Ideiglenes változat
RIMVYDAS NORKUS
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. január 15.(1)
C‑657/24. sz. ügy
Kyberg Pharma Vertriebs‑GmbH
kontra
Schutzverband gegen Unwesen in der Wirtschaft eV
(a Bundesgerichtshof [szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Jogszabályok közelítése – Élelmiszer‑biztonság – Egészségre vonatkozó állítások – Az alkalmazásra vonatkozó különleges feltételek – Címkézési kötelezettségek – Írásbeli reklám tárgyát képező étrend‑kiegészítő ”
1.        A jelen ügy az élelmiszerek, különösen az étrend‑kiegészítők címkézésére és reklámozására vonatkozó azon szabályok értelmezésére vonatkozik, amelyeket az egészségre vonatkozó állításokat a termékeiken elhelyezni kívánó élelmiszer‑vállalkozóknak tiszteletben kell tartaniuk. A kérdést előterjesztő bíróság kérdéseivel arra kéri a Bíróságot, hogy határozza meg egyrészt azt, hogy e szabályok azon tájékoztatási kötelezettségek tiszteletben tartását, amelyeknek ezen egészségre vonatkozó állításokat kísérniük kell, kizárólag az élelmiszerek címkézését illetően követelik‑e meg, másrészt pedig, hogy a „címkézés” fogalma magában foglalja‑e a „reklám”, különösen az írásbeli formában megjelenő reklám fogalmát.
I.      Jogi háttér
2.        A jelen ügy szempontjából a 2002/46/EK irányelv(2) (17) preambulumbekezdése, 2. cikkének a) pontja, 6. cikkének (2) és (3) bekezdése, 7. cikkének első bekezdése és 8. cikke, a 2006/114/EK irányelv(3) 2. cikkének a) pontja, az 1924/2006/EK rendelet(4) (1)–(4), (9), (10), (19) preambulumbekezdése, 1. cikkének (1) és (2) bekezdése, 2. cikke (1) bekezdésének d) pontja, (2) bekezdésének 1. és 5. pontja, 3–7. cikke és 10–17. cikke, az 1169/2011/EU rendelet(5) (10) preambulumbekezdése, 1. cikkének (1) és (2) bekezdése, 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja, 7. cikkének utolsó bekezdése, 14. cikkének (1) bekezdése, 53. cikkének (1) és (2) bekezdése, valamint a 2013/63/EU végrehajtási határozat(6) mellékletének 2. pontja releváns.
II.    Az alapeljárás tényállása, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
3.        A Kyberg Pharma társaság többek között glükomannánból (konjak‑mannán) álló kapszulák formájában megjelenő étrend‑kiegészítőt (a továbbiakban: érintett termék) forgalmaz, amelynek csomagolása a változatos és kiegyensúlyozott étrend és az egészséges életmód jelentőségét hangsúlyozó kijelentést tartalmaz.
4.        2020‑ban a Kyberg Pharma társaság az írott sajtóban az érintett terméknek többek között a következő állításokkal történő népszerűsítésére irányuló reklámanyagot terjesztett: „Fogyás egészségesen” és „A glükomannán a csökkentett energiatartalmú étrend keretein belül hozzájárul a testtömegcsökkenéshez”. Az alapeljárás felei között nem vitatott, hogy ez a reklám nem tartalmazta a jelen indítvány előző pontjában megjelölt kijelentést.
5.        Mivel a Schutzverband gegen Unwesen in der Wirtschaft eV, egy, a német jog szerinti szakmai szövetség, amelynek alapszabálya szerinti célja a tisztességtelen verseny elleni küzdelem, úgy ítélte meg, hogy ezen állításokat az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdésében felsorolt információknak kellett volna kísérniük, keresetet indított a Landgericht München (müncheni regionális bíróság, Németország) előtt, amelyben többek között azt kérte, hogy a Kyberg Pharmát kényszerintézkedések terhe mellett tiltsák el attól, hogy az üzleti tevékenység során a verseny érdekében az alapügyben szóban forgó állításokkal reklámozza az érintett terméket, anélkül azonban, hogy említést tenne a változatos és kiegyensúlyozott étrend és az egészséges életmód jelentőségéről.
6.        Miután a Landgericht München (müncheni regionális bíróság) helyt adott e keresetnek, a Kyberg Pharma az ítélettel szemben fellebbezést nyújtott be az Oberlandesgericht Münchenhez (müncheni regionális felsőbíróság, Németország), amely fellebbezést a 2023. július 20‑i ítélettel elutasították.
7.        A Kyberg Pharma felülvizsgálati kérelmet nyújtott be az Oberlandesgericht München (müncheni regionális felsőbíróság) ítéletével szemben a Bundesgerichtshofhoz (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország), amely a kérdést előterjesztő bíróság.
8.        A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az elé terjesztett kereset sikere attól a kérdéstől függ, hogy az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy a Kyberg Pharma eleget tett az e rendelkezés alapján őt terhelő tájékoztatási kötelezettségnek azzal, hogy az érintett termék csomagolásán feltüntette az e rendelkezésben előírt tájékoztatást, vagy a Kyberg Pharma ezt a tájékoztatást a termékének népszerűsítésére szánt reklámanyagban is köteles lett volna feltüntetni.
9.        E körülmények között a Bundesgerichtshof felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni az [1924/2006] rendelet 10. cikkének (2) bekezdését, hogy az élelmiszer »címkézésének« fogalma az élelmiszerre vonatkozó írásbeli reklámot is magában foglalja, és így az egészségre vonatkozó állítás írásbeli reklámban történő alkalmazása ahhoz vezet, hogy a reklámban eleget kell tenni az e rendelkezésben előírt tájékoztatási kötelezettségeknek?
2)      Úgy kell‑e értelmezni az [1924/2006] rendelet 10. cikkének (2) bekezdését, hogy az egészségre vonatkozó állítások élelmiszerreklámban történő alkalmazása esetén e rendelkezés alapján fennálló tájékoztatási kötelezettségeknek akkor is eleget kell tenni a reklámban, ha az élelmiszer címkézése tartalmazza a szükséges tájékoztatást?”
10.      A 2024. szeptember 26‑án kelt előzetes döntéshozatalra utaló határozat 2024. október 9‑én érkezett meg a Bíróság Hivatalához. Írásbeli észrevételeket az alapeljárásban részt vevő felek és az Európai Bizottság terjesztett elő. Az eljárási szabályzata 76. cikkének (2) bekezdése alapján a Bíróság úgy határozott, hogy mellőzi a tárgyalás tartását.
III. Elemzés
A.      Előzetes észrevételek
11.      A jogi elemzés megkezdése előtt hasznosnak tartom néhány előzetes észrevétel megfogalmazását a jelen ügyben feltett kérdések jobb megértése érdekében.
12.      E tekintetben megjegyzendő, hogy a jelen elemzés a kérdést előterjesztő bíróság által az előzetes döntéshozatal iránti kérelmében elfogadott azon előfeltevésből indul ki, amely szerint az érintett termék étrend‑kiegészítő formájában megjelenő élelmiszer.
13.      Elsősorban, figyelemmel a jelen ügyben alkalmazandó szabályozás technikai jellegére, röviden ismertetni kell a releváns jogi hátteret.
14.      Az 1924/2006 rendeletet az 1. cikkének (2) bekezdése értelmében a kereskedelmi kommunikációban – a végső fogyasztónak ilyen formában szolgáltatott élelmiszerek címkézésén, megjelenítésén vagy reklámjában – szereplő, tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állítások tekintetében kell alkalmazni, beleértve – amint az e rendeletnek a 2002/46 irányelv 2. cikkének a) pontjával összefüggésben értelmezett 2. cikke (1) bekezdésének b) pontjából következik – az étrend‑kiegészítőket is.
15.      Az 1924/2006 rendelet, amely a fogyasztók számára forgalmazott élelmiszerek tekintetében a tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állítások használata érdekében betartandó konkrét szabályokat ír elő, eredetileg a 2000/13/EK irányelv(7) kiegészítésére irányult, amely irányelv többek között a címkézésre vonatkozó általános rendelkezéseket tartalmazott.(8) Ezt az irányelvet hatályon kívül helyezte az 1169/2011 rendelet,(9) amely egyetlen szövegbe foglalta és egyszerűsítette az élelmiszerek címkézésére és általánosabban a fogyasztók élelmiszerekkel kapcsolatos tájékoztatására vonatkozó jogszabályokat.(10) Így az 1924/2006 rendeletet kiegészítő jogi eszközként – mivel a tárgyát képező állítások élelmiszerekre, köztük étrend‑kiegészítőkre vonatkozó információknak minősülnek – az 1169/2011 rendelet fényében kell értelmezni.
16.      Kiegészítésképpen hozzá kell tenni, hogy az étrend‑kiegészítők sajátos jellegükre tekintettel a 2002/46 irányelv által létrehozott különleges jogi szabályozás hatálya alá is tartoznak. E tekintetben az 1169/2011 rendelet 29. cikke (1) bekezdésének a) pontja előírja, hogy a tápértékjelölésben feltüntetendő információkra vonatkozó, e rendeletben előírt szabályok nem alkalmazandók az étrend‑kiegészítőkre. Ezeket az információkat ugyanis a 2002/46 irányelv 8. cikkének megfelelően kell megadni. Ezeket a jogi eszközöket azonban egymást kiegészítő módon kell értelmezni, kivéve, ha kifejezett kivételt írnak elő az élelmiszerek címkézésére és tájékoztatására vonatkozó egyéb szabályok alkalmazása tekintetében.(11)
17.      Másodsorban be kell mutatni a szóban forgó állításokat alkotó információk sajátos jellegét.
18.      Általános jelleggel az 1924/2006 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének 1. pontja úgy határozza meg az állítást, mint „olyan közlés vagy ábrázolás – beleértve a képi, grafikus vagy jelképes ábrázolás bármely formáját –, amely a közösségi vagy nemzeti jogszabályok szerint nem kötelező, és amely kijelenti, sugallja vagy sejteti, hogy az élelmiszer különleges jellemzőkkel rendelkezik”. E fogalommeghatározások együttes olvasata során különösen a következő elemek keltették fel a figyelmemet. Az állítás mindenekelőtt olyan opcionális (vagy még nem kötelező) tájékoztatás, amely az élelmiszer különleges jellemzőire vonatkozik. Másként fogalmazva, ezt a tájékoztatást az élelmiszer‑vállalkozó csak önkéntes alapon adja meg, de azt az uniós jogszabályok nem írják elő.(12)
19.      A jelen ügyben szóban forgó, az egészségre vonatkozó állításokat az 1924/2006 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének 5. pontja úgy határozza meg, hogy az „bármely olyan állítás, amely kijelenti, sugallja vagy sejteti, hogy az adott élelmiszer, élelmiszercsoport vagy annak valamely alkotóeleme és az egészség között összefüggés van”. A Bíróság szerint tág fogalomról van szó.(13)
20.      Ennek pontosítását követően és a jelen ügyben előterjesztett kérdések hátterének jobb megértése érdekében a fent hivatkozott fogalommeghatározások egy másik implicit eleme tűnik számomra különösen fontosnak, nevezetesen azok a célok, amelyek érdekében ezeket az állításokat alkalmazzák. E tekintetben már az 1924/2006 rendelet előkészítő munkálataiból is kitűnik, hogy az uniós jogalkotó – elismerve, hogy az állítások alkalmazásának alakulása kedvező hatást gyakorol a fogyasztók tájékoztatására – figyelembe vette azt a tényt, hogy az állítások értékesítési érvként is szolgálnak.(14)
21.      Emellett számos forrás figyel meg évek óta erősödő tendenciákat, különösen az élelmiszer‑vállalkozók által annak érdekében tett jelentős erőfeszítéseket, hogy felhívják a fogyasztók figyelmét a termékeikre, amelyek állítólagos táplálkozási vagy egészségügyi előnyökkel rendelkeznek, és ezzel megkülönböztessék magukat versenytársaiktól, sőt kiemeljék az élelmiszerekkel kapcsolatos innovációikat.(15)
22.      E tekintetben az 1924/2006 rendelet (19) preambulumbekezdése elismeri, hogy a tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állítások pozitív képet alkothatnak az élelmiszerekről, és hogy ezek az élelmiszerek hatással lehetnek az étrendi szokásokra és általános tápanyagbevitelre. A Bíróság is megállapította, hogy az említett állítások orientálják a fogyasztók táplálkozási döntéseit.(16)
23.      Látható tehát, hogy az 1924/2006 rendelet mindenekelőtt fontos jogi eszköz többek között az egészségre vonatkozó, az élelmiszerek fogyasztók körében történő népszerűsítése céljából használt állítások alkalmazásának szabályozására. Ugyanakkor e rendelet, bár a fogyasztók védelmének fontos eszköze, arra is irányul, hogy egyenlő versenyfeltételeket teremtsen az élelmiszeriparban,(17) és így egyensúlyt teremtsen e két eltérő jellegű célkitűzés között azáltal, hogy az ezen állítások alkalmazása érdekében betartandó szabályokat vezet be.
24.      Ahhoz ugyanis, hogy az 1924/2006 rendelet tárgyát képező állítások megengedettek legyenek, azoknak meg kell felelniük az e rendelet II. fejezetében foglalt általános feltételeknek. A jelen ügyben releváns, egészségre vonatkozó állításoknak az említett rendelet IV. fejezetében előírt különös feltételeknek is meg kell felelniük.(18) Az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdése, amelynek értelmezését a kérdést előterjesztő bíróság a jelen ügyben kéri, ez utóbbi fejezetben található, amelyet most az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések keretében elemezni kell.
B.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
25.      Előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésével az előterjesztő bíróság az élelmiszer „címkézése” 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdése értelmében vett fogalmának terjedelmére kérdez rá. Közelebbről, mivel e bíróság azt kérdezi, hogy a „címkézés” fogalma magában foglalja‑e az írásbeli formában megjelenő „reklám” fogalmát is, e két fogalomnak az egészségre vonatkozó állításokra irányadó szabályozásban történő elhatárolásáról van szó.
26.      Előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésével az előterjesztő bíróság az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdésében előírt tájékoztatási kötelezettségek terjedelmére, és különösen arra keresi a választ, hogy e kötelezettségeknek eleget kell‑e tenni a reklámban, ha azoknak az érintett élelmiszer címkéjén már eleget tesznek.
27.      Másként fogalmazva, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések a tájékoztatási kötelezettségek terjedelmére vonatkoznak. E kérdéseket tehát együttesen kell megvizsgálni. Mindazonáltal, mivel a „címkézés” fogalmának terjedelme az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdésében előírt tájékoztatási kötelezettségek terjedelmének megállapítását követően bizonyul relevánsnak, célszerűnek tartom, hogy a jelen jogi elemzést a tájékoztatási kötelezettségek e terjedelmével kezdjem.
1.      A tájékoztatási kötelezettségek terjedelméről
28.      Az 1924/2006 rendelet 10. cikke (2) bekezdésének szövegéből és nyelvtani szerkezetéből kitűnik, hogy az a tájékoztatási kötelezettségeknek többek között az élelmiszer reklámozása keretében történő tiszteletben tartását az élelmiszer címkézésének hiányától teszi függővé.
29.      Az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdése ugyanis a mondat első részében, amely szerint „[a]z egészségre vonatkozó állítás alkalmazása csak akkor megengedett, ha az alábbi tájékoztatás a címkén […] szerepel”, jelzi, hogy a címkén eleget kell tenni a tájékoztatási kötelezettségeknek. A tájékoztatási kötelezettségeknek csak e címkézés hiányában kell a mondat második részében meghatározott helyeken, vagyis a „címkézés hiányában – a megjelenítésen vagy a reklámban” eleget tenni. Így azt a gondolatot, hogy a tájékoztatási kötelezettségeknek különösen az élelmiszerre vonatkozó reklámban történő tiszteletben tartása a címkézés hiányától függ, a „címkézés hiányában” kifejezés vezeti be.
30.      Számomra úgy tűnik, hogy az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdésében szereplő, a „címkézés hiányában” kifejezés előtti „vagy” kötőszó nem vezethet olyan értelmezéshez, amely szerint az információknak a címkén és többek között a reklámban történő közlésére vonatkozó kötelezettség vagylagos lenne, különben ez utóbbi kifejezés minden logikai értelmét elvesztené. Figyelemmel ugyanis az azt követő „címkézés hiányában” kifejezésre, ezt a kötőszót kizárólagosnak kell tekinteni, vagyis úgy, hogy az e 10. cikk (2) bekezdésében megjelölt információknak vagy az élelmiszerek címkéjén, vagy megjelenítésén, vagy pedig reklámjában történő közléséről van szó.(19)
31.      Mindemellett a kérdést előterjesztő bírósághoz hasonlóan rá kell mutatni arra, hogy az 1924/2006 rendelet 10. cikke (2) bekezdésének nyelvi változatai eltéréseket mutatnak a kötőszóknak a mondat második részében való használatát illetően. Így a francia nyelvi változat („la présentation du produit ou de la publicité faite pour celui‑ci”) a „megjelenítés” és a „reklám” szavak között a „vagy” kötőszót használja, ami arra enged következtetni, hogy az élelmiszer‑vállalkozók bizonyos mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek a tekintetében, hogy a tájékoztatási kötelezettségeknek eleget tegyenek abban az esetben, ha az élelmiszeren nincs címke. Következésképpen az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdésében előírt információknak ekkor vagy ezen élelmiszernek a megjelenítésén, vagy reklámjában kell szerepelniük.
32.      Ezzel szemben többek között a német („die Aufmachung der Lebensmittel und die Lebensmittelwerbung”), az angol („the presentation and advertising”), a spanyol („en la presentación y la publicidad”) és a litván nyelvi változat („pateikime ir reklamoje”)(20) a „megjelenítés” és a „reklám” szavak között az „és” kötőszót használja. Ez a kötőszó tehát azt sugallja, hogy a kötelező kijelentéseket tartalmazó címke hiányában ezen adatoknak mind a termék megjelenítésén, mind pedig a reklámban szerepelniük kell.
33.      Bár kétségkívül el kell ismerni, hogy a nyelvi eltérés nyilvánvaló, az mindazonáltal nem meghatározó, mivel az 1924/2006 rendelet 10. cikke (2) bekezdésének szövege – nyelvi változattól függetlenül – a mondat első részében jelzi, hogy az egészségre vonatkozó állítások feltüntetése esetén a tájékoztatási kötelezettségeknek mindenekelőtt az élelmiszer címkéjén kell eleget tenni. Ezzel szemben címkézés hiányában ezeknek a kötelezettségeknek – a rendelkezést alkotó mondat második részének megfelelően – többek között az élelmiszer reklámjában kell eleget tenni. A különböző nyelvi változatokban az „és” vagy „vagy” kötőszónak a „reklám” szót megelőző használata nem befolyásolja azt a tényt, hogy ez a szó a mondat második részéhez tartozik, amelyet kizárólag valamely élelmiszer címkézésének hiányában kell figyelembe venni. Márpedig nem vitatott, hogy az alapügyben az érintett termék rendelkezik címkével, amelyen szerepel a változatos és kiegyensúlyozott étrend, valamint az egészséges életmód jelentőségére vonatkozó kötelező kijelentés. E kijelentés hiányát ugyanis kizárólag az említett termékre vonatkozó reklámban róják fel a gyártónak, amely reklám a mondat második részének körébe tartozik.
34.      Mindenesetre a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint egy uniós jogi rendelkezés valamely nyelvi változatának megfogalmazása nem szolgálhat e rendelkezés értelmezésének kizárólagos alapjául, illetve e tekintetben nem élvezhet elsőbbséget más nyelvi változatokkal szemben. Az uniós jog rendelkezéseit ugyanis egységesen kell értelmezni és alkalmazni az Unió valamennyi nyelvén készült változatok figyelembevételével. Az uniós jogi szövegek nyelvi változatai közötti eltérés esetén a szóban forgó rendelkezést azon szabályozás általános rendszerére és céljára tekintettel kell értelmezni, amelynek az a részét képezi.(21) Márpedig számomra úgy tűnik, hogy az 1924/2006 rendelet összefüggése és célja megerősíti az 1924/2006 rendelet 10. cikke (2) bekezdésének szó szerinti értelmezését, amely szerint a tájékoztatási kötelezettségeknek mindenekelőtt az élelmiszer címkéjén, és kizárólag annak hiányában kell többek között ezen élelmiszer reklámjában eleget tenni.
35.      Azon összefüggést illetően, amelybe az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdésében előírt tájékoztatási kötelezettségek illeszkednek, a következőket kell megállapítani.
36.      Noha igaz – amint azt a kérdést előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatal iránti kérelmében hangsúlyozza –, hogy az 1924/2006 rendelet (4) preambulumbekezdése úgy rendelkezik, hogy ezt a rendeletet „kell alkalmazni minden kereskedelmi kommunikációban szereplő tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állításra, ideértve többek között az élelmiszerek általános reklámozását és az olyan reklámkampányokat is, amelyeket teljesen vagy részben hatóságok támogatnak”. E tekintetben hozzá kell tenni, hogy az említett rendelet 1. cikkének (2) bekezdése azt is előírja, hogy e rendelet hatálya kiterjed „a kereskedelmi kommunikáció[ra] […] [az] élelmiszerek címkézésén, megjelenítésén vagy reklámjában”.
37.      Mindazonáltal, amint az az 1924/2006 rendelet fent említett rendelkezéseiből kitűnik, azok az egészségre vonatkozó állításokra mint olyanokra vonatkoznak. Ebből nem vonható le az a következtetés, hogy ugyanez vonatkozik az azon tájékoztatással kapcsolatos szabályokra, amelynek ezen állításokat kísérnie kell. Ugyanis, amint arra e rendelet 10. cikkének (1) bekezdése rámutat, ahhoz, hogy az egészségre vonatkozó állítások megengedettek legyenek, azoknak meg kell felelniük az „Általános elvek” című II. fejezetben foglalt általános követelményeknek, valamint az „Egészségre vonatkozó állítások[kal]” kapcsolatos IV. fejezet különös követelményeinek. Közelebbről, ezeknek az állításoknak az említett rendeletnek megfelelően megengedettnek kell lenniük, és azoknak szerepelniük kell az „[e]gészségre vonatkozó állítások, amelyek nem a betegségek kockázatának csökkentésével […] kapcsolatosak” című 13. cikkben, illetve a „[b]etegségek kockázatának csökkentésével […] kapcsolatos állítások[ra]” vonatkozó 14. cikkben meghatározott engedélyezett állítások listáján. Másként fogalmazva, magukhoz az egészségre vonatkozó állításokhoz kapcsolódó feltételekről van szó, nem pedig az azon tájékoztatáshoz kapcsolódó feltételekről, amelynek ezeket az állításokat kísérnie kell, és főként nem azon a helyen, ahol az ilyen tájékoztatást kötelezően fel kell tüntetni. Ekképpen véleményem szerint itt áll fenn a különbség egyrészt az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (1) bekezdésében foglalt, magukkal az egészségre vonatkozó állításokkal kapcsolatos különös szabályok, másrészt pedig az e rendelet 10. cikkének (2) bekezdésében előírt, azon tájékoztatásra alkalmazandó különös szabályok között, amelynek ezeket az állításokat kísérnie kell ahhoz, hogy azok megengedettek lehessenek.
38.      Ezenkívül az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (4) bekezdése kifejezetten rendelkezik az e cikk végrehajtására vonatkozó iránymutatások elfogadásának lehetőségéről. Ezért vélem úgy, hogy a 2013/63 végrehajtási határozat fontos eleme az 1924/2006 rendelet 10. cikke (2) bekezdése rendszertani értelmezésének.
39.      Márpedig a 2013/63 végrehajtási határozat melléklete kifejezetten rögzíti, hogy az 1924/2006 rendelet 10. cikke (2) bekezdésének való megfelelés érdekében annak az élelmiszernek a címkéjén, amellyel kapcsolatban egészségre vonatkozó állítást tesznek, fel kell tüntetni a kötelező tájékoztatást. A kötelező tájékoztatást akkor kell az élelmiszerre vonatkozó reklámban és a megjelenítés során megadni, ha nincs címkézés.(22) Ez ugyanis mind magának az 1924/2006 rendeletnek, mind pedig az élelmiszerek címkézésére vonatkozó más jogi eszközöknek, így többek között az 1169/2011 rendeletnek és az 1924/2006 rendeletnek a célkitűzéseire tekintettel magyarázható. Ezek a jogi eszközök biztosítják a belső piac megfelelő működését, ugyanakkor biztosítva a fogyasztók magas szintű védelmét azáltal, hogy rendelkezésükre bocsátják az élelmiszerekkel kapcsolatos szükséges információkat annak érdekében, hogy a fogyasztók megalapozott vásárlási döntéseket hozhassanak.(23)
40.      A kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy a magas szintű védelemre irányuló célkitűzés elérhető‑e különösen az online forgalmazott élelmiszereket illetően, amennyiben az azokra vonatkozó reklám nem tartalmazza a kötelező tájékoztatást.
41.      E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy az 1924/2006 rendelet nem tartalmaz az egészségre vonatkozó állítások élelmiszereken való feltüntetésének engedélyezésére vonatkozó, attól függő rendelkezéseket, hogy az élelmiszereket hol értékesítik, azaz fizikai értékesítési helyen vagy távértékesítés útján. Az engedélyezéssel kapcsolatos szabályok ugyanis a szolgáltatott információ alapján alkalmazandók, vagyis minden olyan esetben, amikor az élelmiszerre vonatkozó kereskedelmi kommunikáció tápanyag‑összetételre vagy egészségre vonatkozó állítást tartalmaz, és ha az élelmiszert ilyen formában a végső fogyasztónak szánják.(24) Egyébként ahhoz, hogy a fogyasztó az élelmiszerre vonatkozó döntését a tények teljes ismeretében hozhassa meg, az a fontos, hogy a kötelező információkat a vásárlás előtt a rendelkezésére bocsássák.
42.      Így kell tehát értelmezni többek között az 1169/2011 rendelet 12. cikkében és 14. cikkében szereplő, a kötelező tájékoztatás elérhetőségére és elhelyezésére, valamint a távértékesítésre vonatkozó szabályokat, amelyeket a 2013/63 végrehajtási határozat melléklete 2.1. pontjának b) alpontja idéz fel. Közelebbről, az 1169/2011 rendelet 12. cikke kimondja azt az elvet, hogy a fogyasztó számára mindig hozzáférhetőnek kell lennie a kötelező tájékoztatásnak, amikor egy adott élelmiszer megvásárlásáról dönt. E rendelet 14. cikke szerint távértékesítés esetén ezeket az információkat fel kell tüntetni a távértékesítést elősegítő anyagban, vagy más megfelelő, az élelmiszer‑vállalkozó által meghatározott eszközökkel kell azokat rendelkezésre bocsátani. Ez a különös szabályozás azon élelmiszerek távértékesítésére is alkalmazandó, amelyeken egészségre vonatkozó állítások szerepelnek.
43.      E tekintetben a 2013/63 végrehajtási határozat melléklete 2.1. pontjának b) alpontja hozzáteszi, hogy amennyiben azon élelmiszerek távértékesítése során, amelyeken az egészségre vonatkozó állítások szerepelnek, a címkéhez való hozzáférés korlátozott,(25) ezt a tájékoztatást az élelmiszer megjelenítése során és a reklámban is fel kell tüntetni. A fent hivatkozott rendelkezésekből azonban egyértelműen kitűnik, hogy azok a távértékesítés sajátos esetére vonatkoznak, amely alapesetben nem terjedhet ki az egészségre vonatkozó állításokkal ellátott élelmiszerek minden értékesítésére. Így nem módosíthatja a tájékoztatási kötelezettségek 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdésében előírt általános rendszerét.
44.      Emlékeztetek arra, hogy a fogyasztókat érdekli az étrend és az egészség közötti összefüggés, és szeretnék, ha lehetőségük nyílna az egyéni igényeiknek megfelelő étrend kiválasztására.(26) E tekintetben meg kell állapítani, hogy a címkézés a tájékoztatásuk fontos eszköze. A megfelelő címkézés ugyanis „abban is segítheti a fogyasztókat, hogy elmozduljanak egy egészségesebb étrend irányába és lehetővé teszi […] [az egészségük szempontjából] pozitív választást”.(27) Így az élelmiszerek területén a fogyasztók magas szintű védelme érdekében az uniós jogalkotó szándéka szerint a címkézésnek kell arra szolgálnia, hogy a fogyasztókkal közöljék az élelmiszerekkel kapcsolatos alapvető információkat.(28) A reklám ugyanis csak másodlagosan jut szerephez, annak érdekében, hogy orvosolja a címkézésnek és az élelmiszerre vonatkozó, a vásárlás előtt a címkén feltüntetendő alapvető információknak a hiányát.
45.      Az, hogy a tájékoztatási kötelezettségeknek a címkén, és csak annak hiányában többek között a reklámban tegyenek eleget, gyakorlati szempontból is magyarázható. Ugyanis, bár kétségtelen, hogy a reklám megjelenhet az élelmiszerek értékesítési helyein, tehát az élelmiszerekhez bizonyos közelségben,(29) azt általában nem az élelmiszerek közelében történő információátadás eszközeként észlelik. A reklám célja ugyan a szóban forgó termékre való figyelemfelhívás, de olyan eszközként is szolgál, amelynek célja a fogyasztók hozzáállásának és döntéseinek még azelőtt történő befolyásolása, hogy magával az élelmiszerrel szembesülnének. Szintén e logikát követve, vagyis annak lehetővé tétele érdekében, hogy a reklám elérje a vásárlás előmozdítására irányuló célját, és az 1924/2006 rendelet célkitűzésével összhangban, amely rendelet nem csupán a fogyasztóvédelem magas szintjének biztosítására irányul, hanem a belső piac hatékony működésének megőrzésére is, számomra teljesen elképzelhetőnek tűnik, hogy az élelmiszer‑vállalkozók mentesüljenek az e rendelet 10. cikkének (2) bekezdésében előírt tájékoztatási kötelezettségeknek a reklámban való tiszteletben tartása alól, amennyiben az előírt információk szerepelnek a – főszabály szerint az élelmiszer közelében található – címkén.(30)
46.      Ennélfogva úgy vélem, hogy az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdése értelmében vett tájékoztatási kötelezettségeknek az élelmiszerek címkéjén, és kizárólag a címkézés hiányában kell többek között az élelmiszerekre vonatkozó reklámban eleget tenni.
47.      Az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdése szerinti tájékoztatási kötelezettségek terjedelmének megállapítását követően most azt kell megvizsgálni, hogy az élelmiszerek „címkézésének” e cikk értelmében vett fogalma magában foglalja‑e a – többek között írásbeli – „reklám” fogalmát, és ezért a kötelezettségeknek a címkén történő tiszteletben tartása az említett cikkben hivatkozott információknak a reklámban való feltüntetését is feltételezi.
2.      A „címkézés” és a „reklám” fogalmának elhatárolásáról
48.      E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdése, amely – amint azt a címe is jelzi – az egészségre vonatkozó állítások alkalmazására vonatkozó különös feltételeket ír elő, nem határozza meg a „címkézés” és a „reklám” fogalmát. E cikk szerint, amely felsorolja az egészségre vonatkozó állítások alkalmazásának megengedettsége érdekében teljesítendő feltételeket, az ilyen állítások alkalmazása csak akkor megengedett, ha az említett cikkben felsorolt információk szerepelnek a címkén vagy – címkézés hiányában – többek között a termék reklámjában. Így a „hiányában” kifejezés használata arra utal, hogy az említett fogalmak között szubszidiárius viszony áll fenn.(31)
49.      Mindemellett az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdését e rendelet 2. cikke (1) bekezdésének d) pontjával összefüggésben kell értelmezni. Ez a rendelkezés a „címkézés” fogalmának a 2000/13 irányelvben szereplő meghatározására hivatkozik, és azt jelenleg az 1169/2011 rendeletben szereplő fogalommeghatározásra való hivatkozásként kell értelmezni. E meghatározás szerint a címke „valamely élelmiszer csomagolására vagy tárolóedényére írt, nyomtatott, másolt, azon jelölt, dombornyomott vagy bélyegzett, illetve a csomagoláshoz vagy a tárolóedényhez csatolt mindenfajta felirat[ot], jelölés[t], jel[et], kép[et] vagy más leíró jellegű anyag[ot]” jelöl.(32) Tág meghatározásról van szó, amely számos olyan vizuális elemet magában foglal, amely alkalmas arra, hogy információkkal szolgáljon valamely élelmiszerről, és amelyeknek az élelmiszerhez csatolt vagy arra vonatkozó különböző információhordozókon való jelenléte az 1169/2011 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének az 1169/2011 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének j) pontjával összefüggésben értelmezett d) pontja szerinti minősülés feltételét képezi.
50.      Ezzel szemben az 1924/2006 rendelet nem tartalmazza a „reklám” fogalmának meghatározását, és a más jogi eszközben szereplő ilyen fogalommeghatározásra sem hivatkozik. Mindazonáltal, mivel e rendelet az 1169/2011 rendeletet egészíti ki, úgy vélem, hogy a „reklám” e rendeletben hivatkozott fogalma az 1924/2006 rendelet 10. cikke (2) bekezdése szó szerinti értelmezésének egyik elemét képezi.(33)
51.      Az 1169/2011 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja értelmében a „reklám” fogalommeghatározása, amelyre a fogyasztók élelmiszerekkel kapcsolatos tájékoztatására vonatkozó szabályok esetében hivatkozni kell, a 2006/114 irányelvben szereplő meghatározás, vagyis „egy kereskedelmi, ipari, kézműipari vagy szakmai tevékenység keretében bármilyen formában, az árucikkek vagy szolgáltatások – beleértve az ingatlanokat, a jogokat és kötelezettségeket is – értékesítésének előmozdítása érdekében megfogalmazott állítás”.(34) E tekintetben a Bíróság már megállapította, hogy figyelemmel arra, hogy e meghatározás meglehetősen tág, a reklám igen változatos formákat ölthet, és így semmiképpen nem korlátozódik a klasszikus reklám formáira.(35)
52.      Mindemellett az a kérdés merül fel, hogy a „címkézés” és a „reklám” ilyen tág meghatározására tekintettel fennáll‑e a címkézéssel való részleges átfedés lehetősége, még ha csak a reklám egy formája, nevezetesen az írásbeli reklám esetében is. E tekintetben számomra úgy tűnik, hogy az 1924/2006 rendeletnek az e rendelet 2. cikke (1) bekezdésének d) pontjával és az 1169/2011 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjával összefüggésben értelmezett 10. cikke (2) bekezdésének szó szerinti értelmezése e következtetés ellen szól. Megjegyzendő ugyanis egyrészt, hogy a „reklám” fogalmának az előző pontban szereplő meghatározása a kommunikáció minden formáját magában foglalja, amelyek között szerepelhet többek között az írásbeli reklám is. Másként fogalmazva, a fent hivatkozott cikkek szövegében semmi nem utal arra, hogy a reklám valamely meghatározott formáját a többitől eltérően lehetne kezelni, például az e rendeletben szereplő más fogalommeghatározásokkal való esetleges átfedés miatt.
53.      Másrészt ha úgy tekintenénk, hogy a reklám írásbeli formája a „címkézés” fogalmának körébe tartozik, ez azzal az eredménnyel járna, hogy nem vennénk figyelembe e két fogalom meghatározásának lényeges elemeit. A címkézés jogi meghatározása ugyanis a valamely élelmiszerre vonatkozó különböző elemek jellegére és azok feltüntetésének helyére helyezi a hangsúlyt. A „reklám” jogi meghatározása pedig a promóciós cél fontosságát hangsúlyozza.
54.      Ráadásul az az összefüggés, amelybe az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdése illeszkedik, valamint az e rendelet által követett célkitűzések szintén a szóban forgó fogalmak közötti esetleges átfedés fennállására vonatkozó nemleges válasz mellett szólnak.
55.      Ami az 1924/2006 rendelet 10. cikke (2) bekezdésének összefüggését illeti, az megerősíti a „címkézés” és a „reklám” fogalma közötti elhatárolás fennállását. E rendelet egészéből ugyanis kitűnik, hogy e rendelet megkülönbözteti többek között a „címkézés” és a „reklám” fogalmát. Még ha az említett rendelet nem is határozza meg a „reklám” fogalmát, noha a „címkézés” fogalmára való hivatkozást tartalmaz, e két fogalmat több cikkben külön‑külön használja. Az 1924/2006 rendelet „Tárgy és hatály” című 1. cikkének (2) bekezdése ugyanis kifejezetten kimondja, hogy e rendeletet „a kereskedelmi kommunikációban – […] élelmiszerek címkézésén, megjelenítésén vagy reklámjában – szereplő, tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állítások tekintetében kell alkalmazni”. Az említett rendelet „Valamennyi állításra vonatkozó általános elvek[kel]” kapcsolatos 3. cikke szintén külön‑külön írja elő e három fogalmat, amikor kimondja, hogy az egészségre vonatkozó állításokat „csak akkor lehet a Közösségen belül forgalomba hozott élelmiszerek címkézésén, megjelenítésén vagy reklámjában alkalmazni, amennyiben az adott állítások megfelelnek e rendelet előírásainak”. Ezenkívül, mivel az 1924/2006 rendelet az 1169/2011 rendeletet egészíti ki, az a tény, hogy ez utóbbi a „címkézés” és a „reklám” fogalmát eltérően határozza meg, véleményem szerint azt mutatja, hogy úgy kell tekinteni, hogy e fogalmak eltérő alkalmazási körrel rendelkeznek.(36)
56.      Ezenfelül úgy vélem, hogy a 2013/63 végrehajtási határozat, amellyel a Bizottság az 1924/2006 rendelet 10. cikke szerinti, egészségre vonatkozó állítások különös feltételeinek végrehajtására vonatkozó iránymutatásokat fogadott el,(37) hasznos elemekkel szolgál a gondolatmenethez. Közelebbről, e határozat mellékletének 2. pontja, amely az „engedélyezett egészségre vonatkozó állításokat kísérő kötelező tájékoztatás[ra]” vonatkozik, a céljaik miatt különbséget tesz a „címkézés” és a „reklám” fogalma között. A melléklet e pontja szerint ugyanis a címkézés a végső fogyasztónak az élelmiszerről való tájékoztatását érinti, míg a reklám az élelmiszer népszerűsítése az élelmiszer‑vállalkozó által.
57.      A fentiekből következik, hogy a címke felhívja a fogyasztó figyelmét az élelmiszerre vonatkozó információkra annak érdekében, hogy ez utóbbi tájékozott döntést hozhasson ezen élelmiszer vásárlása során. Másként fogalmazva, célja, hogy az élelmiszerre vonatkozó alapvető információkat a fogyasztó rendelkezésére bocsássa annak érdekében, hogy ez utóbbi tájékozott módon hozhassa meg az élelmiszerre vonatkozó döntését.(38)
58.      Ezzel szemben, ami a reklámot illeti, annak célja az élelmiszer értékesítésének előmozdítása és a vásárlásra való ösztönzés. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az élelmiszerre vonatkozó reklám nagyon különböző formákban jelenhet meg, többek között a terjesztési eszköztől,(39) az átadott üzenettől,(40) a célközönségtől és a – lényegében az élelmiszer népszerűsítésére, a kínálat iránti érdeklődés felkeltésére és a fogyasztók vásárlásra való ösztönzésére irányuló – célkitűzéstől függően. Kétségkívül nem kizárt, hogy a reklám formáinak e változatosságára tekintettel fennállhat bizonyos hasonlóság a címkézés és a reklám között, különösen ami a közölt információt és azt a formát illeti, amelyben azt a fogyasztókhoz eljuttatják. A fent hivatkozott összefüggésből azonban egyértelműen kitűnik, hogy e fogalmak két különböző információközlési logikát követnek, így az egyik tájékoztató, míg a másik promóciós jellegű. Következésképpen véleményem szerint mesterséges lenne ezt a két fogalmat a felhasznált információ (valamely élelmiszerre vonatkozó információ) és ezen információ továbbításának formája (a jelen esetben írásbeli hordozón történő továbbítás) alapján egymáshoz hasonlítani.
59.      Számomra úgy tűnik, hogy ez a következtetés megfelel az 1924/2006 rendelet – egyébiránt átfogó – célkitűzésének is, amelyre nemcsak a jelen ügyben értelmezni kért ezen rendelet, hanem az említett rendelet által kiegészített más jogi eszközök, többek között az 1169/2011 rendelet is irányul.(41)
60.      Amint azt az 1924/2006 rendelet 1. cikkének az (1) preambulumbekezdésével összhangban értelmezett (1) bekezdése kimondja, e rendelet célja, hogy biztosítsa a belső piac hatékony működését, és ugyanakkor biztosítsa a fogyasztók magas szintű védelmét azáltal, hogy biztonságos és megfelelő címkével ellátott termékek forgalmazásával megkönnyíti a választásukat. Ezenkívül az ítélkezési gyakorlat szerint az egészségvédelem e rendelet legfőbb céljai között szerepel.(42) Ezt a célkitűzést véleményem szerint úgy kell értelmezni, hogy az annak biztosítására irányul, hogy a fogyasztó védelemben részesüljön – a jelen esetben – az egészségre vonatkozó valótlan, tudományosan nem bizonyított, sőt megtévesztő állításokkal szemben, miközben azok befolyásolhatják e fogyasztó étrendi szokásait és átlagos tápanyagbevitelét.(43) Ugyanezen célkitűzés azonban nem terjesztheti ki a címkézésre vonatkozó szabályok hatályát a reklámra vonatkozó szabályokra, mivel ez ellentétes lenne az uniós jogalkotónak a szóban forgó két fogalom elhatárolására irányuló szándékával. Nyilvánvaló ugyanis, hogy ha az uniós jogalkotó úgy ítélte volna meg, hogy e két fogalom átfedi egymást, még ha csak a címkézést és az írásbeli reklámot illetően is, gondot fordított volna e fogalmak azonos módon történő megjelölésére ahelyett, hogy megkülönböztetné őket, amint azt az 1924/2006 rendeletben teszi.
61.      Egyébiránt emlékeztetni kell arra, hogy az 1924/2006 rendelet célkitűzése két részből áll, ezek tudniillik a belső piac hatékony működésének biztosítása, magas szintű fogyasztóvédelem biztosítása mellett.(44) Márpedig a „címkézés” fogalmának az írásbeli formában megjelenő „reklám” fogalmára való kiterjesztése véleményem szerint azzal a veszéllyel járna, hogy háttérbe szorítaná vagy akár veszélyeztetné e részek közül az elsőt.(45) Általánosabban, ez jogbizonytalanságot okozhatna e területen, vagy akár abszurd eredményhez vezethetne: ha az írásbeli reklám immár a „címkézés” fogalma alá tartozna, akkor ennek fordítottja is igaz lenne‑e, vagyis a címkézés is a „reklám” fogalmának körébe tartozhatna? Közelebbről, miért élvezne elsőbbséget a „címkézés” fogalma, hogy magában foglalja a „reklám” fogalmát, és nem fordítva?(46) Véleményem szerint ez további oka annak, hogy úgy tekintsük, hogy ez az átfedés mesterséges lenne, sőt az az 1924/2006 rendeletben előírt szabályokat eszközként használná.
62.      Következésképpen úgy vélem, hogy a „címkézés” fogalma nem foglalja magában az 1924/2006 rendelet – a 2. cikke (1) bekezdésének d) pontjával és az 1169/2011 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjával összefüggésben értelmezett – 10. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „reklám” fogalmát, bármilyen formában jelenik is meg az.
63.      Mindezen okokból azt javaslom, hogy a Bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első és második kérdésre azt a választ adja, hogy az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az a tájékoztatási kötelezettségeknek az élelmiszerek címkéjén történő tiszteletben tartását írja elő. A „címke” e cikkben szereplő fogalma nem foglalja magában a „reklám” fogalmát, bármilyen formában jelenik is meg az. Címkézés hiányában a tájékoztatási kötelezettségeknek többek között az élelmiszerekre vonatkozó reklámban kell eleget tenni.
IV.    Végkövetkeztetés
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
A 2012. november 8‑i 1047/2012/EU bizottsági rendelettel módosított, az élelmiszerekkel kapcsolatos, tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állításokról szóló, 2006. december 20‑i 1924/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 10. cikkének (2) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
az a tájékoztatási kötelezettségeknek az élelmiszerek címkéjén történő tiszteletben tartását írja elő. A „címke” e cikkben szereplő fogalma nem foglalja magában a „reklám” fogalmát, bármilyen formában jelenik is meg az. Címkézés hiányában a tájékoztatási kötelezettségeknek többek között az élelmiszerekre vonatkozó reklámban kell eleget tenni.
1      Eredeti nyelv: francia.
2      Az étrend‑kiegészítőkre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2002. június 10‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2002. L 183., 51. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 490. o.).
3      A megtévesztő és összehasonlító reklámról szóló, 2006. december 12‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 376., 21. o.).
4      A 2012. november 8‑i 1047/2012/EU bizottsági rendelettel (HL 2012. L 310., 36. o.) módosított, az élelmiszerekkel kapcsolatos, tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állításokról szóló, 2006. december 30‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2006. L 404., 9. o.; helyesbítés: HL 2007. L 12., 3. o.).
5      A 2015. november 25‑i (EU) 2015/2283 európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL 2015. L 327., 1. o.; helyesbítés: HL 2018. L 225., 2. o.) módosított, a fogyasztók élelmiszerekkel kapcsolatos tájékoztatásáról, az 1924/2006/EK és az 1925/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról és a 87/250/EGK bizottsági irányelv, a 90/496/EGK tanácsi irányelv, az 1999/10/EK bizottsági irányelv, a 2000/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv, a 2002/67/EK és a 2008/5/EK bizottsági irányelv és a 608/2004/EK bizottsági rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. október 25‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2011. L 304., 18. o., helyesbítések: HL 2014. L 331., 40. o.; HL 2015. L 50., 48. o.; HL 2016. L 266., 7. o.; HL 2023. L 142., 4. o.).
6      Az 1924/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 10. cikke szerinti egészségre vonatkozó állítások különös feltételeinek végrehajtásáról szóló iránymutatások elfogadásáról szóló, 2013. január 24‑i bizottsági végrehajtási határozat (HL 2013. L 22., 25. o.).
7      Az élelmiszerek címkézésére, kiszerelésére és reklámozására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2000. március 20‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2000. L 109., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 5. kötet, 75. o.).
8      Az 1924/2006 rendelet (3) preambulumbekezdése.
9      Így az 1924/2006 rendeletben szereplő, a 2000/13 irányelvre való minden hivatkozást az 1169/2011 rendelet 53. cikkének megfelelően az utóbbi rendeletre való hivatkozásnak kell tekinteni.
10      Az 1169/2011 rendelet 1. cikkének (2) bekezdése.
11      E tekintetben a 2002/46 irányelv (17) preambulumbekezdése előírja, hogy az irányelv a szükséges kiegészítő rendelkezésekre szorítkozik, mivel az általános rendelkezéseket és a fogalommeghatározásokat a 2000/13 irányelv, jelenleg az 1169/2011 rendelet tartalmazza.
12      Ezen opcionális információk közlése azonban kötelezővé teszi más információk feltüntetését, amint azt az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdése előírja.
13      Lásd ebben az értelemben: 2012. szeptember 6‑i Deutsches Weintor ítélet, C‑544/10, EU:C:2012:526 (a továbbiakban: Deutsches Weintor ítélet) 35. és 36. pont.
14      Az élelmiszerekkel kapcsolatos, tápanyag‑összetételre és egészségre vonatkozó állításokról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre vonatkozó javaslat (COM(2003) 424 végleges), 9. pont.
15      Lásd ebben az értelemben: Nihoul, Paul L., Van Nieuwenhuyze, Ellen. „L'étiquetage des denrées alimentaires: une pondération réussie entre intérêts contradictoires?”
Journal de droit européen. 20. évfolyam (2012), 192. szám, 237–243. o. Újabban lásd még: az Európai Számvevőszék 2024. november 28‑án elfogadott, „Élelmiszer‑jelölés az Európai Unióban: Eltéved a fogyasztó a jelölések erdejében” című 23/2024. sz. különjelentése (HL C, C/2024/7194), különösen a 7. és 47. pont, amely megállapítja, hogy az fogyasztók megnyerésének új lehetőségeit kereső élelmiszer‑ipari vállalatok címkézési gyakorlatai állandóan változnak.
16      Deutsches Weintor ítélet, 37. pont.
17      Az 1924/2006 rendelet (2) preambulumbekezdése.
18      Ezen általános és – az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdésében foglaltaktól eltérő – különös feltételek részletes leírása számomra a jelen ügyben nem tűnik szükségesnek.
19      Számomra úgy tűnik, hogy ezt az értelmezést más nyelvi változatok is megerősíthetik, így például az angol („[h]ealth claims shall only be permitted if the following information is included in the labelling, or if no such labelling exists, in the presentation and advertising […]”) vagy a litván nyelvi változat („[t]eiginiai apie sveikatingumą leidžiami tik tuo atveju, jei toliau nurodyta informacija yra pateikta etiketėje, o jei etiketės nėra — pateikime ir reklamoje […]”).
20      Kiemelés tőlem.
21      Lásd: 2019. szeptember 12‑i A és társai ítélet, C‑347/17, EU:C:2019:720, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
22      A 2013/63 végrehajtási határozat melléklete 2.1. pontjának a) és b) alpontja.
23      Az 1924/2006 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése és az 1169/2011 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése.
24      Az 1924/2006 rendelet 1. cikkének (2) bekezdése.
25      E tekintetben megjegyzendő, hogy a francia nyelvi változatban szereplő megfogalmazás kétségkívül kissé kétértelmű, mivel a „le consommateur ayant difficilement accès à l’»étiquetage«” kifejezést használja. A 2013/63 végrehajtási határozat melléklete 2.1. pontja b) alpontjának többi nyelvi változata azonban lehetővé teszi annak megerősítését, hogy a címkéhez való korlátozott hozzáférés esetén kell az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdésében előírt kötelező tájékoztatást más kommunikációs eszközön közölni (lásd például angol nyelven: „[m]andatory information shall be available to the consumer before purchase and in the cases of distance selling where access to the »labelling« is restricted, mandatory information must be included in the presentation and advertising of the food, in the material supporting the distance selling whether this is a website, a catalogue, a leaflet, a letter, etc.”, spanyol nyelven: „[l]a información obligatoria estará a disposición del consumidor antes de que se realice la compra y, en el caso de las ventas a distancia en las que el acceso al »etiquetado« está limitado, la información obligatoria deberá incluirse, en la presentación y la publicidad de los alimentos, en el soporte de la venta a distancia, ya se trate de un sitio web, de un catálogo, de un folleto, de una carta, etc.”, és litván nyelven: „[p]rivaloma informacija pateikiama vartotojui prieš perkant, o tais nuotolinės prekybos atvejais, kai prieiga prie »ženklinimo« yra ribota, privaloma informacija turi būti nurodyta »pateikime« bei »reklamoje« ir informacinėje medžiagoje, kuria naudojamasi prekiaujant nuotoliniu būdu, kaip antai, tinklalapyje, kataloge, informaciniame lapelyje, rašte ir t. t”).
26      Az 1169/2011 rendelet (10) preambulumbekezdése.
27      COM(2006) 368 végleges.
28      Az 1169/2011 rendelet 9. cikkének (1) bekezdése.
29      Különösen a szupermarketek bejáratánál elhelyezett reklámplakátokra vagy például az ilyen szupermarketekben terjesztett katalógusokra gondolok.
30      Ez nem érinti az élelmiszer‑vállalkozók azon lehetőségét, hogy ezeket az információkat feltüntessék a reklámban, noha erre nem kötelesek.
31      Lásd analógia útján: 2016. július 7‑i Ambisig ítélet, C‑46/15, EU:C:2016:530, 33. pont.
32      Az 1169/2011 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének j) pontja.
33      Véleményem szerint ez a következtetés az élelmiszerek címkézésével kapcsolatos jogbiztonsággal és következetességgel összefüggő okokból adódik.
34      A 2006/114 irányelv 2. cikkének a) pontja.
35      2013. július 11‑i Belgian Electronic Sorting Technology ítélet, C‑657/11, EU:C:2013:516, 35. pont.
36      Kiegészítésképpen meg kell jegyezni, hogy úgy tűnik, hogy a „címkézés” és a „reklám” fogalma közötti különbségtétel közvetett módon már a 2000/13 irányelvből is levezethető, amelynek az 1924/2006 rendelet az említett irányelvnek az 1169/2011 rendelet általi hatályon kívül helyezése előtt a kiegészítését képezte. Az említett irányelv ugyanis különbséget tett az e fogalmak közül az egyikre vagy a másikra alkalmazandó szabályok között (lásd ebben az értelemben: 2004. július 15‑i Douwe Egberts ítélet, C‑239/02, EU:C:2004:445, 34. pont).
37      Lásd a 1924/2006 rendelet (37) preambulumbekezdését és 10. cikkének (4) bekezdését.
38      Ez nem befolyásolja azt, hogy a címke olyan információkat is tartalmazhat, amelyek nem tekinthetők alapvetőnek. Itt olyan opcionális információkra gondolok, mint például az egészségre vonatkozó állítások, amelyek – amint azt a fentiekben kifejtettem – ugyan tájékoztatják a fogyasztót, de fő céljuk a figyelem felkeltése, és végső soron a vásárlásra való ösztönzés. Ez utóbbi okból kell ezen információknak az élelmiszerek címkéjén való közlését nemcsak tudományos bizonyítékoknak alátámasztaniuk (lásd az 1924/2006 rendelet 5. cikke (1) bekezdésének a) pontját), hanem azt – promóciós szerepükre figyelemmel – a fogyasztóknak a megtévesztő és alá nem támasztott információkkal szembeni védelme érdekében az 1924/2006 rendelet 10. cikkének (2) bekezdésében említett kiegészítő információknak is kell kísérniük.
39      Például újsághirdetésekben vagy hirdetőtáblákon megjelenő írásbeli reklámok, audiovizuális reklámok a televízióban vagy rádióban, vagy digitális reklámok, gyakran például a közösségi médiában.
40      Például az üzenet hangnemétől és szándékától függően, amely lehet informatív, a termék tulajdonságaira vonatkozó, meggyőző, a termék előnyeinek hangsúlyozása érdekében, hogy meggyőzze a fogyasztót a vásárlásról, vagy akár érzelmi jellegű, a vásárlás befolyásolására alkalmas érzelmek kiváltása érdekében.
41      Az 1169/2011 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése szerint e rendelet célja az élelmiszerekkel kapcsolatos tájékoztatásra vonatkozó magas szintű fogyasztóvédelem biztosítása, figyelembe véve a fogyasztók felfogásában és tájékoztatási igényeikben kialakult különbségeket, ugyanakkor biztosítva a belső piac zökkenőmentes működését.
42      2020. január 30‑i Dr. Willmar Schwabe ítélet, C‑524/18, EU:C:2020:60, 35. és 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
43      Az 1924/2006 rendelet (11) preambulumbekezdése.
44      Az 1924/2006 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése.
45      E tekintetben a reklám kétségkívül eszköz arra, hogy a belső piacon értékesítési lehetőségeket nyisson az áruk és szolgáltatások számára, amely lehetőségeket mind a fogyasztóknak, mind a kereskedőknek a lehető legnagyobb mértékben ki kell használniuk. Márpedig az élelmiszer‑vállalkozó arra való kötelezése, hogy a „címkézés” és a „reklám” fogalma közötti átfedés miatt hagyjon fel egy, általa különösen hatékonynak ítélt reklámozási módszerrel, a jelen esetben egyetlen egészségre vonatkozó állítás említésével, ezen értékesítési lehetőségek akadályozását eredményezné, és következésképpen sértené a belső piac hatékony működését.
46      Ráadásul az élelmiszer‑vállalkozók immár megválaszthatnák az alkalmazandó jogi szabályozást? Milyen következményekkel járhatna az ilyen átfedés az ugyanezen fogalommeghatározásokat alkalmazó más jogi eszközökre nézve? Ez csak néhány példa azokra a gyakorlati nehézségekre, amelyekkel a „címkézés” és az írásbeli formában megjelenő „reklám” fogalma közötti átfedés elismerése járna.