62014TO0810
A TÖRVÉNYSZÉK VÉGZÉSE (hatodik tanács)
2016. június 27. (
*1
)
„A Bíróság tagállami kötelezettségszegést megállapító ítélete végrehajtásának elmulasztása — Kényszerítő bírság — Kényszerítő bírság megfizetésére felszólító határozat — Az uniós joggal összeegyeztethetetlen nemzeti jogszabályok hatályon kívül helyezése — A kötelezettségszegés megszüntetésének időpontja — A Bíróság ugyanazon ítéletének végrehajtása során kiszabott kényszerítő bírság megfizetésére felszólító korábbi határozat megsemmisítése — Ítélt dolog — Nyilvánvalóan minden jogi alapot nélkülöző kereset”
A T‑810/14. sz. ügyben,
a Portugál Köztársaság (képviselik: L. Inez Fernandes, J. de Oliveira és S. Nunes de Almeida, meghatalmazotti minőségben)
felperesnek
az Európai Bizottság (képviselik: G. Braga da Cruz és M. Heller, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen
az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott és a 2008. január 10‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑70/06, EU:C:2008:3) végrehajtásaként a Portugál Köztársaság által a 2008. január 10. és 29. közötti időszakra fizetendő kényszerítő bírság megfizetésére felszólító, 2014. október 3‑i MARKT/A2/3523710 bizottsági határozat megsemmisítésére irányuló kérelme tárgyában,
A TÖRVÉNYSZÉK (hatodik tanács),
tagjai: S. Frimodt Nielsen (előadó) tanácselnök, F. Dehousse és A. M. Collins bírák,
hivatalvezető: E. Coulon,
meghozta a következő
Végzést
A jogvita előzményei
Kötelezettségszegés megállapítása iránt a Portugál Köztársasággal szemben indított eljárások
1
2003‑ban az Európai Közösségek Bizottsága kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárást indított a Portugál Köztársasággal szemben, megállapítva többek között, hogy az ajánlatkérők felelősségének beállásával kapcsolatos olyan feltételek, mint amilyeneket e tagállam joga előírt, összeegyeztethetetlenek az árubeszerzésre és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárás alkalmazására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1989. december 21‑i 89/665/EGK tanácsi irányelvvel (HL 1989. L 395., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 246. o.).
2
A Bíróság a 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632) helyt adott a Bizottság érvelésének, az említett ítélet rendelkező részének 1) pontjában megállapítva, hogy „[a] Portugál Köztársaság nem teljesítette a [...] 89/665[...] irányelv 1. cikkének (1) bekezdése és 2. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján fennálló kötelezettségeit, mivel nem helyezte hatályon kívül a közbeszerzésre vonatkozó közösségi jog vagy az azt átültető nemzeti szabályok megszegése miatt kárt szenvedett személyeknek fizetendő kártérítést vétkesség vagy rosszhiszeműség bizonyításától függővé tévő, 1967. november 21‑i48051. sz. törvényrendeletet”.
3
Mivel a Bizottság azonban úgy ítélte meg, hogy a Portugál Köztársaság nem szüntette meg a megállapított kötelezettségszegést, második kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárást indított, azt kérve a Bíróságtól, hogy kényszerítő bírságot szabjon ki. A Bíróság előtti nyilvános tárgyalásra 2007. július 5‑én került sor.
4
2007. december 31‑én kihirdetésre került az állam és más közjogi szervezetek szerződésen kívüli polgári jogi felelősségi rendszerének bevezetéséről szóló 67/2007. sz. törvény (Lei no 67/2007 Aprova o Regime da Responsabilidade Civil Extracontratual do Estado a Demais Entitades Públicas; Diário da República, 1. sorozat, 251. sz., 2007. december 31.; a továbbiakban: 67/2007. sz. törvény). A 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632) rendelkező része szerint az említett törvény 5. cikke hatályon kívül helyezte többek között a 1967. november 21‑i48051. sz. törvényrendeletet (a továbbiakban: 48051. sz. törvényrendelet). 6. cikke szerint e törvény a kihirdetését követő 30 nappal lépett hatályba, azaz 2008. január 30‑án.
5
A 2008. január 10‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑70/06, EU:C:2008:3) a Bíróság megállapította, hogy a Portugál Köztársaság, mivel nem helyezte hatályon kívül a 48051. sz. törvényrendeletet, nem szüntette meg a 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632) megállapított kötelezettségszegést. Következésképpen kényszerítő bírságot szabott ki. A 2008. január 10‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑70/06, EU:C:2008:3) rendelkező részének 1) és 2) pontja a következőképpen szól:
„1)
A Portugál Köztársaság – mivel nem helyezte hatályon kívül a [...] 48051. sz. törvényrendeletet – nem fogadta el a C‑275/03. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben 2004. október 14‑én hozott ítélet végrehajtásához szükséges intézkedéseket, és nem teljesítette az EK 228. cikk (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
2)
A Portugál Köztársaság köteles a fent hivatkozott Bizottság kontra Portugália ügyben 2004. október 14‑én hozott ítéletben foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedések megtételében való késedelemért a jelen ítélet kihirdetésétől az említett 2004. október 14‑i ítéletben foglaltak teljesítéséig napi 19392 euró összegű kényszerítő bírságot fizetni a Bizottságnak az »Európai Közösség saját forrásai« számlára.”
Az első fizetési felszólítás és a Törvényszék és a Bíróság előtti eljárások
6
A Bizottság, mivel úgy ítélte meg, hogy a 67/2007. sz. törvény, különösen pedig az állam és más közjogi szervezetek szerződésen kívüli polgári jogi felelőssége említett törvény mellékletében szereplő szabályozásának 7. cikke nem megfelelően ültette át a 89/665 irányelvet, párbeszédet kezdett a Portugál Köztársasággal, amelyet követően több találkozóra is sor került. A Portugál Köztársaság álláspontja szerint a 67/2007. sz. törvény elfogadásával, mivel az hatályon kívül helyezte a 48051. sz. törvényrendelet, teljes mértékben végrehajtotta a 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítéletet (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632).
7
2008. július 15‑én a Bizottság „Belső Piac és Szolgáltatások” főigazgatóságának főigazgatója a Portugál Köztársaságot a 2008. január 10. és május 31. közötti időszakban fizetendő kényszerítő bírságnak megfelelő összeg megfizetésére szólította fel.
8
A Bizottság álláspontját vitatva, de az értékelések közötti ezen eltérés megszüntetése érdekében a Portugál Köztársaság elfogadta a 67/2007. sz. törvény módosításáról szóló, 2008. július 17‑i 31/2008. sz. törvényt (Lei no 31/2008 Procede à primeira alteração à Lei no 67/2007, de 31 de Dezembro, que aprova o Regime da Responsabilidade Civil Extracontratual do Estado a Demais Entitades Públicas) (Diário da República, 1. sorozat, 137. szám, 2008. július 17.), amely 2008. január 30‑ára visszaható hatállyal módosítja az állam és más közjogi szervezetek szerződésen kívüli polgári jogi felelőssége 67/2007. sz. törvény mellékletében szereplő szabályozásának 7. cikkét. A Bizottság megállapította tehát, hogy a Portugál Köztársaság megszüntette a 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632) megállapított kötelezettségszegést.
9
2008. november 25‑én a Bizottság elfogadta a C (2008) 7419 végleges határozatot (a továbbiakban: első fizetési felszólítás), amely a 2008. január 10‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑70/06, EU:C:2008:3) végrehajtásaként összesen 3665088 euró összegben határozta meg a Portugál Köztársaság által a 2008. január 10. és július 17. közötti időszakban fizetendő kényszerítő bírságot.
10
A Portugál Köztársaság megsemmisítés iránti keresetet indított az első fizetési felszólítással szemben, amelyet a Törvényszék a 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítéletben (T‑33/09, EU:T:2011:127) helybenhagyott. Ebben az ítéletben a Törvényszék úgy határozott, hogy a Bizottság elvi hatáskörrel rendelkezik a Bíróság által megállapított kényszerítő bírságok megfizetésére történő felszólításra, e hatáskör azonban kizárólag a Bíróság által tett megállapítások következményeinek levonására korlátozódik. Márpedig, mivel a Bíróság által megállapított kötelezettségszegés a 48051. sz. törvényrendelet hatályon kívül helyezésének elmulasztásában állt, a Törvényszék úgy határozott, hogy a Bizottság túllépett hatáskörén, amikor maga vizsgálta, hogy az új portugál jogszabályok megfelelően ültették‑e át a 89/665 irányelvet. A Törvényszék ugyanis megállapította, hogy kizárólag a Bíróság rendelkezik hatáskörrel ilyen értékelés elvégzésére.
11
Keresetében a Portugál Köztársaság elsődlegesen az első fizetési felszólítás megsemmisítését, másodlagosan pedig az említett határozat részleges megsemmisítését kérte, amennyiben annak időbeli hatálya meghaladta 2008. január 29‑ét. A Törvényszék összességében semmisítette meg az első fizetési felszólítást. Nem határozott a Portugál Köztársaság másodlagosan előadott érveléséről, amely szerint a kötelezettségszegés megszüntetésének időpontját kell figyelembe venni, azaz 2008. január 30‑át, amikor is hatályba lépett a 67/2007. sz. törvény, valamint a 31/2008. sz. törvény által visszaható hatállyal bevezetett módosítás.
12
A Bíróság elutasította a Bizottság által a 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítélet (T‑33/09, EU:T:2011:127) ellen benyújtott fellebbezést. A 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) a Bíróság ugyanis a következőképpen határozott:
„37.
Az EUMSZ 260. cikk (1) bekezdése értelmében, ha a Bíróság megállapítja, hogy egy tagállam nem teljesítette a Szerződésekből eredő valamely kötelezettségét, az adott államnak meg kell tennie a Bíróság ítéletében foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket.
38.
Az említett cikk (2) bekezdése értelmében, ha a Bizottság megítélése szerint az érintett tagállam nem tette meg az ilyen ítéletben foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket, a Bizottság a Bírósághoz fordulhat, hogy ez utóbbi ezen államot átalányösszeg és/vagy kényszerítő bírság megfizetésére kötelezze.
39.
Az EUMSZ 258. cikkben bevezetett eljárással ellentétben, amely valamely tagállam európai uniós jogot sértő magatartásának megállapítására és megszüntetésére irányul (lásd a 15/76. és 16/76. sz., Franciaország kontra Bizottság egyesített ügyekben 1979. február 7‑én hozott ítélet [EBHT 1979., 321. o.] 27. pontját, valamint a C‑456/05. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2007. december 6‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑10517. o.] 25. pontját), az EUMSZ 260. cikk szerinti eljárás célja sokkal inkább körülhatárolt, mivel csak arra irányul, hogy a kötelezettségszegő tagállamot a kötelezettségszegést megállapító ítéletben foglaltak teljesítésére ösztönözze (a C‑304/02. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2005. július 12‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑6263. o.] 80. pontja, valamint a C‑514/07. P., C‑528/07. P. és C‑532/07. P. sz., Svédország és társai kontra API és Bizottság egyesített ügyekben 2010. szeptember 21‑én hozott ítélet [EBHT 2010., I‑8533. o.] 119. pontja).
40.
Következésképpen ez utóbbi eljárást a Bíróság ítéleteinek végrehajtására irányuló külön bírósági eljárásnak, más szóval végrehajtási eljárásnak kell tekinteni (a fent hivatkozott Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítélet 92. pontja). Következésképpen ilyen eljárás keretében csak azokat az EUM‑Szerződés szerinti tagállami kötelezettségszegéseket lehet kezelni, amelyeket a Bíróság az EUMSZ 258. cikk alapján megalapozottnak talált (a C‑457/07. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben 2009. szeptember 10‑én hozott ítélet [EBHT 2009., I‑8091. o.] 47. pontja).
41.
Különösen, amikor a Bíróság az érintett tagállamot kényszerítő bírság megfizetésére kötelezi, az ezen állam által az ilyen ítéletnek való megfelelés érdekében hozott intézkedések vizsgálata és a kiszabott szankciók alapján fizetendő összegek behajtása során a Bizottságnak figyelembe kell vennie azt, hogy a Bíróság az EUMSZ 258. és az EUMSZ 260. cikk alapján hozott ítéleteiben hogyan határolta be a kötelezettségszegést.
42.
A jelen ügyben mind a 2004. évi ítélet [2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632)] rendelkező részéből, mind pedig a 2008. évi ítélet [2008. január 10‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑70/06, EU:C:2008:3)] rendelkező részéből kitűnik, hogy a Bíróság által megállapított kötelezettségszegés a 48051. sz. törvényrendelet hatályon kívül helyezésének elmulasztásával kapcsolatos, amely törvényrendelet a közbeszerzésre vonatkozó uniós jog megszegése miatt kárt szenvedett személyeknek fizetendő kártérítés megítélését vétkesség vagy rosszhiszeműség bizonyításától tette függővé.
43
A Portugál Köztársaság a 2004. évi ítélet [2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632)] végrehajtása érdekében elfogadta a 67/2007. sz. törvényt. E törvény, amely a 2008. évi ítélet [2008. január 10‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑70/06, EU:C:2008:3)] kihirdetését követően néhány nappal lépett hatályba, hatályon kívül helyezte a 48051. sz. törvényrendeletet.
44.
A Bizottság az említett törvény megvizsgálását követően azonban úgy vélte, hogy az nem felel meg az uniós jognak, és ennélfogva nem biztosítja a 2004. évi ítélet [2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632)] megfelelő végrehajtását.
45.
Ez a 67/2007. sz. törvény jogi hatályát és értelmezését illetően az említett intézmény és a Portugál Köztársaság közötti nézeteltérést eredményezett, amely a vitatott határozat meghozatalához vezetett, amelyben a Bizottság éppen e törvény hatásinak saját maga által való értelmezésére támaszkodva kiszámította a Bíróság által kiszabott kényszerítő bírság összegét.
46.
A Bizottság ezáltal a 67/2007. sz. törvénynek a 89/665 irányelvvel való összeegyeztethetőségének kérdéséről határozott, miközben – amint a Törvényszék a megtámadott ítélet [2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítélet (T‑33/09, EU:T:2011:127)] 83–85. pontjában helyesen rámutatott – e törvény olyan felelősségi rendszert vezetett be, amely eltért a 48051. sz. törvényrendelettel bevezetett rendszertől, és amelyet a Bíróság korábban nem tudott megvizsgálni.
47.
Márpedig kétségtelenül igaz, hogy – amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet [2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítélet (T‑33/09, EU:T:2011:127)] 81. pontjában lényegében rámutatott – a Bíróságnak valamely tagállamra kényszerítő bírságot kiszabó ítélete végrehajtásának keretében a Bizottságnak értékelni kell tudnia az elmarasztaló ítéletben foglaltak teljesítése céljából a tagállam által elfogadott intézkedéseket.
48.
Amint a Törvényszék a megtámadott ítélet [2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítélet (T‑33/09, EU:T:2011:127)] 82. pontjában helyesen állapította meg, ezen értékelési jogkör gyakorlása azonban nem sértheti a Bíróság azon kizárólagos hatáskörét, hogy valamely nemzeti jogszabálynak az uniós joggal való összeegyeztethetőségéről határozzon.
[…]
52.
Ebből következik, hogy amikor a Bíróság által az EUMSZ 260. cikk alapján hozott ítélet végrehajtásának vizsgálata keretében a Bizottság és az érintett tagállam között nézeteltérés van azzal kapcsolatban, hogy valamely, a Bíróság által korábban meg nem vizsgált nemzeti gyakorlat vagy szabályozás alkalmas‑e az ilyen ítélet végrehajtására, a Bizottság határozatot hozva nem döntheti el maga ezt e nézeteltérést, és nem vonhatja le ebből a kényszerítő bírság kiszámításával kapcsolatos következtetéseket.”
A megtámadott határozat
13
A 2014. október 6‑án közölt 2014. október 3‑i MARKT/A2/3523710 határozatban (a továbbiakban: megtámadott határozat) a Bizottság „Belső Piac és Szolgáltatások” főigazgatóságának főigazgatója felszólította a Portugál Köztársaságot a 2008. január 10. és 29. közötti időszakra a 2008. január 10‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑70/06, EU:C:2008:3) végrehajtásaként fizetendő kényszerítő bírságnak megfelelő 387840 euró összeg megfizetésére.
14
A megtámadott határozat az alábbi indokolást tartalmazta:
„[M]ivel azon indokok, amelyekre a Bíróság a 2014. évi ítéletét alapította a bizottsági határozat kizárólag azon részét érintették, amelyben az felszólította Portugáliát a 2008. január 30. és július 17. közötti időszakra vonatkozó kényszerítő bírság megfizetésére, a Portugál Köztársaság továbbra is köteles végrehajtani a 2008. évi ítéletet a 2008. január 10. (az ítélet kihirdetésének időpontja) és 2008. január 29. közötti időszak vonatkozásában (a hatályon kívül helyező törvény 2008. január 30‑án lépett hatályba).”
Az eljárás és a felek kérelmei
15
A Portugál Köztársaság a Törvényszék Hivatalához 2014. december 12‑én benyújtott keresetlevelével megindította a jelen keresetet.
16
A Portugál Köztársaság lényegében azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
semmisítse meg a megtámadott határozatot;
—
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
17
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
utasítsa el a keresetet;
—
a Portugál Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
18
A Törvényszék megfelelőnek tartja az eljárási szabályzata 126. cikke rendelkezéseinek jelen ügyben történő alkalmazását, amelyek szerint, amennyiben nyilvánvalóan nincs hatásköre a kereset elbírálására, illetve ha a kereset nyilvánvalóan elfogadhatatlan vagy jogilag nyilvánvalóan megalapozatlan, az előadó bíró javaslatára – az eljárás folytatása nélkül – az eljárás során bármikor indokolt végzéssel határozhat az ügyben.
A Törvényszéknek a jelen jogvita elbírálása vonatkozásában fennálló hatásköréről
19
A válaszban a Portugál Köztársaság úgy érvel, hogy a Törvényszéknek nincs hatásköre a tagállamokra a Szerződés alapján háruló kötelezettségek teljesítésére vonatkozó kérdés megítélésére, mivel a Bíróság rendelkezik ilyen kizárólagos hatáskörrel. Ennélfogva, mivel annak kérdéséről, hogy a Portugál Köztársaság megszüntette‑e a 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632) megállapított kötelezettségszegést a 67/2007. sz. törvény kihirdetésével, vagy hogy kizárólag az említett törvény hatálybalépése szüntethette‑e meg az említett kötelezettségszegést, nem határozott a Bíróság, e kérdést a Bíróságnak, nem pedig a Törvényszéknek kell megítélnie.
20
Törvényszék által elrendelt pervezető intézkedésre adott válaszként a Portugál Köztársaság pontosította helyzetét, megállapítva, hogy ezen érvvel nem a saját keresetével szemben kívánt a Törvényszéknek az ügy elbírálására vonatkozó hatáskörének hiányára alapított kifogást emelni, hanem azt állította, hogy mivel a jogvitában szereplő kérdések a Bíróság kizárólagos hatáskörébe tartoznak, a megtámadott határozatot, a megalkotója hatáskörének hiánya okán meg kell semmisíteni.
21
Helyt kell adni Portugál Köztársaság e pontosításainak, mivel annak kérdését, hogy a Bizottság hatáskörrel rendelkezett‑e a megtámadott határozat elfogadásához, a kereset megalapozottsága keretében kell vizsgálni.
22
Mindenesetre elegendő emlékeztetni arra, hogy a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) 53. pontjában a Bíróság úgy ítélte meg, hogy dönthet a Törvényszék az olyan határozatokkal szemben indított megsemmisítés iránti keresetről, amelyekben a Bizottság a Bíróság által elrendelt kényszerítő bírságok megfizetésére szólít fel, és az utóbbi által hozott ítélet Bíróság előtti fellebbezés tárgyát képezheti.
A kereset megalapozottságáról
23
A Portugál Köztársaság által a keresetének alátámasztására előadott érvek hat jogalapba csoportosíthatók. A Portugál Köztársaság az első jogalapot a Bizottság megtámadott határozat elfogadására vonatkozó hatáskörének hiányára alapítja, mivel kizárólag az uniós bíróságok rendelkeznek hatáskörrel az EUMSZ 260. cikk (2) bekezdése szerint elrendelt kényszerítő bírság megfizetésére történő felszólításra. A másodikat, a megtámadott határozatnak 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) nem megfelelő teljesítésének történő minősítésére alapítja. A harmadikat az ítélt dolog megsértésére, a negyedik jogalapot pedig a jogbiztonság, a „jogviszonyok stabilitása” és a bizalomvédelem elvének megsértésére alapítja. Ötödik jogalapjával a Portugál Köztársaság azt állítja, hogy figyelmen kívül hagyták a ne bis in idem elvét. A hatodik jogalapot végül az uniós és a tagállamok közötti joghatóság megosztásának figyelmen kívül hagyására alapítja, amennyiben a megtámadott határozat korlátozza a tagállamok azon lehetőségét, hogy elhalasszák az általuk elfogadott normák hatálybalépését.
24
Először is a Bizottságnak a megtámadott határozatban megállapított kényszerítő bírság megalapozottságára vonatkozó megfontolásait kell értékelni. E megfontolások – amelyekre a Portugál Köztársaság felelt a válaszban – megalapozottsága ugyanis nagymértékben a jelen kereset megalapozottságától függ.
A megtámadott határozatban megállapított kényszerítő bírság megalapozottságára vonatkozó előzetes megfontolások
25
A Bizottság álláspontja szerint, amennyiben valamely tagállamnak azt róják fel, hogy nem helyezett hatályon kívül valamely uniós joggal összeegyeztethetetlen jogszabályt, az összeegyeztethetetlen jogszabályt hatályon kívül helyező norma hatálybalépésének időpontja az az időpont, amikor úgy kell tekinteni, hogy e tagállam megszüntette a neki felrótt kötelezettségszegést, azaz az az időpont, amikor e hatályon kívül helyezés hatályba lép, nem pedig az említett norma kihirdetésének időpontja, amennyiben az utóbbi időpont az előbbihez viszonyítva korábban következett be. Ennek hiányában könnyű lenne azon tagállamnak, amely terhére kötelezettségszegést róttak fel, mentesülnie e kötelezettségszegés megszüntetésére irányuló kötelezettség alól a Bíróság ítéletében előírt normák halasztott hatálybalépésű kihirdetésével.
26
Így mind az EUMSZ 260. cikk (2) bekezdésében előírt, mind pedig az EUMSZ 258. cikkben előírt eljárásokban a nemzeti jogszabályok hatálybalépésének, nem pedig elfogadásuknak az időpontját veszi figyelembe a Bíróság annak értékelésekor, hogy valamely tagállam megszüntette‑e a neki felrótt kötelezettségszegést.
27
A Bizottság szerint kitűnik az első fizetési felszólítás elfogadásához vezető eljárásból, amint az egyébiránt a 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítéletben (T‑33/09, EU:T:2011:127) és a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) is megállapításra került, hogy a Portugál Köztársaság az adott időszakban úgy vélte, hogy a 67/2007. sz. törvény elfogadásával teljes mértékben végrehajtotta a 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítéletet (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632), és tehát úgy érvelt, hogy e tekintetben az említett törvény hatálybalépésének időpontját kell figyelembe venni, azaz 2008. január 30‑át.
28
A Portugál Köztársaság azt állítja, hogy a 67/2007. sz. törvény elfogadásával megszüntette a 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632) megállapított kötelezettségszegést. A Bíróság csupán azért határozott a kényszerítő bírság elrendeléséről, mivel ezen elfogadást számára a 2008. január 10‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑70/06, EU:C:2008:3) kihirdetését megelőző pár nappal közölték, ennélfogva nem tudta azt figyelembe venni. Márpedig, mivel a Portugál Köztársaság álláspontja szerint ő a 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632) megállapított kötelezettségszegést a 2008. január 10‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑70/06, EU:C:2008:3) kihirdetését megelőzően megszüntette, terhére nem lehetett kényszerítő bírságot megállapítani. A 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632) megállapított kötelezettségszegés megszüntetésének értékelésekor ugyanis a 67/2007. sz. törvény kihirdetésének időpontját, azaz 2007. december 31‑ét kell figyelembe venni.
29
Egyébiránt a Portugál Köztársaság úgy érvel, hogy mindig is vitatta, hogy terhére kényszerítő bírság szabható ki, és csak másodlagosan ismerte el az első fizetési felszólítás vitatására irányuló eljárás során, hogy bár a kötelezettségszegés megszüntetésének időpontjaként a 67/2007. sz. törvény hatálybalépésének időpontját kell figyelembe venni, mindenesetre 2008. január 29‑ét követően nem szabható ki rá kényszerítő bírság.
30
Először is meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat azon az előfeltevésen alapul, amely szerint, amikor valamely tagállamnak felróható kötelezettségszegés megszüntetése az uniós joggal összeegyeztethetetlen nemzeti jogszabályok hatályon kívül helyezésétől függ, az említett kötelezettségszegés megszűnésének időpontjaként az összeegyeztethetetlen norma hatályon kívül helyezésének időpontját kell figyelembe venni abban az esetben, ha mint a jelen ügyben, e hatálybalépés későbbi, mint a hatályon kívül helyező aktus kihirdetése (lásd a fenti 14. pontot). Így a jelen esetben vitatott a felek között, hogy amint azt a Bizottság a megtámadott határozatban megállapította, úgy kell‑e tekinteni, hogy a 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632) megállapított kötelezettségszegés akkor szűnt meg, amikor hatályba lépett a 67/2007. sz. törvény, azaz 2008. január 30‑án, vagy amint azt a Portugál Köztársaság állítja, az említett kötelezettségszegés a 67/2007. sz. törvény kihirdetésekor, azaz 2007. december 31‑én szűnt meg. A második esetben a Portugál Köztársaság, mivel a 2008. január 10‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑70/06, EU:C:2008:3) kihirdetése előtt megszüntette a kötelezettségszegést, megalapozottan állíthatja, hogy nem szabható ki rá kényszerítő bírság.
31
E kérdésre válasz adható azonban az ítélkezési gyakorlat alapján. Először is a Bíróság az EUMSZ 258. cikk alapján elé terjesztett kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset elbírálása során úgy ítélte meg, hogy valamely nemzeti jogszabályok uniós joggal fennálló összeférhetetlensége nem állapítható meg, mivel a szóban forgó nemzeti norma nem volt még hatályban a Bizottság indokolással ellátott véleményében megállapított határidő lejártakor (2013. július 18‑iBizottság kontra Lengyelország ítélet, C‑313/11, EU:C:2013:481, 43–48. pont). Ezen ítéletben a Bíróság meghatározó jelentőséget tulajdonított tehát az abban az időpontban fennálló hatályos joghelyzetnek, amikor értékelnie kellett, hogy tagállami kötelezettségszegést kell‑e megállapítani.
32
Ezt követően az előzetes döntéshozatalra utalás keretében a Bíróság úgy ítélte meg, hogy abban az esetben, amikor az irányelvet átültető törvény hatálybalépése tagállami végrehajtási aktus elfogadásától függ, megállapítható a nemzeti jogszabályok uniós joggal való összeegyeztethetetlensége, amennyiben az irányelvben az átültetésre előírt határidő lejártakor még nem fogadták el a szóban forgó végrehajtási aktust. A Bíróság döntő jelentőséget tulajdonított tehát az átültető törvény tényleges érvényesülésének, azaz hatálybalépésének, mivel az irányelv közvetlen hatályára tekintettel nem elegendő a kizárólag a tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai által történő elfogadás (2014. december 18‑iSETAR‑ítélet, C‑551/13, EU:C:2014:2467, 40. pont).
33
Végül a Bíróság az EUMSZ 260. cikk (2) bekezdése alapján kényszerítő bírság és átalányösszeg megállapítására irányuló kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásban úgy ítélte meg, hogy valamely törvénynek az indokolással ellátott véleményben a Bizottság által megállapított határidőt követő, de a Bíróság ítéletének kihirdetését megelőző hatálybalépése akadálya kényszerítő bírság megállapításának, mivel a szóban forgó kötelezettségszegés a Bíróság ítéltének meghozatalát megelőzően megszűnt (2008. december 9‑iBizottság kontra Franciaország ítélet, C‑121/07, EU:C:2008:695, 20. és 26. pont). Mindazonáltal mivel figyelembe kellett venni a szóban forgó törvény hatálybalépésének időpontját és az későbbi volt, mint az indokolással ellátott véleményben meghatározott időpont, a Bíróság átalányösszeg megfizetésére kötelezte a tagállamot.
34
Így az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amennyiben valamely kötelezettségszegés megszüntetése olyan nemzeti intézkedés elfogadásától függ, mint amilyen a hatályon kívül helyező intézkedés, annak hatálybalépésének időpontját kell figyelembe venni a kötelezettségszegés megszüntetése időpontjának meghatározásához. A jelen esetben tehát a 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632) megállapított kötelezettségszegés, amely az uniós joggal összeegyeztethetetlen jogszabályok (a 48051. sz. törvényrendelet) fennállásában állt, akkor szűnt meg, amikor hatályba lépett a 67/2007. sz. törvény, amely hatályon kívül helyezte ezen összeegyeztethetetlen jogszabályokat, azaz 2008. január 30‑án. A Bizottság megalapozottan vélhette úgy, amint azt a megtámadott határozatban tette, hogy a 2008. január 10‑iBizottság kontra Portugália ítéletből (C‑70/06, EU:C:2008:3) kitűnt, hogy kényszerítő bírságot kellett kiszabni a Portugál Köztársaságra az említett ítélet kihirdetésétől, azaz 2008. január 10‑től azon időszak vonatkozásában, amely alatt hatályban maradt a 48051. sz. törvényrendelet, azaz 2008. január 29‑ével bezárólag.
35
Most azt kell vizsgálni, hogy a Portugál Köztársaság által előadott érvek legalább olyan jellegűek‑e, hogy lehetővé teszik a megtámadott határozat jogellenességének megállapítását.
A Bizottság megtámadott határozat elfogadásához fennálló hatáskörének hiányára alapított első jogalapról
36
A Portugál Köztársaság azt állítja, hogy a Bizottság nem rendelkezett hatáskörrel a megtámadott határozat elfogadásához, mivel az ilyen határozatok elfogadására kizárólag az Unió rendelkezik hatáskörrel. Így a megtámadott határozat, mivel hatáskörrel nem rendelkező hatóság fogadta el, sérti a jogorvoslati utak Szerződésekben előírt egyensúlyát, valamint a tagállamokat a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásokban megillető védelemhez való jogot, amint azt szerinte a Bíróság a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) 55. pontjában megítélte.
37
A Bizottság álláspontja szerint volt hatásköre a megtámadott határozat elfogadására.
38
Emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottságnak a Bíróság által elrendelt kényszerítő bírságok megfizetésére felszólító határozatok elfogadására vonatkozó hatáskörének kérdését a Törvényszék a 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítéletben (T‑33/09, EU:T:2011:127) már kifejezetten megítélte. A 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) 41. pontjában Bíróság megerősítette e megközelítést.
39
A 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítéletben (T‑33/09, EU:T:2011:127) ugyanis a Törvényszék az alábbi előzetes megfontolásokra támaszkodott:
„57.
Emlékeztetni kell arra, hogy az EK 226. cikk értelmében, ha a Bizottság megítélése szerint egy tagállam az EK‑Szerződésből eredő valamely kötelezettségét nem teljesítette, az ügyről indokolással ellátott véleményt ad, miután az érintett államnak lehetőséget biztosított észrevételei megtételére. Ha az érintett állam a Bizottság által meghatározott határidőn belül nem tesz eleget a véleményben foglaltaknak, a Bizottság a Bírósághoz fordulhat.
58.
Az állandó ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a Bizottság nem határozhatja meg véglegesen az EK 226. cikk értelmében megfogalmazott véleményekkel vagy az ezen eljárás keretében hozott más állásfoglalásokkal egy tagállam jogait és kötelezettségeit, és nem adhat neki egy meghatározott magatartásnak a Szerződéssel való összeegyeztethetőségére vonatkozó biztosítékokat, és az EK 226–EK 228. cikk értelmében a tagállamok jogainak és kötelezettségeinek meghatározása, valamint magatartásuk megítélése csak a Bíróság ítéletéből következhet (a Bíróság 142/80. és 143/80. sz., Essevi és Salengo egyesített ügyekben 1981. május 27‑én hozott ítéletének [EBHT 1981., 1413. o.] 16. pontja, valamint a C‑393/98. sz. Gomes Valente ügyben 2001. február 22‑én hozott ítéletének [EBHT 2001., I‑1327. o.] 18. pontja).
59.
Egyébiránt az EK 228. cikk (2) bekezdésének értelmében a Bíróság, a Bizottság megkeresésére, miután ez utóbbi indokolással ellátott véleményt bocsátott ki, amely az érintett tagállam részéről hatástalan maradt, a tagállamot átalányösszeg vagy kényszerítő bírság fizetésére kötelezheti, ha megállapítja, hogy a tagállam nem tett eleget az ítéletében foglaltaknak.
60.
Az EK 228. cikk (2) bekezdése szerinti eljárást az ítéletek végrehajtására irányuló külön eljárásnak, más szóval végrehajtási eljárásnak kell tekinteni (a Bíróság C‑304/02. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2005. július 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., I‑6263. o.] 92. pontja).
61.
Meg kell azonban állapítani, hogy az EK‑Szerződés nem írja elő a Bíróság által ezen új eljárás végén kihirdetett ítélet végrehajtásának módozatait, akkor sem, ha kényszerítő bírság megállapítására került sor.
62.
Ugyanakkor, amennyiben a Bíróságnak az EK 228. cikk (2) bekezdése értelmében hozott ítélete arra kötelez valamely tagállamot, hogy kényszerítő bírságot fizessen a Bizottságnak »az Európai Közösség saját forrásai« számlára, és amennyiben az EK 274. cikk értelmében a Bizottság hajtja végre a költségvetést, ez utóbbi feladata az Unió költségvetésébe fizetendő összegek behajtása az ítélet végrehajtásaképpen, az EK 279. cikk végrehajtása során elfogadott rendeletek rendelkezéseinek megfelelően.
63.
Az EK‑Szerződés ugyanakkor nem ír elő különös rendelkezéseket valamely tagállam és a Bizottság között e tekintetben kialakult jogviták rendezését illetően.
64.
Ebből következik, hogy az EK‑Szerződésben előírt jogorvoslati lehetőségeket kell alkalmazni, és az a határozat, amelyben a Bizottság a tagállam által kényszerítő bírság címén fizetendő összeget meghatározza, alkalmas arra, hogy az EK 230. cikk szerinti megsemmisítés iránti kereset tárgyát alkossa.
65.
Következésképpen, az EK 225. cikk (1) bekezdése első albekezdésének megfelelően a Törvényszék hatáskörrel rendelkezik az ilyen kereset elbírálására.
66.
Mindenesetre a Törvényszék e hatáskörének gyakorlása során nem sértheti meg a Bíróság számára az EK 226. cikk és az EK 228. cikk által fenntartott kizárólagos hatáskört.
67.
A Törvényszék ily módon az EK 230. cikken alapuló, és a Bíróságnak az EK 228. cikk (2) bekezdésén alapuló ítélete végrehajtására vonatkozó bizottsági határozattal szembeni megsemmisítés iránti kereset keretében nem határozhat a tagállamnak az EK‑Szerződésből eredő kötelezettségei megsértésére vonatkozó olyan kérdésről, amely vonatkozásában a Bíróság előzetesen nem hozott döntést.”
40
Ezen érvelésből következik, hogy a Bizottság főszabály szerint az uniós költségvetés engedélyezésre jogosult intézményeként és számvevőjeként hatáskörrel rendelkezik a tagállamok által fizetendő összegek beszedésére, amennyiben azok terhére a Bíróság az EUMSZ 260. cikk (2) bekezdése alapján kényszerítő bírságot szab ki. E hatáskör azzal jár, hogy a Bizottság a szóban forgó kötelezettségszegés megszüntetése időpontjának meghatározásához értékelni tudja, hogy teljesülnek‑e a Bíróság által a kényszerítő bírságot megállapító ítéletben előírt feltételek. Ezzel szemben e hatáskör nem terjed ki arra a lehetőségre, hogy a Bizottság valamely olyan tagállami norma vagy magatartás uniós joggal fennálló összeegyeztethetőségét értékelje, amely vonatkozásában a Bíróság előzetesen nem foglalt állást.
41
Így az első fizetési felszólítás keretében a Törvényszék szerint, amely álláspontot a Bíróság is megerősítette, amennyiben a 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632) és a 2008. január 10‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑70/06, EU:C:2008:3) megállapított kötelezettségszegés a 48051. sz. törvényrendelet hatályon kívül helyezésének elmulasztásában állt, a Bizottság vizsgálata nem léphetett túl e hatályon kívül helyezés valós jellegének ellenőrzésén. Nem állapíthatta tehát meg, amint azt megtette, hogy a 67/2007. sz. törvényből eredő hatályon kívül helyezés nem volt elegendő, és nem következtethetett arra, hogy kizárólag egy új, 2008 júliusában elfogadott jogszabály szüntette meg a portugál jogszabályok 89/665 irányelvvel fennálló összeférhetetlenségét. A Bizottság ezáltal értékelte ugyanis a felelősség 67/2007. sz. törvény mellékletében szereplő új szabályozásának és a 2008. július 17‑i törvénnyel bevezetett szabályozásnak a 89/665 irányelvvel fennálló összeegyeztethetőségét. Márpedig a Bíróságnak nem volt lehetősége e kérdést megítélni.
42
Ezzel szemben a megtámadott határozatban a Bizottság anélkül szólított fel a kényszerítő bírság megfizetésére, hogy önállóan vizsgálta volna a portugál jogszabályok 89/665 irányelvvel fennálló összeegyeztethetőségét. A Bizottság ugyanis a 48051. sz. törvényrendelet hatályon kívül helyező nemzeti norma hatálybalépése időpontjának megállapítására szorítkozott, amely hatályon kívül helyezés vonatkozásában a Bíróság pontosította, hogy az elegendő a 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632) megállapított kötelezettségszegés megszüntetéséhez. Ebből következik, hogy az uniós költségvetés végrehajtása vonatkozásában őt megillető elvi hatáskörének korlátai között maradt.
43
Ennélfogva az első jogalapot jogilag nyilvánvalóan megalapozatlanként el kell utasítani.
A 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) nem megfelelő teljesítésére vonatkozó második jogalapról
44
A Portugál Köztársaság azt állítja, hogy a megtámadott határozat a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) hatályának „mesterséges feldarabolásán” alapul. Álláspontja szerint ugyanis az említett ítélet semmiféle olyan utalást nem tartalmaz, amely lehetővé tenné a Bizottság számára, hogy több időszakot különítsen el. A Törvényszék a 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítéletben (T‑33/09, EU:T:2011:127) és a Bíróság a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) a jogellenesség kizárólag egyetlen indokát állapította meg. Sem a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) rendelkező része, sem pedig indokolása nem tesz lehetővé ilyen elkülönítéseket. Ennélfogva az ítélet időbeli hatálya nem alkalmazható eltérően egyrészt a 2008. január 10. és 29. közötti időszak, másrészt pedig a 2008. január 30. és július 17. közötti időszak vonatkozásában.
45
Egyébiránt az első fizetési felszólítást teljes egészében megsemmisítette a 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítélet (T‑33/09, EU:T:2011:127), amelyet fellebbezés nyomán teljes egészében helybenhagyott a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑292/11 P, EU:C:2014:3). Az utóbbi ítéletben a Bíróság véglegesen megállapította a felek jogait. Márpedig a megtámadott határozat megkérdőjelezi a jogbiztonságot és az uniós bíróságok hatáskörét, amikor mesterségesen időbeli különbséget tesz két időszak között, és azt állítja, hogy a fent hivatkozott két ítélet által véglegesen meghatározott eljárási és anyagi jogi helyzetre tér vissza.
46
Egyébiránt kényszerítő bírságnak a 2008. január 10. és 29. közötti időszak vonatkozásában történő megfizetésére való felszólítás figyelmen kívül hagyja az EUMSZ 260. cikk (2) bekezdése által követett célt, amely arra ösztönzi a tagállamokat, hogy szüntessék meg a korábban megállapított kötelezettségszegéseket, nem pedig arra, hogy szankcionálják azokat. Márpedig a jelen esetben a Portugál Köztársaság a 67/2007. sz. törvény kihirdetésével 2007. december 31‑én megszüntette a kötelezettségszegést, így nem szabható ki rá kényszerítő bírság.
47
A Bizottság vitatja ezen érvelést.
48
A Portugál Köztársaság érvelése azon az elméleten alapul, amely szerint, mivel a Bíróság – a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) –, a Törvényszék 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítéletében (T‑33/09, EU:T:2011:127) elrendelt első fizetési felszólítás megsemmisítésének helybenhagyásakor egyetlen jogalapra támaszkodott, azaz a Bizottság annak megállapítására irányuló hatáskörének hiányára, hogy az 2008. július 18‑ában határozza meg a 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632) megállapított kötelezettségszegés megszüntetésének időpontját, a 2008. január 10. és július 18. közötti időszakra vonatkozó kényszerítő bírság összességének nincs jogalapja. Nem lenne tehát helyénvaló azon időszakon belül, amely tekintetében megsemmisítésre került a kényszerítő bírság, elkülöníteni egy olyan időszakot – 2008. január 10. és 29. között – amely tekintetében új kényszerítő bírságot lehet újból kiszabni.
49
A 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) ekként történő értelmezése csak akkor fogadható el, ha ebben az ítéletben a Bíróság úgy ítélte volna meg, hogy nem szabható ki kényszerítő bírság a Portugál Köztársaságra. Márpedig nem ez az eset áll fenn. A 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) a Bíróság ugyanis megerősítette a Törvényszék által a 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítéletben (T‑33/09, EU:T:2011:127) kifejtett elemzést, amely szerint a Bizottság nem alapíthatta a kényszerítő bírság kiszámítására vonatkozó határozatát a portugál jogszabályoknak a 89/665 irányelvvel fennálló összeegyeztethetőségére vonatkozó, a Bíróságnak a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás keretében előzetesen nem előadott értelmezésre. A Bíróság a Törvényszék elemzését megerősítve szintén úgy határozott, hogy a 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632) megállapított kötelezettségszegés a 48051. sz. törvényrendelet hatályon kívül helyezésének elmulasztásában áll. Ezzel szemben sem a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítélettel (C‑292/11 P, EU:C:2014:3), sem a 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítélettel (T‑33/09, EU:T:2011:127) nem ellentétes, hogy a Bizottság akként tekintse, hogy a 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632) megállapított kötelezettségszegés megszüntetésének tényleges időpontja az említett hatályon kívül helyezés hatálybalépése, azaz 2008. január 30. Ennélfogva a fenti 30–34. pontban felidézett indokok miatt a Bizottság megalapozottan számította ki a 2008. január 10. és 29. közötti időszakra fizetendő kényszerítő bírság összegét.
50
Ezáltal a Portugál Köztársaság második jogalap keretében tett állításával szemben a Bizottság nem „keltette életre” a jogalapjától a 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítélettel (T‑33/09, EU:T:2011:127) és a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítélettel (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) megfosztott kényszerítő bírságot. A megtámadott határozatban kiszámított kényszerítő bírság ugyanis eltérő indokon alapul – a 67/2007. sz. törvény hatálybalépése hiányán –, mint amelyen az első fizetési felszólításban az ugyanezen időszak vonatkozásában előírt kényszerítő bírság, azaz a 89/665 irányelvvel összeegyeztethető jogszabály elfogadásának hiányán.
51
Ennélfogva a második jogalapot jogilag nyilvánvalóan megalapozatlanként el kell utasítani.
A jogerő figyelmen kívül hagyásán alapuló harmadik jogalapról
52
A Portugál Köztársaság álláspontja szerint a megtámadott határozat figyelmen kívül hagyja a jogerőt. Ezen elvből következik ugyanis a megsemmisített aktussal azonos tartalmú új aktus elfogadásának tilalma. Márpedig a megtámadott határozatnak részben ugyanaz a tartalma, még ha szűkebb időszakra vonatkozik is, mint az első fizetési felszólításnak.
53
A Portugál Köztársaság szerint a 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítélet (T‑33/09, EU:T:2011:127) és a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) a 2004. október 14‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑275/03, nem tették közzé, EU:C:2004:632) végrehajtásáról foglalt állást. Megegyezik tehát egyrészt a 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítéletben (T‑33/09, EU:T:2011:127) és a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) megítélt tárgy, másrészt pedig a jelen esetben eldöntendő kérdés. A Portugál Köztársaság szerint ugyanis a 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítélet (T‑33/09, EU:T:2011:127) és a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) alapjául szolgáló ügyek tárgya annak meghatározása volt, hogy a Portugál Köztársaság köteles volt‑e megfizetni a 2008. január 10‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑70/06, EU:C:2008:3) kiszabott kényszerítő bírságot.
54
Ráadásul a Törvényszék és a Bíróság, amikor elfogadta a 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítéletet (T‑33/09, EU:T:2011:127) és a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítéletet (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) tudta, hogy a 67/2007. sz. törvény a 2008. január 10‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑70/06, EU:C:2008:3) kihirdetését követően, 2008. január 30‑án lépett hatályba. Ennélfogva, amennyiben megalapozott a Bizottság feltevése, figyelembe kellett volna e bíróságoknak venni, hogy az első fizetési felszólítást részben meg kellett volna semmisíteni a 2008. január 30‑ától kezdődő időszak vonatkozásában, és helyben kellett volna hagyni az első fizetési felszólítást a 2008. január 10. és január 29. közötti időszak vonatkozásában. Márpedig a Törvényszék az ítéletében, a Bíróság által megerősítve, összességében semmisítette meg az első fizetési felszólítást. A 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítélet (T‑33/09, EU:T:2011:127) és a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) így szükségszerűen határozott a kényszerítő bírság megalapozottságáról, a 2008. január 10. és 29. közötti időszak vonatkozásában, és a megtámadott határozat figyelmen kívül hagyja az ezen ítéletekhez kapcsolódó jogerő elvét.
55
A Bizottság vitatja ezen érvelést.
56
A második jogalap vizsgálatából (lásd a fenti 49. és 50. pontot) következik, hogy a 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítélet (T‑33/09, EU:T:2011:127) és a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) nem ítélte el főszabály szerint a Bizottságot azért, mert kényszerítő bírságot szabott ki az első fizetési felszólításban. Ugyanis e határozat csak azért került megsemmisítésre, mert az téves indokoláson alapult. Semmi sem zárja ki ennélfogva, hogy a Bizottság az első fizetési felszólítás megsemmisítéséhez vezető indokoktól eltérő más indokokon alapuló újabb határozatot fogadjon el. Ennélfogva meg kell állapítani, hogy a jelen jogvita tárgya és jogalapja eltér a 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítéletben (T‑33/09, EU:T:2011:127) és a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) megítélt jogviták tárgyától és jogalapjától.
57
E tekintetben hozzá kell tenni, hogy a Portugál Köztársaság nem érvelhet akként, hogy a Törvényszék nem részlegesen semmisítette meg az első fizetési felszólítást. A Törvényszék ugyanis, mivel fennállt az említett határozat teljes megsemmisítéséhez vezető ok, az ezen ügyben a Portugál Köztársaság által előadott elsődleges kérelmeknek megfelelően nem semmisíthette meg csak részlegesen az első fizetési felszólítást anélkül, hogy jogos indokkal helyettesítené azon téves indokot, amelyre a Bizottság az előbbi határozatát alapította. Márpedig az azt előíró szöveg hiányában az EUMSZ 263. cikk alapján hozzá benyújtott megsemmisítés iránti kereset keretében a Törvényszék nem rendelkezik hatáskörrel az elé terjesztett határozatok módosítására.
58
Ennélfogva a harmadik jogalapot jogilag nyilvánvalóan megalapozatlanként el kell utasítani.
A jogbiztonság elvének, a „jogviszonyok stabilitásának” és a bizalomvédelem elvének megsértésére alapított negyedik jogalapról
59
A Portugál Köztársaság úgy érvel, hogy a megtámadott határozat sérti jogbiztonság, a „jogviszonyok stabilitása” és a bizalomvédelem elvét. A jogbiztonság elve és a bizalomvédelem elve akadályozza azt, hogy a Bizottság elnyújtsa az eljárást. Bár a Portugál Köztársaság elismeri ugyanis, hogy az uniós jogban nincsen eljárásjogi elévülési idő, álláspontja szerint a jelen esetben megalapozottan feltételezte azt, a Bizottság által a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás megindítását megelőző első lépések megtétele és az első fizetési felszólítás jogerős megsemmisítése között eltelt hosszú időre tekintettel, hogy a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítélettel (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) véglegesen megszűnt a Bizottság azon szándéka, hogy kényszerítő bírság megfizetését rendelje el a terhére. A Törvényszék, majd a Bíróság megtiltotta ugyanis a Bizottság számára, hogy a terhére kényszerítő bírságot szabjon ki.
60
Egyébiránt, az első fizetési felszólításban terhére kiszabott kényszerítő bírság kamatokkal növelt, teljes egészében történő visszatérítésével a Bizottság jogos bizalmat keltett a tekintetben, hogy nem kellett fizetni kényszerítő bírságot a 2008. január 10. és 29. közötti időszak vonatkozásában. A Portugál Köztársaság e tekintetben megjegyzi, hogy ha Bizottság azt állapította volna meg, hogy kényszerítő bírság fizetendő ezen időszak vonatkozásában, e követelést a teljes egészében történő visszatérítés helyett ellentételeznie kellett volna az első fizetési felszólítás megsemmisítéséből következő visszatérítéssel. Állítja továbbá, hogy a kényszerítő bírság teljes egészében történő visszatérítésével a Bizottság jogszerű és a 2011. március 29‑iPortugália kontra Bizottság ítéletnek (T‑33/09, EU:T:2011:127) és a 2014. január 15‑iBizottság kontra Portugália ítéletnek (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) megfelelő magatartást tanúsított. A Törvényszéknek ugyanis, amennyiben pontos az az elmélet, amelyre a Bizottság a megtámadott határozatban alapít, csak annyiban kellett volna részlegesen megsemmisítenie az első fizetési felszólítást, amennyiben az a 2008. január 29. utáni időszakra vonatkozik.
61
A Bizottság vitatja ezen érvelést.
62
Először is emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint jogszabályi rendelkezés hiányában is minden olyan jogalanyt megillet a bizalomvédelem elvére való hivatkozás lehetősége, akiben egy intézmény egyértelmű biztosítékok adásával megalapozott várakozásokat keltett (lásd: 1987. március 11‑iVan den Bergh en Jurgens és Van Dijk Food Products [Lopik] kontra EGK ítélet, 265/85, EU:C:1987:121, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2009. november 30‑iFranciaország és France Télécom kontra Bizottság ítélet, T‑427/04 és T‑17/05, EU:T:2009:474, 259. pont, valamint ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
63
Ahhoz, hogy a tájékoztatás ilyen biztosítéknak minősüljön, bármilyen formában is közölték azt, határozottnak, feltétlennek és ellentmondásmentesnek kell lennie, valamint felhatalmazással rendelkező és megbízható forrásból kell származnia. Ezzel szemben az adminisztráció által adott egyértelmű biztosítékok hiányában senki nem hivatkozhat ezen elv megsértésére (lásd: 2006. február 14‑iTEA‑CEGOS és társai kontra Bizottság ítélet, T‑376/05 és T‑383/05, EU:T:2006:47, 88. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2009. november 30‑iFranciaország és France Télécom kontra Bizottság ítélet, T‑427/04 és T‑17/05, EU:T:2009:474, 260. pont).
64
Meg kell állapítani, hogy a Portugál Köztársaság nem állítja, hogy olyan pontos és feltétel nélküli biztosítékokat kapott a Bizottságtól, amelyek szerint nem szabható ki rá kényszerítő bírság a 2008. január 10‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑70/06, EU:C:2008:3) végrehajtásaként. Egyébiránt az ilyen biztosítékok, még ha rendelkezésre álltak is, ami nem tűnik ki a Törvényszékhez benyújtott iratokból, nyilvánvalóan jogellenesek lettek volna, mivel a Bíróság által megállapított kényszerítő bírság megfizetésére történő felszólítás semmilyen célszerűségi mérlegelési mozgásteret nem biztosít a Bizottságnak. Amikor a Bíróság kényszerítő bírság megfizetésére kötelez ugyanis valamely tagállamot, a Bizottság köteles ellenőrizni, hogy a kötelezett tagállam tiszteletben tartja‑e a Bíróság ítéletében meghatározott feltételeket, és köteles felszólítani kényszerítő bírság megfizetésére azon időszak vonatkozásában, amely tekintetében a tagállam nem tett azoknak teljes egészében eleget.
65
Másodszor, a jogbiztonság elve megköveteli, hogy az adminisztráció minden joghatást kiváltó aktusa egyértelmű és pontos legyen, lehetővé téve azt, hogy az érdekeltek félreérthetőség nélkül megismerjék jogaikat és kötelezettségeiket, és ezeknek megfelelően járjanak el (1998. október 1‑jeiLangnese‑Iglo kontra Bizottság ítélet, C‑279/95 P, EU:C:1998:447, 78. pont; 2009. november 30‑iFranciaország és France Télécom kontra Bizottság ítélet, T‑427/04 és T‑17/05, EU:T:2009:474, 300. pont).
66
Meg kell állapítani, hogy bár a Portugál Köztársaság ezen elv megsértésére hivatkozik, sehol sem állapítja meg, hogy azt e jelen esetben miként hagyták figyelmen kívül, mivel a keresetben nem kérdőjelezték meg a megtámadott határozat egyértelműségét. Még ha el is fogadjuk, hogy az ezen elvre történő hivatkozással a Portugál Köztársaság valójában azt próbálja állítani, hogy az első fizetési felszólítás megsemmisítését és a kényszerítő bírság Bizottság által történő visszatérítését követően megillette joghelyzetének érinthetetlensége, sem a jogbiztonság elve, sem pedig az uniós jog egyéb általános elve nem olyan jellegű mindenesetre, hogy ilyen jogot alapozzon meg.
67
Ennélfogva a negyedik jogalapot jogilag nyilvánvalóan megalapozatlanként el kell utasítani.
A ne bis in idem elvének megsértésére alapított ötödik jogalapról
68
A Portugál Köztársaság azt állítja, hogy a Bizottság egy egyedi hatállyal rendelkező új aktus elfogadása révén kívánta megszerezni azt, amit az első fizetési felszólítás uniós bíróság által történő megsemmisítése okán nem tudott megszerezni. Ennélfogva a megtámadott határozat nemcsak a jogbiztonság elvével ellentétes, hanem a ne bis in idem elvével is. Mivel a megtámadott határozat kényszerítő bírságot állapít meg, jóllehet a 67/2007. sz. törvényt a 2008. január 10‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑70/06, EU:C:2008:3) kihirdetését megelőzően fogadták el, megtorló jellegű, amely elferdíti az EUMSZ 260. cikk (2) bekezdésének tartalmát.
69
A Bizottság vitatja ezen érvelést.
70
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a ne bis in idem elve, amelyet a Rómában 1950. november 4‑én aláírt, az emberi jogok és alapvető szabadságjogok védelméről szóló egyezmény 7. kiegészítő jegyzőkönyvének 4. cikke is tartalmaz az uniós jog általános elvének minősül, amelynek betartását az uniós bíróság biztosítja (lásd: 2006. június 29‑iShowa Denko kontra Bizottság ítélet, C‑289/04 P, EU:C:2006:431, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Egyébiránt az Európai Unió Alapjogi Chartájának 50. cikke szerint senki sem vonható büntetőeljárás alá és nem büntethető olyan bűncselekményért, amely miatt az Unióban a törvénynek megfelelően már jogerősen felmentették vagy elítélték.
71
A Portugál Köztársaság az ötödik jogalap keretében azt állítja, hogy a megtámadott határozatnak az első fizetési felszólítás megsemmisítését követő elfogadása a ne bis in idem elvének megsértését jelenti.
72
E tekintetben meg kell állapítani, hogy az EUMSZ 260. cikk (2) bekezdésében előírt mechanizmus szerves része, hogy a Bizottság által történő fizetési felszólítás csak a szóban forgó tagállam kényszerítő bírság megfizetésére történő kötelezését végrehajtó aktus, amely a Bíróság által hozott ítéletből következik. Így a jelen esetben egyetlen kötelezés létezik, azaz a 2008. január 10‑iBizottság kontra Portugália ítéletben (C‑70/06, EU:C:2008:3) megállapított kényszerítő bírság, amely vonatkozásában az első fizetési felszólítás és a megtámadott határozat legfeljebb két végrehajtási módot jelent. Ennélfogva, mivel a Bizottság egyszer már felszólított a kényszerítő bírság megfizetésére egy olyan határozatban, amelynek jogellenességét vizsgálta az uniós bíróság, egy újabb határozattal anélkül szólíthat fel megalapozottan, sőt köteles is (lásd a fenti 64. pontot) felszólítani a fizetésre, hogy megsértené a ne bis in idem elvét.
73
Ebből következik, hogy az ötödik jogalapot jogilag nyilvánvalóan megalapozatlanként el kell utasítani.
A joghatóságnak az Unió és a tagállamok közötti megosztásának megsértésére alapított hatodik jogalapról
74
A Portugál Köztársaság álláspontja szerint a megtámadott határozat korlátozza a tagállamok azon lehetőségét, hogy vacatio legis időszakokat írjanak elő. Így a Bizottság megsértette a joghatóságnak az Unió és a tagállamok közötti megosztását.
75
A Portugál Köztársaság úgy érvel, hogy a jelen esetben szükséges – és következésképpen az arányosság elvének megfelelő – volt harminc napos vacatio legis időszak ahhoz, hogy lehetővé tegyék a magánszemélyek és a közigazgatási szervek számára, hogy egyrészt felkészüljenek egy negyven éve hatályos szabálysértési felelősségi rendszer megszűnésére, másrészt pedig a 67/2007. sz. törvény által bevezetett új felelősségi szabályozással történő helyettesítésére. Valamely új törvény hatálybalépése időpontjának megfelelő meghatározása a tagállamokat megillető diszkrecionális mérlegelési mozgástérbe tartozik. Ezzel szemben a megtámadott határozat a Bizottság azon szándékából ered, hogy korlátozza a tagállamok hatáskörét, megsértve ezzel a joghatóságnak az Unió és a tagállamok közötti megosztását.
76
A Bizottság vitatja ezen érvelést.
77
Állításával ellentétben a Portugál Köztársaság a jelen esetben nyilvánvalóan szabadon halaszthatta el az általa meghatározott időtartamra a 67/2007. sz. törvény hatálybalépését. Így olyan időpontban fogadta el a Bíróság által megállapított kötelezettségszegés megszűntetéséhez szükséges ezen törvényt, hogy az – figyelembe véve az általa szabadon választott időszak tartamát – a 2008. január 10‑iBizottság kontra Portugália ítélet (C‑70/06, EU:C:2008:3) kihirdetését követően lépett hatályba. Ezáltal, amint az a fenti 34. pontból kitűnik, a Bizottság helyesen állapította meg, hogy kötelezhetik azon kényszerítő bírság megfizetésére, amelyre a megtámadott határozatban felszólították.
78
Ennélfogva a hatodik jogalapot jogilag nyilvánvalóan megalapozatlanként el kell utasítani. A fentiek összességéből így az következik, hogy a keresetet mint jogilag nyilvánvalóan megalapozatlant el kell utasítani.
A költségekről
79
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a Bizottság pervesztes lett, a felperes kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (hatodik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet nyilvánvaló jogi megalapozatlanság miatt elutasítja.
2)
A Törvényszék a Portugál Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.
Luxembourg, 2016. június 27.
E. Coulon
hivatalvezető
S. Frimodt Nielsen
elnök
(
*1
)	Az eljárás nyelve: portugál.