62020TJ0631_RES
T‑631/20. sz. ügy
MZ
kontra
Európai Bizottság
A Törvényszék ítélete (kibővített nyolcadik tanács), 2022. július 6.
„Közszolgálat – Tisztviselők – Az adózás területén tanácsosok felvételére irányuló EPSO/AD/363/18 versenyvizsga – Azon második nyelv megválasztásának korlátozása, amelyen a vizsgákra sor kerül – A tartaléklistára való felvétel mellőzése – Jogellenességi kifogás – Elfogadhatóság – Nyelven alapuló hátrányos megkülönböztetés – A betöltendő álláshelyek különleges jellege – Igazolás – Szolgálati érdek – Arányosság”
Tisztviselői kereset – Jogellenességi kifogás – Jogi aktusok, amelyek jogellenességére hivatkozni lehet – Versenyvizsga‑felhívás – A nyelvhasználatra vonatkozó szabályok – Elfogadhatóság – Feltételek – A megtámadott jogi aktus és a szóban forgó versenyvizsga‑felhívás közötti közvetlen jogi kapcsolat – Terjedelem – Az arra vonatkozó lehetőség bizonyításának szükségessége, hogy a nyelvre vonatkozó korlátozás hiányában magasabb pontszámot értek volna el a vizsgákon
(EUMSZ 266., EUMSZ 270. és EUMSZ 277. cikk; az Európai Unió Alapjogi Chartája, 47. cikk)
(lásd: 31–48. és 51–54. pont)
Tisztviselők – Nyíltversenyvizsga‑felhívás – A vizsgákon való részvétel nyelvei – A második nyelv megválasztásának korlátozása – Nyelven alapuló hátrányos megkülönböztetés – A feladataik azonnali ellátására képes tisztviselők felvételéhez fűződő szolgálati érdekre alapított igazolás – Megengedhetőség – Feltétel – A betöltendő álláshelyekkel járó feladatok természete és a megkövetelt nyelvismeret közötti kapcsolat
(Személyzeti szabályzat, 1d. cikk, és 28. cikk, f) pont, valamint III. melléklet, 1. cikk, (1) bekezdés, f) pont; 1. tanácsi rendelet, 1. cikk)
(lásd: 69–71. és 77–94. pont)
Összefoglalás
2018. október 11‑én az Európai Személyzeti Felvételi hivatal (EPSO) közzétette az EPSO/AD/363/18 nyílt versenyvizsgára irányuló felhívást. E versenyvizsga két tartaléklista kialakítására irányult a vám‑ és adóügyi területekkel foglalkozó tanácsosok felvétele érdekében. A versenyvizsga‑felhívás a versenyvizsgára bocsátás feltételeként megkövetelte különösen az Európai Unió legalább két hivatalos nyelvének ismeretét, amelyek közül a második nyelvnek az angolnak vagy a franciának kellett lennie.
Az olasz állampolgárságú felperes, MZ jelentkezett e versenyvizsgára, és első nyelvként az olaszt, míg második nyelvként a franciát választotta (a továbbiakban: második nyelv). A felperes meghívást kapott az értékelőközpontba, ahol részt vett a vizsgákon, amelyekre ez utóbbi nyelven került sor.
Ezt követően a vizsgabizottság elnöke tájékoztatta a felperest a vizsgabizottság azon határozatáról, hogy nem veszi fel a felperes nevét a tartaléklistára, mivel a felperes nem szerezte meg az egyes vizsgák tekintetében megkövetelt minimális pontszámot. A felperes által benyújtott felülvizsgálati kérelem nyomán a vizsgabizottság az eredeti határozatát megerősítő határozatot hozott (a továbbiakban: megtámadott határozat).
A felperes ezt követően megsemmisítés iránti keresetet nyújtott be a Törvényszékhez. E tekintetben többek között a versenyvizsga‑felhívásban előírt nyelvhasználati szabályokkal kapcsolatos jogellenességi kifogásra alapított jogalapra hivatkozik.
A Törvényszék helyt ad a keresetnek, és pontosításokkal szolgál a sikertelen pályázó által a versenyvizsga‑felhívással szemben felhozott jogellenességi kifogás elfogadhatóságát illetően.
A Törvényszék álláspontja
A Törvényszék mindenekelőtt kifejti, hogy ha a pályázót anélkül érintik egy általános hatályú jogi aktust képező versenyvizsga‑felhívás következményei, hogy kérhette volna annak megsemmisítését egy olyan jogorvoslat keretében, amely kétségkívül elfogadható lett volna, a jogellenességi kifogás elfogadhatóságának nem feltétele a vitatott egyedi határozat indokolása és a kellő időben meg nem támadott versenyvizsga‑felhívás jogellenességére alapított jogalap közötti szoros kapcsolat bizonyítása.
Ilyen esetben, figyelembe véve a hatékony bírói jogvédelem elvét, amely elv magában foglalja, hogy az olyan jogi aktus, amely nem képezheti megsemmisítés iránti kereset tárgyát, jogellenességi kifogás tárgyát képezhesse, az általános hatályú jogi aktus jogellenességére vonatkozó kifogás elfogadhatósága attól a kettős feltételtől függ, hogy a megtámadott egyedi jogi aktust közvetlenül az általános hatályú jogi aktus alapján fogadták el, valamint hogy a felperesnek érdeke fűződik a fő kereset tárgyát képező egyedi határozat megtámadásához.
Ezt követően az első feltételt illetően, amely annak megállapítására irányul, hogy a megtámadott határozatot közvetlenül a versenyvizsga‑felhívás alapján fogadták‑e el, az általános hatállyal bíró jogi aktus azon rendelkezései, amelyek az egyedi határozat alapját képezik, vagy amelyek közvetlen jogi kapcsolatban állnak egy ilyen határozattal, érvényesen jogellenességi kifogás tárgyát képezhetik Ez a helyzet a versenyvizsga‑felhívás esetében, amely a versenyvizsga‑bizottság számára egyszerre jelenti a jogszerűség, illetve a mérlegelési jogkör kereteit, és amely előírja azt az eljárást, amely szerint a versenyvizsga‑bizottság a megtámadott határozatot elfogadta.
Ami az eljáráshoz fűződő érdekkel kapcsolatos második feltételt illeti, az azt jelenti, hogy a jogellenességi kifogásnak az eredményén keresztül alkalmasnak kell lennie arra, hogy az e kifogást emelő fél számára előnnyel járjon. Márpedig e kérdést illetően a felperestől nem követelhető meg annak bizonyítása – mivel az olyan bizonyítási teher felperesre hárításának veszélyével járna, amelynek lehetetlen eleget tenni –, hogy a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtásaként a felperes szükségszerűen magasabb pontszámot érne el az értékelőközpont vizsgáin, hanem csupán annak bizonyítása, hogy ennek a lehetősége nincs kizárva. E tekintetben az Unió összes többi hivatalos nyelvének kizárásával az angol vagy a francia nyelv előnyben részesítése előnyt biztosíthat – amint arra a felperes hivatkozik – a vizsgák során azon pályázóknak, akik e két nyelv egyikét beszélik a legjobban, a többi olyan pályázó hátrányára, akik esetében nem ez a helyzet. Következésképpen a jogellenességi kifogás elfogadható.
Végül a Törvényszék megvizsgálja a második nyelv megválasztására vonatkozó korlátozás annak szükségességével való igazolásának elfogadhatóságát, hogy a feladataik azonnali ellátására képes személyeket vegyenek fel. E tekintetben az a megállapítás, amely szerint valószínűleg az angol és a francia az a két nyelv, amelyeknek az ismerete a leginkább elterjedt azokon az igazgatóságokon, amelyeken belül a versenyvizsga sikeres pályázóinak felvételére sor kerülhet, önmagában nem elegendő a felvett személyek által ellátandó sajátos feladatkörök vonatkozásában objektíve megkövetelhető nyelvismeret megállapításához. Meg kell ugyanis vizsgálni, hogy a betöltendő álláshelyek sajátos jellegére tekintettel e két nyelv közül második nyelvként kizárólag az egyik nyelv ismerete ténylegesen lehetővé teszi‑e az újonnan felvett tisztviselő számára, hogy azonnal képes legyen a feladatainak ellátására, és adott esetben meg kell vizsgálni, hogy az értékelőközpont valamennyi vizsgájának a második nyelven való folytatására vonatkozó kötelezettség alkalmas‑e az ilyen igény kielégítésére A jelen ügyben, jóllehet a francia nyelv ismeretének a szóban forgó intézményen belüli elterjedtsége alapján nem zárható ki, hogy a kizárólag a francia nyelv kielégítő ismeretével rendelkező sikeres pályázó idővel képes lesz ellátni a feladatait, a betöltendő beosztás sajátos jellegére tekintettel nem tekinthető úgy, hogy az ilyen sikeres pályázó azonnal képes lenne a feladatainak az ellátására, amint azt a versenyvizsga felhívás megköveteli.