62023CJ0701
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hatodik tanács)
2025. április 3. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – A ne bis in idem elve – A Schengeni Megállapodás végrehajtásáról szóló egyezmény – 54. cikk – Az Európai Unió Alapjogi Chartája – 50. cikk – Valamely tagállamban hozott határozat, amely ideiglenesen megszünteti egy jogi személy által korábban foglalkoztatott, elhunyt természetes személyekkel szemben indított eljárást – E jogi személy ellen egy másik tagállamban indított büntetőeljárás – Elfogadhatatlanság”
A C‑701/23. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a tribunal judiciaire de Paris (párizsi elsőfokú bíróság, Franciaország) a Bírósághoz 2023. november 14‑én érkezett, 2023. július 4‑i határozatával terjesztett elő
a Swiftair SA
ellen folytatott,
a Syndicat ALTER,
az Association AH5017‑Ensemble és társai
részvételével folyamatban lévő büntetőeljárásban,
A BÍRÓSÁG (hatodik tanács),
tagjai: A. Kumin tanácselnök, T. von Danwitz, a Bíróság elnökhelyettese (előadó) és S. Gervasoni bíró,
főtanácsnok: D. Spielmann,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a Swiftair SA képviseletében R. Lindon és P. Spinosi avocats,
–
a Syndicat ALTER képviseletében A. Lyon‑Caen avocat,
–
az Association AH5017‑Ensemble képviseletében E. Piwnica avocat,
–
a francia kormány képviseletében R. Bénard, B. Dourthe és B. Fodda, meghatalmazotti minőségben,
–
a spanyol kormány képviseletében A. Gavela Llopis, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében F. Blanc és I. Zaloguin, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a Benelux Gazdasági Unió államai, a Németországi Szövetségi Köztársaság és a Francia Köztársaság kormányai között a közös határaikon történő ellenőrzések fokozatos megszüntetéséről szóló, 1985. június 14‑i Schengeni Megállapodás végrehajtásáról szóló, 1990. június 19‑én Schengenben (Luxemburg) aláírt és 1995. március 26‑án hatályba lépett egyezmény (HL 2000. L 239., 19. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 2. kötet, 9. o.; a továbbiakban: SMVE) 54. cikkének az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 50. cikkével összefüggésben történő értelmezésére vonatkozik.
2
A kérelmet a Swiftair SA ellen indított büntetőeljárás keretében nyújtották be, amelyet a 2014. július 24‑én Maliban elkövetett gondatlan emberöléssel vádolnak.
Jogi háttér
Az uniós jog
3
Az SMVE preambulumbekezdései a következőket mondják ki:
„Alapul véve az 1985. június 14‑i, a közös határaikon történő ellenőrzések fokozatos megszüntetéséről szóló Schengeni Megállapodást,
Azzal az elhatározással, hogy megvalósítsák az e megállapodásban kifejezett szándékot, hogy közös határaikon megszüntetik a személyek mozgásával kapcsolatos ellenőrzéseket és megkönnyítik az áruk szállítását és mozgását,
Mivel az Európai Közösségeket létrehozó – az Egységes Európai Okmánnyal kiegészített – szerződés úgy rendelkezik, hogy a belső piacot egy belső határok nélküli térség alkotja,
[…]”
4
Az SMVE 54. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Az ellen a személy ellen, akinek a cselekményét a Szerződő Felek egyikében jogerősen elbírálták, ugyanazon cselekmény alapján nem lehet egy másik Szerződő Fél területén büntetőeljárást indítani, amennyiben elítélés esetén a büntetést már végrehajtották, végrehajtása folyamatban van, vagy az ítélet meghozatalának helye szerinti Szerződő Fél jogszabályainak értelmében azt többé nem lehet végrehajtani.”
A spanyol jog
5
A Ley de Enjuiciamiento Criminal (büntetőeljárási törvénykönyv) 637. cikkének szövege a következő:
„Az eljárást véglegesen meg kell szüntetni:
1. Ha nincs megalapozott valószínűsítő körülmény arra, hogy az ügy alapjául szolgáló cselekményt elkövették.
2. ha a cselekmény nem minősül bűncselekménynek;
3. Ha az eljárás alapján megállapítható, hogy a terheltek elkövetőként, bűnsegédként vagy bűnpártolóként mentesek a büntetőjogi felelősség alól.”
6
E kódex 641. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Az eljárást ideiglenesen meg kell szüntetni:
1) ha az ügy alapjául szolgáló bűncselekmény elkövetése nyilvánvalóan nem kellően bizonyított.
2) ha a nyomozati iratokból megállapítható a bűncselekmény elkövetése, de nincs elegendő indok egy vagy több meghatározott személy elkövetőként, bűnsegédként vagy bűnpártolóként történő vád alá helyezésére.”
A francia jog
7
A büntető törvénykönyv 113–9. cikke szerint:
„A 113–6. és 113–7. cikkben meghatározott esetekben nem indítható büntetőeljárás olyan személy ellen, aki bizonyítja, hogy ugyanezen cselekmény miatt külföldön jogerősen elítélték, és elítélés esetén a büntetést már letöltötték vagy az elévült.”
8
A büntetőeljárási törvénykönyv 692. cikke szerint:
„Az előző fejezetben meghatározott esetekben nem indítható büntetőeljárás olyan személy ellen, aki bizonyítja, hogy ugyanezen cselekmények miatt külföldön jogerősen elítélték, és elítélés esetén a büntetést már letöltötték vagy az elévült.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
9
2014. július 24‑én a Swiftair tulajdonában lévő és Spanyolországban nyilvántartásba vett repülőgépet béreltek egy Ouagadougouból (Burkina Faso) Algírba (Algéria) tartó járatra. A repülőgép Mali északi részén, egy sivatagos területen zuhant le. A balesetben a gép összes utasa, köztük 54 francia állampolgár, életét vesztette.
10
Az említett baleset miatt a Juzgado Central de Instrucción no 6 (6. számú nemzeti vizsgálóbíróság, Spanyolország) 2014. július 24‑i végzésével vizsgálatot indított. Ezt követően ez a bíróság a 2014. szeptember 23‑i végzésében, miután kizárta a terrortámadás lehetőségét, úgy ítélte meg, hogy meg kell vizsgálni, hogy az események bekövetkezhettek‑e az említett repülőgépet vezető személyek tapasztalatlansága vagy gondatlansága miatt.
11
Ezzel egyidejűleg Franciaországban a Gendarmerie des Transports aériens‑hez (légi közlekedési csendőrség) fordultak az esemény vizsgálata céljából. A 2014. július 29‑én kelt vádirat szerint gondatlan emberölés vádjával indult bírósági vizsgálat.
12
2014 és 2016 között a spanyol és a francia igazságügyi hatóságok – különösen a kölcsönös nemzetközi bűnügyi jogsegély iránti megkeresések révén – együttműködtek. Az e hatóságok közötti információcserék azonban nem tették lehetővé az említett hatóságok által párhuzamosan folytatott vizsgálatok végén hozott határozatok közötti esetleges ellentmondás kérdésének előzetes rendezését.
13
2016. július 18‑án a spanyol vizsgálóbíró a spanyol büntetőeljárási törvénykönyv 641. cikke alapján határozatot hozott az ügy ideiglenes megszüntetéséről, azzal az indokkal, hogy „a személyzet emberi és szakmai szempontjait”, valamint a repülőgép állapotát tekintve „nem talált bizonyítékot arra, hogy a [Swiftair] társaság részéről olyan szabálytalanságok történtek volna, amelyek a légiközlekedési balesettel […] összefüggésbe hozhatók”. Közelebbről, e határozat értelmében „nem állapítható meg a légijármű‑pilótáktól megkövetelt objektív körültekintési vagy gondossági kötelezettség megsértése”.
14
Franciaországban a műszaki vizsgálattal egy három szakértőből álló testületet bíztak meg, amelynek 2016. december 23‑án benyújtott végleges jelentése arra a következtetésre jutott, hogy a balesethez hozzájárultak olyan tényezők, mint a pilóták szezonális tevékenysége, amely hozzájárult ahhoz, hogy a szokatlan helyzetekben csökkent a teljesítményük szintje, valamint a földi és repülésszimulátoros képzésük elégtelen volta és hiányos tartalma, amelyek, többek között, hozzájárultak ahhoz, hogy nem tudtak megfelelően reagálni az adott helyzetre.
15
2017. június 29‑én a francia vizsgálóbíró gondatlan emberölés miatt vizsgálatot indított a Swiftair ellen, azzal az indokkal, hogy nem biztosított a személyzet számára „megfelelő képzést”, és ezáltal gondatlanságból a fedélzeten tartózkodó valamennyi személy, köztük a francia áldozatok halálát okozta. A Swiftair 2017. november 24‑i kérelmében a vizsgálat alá helyezés visszavonását kérte azzal az indokkal, hogy vele szemben a Spanyolországban hozott, az eljárást megszüntető határozatot kell alkalmazni, mivel az említett határozat végleges, és az SMVE 54. cikke és az abban foglalt ne
bis in idem elve alapján Franciaországban is kötelező érvényű. 2018. november 16‑án a vizsgálati tanács elfogadhatatlannak nyilvánította ezt a kérelmet.
16
A francia vizsgálóbíró 2021. május 18‑án kelt végzésében elrendelte a Swiftairnek a kérdést előterjesztő bíróság, a tribunal judiciaire de Paris (párizsi elsőfokú bíróság) elé utalását, ugyanakkor elutasította az e társaság által a ne bis in idem elvének megsértésére vonatkozóan hivatkozott érveket, azzal az indokkal, hogy az eljárást megszüntető határozat nem jogerős és nem végleges. Így különösen az említett határozat, amelynek a francia jogban nincs megfelelője, nem eredményezi a büntetőeljárás végleges megszüntetését, és nem akadályozza meg, hogy ugyanazon tényállás miatt más büntetőeljárások induljanak.
17
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi különösen, hogy az alkalmazandó spanyol jogszabályok értelmében a Swiftairhez hasonló jogi személy büntetőjogi felelőssége nem állapítható meg, és ezért ez utóbbi semmilyen büntetőeljárási cselekményben nem volt formálisan érintett, illetve vele szemben nem alkalmaztak kényszerintézkedést Spanyolországban. Ez a bíróság tehát azt a kérdést veti fel, hogy a Spanyolországban hozott, az eljárást megszüntető határozat – amennyiben az véglegesnek minősülhet – az SMVE 54. cikkének alkalmazása szempontjából nem csupán a közvetlenül érintett természetes személyekre, hanem a közvetetten érintett jogi személyre is kiterjed‑e, így e jogi személy cselekményét az említett 54. cikk értelmében „jogerősen elbíráltnak” kell‑e tekinteni.
18
E körülmények között a tribunal judiciaire de Paris (párizsi elsőfokú bíróság, Franciaország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni az SMVE‑nek a Charta 50. cikkével összehangban értelmezett 54. cikkét, hogy az eljárást megszüntető, egy szerződő állam valamely igazságügyi szerve által az ügy alapos kivizsgálását követően hozott, fellebbezéssel megtámadható, új tény és/vagy bizonyíték felmerülése hiányában az eljárás folytatását kizáró végzést az említett cikk értelmében jogerős határozatnak kell tekinteni, még akkor is, ha az eljárást megszüntető végzés abban a szerződő államban, amelyben meghozták, nem rendelkezik a teljes jogerővel bíró határozat valamennyi joghatásával?
2)
Úgy kell‑e értelmezni az SMVE‑nek a Charta 50. cikkével összehangban értelmezett 54. cikkét, hogy az eljárást jogerős határozatként megszüntető olyan végzés esetében, amely alkalmas az e jogszabályban előírt ne bis in idem védelem biztosítására, a »jogerősen elítélt személy« alatt a vizsgálat során érintett minden olyan személy értendő, akinek cselekményeit vagy mulasztásait kivizsgálták, még akkor is, ha e személy a nyomozás szakaszában formálisan nem volt büntetőeljárás vagy kényszerintézkedés alá vonva?
3)
Úgy kell‑e értelmezni az SMVE‑nek a Charta 50. cikkével összehangban értelmezett 54. cikkét, hogy azonosság áll fenn egyrészt azon természetes személyek között, akik cselekményeiket a társaságban végzett feladataik gyakorlása során, az általuk képviselt jogi személy javára és nevében végezték, másrészt maga a jogi személy között, kizárva, hogy egy szerződő államban eljárást indítsanak valamely jogi személy ellen, ha annak törvényes képviselőit az uniós jog értelmében egy másik szerződő államban már »jogerősen elítélték«, még akkor is, ha maga a jogi személy ellen az utóbbi államban személyes minőségében soha nem indult büntetőeljárás?
4)
Az előző kérdésre adott igenlő válasz esetén, úgy kell‑e értelmezni az SMVE‑nek a Charta 50. cikkével összehangban értelmezett 54. cikkét, hogy a ne bis in idem [elve] védelmének a jogi személyt akkor is meg kell illetnie, ha a jogerős határozat meghozatalának helye szerinti szerződő állam részéről a jogi személy semmiképpen sem volt büntetőjogi felelősségre vonható, vagy azért, mert a jogi személy büntetőjogi felelőssége ebben az államban közvetlenül nem áll fenn, vagy pedig azért, mert a jogi személy büntetőjogi felelőssége csak olyan bűncselekmények miatt merülhet fel, amelyeket az eljárás tárgyát képező tényállás nem ismer?”
Az elfogadhatóságról
19
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 267. cikkel bevezetett eljárás keretében az ügyben eljáró és határozathozatalért felelős nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik annak megítélése, hogy – tekintettel az ügy különleges jellemzőire – ítélete meghozatalához szükségesnek tartja‑e az előzetes döntéshozatalt, és ha igen, a Bíróságnak feltett kérdései relevánsak‑e. Következésképpen, ha a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság főszabály szerint köteles határozatot hozni (2024. október 22‑iKolin Inaat Turizm Sanayi ve Ticaret ítélet, C‑652/22, EU:C:2024:910, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
20
Mindazonáltal a Bíróság feladata, hogy saját hatáskörének vagy a hozzá benyújtott kérelem elfogadhatóságának megállapítása céljából maga vizsgálja meg azokat a körülményeket, amelyek között a nemzeti bíróság hozzá fordult (2024. október 22‑iKolin Inaat Turizm Sanayi ve Ticaret ítélet, C‑652/22, EU:C:2024:910, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
21
Ennek alapján arra is emlékeztetni kell, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bíróság a nemzeti bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elbírálását akkor tagadhatja meg, ha nyilvánvaló, hogy az uniós jog kért értelmezése nem függ össze az alapeljárás tényállásával vagy tárgyával, ha a szóban forgó probléma hipotetikus jellegű, vagy ha a Bíróság nem rendelkezik azon ténybeli és jogi elemek ismeretével, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a neki feltett kérdésekre hasznos választ adjon (2024. április 30‑iM. N. [EncroChat] ítélet, C‑670/22, EU:C:2024:372, 65. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
22
E tekintetben az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tartalmára vonatkozó követelmények kifejezetten szerepelnek az eljárási szabályzat 94. cikkében, amelynek ismerete a kérdést előterjesztő bíróságtól az EUMSZ 267. cikkben létrehozott együttműködés keretében elvárható, és amelyeket szigorúan tiszteletben kell tartania. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tartalmára vonatkozó követelmények kifejezetten szerepelnek az eljárási szabályzat 94. cikkében, valamint az Európai Unió Bíróságának az e követelményeket felidéző, ajánlások a nemzeti bíróságok figyelmébe az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek előterjesztésére vonatkozóan (HL 2016. C 439., 1. o.) című dokumentumának 15. pontjában, amelyek alapján valamennyi előzetes döntéshozatal iránti kérelemnek tartalmaznia kell a következőket: „a jogvita tárgyának, valamint a kérdést előterjesztő bíróság által megállapított releváns tényeknek a rövid ismertetését, vagy legalább az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések alapját képező ténybeli adatok ismertetését”, „az ügyben esetlegesen alkalmazandó nemzeti rendelkezések tartalmát, és – adott esetben – a vonatkozó nemzeti ítélkezési gyakorlata jogvita tárgyának, valamint a kérdést előterjesztő bíróság által megállapított releváns tényeknek a rövid ismertetését”, valamint „azon okok ismertetését, amelyek miatt a kérdést előterjesztő bíróságban kérdés merült fel egyes uniós jogi rendelkezések értelmezésére vagy érvényességére vonatkozóan, valamint az a kapcsolatot, amelyet e bíróság e rendelkezések és az alapjogvitában alkalmazandó nemzeti jog között felállít”.
23
A jelen ügyet illetően emlékeztetni kell arra, hogy az SMVE 54. cikke értelmében az ellen a személy ellen, akinek a cselekményét a Szerződő Felek egyikében jogerősen elbírálták, ugyanazon cselekmény alapján nem lehet egy másik Szerződő Fél területén büntetőeljárást indítani, amennyiben elítélés esetén a büntetést már végrehajtották, végrehajtása folyamatban van, vagy az ítélet meghozatalának helye szerinti Szerződő Fél jogszabályainak értelmében azt többé nem lehet végrehajtani.
24
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az SMVE 54. cikkének célja annak biztosítása, hogy az egyik tagállamban elítélt és büntetését letöltött, vagy adott esetben jogerősen felmentett személy anélkül mozoghasson a schengeni térségen belül, hogy ugyanazon tényállás miatt más tagállamban eljárásoktól kellene tartania (2023. szeptember 14‑iVolkswagen Group Italia és Volkswagen Aktiengesellschaft ítélet, C‑27/22, EU:C:2023:663, 81. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
25
Ezt a cikket ugyanis az EUSZ 3. cikk (2) bekezdése fényében kell értelmezni, amely szerint az Unió egy belső határok nélküli, a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló olyan térséget kínál polgárai számára, ahol a személyek szabad mozgása biztosított (lásd ebben az értelemben: 2016. június 29‑iKossowski ítélet, C‑486/14, EU:C:2016:483, 46. pont), másrészt az SMVE preambulumbekezdései fényében, amelyből megállapítható, hogy ezen egyezmény célja a közös határokon a személyek mozgásával kapcsolatos ellenőrzések megszüntetése, valamint az áruk szállításának és mozgásának megkönnyítése egy belső határok nélküli térség keretében.
26
Következésképpen az SMVE 54. cikke nem bír jelentőséggel abban az esetben, ha az e térségben való szabad mozgás lehetősége nem képezi a vizsgálat tárgyát, és különösen, ha kizárólag jogi személyek érintettek (lásd ebben az értelemben: 2023. szeptember 14‑iVolkswagen Group Italia és Volkswagen Aktiengesellschaft ítélet, C‑27/22, EU:C:2023:663, 82. pont).
27
A jelen ügyben nem vitatott, hogy a Franciaországban indított, az alapeljárás tárgyát képező büntetőeljárás kizárólag egy jogi személy, nevezetesen a Swiftair ellen irányul. Azok a természetes személyek, akiknek büntetőjogi felelősségét Spanyolországban vizsgálták, az alapügyben szóban forgó baleset során elhunytak. Következésképpen, mivel a természetes személyek szabad mozgásának lehetősége nyilvánvalóan nem képezi az alapeljárás tárgyát, a SMVE 54. cikke nem alkalmazható az alapeljárásra.
28
Márpedig az ítélkezési gyakorlat szerint, amennyiben az uniós jog azon rendelkezései, amelyekre az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések vonatkoznak, nem alkalmazhatók az alapeljárásban, és így nem relevánsak annak megoldása szempontjából, meg kell állapítani, hogy a kért előzetes döntéshozatal nem szükséges ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság meghozhassa ítéletét, e kérdések tehát elfogadhatatlanok (lásd ebben az értelemben: 2024. október 22‑iKolin Inaat Turizm Sanayi ve Ticaret ítélet, C‑652/22, EU:C:2024:910, 38. és 68. pont). Ebből következik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által a jelen ügyben előterjesztett kérdések ezen okból elfogadhatatlanok, amennyiben az SMVE 54. cikkére vonatkoznak.
29
Bár a kérdést előterjesztő bíróság a Charta 50. cikkére is hivatkozik, emlékeztetni kell arra, hogy a Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében a Charta rendelkezéseinek a tagállamok csak annyiban címzettjei, amennyiben az Unió jogát hajtják végre. Az „uniós jog végrehajtása” Charta 51. cikkének (1) bekezdése szerinti fogalmának előfeltétele az érintett területek közötti közelséget, illetve az egyik terület által a másikra gyakorolt közvetett hatásokat meghaladó, valamely uniós jogi aktus és a szóban forgó nemzeti intézkedés közötti bizonyos fokú kapcsolat fennállása (lásd ebben az értelemben: 2024. november 28‑iPT [Az ügyész és a bűncselekmény elkövetője között megkötött egyezség] ítélet, C‑432/22, EU:C:2024:987, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
30
A jelen ügyben, mivel a kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelmében nem fejtette ki azt a kapcsolatot, amelyet az alapeljárásban alkalmazandó nemzeti jog és az uniós jog releváns rendelkezései között felállít, e kérelem a jelenlegi helyzetben nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy az alapügyben szóban forgó helyzet e jog alkalmazási körébe tartozik. Márpedig a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint ilyen esetben a Bíróság az ügy elbírálására nem rendelkezik hatáskörrel, a Charta esetlegesen hivatkozott rendelkezései pedig önmagukban nem alapozhatják meg e hatáskört (2024. május 17‑iVGG és társai végzés, C‑190/23, EU:C:2024:420, 57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
31
Következésképpen a Charta 50. cikkének kért értelmezését illetően meg kell állapítani, hogy a jelenlegi helyzetben nem állnak a Bíróság rendelkezésére azon ténybeli és jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a jelen ítélet 21. pontjában hivatkozott állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem felel meg a jelen ítélet 22. pontjában felidézett követelményeknek, és különösen az eljárási szabályzat 94. cikkének c) pontjában szereplő követelményeknek, mivel nem fejti ki, hogy a kérdést előterjesztő bíróság milyen kapcsolatot állított fel az alapeljárásban alkalmazandó nemzeti jog és az uniós jog releváns rendelkezései között.
32
Ebből következik, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem teljes egészében elfogadhatatlan.
33
A kérdést előterjesztő bíróságnak ugyanakkor fennmarad a lehetősége, hogy új előzetes döntéshozatal iránti kérelmet nyújtson be, amely tartalmazza a Bíróság határozathozatalához szükséges valamennyi információt (lásd ebben az értelemben: 2021. május 20‑iENR Grenelle Habitat és társai végzés, C‑88/20, EU:C:2021:407, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A költségekről
34
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (hatodik tanács) a következőképpen határozott:
A tribunal judiciaire de Paris (párizsi elsőfokú bíróság, Franciaország) által 2023. július 4‑én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlan.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.