62008CC0456
JULIANE KOKOTT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2009. október 29 (
1
)
C-456/08. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
Írország
„Tagállami kötelezettségszegés — 93/37/EGK irányelv — Építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések — A szerződés odaítélésével kapcsolatos határozatoknak a részvételre jelentkezőkkel és ajánlattevőkkel való közlése — 89/665/EGK irányelv — Közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárások — Keresetindítási határidő — A keresetindítási határidő kezdetének időpontja”
I – Bevezetés
1.
A jelen kötelezettségszegési eljárás lehetőséget nyújt a Bíróság számára, hogy finomítsa ítélkezési gyakorlatát a közbeszerzési eljárásokban elutasított ajánlattevőket megillető jogorvoslatok tekintetében.
2.
A Bizottság egyrészt azt rója fel Írországnak, hogy egy konkrét ügyben az egyik ír hatóság egy útépítési projekt odaítélésekor nem tájékoztatta a közbeszerzési eljárás odaítéléséről szóló végleges határozatról az elutasított ajánlattevő konzorciumot.
3.
Másrészt a Bizottság és Írország ellentétesen vélekedik azt illetően, hogy az ír eljárásjogban előírt határidők megfogalmazása kellően egyértelmű, pontos és előrelátható-e ahhoz, hogy lehetővé tegye az ajánlatkérők határozatai tekintetében a hatékony jogorvoslatot.
4.
Az utóbbi probléma tekintetében ezen ügy bizonyos hasonlóságot mutat a C-406/08. sz. Uniplex (UK) üggyel, amelyben szintén a mai napon ismertetem az indítványomat.
II – Jogi háttér
A – A közösségi szabályozás
5.
Ezen ügy közösségi jogi hátterét a 93/37/EGK (
2
) és a 89/665/EGK (
3
) irányelv adja.
6.
A 93/37 irányelv 8. cikkének (2) bekezdése a 97/52/EK irányelvvel (
4
) módosított változatásban a következő szabályozást tartalmazza:
„Az ajánlatkérő haladéktalanul tájékoztatja a részvételre jelentkezőket és ajánlattevőket a szerződések odaítélésére vonatkozóan hozott döntésekről, beleértve azokat az okokat, amelyek miatt úgy döntött, hogy nem ítél oda egy olyan szerződést, amely tekintetében ajánlati felhívás történt, vagy hogy újra kezdi az eljárást, és ezt a tájékoztatást kérésre írásban is megadja. Az ilyen döntésekről az Európai Közösségek Hivatalos Kiadóhivatalát [helyesen: Európai Közösségek Hivatalos Kiadványainak Hivatalát] is tájékoztatja.”
7.
A 89/665 irányelv 1. cikke a 92/50/EGK irányelvvel (
5
) módosított (
6
) változatában a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A tagállamok megtesznek minden szükséges intézkedést annak biztosítására, hogy – a 71/305/EGK, a 77/62/EGK és a 92/50/EGK […] irányelv hatálya alá tartozó szerződés-odaítélési eljárást illetően – az ajánlatkérő által hozott határozatot eredményesen és főként a lehető leggyorsabban felül lehessen vizsgálni a következő cikkekben és különösen a 2. cikk (7) bekezdésében foglalt feltételeknek megfelelően, valamint azon az alapon, hogy e határozat a közbeszerzések területén megsértette a Közösség jogszabályait vagy az e szabályokat végrehajtó nemzeti szabályokat.
(2)   A tagállamok biztosítják, hogy ne legyen megkülönböztetés egy szerződés-odaítélési eljárás vonatkozásában a kártérítést követelő vállalkozások között az ezen irányelv által a közösségi jogot végrehajtó nemzeti jogszabályok és az egyéb nemzeti jogszabályok közötti különbségtétel eredményeként.
(3)   A tagállamok biztosítják, hogy a tagállamok által megállapítandó részletes szabályok szerint legalább azon személyeknek legyen lehetőségük jogorvoslati eljárás igénybevételére, akiknek érdekében áll vagy állt egy adott árubeszerzésre vagy építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződés elnyerése, és állítólagos jogsértést szenvedtek, vagy fennáll ennek a kockázata. A tagállamok előírhatják különösen, hogy a jogorvoslatot kérő személy előzetesen értesítse az ajánlatkérőt az általa elszenvedett jogsértésről és jogorvoslatot kérő szándékáról.” (
7
)
B – A nemzeti szabályozás
8.
A jelen ügy vonatkozásában a nemzeti jogból egyrészt az ír „European Communities (Award of Public Authorities’ Contracts) Regulations 2006” (
8
) (a továbbiakban: APAC-rendelet), másrészt az ír „Rules of the Superior Courts” (
9
) (a továbbiakban: RSC) bír jelentőséggel.
9.
Az APAC-rendelet 49. cikkének releváns rendelkezései az alábbiak:
„(1)   Amint az a közbeszerzési szerződés vagy valamely keretszerződés megkötéséről, avagy valamely dinamikus közbeszerzési rendszer engedélyezéséről való döntés meghozatalát követően megvalósítható, az ajánlatkérő a részvételre jelentkezőket és ajánlattevőket a lehető leggyorsabb kommunikációs eszközök (például e-mail vagy fax) segítségével értesíti a döntésről. […]
[…]
(5)   Az ajánlatkérő a közbeszerzési szerződést a nyertes ajánlattevővel csak azon időponttól számított legalább 14 nap elteltével köti meg, amikor az ajánlattevőket az (1) bekezdés értelmében a szerződés odaítélésére vonatkozó döntésről értesítették.
[…]”
10.
Az RSC 84a. cikkének (4) bekezdése (
10
) a következőképpen szól:
„A közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló határozat ellen vagy a közbeszerzési szerződés odaítélése ellen irányuló keresetet a lehető legrövidebb határidőn belül, de minden esetben legkésőbb a kereset jogalapjának első felmerülését követő három hónapon belül kell előterjeszteni, hacsak nem ítéli úgy az eljáró bíróság, hogy e határidő meghosszabbítása indokolt.”
III – A tényállás és a pert megelőző eljárás
11.
Az Irish National Roads Authority (a továbbiakban: NRA) utak építéséért és karbantartásáért felelős hatóság Írországban.
12.
2001. július 10-én az NRA az Európai Unió Hivatalos Lapjában részvételi felhívást tett közzé az úgynevezett Dundalk Western Bypass Motorway elkerülőút tervezésére, építésére, finanszírozására és üzemeltetésére vonatkozóan. A vállalkozónak az NRA-val egy köz- és magánszféra közötti partnerséget (
11
) kell létrehoznia, és az utat előreláthatólag 30 évig kell üzemeltetnie.
13.
2001 decemberében az NRA négy részvételre jelentkezőt hívott fel a tárgyalásban való részvételre. Az NRA közülük kettőt – mégpedig az EuroLink és a Celtic Roads Group konzorciumot – választotta ki 2003 áprilisában részletesebb tárgyalások folytatására. 2003. augusztus 8-án az NRA felszólította ezt a két konzorciumot végleges ajánlataik („best and final offer”) benyújtására.
14.
2003. október 14-i levelében az NRA arról tájékoztatta az EuroLinket, hogy úgy határozott, a Celtic Roads Groupot választja preferált ajánlattevőnek. Mindazonáltal az NRA tisztázta, hogy nem utasítja el az EuroLink ajánlatát. Ha ugyanis a Celtic Roads Grouppal folytatott további megbeszélések nem vezetnének szerződés megkötéséhez, az NRA fenntartja magának a jogot, hogy a Celtic Roads Group helyére az EuroLinket hívja fel további megbeszélések folytatására.
15.
2003. december 9-én az NRA úgy határozott, hogy a Celtic Roads Groupnak ítéli oda a szerződést. 2004. február 5-én aláírták a Celtic Roads Grouppal a szerződést. Erre vonatkozóan 2004. február 9-én közleményt tettek közzé az NRA honlapján, ezenfelül az Európai Unió Hivatalos Lapjában hirdetményt tettek közzé 2004. április 3-án.
16.
2004. április 8-án a SIAC Construction Limited (SIAC), az elutasított EuroLink konzorcium tagvállalkozása a High Court of Irelandhez kártérítési keresetet nyújtott be, amely az ajánlattételi eljárás különböző állítólagos hibáin alapult.
17.
2004. július 16-i ítéletével (
12
) a High Court ezt a keresetet, mint elfogadhatatlant, elutasította, mivel határidőn túl nyújtották be. A SIAC felfogásával ellentétben az ír bíróság abból indult ki, hogy a SIAC-nak a keresete jogalapjairól legkésőbb 2003. október 14. óta tudnia kellett, amikor is az NRA értesítette az EuroLinket a preferált ajánlattevő kilétéről. Az RSC 84a. cikkének (4) bekezdése értelmében a SIAC legkésőbb ezen időponttól számított három hónapon belül lett volna köteles benyújtani keresetét.
18.
A SIAC ezt követően panasszal fordult a Bizottsághoz. Abban többek között azt állította a vállalkozás, hogy az NRA egyáltalán nem értesítette a közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló határozatáról.
19.
E panasz nyomán a Bizottság először 2004. november 15-én hivatalos levelet intézett az ír hatóságokhoz, amelyben a tényállás tekintetében közelebbi információkat kért. Írország 2005. április 25-i válaszlevele nem tudta eloszlatni a Bizottság aggályait. Ezután a Bizottság 2006. április 10-én egy felszólító levelet, 2006. december 15-én pedig egy kiegészítő felszólító levelet intézett Írországhoz, amelyekre e tagállam 2006. május 30-án, illetve 2007. február 21-én írásban válaszolt.
20.
Mivel azonban Írország magyarázatát továbbra sem találta kielégítőnek a Bizottság, 2008. február 1-jén az EK 226. cikk (1) bekezdése értelmében vett indokolással ellátott véleményt adott ki, és felszólította Írországot, hogy két hónapon belül hozza meg a véleményben foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket. 2008. június 25-én Írország válaszolt erre a véleményre, és többek között kifejtette, hogy a 2007/66 irányelv átültetése során a nemzeti törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések módosítását fontolgatják. Mindazonáltal a Bizottság számára ez utóbbi válasz sem tűnt kielégítőnek.
IV – A felek kérelmei és a Bíróság előtti eljárás
21.
2008. október 14-i beadványában – amely a Bírósághoz 2008. október 20-án érkezett meg – a Bizottság az EK 226. cikk (2) bekezdése értelmében a jelen keresetet nyújtotta be Írország ellen.
22.
A Bizottság kéri, hogy a Bíróság
—
állapítsa meg, hogy Írország – az ajánlattevők közbeszerzési eljárásokkal kapcsolatos jogorvoslathoz való jogát szabályozó nemzeti jogszabályokban előírt határidőkre vonatkozó szabályokkal, és azzal, hogy a szóban forgó közbeszerzési eljárásban nem értesítette a felperest a közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló határozatról – nem teljesítette az alkalmazandó határidők vonatkozásában a 89/665 irányelv – Bíróság által értelmezett – 1. cikkének (1) bekezdéséből, az értesítés elmulasztása vonatkozásában pedig a 89/665 irányelv – Bíróság értelmezése szerinti – 1. cikkének (1) bekezdéséből és a 93/37 irányelv 8. cikkének (2) bekezdéséből eredő kötelezettségeit, és
—
Írországot kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.
23.
Írország a maga részéről azt kéri, hogy
—
a keresetet utasítsák el, és
—
a Bizottságot kötelezzék a költségek viselésére.
24.
A Bíróság előtt a Bizottság keresetét először írásban, majd 2009. szeptember 24-én szóban tárgyalták. (
13
)
V – Értékelés
25.
A Bizottság keresete megalapozott, amennyiben Írország megsértette az EK-Szerződésből eredő kötelezettségeit. Ezekhez tartozik az EK 249. cikk (3) bekezdése és az EK 10. cikk alapján a közösségi irányelvek céljai elérésére vonatkozó kötelezettség.
26.
A jelen ügyben a Bizottság a keresetében két jogalapra hivatkozik. E jogalapok közül az első egy konkrét ügyre vonatkozik, amelynek tárgya, hogy a Dundalk Western Bypass Motorway útépítési projektre vonatkozó közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló határozatról állítólag nem értesítették az elutasított ajánlattevő konzorciumot. A második jogalap túlmutat ezen a konkrét ügyön, és azt kifogásolja, hogy az ír jog szerinti, az RSC 84a. cikkének (4) bekezdésében lefektetett jogorvoslati határidőkre vonatkozó szabályozás ellentétes a közösségi joggal.
A – Az első jogalap: A közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló határozatról való értesítés elmulasztása
27.
Első jogalapjával a Bizottság azt kifogásolja, hogy Írország megsértette a 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdéséből, valamint a 93/37 irányelv 8. cikkének (2) bekezdéséből származó kötelezettségeit, mert az NRA e szabályokkal ellentétben nem értesítette az elutasított ajánlattevőt a Dundalk Western Bypass Motorway útépítési projekttel kapcsolatos közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló határozatáról.
28.
Mind a Bizottság, mind Írország hallgatólagosan abból indul ki, hogy az NRA által kiírt Dundalk Western Bypass Motorway útépítési projekt egy, a 93/37 irányelv értelmében vett, építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződés.
29.
Következésképpen az NRA mint ajánlatkérő a 93/37 irányelv 8. cikkének (2) bekezdése értelmében köteles volt haladéktalanul tájékoztatni a részvételre jelentkezőket, illetve ajánlattevőket az e szerződéssel kapcsolatos közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló határozatáról.
30.
Ugyanez a kötelezettség származik a 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdéséből is, mivel a közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló határozatok elleni eredményes jogorvoslat csak úgy biztosítható, ha minden részvételre jelentkezőt, illetve ajánlattevőt időben és teljes körűen tájékoztatnak e döntésről. (
14
)
31.
Nem vitatott azonban, hogy az NRA a jelen ügyben az elutasított ajánlattevő konzorciumot, az EuroLinket – amelynek tagja a SIAC – hivatalosan soha nem értesítette azon döntéséről, hogy a kérdéses útépítési projektet a versenytárs Celtic Roads Group konzorciumnak ítélte oda.
32.
A 2004. február 9-i tájékoztatás az NRA honlapján és az Európai Unió Hivatalos Lapjában2004. április 3-án megjelent hirdetmény sem helyettesítheti megfelelőképpen az értesítést. Hiszen ezek által pusztán a nyilvánosságot tájékoztatták az NRA és a Celtic Roads Group végleges szerződéskötéséről. Annak érdekében azonban, hogy az elutasított részvételre jelentkezők, illetve ajánlattevők számára lehetővé tegyék a hatékony jogorvoslatot, őket megfelelő időben, a szerződéskötést megelőzően kellett volna tájékoztatni az NRA odaítélésről szóló határozatáról – nem pedig azt követően kész tények elé állítani. (
15
)
33.
Így az NRA a Dundalk Western Bypass Motorway útépítési projekt tekintetében nem teljesítette a 93/37 irányelv 8. cikkének (2) bekezdése és a 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése értelmében vett tájékoztatási kötelezettségét.
34.
Írország azt kifogásolja, hogy a jelen ügyben a SIAC nem szenvedett semmiféle jogsérelmet. A konkrét ügy körülményeit tekintve a vállalkozás számára egyetlen időpontban sem volt kétséges, hogy az NRA kinek ítéli oda az útépítési projektet. Ezzel kapcsolatban Írország az NRA 2003. október 14-i levelére utal, amelyben az NRA tájékoztatta az EuroLink konzorciumot, hogy a Celtic Roads Groupot tekinti preferált ajánlattevőnek. Írország álláspontja szerint legkésőbb ezen időponttól kezdve a SIAC-nak tudatában kellett lennie azzal, hogy – kivételes körülményektől eltekintve (
16
) – a közbeszerzési szerződés odaítéléséről a Celtic Roads Group számára kedvező határozat születik majd. E pontban Írország kifejezetten csatlakozik a High Court of Irelandnak a nemzeti jogorvoslati eljárásban előadott érveléséhez. (
17
)
35.
Ez a kifogás azonban helytelen. 2003. október 14-i levelében az NRA nem a közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló végleges határozatát közölte, hanem sokkal inkább kifejezetten arra hívta fel az EuroLink figyelmét, hogy ajánlatát nem utasították el. Habár az, hogy az NRA választott egy „preferált ajánlattevőt”, már a döntés irányába mutató fontos lépés volt, azonban ezáltal az ajánlattevőt még nem határozták meg véglegesen. Hiszen az NRA kifejezetten fenntartotta magának a jogot, hogy az EuroLinket adott esetben egy későbbi időpontban a Celtic Roads Group helyére bevonja a megbeszélésekbe. Az EuroLink tehát minden további nélkül kiindulhatott abból, hogy még nem esett ki teljesen a versenyből.
36.
Ettől eltekintve az EK 226. cikk szerinti – objektív jellegű – kötelezettségszegési eljárásban egyébként sem számít, hogy valamely tagállam hatóságának magatartása konkrét kárt okozott-e, vagy beálltak-e egyéb hátrányos következmények. (
18
)
37.
Végül Írország hangsúlyozza, hogy nemzeti joga összhangban áll a közösségi jogi tájékoztatási kötelezettséggel; amelyet az APAC-rendelet 49. cikkének (1) bekezdésében helyesen ültettek át. E körülmények között az olyan egyedi eset, amelyben nem került sor a közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló határozatról való tájékoztatásra, nem tekinthető a közösségi jog megsértésének.
38.
Írország ezen érve sem meggyőző azonban. Egyrészt egyáltalán nem egyértelmű, hogy az APAC-rendelet 49. cikkének (1) bekezdése a közösségi jogi tájékoztatási kötelezettséget valóban helyesen ülteti-e át; ezzel kapcsolatban Írországgal szemben egy külön kötelezettségszegési eljárás van folyamatban. (
19
) Másrészt az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a kötelezettségszegési eljárásban nemcsak az vizsgálható felül, hogy valamely tagállam törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései összeegyeztethetők-e a közösségi joggal, hanem az is megállapítható, hogy a nemzeti hatóságok egy konkrét ügyben megsértették a közösségi jogot. (
20
)
39.
Összességében így azt a következtetést vonhatjuk le, hogy a Bizottság első jogalapja megalapozott.
B – A második jogalap: a jogorvoslati határidők közösségi joggal ellentétes szabályozása az ír eljárásjogban
40.
Második jogalapjával a Bizottság azt kifogásolja, hogy Írország megsértette a 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdését, mivel az RSC 84a. cikkének (4) bekezdése a jogorvoslati eljárásban a kérelmekre vonatkozó jogvesztő határidőt úgy szabályozza, hogy az ellentétes a közösségi jog követelményeivel.
41.
A 89/665 irányelv nem tartalmaz kifejezett rendelkezést az 1. cikk szerinti jogorvoslati eljárások megindítására alkalmazandó határidőkről. (
21
) A Bíróság azonban állandó ítélkezési gyakorlatában elismeri, hogy a tagállamok eljárási autonómiájuk keretében a kérelmek benyújtására megfelelő jogvesztő határidőket állapíthatnak meg, feltéve hogy azok megfelelnek az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvének. (
22
) Mindkét alapelv kifejezésre jut a 89/665 irányelv 1. cikkében: az egyenértékűség elve a (2) bekezdésben, a tényleges érvényesülés elve pedig az (1) bekezdésben. (
23
)
42.
A jelen ügyben a tényleges érvényesülés elve áll az érdeklődés középpontjában. Nem vitatott, hogy Írország jogvesztő határidőt állapíthat meg az ajánlatkérők közbeszerzési eljárásban hozott döntéseivel szembeni jogorvoslati kérelem benyújtására. (
24
) Az eljárásban részt vevő felek között csupán a határidőre vonatkozó tagállami szabályozás bizonyos részleteinek értelmezése és alkalmazása tekintetében van vita. Lényegében azt kell vizsgálni, hogy ez a határidőre vonatkozó szabályozás kielégítően világos-e ahhoz, hogy lehetővé tegye a 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése értelmében vett hatékony jogorvoslatot. A Bizottság ezt tagadja. Egyrészt utal azon határozatok típusainak meghatározásával kapcsolatos kételyekre, amelyek megtámadására az RSC 84a. cikke (4) bekezdésének határideje vonatkozik, másrészt az e határidő hosszával kapcsolatos kételyekre.
1. Azon határozatok típusainak meghatározásáról, amelyekre vonatkozik a jogvesztő határidő (a második jogalap első része)
43.
Második jogalapjának első részében a Bizottság azt kifogásolja, hogy jogbizonytalanság áll fenn a közbeszerzési joggal kapcsolatos határozatok azon típusa tekintetében, amelyek megtámadására az RSC 84a. cikke (4) bekezdésében meghatározott határidő vonatkozik. Megfogalmazása értelmében az RSC 84a. cikkének (4) bekezdése ugyanis csak olyan keresetekre alkalmazandó, amelyek „közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló határozat vagy a közbeszerzési szerződés odaítélésének” felülvizsgálatára vonatkoznak. A gyakorlatban ugyanakkor e rendelkezés hatálya kiterjed közbenső határozatokra is, így azok felülvizsgálatát ugyancsak kizárólag az RSC 84a. cikke (4) bekezdésének határidején belül lehet kérelmezni.
44.
Nem vitatottak azon tények, amelyekre e tekintetben a Bizottság támaszkodik: mind Írországnak a jelen kötelezettségszegési eljárásban adott válaszai, mind a High Court of Irelandnek a Dundalk Western Bypass Motorway útépítési projekt kapcsán hozott ítélete (
25
) megerősíti, hogy az RSC 84a. cikke (4) bekezdésében szabályozott keresetindítási határidőt a gyakorlatban a hatáskörrel rendelkező ír hatóságok nemcsak a végleges határozatok („közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló határozat vagy a közbeszerzési szerződés odaítélésének”) megtámadására alkalmazzák, hanem az ajánlatkérők közbenső határozatainak megtámadására is. (
26
)
45.
Mindeközben rendkívül vitatott az eljárásban részes felek között, hogy az RSC 84a. cikke (4) bekezdésének a nemzeti hatóságok által történő ilyen értelmezése és alkalmazása megfelel-e a 89/665 irányelv 1. cikke (1) bekezdése követelményeinek.
46.
A 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése megköveteli, hogy az ajánlatkérők határozatait „eredményesen és főként a lehető leggyorsabban” felül lehessen vizsgálni a közbeszerzési jog megsértése tekintetében.
47.
Az irányelv céljának elérése érdekében a tagállamok kötelesek az EK 10. cikkel összefüggésben értelmezett EK 249. cikk (3) bekezdése értelmében megtenni a megfelelő általános vagy különös intézkedéseket. Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az érintett területen pontos jogi szabályozást kell alkotniuk. (
27
) Kötelesek kellően pontos, egyértelmű és átlátható jogi helyzetet létrehozni annak érdekében, hogy a magánszemélyek felismerhessék jogaikat és kötelezettségeiket. (
28
)
48.
Ugyanez következik egyébként a jogbiztonság elvéből is, amely általános jogelvként a közösségi jogrend részét képezi, és köti a tagállamokat a közösségi jog hatálya alá tartozó jogosultságaik gyakorlásakor. (
29
) Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a jogbiztonság elve különösen azt követeli meg, hogy a jogi rendelkezések egyértelműek, pontosak és hatásaikat illetően előreláthatók legyenek, különösen olyankor, amikor a magánszemélyekre és a vállalkozásokra nézve kedvezőtlen következményeik lehetnek. (
30
)
49.
Az RSC 84a. cikkének (4) bekezdéséhez hasonló határidőre vonatkozó szabályozás esetében az egyértelműség, pontosság és előreláthatóság követelményének még inkább érvényesülnie kell. A határidőkre vonatkozó zavaros szabályozás nagyon is alkalmas arra, hogy az egyénekre és vállalkozásokra nézve hátrányos következményeket idézzen elő. Ha valamely részvételre jelentkező vagy ajánlattevő elmulasztja az RSC 84a. cikkének (4) bekezdése szerinti keresetindítási határidőt, akkor kizárt a közbeszerzési jog elleni esetleges jogsértésekre vonatkozó jogalapja, és elveszíti annak lehetőségét, hogy a közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló érintett határozatot jogorvoslati eljárásnak vesse alá. Nincs már többé joga arra, hogy bíróság előtt magát a közbeszerzési szerződést vitassa, vagy legalább kártérítést követeljen az elmaradt közbeszerzési szerződés miatt. (
31
)
50.
Valamely jogvesztő határidő alkalmazása ugyanakkor nem vezethet odáig, hogy a közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló határozatokkal szembeni jogorvoslati jog gyakorlását megfossza hatékony érvényesülésétől. (
32
)
51.
Csak ha kétségkívül felismerhető, hogy az ajánlatkérők előkészítő cselekményei vagy az itt vitatott közbenső határozatok is megindítják az RSC 84a. cikkének (4) bekezdése szerinti jogvesztő határidők folyását, akkor tudják az ajánlattevők és részvételre jelentkezők megtenni a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a közbeszerzési jog esetleges megsértésével szemben a 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése értelmében hatékonyan jogorvoslattal éljenek, és megakadályozzák jogalapjaik kizárását.
52.
Mindezekre tekintettel a 89/665 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének követelményeivel összeegyeztethetetlennek tartom, ha Írországban kiterjesztik az RSC 84a. cikke (4) bekezdése határidejének hatályát a közbenső határozatokkal kapcsolatos jogorvoslatra is, anélkül hogy ez a rendelkezés szövegéből egyértelműen kiderülne. Hiszen ily módon a határidőre vonatkozó szabályozás hatásai – különösképpen az ezáltal eredményezett kizárás mértéke – az ajánlattételi eljárás ajánlattevői és részvételre jelentkezői számára nem megfelelőképpen előreláthatók. Ez aláássa az ajánlatkérők határozataival szembeni hatékony jogorvoslatnak a tagállamok számára a 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdésében előírt célját.
– Írország azon kifogásáról, hogy a közbenső határozatokra vonatkozó megtámadási határidő megfelel a 89/665 irányelv céljainak, különösen a gyorsaság követelményének
53.
Írország először is azt kifogásolja, hogy a 89/665 irányelv és az azzal kapcsolatban született ítélkezési gyakorlat értelmében az ajánlatkérők minden határozata megtámadható. Az RSC 84a. cikkének (4) bekezdésében szereplő határidőre vonatkozó szabályozás közbenső határozatokra történő kiterjesztése összhangban áll a közösségi jogi normákkal. Ezenfelül a 89/665 irányelv alapjául a gyorsaság követelménye szolgál. 1. cikkének (1) bekezdése az ajánlatkérők határozataival szemben nemcsak a hatékony, hanem a lehető leggyorsabb jogorvoslatot is megköveteli. Ezért az ajánlatkérők minden határozatával szembeni jogorvoslatnak az RSC 84a. cikke (4) bekezdésének határideje alá kell tartoznia. Ha megengednénk, hogy az elutasított ajánlattevők jogalapjaikat együttesen csak a közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló végleges határozat kibocsátását követően érvényesítsék, akkor hosszan tartó jogbizonytalanságtól és a közbeszerzési szerződések odaítélésekor jelentős időveszteségtől kellene tartani. Ezenkívül ily módon lehetetlenné válik az, hogy a közbeszerzési jog esetleges megsértéseit még a folyamatban lévő ajánlattételi eljárásban orvosolják.
54.
Ezzel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy Írországnak magától értetődően jogában áll jogvesztő határidőket előírni az ajánlatkérő olyan előkészítő cselekményeinek és közbenső határozatainak közbeszerzési jogi felülvizsgálatára, mint például a „short list” felállítása vagy a preferált ajánlattevő meghatározása. Amint azt már említettem, (
33
) a megfelelő jogvesztő határidők meghatározása összeegyeztethető a közösségi joggal, amennyiben ennek során az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elveit biztosítják. Az ilyen jogvesztő határidők – még a viszonylag rövid határidők is – különösen megengedettek és indokoltak lehetnek, ha a közösségi jog egy meghatározott területen a gyorsaság követelményét állítja fel, amikor – mint a közbeszerzési jogban – a „lehető leggyorsabb” eljárást követeli meg (
34
) (a 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése). (
35
)
55.
Mindenképpen igaz tehát az, hogy Írország az RSC 84a. cikkének (4) bekezdésében foglalt határidőre vonatkozó szabályozásnak a közbenső határozatokra történő kiterjesztésével jogszerű, az irányelvnek megfelelő célt követ. (
36
) Mindazonáltal e célt a jogbiztonság követelményeivel összhangban kell megvalósítani a belső jogban. A határidőre vonatkozó szabályozásnak egyértelműnek, pontosnak és hatásait illetően előreláthatónak kell lennie. Egy olyan tagállami gyakorlat, amely az irányelv céljait szolgálja, nem menti fel a tagállamot azon kötelezettség alól, hogy kellőképpen pontos, egyértelmű és átlátható jogi helyzetet teremtsen annak érdekében, hogy a magánszemélyek felismerhessék jogaikat és kötelezettségeiket. (
37
)
56.
A jelen ügyben ezenfelül gondolni kell arra, hogy a 89/665 irányelv a tagállamok számára nemcsak a közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló határozattal szembeni gyors jogorvoslat célját, hanem a hatékony jogorvoslat célját is előírja (lásd a 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdését). Egy olyan tagállami gyakorlat, amely e két cél közül csak az egyiket valósítja meg a másik kárára, nem áll összhangban az irányelvvel. Az RSC 84a. cikkének (4) bekezdésében foglalt jogvesztő határidő kiterjesztése a közbenső határozatokra ugyan szolgálhatja a gyors jogorvoslat célját; az RSC 84a. cikke (4) bekezdése szövegének egyidejű pontosítása nélkül azonban az ír hatóságok e gyakorlata a jogbiztonság rovására megy, és ezáltal veszélyezteti a hatékony jogorvoslat céljának elérését. (
38
)
57.
A jogbiztonság követelménye és a közbeszerzési jog gyorsasági követelménye között egyébként nem áll fenn alapvető ellentmondás. (
39
) Épp ellenkezőleg, az ajánlatkérők döntéseinek lehető leggyorsabb felülvizsgálata jogbiztonságot teremt, feltéve hogy az arra alkalmazandó eljárást – a jogvesztő határidőkkel együtt – a nemzeti jogban a lehető legegyértelműbben, legpontosabban és legelőreláthatóbban szabályozzák.
58.
Írország első kifogását ezért el kell utasítani.
– Írország azon kifogásáról, hogy nemzeti joga „common law” rendszer
59.
Írország továbbá azt az ellenvetést teszi, hogy nemzeti joga „common law” rendszer. Egy, az írhez hasonló common law rendszerben nemcsak a jogszabályi rendelkezések, hanem az ítélkezési gyakorlat is lényeges. Az ajánlattevőknek és a részvételre jelentkezőknek szükség esetén jogi tanácsot kell kérniük.
60.
Ezzel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy az irányelv a nemzeti hatóságokra hagyja az elérendő célokat illetően a forma és az eszközök megválasztását (az EK 249. cikk (3) bekezdése). Egy irányelv belső jogba való átültetéséhez ezért nem feltétlenül van szükség kifejezett és különös jogi rendelkezések kibocsátására, hanem elegendő lehet hozzá az általános jogi kontextus is. A döntő azonban az, hogy ennek során ténylegesen, megfelelően egyértelműen és pontosan biztosítsák az irányelv teljes körű alkalmazását. (
40
)
61.
Amennyiben a belső jog a jogszabályi rendelkezések és a „bírói jog” kombinációjából adódik, ez nem valósulhat meg az adott rendelkezések és szabályok egyértelműségének és pontosságának rovására. Ez különösen akkor érvényes, ha az irányelv célja, hogy a magánszemélyek számára jogokat biztosítson, (
41
) és az igények elvesztéséhez – a jelen ügyben az ajánlatkérők döntéseivel szembeni jogorvoslathoz való jog elvesztéséhez – vezethetne az esetleges jogvesztő határidőkre vonatkozó homályos és bonyolult szabályozás. Mindenekelőtt a külföldi ajánlattevőket és részvételre jelentkezőket riaszthatja el a bonyolult és átláthatatlan joghelyzet attól, hogy Írországban ajánlattételi eljárásra jelentkezzenek.
62.
A nemzeti bíróságok kötelesek a belső jog rendelkezéseit az irányelvvel összhangban értelmezni és alkalmazni. (
42
) Különösen a közbeszerzési jogi jogorvoslati eljárás tekintetében kell a jogvesztő határidőket szabályozó nemzeti rendelkezéseket lehetőleg úgy értelmezni, hogy az biztosítsa a 89/665 irányelvből adódó, a tényleges érvényesülésre vonatkozó kötelezettség figyelembe vételét. (
43
)
63.
E követelményekkel nem egyeztethető össze az, ha a nemzeti bíróság a jogorvoslati joghoz kapcsolódó, jogszabályilag meghatározott jogvesztő határidőt – a jelen ügyben az RSC 84a. cikkének (4) bekezdését – annak szövegén túlmenően, analógia útján olyan döntésekkel szembeni jogorvoslatra is alkalmazza, amelyekre a jogalkotó nem írt elő ilyen jogvesztő határidőt. Ezáltal ugyanis a joghelyzet kevésbé lesz átlátható. Az érintett ajánlattevőket és részvételre jelentkezőket a jogvesztő határidő kizáró hatására tekintettel az a veszély fenyegeti, hogy elveszítik bizonyos döntések kapcsán a jogorvoslathoz való jogukat. A 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdésében szabályozott, az ajánlatkérők döntéseivel szembeni hatékony jogorvoslat célját ily módon aláássák. (
44
)
64.
Mindezekre tekintettel Írország második kifogását is el kell utasítani.
– Közbenső következtetések
65.
Mindent egybevetve ezért arra a következtetésre jutok, hogy a Bizottság második jogalapja első részének helyt kell adni.
2. A jogvesztő határidő hosszáról (a második jogalap második része)
66.
A második jogalap második részében a Bizottság az RSC 84a. cikkének (4) bekezdésében foglalt megfogalmazást kifogásolja, amelynek értelmében a jogorvoslati kérelmeket „a lehető leghamarabb, de legkésőbb […] három hónapon belül” be kell nyújtani. Ez a szabályozás az érintett ajánlattevőket és részvételre jelentkezőket bizonytalanságban hagyja a jogvesztő határidő pontos hosszát illetően, és rendkívül megnehezíti számukra, hogy jogorvoslati kérelmet terjesszenek elő. Ezenfelül nem ismerhető fel, mely esetekben elegendő a kérelem három hónapon belüli benyújtása, és mely esetekben kell korábban – tehát a három hónap lejárta előtt – benyújtani a jogorvoslati kérelmet.
67.
Először is meg kell jegyezni, hogy nincs feltétlenül szükség két külön jogvesztő határidőre, ha a jogszabály a napokban, hetekben, hónapokban vagy években kifejezett időt a „lehető leghamarabb” vagy valamely hasonló kiegészítéssel toldja meg. Néhány rendelkezés csupán azért alkalmaz ilyen kiegészítéseket, hogy kifejezésre juttassa a gyorsaság követelményét, és a kérelmezőt vagy felperest emlékeztesse azon kötelességére, hogy saját érdekében a lehető legkorábban tegye meg a szükséges lépéseket, jogai lehető legjobb biztosítása érdekében.
68.
Ez utóbbi értelemben például maga a Bíróság is alkalmazta korábban a „lehető leghamarabb” szavakat a felek esetleges – a hozzászólásra engedélyezett idő szóbeli tárgyaláson történő meghosszabbítására vonatkozó – kérelmei tekintetében. (
45
) A Közösség munkanélkülivé váló ideiglenes alkalmazottainak teljesíteniük kell meghatározott formalitásokat „a lehető leghamarabb, de legfeljebb [bizonyos, közelebbről meghatározott határidőn] belül”. (
46
) Hasonló szóhasználattal találkozunk egyébként ott, ahol azt kívánják kifejezni, hogy a hatóságokat bizonyos kérelmek vagy eljárások kapcsán gyorsasági kötelezettség terheli. (
47
) A közbeszerzési jogban sem ismeretlen az „olyan gondossági kötelezettség […] [koncepciója], amely inkább gondossági kötelemként, és nem eredménykötelemként értelmezhető”. (
48
)
69.
Az RSC 84a. cikke (4) bekezdésének a jelen ügyben releváns határidőre vonatkozó szabályozására tekintettel azonban nem indulhatunk ki biztonsággal abból, hogy a „lehető leghamarabb” kifejezés csupán a gyorsaság alapelvét akarja kifejezni. Az Írország által a Bíróság előtti eljárásban megadott adatok szerint sokkal inkább nem zárható ki az, hogy az RSC 84a. cikkének (4) bekezdésében szereplő „lehető leghamarabb” megfogalmazás ezen túlmenő jelentőséggel bír, és önálló jogvesztő határidőként értelmezhető, amely már a „legkésőbb” három hónapos határidő lejárta előtt elfogadhatatlanná tehet jogorvoslati kérelmeket.
70.
Igaz, Írország úgy tűnik abból indul ki, hogy a jogorvoslati kérelem főszabály szerint megfelel a határidőnek, ha azt „legkésőbb a kérelem jogalapjainak felmerülését követő három hónapon belül” benyújtották. Ezzel egy időben Írország azonban hangsúlyozza – utalva Legfelsőbb Bíróságának ítéletére (
49
) –, hogy az RSC 84a. cikke (4) bekezdésének keretei között a kérelmező „fő kötelezettsége” (
50
) abból áll, hogy jogorvoslatát a „lehető leghamarabb” benyújtsa. Meghatározott körülmények között ez ahhoz vezethet, hogy a jogorvoslati kérelmet még akkor is elutasítják, mint elkésettet, ha azt a három hónapos határidőn belül nyújtották be. (
51
) Tehát legalábbis nem zárható ki, hogy az RSC 84a. cikkének (4) bekezdésében szereplő „lehető leghamarabb” fordulatot az ír bíróságok önálló jogvesztő határidőként értelmezik. (
52
)
71.
Ha az RSC 84a. cikkének (4) bekezdésében szereplő „lehető leghamarabb” kifejezés az ír bíróságok számára valóban olyan jogosultságot teremt, hogy a jogorvoslati kérelmeket már a három hónapos határidő lejárta előtt belátásuk szerint elfogadhatatlanként elutasíthatják, akkor az nem felel meg a közösségi jog követelményeinek. Hiszen nem láthatók előre azon jogvesztő határidő hatásai, amelynek hossza a hatáskörrel rendelkező bíró szabad belátására van bízva. Az érintett ajánlattevők és részvételre jelentkezők előtt nem világos, hogy mennyi idejük van a jogorvoslati kérelmük megfelelő előkészítésére, és az ilyen jogorvoslati kérelmek sikerességének esélyeit alig lehet megbecsülni. Ezért az ajánlatkérők által hozott határozatokkal szembeni hatékony jogorvoslatnak a 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése által meghatározott célja nem valósul meg. (
53
)
72.
Mivel nem zárható ki, hogy az RSC 84a. cikkének (4) bekezdésében szereplő „lehető leghamarabb” kifejezést a nemzeti bíróságok önálló jogvesztő határidőként értelmezik, e rendelkezés ezenfelül nem kellően egyértelmű ahhoz, hogy biztosítsa a közösségi joggal összeegyeztethető alkalmazást. (
54
) Az RSC 84a. cikkének (4) bekezdése ezen okból sem minősül a 89/665 irányelv kielégítő átültetésének.
– Írország azon kifogásáról, hogy a nemzeti bíróságok szükség esetén szabad belátásuk szerint meghosszabbíthatják a keresetindítási határidőt
73.
Írország azt állítja, hogy az RSC 84a. cikkének (4) bekezdése megengedi a nemzeti bíróságoknak, hogy a jogorvoslati kérelmekre nyitva álló határidőt szabad belátásuk szerint meghosszabbítsák; példaként Írország utal a High Court of Ireland egyik 2006-os ítéletére. (
55
)
74.
A határidő meghosszabbításának ilyen lehetősége lehet, hogy megkönnyíti a bíróságok számára, hogy az egyes esetekben igazságot szolgáltassanak. Nem alkalmas azonban arra, hogy az egyértelműség, pontosság és előreláthatóság követelményei tekintetében orvosolja az RSC 84a. cikke (4) bekezdésének fent bemutatott hiányosságait. Az érintett ajánlattevők és részvételre jelentkezők számára e hosszabbítási lehetőség figyelembevételével sem látható előre, mennyi idővel rendelkeznek jogorvoslati kérelmeik megfelelő módon való előkészítésére, és hogy egy ilyen jogorvoslatnak van-e kilátása a sikerre. Épp ellenkezőleg, ily módon a már egyébként sem egyértelmű határidőre vonatkozó szabályozáshoz a bizonytalanság még egy további eleme járul.
75.
A 89/665 irányelv 1. cikkének – a (3) bekezdéssel együtt értelmezett – (1) bekezdése minden olyan személy számára biztosítja az ajánlatkérő döntéseivel szembeni jogorvoslati eljárás igénybevételére vonatkozó egyéni jogot, akinek érdekében áll vagy állt egy adott közbeszerzési szerződés elnyerése, és akinek az állítólagos jogsértés kárt okozott vagy okozhat. (
56
) Amint azt az Uniplex (Egyesült Királyság) ügyben kifejtem, ezen igény hatékony érvényesítését nem lehet egy tagállami hatóság – még ha az független bíróság is – szabad mérlegelésére bízni. (
57
)
76.
Következésképpen Írország első kifogását el kell utasítani.
– Írország azon kifogásáról, miszerint még egyetlen keresetet sem utasítottak el mint elkésettet a „lehető leghamarabb” elv megsértése miatt
77.
Ezenfelül Írország azzal érvel, hogy mindeddig egyetlen ír bíróság sem utasított el jogorvoslati kérelmet mint elkésettet azért, mert azt bár a három hónapon belül, de nem a „lehető leghamarabb” nyújtották be.
78.
E második kifogás sem állja meg a helyét. Annak bizonyítására, hogy valamely irányelvet nem megfelelően vagy nem szabályszerűen ültettek át, nem kell bemutatni a nemzeti átültető rendelkezések tényleges hatásait. Hogy az átültetés nem kielégítő vagy hibás, az inkább magából a kérdéses jogszabályból következik. (
58
) A kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset objektív jellegű, és akkor is benyújtható, ha még nem keletkezett konkrét kár, vagy még nem álltak be egyéb hátrányos következmények. (
59
)
– Írország azon kifogásáról, miszerint a nemzeti jogszabályi hátteret nemsokára módosítják
79.
Végül Írország az előzetes eljárásban azzal az érvvel védekezett, hogy a nemzeti jogot a 2007/66 irányelv átültetésének keretei között különben is módosítani fogják, ami lehetőséget nyújt az RSC 84a. cikke (4) bekezdésének pontosítására.
80.
Ezzel kapcsolatban elegendő arra utalni, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a tagállami kötelezettségszegés fennállását az indokolással ellátott véleményben megállapított határidő leteltének időpontjában a tagállamban fennálló helyzet alapján kell vizsgálni; az ezt követő változásokat a Bíróság nem veheti figyelembe. (
60
) Különösen nem vehető figyelembe a nemzeti jog olyan módosítása, amely még csak terv vagy javaslat formájában létezik.
– Közbenső következtetés
81.
Összességében arra a következtetésre juthatunk, hogy a második jogalap második része is megalapozott, és a Bizottság keresete így egészében helybenhagyható.
VI – Költségek
82.
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §-a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a Bizottság benyújtotta a megfelelő kérelmet, és Írország pervesztes lett, Írországot kötelezni kell a költségek viselésére.
VII – Végkövetkeztetések
83.
A fenti érvek alapján azt javaslom a Bíróságnak, hogy a következőképpen döntsön:
1)
Mivel
a)
az ír National Roads Authority a Dundalk Western Bypass Motorway útépítési projekttel kapcsolatos közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló határozatáról a 93/37/EGK irányelv 8. cikke (2) bekezdésének és a 89/665 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének követelményei ellenére nem értesítette az elutasított ajánlattevőt, és
b)
az ír Rules of Superior Courts 84a. cikkének (4) bekezdéséből – a 89/665 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének követelményei ellenére – nem tűnik ki kellő egyértelműséggel, hogy milyen hosszú a közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló határozattal szembeni jogorvoslati kérelem benyújtására nyitva álló jogvesztő határidő, és hogy az ajánlatkérő mely döntéseit érinti ez a határidő;
Írország nem teljesítette az EK-Szerződésből eredő kötelezettségeit.
2)
Írország viseli az eljárás költségeit.
(
1
)	Eredeti nyelv: német.
(
2
)	Az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1993. június 14-i 93/37/EGK tanácsi irányelv (HL L 199., 54. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 163. o.). Mivel a vita tárgyát képező ajánlattételi eljárást 2006. január 31. előtt folytatták le, az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31-i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek a jelen ügyben nincs jelentősége (HL L 134., 114. o., magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 132. o., a helyesbítés nem érinti a magyar változatot).
(
3
)	Az árubeszerzésre és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárás alkalmazására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1989. december 21-i 89/665/EGK tanácsi irányelv (HL L 395., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 246. o.).
(
4
)	A szolgáltatásnyújtásra irányuló, illetőleg az árubeszerzésre irányuló, illetőleg az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló 92/50/EGK, illetőleg 93/36/EGK, illetőleg 93/37/EGK irányelv módosításáról szóló, 1997. október 13-i 97/52/EK tanácsi irányelv (HL L 328., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 3. kötet, 3. o.).
(
5
)	A szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1992. június 18-i 92/50/EGK tanácsi irányelv (HL L 209., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 322. o.).
(
6
)	A 89/665 irányelv legutóbbi, a 2007/66 irányelvvel történt módosítása a jelen jogvitában nem bír jelentőséggel, mivel átültetésére 2009. december 20-ig áll nyitva a határidő (a 89/665/EGK és a 92/13/EGK tanácsi irányelvnek a közbeszerzési szerződések odaítélésére vonatkozó jogorvoslati eljárások hatékonyságának javítása tekintetében történő módosításáról szóló, 2007. december 11-i 2007/66/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv, HL L 335., 31. o., lásd különösen a 3. cikk (1) bekezdését).
(
7
)	A 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdésében foglalt, a 71/305 irányelvre történő hivatkozást a 93/37 irányelvre történő hivatkozásként kell érteni (lásd a 93/37 irányelv 36. cikkének (2) bekezdését).
(
8
)	A közbeszerzési szerződések odaítéléséről szóló 2006-os rendelet (S. I. 329/2006).
(
9
)	A felsőbíróságok eljárási szabályzata.
(
10
)	Ez a rendelkezés a High Court of Ireland eljárási szabályainak egy, 1998. október 19-én hatályba lépett módosítására vezethető vissza, amelyet az úgynevezett Rules of the Superior Courts (No. 4) (Review of the Award of Public Contracts) léptetett hatályba (S. I. 374/1998).
(
11
)	„Public-Private Partnership (PPP)”.
(
12
)	A High Court of Ireland (Kelly bíró) ítélete a SIAC Construction Limited kontra National Roads Authority ügyben, [2004] IEHC 128; a továbbiakban: SIAC kontra NRA ítélet.
(
13
)	A szóbeli szakaszra közvetlenül a C-406/08. sz. Uniplex (Egyesült Királyság) ügyben tartott szóbeli szakaszt követően került sor.
(
14
)	A C-212/02. sz., Bizottság kontra Ausztria ügyben 2004. június 24-én hozott ítélet 21. pontja és a C-444/06. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. április 3-án hozott ítélet (EBHT 2008., I-2045. o.) 38. pontja; ugyanebben az értelemben már a C-81/98. sz., Alcatel Austria és társai ügyben 1999. október 28-án hozott ítélet (EBHT 1999., I-7671. o.) 43. pontja.
(
15
)	Ugyanebben az értelemben a (fenti 14. lábjegyzetben hivatkozott) C-212/02. sz., Bizottság kontra Ausztria ügyben hozott ítélet 21. pontja.
(
16
)	Az eljárás nyelve szerint: „except in very exceptional circumstances”.
(
17
)	Lásd ezzel kapcsolatban az (ezen indítvány fenti 17. pontjában és 12. lábjegyzetében hivatkozott) SIAC kontra NRA ítéletet.
(
18
)	A C-392/96. sz., Bizottság kontra Írország ügyben 1999. szeptember 21-én hozott ítélet (EBHT 1999., I-5901. o.) 61. pontja; a C-233/00. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2003. június 26-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-6625. o) 62. pontja.; a C-177/04. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2006. március 14-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-2461. o.) 52. pontja és a C-36/05. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2006. október 26-án hozott ítélet (EBHT 2006., I-10313. o.) 38. pontja.
(
19
)	A C-455/08. sz., Bizottság kontra Írország ügy.
(
20
)	Lásd különösen a C-503/03. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2006. január 31-én hozott ítéletet (EBHT 2006., I-1097. o.) és – a közbeszerzési szerződések odaítélése tekintetében – a C-20/01. és C-28/01. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2003. április 10-én hozott ítéletet (EBHT 2003., I-3609. o.); a C-385/02. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2004. szeptember 14-én hozott ítéletet (EBHT 2004., I-8121. o.); a C-29/04. sz., Bizottság kontra Ausztria ügyben 2005. november 10-én hozott ítéletet (EBHT 2005., I-9705. o.); a C-250/07. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2009. június 4-én hozott ítéletet (EBHT 2009., I-4369. o.) és a C-275/08. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2009. október 15-én hozott ítéletet.
(
21
)	Lásd továbbá a C-454/06. sz. Pressetext Nachrichtenagentur ügyben 2008. március 13-án ismertetett indítványom (EBHT 2008., I-4401. o.) 154. pontját. A jövő tekintetében mindazonáltal a 2007/66 irányelvvel módosított 89/665 irányelv 2c. cikke közösségi jogi minimumkövetelményeket határoz meg a jogorvoslat kérvényezésére vonatkozó nemzeti határidők tekintetében.
(
22
)	Lásd például a 33/76. sz., Rewe kontra Landwirtschaftskammer Saarland ügyben 1976. december 16-án hozott ítélet (EBHT 1976., 1989. o.) 5. pontját; a C-231/96. sz. Edis-ügyben 1998. szeptember 15-én hozott ítélet (EBHT 1998., I-4951. o.) 20. és 35. pontját; a C-30/02. sz. Recheio – Cash & Carry ügyben 2004. június 17-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-6051. o.) 18. pontját és a C-40/08. sz. Asturcom Telecomunicaciones ügyben 2009. október 6-án hozott ítélet (EBHT 2009., I-9579. o.) 41. pontját.
(
23
)	Lásd a (fenti 21. lábjegyzetben hivatkozott) Pressetext Nachrichtenagentur ügyben tett indítványom 155. pontját.
(
24
)	Lásd különösen a C-470/99. sz., Universale-Bau és társai ügyben 2002. december 12-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-11617. o.) 71. és 76. pontját, a C-327/00. sz. Santex-ügyben 2003. február 27-én hozott ítélet (EBHT 2003., I-1877. o.) 52. pontját és a C-241/06. sz. Lämmerzahl-ügyben 2007. október 11-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-8415. o.) 50. pontját.
(
25
)	A fenti 12. lábjegyzetben hivatkozott SIAC kontra NRA ítélet.
(
26
)	A nemzeti törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések jelentését azok nemzeti bíróságok általi értelmezését tekintetbe véve kell megítélni; lásd a C-382/92. sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben 1994. június 8-án hozott ítélet (EBHT 1994., I-2435. o.) 36. pontját, a C-129/00. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2003. december 9-én hozott ítélet (EBHT 2003., I-14637. o.) 30. pontját és a C-490/04. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2007. július 18-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-6095. o.) 49. pontját.
(
27
)	A C-339/87. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 1990. március 15-én hozott ítélet (EBHT 1990., I-851. o.) 25. pontja; a C-361/88. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1991. május 30-án hozott ítélet (EBHT 1991., I-2567. o.) 24. pontja; a C-366/89. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1993. augusztus 2-án hozott ítélet (EBHT 1993., I-4201. o.) 17. pontja; a C-410/03. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2005. április 28-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-3507. o.) 32. pontja és a C-507/04. sz., Bizottság kontra Ausztria ügyben 2007. július 12-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-5939. o.) 298. pontja.
(
28
)	A (fenti 27. lábjegyzetben hivatkozott) C-361/88. sz., Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet 24. pontja; a (fenti 27. lábjegyzetben hivatkozott) C-366/89. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 17. pontja; a C-221/94. sz., Bizottság kontra Luxemburg ügyben 1996. november 7-én hozott ítélet (EBHT 1996., I-5669. o) 22. pontja; a C-417/99. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2001. szeptember 13-án hozott ítélet (EBHT 2001., I-6015. o.) 38. pontja és a C-427/07. sz., Bizottság kontra Írország ügyben 2009. július 16-án hozott ítélet (EBHT 2009., I-6277. o.) 55. pontja.
(
29
)	A C-376/02. sz. „Goed Wonen”-ügyben 2005. április 26-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-3445. o.) 32. pontja, a C-288/07. sz., Isle of Wight Council és társai ügyben 2008. szeptember 16-án hozott ítélet (EBHT 2008., I-7203. o.) 48. pontja és a C-201/08. sz. Plantanol-ügyben 2009. szeptember 10-én hozott ítélet (EBHT 2009., I-8343. o.) 43. pontja.
(
30
)	A C-17/03. sz., VEMW és társai ügyben 2005. június 7-én hozott ítélet (EBHT 2005., I-4983. o.) 80. pontja; a C-347/06. sz. ASM Brescia ügyben 2008. július 17-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-5641. o.) 69. pontja; a C-158/07. sz. Förster-ügyben 2008. november 18-án hozott ítélet (EBHT 2008., I-8507. o.) 67. pontja és a (fenti 29. lábjegyzetben hivatkozott) Plantanol-ügyben hozott ítélet 46. pontja.
(
31
)	A Dundalk Western Bypass Motorway útépítési projekt példáján, amely a jelen kötelezettségszegési eljárás kiváltó okát képezte, különösen szemléletes az RSC 84a. cikke (4) bekezdésének kizáró hatása: Írország álláspontja szerint a SIAC-nak már az NRA a preferált ajánlattevőről szóló köztes határozatát meg kellett volna támadnia az RSC 84a. cikkének (4) bekezdése szerinti határidőn belül, és a Celtic Roads Group konzorcium kiválasztása tekintetében jogalapjait már ezen időpontban érvényesítenie kellett volna. A közbeszerzési szerződés odaítéléséről szóló végleges határozat későbbi megtámadásakor – amint azt a High Court of Ireland (fenti 12. lábjegyzetben hivatkozott) SIAC kontra NRA ügyben hozott ítélete megállapítja – a SIAC ezen érve már elkésett.
(
32
)	Ebben az értelemben a (fenti 24. lábjegyzetben hivatkozott) Universale-Bau és társai ügyben hozott ítéletnek különösen 72. pontja, a (fenti 24. lábjegyzetben hivatkozott) Santex-ügyben hozott ítélet 51. és 57. pontja és a (fenti 24. lábjegyzetben hivatkozott) Lämmerzahl-ügyben hozott ítélet 52. pontja; általánosságban a bírósági eljárások feltételei tekintetében lásd a C-21/03. és C-34/03. sz. Fabricom-ügyben 2005. március 3-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-1559. o.) 42. pontját.
(
33
)	Lásd fent ezen indítvány 41. pontját.
(
34
)	A (fenti 24. lábjegyzetben hivatkozott) Universale-Bau és társai ügyben hozott ítélet 76. pontja, a (fenti 24. lábjegyzetben hivatkozott) Santex-ügyben hozott ítélet 52. pontja és a (fenti 24. lábjegyzetben hivatkozott) Lämmerzahl-ügyben hozott ítélet 50. és 51. pontja; lásd továbbá a (fenti 21. lábjegyzetben hivatkozott) Pressetext Nachrichtenagentur ügyben ismertetett indítványom 157. pontját.
(
35
)	Lásd ezenfelül a 89/665 irányelv harmadik és ötödik preambulumbekezdését, ahol „gyors jogorvoslatról” illetve a „jogsértések sürgősséggel történő kezeléséről” van szó. A jövőre tekintettel ezenfelül a 89/665 irányelvnek a (2007/66 irányelv által bevezetett) 2c. cikke tisztázza, hogy megengedettek azon nemzeti szabályozások, amelyek értelmében „a 2004/18/EK irányelv hatálya alá tartozó szerződés-odaítélési eljárás keretében vagy azzal kapcsolatban az ajánlatkérő által hozott döntés elleni jogorvoslati kérelmeket meghatározott határidő lejárta előtt kell benyújtani”.
(
36
)	Ugyanebben az értelemben a (fenti 24. lábjegyzetben hivatkozott) Universale-Bau és társai ügyben hozott ítélet 75–79. pontja, a (fenti 24. lábjegyzetben hivatkozott) Lämmerzahl-ügyben hozott ítélet 50. és 51. pontja és a C-230/02. sz. Grossmann Air Service ügyben 2004. február 12-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-1829. o.) 30. és 36–39. pontja.
(
37
)	A (fenti 27. lábjegyzetben hivatkozott) C-361/88. sz., Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet 24. pontja, a (fenti 27. lábjegyzetben hivatkozott) C-366/89. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 17. pontja és a (fenti 28. lábjegyzetben hivatkozott) C-221/94. sz., Bizottság kontra Luxemburg ügyben hozott ítélet 22. pontja.
(
38
)	Lásd ezzel kapcsolatban fent ezen indítvány 49. és 50. pontját.
(
39
)	Lásd még egyszer a (fenti 24. lábjegyzetben hivatkozott) Universale-Bau és társai ügyben hozott ítélet 76–78. pontját.
(
40
)	A 29/84. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1985. május 23-án hozott ítélet (EBHT 1985., 1661. o.) 23. pontja; a 363/85. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1987. április 9-én hozott ítélet (EBHT 1987., 1733. o.) 7. pontja; a C-144/99. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 2001. május 10-én hozott ítélet (EBHT 2001., I-3541. o.) 17. pontja; a C-6/04. sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben 2005. október 20-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-9017. o.) 21. pontja; a C-32/05. sz., Bizottság kontra Luxemburg ügyben 2006. november 30-án hozott ítélet (EBHT 2006., I-11323. o.) 34. pontja és a (fenti 28. lábjegyzetben hivatkozott) C-427/07. sz., Bizottság kontra Írország ügyben hozott ítélet 54. és 55. pontja.
(
41
)	Lásd még egyszer a (fenti 28. lábjegyzetben hivatkozott) C-427/07. sz., Bizottság kontra Írország ügyben hozott ítélet 55. pontját.
(
42
)	Általánosságban az irányelvvel összhangban álló értelmezés vonatkozásában lásd a 14/83. sz., Von Colson és Kamann ügyben 1984. április 10-én hozott ítélet (EBHT 1984., 1891. o.) 26. pontját, a C-397/01–C-403/01. sz., Pfeiffer és társai ügyben 2004. október 5-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-8835. o.) 113. pontját és a C-268/06. sz. Impact-ügyben 2008. április 15-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-2483. o.) 98. pontját; különösen a 89/665 irányelv vonatkozásában lásd továbbá a (fenti 24. lábjegyzetben hivatkozott) Santex-ügyben hozott ítélet 63. pontját és a (fenti 24. lábjegyzetben hivatkozott) Lämmerzahl-ügyben hozott ítélet 62. pontját.
(
43
)	A (fenti 24. lábjegyzetben hivatkozott) Santex-ügyben hozott ítélet 62. pontja.
(
44
)	Lásd továbbá fent ezen indítvány 49–52. pontját.
(
45
)	Lásd a Gyakorlati útmutató a közvetlen keresetekről és a fellebbezésekről 2004. október 15-i változata 50. pontjának (2) bekezdését (HL 2004. L 361., 15. o.): ennek értelmében a szóbeli szakaszban a beszédidő meghosszabbítására vonatkozó kérelemnek „a lehető leghamarabb meg kell érkeznie a Bírósághoz”, – annak figyelembevétele érdekében – „legkésőbb két héttel a tárgyalás napját megelőzően”.
(
46
)	Az Európai Közösségek egyéb alkalmazottainak alkalmazási feltételeiről szóló személyzeti szabályzat 28a. cikke (2) bekezdése harmadik albekezdésének és 96. cikke (2) bekezdése harmadik albekezdésének alkalmazására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 2009. augusztus 27-i 780/2009/EK bizottsági rendelet 1. cikke 2. pontjának a) és b) pontja (személyzeti szabályzat) (HL L 226., 3. o.).
(
47
)	Lásd például a környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférésről és a 90/313/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. január 28-i 2003/4/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 3. cikkének (2) bekezdését (HL L 141., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 375. o.), továbbá – a korábbi szabályozás tekintetében – a C-186/04. sz., Housieaux-ügyben 2005. január 27-én ismertetett indítvány (EBHT 2005., I-3299. o.) 23. pontját.
(
48
)	A (fenti 20. lábjegyzetben hivatkozott) C-250/07. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítélet 68. pontja. Lásd ezenkívül a 89/665 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének a) pontját és a 2004/18 irányelv 41. cikkének (1) és (2) bekezdését.
(
49
)	A Supreme Court of Ireland a Dekra Éireann Teoranta kontra Minister for the Environment and Local Government ügyben 2003. április 4-én hozott ítélete, [2003] IESC 25, [2003] 2 IR 270 (Írország utal különösen Denham bíró érvelésének 14.a pontjára).
(
50
)	Az eljárás nyelve szerint: „primary obligation”.
(
51
)	Hivatkozva a Supreme Court of Irelandnak a (fenti 49. lábjegyzetben hivatkozott) Dekra Éireann Teoranta ügyben hozott obiter dictumára, Írország kifejti, hogy „in certain circumstances a court could refuse an application under Order 84A, rule 4, brought within three months where the prejudice to the public or a party could be such that the application should be refused”.
(
52
)	Ebben az összefüggésben mindenekelőtt Denham bírónak a (fenti 49. lábjegyzetben hivatkozott) Dekra Éireann Teoranta ügyben hozott ítéletbeli érvelése tanulságos. A bíró ott először is az RSC 84. cikke (21) bekezdésének első albekezdésében szereplő – lényegében tartalmilag egyező – határidő-meghatározásról nyilatkozik: „Whilst there is a discretion in the court to extend this time, there is also a discretion to refuse the application even within the months specified in the Rules of the Superior Courts” ([2003] 2 IR 270 [285]). Érvelése további részében Denham bíró az RSC 84a. cikke (4) bekezdésének itt releváns határidőre vonatkozó szabályozásának értelmezése kapcsán a következőképpen nyilatkozik: „[…] in all the circumstances of a case a court may determine in its discretion that the prejudice to the public or a party could be such that […] the application should be refused. Since urgency and rapidity is an underpinning policy of applications regarding public contracts, the test requires that such applications be made rapidly and an applicant must explain reasonably any delay” ([2003] 2 IR 270 [286]).
(
53
)	Ezzel kapcsolatban lásd a C-406/08. sz. Uniplex (Egyesült Királyság) ügyben mai napon ismertetett indítványom 69. pontját.
(
54
)	A (fenti 26. lábjegyzetben hivatkozott) C-129/00. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 33. pontja.
(
55
)	A High Court of Ireland (Clarke bíró) a Veolia Water UK kontra Fingal County Council (No. 1) ügyben 2006. május 2-án hozott ítéletének 28–54. pontja, ([2006] IEHC 137, [2007] 1 IR 690).
(
56
)	Ebben az értelemben a C-15/04. sz. Koppensteiner-ügyben 2005. június 2-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-4855. o.) 38. pontja és a (fenti 24. lábjegyzetben hivatkozott) Lämmerzahl-ügyben hozott ítélet 63. pontjának második mondata.
(
57
)	Lásd a (fenti 53. lábjegyzetben hivatkozott) Uniplex (Egyesült Királyság) ügyben ismertetett mai indítványom 48–50. pontját.
(
58
)	A (fenti 18. lábjegyzetben hivatkozott) C-392/96. sz., Bizottság kontra Írország ügyben hozott ítélet 60. pontja.
(
59
)	A C-392/96. sz., Bizottság kontra Írország ügyben hozott ítélet 61. pontja; a C-233/00. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítélet 62. pontja; a C-177/04. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítélet 52. pontja és a C-36/05. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben hozott ítélet 38. pontja; hivatkozások a fenti 18. lábjegyzetben.
(
60
)	Lásd különösen a (fenti 40. lábjegyzetben hivatkozott) C-6/04. sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben hozott ítélet 49. pontját; a (fenti 28. lábjegyzetben hivatkozott) C-417/99. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben hozott ítélet 34. pontját; a (fenti 40. lábjegyzetben hivatkozott) C-32/05. sz., Bizottság kontra Luxemburg ügyben hozott ítélet 22. pontját és a (fenti 28. lábjegyzetben hivatkozott) C-427/07. sz., Bizottság kontra Írország ügyben hozott ítélet 64. és 65. pontját. Különösen azon érv tekintetében, hogy a 2007/66 irányelv átültetése várható, lásd a C-327/08. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2009. június 11-én hozott ítélet 21–26. pontját.