Ideiglenes változat
ATHANASIOS RANTOS
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. február 26.(1)
C‑496/23. P. és C‑497/23. P. sz. ügyek
Meta Platforms Ireland Ltd, korábban Facebook Ireland Ltd
kontra
Európai Bizottság
„ Fellebbezés – Verseny – EUMSZ 102. cikk – Erőfölénnyel való visszaélés – Az adatok piaca – Közigazgatási eljárás – 1/2003/EK rendelet – A 18. cikk (3) bekezdése – Információkérő határozat – A kért információk szükségessége – Arányosság – A magánélet tiszteletben tartásához való jog – Virtuális adatszoba – A megfelelő ügyintézés elve – Szakmai titoktartás ”
Bevezetés
1.        Fellebbezéseivel a Meta Platforms Ireland Ltd (a továbbiakban: fellebbező) az Európai Unió Törvényszéke 2023. május 24‑i Meta Platforms Ireland kontra Bizottság ítéletének (T‑452/20, a továbbiakban: első megtámadott ítélet, EU:T:2023:277) és 2023. május 24‑i Meta Platforms Ireland kontra Bizottság ítéletének (T‑451/20, a továbbiakban: második megtámadott ítélet, EU:T:2023:276) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítéletekkel a Törvényszék elutasította a fellebbezőnek az 1/2003/EK tanácsi rendelet(2) 18. cikkének (3) bekezdése és 24. cikke (1) bekezdésének d) pontja szerinti információkéréseket tartalmazó, a fellebbező – ez utóbbi felelőseinek birtokában lévő, több év alatt benyújtott és az e határozatokban megjelölt keresőkifejezések alapján azonosított – belső dokumentumainak közlésére vonatkozó európai bizottsági határozatok (a továbbiakban: vitatott határozatok)(3) megsemmisítése iránti kereseteit.
2.        A jelen fellebbezések arra kérik a Bíróságot, hogy pontosítsa a Bizottság azon hatáskörének terjedelmét, hogy keresőkifejezések kombinációján alapuló elektronikus keresések útján információkat, többek között bizalmas személyes vagy üzleti információkat kérjen vállalkozásoktól.
Jogi háttér
3.        Az 1/2003 rendelet „Információkérés” című 18. cikke az (1)–(3) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A Bizottság az e rendeletben ráruházott feladatok teljesítése érdekében egyszerű kérelem vagy határozat formájában felkérheti a vállalkozásokat vagy vállalkozások társulásait, hogy nyújtsanak be minden szükséges információt.
(2)      Az egyszerű információkérésnek a vállalkozás vagy a vállalkozások társulása részére történő megküldésekor a Bizottság közli a kérelem jogalapját és célját, meghatározza, milyen információra van szükség, és meghatározza azt a határidőt, amelyen belül az információt be kell nyújtani, és utal azokra a szankciókra, amelyeket a hiányos vagy félrevezető információnyújtás esetére a 23. cikk előír.
(3)      Ha a Bizottság határozat útján kéri a vállalkozásokat vagy a vállalkozások társulásait az információszolgáltatásra, közli a kérelem jogalapját és célját, meghatározza, milyen információra van szükség, és meghatározza azt a határidőt, amelyen belül az információt be kell nyújtani. A Bizottság utal a 23. cikkben előírt szankciókra, valamint utal a 24. cikkben előírt szankciókra vagy kiszabja azokat. Utal továbbá arra a jogra, hogy határozata [az Európai Unió] Bíróság[ával] felülvizsgáltatható.”
A jogvita előzményei és a megtámadott ítéletek
4.        Az információkérések első két csoportját követően, amelyekre a fellebbező többször válaszolt,(4) a Bizottság 2020. május 4‑én elfogadta az eredeti Facebook Marketplace határozatot és az eredeti Facebook Data határozatot, amelyekkel kötelezte a fellebbezőt a kért információk benyújtására, a teljes és pontos információk közlésének elmaradása esetén kiszabható kényszerítő bírság terhe mellett.(5)
5.        2020. július 15‑én a fellebbező a Törvényszék előtt keresetet indított e határozatokkal szemben, és külön beadványokban ideiglenes intézkedés iránti kérelmeket nyújtott be, amelyek nyomán a Törvényszék elnöke, miután elrendelte az említett határozatok végrehajtásának az ideiglenes intézkedés iránti eljárást befejező végzések időpontjáig történő felfüggesztését, 2020. október 29‑i végzéseivel elrendelte többek között ugyanezen határozatok végrehajtásának felfüggesztését annyiban, amennyiben az azokban előírt kötelezettség olyan dokumentumokra vonatkozik, amelyek nem kapcsolódnak a fellebbező üzleti tevékenységeihez, és amelyek érzékeny személyes adatokat tartalmaznak (a továbbiakban: védett dokumentumok), mindaddig, amíg az e végzésekben előirányzott, virtuális adatszobával kapcsolatos eljárást nem foganatosítják.(6)
6.        2020. december 11‑én a Bizottság elfogadta a módosító Facebook Marketplace határozatot és a módosító Facebook Data határozatot, amelyek amellett, hogy kényszerítő bírság terhe mellett kötelezték a fellebbezőt a kért információk közlésére, magukban foglalták az ideiglenes intézkedés tárgyában hozott végzésekben a védett dokumentumok benyújtására vonatkozóan előirányzott, virtuális adatszobával kapcsolatos eljárást.
7.        2021. február 8‑án a fellebbező a Törvényszék eljárási szabályzatának 86. cikke alapján e határozatok meghozatalának figyelembevétele érdekében kiigazította a keresetleveleit.
8.        A megtámadott ítéletekkel a Törvényszék teljes egészében elutasította a fellebbező által benyújtott kereseteket, így elutasította a fellebbező által hivatkozott három jogalapot, amelyek először is az indokolás hiányán, másodszor az 1/2003 rendelet 18. cikkének és a védelemhez való jognak a megsértésén, valamint hatáskörrel való visszaélésen, harmadszor pedig a magánélet tiszteletben tartásához való jognak, az arányosság elvének és a megfelelő ügyintézéshez való jognak a megsértésén alapultak.
A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
9.        2023. augusztus 3‑án a fellebbező két fellebbezést nyújtott be a megtámadott ítéletekkel szemben. Azt kéri, hogy a Bíróság először is helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéleteket, továbbá semmisítse meg a vitatott határozatokat, vagy másodlagosan utalja vissza az ügyeket a Törvényszék elé, és végül kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
10.      A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezéseket, és kötelezze a fellebbezőt a költségek viselésére.
11.      A Bíróság a 2025. november 26‑án tartott tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előadásait és a Bíróság által feltett kérdésekre adott válaszait.
Elemzés
12.      A fellebbező két fellebbezésének alátámasztása érdekében három jogalapra hivatkozik, amelyek lényegében azon alapulnak, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, először is azáltal, hogy úgy ítélte meg, hogy bizonyos keresőkifejezések megfelelnek a szükségesség elvének, másodszor azáltal, hogy nem kifogásolta a szükségesség elve Bizottság általi tiszteletben tartása átfogó értékelésének hiányát, harmadszor pedig annak megállapításával, hogy a Bizottság kérhetett olyan dokumentumokat, amelyek személyes információkat és a fellebbező üzleti tevékenységeihez kapcsolódó információkat egyaránt tartalmaznak (a továbbiakban: vegyes dokumentumok), anélkül hogy a személyes információk tekintetében bármilyen biztosítékot írt volna elő.(7)
Előzetes észrevételek
13.      Elsősorban emlékeztetek arra, hogy az 1/2003 rendelet 18. cikkének (1) bekezdése lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy egyszerű kérelem vagy határozat formájában felkérje a vállalkozásokat vagy vállalkozások társulásait, hogy nyújtsanak be minden, az e rendeletben ráruházott feladatok teljesítése érdekében szükséges információt.(8) Az említett rendelet 18. cikkének (3) bekezdése többek között előírja, hogy a Bizottság közli a kérelem jogalapját és célját, meghatározza, milyen információra van szükség, és meghatározza azt a határidőt, amelyen belül az információt be kell nyújtani.
14.      Közelebbről, a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint az információkérés céljának megjelölésére vonatkozó kötelezettség, amely az információk szükséges jellegének értékelése szempontjából döntő tényező, azt jelenti, hogy a Bizottságnak a kérelmében meg kell jelölnie a vizsgálatának tárgyát, tehát meg kell határoznia a versenyszabályokba ütköző állítólagos jogsértést. Ugyanakkor a Bizottság nem köteles a feltételezett jogsértésekről birtokában lévő valamennyi információt közölni az ilyen kérelem címzettjével, és nem köteles e jogsértések pontos jogi minősítésére sem, amennyiben világosan megjelöli a vizsgálni kívánt feltételezéseket.(9)
15.      E tekintetben a Bizottság kizárólag olyan információk közlését kérheti, amelyek alkalmasak arra, hogy lehetővé tegyék azon feltételezett jogsértések vizsgálatát, amelyek a vizsgálatot indokolják, és amelyek feltüntetésre kerültek az információkérésben.(10) Mindazonáltal az 1/2003 rendelet által a Bizottságra ruházott széles vizsgálati jogkörre tekintettel a Bizottság feladata annak értékelése, hogy valamely információ szükséges‑e az uniós versenyszabályok megsértésének feltárásához.(11)
16.      Másodsorban megjegyzem, hogy ami az uniós bíróság által a Bizottságnak az információk szükséges jellegére vonatkozó értékelését illetően gyakorolt felülvizsgálatot illeti, e jelleget az információkérésben említett célra, vagyis a jogsértések Bizottság által vizsgálni kívánt gyanújára tekintettel kell értékelni. Az információkérés és a feltételezett jogsértés közötti összefüggés követelménye teljesül, ha a Bizottság a kérelem időpontjában észszerűen feltételezheti, hogy ezen információk segíthetik őt e jogsértés fennállásának megállapításában.(12)
17.      Közelebbről, a Bíróságnak egyrészt a szükségesség elvére tekintettel azt kell értékelnie, hogy a feltételezett jogsértés és a kért információ közötti összefüggés kellően szoros‑e a Bizottság kérelmének igazolásához, másrészt pedig az arányosság elve alapján azt kell megállapítania, hogy a vállalkozástól elvárt erőfeszítéseket igazolja‑e közérdek, és azok nem túlzottak‑e.(13) Ez utóbbi célból többek között össze kell vetni egyrészt a Bizottság vizsgálatát igazoló közérdeket és a Bizottságot terhelő azon kötelezettséget, hogy összegyűjtse azokat az információkat, amelyek az
EUM‑Szerződés által ráruházott feladatok ellátásához szükségesek, és másrészt az információkérés által a vállalkozásnak okozott munkaterhet.(14)
18.      Harmadsorban és utoljára hangsúlyozom, hogy a tények értékelése – a Törvényszék elé terjesztett bizonyítékok elferdítésének esetét kivéve – nem minősül a Bíróság felülvizsgálata alá tartozó jogkérdésnek,(15) a bizonyítékok elferdítését pedig a fellebbezőnek kell bizonyítania, pontosan megjelölve a Törvényszék által elferdített bizonyítékokat, valamint bizonyítva azokat az elemzési hibákat, amelyek a Törvényszéket az értékelése során ezen elferdítéshez vezették.(16)
19.      A fellebbező érvelésének megalapozottságát ezen ítélkezési gyakorlat tükrében fogom megvizsgálni.
A fellebbezések első, a Bizottság által a vitatott határozatokban kért információk szükséges jellegének értékelésére vonatkozó jogalapjáról
20.      A két fellebbezés első jogalapja(17) azon alapul, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a megtámadott ítéletekben említett keresőkifejezések megfelelnek a szükségesség 1/2003 rendelet 18. cikkének (1) és (3) bekezdésében foglalt elvének.(18) E jogalapok három, illetve négy részre tagolódnak.(19)
A Bizottság által használt keresőkifejezések relevanciájáról
21.      A C‑496/23. P. sz. ügyben előterjesztett első jogalap első és második részében, valamint a C‑497/23. P. sz. ügyben előterjesztett első jogalap első és harmadik részében a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen vélte úgy, hogy a fellebbezésben „a köznyelvhez tartozóként” azonosított keresőkifejezéseket tartalmazó valamennyi dokumentum szükségesnek tekinthető azon vizsgálatokhoz, amelyek a vitatott határozatok elfogadásához vezettek (a továbbiakban: vitatott vizsgálatok).(20)
22.      A megtámadott ítéletekben a Törvényszék lényegében megvizsgálta az információkérésben említett célt, vagyis a jogsértések Bizottság által vizsgálni kívánt gyanúját,(21) és arra a következtetésre jutott, hogy az ez utóbbi által hivatkozott körülményekre tekintettel, amelyeket a fellebbező nem vitatott, ezen intézmény azáltal, hogy felhívta a fellebbezőt arra, hogy nyújtsa be a vizsgált keresőkifejezések alkalmazásából eredő dokumentumokat, a Bizottság a vitatott határozatok időpontjában észszerűen feltételezhette, hogy ezek az információk segíthetik az említett magatartások fennállásának megállapításában.(22) A Törvényszék kizárta továbbá, hogy a vizsgált keresések az e kifejezések alkalmazásával azonosított dokumentumok nagy száma miatt ne felelnének meg a szükségesség elvének.(23)
23.      E tekintetben előzetesen emlékeztetek arra, hogy az információkérés szükségességének a Törvényszék általi értékelése a jelen indítvány 18. pontjában ismertetett ítélkezési gyakorlat értelmében – a Törvényszék elé terjesztett bizonyítékok elferdítésének esetét kivéve – nem minősül a Bíróság felülvizsgálata alá tartozó jogkérdésnek. A jelen ügyben számomra úgy tűnik, hogy a fellebbező nem állítja – és a fortiori nem is bizonyítja –, hogy a Törvényszék elferdítette a tényeket vagy a bizonyítékokat, amikor megállapította egyrészt azt, hogy a Bizottság a keresőkifejezéseket a rendelkezésére álló, a vitatott vizsgálatok tárgyát képező feltételezett jogsértésekkel összefüggő információk fényében határozta meg, másrészt pedig azt, hogy önmagában az a tény, hogy a vizsgált keresőkifejezések alkalmazása számos nem releváns dokumentum azonosítását eredményezi, nem kérdőjelezi meg a vitatott határozatok jogszerűségét.
24.      Mindenesetre, bár a fellebbező által kifejtett érveket pusztán ezen az alapon el lehetne utasítani mint elfogadhatatlanokat, a Bíróságnak adandó iránymutatás érdekében mégis hasznosnak tartom azok megalapozottságának vizsgálatát.
25.      Ami elsősorban a vizsgált keresőkifejezések szükségességét illeti, megjegyzem, hogy bár – amint arra a fellebbező hivatkozik – a Bíróságnak a jelen indítvány 16. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlata szerint valamely dokumentum és az állítólagos jogsértés közötti puszta kapcsolat nem elegendő a kérelem szükségességének alátámasztásához, ez az ítélkezési gyakorlat azt is egyértelművé teszi, hogy ilyen kapcsolat megállapítható akkor, ha a Bizottság a kérelem időpontjában észszerűen feltételezheti, hogy a szóban forgó keresőkifejezéseknek megfelelő dokumentumok segíthetik az állítólagos jogsértés fennállásának megállapításában, amit a Törvényszék a jelen ügyben megállapított, és amit a fellebbező nem vitatott.(24)
26.      Másodsorban megállapítom, hogy a fellebbező érvelése lényegében azon alapul, hogy a keresőkifejezések általános jellegük miatt elkerülhetetlenül jelentős számú, a vitatott vizsgálatok szempontjából irreleváns dokumentum azonosításához vezetnek, amely helyzet a fellebbező szerint ellentétes az arányosság elvével.(25)
27.      E tekintetben megjegyzem először is, hogy ahhoz, hogy valamely, keresőkifejezéseken alapuló információkérés megfeleljen az 1/2003 rendelet 18. cikkének (1) bekezdésében előírt kritériumoknak, nem szükséges, hogy az azonosított dokumentumok összessége – vagy akár jelentős száma – a vizsgálat szempontjából hasznosnak bizonyuljon.(26) Épp ellenkezőleg, az a tény, hogy az azonosított dokumentumok némelyike vagy akár többsége a vizsgálat szempontjából irrelevánsnak bizonyulhat, önmagában nem elegendő annak megállapításához, hogy a szóban forgó keresőkifejezések semmilyen összefüggésben nem állnak a Bizottság által feltételezett jogsértéssel.(27) Az információkérés szükségességének (és arányosságának) vizsgálata ugyanis nem alapulhat pusztán mennyiségi vagy statisztikai jellegű kritériumon.(28)
28.      Másodszor, a jelen indítvány előző pontjában tett megállapításra figyelemmel mint hatástalanokat el kell utasítani a fellebbező konkrét példákon alapuló azon érveit, amelyek szerint a Bizottság által használt bizonyos keresőkifejezések számos, a vizsgálat szempontjából nem releváns dokumentumot eredményeztek,(29) amely megállapítást a Bizottság nem vitatja, de amely azonban nem elegendő a Törvényszék értékelésének megkérdőjelezéséhez.(30)
29.      Harmadszor, az a tény, hogy a Bizottság konkrétabb kifejezéseket (vagy kifejezések kombinációit) vagy arányosabb kereséseket használhatott volna, vagy akár oly módon fogalmazhatta volna meg kérelmeit, hogy azok észszerűen irányulhassanak releváns dokumentumokra, vagy akár szűrőket vagy más garanciákat írhatott volna elő, nem kérdőjelezheti meg ezt a következtetést. A Bíróságnak a jelen indítvány 15. pontjában említett ítélkezési gyakorlatára tekintettel ugyanis a Bizottság feladata, hogy meghatározza vizsgálati módszereit, és a rendelkezésre álló valószínűsítő körülmények fényében eldöntse, hogyan szerzi be a vizsgálata szempontjából hasznos információkat. Ennélfogva – függetlenül annak lehetőségétől, hogy szűkebb körű információkéréseket fogalmazzon meg –, amennyiben megállapítást nyer, hogy a Bizottság észszerűen feltételezhette, hogy a kért információk segíthetik a feltételezett jogsértés kivizsgálásában, kérelme nem vitatható.(31)
30.      Hasonlóképpen megjegyzem, hogy – amint arra a Bizottság hivatkozik, és anélkül, hogy ezt a fellebbező vitatná – a megtámadott ítéletek hivatkoznak azon garanciákra, amelyek az információkérésre mindenekelőtt a módosító határozatok,(32) továbbá a szolgálati titoktartási kötelezettség,(33) végül pedig az ügyvédek és ügyfeleik közötti érintkezés bizalmas jellege, valamint a Bizottság legjobb gyakorlatai(34) alapján alkalmazandóak.
31.      Következésképpen megállapítható, hogy a fellebbezőnek nem sikerült bizonyítania, hogy a Bizottság által használt keresőkifejezések nem voltak alkalmasak arra, hogy a vizsgálat szempontjából releváns dokumentumokat eredményezzenek, ami a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint az információkérés és a feltételezett jogsértés közötti összefüggés megállapítása szempontjából a meghatározó kritériumot jelenti. E kifejezések tehát megfelelnek az 1/2003 rendelet 18. cikkének (1) bekezdésében előírt feltételeknek, annak ellenére, hogy nagyszámú, a vizsgálat szempontjából irreleváns dokumentumot eredményezhetnek, ami nem elegendő a fent említett következtetés megkérdőjelezéséhez.(35)
32.      Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság a két fellebbezés első jogalapjának első részét, valamint a C‑496/23. P. sz. ügyben előterjesztett első jogalap második részét és a C‑497/23. P. sz. ügyben előterjesztett első jogalap harmadik részét mint elfogadhatatlant vagy megalapozatlant utasítsa el.
Az információkérés terjedelme korlátozásának szükségességével kapcsolatos indokolás hiányáról
33.      A C‑497/23. P. sz. ügyben előterjesztett első jogalap második részében a fellebbező azt kifogásolja, hogy a Törvényszék megsértette indokolási kötelezettségét, amikor elutasította az arra alapított érvet, hogy a Bizottságnak korlátoznia kellett volna kérelmének terjedelmét.(36)
34.      Márpedig számomra úgy tűnik, hogy a fellebbező által hivatkozottakkal ellentétben a második megtámadott ítélet 136. pontja nem meghatározó. A Törvényszék indokolását ugyanis ezen ítélet 137. és 138. pontja részletezi, amelyből lényegében az következik, hogy a fellebbező nem állíthatja, hogy a Bizottságnak korlátoznia kellett volna kérelmének terjedelmét, mivel egyrészt az már két letétkezelőre korlátozódott, és az időszak megegyezett azzal az időszakkal, amelyet a vizsgálat érintett, és mivel másrészt a Bizottság a Facebook Data határozat időpontjában észszerűen feltételezhette, hogy a kért információk hasznosak lehetnek a vizsgálat szempontjából.(37)
35.      Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság a C‑497/23. P. sz. ügyben benyújtott fellebbezés első jogalapjának második részét mint megalapozatlant utasítsa el.
A helyszíni vizsgálatok tekintetében előírtakkal egyenértékű garanciák hiányáról
36.      A C‑496/23. P. sz. ügyben előterjesztett első jogalap harmadik részében és a C‑497/23. P. sz. ügyben előterjesztett első jogalap negyedik részében a fellebbező azt kifogásolja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítéletekben elutasította azon érvét, amely szerint a Bizottság megsértette a szükségesség elvét, mivel anélkül kérte dokumentumok benyújtását, hogy olyan szűrőket alakított volna ki vagy garanciákat nyújtott volna, amelyek legalább egyenértékűek az 1/2003 rendelet 20. cikke alapján folytatott helyszíni vizsgálatok keretében a vállalkozások számára biztosítottakkal.(38)
37.      A megtámadott ítéletekben a Törvényszék hangsúlyozta, hogy az információkérő határozattal szembeni megsemmisítés iránti kereset keretében nem feladata, hogy e határozat jogszerűségét a más jogalapok alapján hozott határozatokra – például helyszíni vizsgálatot elrendelő határozatokra – alkalmazandó jogi kerettel összehasonlítva vizsgálja. A Törvényszék megemlítette továbbá azokat a garanciákat, amelyeket megfelelőnek tart egy, a jelen ügyben szóban forgóhoz hasonló, keresőkifejezéseken alapuló információkérés szempontjából.(39)
38.      Márpedig a fellebbező nem vitatja a Törvényszék által hivatkozott garanciák megfelelő jellegét,(40) és nem bizonyítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy nem köteles megvizsgálni, hogy a jelen ügyben alkalmazott garanciák egyenértékűek‑e a helyszíni vizsgálatok keretében előírt garanciákkal.
39.      Jelentős különbségek vannak ugyanis az 1/2003 rendelet 18. cikke szerinti információkérés és az e rendelet 20. cikkén alapuló helyszíni vizsgálat között. Bár egy helyszíni vizsgálat lefolytatása során, amely vizsgálat jellegénél fogva invazívabbnak tekinthető, mint egy információkérés,(41) az érintett vállalkozásokat bizonyos eljárási garanciák illetik meg,(42) e garanciák nem szükségképpen azonosak az információkérésre alkalmazandó garanciákkal.
40.      Közelebbről, a keresőkifejezéseken alapuló információkérés keretében a címzettnek elegendő idő áll rendelkezésére ahhoz, hogy ügyvédei segítségével összegyűjtse és megvizsgálja az azonosított dokumentumokat, mielőtt azokat továbbítaná a Bizottságnak.(43) Ezen információkérést általában a Bizottság és a címzett vállalkozás vagy annak külső ügyvédei közötti informális kapcsolatfelvétel előzi meg.(44) A Bizottság ezenkívül további garanciákat alakíthat ki bizonyos minősített dokumentumok tekintetében, így például a jelen ügyben létrehozott virtuális adatszobával kapcsolatos eljárást, vagy előírhatja, hogy e dokumentumokat az érintett személyek nevét és az azonosításukat lehetővé tevő bármely információt kitakarva kell továbbítani. Ezenkívül az információkérés kézbesítése és a dokumentumok közlésének határideje közötti időszak lehetőséget biztosít e kérelem címzettjének arra, hogy a kérelmet a Törvényszék előtt vitassa, és megfelelő időben ideiglenes intézkedéseket kérjen, amire a jelen ügyben ténylegesen sor is került. Végül a vizsgálattal érintett vállalkozás nemcsak az ügyvéd és ügyfele közötti titoktartás körébe tartozó dokumentumok közlését tagadhatja meg, hanem indokolással ellátott kérelmet is intézhet a Bizottsághoz a nem releváns dokumentumok visszaszolgáltatása érdekében, és elutasítás esetén vitathatja e határozatot.
41.      Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság a C‑496/23. P. sz. ügyben előterjesztett első jogalap harmadik részét, valamint a C‑497/23. P. sz. ügyben előterjesztett első jogalap negyedik részét mint megalapozatlant utasítsa el, és ennélfogva e két fellebbezés első jogalapját teljes egészében utasítsa el.
A fellebbezések második, a szükségesség elvének átfogó értékelésére vonatkozó jogalapjáról
42.      A két fellebbezés második jogalapjával(45) a fellebbező lényegében azt kifogásolja, hogy a Törvényszék két alkalommal is tévesen alkalmazta a jogot, egyrészt, amikor a szükségesség elve Bizottság általi tiszteletben tartására vonatkozó átfogó értékelés megvalósíthatóságával kapcsolatos indokolás nélkül úgy ítélte meg, hogy az ilyen értékelés – feltéve, hogy lehetséges – nem megfelelő,(46) másrészt pedig, amikor úgy vélte, hogy a szükségesség elve tiszteletben tartásának a Törvényszék általi felülvizsgálata kizárólag a fellebbező által konkrétan vitatott keresőkifejezésekre terjedhet ki. A C‑497/23. P. sz. ügyben a fellebbező – harmadik téves jogalkalmazásként – azt is kifogásolja, hogy a Törvényszék nem vizsgálta meg az első fokon benyújtott keresetlevélben említett bizonyos keresőkifejezések szükségességét.
43.      A megtámadott ítéletekben a Törvényszék lényegében megállapította, hogy a szükségesség elve Bizottság általi tiszteletben tartásának átfogó értékelése – feltéve, hogy lehetséges – nem megfelelő, és hogy a szükségesség elve tiszteletben tartásának a Törvényszék általi felülvizsgálata csak a fellebbező által konkrétan vitatott keresőkifejezésekre terjedhet ki.(47)
44.      E tekintetben megjegyzem, hogy a fellebbező a Bizottság által használt keresőkifejezéseknek – vagyis a két sorozat tekintetében 130, illetve 250 keresőkifejezésnek – csak egy részét vitatta,(48) amelyek közel 590, illetve 2500 kombinációt eredményeztek. Márpedig véleményem szerint nehezen állítható, hogy a Törvényszék e néhány kifejezés alapján elvégezhette volna a szükségesség fellebbező által kért átfogó értékelését.(49) Másként fogalmazva, még ha a fellebbező által vitatott néhány keresőkifejezést túl általánosnak vagy nem kellően célzottnak is tekintenék – ami a jelen ügyben nem áll fenn –,(50) nem lehet azt feltételezni, hogy az összes kifejezést, a nem vitatottakat is beleértve, ugyanilyennek kellett volna tekinteni.(51)
45.      E következtetést nem kérdőjelezheti meg a fellebbező által hangsúlyozott azon tény, hogy a Bizottság egy öt, illetve hétéves időszak tekintetében kivétel nélkül az összes olyan – öt, illetve három letétkezelő, valamint az elődeik és utódaik birtokában lévő – dokumentum hozzáférhetővé tételét kérte, amelyeket bizonyos számú, állítólag a köznyelvbe tartozó vagy igen elterjedt kifejezésekre vonatkozó keresések révén azonosítottak. Amennyiben ugyanis a Bizottság a kérelem időpontjában észszerűen feltételezhette, hogy a vizsgált keresőkifejezéseken alapuló információk segíthetik őt az eljárás tárgyát képező jogsértés fennállásának megállapításában,(52) a letétkezelők (egyébként korlátozott) száma és a releváns időszak (amely a versenyjogi vizsgálatok átlagos időtartamára tekintettel nem aránytalan) véleményem szerint nem befolyásolja a kérelem szükséges jellegét, figyelembe véve a nyújtott garanciákat, különösen a virtuális adatszobával kapcsolatos eljárást is.(53)
46.      Egyébiránt, ami azt illeti, hogy a Törvényszék a második megtámadott ítéletben nem vizsgálta bizonyos keresőkifejezések szükségességét,(54) számomra úgy tűnik, hogy az első fokon benyújtott keresetlevélből kitűnik, hogy a fellebbező nem azt állította, hogy a keresőkifejezések túl általánosak és nem célzottak, hanem egyszerűen azt hangsúlyozta, hogy azok bizonyos nem releváns dokumentumokat azonosítottak, ami a jelen indítvány 26. és 27. pontjában kifejtett elemzésem fényében nem elegendő a megtámadott ítéletek jogszerűségének megkérdőjelezéséhez.
47.      Ennélfogva azt javaslom, hogy a Bíróság mint megalapozatlant utasítsa el a két fellebbezés második jogalapját.
A fellebbezések harmadik, a vegyes dokumentumok kezelésére vonatkozó jogalapjáról
48.      A két fellebbezés harmadik jogalapjával(55) a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a Bizottság kérhetett vegyes dokumentumokat anélkül, hogy garanciákat vagy a személyes információk védelmére irányuló intézkedéseket írt volna elő.(56) E jogalapok három részre tagolódnak.(57)
49.      Előzetesen megjegyzem, hogy a személyes adatok Bizottság általi kezelése szükséges a feladatköréhez, és annak szerves részét képezi akkor, amikor a Bizottság az uniós versenyszabályok végrehajtásáért felelős hatóságként rábízott feladatokat látja el. E tekintetben az
európai uniós adatvédelmi rendelet 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja előírja, hogy a személyes adatok kezelése akkor és annyiban jogszerű, amennyiben többek között ez az adatkezelés közérdekből vagy az uniós intézményre vagy szervre ruházott közhatalmi jogosítvány gyakorlása keretében végzett feladat teljesítéséhez szükséges.(58)
Arról a körülményről, hogy a Törvényszék elemzése az általános adatvédelmi rendelet 9. cikkére és az európai uniós adatvédelmi rendelet 10. cikkére korlátozódott
50.      A két fellebbezés harmadik jogalapjának első részében a fellebbező lényegében arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a vegyes dokumentumoknak a virtuális adatszobából való kizárása szükséges és arányos volt, valamint vizsgálatát a példaként említett vegyes dokumentumokra és kizárólag arra a kérdésre korlátozta, hogy e dokumentumok tartalmaztak‑e az általános adatvédelmi rendelet 9. cikke (1) bekezdésének és az
európai uniós adatvédelmi rendelet 10. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozó „érzékeny” adatokat, továbbá amikor megállapította, hogy azok nem tartalmaztak ilyen adatokat,(59) anélkül hogy vizsgálatát kiterjesztette volna az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 7. cikkében,
valamint az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4‑én aláírt európai egyezmény (kihirdette: az 1993. évi XXXI. törvény; a továbbiakban: EJEE) 8. cikkében rögzített, a magánélet védelméhez való alapvető jogok állítólagos megsértésére.(60)
51.      A megtámadott ítéletekben a Törvényszék a vitatott határozatoknak a Charta 7. cikkével való összeegyeztethetőségének vizsgálata érdekében értékelte, hogy e határozatok megfelelnek‑e a Charta 52. cikkének (1) bekezdésében foglalt feltételeknek, köztük a magánéletbe való beavatkozás arányos jellegére vonatkozó feltételnek.(61) Ez utóbbi célból a Törvényszék megvizsgálta a beavatkozás szükségességét többek között a bizonyos dokumentumkategóriák virtuális adatszobával kapcsolatos eljárásból való kizárása tekintetében.(62) A Törvényszék, miután megjegyezte, hogy a fellebbező feladata annak értékelése, hogy valamely érzékeny személyes adatokat tartalmazó dokumentum kapcsolódik‑e az üzleti tevékenységeihez, úgy ítélte meg, hogy kizárt, hogy a keresetlevélben említett dokumentumok az általános adatvédelmi rendelet 9. cikkének (1) bekezdése és az
európai uniós adatvédelmi rendelet 10. cikkének (1) bekezdése értelmében vett érzékeny személyes adatokat tartalmaztak, majd jelezte, hogy a fellebbező pusztán a megtámadott határozat meghozatalából nem következtethet arra, hogy a nem a virtuális adatszobával kapcsolatos eljárás keretében megvizsgált dokumentumok benyújtása megsértette az ő és az érintett személyek magánéletének tiszteletben tartásához való jogot.(63)
52.      E tekintetben mindenekelőtt hangsúlyozom, hogy a fellebbező állításával ellentétben a Törvényszék nem azt állapította meg, hogy az általános adatvédelmi rendelet 9. cikkének (1) bekezdése és az
európai uniós adatvédelmi rendelet 10. cikkének (1) bekezdése „a magánélet tiszteletben tartásához való jogok védelmének kimerítő jellegű rendszerét” hozta létre, hanem csupán azt, hogy e rendelkezések relevánsak annak vizsgálata szempontjából, hogy a vitatott határozatok megfelelnek‑e a Charta 52. cikkének (1) bekezdése értelmében vett arányosság elvének.(64)
53.      Ezt követően emlékeztetek arra, hogy a Törvényszék megvizsgálta, hogy a keresetlevelekben példaként hivatkozott vegyes dokumentumok tartalmaztak‑e az általános adatvédelmi rendelet 9. cikkének (1) bekezdésében, valamint az
európai uniós adatvédelmi rendelet 10. cikkének (1) bekezdésében meghatározott érzékeny személyes adatokat, és arra a következtetésre jutott, hogy e dokumentumokat nem kellett bevonni az ideiglenes intézkedések tárgyában hozott végzések szerinti, virtuális adatszobával kapcsolatos eljárás körébe,(65) anélkül hogy ezt a fellebbező a két fellebbezése keretében vitatná.(66)
54.      Végül úgy vélem, hogy az a tény, hogy valamely dokumentum nem tartalmaz az általános adatvédelmi rendelet 9. cikke (1) bekezdésének, valamint az
európai uniós adatvédelmi rendelet 10. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozó érzékeny személyes adatokat, és hogy arra nem vonatkozik a virtuális adatszobával kapcsolatos eljárás, nem jelenti azt, hogy e dokumentum nem részesül megfelelő védelemben.(67) Egyébiránt, bár az ideiglenes intézkedés tárgyában hozott végzések erről nem rendelkeznek kifejezetten, számomra úgy tűnik, hogy a virtuális adatszobával kapcsolatos eljárás csak azon dokumentumok esetében indokolt, amelyek az általános adatvédelmi rendelet és az
európai uniós adatvédelmi rendelet alapján főszabály szerint nem kezelhetők, azaz az e rendeletek értelmében vett érzékeny személyes adatokat tartalmazó dokumentumok esetében. Ezzel szemben – a fellebbező szerint a vegyes dokumentumokban szereplő „személyes információk mélységesen intim és magánjellegű volta” ellenére – elkerülhetetlen, hogy a Bizottság hozzáférjen a vegyes dokumentumokhoz, mivel e dokumentumok feltételezhetően a vizsgálat szempontjából hasznos információkat is tartalmaznak, továbbá feltéve, hogy azokat az érintett személyek jogainak tiszteletben tartásával kezelik.(68)
55.      Ezt a következtetést nem teheti kétségessé sem a 2024. október 4‑i Bezirkshauptmannschaft Landeck (Mobiltelefonon tárolt személyes adatokhoz való hozzáférésre tett kísérlet) ítélet,(69) sem pedig Medina főtanácsnok Imagens Médicas Integradas és társai ügyre vonatkozó, a fellebbező által a tárgyaláson hivatkozott két indítványa.(70) Egyrészt ugyanis az ezen ítéletből levonható tanulságok, amely ítélet a bűncselekmények keretében mobiltelefonon tárolt személyes adatokhoz való hozzáférés lehetőségét bíróság vagy független közigazgatási szerv által végzett előzetes felülvizsgálattól teszi függővé, számomra nem tűnnek átültethetőnek a versenyjogi vizsgálatokra.(71) Másrészt ezen indítványok megerősítik, hogy jogszerű a vállalkozás vezetői és alkalmazottai között váltott elektronikus leveleknek az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk feltételezett megsértésére vonatkozó vizsgálat keretében hozott, helyszíni vizsgálatot elrendelő határozat alapján történő lefoglalása, amennyiben e határozat biztosítja többek között, hogy a személyes adatok gyűjtése és az azokhoz való hozzáférés – még ha az az üzleti információk keresésében gyökerezik is – a vizsgálat tárgyához feltétlenül szükséges mértékre korlátozódik, és kizárólag a vizsgálat céljaira irányul.(72)
56.      Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság a két fellebbezés harmadik jogalapjának első részét mint megalapozatlant utasítsa el.
A védett adatokat tartalmazó vegyes dokumentumok létezéséről
57.      A két fellebbezés harmadik jogalapjának második részében a fellebbező arra hivatkozik, hogy a Törvényszék téves jogi kritériumot alkalmazott, amikor kizárta, hogy a megtámadott ítéletekben vizsgált vegyes dokumentumok a Charta 7. cikke és az EJEE 8. cikkének (1) bekezdése által védett személyes információkat tartalmazhatnak.(73)
58.      E tekintetben el kell ismerni, hogy a megtámadott ítéletekben a Törvényszék nem állapította meg, hogy a vizsgált dokumentumok nem tartalmaznak a fellebbező által hivatkozott rendelkezések értelmében vett személyes adatokat. Ezzel szemben úgy ítélte meg, hogy e dokumentumok nem tartalmaznak az általános adatvédelmi rendelet 9. cikkének (1) bekezdése, valamint az
európai uniós adatvédelmi rendelet 10. cikkének (1) bekezdése értelmében vett érzékeny személyes adatokat, és ezért ki vannak zárva a virtuális adatszobával kapcsolatos eljárásból.
59.      Ezenkívül a fellebbező által hivatkozottakkal ellentétben nyilvánvalónak tűnik, hogy a Törvényszék abból az előfeltevésből indult ki, hogy a vegyes dokumentumok benyújtásának kötelezettsége a magánélet tiszteletben tartásához való jogba való beavatkozásnak minősül (vagy legalábbis minősülhet), aminek következtében megvizsgálta, hogy a vitatott határozatok tiszteletben tartják‑e a Charta 7. cikkét, és megfelelnek‑e a Charta 52. cikkének (1) bekezdésében foglalt feltételeknek.(74)
60.      Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság a két fellebbezés harmadik jogalapjának második részét mint megalapozatlant utasítsa el.
A vegyes dokumentumok tekintetében a garanciák hiányáról
61.      A két fellebbezés harmadik jogalapjának harmadik részében a fellebbező azt állítja, hogy a vitatott határozatok nem nyújtottak megfelelő garanciákat a megtámadott ítéletek 181–183., illetve 229–237. pontjában vizsgált dokumentumokban szereplő személyes információk védelmére, és hogy a magánélet tiszteletben tartásához való jogba való beavatkozás nem volt sem arányos, sem pedig valamely jogszerű célhoz szükséges.(75)
62.      E tekintetben emlékeztetek arra, hogy egyrészt az a tény, hogy a Bizottság szélesebb körben alkalmazhatta volna a virtuális adatszobával kapcsolatos eljárást (vagy hogy a Törvényszék előírhatta volna ezen eljárás ilyen szélesebb körű alkalmazását), nem
befolyásolja azon védelem megfelelő jellegét, amelyben a vegyes dokumentumok részesülnek,(76) másrészt pedig az a körülmény, hogy a Bizottság információkérése alapján azonosított dokumentumok némelyike, ha nem is a többsége, a vitatott vizsgálatok szempontjából irrelevánsnak bizonyulhat, önmagában nem érinti e kérelem szükséges és arányos jellegét.(77)
63.      Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság a két fellebbezés harmadik jogalapjának harmadik részét mint megalapozatlant utasítsa el, és így e két fellebbezés harmadik jogalapját teljes egészében utasítsa el.
Végkövetkeztetés
64.      A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy a két fellebbezést utasítsa el.
1      Eredeti nyelv: francia.
2      A[z EUMSZ 101.] és [EUMSZ 102. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.).
3      Egyrészről a 2020. december 11‑i C(2020) 9229 határozattal (a továbbiakban: módosító Facebook Marketplace határozat) módosított, 2020. május 4‑i C(2020) 3013 határozatról (AT.40684 – Facebook Marketplace ügy) (a továbbiakban: eredeti Facebook Marketplace határozat) (a továbbiakban együtt: Facebook Marketplace határozat), és másrészről a 2020. december 11‑i C(2020) 9231 határozattal (a továbbiakban: módosító Facebook Data határozat) módosított, 2020. május 4‑i C(2020) 3011 határozatról (AT.40628 – „A Facebook adatkezelési gyakorlatai” ügy) (a továbbiakban: eredeti Facebook Data határozat) (a továbbiakban együtt: Facebook Data határozat) van szó.
4      Ezen információkérések tekintetében két külön határozatot hoztak, az egyiket az 1/2003 rendelet 18. cikkének (3) bekezdése, a másikat pedig e rendelet 18. cikkének (2) bekezdése alapján. Az első a fellebbező tevékenységeinek és termékkínálatának különböző aspektusaira vonatkozó több mint 100 kérdést tartalmazott, míg a második a Facebook Marketplace‑re, a közösségi hálózatokra és az online apróhirdetési szolgáltatókra vonatkozó 83 kérdést tartalmazott.
5      Ugyanezen a napon a Bizottság Versenypolitikai Főigazgatóságának főigazgatója leveleket küldött a fellebbezőnek, amelyben külön eljárást javasolt azon dokumentumok benyújtására, amelyek a fellebbező szerint csak személyes, az üzleti tevékenységeitől teljesen idegen információkat tartalmaznak. Közölte továbbá, hogy e dokumentumokat csak azt követően csatolják majd az iratokhoz, hogy azokat egy „virtuális adatszobában” megvizsgálták.
6      Facebook Ireland kontra Bizottság végzések (T‑451/20 R, EU:T:2020:515 és T‑452/20 R, EU:T:2020:516) (a továbbiakban együtt: ideiglenes intézkedés tárgyában hozott végzések). A jelen indítvány előző lábjegyzetében említett, a Versenypolitikai Főigazgatóság főigazgatójának javaslatán alapuló, virtuális adatszobával kapcsolatos eljárás révén a fellebbező azonosította az érintett adatokat tartalmazó dokumentumokat, amelyeket külön elektronikus adathordozón továbbítottak a Bizottságnak, majd virtuális adatszobában helyeztek el, amely csak a vizsgálatot végző csoport lehető legkevesebb tagja számára volt hozzáférhető, a fellebbező azonos számú ügyvédjének (virtuális vagy fizikai) jelenlétében. A vizsgálatot végző csoport tagjai megvizsgálták és kiválasztották a szóban forgó dokumentumokat, miközben lehetőséget biztosítottak a fellebbező ügyvédei számára, hogy észrevételeket tegyenek azokkal kapcsolatban, mielőtt a relevánsnak ítélt dokumentumokat az ügyirathoz csatolnák. A valamely dokumentum minősítésével kapcsolatos nézeteltérés esetén a fellebbező ügyvédjeinek jogukban állt megindokolni egyet nem értésüket, tartós nézeteltérés esetén pedig a fellebbező választottbírósági eljárást kérhetett a Bizottság Versenypolitikai Főigazgatóságának tájékoztatásért, kommunikációért és médiáért felelős igazgatójától.
7      A jelen indítvány 5. pontjában említett védett dokumentumoktól eltérően a vegyes dokumentumokra nem vonatkozik a virtuális adatszobával kapcsolatos eljárás.
8      Amint ugyanis azt az 1/2003 rendelet (23) preambulumbekezdése egyértelművé teszi, a Bizottságot fel kell hatalmazni arra, hogy az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikkben megtiltott bármilyen magatartás felderítéséhez szükséges információk megadását az egész Unióban megkövetelhesse.
9      Lásd ebben az értelemben: 2016. március 10‑i HeidelbergCement kontra Bizottság ítélet (C‑247/14 P, EU:C:2016:149, 20. és 21. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Amint arra a Bizottság hivatkozik, ez még inkább így van akkor, ha – mint a jelen ügyben is – az információkérést az eljárás korai szakaszában fogadják el, mivel a Bizottság nem kötelezhető arra, hogy az előzetes vizsgálati szakaszban az általa megvizsgálni kívánt feltételezett jogsértéseken kívül a valószínűsítő körülményeket, vagyis az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk megsértésének feltételezéséhez vezető tényezőket is megjelölje, mivel ez a kötelezettség veszélyeztetné a vizsgálat sikerességének megőrzése és az érintett vállalkozás védelemhez való joga között az ítélkezési gyakorlat által megteremtett egyensúlyt (lásd ebben az értelemben: a Törvényszék 2014. március 14‑i Cementos Portland Valderrivas kontra Bizottság ítélete, T‑296/11, EU:T:2014:121, 37. pont).
10      Lásd ebben az értelemben: 2016. március 10‑i HeidelbergCement kontra Bizottság ítélet (C‑247/14 P, EU:C:2016:149, 23. pont).
11      Ennélfogva, még akkor is, ha már rendelkezik a jogsértés fennállására utaló valószínűsítő körülményekkel, sőt bizonyítékokkal, a Bizottság jogszerűen tekintheti szükségesnek olyan kiegészítő információk kérését, amelyek lehetővé teszik számára, hogy jobban körülhatárolja a jogsértés terjedelmét, időtartamát vagy az érintett vállalkozások körét (lásd: 2021. január 28‑i Qualcomm és Qualcomm Europe kontra Bizottság ítélet, C‑466/19 P, a továbbiakban: Qualcomm ítélet, EU:C:2021:76, 69. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
12      Lásd: Qualcomm ítélet (70. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Közelebbről, a Bíróság az 1994. május 19‑i SEP kontra Bizottság ítélet (C‑36/92 P, EU:C:1994:205) 21. pontjára hivatkozott, amely Jacobs főtanácsnok SEP kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványának (C‑36/92 P, EU:C:1993:928) 21. pontjára utal, amely lényegében egyértelművé tette, hogy a valamely dokumentum és az állítólagos jogsértés közötti puszta kapcsolat nem elegendő az e dokumentum közlése iránti kérelem igazolásához, mivel a viszonynak olyannak kell lennie, hogy a Bizottság a kérelem időpontjában észszerűen feltételezhesse, hogy a dokumentum az állítólagos jogsértés fennállásának megállapításában segíti majd.
13      Lásd ebben az értelemben: Wahl főtanácsnok Buzzi Unicem kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑267/14 P, EU:C:2015:696, 48. pont).
14      Lásd ebben az értelemben: Wahl főtanácsnok Buzzi Unicem kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑267/14 P, EU:C:2015:696, 100. pont). A főtanácsnok különösen a közérdeket illetően pontosította, hogy minél jobban árt a versenynek valamely állítólagos jogsértés, a Bizottság annál inkább jogosult elvárni a vállalkozásoktól azt, hogy erőfeszítéseket tegyenek a kért információ biztosítására az aktív együttműködési kötelezettségük teljesítése során, az okozott munkaterhet illetően pedig, hogy minél nagyobb az okozott munkateher, elterelve a vállalkozás munkatársainak figyelmét a szokásos üzleti feladataikról és többletköltségeket okozva, annál inkább túlzottnak tekinthető az információkérés.
15      Az EUMSZ 256. cikknek, az Európai Unió Bírósága alapokmánya 58. cikke első bekezdésének és a Bíróság eljárási szabályzata 168. cikke (1) bekezdése d) pontjának megfelelően. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint, amint a Törvényszék megállapította vagy értékelte a tényállást, az EUMSZ 256. cikk értelmében a Bíróság csak a tények jogi minősítésének és az abból a Törvényszék által levont jogi következtetéseknek a felülvizsgálatára rendelkezik hatáskörrel (lásd különösen: Qualcomm ítélet, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
16      Ezenkívül ezen elferdítésnek nyilvánvalóan ki kell tűnnie az ügy irataiból, anélkül hogy szükség lenne a tényállás és a bizonyítékok újbóli értékelésére (lásd különösen: Qualcomm ítélet, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Következésképpen nem tesz eleget a hivatkozott rendelkezésekből eredő követelményeknek az a fellebbezés, amely – anélkül, hogy akár egyetlen olyan érvet is tartalmazna, amely kifejezetten azonosítja a megtámadott ítéletet jellemző téves jogalkalmazást – pusztán megismétli vagy szó szerint újra előadja a Törvényszék elé terjesztett jogalapokat és érveket, köztük azokat, amelyek a Törvényszék által kifejezetten elvetett tényeken alapulnak. Az ilyen fellebbezés ugyanis valójában egyszerűen a Törvényszékhez benyújtott keresetlevél újbóli megvizsgálására irányul, ami nem tartozik a Bíróság hatáskörébe (lásd különösen: Qualcomm ítélet, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
17      E jogalapok a C‑496/23. P. sz. ügyben első fokon benyújtott kereset első jogalapja első része második felének, illetve a C‑497/23. P. sz. ügyben első fokon benyújtott kereset második jogalapja első része második felének felelnek meg.
18      Lásd a megtámadott ítéletek 87–108., illetve 132–155. pontját.
19      E részek lényegében a Bizottság által használt keresőkifejezések relevanciájának hiányára (a C‑496/23. P. sz. ügyben előterjesztett első jogalap első és második része, valamint a C‑497/23. P. sz. ügyben előterjesztett első jogalap első és harmadik része), az egyéb, arányosabb keresési lehetőségek fennállásával kapcsolatos indokolási hibára (a C‑497/23. P. sz. ügyben előterjesztett első jogalap második része), valamint arra vonatkoznak, hogy a Törvényszék nem állapította meg, hogy a helyszíni vizsgálatot elrendelő határozatokra alkalmazandó garanciákhoz hasonló garanciák alkalmazandók az információkérésekre is (a C‑496/23. P. sz. ügyben előterjesztett első jogalap harmadik része és a C‑497/23. P. sz. ügyben előterjesztett első jogalap negyedik része).
20      A két ügyben előterjesztett első jogalap első része azon alapul, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a Bizottság észszerűen feltételezhette, hogy a keresőkifejezések segíthetik annak megállapításában, hogy az eljárás tárgyát képező magatartást tanúsították‑e, míg a C‑496/23. P. sz. ügyben előterjesztett első jogalap második része és a C‑497/23. P. sz. ügyben előterjesztett első jogalap harmadik része azon alapul, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a dokumentumok a vizsgálat szempontjából csak a keresőkifejezéseknek a fellebbező adatbázisaiban való lefuttatását követően tekinthetők irrelevánsnak. Pontosabban a fellebbező arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor az első megtámadott ítélet 92–95., 99. és 103. pontjában, valamint a második megtámadott ítélet 134., 138., 140., 143. és 146. pontjában lényegében azt állapította meg, hogy a szükségesség elvét tiszteletben tartották egyszerűen azért, mert a Bizottság észszerűen feltételezhette, hogy a keresőkifejezések segíthetik annak megállapításában, hogy a Bizottság által a vitatott határozatokban kifogásolt magatartást tanúsították‑e. A Törvényszék nem tulajdonított semmilyen (vagy legalábbis elegendő) jelentőséget annak a körülménynek, hogy a Bizottság által kiválasztott, indokolatlanul általános keresőkifejezések, amennyiben azokat az
érintett teljes időszak vonatkozásában a címzettek valamennyi dokumentumára alkalmazzák, szükségképpen a vitatott vizsgálatokkal semmilyen összefüggésben nem álló dokumentumok jelentős túlsúlyát eredményezik (amelyek közül számos dokumentum érzékeny személyes vagy üzleti szempontból bizalmas információkat tartalmaz),
noha a Bizottság előzetesen tudatában volt annak, hogy megközelítése szükségképpen ilyen eredményre vezet majd.
21      Lásd az első megtámadott ítélet 89–97. pontját, amely pontok a Facebook Marketplace határozat (1) és (2) preambulumbekezdésére hivatkoznak, valamint a második megtámadott ítélet 134–147. pontját, amely pontok a Facebook Data határozat (4) preambulumbekezdésének i. és iii. pontjára hivatkoznak. Közelebbről, az első megtámadott ítéletben a Törvényszék lényegében leírta, hogy a Bizottság szerint a vizsgált keresőkifejezések hogyan kapcsolódtak a Facebook Marketplace vizsgálathoz (lásd különösen ezen ítélet 89. pontját a „marketplace + advertising”, „marketplace & grow*”, „marketplace + insight*”, „marketplace + advantage” és „marketplace + looked at”, „marketplace + quality”, valamint „commerce + advantage” kifejezéseket, továbbá az említett ítélet 93. pontját a „commerce + awareness” kifejezést illetően). Hasonlóképpen, a második megtámadott ítéletben a Törvényszék kifejtette, hogy a szóban forgó keresőkifejezések hogyan kapcsolódnak a Facebook Data vizsgálathoz (lásd különösen ezen ítélet 134. pontját a „big question” kifejezést, valamint az említett ítélet 139–147. pontját a „for free”, „shut* down” és „not good for us” kifejezéseket illetően).
22      Lásd az első megtámadott ítélet 92., 95. és 96. pontját, valamint a második megtámadott ítélet 138. pontját (amelyekre ezen ítélet 140., 143. és 146. pontja is hivatkozik).
23      Lásd a megtámadott ítéletek 99., illetve 154. pontját, ahol a Törvényszék többek között egyértelművé tette, hogy önmagában az a tény, hogy a keresőkifejezések alkalmazása számos dokumentum azonosításához vezet, amelyek közül egyesek a vitatott vizsgálatok szempontjából később irrelevánsnak bizonyulnak, önmagában nem elegendő annak megállapításához, hogy a szóban forgó keresőkifejezések a Bizottság által feltételezett jogsértéssel semmilyen összefüggésben nem állnak.
24      Ezzel szemben a fellebbező lényegében elismeri, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata által az információkérés szükséges jellegének alátámasztása érdekében elfogadott kritérium az, hogy a Bizottság a kérelem időpontjában észszerűen feltételezhesse, hogy az információk segíteni fogják az állítólagos jogsértés fennállásának megállapításában, nem pedig az, hogy az e kérelemből eredő valamennyi dokumentum szükséges legyen a vitatott vizsgálatokhoz.
25      Ezenkívül állítása szerint a Törvényszék (a megtámadott ítéletek 99., illetve 150. pontjában) tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a dokumentumok a vizsgálat szempontjából csak azt követően tekinthetők irrelevánsnak, hogy a keresőkifejezéseket a fellebbező adatbázisaiban lefuttatták.
26      Egyébiránt a fellebbező által előadott érvekkel ellentétben a megtámadott ítéletekből nem tűnik ki, hogy a Törvényszék úgy ítélte volna meg, hogy a Bizottság által használt keresőkifejezéseket tartalmazó valamennyi dokumentum a vitatott vizsgálatokhoz szükségesnek tekinthető. Amint azt a Bizottság hangsúlyozza, a fellebbező érve – tévesen – azon az elgondoláson alapul, hogy valamely, keresőkifejezéseken alapuló információkérés csak akkor felel meg a szükségesség 1/2003 rendelet 18. cikkében előírt követelményének, ha várható, hogy valamennyi azonosított dokumentum (vagy legalábbis
a dokumentumok többsége vagy akár bizonyos számú dokumentum) hasznos lesz a Bizottság által folytatott vizsgálat szempontjából.
27      Lásd az első megtámadott ítélet 99. pontját. Amint arra a Bizottság hivatkozik, az a tény ugyanis, hogy az azonosított dokumentumok némelyike, sőt többsége utólag a vitatott vizsgálatok szempontjából feleslegesnek bizonyulhat, minden vizsgálat szokásos jellemzője. Az ettől eltérő megközelítés indokolatlanul korlátozná a vizsgálatot folytató hatóság jogköreit. Például, amint azt a Bizottság hangsúlyozza, a 2014. december 9‑i 2014/107/EU tanácsi irányelvvel (HL 2014. L 359., 1. o.) módosított, az adózás területén történő közigazgatási együttműködésről és a 77/799/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. február 15‑i 2011/16/EU tanácsi irányelv (HL 2011. L 64., 1. o.) keretében az adóügyi vizsgálat céljára szolgáló információkat illetően a Bíróság kimondta, hogy az „előreláthatólag releváns információk” fogalmának célja, hogy a megkereső hatóság számára lehetővé tegye valamennyi olyan információ kérését és megszerzését, amelyekről az észszerűen vélheti úgy, hogy a vizsgálata szempontjából relevánsnak bizonyulnak, és az egyetlen korlát az, hogy e hatóság ne kérjen olyan információkat, amelyek egyáltalán nem relevánsak a szóban forgó vizsgálat szempontjából, továbbá a nemzeti bíróság feladata annak megállapítása, hogy a szóban forgó információk nem tűnnek‑e úgy, hogy nyilvánvalóan nélkülöznek minden előrelátható relevanciát (lásd ebben az értelemben: 2020. október 6‑i État luxembourgeois [Adózással kapcsolatos információk iránti kérelemmel szembeni jogorvoslati jog] ítélet, C‑245/19 és C‑246/19, EU:C:2020:795, 110–116. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A Bíróság azt is leszögezte, hogy az a tény, hogy az információkérésben szereplő egyes előreláthatólag releváns információk végül irrelevánsnak bizonyulnak a vizsgálat szempontjából, egyáltalán nem érinti e kérelem jogszerűségét (lásd ebben az értelemben ezen ítélet 121–123. pontját).
28      Egyébiránt a tárgyaláson feltett kérdésre a fellebbező azt válaszolta, hogy nem tartja lehetségesnek olyan mennyiségi kritérium meghatározását, amely lehetővé tenné annak megállapítását, hogy valamely információkérés arányos‑e.
29      E példákkal a fellebbező a C‑496/23. P. sz. ügyben azt kívánja bizonyítani, hogy az a tény, hogy a Bizottság három, az „insight” kifejezést tartalmazó tanulmányt azonosított, nem jelenti azt, hogy minden olyan dokumentum, amely egy ötéves időszakban a „marketplace + insight*” kifejezéseket tartalmazza, tárgyától vagy keltétől függetlenül segíthetné a Bizottságot az eljárás tárgyát képező magatartás fennállásának megállapításában, és hogy más keresőkifejezések (tudniillik a „commerce + advantage*” és a „*commerce + awareness”) használata szintén számos, a vizsgálat szempontjából nem releváns dokumentumot eredményezett. A C‑497/23. P. sz. ügyben a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék egyrészt tévesen tekintette szükségesnek a „big question” keresőkifejezést, mivel a két letétkezelő a fellebbezőn belül igen fontos feladatokat ellátó két közéleti személyiség volt, így e kifejezésnek egy többéves időszakból származó összes dokumentumukban való keresése elkerülhetetlenül számos nem releváns dokumentum azonosításához vezet (a második megtámadott ítélet 137. pontja), másrészt pedig figyelmen kívül hagyta azokat a bizonyítékokat, amelyek – már azt megelőzően, hogy bármilyen keresésre sor kerülne – azt mutatják, hogy a „big question” keresőkifejezés számos dokumentum azonosítását eredményezi.
30      Ezenkívül, amint azt a jelen indítvány 17. pontja kifejtette, egyrészt a Bizottság vizsgálatát igazoló közérdeknek és a Bizottságot terhelő, az EUM‑Szerződés által ráruházott feladatok ellátását lehetővé tevő információk beszerzésére vonatkozó kötelezettségnek, másrészt pedig az információkérés által a vállalkozás számára okozott munkatehernek az egymással szembeni mérlegelése szükségessé teszi a benyújtandó dokumentumok jelentős száma miatt
a fellebbezőnek okozott esetleges nehézségek értékelését, amely nehézségeket a fellebbező nem bizonyította.
31      Egyébiránt a fellebbező nem állítja, hogy a keresőkifejezések használata önmagában jogellenes lenne, és elismeri, hogy az a tény, hogy az ilyen kifejezések használata elkerülhetetlenül a vizsgálat szempontjából irreleváns dokumentumokat eredményez, nem zárja ki az információkérés és a feltételezett jogsértés közötti összefüggés fennállását.
32      Lásd a megtámadott ítéletek 159., illetve 217. pontját. A módosító határozatok előírják többek között, hogy a védett dokumentumok csak az érintett személyek nevét és az azonosításukat lehetővé tevő összes információt kitakaró formában közölhetők egy olyan virtuális adatszobán keresztül, amely csak a vizsgálatot végző csoport lehető legkevesebb tagja számára hozzáférhető, a fellebbező azonos számú ügyvédjének (virtuális vagy fizikai) jelenlétében.
33      Lásd a megtámadott ítéletek 200., illetve 255. pontját. A Bizottság tisztviselőire és alkalmazottaira főszabály szerint szigorú szolgálati titoktartási kötelezettség hárul, amely tiltja, hogy nyilvánosságra hozzák az információkérésre válaszul megszerzett bizalmas információkat, még szolgálati jogviszonyuk megszűnését követően is, vagy hogy ezen információkat a megszerzésük céljától eltérő célokra használják fel.
34      Lásd a megtámadott ítéletek 107., illetve 154. pontját. A vizsgálattal érintett vállalkozásnak lehetősége van arra, hogy az ügyvéd és ügyfele közötti titoktartás körébe tartozó dokumentumok közlését megtagadja. Ezenkívül a nem releváns dokumentumok visszaszolgáltatása érdekében indokolással ellátott kérelmet is benyújthat a Bizottsághoz, amely esetben a Bizottságnak az EUMSZ 101. és 102. cikkével kapcsolatos eljárások lefolytatására vonatkozó legjobb gyakorlatokról szóló bizottsági közleménynek (HL 2011. C 308., 6. o.) megfelelően az ilyen kérelmet meg kell vizsgálnia, és adott esetben a nem releváns dokumentumokat vissza kell szolgáltatnia.
35      Lásd a jelen indítvány 27. pontját. Egyébiránt a fellebbező arra alapított érvét illetően, hogy a Törvényszék az első megtámadott ítélet 89. pontjában egyszerűen csatlakozott a Bizottság érveléséhez anélkül, hogy megvizsgálta volna azt az érvet, amely szerint a Bizottság által megjelölt keresőkifejezések elkerülhetetlenül jelentős számú, a vizsgálat szempontjából nem releváns dokumentum azonosítását eredményezik, és e tekintetben magyarázatot sem adott, meg kell állapítani, hogy – amint az ezen ítélet 90. pontjából kitűnik – a Törvényszék annak megállapítására szorítkozott, hogy a fellebbező nem vitatta a Bizottságnak a vizsgált keresőkifejezések relevanciájával kapcsolatos állításait. Ezenkívül, ami azon érvet illeti, miszerint a Bizottság az említett ítélet 89. pontjában összefoglalt és a fellebbező által első fokon nem vitatott magyarázatait csak az ellenkérelem szakaszában
adta elő, elegendő emlékeztetni arra, hogy noha az 1/2003 rendelet 18. cikkének (3) bekezdése értelmében vett információkérő határozat keretében a Bizottság köteles megjelölni a vizsgálatának tárgyát, tehát meg kell határoznia a versenyszabályokba ütköző állítólagos jogsértést, az információkérő határozat címzettjével nem köteles azonban közölni a feltételezett jogsértésekkel kapcsolatban rendelkezésére álló összes információt, és nem köteles e jogsértések pontos jogi minősítésére sem, amennyiben világosan megjelöli az általa vizsgálni kívánt feltételezéseket (lásd ebben az értelemben: a Bíróságnak a jelen indítvány 16. pontjában bemutatott ítélkezési gyakorlata).
36      A fellebbező e tekintetben a második megtámadott ítélet 136. pontjára, valamint 140., 143. és 146. pontjára hivatkozik, amely utóbbiak csupán ezen ítélet 136. pontjára hivatkoznak.
37      Ezenkívül a második megtámadott ítélet 140., 143. és 146. pontja kifejezetten hivatkozik ezen ítélet 137. és 138. pontjára. Egyébiránt, amennyiben a fellebbező válaszában arra hivatkozik, hogy az említett ítélet 137. és 138. pontja nem fejti ki, hogy ő miért nem állíthatja, hogy a Bizottságnak az eredeti elektronikus levélre hivatkozó vagy azzal összefüggő elektronikus levelekre kellett volna korlátoznia a kérelmét, vagy más módon kellett volna jelentősen korlátoznia azt, meg kell állapítani, hogy ez az érv elfogadhatatlan, mivel a fellebbező által felhozott új jogalapnak minősül, amely ezenkívül nem az indokolás hiányának, hanem annak megalapozottságának vitatására irányul. Mindenesetre az említett érvet a jelen indítvány 29. pontjában kifejtett érv logikájával azonos logika alapján el lehet utasítani.
38      Lásd a megtámadott ítéletek 105. és 106., illetve 152. és 153. pontját.
39      Lásd a megtámadott ítéletek 107., illetve 154. pontját.
40      Lásd a jelen indítvány 30. pontját.
41      E helyszíni vizsgálatok keretében ugyanis a Bizottság tisztviselői bejelentés nélkül jelennek meg a vállalkozás helyiségeiben, és számos olyan dokumentumot szerezhetnek be, amelyek relevánsak lehetnek, ami olykor akár az érintett vállalkozás egyes munkavállalói számítógépei merevlemezeinek teljes lemásolásáig is terjedhet.
42      Szemléltetésképpen, a nem szakmai jellegű dokumentumok ki vannak zárva a Bizottság vizsgálatának köréből, és a helyszíni vizsgálat alá vont vállalkozások jogi segítségnyújtásban részesülhetnek (lásd különösen: az ideiglenes intézkedés tárgyában hozott végzések 45. pontja, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
43      Ezenkívül, amint azt a megtámadott ítéletek 107., illetve 154. pontja jelzi, a vállalkozás ügyvédeinek lehetőségük van arra, hogy megtagadják az ügyvéd és ügyfele közötti titoktartás körébe tartozó dokumentumok közlését anélkül, hogy a Törvényszék 2007. szeptember 17‑i Akzo Nobel Chemicals és Akcros Chemicals kontra Bizottság ítéletéből (T‑125/03 és T‑253/03, EU:T:2007:287, 83. és 84. pont) eredő ítélkezési gyakorlatban előírt, lezárt borítékra vonatkozó eljárást kellene alkalmazniuk.
44      Az érintett vállalkozás vagy annak külső ügyvédei többek között előzetesen megvitathatják a Bizottsággal a kérelem terjedelmét és a keresőkifejezések megválasztását, valamint kérhetik ezen intézménytől a válaszadási határidő meghosszabbítását vagy a határozat későbbi módosítását is.
45      E jogalapok megfelelnek az első fokon benyújtott két kereset első jogalapja első része első felének, amelyet a megtámadott ítéletek 71–86., illetve 116–131. pontja vizsgált.
46      A fellebbező rámutat többek között arra, hogy egy (a Törvényszék eljárási szabályzatának gyakorlati végrehajtási rendelkezései szerint) 50 oldalra korlátozódó megsemmisítés iránti kereset keretében lehetetlen volt bizonyítani, hogy minden egyes keresőkifejezés szükségtelen és irreleváns információk szolgáltatását vonja maga után.
47      Lásd a megtámadott ítéletek 75–79., illetve 120–124. pontját. A Törvényszék azt is egyértelművé tette, hogy az a körülmény, hogy bizonyos keresőkifejezések túl homályosak lehetnek, nem befolyásolja azt a tényt, hogy más keresőkifejezések kellően pontosak, illetve célzottak lehetnek, és nem vezethet a vitatott határozatok részleges megsemmisítéséhez.
48      Egyébiránt a fellebbező az elsőfokú eljárásban felhozott első és második jogalapjának első részében felhozott érvekkel lényegében csupán azt állította, hogy az eredeti határozat sérti az 1/2003 rendelet 18. cikkének (3) bekezdését, mivel számos olyan dokumentum benyújtását követelte meg, amelyek nem voltak relevánsak a vitatott vizsgálatok szempontjából. A fellebbezések első jogalapjának az átfogó értékelés állítólagos hiányára alapított második része csupán ezen érvek kifejtése, válaszul a megtámadott ítéletek 71–79., illetve 116–124. pontjára, amely pontok „[a] felperes érveinek terjedelméről és a vitatott keresőkifejezések azonosításáról” cím alatt találhatók, és amelyek nem konkrét kifogásokra válaszolnak, hanem a Törvényszék által az első és a második jogalap első részére adott válasz egyfajta előfeltevését képezik.
49      Bár a fellebbező lényegében azt állítja, hogy lehetővé kell tenni a Bizottság által elfogadott megközelítés egésze jogszerűségének, és nem csupán a konkrét keresőkifejezések jogszerűségének vitatását, nem látom be, hogy az ilyen átfogó megközelítés jogszerűségét hogyan lehetne kizárólag kifejezetten vitatott keresőkifejezések alapján megkérdőjelezni, annál is inkább, ha – amint arra a Törvényszék rámutatott – a Bizottság a kérelem időpontjában észszerűen feltételezhette, hogy a szóban forgó keresőkifejezéseknek megfelelő dokumentumok segíthetik az eljárás tárgyát képező jogsértés fennállásának megállapításában (lásd a jelen indítvány 25. pontját). Véleményem szerint a helyzet csak akkor lehetne eltérő, ha bizonyítást nyerne, hogy a Bizottság észszerűen előre láthatta, hogy az alkalmazott keresőkifejezések nem eredményeznek semmilyen, a vitatott vizsgálatok szempontjából hasznos eredményt.
50      Amint az a jelen fellebbezések első jogalapjának elemzéséből következik, a fellebbező nem bizonyította, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor elutasította e jogalapokat a fellebbező által vitatott keresőkifejezéseket illetően.
51      Egyébiránt, amint azt a Bizottság megjegyezte, valószínűsíthető, hogy a fellebbező úgy döntött, hogy az összes keresőkifejezés közül az általa a legáltalánosabbnak és legkevésbé célzottnak ítélteket vitatja. Ami végül a fellebbező által hivatkozott, azzal kapcsolatos akadályt illeti, hogy a Törvényszék eljárási szabályzata – ratione temporis alkalmazandó – gyakorlati végrehajtási rendelkezéseinek 105. pontja (amely a jelenleg hatályos szöveg 156. pontjának felel meg) korlátozza a megsemmisítés iránti kereset oldalszámát, meg kell állapítani, hogy e korlát nem abszolút, mivel e rendelkezések 106. pontja (amely a jelenleg hatályos szöveg 157. pontjának felel meg) lehetővé teszi e felső határok túllépését jogi vagy ténybeli szempontból különösen bonyolult ügyek esetében.
52      Lásd a jelen indítvány 16. pontját.
53      Továbbá a fellebbező nem hivatkozik arra, hogy az információkérés aránytalan munkaterhet rótt volna rá (lásd a jelen indítvány 17. pontját).
54      Közelebbről az első fokon benyújtott keresetlevél 95., 97. és 99. lábjegyzetében említett keresőkifejezésekről van szó.
55      E jogalapok az első fokon benyújtott keresetek második, illetve harmadik jogalapja első része egy részének felelnek meg.
56      Lásd a megtámadott ítéletek 177–185., illetve 224–239. pontját.
57      E részek közül az első azon alapul, hogy a Törvényszék elemzése a természetes személyeknek a személyes adatok kezelése tekintetében történő védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 95/46/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2016. április 27‑i (EU) 2016/679 európai parlamenti és tanácsi rendelet (általános adatvédelmi rendelet) (HL 2016. L 119., 1. o.; helyesbítések: HL 2016. L 314., 72. o.; HL 2018. L 127., 2. o.; HL 2021. L 74., 35. o.; a továbbiakban: általános adatvédelmi rendelet) 9. cikkére, valamint
a természetes személyeknek a személyes adatok uniós intézmények, szervek, hivatalok és ügynökségek általi kezelése tekintetében való védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 45/2001/EK rendelet és az 1247/2002/EK határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. október 23‑i (EU) 2018/1725 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2018. L 295., 39. o.; helyesbítés: HL 2019. L 290., 42. o.; a továbbiakban: európai uniós adatvédelmi rendelet) 10. cikkére korlátozódott, a második a védett adatokat tartalmazó vegyes dokumentumok létezésén, a harmadik pedig a vegyes dokumentumok tekintetében a garanciák hiányán alapul.
58      Ezenkívül, amint arra a Törvényszék a megtámadott ítéletek 200., illetve 255. pontjában emlékeztetett, megjegyzendő, hogy a Bizottság tisztviselőire és alkalmazottaira az EUMSZ 339. cikk és az 1/2003 rendelet 28. cikke értelmében szigorú szolgálati titoktartási kötelezettség hárul, továbbá köti őket az Európai Unió tisztviselői személyzeti szabályzatának 17. cikke, amely előírja, hogy a tisztviselő még szolgálati jogviszonyának megszűnését követően is tartózkodik a feladatainak ellátása során tudomására jutott információk jogosulatlan nyilvánosságra hozatalától, kivéve, ha az említett információt már nyilvánosságra hozták, vagy az a nyilvánosság számára hozzáférhető.
59      Lásd a megtámadott ítéletek 180–183., illetve 228–232. pontját.
60      Pontosabban öt érvével a fellebbező egyrészt azt hangsúlyozza (első és második érv), hogy semmi nem támasztja alá azt az állítást, hogy az általános adatvédelmi rendelet 9. cikkének (1) bekezdése és az
európai uniós adatvédelmi rendelet 10. cikkének (1) bekezdése a magánélet tiszteletben tartásához való jogok védelmének kimerítő jellegű rendszerét hozta létre, sem pedig azt az állítást, hogy a Charta 52. cikke (1) bekezdésének megfelelően az általános adatvédelmi rendelet vagy az
európai uniós adatvédelmi rendelet célja a Charta által védelemben részesített, a magánélet tiszteletben tartásához való jogok terjedelmének korlátozása, másrészt pedig (harmadik–ötödik érv), hogy az Emberi Jogok Európai Bíróságának, valamint a Bíróságnak az ítélkezési gyakorlata azt mutatja, hogy a magánélet tiszteletben tartásához való jog védelme túlterjed a személyes adatoknak az általános adatvédelmi rendelet 9. cikkének (1) bekezdésében említett különleges kategóriáin, és hogy az adatkezelésre vonatkozó szabályok tiszteletben tartása elkülönül az alapvető jogok védelmétől.
61      A Törvényszék először megvizsgálta a magánéletbe való beavatkozás jogalapjának fennállását (a megtámadott ítéletek 137–147., illetve 184–194. pontja), másodszor az Unió által elismert általános érdekű célkitűzések megvalósítását (ezen ítéletek 148–151., illetve 195–198. pontja), harmadszor a magánélet tiszteletben tartásához való jog lényeges tartalmának tiszteletben tartását (az említett ítéletek 152., illetve 199. pontja), negyedszer pedig a magánéletbe való beavatkozás arányos jellegét (ugyanezen ítéletek 153–196., illetve 200–251. pontja). Ötödször megvizsgálta a fellebbező azzal
kapcsolatos érveit is, hogy a szolgálati titoktartási kötelezettség nem megfelelő, illetve elégtelen ahhoz, hogy biztosítsa a vitatott vizsgálatok által érintett személyek magánéletének és személyes adatainak hatékony védelmét (a megtámadott ítéletek 197–209., illetve 252–264. pontja).
62      Közelebbről, a beavatkozás arányos jellegét illetően a Törvényszék elsősorban megvizsgálta a beavatkozás megfelelő jellegét (a megtámadott ítéletek 155., illetve 202. pontja), másodsorban annak szükségességét – először is a virtuális adatszobával kapcsolatos eljárás elégtelen védelmi szintjére tekintettel (ezen ítéletek 157–176., illetve 204–223. pontja), másodszor a dokumentumok bizonyos kategóriáinak a virtuális adatszobával kapcsolatos eljárásból való kizárására tekintettel (az említett ítéletek 177–185., illetve 224–239. pontja), harmadszor pedig az e virtuális adatszoba által okozott állítólagos aránytalan teherre tekintettel (ugyanezen ítéletek 186–190., illetve 240–244. pontja) –, valamint harmadsorban a vizsgálat érdekében való szükségesség és a fellebbező jogainak védelme egymással szembeni mérlegelésének állítólagos elmaradását (a megtámadott ítéletek 191–196., illetve 245–251. pontja).
63      Lásd a megtámadott ítéletek 179–184., illetve 226–238. pontját.
64      Lásd a megtámadott ítéletek 166., illetve 213. pontját.
65      Lásd a megtámadott ítéletek 180–183., illetve 228–237. pontját.
66      Egyébiránt a fellebbező nem indított keresetet e végzésekkel szemben, amelyek a virtuális adatszobával kapcsolatos eljárást előírták.
67      Lásd a megtámadott ítéletek 184., illetve 238. pontját. Ezzel szemben a fellebbező abból az előfeltevésből indul ki, hogy ha valamely dokumentumot nem helyeznek el a virtuális adatszobában, az a magánélet tiszteletben tartása szempontjából nem részesül megfelelő védelemben, anélkül hogy a fellebbező vitatná (nemhogy bizonyítással szolgálna) a Törvényszék azon (a megtámadott ítéletek 197–210., illetve 252–264. pontjában szereplő) értékelését, amely szerint a Bizottság alkalmazottait az EUMSZ 339. cikk és az 1/2003 rendelet 28. cikkének (1) bekezdése alapján terhelő szolgálati titoktartási kötelezettségre tekintettel a vegyes dokumentumok is megfelelő védelemben részesülnek.
68      Egyébiránt, amennyiben a fellebbező azt állítja, hogy e dokumentumok „teljes mértékben irrelevánsak a vizsgálat szempontjából”, még ha feltételezzük is, hogy e körülmény bizonyítást nyer, emlékeztetni kell arra, hogy a két fellebbezés első jogalapja értékelésének megfelelően az a tény, hogy az azonosított dokumentumok némelyike, sőt többsége a vitatott vizsgálatok szempontjából irrelevánsnak bizonyulhat, nem elegendő annak bizonyításához, hogy a vitatott határozatok téves jogalkalmazáson alapulnak (lásd különösen a jelen indítvány 27. pontját). Ugyanez vonatkozik a fellebbező azon érvére, amely szerint a „magánélet” fogalma tágabb, mint az „érzékeny személyes adatok” fogalma, és magában foglal bizonyos szakmai vagy üzleti tevékenységeket vagy helyiségeket, ami nem zárja ki, hogy a kért információkat (amennyiben azok a vitatott vizsgálatok tárgyához kapcsolódó szakmai vagy üzleti információkat tartalmaznak) a Bizottság alkalmazottai a feladataik ellátása során megvizsgálhassák.
69      C‑548/21, EU:C:2024:830.
70      C‑258/23–C‑260/23, EU:C:2024:537 és EU:C:2025:814.
71      E tekintetben egyetértek a Medina főtanácsnok által az Imagens Médicas Integradas és társai egyesített ügyekre vonatkozó indítványában (C‑258/23–C‑260/23, EU:C:2025:814, 39–44. pont) kifejtett elemzéssel.
72      Lásd: Medina főtanácsnok Imagens Médicas Integradas és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑258/23–C‑260/23, EU:C:2025:814, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ugyanezen pontban a főtanácsnok arra is rámutatott, hogy ha a vizsgálatot kiberkriminalisztikai szoftver segítségével végzik, a vizsgálat szempontjából releváns üzleti információk keresését megelőző indexálási eljárást a vizsgálat előre megállapított tárgyához képest szigorúan meghatározott kulcsszavak használatával kell lefolytatni.
73      Lásd a megtámadott ítéletek 180–183., illetve 228–237. pontját.
74      Lásd a megtámadott ítéletek 136., illetve 183. pontját, valamint ezen ítéletek 137–210., illetve 176–265. pontjában kifejtett elemzést.
75      Különösen azt állítja egyrészt, hogy a vegyes dokumentumokra nem vonatkozott a virtuális adatszobával kapcsolatos eljárás, amely bizonyos védelmet biztosított volna az e dokumentumokban szereplő személyes információknak, másrészt pedig, hogy a Bizottság által használt keresőkifejezéseknek megfelelő dokumentumok többsége a vitatott vizsgálatok szempontjából egyáltalán nem releváns kérdésekre vonatkozott.
76      Egyébiránt a fellebbező nem vitatja a Törvényszéknek a szolgálati titoktartási kötelezettség állítólagos nem megfelelő vagy elégtelen voltára vonatkozó értékelését (lásd a megtámadott ítéletek 197–209., illetve 252–264. pontját, valamint a jelen indítvány 58. lábjegyzetét).
77      Lásd a jelen indítvány 27. pontját.