62025CJ0712_RES
C‑712/25. PPU. sz. [Rastoshev] (
i
) ügy
XM
(az Apelativen sad–Sofia [Bulgária] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2026. február 12.
„Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség – Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 2002/584/IB kerethatározat – Büntetőeljárás lefolytatása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs – Az európai elfogatóparancs végrehajtása – A 4. cikk 7. pontjának a) alpontja – A végrehajtás megtagadásának mérlegelhető okai – Egészben vagy részben a végrehajtó tagállam területén elkövetett bűncselekmények – A büntetlenség kockázata”
Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló kerethatározat – Az európai elfogatóparancs végrehajtása mérlegelhető megtagadásának okai – Egészben vagy részben a végrehajtó tagállam területén elkövetett bűncselekmények – A végrehajtó igazságügyi hatóság mérlegelési mozgástere – Terjedelem – Az elfogatóparancs végrehajtásának kizárólag e bűncselekmény elkövetésének helye alapján történő megtagadása – Megengedhetetlenség
(A 2009/299 kerethatározattal módosított 2002/584 tanácsi kerethatározat, 1. cikk, (1) bekezdés, 3., 4. és 4a. cikk)
(lásd: 33–48., 52. pont és a rendelkező rész)
Összefoglalás
A Bíróság az Apelativen sad – Sofia (szófiai fellebbviteli bíróság, Bulgária) előzetes döntéshozatal iránti kérelme tárgyában eljárva – sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás keretében – első alkalommal határoz az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának azon mérlegelhető okáról, amely a 2002/584 kerethatározat értelmében vett, egészben vagy részben a végrehajtó tagállam területén elkövetett bűncselekményekre vonatkozik. (
1
)
2025. szeptember 18‑án a tribunal judiciaire de Marseille (marseille‑i elsőfokú bíróság, Franciaország) nyomozásért felelős elnökhelyettese XM ellen európai elfogatóparancsot bocsátott ki büntetőeljárás megindítása és az utóbbi személynek a francia hatóságok részére való átadása céljából, több olyan bűncselekmény miatt, amelyek állítólagosan 2018 és 2024 között kerültek elkövetésre. E bűncselekményeket bűnszervezet keretében követték el, sportmérkőzések befolyásolása céljából, mégpedig több tagállam – köztük Franciaország és Bulgária – területén.
2025. október 20‑i határozatával a Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság, Bulgária) elrendelte ezen európai elfogatóparancs végrehajtását, és XM‑et a francia hatóságoknak való tényleges átadásáig előzetes letartóztatásba helyezte.
A kérdést előterjesztő bíróság, amelynek az XM által e határozattal szemben benyújtott keresetet kell megvizsgálnia, megállapította, hogy Bulgáriában két eltérő ítélkezési gyakorlat létezik a 2002/584 kerethatározat 4. cikke 7. pontjának a) alpontját a bolgár jogba átültető rendelkezés (
2
) értelmezését illetően. Az ítélkezési gyakorlat első irányvonala szerint az, hogy az európai elfogatóparanccsal érintett bűncselekményt egészben vagy részben Bulgária területén követték el, önmagában nem indokolhatja a végrehajtás megtagadását. Ezzel szemben a második irányvonal szerint az ilyen körülményt a végrehajtás megtagadása elegendő indokának kell tekinteni, mivel a bolgár büntető törvénykönyv az e tagállam területén elkövetett valamennyi bűncselekményre alkalmazandó, kivétel nélkül.
E körülmények között a kérdést előterjesztő bíróság a 2002/584 kerethatározat 4. cikke 7. pontja a) alpontjának értelmezését kérte a Bíróságtól.
A Bíróság álláspontja
Elöljáróban a Bíróság emlékeztet arra, hogy a 2002/584 kerethatározat meghatározza egyrészt az európai elfogatóparancs végrehajtása kötelező megtagadásának okait, (
3
) másrészt pedig az európai elfogatóparancs végrehajtása mérlegelhető megtagadásának okait, (
4
) amelyek esetében a tagállamok szabadon dönthetnek arról, hogy azokat a belső jogukba átültetik‑e, vagy sem. Ezen utóbbiak átültetése esetén azonban a tagállamok nem írhatják elő, hogy az igazságügyi hatóságok minden érintett európai elfogatóparancs végrehajtását kötelesek automatikusan megtagadni. E hatóságoknak ugyanis olyan mérlegelési mozgástérrel kell rendelkezniük, amely lehetővé teszi számukra, hogy minden egyes esetben vizsgálatot folytassanak le, az összes releváns körülmény figyelembevételével. Amennyiben megfosztják őket e lehetőségtől, az azzal a hatással jár, hogy az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának puszta lehetősége valódi kötelezettséggé válik, holott az ilyen megtagadás kivételt képez, és az európai elfogatóparancs végrehajtása a főszabály. Így a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének szövegéből, különösen pedig a „tagadhatja meg” kifejezésből az következik, hogy az igazságügyi hatóságnak mérlegelési mozgástérrel kell rendelkeznie annak eldöntéséhez, hogy az európai elfogatóparancs végrehajtását az e 4. cikkben szereplő okok miatt meg kell‑e tagadnia, vagy sem.
Ami konkrétabban a 2002/584 kerethatározat 4. cikke 7. pontjának a) alpontját illeti, a Bíróság rámutat arra, hogy az uniós jogalkotó a végrehajtás megtagadására vonatkozóan e rendelkezésben előírt ok mérlegelhetőként minősítésével lehetővé kívánta tenni, hogy a büntetőeljárás lefolytatása céljából kibocsátott európai elfogatóparanccsal érintett személlyel szemben, akire vonatkozóan mind a kibocsátó igazságügyi hatóság, mind pedig a végrehajtó igazságügyi hatóság büntetőeljárást folytathat le, azon hatóság folytassa le az eljárást, amely a büntető igazságszolgáltatás megfelelő működése szempontjából a legmegfelelőbb helyzetben van.
Ezenkívül a 2002/584 kerethatározat 1. cikkének (1) bekezdése szerint e kerethatározat célja, hogy lehetővé tegye a keresett személy elfogását és átadását annak érdekében, hogy az elkövetett bűncselekmény ne maradjon büntetlenül, és e személyt büntetőeljárás alá vonják. E célkitűzés tágabb értelemben a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségen belüli bűnmegelőzésre és bűnüldözésre irányuló, az EUSZ 3. cikk (2) bekezdésében előírt cél keretébe illeszkedik, amelyet az említett kerethatározat a bűncselekményt elkövető személyek büntetlensége kockázatának elkerülésével kíván megvalósítani. Márpedig a Bíróság úgy ítéli meg, hogy e célokat veszélyeztetné, ha a végrehajtó igazságügyi hatóság az egyes ügyek sajátos körülményeitől függetlenül köteles lenne megtagadni a büntetőeljárás lefolytatása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását és a keresett személy átadását önmagában azon körülmény miatt, hogy az ezen elfogatóparancs tárgyát képező bűncselekményt egészben vagy részben a végrehajtó tagállam területén követték el.
A Bíróság ebből azt a következtetést vonja le, hogy a végrehajtás megtagadására vonatkozó, a 2002/584 kerethatározat 4. cikke 7. pontjának a) alpontjában előírt ok alkalmazását a végrehajtó igazságügyi hatóság mérlegelésére kell bízni. Ezen utóbbinak e célból olyan mérlegelési mozgástérrel kell rendelkeznie, amely lehetővé teszi számára, hogy az adott ügy valamennyi releváns körülményét megvizsgálja annak meghatározása érdekében, hogy a kibocsátó vagy a végrehajtó igazságügyi hatóság közül melyik van a legmegfelelőbb helyzetben a büntető igazságszolgáltatás megfelelő működésének biztosításához, és következésképpen a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségen belüli bűnmegelőzéshez fűződő, az összes tagállam részéről fennálló jogos érdeknek a megőrzéséhez. Ez még inkább így van, ha azok a bűncselekmények, amelyek miatt az európai elfogatóparancsot kibocsátották, összetett nemzetközi bűnszervezet keretébe illeszkednek, és így azokat – részben – több tagállam területén is elkövethették, illetve azok hatása több tagállamra is kiterjedhetett, ideértve többek között a kibocsátó tagállam területét, ahol az érintett személlyel szemben büntetőeljárást lehetett indítani.
Így a végrehajtó igazságügyi hatóságnak az értékelése során figyelembe kell vennie az egyes ügyek sajátos körülményeit, többek között a szóban forgó bűncselekmény jellegét és jellemzőit, és különösen adott esetben annak nemzetközi dimenzióját, a bűncselekményből eredő kár bekövetkezésének helyét, valamint a büntetőeljárás előrehaladottságát a kibocsátó tagállamban, és adott esetben a végrehajtó tagállamban.
A bolgár büntetőjogban előírt büntető joghatóság tehát önmagában nem képezhet elegendő indokot egy európai elfogatóparancs végrehajtásának megtagadásához, és ez annál inkább igaz amiatt, hogy a jelen ügyben a bolgár igazságügyi hatóságok nem indítottak büntetőeljárást az érintett személlyel szemben.
Következésképpen a Bíróság megállapítja, hogy a 2002/584 kerethatározat 4. cikke 7. pontjának a) alpontjával ellentétes az olyan tagállami ítélkezési gyakorlat, amely szerint az, hogy a büntetőeljárás lefolytatása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs alapjául szolgáló bűncselekményt egészben vagy részben a végrehajtó tagállam területén követték el, elegendő ezen elfogatóparancs végrehajtásának megtagadásához.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
(
1
)	A 2009. február 26‑i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal (HL 2009. L 81., 24. o.) módosított, az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i 2002/584/IB tanácsi kerethatározat (HL 2002. L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.) (a továbbiakban: 2002/584 kerethatározat).
(
2
)	E rendelkezés értelmében a végrehajtó igazságügyi hatóság megtagadhatja az európai elfogatóparancs végrehajtását, ha az utóbbi olyan bűncselekményekre vonatkozik, amelyeket a végrehajtó tagállam joga szerint egészben vagy részben a végrehajtó tagállam területén vagy a végrehajtó tagállam területeként kezelt helyen követtek el.
(
3
)	Ezek az okok a 2002/584 kerethatározat 3. cikkében szerepelnek.
(
4
)	Ezek az okok a 2002/584 kerethatározat 4. és 4a. cikkében szerepelnek.