STANOVISKO 1/94z 15. novembra 1994„Právomoc
Spoločenstva uzatvárať medzinárodné dohody v oblasti služieb
a ochrany duševného vlastníctva – Konanie podľa článku 228
ods. 6 Zmluvy ES“Návrhom podaným
na základe článku 228 ods. 6 Zmluvy ES požiadala Komisia Súdny dvor
o stanovisko o právomoci Európskeho spoločenstva uzavrieť
Dohodu o založení Svetovej obchodnej organizácie a najmä
Všeobecnú dohodu o obchode so službami (ďalej len „Dohoda GATS“)
a Dohodu o aspektoch práv duševného vlastníctva, ktoré sa
dotýkajú obchodu, vrátane obchodu s falšovanými tovarmi (ďalej len
„Dohoda TRIPs“).ObsahVysvetlenie žiadostiI –  Dohody, ktoré sú výsledkom Uruguajského kola rokovaníII –  Postavenie Európskych spoločenstiev v rámci WTOIII –  Rokovanie a podpísanie Dohody o WTOIV –  Otázky Komisie a konanieA –  Otázky KomisieB –  KonanieV –  O prípustnosti návrhuVI –  O formulácii otázokVII –  Podstata sporuVIII –  Zhodné bodyIX –  Mnohostranné dohody o obchode s tovaromX –  Analýza dohôd GATS a TRIPsA –  Dohoda GATS1.  Zmysel existencie Dohody GATS2.  Podstata GATS3.  Definícia služieb a spôsobov ich dodávania4.  Dvojitá „univerzálnosť“ Dohody GATS5.  Povaha prevzatých záväzkova)  Všeobecné záväzkyb)  Osobitné záväzky6.  Dynamickosť dohodyB –  Dohoda TRIPs1.  Ciele a zmysel existencie2.  Pole pôsobnosti a prostriedky prijaté s cieľom uskutočnenia sledovaných cieľov3.  Osobitné vecné ustanoveniaa)  Autorské právo a príbuzné právab)  Priemyselné vlastníctvoi)  Ochranné známkyii)  Zemepisné označeniaiii)  Priemyselné vzoryiv)  Patentyv)  Topografie integrovaných obvodovvi)  Ochrana nezverejnených technických informáciívii)  Kontrola protisúťažných praktík v zmluvných licenciách4.  Osobitné procesné ustanovenia (prostriedky na vymáhanie práv duševného vlastníctva)a)  Nápravné opatreniab)  Procesné zárukyXI –  Spoločná obchodná politika, Dohody GATS a TRIPs: stanoviská účastníkov konaniaA –  Dohoda GATSB –  Dohoda TRIPsXII –  GATS, TRIPs a implicitné právomociA –  Všeobecné úvahy o implicitných právomociachB –  GATS1.  Stanovisko Komisiea)  O existencii vnútorných právomocíi)  O právomociach odvodených od osobitných ustanovení Zmluvy ESii)  O právomociach odvodených od všeobecných ustanovení (články 100a a 235 Zmluvy ES)b)  O nevyhnutnosti vonkajšieho konania Spoločenstva2.  Pozície účastníkov konania, ktorí predložili pripomienkyi)  O právomociach odvodených od osobitných ustanovení Zmluvy ESii)  Právomoci, ktoré by mohli byť odvodené od všeobecných ustanovení Zmluvy (články 100a a 235 Zmluvy ES)C –  Dohoda TRIPs1.  Stanovisko Komisiea)  O existencii vnútorných právomocíi)  O právomociach odvodených od sekundárneho právaii)
O právomociach, ktoré môžu byť odvodené od ustanovení Zmluvy
všeobecnej povahy (články 100a a 235 Zmluvy ES)b)  O nevyhnutnosti vonkajšieho postupu Spoločenstva2.  Stanoviská účastníkov konania, ktorí predložili pripomienkyXIII –  Problém zastúpenia niektorých území závislých na členských štátoch, ale nepatriacich do SpoločenstvaXIV –  Dopad otázky právomoci na podmienky vyjadrenia stanovísk v rámci Dohody o WTOXV –  Otázky rozpočtovej a finančnej povahyXVI
–  Odpovede navrhnuté Komisiou, Radou a štátmi, ktoré
predložili pripomienky, na otázky položené v návrhu na vydanie
stanoviskaXVII –  Otázky položené Súdnym dvorom Komisii, Rade a členským štátom a odpovede na tieto otázkyA –  Prvá otázkaB –  Druhá otázkaC –  Tretia otázkaD –  Štvrtá otázkaE –  Piata otázkaF –  Šiesta otázkaG –  Siedma otázkaH –  Ôsma otázkaI –  Deviata otázkaJ –  Desiata otázkaK –  Jedenásta otázkaZAUJATIE STANOVISKA SÚDNEHO DVORAI –  ÚvodII –  O prípustnosti návrhuIII –  O znení otázok KomisieIV –  O zastúpení niektorých území závislých na členských štátochV –  O otázke rozpočtu a financovaniaVI –  O mnohostranným dohodám o obchode s tovarmiVII –  O článku 113 Zmluvy ES, GATS a TRIPsA –  GATSB –  TRIPsVIII –  O implicitných vonkajších právomociach Európskeho spoločenstva, GATS a TRIPsA –  GATSB –  TRIPsIX –  O povinnosti spolupráce medzi členskými štátmi a inštitúciami Spoločenstva Vysvetlenie žiadostiI –  Dohody, ktoré sú výsledkom Uruguajského kola rokovaníHospodárske
rokovania, „najzložitejšie v svetovej histórii“ (podľa vyjadrenia
Rady), boli ukončené 15. apríla 1994 v Marakéši podpísaním
Záverečného aktu, ktorý preberá výsledky mnohostranných obchodných
rokovaní Uruguajského kola. Tieto rokovania trvali sedem rokov:
východiskovým bodom bolo ministerské vyhlásenie v Punta del Este
20. septembra 1986. Zástupcovia vlád a Európskych
spoločenstiev, ktorí vyhotovili Záverečný akt, sa dohodli, že by bolo
žiaduce, aby nadobudol účinnosť 1. januára 1995 alebo čo najskôr po
tomto dni.Záverečný akt obsahuje Dohodu
o založení Svetovej obchodnej organizácie (ďalej len „Dohoda
o WTO“). Vytvoril sa tak spoločný inštitucionálny rámec pre vedenie
obchodných vzťahov medzi členmi. Táto dohoda neobsahuje ustanovenia
vecnej povahy. Tie sa nachádzajú v prílohách, ktoré zahŕňajú rôzne
„mnohostranné obchodné dohody“, ktoré tvoria súčasť Dohody o WTO.V tomto ohľade ide o:–        Mnohostranné
dohody o obchode s tovarom, ktorým je Dohoda GATT 1994
(príloha 1A)_–        Všeobecná dohoda o obchode so službami (GATS, príloha 1B)(1)_–        Dohoda
o obchodných aspektoch práv duševného vlastníctva (TRIPs, príloha
1C)(2)_–        Dohovor o pravidlách a postupoch pri urovnávaní sporov (príloha 2)_–        Mechanizmus preskúmavania obchodnej politiky (príloha 3).Dohoda
o WTO a jej prílohy tvoria jednotný „balík“. Štát, ktorý sa
uchádza o členstvo vo Svetovej obchodnej organizácii, musí
prijať všetky mnohostranné dohody dohodnuté v rámci Uruguajského
kola. Postup urovnávania sporov platí pre všetky mnohostranné dohody.
Tento postup umožňuje, na poslednom stupni, opatrenia nazývané
opatrenia „krížovej odvety“. Porušenie jediného prvku celku (či už
v odvetví tovarov, služieb alebo ochrany duševného vlastníctva)
môže byť nahradené pozastavením koncesií alebo iných záväzkov
v iných sektoroch podľa tej istej dohody [článok 22 ods. 3
písm. b) dohovoru o pravidlách a postupoch pri urovnávaní
sporov] alebo v oblasti inej dohody [článok 22 ods. 3
písm. c) dohovoru]. Okrem iného, ako sa vyjadrila Komisia, „náhrada
môže byť ponúknutá rovnakým spôsobom v inom odvetví alebo
v rámci inej dohody ako dohody, v rámci ktorej došlo
k porušeniu“.Tento systém jednotného
„balíka“ skoncoval s tým, čo bolo nazývané Dohoda GATT à la carte.
Jednotlivé dohody, ktoré boli výsledkom Tokijského kola, zahŕňali
rôznorodú účasť. Okrem iného bola každá dohoda vybavená svojím vlastným
postupom pri urovnávaní sporov.V prílohe
Dohody o WTO sa tiež nachádzajú štyri mnohostranné dohody (ktoré
sa týkajú verejného obstarávania, obchodu s civilnými lietadlami,
mliekarenstva a hovädzieho mäsa). V týchto oblastiach sa
pripúšťa výnimka zo zásady jednotného „balíka“: dohody zaväzujú len
členov Dohody o WTO, ktorí k nim pristúpili. Konanie
o urovnávaní sporov sa však uplatní na vzťahy medzi účastníkmi
konania, ktorí k nemu pristúpili.II –  Postavenie Európskych spoločenstiev v rámci WTODve ustanovenia Dohody o WTO sa výslovne vzťahujú na Európske spoločenstvá.Článok
IX, ktorý sa zaoberá prijímaním rozhodnutí, ustanovuje, že
v prípade rozhodnutia prijatého hlasovaním „na zasadnutiach
Konferencie ministrov a Generálnej rady bude mať každý člen WTO
jeden hlas“ a že „v prípadoch, keď bude Európske spoločenstvo
vykonávať svoje hlasovacie právo, bude mať taký počet hlasov, aký je
počet ich členských štátov, ktoré sú členmi WTO“.Okrem iného článok XI ods. 1, ktorý upravuje pôvodných členov Dohody o WTO, stanovuje, že:„Pôvodnými
členmi WTO sa stanú krajiny, ktoré v čase nadobudnutia platnosti
tejto dohody sú zmluvnými stranami GATT 1947, a Európske
spoločenstvá, ktoré prijmú túto dohodu a mnohostranné obchodné
dohody a pre ktoré sú v prílohe GATT 1994 pripojené Listiny
koncesií a záväzkov a v prílohe GATS [v prílohe 1B]
pripojené Listiny špecifických záväzkov.“III –  Rokovanie a podpísanie Dohody o WTODeklarácia
v Punta del Este, ktorá predstavuje východiskový bod rokovaní,
bola schválená Radou a zástupcami vlád členských štátov „pokiaľ sa
na ne vzťahuje“. Rokovania boli vedené v mene Spoločenstva
a členských štátov samotnou Komisiou. Rada uvádza, že
„s cieľom zaručiť maximum koherencie vo vedení rokovaní sa
rozhodlo, že Komisia bude konať ako jediný vyjednávač Spoločenstva
a členských štátov“. Zápisnica zo zasadania, počas ktorého Rada
schválila deklaráciu v Punta del Este, však uvádza, že „toto
rozhodnutie [povoliť Komisii začať rokovania stanovené
v deklarácii] nie je na ujmu otázke právomoci Spoločenstva
a členských štátov v jednotlivých veciach“.Dohoda
o WTO bola podpísaná na jednej strane predsedom Rady a Sirom
Leonom Brittanom, členom Komisie, v mene Rady Európskej únie a, na
druhej strane zástupcami štátov v mene ich vlád. Toto konanie bolo
dodržané pri výkone rozhodnutia prijatého Radou a zástupcami
členských štátov počas zasadnutia, ktoré sa konalo 7.
a 8. marca 1994. Z vyjadrenia Rady vyplýva, že Komisia
nechala zo svojej strany zaznamenať v zápisnici z tohto
zasadania, že Záverečný akt, ako aj dohody, ktoré sú k nemu
pripojené, patria do výlučnej právomoci Európskeho spoločenstva.IV –  Otázky Komisie a konanieA –  Otázky KomisieDňa
6. apríla 1994, teda niekoľko dní pred dňom stanoveným na podpis
Dohody o WTO v Marakéši, ale niekoľko týždňov po schválení
záverečného aktu Výborom pre obchodné rokovania (založeným konferenciou
v Punta del Este s cieľom viesť rokovania Uruguajského kola),
podala Komisia na Súdny dvor žiadosť o vydanie stanoviska na
základe článku 228 ods. 6 Zmluvy ES.Otázky sú nasledujúce:„Vzhľadom
na výsledky obchodných rokovaní Uruguajského kola GATT obsiahnuté
v záverečnom akte z 15. decembra 1993:1.      Má
Európske spoločenstvo právomoc uzavrieť všetky časti Dohody
o založení WTO, ktoré sa vzťahujú na obchod so službami (Dohoda
GATS) a na aspekty práv duševného vlastníctva, ktoré sa dotýkajú
obchodu, vrátane obchodu s falšovanými tovarmi (Dohoda TRIPs), na
základe Zmluvy ES, a osobitne na základe článku 113 alebo spolu
s článkom 100a a/alebo 235 uvedenej Zmluvy?2.      Má
Európske spoločenstvo právomoc uzavrieť len tie časti Dohody
o WTO, ktoré sa vzťahujú na tovary a/alebo služby, ktoré patria do
pôsobnosti Zmluvy ESUO a Zmluvy ESAE?3.      Ak
je odpoveď na predchádzajúce otázky kladná, je tým dotknutá spôsobilosť
členských štátov uzavrieť Dohodu o WTO, hoci už bolo dohodnuté, že
sa stanú pôvodnými členmi Dohody o WTO?“B –  KonanieV súlade
s článkom 107 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora bola
žiadosť o stanovisko úradne oznámená Rade Európskej únie (ďalej len
„Rada“) a členským štátom. Písomné pripomienky boli predložené
Radou, ako aj dánskou nemeckou, gréckou, španielskou, francúzskou,
holandskou, portugalskou vládou a vládou Spojeného kráľovstva. Na
jeho žiadosť bolo Európskemu parlamentu priznané právo predložiť
pripomienky.V –  O prípustnosti návrhuRada
bez toho aby formálne namietla neprípustnosť návrhu, pripomína, že
v každom prípade, keď bolo použité konanie podľa článku 228
ods. 6, „bol návrh predložený pred podpísaním dohody“. Podľa Rady
„sa môžeme vážne zaoberať otázkou, či bolo konanie o vydaní
predbežného stanoviska (vo vzťahu k zamýšľanej dohode)… začaté po
tom, čo vznikli povinnosti na medzinárodnej úrovni“. Holandská vláda
zdieľa tieto pochybnosti.Španielska vláda
formálne namietla neprípustnosť žiadosti. Konanie o vydaní
predbežného stanoviska možno začať až v okamihu, keď Európske
spoločenstvo ešte nepristúpilo k medzinárodnému záväzku. Španielska
vláda zdôrazňuje, že cieľom podpísania bolo overiť texty, ktoré boli
výsledkom rokovaní a obsahovali záväzok predložiť ich na schválenie
príslušným orgánom.Francúzska vláda
preložila Komisii viac politickú výčitku. Bez toho, aby sa zmienila
o neprípustnosti žiadosti, vysvetľuje, že čakaním na posledný
okamih, vzhľadom na podpis a uzavretie dohody o WTO, keď sa
nezhoda v otázke existencie vnútroštátnych právomocí objavila už
pred rokom 1992, Komisii chýbal zmysel pre spoluprácu a prijala
postoj, ktorý sa prieči koherencii postupu Spoločenstva a členských
štátov. Členské štáty nemôžu predložiť Dohodu o WTO na schválenie
svojim parlamentom, kým nie je vyriešená otázka právomoci. Pokiaľ ide
o Radu, tá sa sotva môže obrátiť na Európsky parlament
s návrhom rozhodnutia uzavrieť Dohodu, kým sú právne základy tohto
rozhodnutia a takisto otázka právomoci neisté.VI –  O formulácii otázokRada kritizuje spôsob formulácie otázok Komisiou.Podľa
nej, ak sa konanie vzťahuje na dohodu, ktorá bola podpísaná
Spoločenstvom a jeho členskými štátmi v súlade s ich
právomocami, nejde o to, či je samotné Spoločenstvo oprávnené
uzavrieť túto dohodu (teoretický predpoklad podľa nej), ale o to,
či je „spoločné uzavretie dohôd, ktoré sú výsledkom Uruguajského kola,
Spoločenstvom a členskými štátmi zlučiteľné s rozdelením
právomocí podľa zmlúv o založení Európskych spoločenstiev“.Podľa
portugalskej vlády zodpovedajú otázky formulované Komisiou už
prekonanej fáze uzavretia Dohody. V skutočnosti je dôležité určiť,
či schéma zmiešanej dohody je alebo nie je zlučiteľná so zásadami
a pravidlami Zmluvy ES a Zmluvy ESUO, ktoré sa vzťahujú na
rozdelenie právomocí medzi Spoločenstvom a členskými štátmi.Vláda
Spojeného kráľovstva skúma otázky v inom poradí ako Komisia.
Najprv vysvetľuje právomoc Spoločenstva v súlade s teóriou
implicitných právomocí, podčiarkujúc paralelnú právomoc členských
štátov, a napokon uvádza, prečo nemôže byť článok 113 základom na
uzavretie dohôd.VII –  Podstata sporuProblémy,
ktoré musia byť vyriešené, sa netýkajú všetkých mnohostranných dohôd
pripojených k Dohode o WTO a dokonca ani Dohody
o založení WTO.Ako zdôrazňuje Rada,
predovšetkým ide o vecné ustanovenia. Inštitucionálne ustanovenia
nepredstavujú z pohľadu právomoci žiadny osobitný problém: právomoc
zúčastniť sa na inštitucionálnych úpravách nevyhnutne vyplýva
z právomoci, ktorá existuje vo vzťahu k vecným ustanoveniam:
inštitucionálne úpravy sú určené na zabezpečenie „riadenia“ vecných
úprav. Preto nie je nevyhnutné pristúpiť k opisu týchto
inštitucionálnych úprav. Rada vysvetľuje,
že medzi vecnými ustanoveniami sú to práve tri veľké dohody
o tovaroch (verzia Dohody GATT z roku 1994) a službách
(Dohoda GATS) a duševnom vlastníctve (Dohoda TRIPs), ktoré treba
vziať do úvahy.Pokiaľ ide o obchod
s tovarom (ktorý je predmetom Dohody GATT 1994 a rôznych
výkladových memoránd), Rada a vlády, ktoré predložili pripomienky,
a Európsky parlament sa zhodujú na tom, že Spoločenstvo má
právomoc. Jediné výhrady sa týkajú tovarov ESUO (výhrady vyjadrené Radou
a všetkými vládami, ktoré predložili pripomienky), dohody
o technických prekážkach obchodu (jedine výhrada holandskej vlády)
a nevyhnutnosti použiť ako doplnkový právny základ článok 43 Zmluvy
ES pre poľnohospodárstvo (avšak táto posledná výhrada, ktorú vyjadrila
Rada, Spojené kráľovstvo a Európsky parlament, nespochybňuje
výlučnú právomoc Spoločenstva).V jadre
nezhody sú práve služby a duševné vlastníctvo. Komisia sa stavia
proti ôsmim členským štátom (okrem Belgického kráľovstva, Luxemburského
veľkovojvodstva, Írska a Talianskej republiky) a Európskemu
parlamentu. Rozpor je stručne povedané nasledujúci.Podľa
Komisie je právomoc Spoločenstva výlučná (buď na základe spoločnej
obchodnej politiky alebo alternatívne na základe implicitných právomocí
alebo presnejšie paralely medzi vnútornými a vonkajšími
právomocami). Podľa členských štátov, ktoré predložili pripomienky, sa
právomoc delí medzi členské štáty a Spoločenstvo. V každom
prípade členské štáty, ktoré predložili pripomienky, a Parlament
nepripúšťajú právomoc na základe spoločnej obchodnej politiky. Parlament
formálne nezaujíma stanovisko k dôvodnosti alternatívnej tézy
Komisie.VIII –  Zhodné bodyPred
vysvetlením bodov nezhody a odôvodnení uvádzaných na podporu
obhajovaných stanovísk jednej alebo druhej strany, treba poukázať na
body, v ktorých sa hľadiská zdajú byť zhodné.–        Z toho,
že Rada a všetky členské štáty podpísali dohodu o WTO
a jej prílohy, vyplýva, že existuje zhoda v otázke vhodnosti
alebo dokonca nevyhnutnosti jej uzavretia.–        Existuje
dohoda o tom, že uzavretie Dohody o WTO vyžaduje podľa článku
228 ods. 3 druhého pododseku Zmluvy ES súhlasné stanovisko
Európskeho parlamentu, pretože táto Dohoda stanovuje vytvorenie
osobitného inštitucionálneho rámca.–        Komisia
zdôraznila, že „z politických ak nie právnych dôvodov sa vyžaduje
pre uzavretie Uruguajského kola jednomyseľnosť v celom rozsahu“.
Ani Rada, ani členské štáty, ktoré predložili pripomienky, jej
neprotirečili.IX –  Mnohostranné dohody o obchode s tovaromMnohostranné
dohody o obchode s tovarom v podstate zahŕňajú Dohodu
GATT z roku 1994, ktorých výklad spresňujú rôzne protokoly
o dohode, dohody o niektorých tovaroch (poľnohospodárstvo
a textile a odevoch) a dohody o používaní
reštriktívnych predpisov ako technických prekážok obchodu, uplatňovaní
sanitárnych a fytosanitárnych opatrení, a Dohody TRIMs („Trade
related investment measures“).Komisia sa
domnieva, že všetky dohody „týkajúce sa obchodu s tovarmi
a zameriavajúce sa na rozšírenie medzinárodného obchodu elimináciou
prekážok obchodu a narušení obchodu“ patria do pôsobnosti článku
113 Zmluvy ES.Rada pripúšťa, že „výlučná
právomoc Spoločenstva pokrýva takmer všetky ustanovenia Dohody GATT
a jej prílohy“ a že táto právomoc „v zásade vyplýva
z článku 113“. Zdôrazňuje však, že použitie článku 43 bude nutné na
dohody o poľnohospodárstve a sanitárnych
a fytosanitárnych opatreniach, pretože sa „týkajú nielen obchodných
opatrení uplatniteľných na medzinárodný obchod
v poľnohospodárskymi výrobkami, ale predovšetkým schémy vnútornej
organizácie poľnohospodárskych trhov“.Pokiaľ
ide o poľnohospodárstvo, vláda Spojeného kráľovstva sa pripája
k stanovisku Rady a podporuje ju odôvodnením založeným na
konkrétnych príkladoch.Uvádza „dva príklady
dopadu dohôd obsiahnutých v prílohe 1A Dohody o WTO
o vnútornej schéme Spoločenstva v oblasti poľnohospodárskych
výrobkov. Po prvé, ustanovenia dohody o poľnohospodárstve, ktoré
obmedzujú „vnútornú podporu“, majú priamy dopad na výšku pomoci, ktorú
obdržia poľnohospodári a spracovatelia poľnohospodárskych výrobkov
od spoločných organizácií poľnohospodárskych trhov, ktoré boli zriadené
na základe článku 43 Zmluvy, a preto budú mať priamy dopad na
fungovanie týchto organizácií. Po druhé, ustanovenia dohody
o poľnohospodárstve a záväzkoch na zníženie subvencií na vývoz
zasiahnu komunitárny systém vývozných náhrad komunitárnych
poľnohospodárskych výrobkov, ktorý bol zriadený a spravuje sa
v súlade s článkom 43. Prakticky všetky spoločné organizácie
trhu obsahujú ustanovenia týkajúce sa vývozných náhrad a systém sa
spravuje podľa vykonávacích nariadení Rady a Komisie prijatých
v súlade s ustanovenia upravujúcimi spoločné organizácie“.Spojené
kráľovstvo zdôrazňuje, že tieto opatrenia sa týkajú poľnohospodárskych
výrobkov pochádzajúcich zo Spoločenstva, zatiaľ čo sa obvyklé nástroje
obchodnej politiky (kvantitatívne obmedzenia, tarifné opatrenia) týkajú
dovážaných tovarov a nie tuzemských tovarov. Z toho vyvodzuje,
že tieto opatrenia patria do pôsobnosti článku 43.Tieto úvahy o poľnohospodárstve nespochybňujú výlučnú právomoc Spoločenstva.Európsky
parlament tiež zastáva názor, že sa musí uplatniť článok 43 Zmluvy
vzhľadom na značný význam dohody o poľnohospodárstve. Upozorňuje,
že všeobecný systém preferencií je založený tak na článku 113, ako aj na
článku 43 Zmluvy [nariadenie Rady (EHS) č. 3917/92
z 21. decembra 1992 (Ú. v. ES L 396,
s. 1), a nariadenie Rady (ES) č. 3668/93
z 20. decembra 1993 (Ú. v. ES L 338,
s. 22)].Holandská vláda venuje
osobitnú pozornosť dohode o technických prekážkach obchodu. Na
rozdiel od Komisie, ktorá si nárokuje výlučnú právomoc Spoločenstva pre
túto novú dohodu, holandská vláda sa domnieva, že „Spoločenstvo
v značnom rozsahu nadobudlo výlučnú právomoc v oblasti
technických prekážok obchodu“, ale že „členské štáty majú aj vlastnú
právomoc vzhľadom na povahu niektorých smerníc, ale tiež na skutočnosť,
že ešte nebola v tejto oblasti uskutočnená ani zamýšľaná úplná
harmonizácia“.V oblasti obchodu
s tovarom skutočnú príčinu nezhody medzi Komisiou na jednej strane
a Radou a vládami, ktoré predložili pripomienky, na druhej
strane predstavujú tovary ESUO.Podľa
Komisie nevyžadujú mnohostranné dohody o obchode s tovarom
žiadny iný právny základ okrem článku 113, a to ani vtedy, keď sa
vzťahujú na tovary ESUO alebo tovary ESAE.Komisia
sa snaží znížiť význam, ktorý iní účastníci konania pripisujú článku 71
Zmluvy ESUO. Táto doložka o nepoužití článku 71 by nevyhradzovala
členským štátom žiadne právo v zmysle článku 232 ods. 1 Zmluvy
ES.Komisia sa odvoláva na stanovisko 1/75
z 11. novembra 1975 (Zb. s. 1355, a osobitne
s. 1365), podľa ktorého:„Je vylúčené,
aby (článok 71 Zmluvy ESUO) mohol spôsobiť neúčinnosť článkov 113
a 114 Zmluvy EHS a dotknúť sa zverenia právomoci
Spoločenstvu rokovať a uzavrieť medzinárodné dohody v oblasti
spoločnej obchodnej politiky.“Komisia sa
napokon domnieva, že iný zákonný spôsob na uzavretie obchodných dohôd
podľa Zmluvy ESUO je uplatniť ustanovenia článku 95.Rada
sa naopak domnieva, že „uzavretie GATT a jej príloh členskými
štátmi v rozsahu, v akom ich ustanovenia patria do právomoci
v oblasti obchodnej politiky, ktoré im vyhradzuje článok 71
Zmluvy ESUO, je v každom prípade zlučiteľné so Zmluvou“.Španielska
vláda trvá na výlučnej právomoci členských štátov pre tovary ESUO.
Helénska republika zdieľa toto stanovisko. To platí aj pre portugalskú
vládu.Vláda Spojeného kráľovstva taktiež
vychádza z článku 71 Zmluvy ESUO pri vyvodení záveru
o právomoci členských štátov, ale pripúšťa, že, ako uviedla
Komisia, uplatnenie článku 95 Zmluvy ESUO by bolo iným zákonným
spôsobom pre uzavretie dohody.Pokiaľ ide
o francúzsku vládu, tá sa domnieva, že „uzavretie dohody týkajúcej
sa obchodného režimu tovarov ESUO prostredníctvom ESUO na základe článku
95 zmluvy by nemalo za následok prevedenie právomocí priznaných
členským štátom článkom 71 tejto zmluvy“ na ESUO a že „sa teda
členské štáty môžu rozhodnúť o tom, že sami uzavrú Dohodu GATT
s prílohami, pokiaľ ide o ustanovenia vzťahujúce sa na obchod
s tovarmi ESUO podliehajúce právomoci, ktorú im vyhradzuje článok
71 Zmluvy ESUO“.X –  Analýza dohôd GATS a TRIPsA –  Dohoda GATS1.     Zmysel existencie Dohody GATSPrečo
všeobecná dohoda o obchode so službami? V niektorých
rozvinutých krajinách sa stalo odvetvie služieb dominantným odvetvím
hospodárstva. Podľa Komisie niektorí ekonómovia vidia v tomto
vývoji „predzvesť zásadnej reštrukturalizácie svetového hospodárstva
a čím viac zreteľnejší presun jednoduchého priemyslu smerom
k hospodárstvam rozvojových krajín, ktoré by sa týmto stali
hlavnými vývozcami priemyselných výrobkov“. „Vyspelé hospodárstva by
vyvážali hlavne služby a tovary s vysokou pridanou hodnotou
(s veľkým podielom know-how).“ „Rozširovanie medzinárodného obchodu
so službami sa oneskorilo oproti rastu tohto odvetvia národných
hospodárstiev v dôsledku skutočnosti, že žiadne medzinárodné
pravidlá nedokázali zabezpečiť hospodárskym subjektom nepostrádateľnú
istotu a predvídateľnosť. Odtiaľ pochádza myšlienka vytvorenia
rámca, ktorý by umožnil zavedenie liberalizácie prostredníctvom
prerokovania nových pravidiel.“2.     Podstata GATSDohoda
GATS je pokusom o prevedenie zásad Dohody GATT do oblasti služieb,
v ktorej prekážky obchodu nepredstavujú clá alebo dovozné kvóty,
ale právna úprava vzťahujúca sa na prístup na trhy a odbornú
spôsobilosť poskytovateľov služieb. Odbory, ktoré treba ešte stále brať
do úvahy, nie sú všetky definované. Ako zdôraznila francúzska vláda na
všeobecnejšej úrovni vo vzťahu k Dohode o WTO, Dohoda
GATS vytvára priestor pre rokovanie s cieľom prehĺbiť už dohodnuté
odbory a uzavrieť dohody v nových oblastiach.3.     Definícia služieb a spôsobov ich dodávaniaPojem
služba je veľmi široký, lebo zahŕňa „všetky služby vo všetkých
odvetviach s výnimkou služieb dodávaných pri výkone vládnej moci“.
Pokiaľ ide o „službu dodávanú pri výkone vládnej moci“, za tú sa
považuje „každá služba, ktorá nie je dodaná na obchodnom základe alebo
v rámci súťaže s viacerými dodávateľmi služby“ [článok 1
ods. 3 písm. b) a c) Dohody GATS].Podľa článku 1 ods. 2 Dohody GATS zahŕňa obchod so službami štyri druhy alebo spôsoby dodávania služby:–        „cross-border
supply“ (alebo „cezhraničné dodávky“) je to dodávka služby pôvodom
z členského štátu a určená akémukoľvek inému členskému štátu.
Rada uvádza nasledujúci príklad: kancelária architektov so sídlom
v štáte A dodá projekt elektrických inštalácií inžinierskej
kancelárii so sídlom v štáte B_–        „consumption
abroad“ (alebo „spotreba v zahraničí“) je dodávka služby na území
členského štátu v prospech spotrebiteľa služby z akéhokoľvek
iného členského štátu. Príklad: služby poskytované v štáte A
turistom, ktorí prišli zo štátu B_–        „commercial
presence“ („obchodná prítomnosť“ alebo „prítomnosť právnických osôb“)
je dodávka služby dodávateľom služby z iného členského štátu
prostredníctvom obchodnej prítomnosti na jeho území. „Obchodná
prítomnosť“ je podľa článku XXVIII písm. d) „akýkoľvek typ obchodnej
firmy alebo firmy poskytujúcej tzv. profesionálne služby vrátane formy:i)      ustanovenia, získania alebo udržiavania právnickej osoby;ii)      vytvorenia
alebo udržiavania filiálky alebo zastupiteľského úradu na území člena
na účely dodania služby“.Preto ide, ako uvádza
Rada, o prípad usadenia sa a poskytovania služieb v štáte
B podnikmi alebo podnikateľmi zo štátu A. S týmto spôsobom
poskytovania sa napríklad stretávame pri bankových službách.–        „movement
of persons“ („pohyb osôb“, „prítomnosť fyzických osôb“) je dodávka
služby poskytovateľom služieb z jedného členského štátu
prostredníctvom prítomnosti fyzických osôb tohto členského štátu na
území iného členského štátu. Podľa Rady je to prípad, keď podnik
zo štátu A poskytuje svoje služby v štáte B prostredníctvom
pracovníkov pochádzajúcich zo štátu A. Prirodzene sa tým myslí výkon
stavebných prác.4.     Dvojitá „univerzálnosť“ Dohody GATSRada
zdôrazňuje že Dohoda GATS má dvojitú univerzálnosť. Na jednej strane
zastrešuje všetky odvetvia služieb (pozri definíciu služby uvedenú pod
bodom X. A. 3.): inými slovami, týka sa dopravy, finančných
a poisťovacích služieb, telekomunikácií, informačných
a audiovizuálnych služieb, odvetvia cestovného ruchu, hotelierstva
a reštauračných služieb, stavebníctva, slobodných povolaní
a tiež vzdelávania a zdravotnej starostlivosti, atď. Na druhej
strane Dohoda GATS zastrešuje všetky aspekty usadenia sa
a činnosti poskytovateľov služieb. Dohoda GATS sa uplatňuje „na
opatrenia členov pôsobiacich v obchode so službami [na opatrenia
členských štátov, ktoré zasahujú obchod so službami – neoficiálny preklad]“, v súlade s jeho definíciou. Preto zahŕňa:–        všetky
podmienky súvisiace s usadením sa (so založením alebo nadobudnutím
spoločnosti alebo zriadením pobočky)_–        všetky
podmienky režimu výkonu týchto činností (od režimu konkurzu až po
daňový režim alebo zamestnanecký režim).5.     Povaha prevzatých záväzkovTreba odlíšiť všeobecné záväzky od osobitných záväzkov. a)     Všeobecné záväzky Najdôležitejším
záväzkom je zaobchádzanie podľa doložky najvyšších výhod (článok II
ods. 1). Napriek tomu počas doby, ktorá by nemala prekročiť
desať rokov (pozri prílohu), môže štát zachovávať opatrenie, ktoré
vytvára diskrimináciu medzi jeho obchodnými partnermi do tej miery,
v akej toto opatrenie figuruje v prílohe k zoznamu
výnimiek a spĺňa v ňom uvedené podmienky. Článok V okrem iného
stanovuje trvalú výnimku zo zásady zaobchádzania podľa doložky
najvyšších výhod v prospech oblastných integrácií a to podľa
vzoru článku XXIV Dohody GATT.Ďalší
všeobecný záväzok je transparentnosť: každý členský štát je najmä
povinný zverejňovať opatrenia alebo predpisy vzťahujúce sa na služby
(článok III ods. 1), čo Dohoda nazýva „príslušnými všeobecne
platnými opatreniami, ktoré sa týkajú alebo zasahujú do fungovania tejto
dohody“.Treba tiež poukázať na záväzok
ustanoviť konania (súdne, arbitrážne alebo správne) o opravných
prostriedkoch proti rozhodnutiam správnych orgánov, ktoré zasahujú
obchod so službami (článok VI ods. 2).Je
vhodné ešte zdôrazniť záväzok každého členského štátu zabrániť tomu,
aby monopolný poskytovateľ služby na jeho území konal spôsobom, ktorý je
v rozpore so zásadou zaobchádzania podľa doložky najvyšších výhod
alebo jeho osobitnými záväzkami (článok VIII ods. 1).Nakoniec, sú prijaté záväzky, pokiaľ ide o uznávanie povolení, licencií alebo osvedčení dodávateľom služieb (článok VII).b)     Osobitné záväzkyOsobitné
záväzky, ktoré sa nachádzajú v častiach III a IV Dohody
a jej príloh, spočívajú v záväzku členského štátu poskytnúť
prístup na trhy službám a poskytovateľom služieb zo všetkých
ostatných členských štátov a v jeho rámci priznať službám
a poskytovateľom služieb zo všetkých ostatných členských štátov,
pokiaľ ide o opatrenia týkajúce sa poskytovania služieb,
zaobchádzania nie menej výhodné ako zaobchádzanie, ktoré poskytuje
vlastným obdobným službám a svojim vlastným poskytovateľom
obdobných služieb (zásada národného zaobchádzania).Obmedzenia,
ktoré pokrýva záväzok poskytnúť prístup na trhy, sú spresnené
v článku XVI ods. 2: ide v podstate o vzdanie sa
práva ukladať kvantitatívne obmedzenia na činnosť poskytovateľov služieb
z iných členských štátov. Rada uvádza ako príklad tieto
obmedzenia:–        maximálny
počet televíznych alebo dopravných podnikov kontrolovaných podnikmi
alebo štátnymi príslušníkmi tretích krajín_–        maximálny počet „zahraničných“ lekárov_–        maximálne
percento „zahraničnej“ účasti na kapitále televíznych alebo dopravných
podnikov atď._–        zákaz niektorých činností bánk alebo poisťovní pod zahraničnou kontrolou_–        zavádzanie „kvót“ v audiovizuálnom odvetví pre výrobu tretích krajín.Tieto
záväzky, ktoré nie sú bezpodmienečné alebo absolútne, sú obsiahnuté
v zoznamoch podľa štátov. Členský štát môže uviesť vo svojom
zozname, že nesprístupňuje úplne svoj trh, ukladá podmienky (napríklad
obchodnú prítomnosť) alebo aj obmedzenia. Tieto podmienky
a obmedzenia sú špecifikované v jeho zozname. To isté platí
pre záväzok národného zaobchádzania.Pre
Európske spoločenstvo bol zoznam predložený Spoločenstvom
a členskými štátmi: v ňom uvedené záväzky sa však menovite
týkajú každého členského štátu a podmienky a obmedzenia nie sú
totožné pre všetky členské štáty.Tieto
osobitné záväzky sú výsledkom mnohostranných rokovaní, v ktorých
reciprocita nebola hľadaná v jednotlivých odvetviach, ale
z globálneho hľadiska.6.     Dynamickosť dohody Dohoda
GATS, ktorá má určiť rámec rokovania, je, ako zdôrazňuje Rada,
dynamickej povahy. Rada poukazuje na článok XIX Dohody GATS, ktorý sa
týka povinnosti začať série následných rokovaní s cieľom postupne
zvyšovať úroveň liberalizácie. Tiež treba poznamenať, že článok X
predpokladá mnohostranné rokovania založené na zásade zákazu
diskriminácie v oblasti naliehavých ochranných opatrení. Možno tiež
zdôrazniť článok XIII, ktorý predpokladá neuplatniteľnosť zásady
doložky najvyšších výhod, osobitné záväzky poskytnutia prístupu na trh
a poskytnutie národného zaobchádzania pri verejnom obstarávaní
služieb, stanovuje, že v určitej lehote sa uskutočnia mnohostranné
rokovania na túto tému. Nakoniec je vhodné poukázať na článok XV, ktorý
stanovuje záväzok rokovania s cieľom vypracovať mnohostranné
pravidlá potrebné na zabránenie rušivým účinkom v dôsledku
subvencií.B –  Dohoda TRIPs1.     Ciele a zmysel existencieHlavným
cieľom Dohody TRIPs je, ako zdôraznila francúzska vláda, posilnenie
a harmonizácia ochrany duševného vlastníctva vo svetovom meradle.Francúzska
vláda vysvetľuje, že úsilie vyvinuté na tento účel v rámci iných
úloh, a najmä preto, že práce vykonávané v rokoch 1980 až 1984
pri preskúmavaní Parížskym úniovým dohovorom na ochranu priemyselného
vlastníctva boli neúspešné, trvali vyspelé štáty na tom, aby duševné
vlastníctvo bolo začlenené do Uruguajského kola takým spôsobom, aby bolo
možné využiť prospech z dynamiky celej Dohody GATT
(prostredníctvom jeho rokovacích prostriedkov) a jeho mechanizmu
pre urovnávanie sporov.Podľa vysvetlenia
Komisie spôsobuje obchod s falšovaným tovarom v niektorých
tretích štátoch (zneužívanie ochrannej známky, napodobeniny tovarov,
tovary alebo postupy chránené falošným patentom alebo tiež pirátske
kópie kníh, diskov a videokaziet) priemyslu Spoločenstva značnú
ujmu. Neexistencia účinnej ochrany duševného vlastníctva
v niektorých tretích štátoch bola považovaná za skutočnosť, ktorá
má rovnaký účinok na „tovary, ktoré sú predmetom práv duševného
vlastníctva“ ako akékoľvek iné obmedzenie dovozov.Komisia
poukazuje, že odvetné obchodné opatrenia boli uplatnené tak Spojenými
štátmi, ako aj Spoločenstvom vo vzťahu k štátom, ktoré buď
nezaručujú dostatočnú ochranu duševného vlastníctva alebo vytvárajú
diskrimináciu medzi ich obchodnými partnermi. Tieto opatrenia prispeli
k tomu, že rozvojové krajiny prijali myšlienku posilnenia duševného
vlastníctva, zatiaľ čo dovtedy mali tendenciu vidieť v tomto
odvetví práva nástroj vykorisťovania v rukách priemyselne vyspelých
štátov. Okrem toho si rozvojové krajiny, ako vysvetľuje Komisia, čím
ďalej tým viac uvedomujú možné výhody posilnenej ochrany duševného
vlastníctva cestou podnecovania miestnej inovácie.2.     Pole pôsobnosti a prostriedky prijaté s cieľom uskutočnenia sledovaných cieľovDohoda
TRIPs má veľmi široké pole pôsobnosti, lebo pokrýva tak literárne
a umelecké vlastníctvo (autorské právo a príbuzné práva), ako
aj priemyselné vlastníctvo (ochranné známky označenia pôvodu
a pôvodných označení, patenty, výkresy a vzory, know‑how),
s výnimkou odrôd rastlín (článok 1 ods. 2 Dohody TRIPs).Časť
I Dohody TRIPs (články 1 až 8) obsahuje všeobecné ustanovenia
a základné zásady. Časť II (články 9 až 40) stanovuje normy
týkajúce sa existencie, rozsahu a výkonu práv duševného
vlastníctva. Časť III (články 41 až 61) formuluje prostriedky vymáhania
práv duševného vlastníctva. Časť IV (článok 62) definuje konania
týkajúce sa nadobudnutia a zachovania práv duševného vlastníctva.
Časť V (články 63 a 64) upravuje urovnávanie sporov.
V časti VI (články 65 až 67) sú prechodné ustanovenia
a v časti VII (články 68 až 73) inštitucionálne
a záverečné ustanovenia.Ochrana
duševného vlastníctva, ktorú sa Dohoda TRIPs snaží stanoviť, je
minimálnej povahy. Dohoda TRIPs ponecháva svojim členom slobodu zaviesť
rozsiahlejšiu ochranu a zvoliť primeranejšie prostriedky na
vykonanie jej ustanovení (článok 1 ods. 1 Dohoda TRIPs).Uplatniteľnosť
dohody je určená osobným kritériom (právo uplatniteľné na niektoré
fyzické osoby a právnické osoby, ktoré sú štátnymi príslušníkmi
tretích krajín; článok 1 ods. 3 Dohody TRIPs).Dohoda
TRIPs stanovuje zásadu národného zaobchádzania (článok 3)
a zaobchádzania podľa doložky najvyšších výhod (článok 4). Tieto
dve zásady obsahujú aj výnimky. Takisto zásada národného zaobchádzania
platí len s výhradou výnimiek už stanovených Parížskym úniovým
dohovorom na ochranu priemyselného vlastníctva, Bernským dohovorom na
ochranu literárnych a umeleckých diel, Rímskym dohovorom na ochranu
umelcov, výkonných umelcov, výrobcov zvukových záznamov
a záznamov rozhlasových organizácií a Washingtonskou
zmluvou o ochrane duševného vlastníctva v oblasti
integrovaných obvodov. Okrem iného, pokiaľ ide o výkonných umelcov,
výrobcov zvukových záznamov a záznamov rozhlasových
organizácií, povinnosť národného zaobchádzania sa obmedzuje na práva,
ktoré sú uvedené v samotnej Dohode TRIPs (článok 3 ods. 1
Dohody TRIPs).Ako vysvetľuje Rada, ciele
Dohody TRIPs sú sledované dvojakým spôsobom: najprv odkazom na
medzinárodné dohovory, ktoré podľa vyjadrenia Komisie „(požívali)
relatívne vysokú mieru akceptácie“, a to Parížsky dohovor
o duševnom vlastníctve a Bernský dohovor o literárnom
a umeleckom vlastníctve, čo sú dohovory ktoré sa, pokiaľ sa ich to
týka, tiež vzťahujú na harmonizáciu práva, ako aj poskytovanie národného
zaobchádzania v neharmonizovaných oblastiach; napokon
prostredníctvom osobitných vecných ustanovení („najzákladnejších“)
„v oblastiach“, ako zdôrazňuje Komisia, „duševného vlastníctva,
v ktorých účastnícke štáty pociťovali bezprostrednú potrebu širšej
ochrany“.Odkaz na Parížsky úniový dohovor
zahŕňa všetky vecné ustanovenia tohto dohovoru: vylúčené sú jedine
inštitucionálne záverečné a prechodné ustanovenia (článok 2
ods. 1 Dohody TRIPs). Odkaz na Bernský dohovor sa tiež týka
všetkých vecných ustanovení Dohovoru s výnimkou tých, ktoré sa
vzťahujú na autorské morálne práva (článok 9 ods. 1 Dohody TRIPs).Osobitné vecné ustanovenia sú zoskupené v častiach II, III a IV Dohody TRIPs.Z oblasti
týchto osobitných vecných ustanovení je vyňatý dôležitý problém: ide
o ustanovenie o vyčerpaní práv. Článok 6 všeobecných
ustanovení Dohody TRIPs spresňuje:„Na účely
urovnávania sporov v rámci tejto dohody, s výhradou
ustanovení článkov 3 [národné zaobchádzanie] a 4 [zaobchádzanie
podľa doložky najvyšších výhod], nebude žiadne ustanovenie tejto dohody
použité na riešenie otázky vyčerpania práv priemyselného vlastníctva.“Na
pripomenutie, zásada vyčerpania je zásada, ktorá odopiera držiteľom
práv duševného vlastníctva možnosť dovolávať sa ich s cieľom
kontrolovať obeh tovarov, ktoré sami uviedli na trh alebo ktoré boli
uvedené na trh s ich súhlasom. Podľa Komisie z článku 6 Dohody
TRIPs vyplýva, že „ak členský štát uplatňuje zásadu ‚národného‘
vyčerpania (alebo ‚oblastného‘ pre colné alebo oblastné únie), nemôže sa
dovolávať ustanovení Dohody TRIPs, ktoré sa vzťahujú na urovnávanie
sporov (vrátane sťažnosti o porušení a bez toho, aby došlo
k porušeniu)“.Štáty Spoločenstva,
povinné uplatňovať zásadu vyčerpania vo vzťahoch v rámci
Spoločenstva, môžu slobodne vylúčiť dovezený tovar, ktorý pochádza
z tretej krajiny: to isté bude platiť pre samotné Spoločenstvo.Ak
však štát uplatňuje na svojich štátnych príslušníkov zásadu vyčerpania,
bez obmedzenia sa na prípady uvádzania na trh v štáte
Spoločenstva, bude ju musieť takým istým spôsobom uplatňovať aj na
štátnych príslušníkov tretích krajín podľa zásady národného
zaobchádzania. Takisto zásada zaobchádzania podľa doložky najvyšších
výhod bráni každému členskému štátu Dohody TRIPs uplatňovať odlišné
pravidlo podľa toho, či ide o štátnych príslušníkov tej tretej
krajiny alebo inej tretej krajiny.Podľa
Komisie článok 6 Dohody TRIPs umožňuje členskému štátu „sa naďalej
stavať proti paralelným dovozom tovarov… predávaných v zahraničí
(t. j. v tretích krajinách) držiteľom práva duševného
vlastníctva alebo s jeho súhlasom“. Komisia sa domnieva, že
obmedzenie zásady vyčerpania na vzťahy v rámci Spoločenstva „je
nevyhnutné pre dodržiavanie ustanovení práva Spoločenstva a pre
umožnenie držiteľom práv Spoločenstva podmaniť si zahraničné trhy
(t. j. trhy tretích krajín) pri zachovaní určitej kontroly nad
dovozom (alebo spätným dovozom) tovarov na základe technológie
v Spoločenstve“.3.     Osobitné vecné ustanovenia a)     Autorské právo a príbuzné právaOchrana
autorského práva sa vzťahuje na formy, prejavy a nevzťahuje sa na
myšlienky, metódy fungovania alebo matematické pojmy ako také (článok 9
ods. 2 Dohody TRIPs). Je stanovená minimálna doba trvania ochrany
(článok 12).Počítačové programy sú chránené
ako literárne diela v súlade s Bernským dohovorom (článok 10
ods. 1 Dohody TRIPs).Súvisiace práva,
ktorými sú práva výkonných umelcov, výrobcov zvukových záznamov
a záznamov rozhlasových organizácií, sú upravené
a definované (článok 14 Dohody TRIPs).Autorom
počítačových programov musí byť poskytnuté právo na nájom. Toto právo
sa pre autorov kinematografických diel predpokladá len vtedy, ak by
nájom a) „viedol k široko rozšírenej realizácii kópií týchto diel,
ktorá by značne ohrozila výlučné právo na reprodukciu priznané
v (príslušnom členskom štáte) autorom a ich nástupcom“.b)     Priemyselné vlastníctvo i)     Ochranné známkyOchrana priznaná ochranným známkam platí tak pre ochranné známky tovarov, ako aj pre ochranné známky služieb.Sú
určené označenia spôsobilé tvoriť ochrannú známku a sú definované
práva priznané ochrannou známkou (článok 15 ods. 1 a článok 16
ods. 1 Dohody TRIPs).Spôsobilosť na
zápis ochrannej známky môže byť podriadená jej používaniu, ale nie
podaniu prihlášky (článok 15 ods. 3). Je stanovená minimálna doba
zápisu a jeho obnovy (článok 18). V prípade zavedenia
povinnosti používania stanovuje Dohoda TRIPs minimálnu dobu
nepoužívania, ktorá môže spôsobiť výmaz ochrannej známky (článok 19).Ochrana
všeobecne známych ochranných známok v zmysle článku 6 Parížskeho
úniového dohovoru je rozšírená na ochranné známky služieb (článok 16
ods. 2) a nad rámec okruhu podobných tovarov (článok 16
ods. 3).Členovia Dohody TRIPs majú
možnosť určiť podmienky udeľovania licencií a postúpenia. Povinné
udeľovanie licencií je však vylúčené a postúpenie ochrannej známky
sa môže uskutočniť bez súčasného prevodu podniku, ktorému patrí ochranná
známka.ii)  Zemepisné označeniaOddiel
3 časti II Dohody TRIPs stanovuje presné ustanovenia, pokiaľ ide
o zabezpečenie ochrany zemepisných označení, považovaných za
„označenia, ktoré označujú tovar ako pochádzajúci z územia člena
alebo z oblasti, alebo z lokality na tomto území, ak danú
kvalitu, povesť a iné charakteristické znaky tovaru možno
v podstate pripísať jeho zemepisnému pôvodu“ (článok 22 ods. 1
Dohody TRIPs).Všeobecne pôjde o zabránenie:„a)      použitia
akéhokoľvek spôsobu označovania alebo prezentácie tovaru, ktorý uvádza
alebo naznačuje, že príslušný tovar pochádza z inej zemepisnej
oblasti, ako je skutočné miesto jeho pôvodu, spôsobom, ktorý uvádza
verejnosť do omylu, pokiaľ ide o zemepisný pôvod tovaru;b)      akéhokoľvek
používania, ktoré predstavuje akt nekalej súťaže v zmysle článku
10 bis Parížskeho dohovoru (1967)“ (článok 22 ods. 2 Dohody TRIPs).Treba
posilniť ochranu v prospech zemepisných označení pre vína
a liehoviny: prostriedky, ktoré zabránia používaniu zemepisných
označení identifikujúcich vína alebo liehoviny, ktoré nemajú pôvod na
označenom mieste, musia byť použité rovnako „aj v prípadoch, keď sa
skutočný pôvod výrobkov uvádza, alebo sa použije zemepisné označenie
v preklade, alebo je sprevádzané výrazmi, ako sú ‚druh‘, ‚typ‘,
‚štýl‘, ‚kópia‘, alebo podobne“ (článok 23 ods. 1 Dohody TRIPs).Tieto pravidlá však platia len do budúcna. Totiž„žiadne
ustanovenie tejto sekcie nebude vyžadovať od člena, aby zabránil
pokračujúcemu a podobnému používaniu určitého zemepisného označenia
iného člena označujúceho vína alebo liehoviny v súvislosti
s tovarmi alebo so službami dodávanými ktorýmkoľvek jeho občanom
alebo osobou, ktorá má uňho sídlo a ktorá používa toto zemepisné
označenie nepretržite v súvislosti s rovnakými alebo
príbuznými tovarmi alebo službami na území tohto člena buď a) aspoň
počas 10 rokov pred 15. aprílom 1994, alebo b) v dobrej viere pred
týmto dátumom“ (článok 24 ods. 4 Dohody TRIPs).iii)  Priemyselné vzoryOblasť
priemyselnej estetiky je tiež pokrytá Dohodou TRIPs. Musí byť
zabezpečená ochrana nových alebo pôvodných priemyselných vzorov (článok
25 ods. 1). Je definovaný rozsah ochrany a je stanovená
minimálna doba (článok 26).Zvlášť pre
textilné výrobky nemôžu byť podmienky ochrany také, že neoprávnene
ohrozujú možnosť ich získania (článok 25 ods. 2 Dohody TRIPs).iv)  PatentyV oddiele
5 časti II o patentoch sa predovšetkým nachádzajú ustanovenia
o patentovateľnosti (článok 27). Preto musí byť patentovateľný
každý vynález tovaru alebo proces bez diskriminácie, pokiaľ ide
o technologickú oblasť (ten istý článok). Rozvojovým krajinám je
však priznaná možnosť odložiť na určitú dobu povinnosť rozšíriť
patentovú ochranu do oblastí technológie, v ktorej je podľa ich
práva vylúčená patentovateľnosť až do dátumu všeobecnej platnosti Dohody
(článok 65 ods. 4). Práva priznané patentom sú definované (článok
28) a musia mať minimálne trvanie dvadsať rokov (článok 33). Článok
31 napokon zakotvuje ustanovenia určené na obmedzenie podmienok, za
ktorých budú môcť byť udeľované povinné licencie.v)     Topografie integrovaných obvodovUstanovenia,
ktoré sa vzťahujú na topografie integrovaných obvodov, sú určené na
nápravu nedostatkov Washingtonskej zmluvy o duševnom vlastníctve vo
veci integrovaných obvodov. Definujú tak rozsah práva, ktoré má byť
priznané (článok 36), ako aj trvanie ochrany (článok 38).vi)  Ochrana nezverejnených technických informáciíČlenovia
Dohody TRIPs sú povinní chrániť pred nekalou súťažou nezverejnené
informácie (článok 39 ods. 1). Oprávnení držitelia informácií musia
mať možnosť zabrániť tomu, aby boli „zverejnené, získané alebo použité
inými osobami bez ich súhlasu spôsobom, ktorý je v rozpore
s čestnou obchodnou praxou“. Podmienkou tejto ochrany je, že tieto
informácie sú tajné, majú obchodnú hodnotu z dôvodu svojho utajenia
a majú byť zo strany osoby, ktorá ich má právoplatne pod
kontrolou, predmetom ustanovení na účely zachovania ich tajnosti (článok
39 ods. 2).vii)  Kontrola protisúťažných praktík v zmluvných licenciáchČlenovia
súhlasia s tým, že niektoré licenčné praktiky alebo podmienky
vzťahujúce sa na práva duševného vlastníctva, ktoré obmedzujú
hospodársku súťaž, môžu mať nepriaznivé účinky na obchod a môžu
prekážať pri prevode alebo rozšírení technológií (článok 40). Dohoda
TRIP uznáva ich právo spresniť praktiky alebo podmienky, ktoré môžu
predstavovať zneužitie práv duševného vlastníctva a prijať
primerané opatrenia s cieľom predchádzať alebo kontrolovať tieto
praktiky.4.     Osobitné procesné ustanovenia (prostriedky na vymáhanie práv duševného vlastníctva)Na
dosiahnutie cieľa jednotnej minimálnej ochrany duševného vlastníctva
nestačí definovať obsah rôznych práv, ktoré musia byť priznané. Treba
ustanoviť aj „účinné a primerané prostriedky“ na ich vymoženie
(pozri odôvodnenie Dohody TRIPs). Práve táto skutočnosť vysvetľuje
existenciu časti III Dohody TRIPs, týkajúcej sa konaní, ktoré musia
zaviesť členské štáty tak, aby umožnili účinný postup proti každému
činu, ktorý porušuje práva duševného vlastníctva upravené Dohodou TRIPs
(článok 41 ods. 1). Táto časť III na jednej strane vymenúva
opatrenia, na ktoré musia mať držitelia práv duševného vlastníctva nárok
na strane súdnych, správnych a colných orgánov, tak proti
porušeniu ich práv, ako aj proti nebezpečenstvu ich porušenia (a),
a na druhej strane ukladá, aby konania, prostredníctvom ktorých
môžu byť dosiahnuté tieto opatrenia, spĺňali určité požiadavky (b).a)     Nápravné opatrenia Dohoda
TRIPs stanovuje tak opatrenia určené na ukončenie alebo potlačenie
porušovania práv duševného vlastníctva (príkaz ukončiť činnosť, náhrada
škody, zhabanie alebo zničenie falšovaných predmetov, trestné sankcie),
ako aj opatrenia určené na predchádzanie porušeniam práv duševného
vlastníctva (dočasné opatrenia, pozastavenie uvádzania do obehu colnými
orgánmi).Súdne orgány musia mať oprávnenie
nariadiť porušovateľovi, aby ukončil porušovanie práva duševného
vlastníctva žalobcu (článok 44 ods. 1).Súdne
orgány musia mať právomoc odsúdiť porušovateľa na úhradu primeranej
náhrady škody držiteľovi porušeného práva, ak porušovateľ vedel alebo
mal rozumné predpoklady vedieť, že jeho činnosť porušovala právo
duševného vlastníctva (článok 45 ods. 1).Súdne
orgány musia byť tiež oprávnené nariadiť, aby tovar, ktorý porušuje
právo duševného vlastníctva, bol odstránený z obchodnej siete bez
akejkoľvek náhrady alebo zničený, pokiaľ by to v poslednom uvedenom
prípade nebolo v rozpore s platnými ústavnými predpismi
(článok 46).Trestné sankcie, ktoré môžu
siahať až k odňatiu slobody, musia byť nariadené aj pre skutky
úmyselného falšovania ochrannej známky alebo pirátstva, ktoré porušuje
autorské právo, páchaného v obchodnom meradle (článok 61).Pokiaľ ide o preventívne opatrenia, existujú dva druhy. Súdne
orgány musia byť predovšetkým oprávnené nariadiť účinné a rýchle
dočasné opatrenia, ktoré zabránia spáchaniu činu, ktorý porušuje právo
duševného vlastníctva (článok 50 ods. 1). V prípade potreby
budú môcť byť tieto opatrenia prijaté bez vypočutia druhého účastníka
(článok 50 ods. 2), ktorý však môže neskôr žiadať revíziu (tohto
rozhodnutia) (článok 50 ods. 4).Napokon
členovia musia upraviť konania, ktoré umožnia držiteľovi, ktorý má
platné dôvody na podozrenie, že môže dôjsť k dovozu tovarov pod
falšovanou ochrannou známkou alebo pirátskych tovarov, ktoré porušujú
autorské právo, predložiť príslušným správnym alebo súdnym orgánom
písomnú žiadosť o pozastavenie prepustenia týchto tovarov do obehu
colnými orgánmi. Členovia budú môcť ustanoviť podobné opatrenia na iné
porušenie práv duševného vlastníctva (článok 51).Tieto
opatrenia o pozastavení prepustenia do voľného obehu tovarov majú
tiež dočasnú povahu. Ich zachovanie podlieha podaniu návrhu na začatie
konania vo veci samej (pozri článok 55).b)     Procesné zárukyKonania
určené na vymoženie práv duševného vlastníctva musia byť spravodlivé
a nestranné (článok 41 ods. 2). Požiadavka spravodlivosti
a nestrannosti konaní je spresnená niekoľkými spôsobmi.Držitelia
práv musia mať prístup k občianskym súdnym konaniam určeným na
vymoženie práv duševného vlastníctva a žalovaní musia byť
v riadnom čase upovedomení na základe písomného dostatočne presného
oznámenia, ktoré uvádza najmä podklady tvrdení (článok 42). Účastníci
konania musia byť oprávnení nechať sa zastupovať nezávislým právnym
poradcom a požiadavky týkajúce sa povinnej osobnej účasti nesmú byť
neprimerané (článok 42). Všetci účastníci týchto konaní musia byť
oprávnení odôvodniť svoje tvrdenia a predložiť všetky relevantné
dôkazné prostriedky (článok 42), a musia disponovať právom žiadať
protistranu o predloženie dôkazných prostriedkov, ktoré vlastní
(článok 43). Rozhodnutia vo veci samej sa musia opierať výlučne
o dôkazné prostriedky, ktoré mohli byť účastníkmi konania
prejednané, a musia byť prednostne písomné a odôvodnené
(článok 41 ods. 3).Účastníci konania
musia disponovať právom na opravný prostriedok pred súdnym orgánom proti
konečnému rozhodnutiu správneho orgánu a proti rozhodnutiu súdu na
prvom stupni (článok 41 ods. 4).Musí
byť stanovená možnosť náhrady škody proti držiteľom práv duševného
vlastníctva, ktorí by mohli protiprávne alebo neodôvodnene zneužiť
konania, ktoré im majú slúžiť (článok 48 ods. 1).XI –  Spoločná obchodná politika, Dohody GATS a TRIPs: stanoviská účastníkov konania Ako
už bolo uvedené, Komisia na jednej strane, Rada, štáty, ktoré
predložili pripomienky, a Európsky parlament na druhej strane, sa
vôbec nezhodujú v otázke začlenenia vecí upravených Dohodami GATS
a TRIPs do spoločnej obchodnej politiky, vo vzťahu ku ktorej má
podľa článku 113 Zmluvy ES Spoločenstvo výlučnú právomoc.Stanoviská účastníkov konania k Dohodám GATS a TRIPs budú postupne preskúmané.A –  Dohoda GATSKomisia
sa v hlavnej téze domnieva, že služby upravené Dohodou GATS
nepatria pod spoločnú obchodnú politiku. Táto sa neobmedzuje len na
tovary. Hlavná myšlienka Komisie spočíva v tom, že každá dohoda,
ktorá má tendenciu priamo alebo nepriamo ovplyvniť objem alebo štruktúru
toku obchodných výmen, je dohodou obchodnej politiky a musí byť
uzavretá na základe článku 113.Aké sú hlavné argumenty?–        Predovšetkým
judikatúra Súdneho dvora zdôraznila, že „pojem obchodná politika má
rovnaký obsah bez ohľadu na to, či sa uplatňuje v medzinárodnej
sfére činnosti štátu alebo Spoločenstva“ (stanovisko 1/75, už citované,
osobitne s. 1362, štvrtý odsek). Takže podľa Komisie nemôže žiadny
členský štát seriózne trvať na tom, že obchod so službami nie je obchod
a že dohody, ktoré uzavrel v tejto oblasti, nepatria do
obchodnej politiky.–        Ekonómami
zdôrazňovaná súvislosť alebo podobnosť medzi tovarmi a službami,
pričom tieto dve odvetvia sú zahrnuté do obchodnej bilancie.–        Právna
doktrína, ktorá sa podľa svojho súčasného stavu domnieva prakticky
jednomyseľne, že obchod so službami tvorí súčasť spoločnej obchodnej
politiky. Komisia však pripúšťa, že niektorí predstavitelia
„najumiernenejšej“ súčasnej doktríny vylučujú služby poskytnuté
prostredníctvom ustanovizne usadenej v štáte, v ktorom sa
služby poskytujú. Pre Komisiu nie je žiadny dôvod takto rozlišovať medzi
priamym cezhraničným poskytnutím služieb, ktoré samo tvorí súčasť
spoločnej obchodnej politiky, a dodávkou služieb prostredníctvom
obchodnej prítomnosti, ktoré tvorí súčasť vonkajšej politiky
ustanovizne.–        Účel Dohody GATS, ktorým je liberalizácia obchodu so službami.–        Používané
nástroje (zaobchádzanie podľa najvyšších výhod, transparentnosť), ktoré
sú tradičnými nástrojmi obchodnej politiky. To isté by platilo aj
v prípade ustanovení vzťahujúcich sa na prístup na trhy a na
národné zaobchádzanie. Zoznamy osobitných záväzkov, hoci sa
v značnej miere týkajú právnych bariér, by boli porovnateľné so
zoznamami colných sadzieb členov v odvetví tovarov.Vo
zvyšnej časti sa Komisia snaží preukázať, že ustanovenia Dohody GATS
nachádzajú svoj náprotivok v porovnateľných ustanoveniach Dohody
GATT.Vzájomné prekrývanie sa tovarov
a služieb by sa dalo preukázať ešte možnosťou použitia krížového
odvetného opatrenia, a toto prekrývanie by potvrdilo, že tovary
a služby tvoria súčasť tej istej obchodnej politiky.Doložky
týkajúce sa neskorších rokovaní (pozri X. A. 6. vyššie,
Dynamická povaha Dohody GATS) „nie sú spôsobilé zmeniť právny základ
teraz skúmanej dohody“. „Každá dohoda, ktorá bude výsledkom týchto
ustanovení, musí byť neskôr predmetom osobitného posúdenia s cieľom
určiť právny základ.“Skutočnosť, že
odvetvia služieb upravené Dohodou GATS nie sú vždy v práve
Spoločenstva harmonizované a v niektorých prípadoch sú naďalej
upravené vnútroštátnou právnou úpravou, nespochybňuje podľa názoru
Komisie právomoc Spoločenstva. „Dohoda GATT, a najmä jej
ustanovenie o národnom zaobchádzaní, pôsobí na vnútroštátne právne
úpravy členských štátov (napríklad daňovú právnu úpravu) už mnoho rokov
bez toho, aby sa uvádzalo, že patrí čiastočne do právomoci členských
štátov.“Na záver Komisia predkladá dve spresnenia, ktoré sa týkajú článkov 59 a 75 Zmluvy ES.Nie
je článok 59 druhý odsek Zmluvy ES, ktorý oprávňuje Radu rozšíriť
výhody kapitoly o službách poskytovateľom služieb, štátnym
príslušníkom tretích krajín so sídlom v Spoločenstve,
v rozpore so začlenením obchodu so službami do článku 113
Zmluvy ES? Nie, odpovedá Komisia. Ide o vnútorné ustanovenie
a nie o ustanovenie spoločnej obchodnej politiky. „Nemôže
slúžiť ako právny základ konvenčnej politiky, na ktorú sa hľadí ako na
právny rámec všetkých spôsobov medzinárodného poskytovania služieb, akým
je Dohoda GATS.“Spadá Dohoda GATS do
pôsobnosti článku 75, ktorý priznáva inštitúciám vnútornú právomoc
(pozri rozsudok z 31. marca 1971, Komisia/Rada, nazývaný
„AETR“, 22/70, Zb. s. 263, o paralelnosti vnútorných
a vonkajších právomocí) v rozsahu, v akom sa vzťahuje na
dopravu? Odpoveď Komisie je záporná. Precedensu AETR je možné dovolávať
sa pri uzavretí dohôd v odvetviach dopravnej politiky, ktoré nie sú
obchodnej povahy. Okrem iného v odvetví dopravy prijala Rada
určitý počet opatrení obmedzujúcich obchod, najmä hospodárske sankcie
založené na článku 113, ktoré zahŕňajú prerušenie obchodu
s dopravnými službami.Všetci ostatní účastníci konania sú výslovne proti pohľadu obhajovanému Komisiou.Podľa
Rady by výklad pojmu spoločná obchodná politika, aký zastáva Komisia,
viedol k jej transformácii na spoločnú politiku v oblasti
vonkajších hospodárskych vzťahov. Vo svetovom hospodárstve
ovplyvňujú výkyvy výmenných devízových kurzov alebo rozdiely medzi
mzdovými nákladmi objem a toky medzinárodnej výmeny tovarov
významnejšie ako napríklad zmeny colných sadzieb. „V prípade, že by
sme sa pridŕžali tohto predpokladu Komisie, by sme nevyhnutne museli
dospieť k záveru, že Spoločenstvo má na základe článku 113 výlučnú
právomoc regulovať výmenný kurz devíz členských štátov alebo uplatňovať
politiku stanovenia miezd. Takýto výklad by úplne zbavil obsahu právomoc
členských štátov v oblasti hospodárskej politiky, prinajmenšom
pokiaľ ide o vonkajšie vzťahy.“Počas
medzivládnej konferencie o Politickej únii navrhla Komisia takéto
rozšírenie právomocí Spoločenstva. Pojem spoločnej obchodnej politiky by
mal byť nahradený pojmom spoločná politika v oblasti vonkajších
hospodárskych vzťahov, ktorý by obsahoval najmä „hospodárske
a obchodné opatrenia v oblasti služieb, kapitálu, duševného
vlastníctva, investícií, podnikania (usadenia sa) a súťaže“, pričom
medze tejto oblasti by bolo možné rozšíriť. Táto politika by podliehala
výlučnej právomoci Spoločenstva (článok Y 17 ods. 2 návrhu
Komisie). Spoločenstvo by vo vzťahoch s tretími štátmi,
medzinárodnými organizáciami a na medzinárodných konferenciách
zastupovala výlučne Komisia.Podľa Rady
chcela Komisia vo svojej žiadosti o stanovisko potvrdiť
prostredníctvom právneho výkladu návrhy, ktoré boli zamietnuté
v priebehu medzivládnej konferencie o Politickej únii. Tento
argument sa nachádza vo vyjadreniach francúzskej a dánskej vlády
a vlády Spojeného kráľovstva.Rada
skutočne nerozlišuje argumenty, ktoré uvádza s cieľom vyňať služby
z obchodnej politiky a argumenty, ktorých sa dovoláva pri
skúmaní teórie paralelnosti vnútorných a vonkajších právomocí, pre
vyvodenie záveru o spoločnej právomoci Spoločenstva.Podľa
Rady sa Dohoda GATS hlavne zameriava na dodávku služieb na základe
obchodnej prítomnosti v štáte, ktorý je príjemcom týchto služieb.
To súvisí so samotnou povahou služieb, ktoré sú spotrebúvané alebo
využívané v tom istom čase, keď sú poskytované a nie sú
uskladniteľné alebo prevážateľné; a preto musia byť spotrebované na
tom istom mieste, na ktorom sú poskytnuté. Preto právne upraviť
obchodnú prítomnosť znamená právne upraviť podmienky usadenia sa
spoločností z tretích krajín, a právny režim, ktorý sa bude na
ne po tomto usadení uplatňovať.Podľa Rady
sa režim primárneho usadenia sa spravuje vnútroštátnym právom
a nespadá pod pojem spoločnej obchodnej politiky. Takisto vo vzťahu
k spotrebe v zahraničí (napríklad turisti na návšteve vo
Francúzsku) Rada upozorňuje, že právomoci v oblasti cestovného
ruchu naďalej patria členským štátom a že návrh zveriť právomoci
v tejto oblasti Spoločenstvu bol zamietnutý počas medzivládnej
konferencie o Politickej únii. Pokiaľ ide o „pohyb osôb“, Rada
poznamenáva, že vstup a pobyt fyzických osôb v štátoch
Spoločenstva, štátnych príslušníkov tretích krajín, zamestnaných
poskytovateľom služieb z tretieho štátu, podlieha vnútroštátnej
právnej úprave a len právomoci jednotlivých členských štátov.
Pokiaľ ide o cezhraničné služby, Rada zdôrazňuje, že právomoc
členských štátov právne upraviť tieto „medzinárodné výmeny služieb“
nebola nikdy popretá. „Členský štát je oprávnený zaviesť ‚clonové kvóty‘
slúžiace na zaviazanie kín k tomu, aby vyhradili minimálnu
časť premietaniu filmovej tvorby Spoločenstva a v dôsledku
toho obmedzili vysielanie filmov nepochádzajúcich zo Spoločenstva.“ Na
záver, podľa Rady by patrili medzinárodné výmeny služieb do pôsobnosti
článku 113 len v rozsahu, v akom by predmetné služby priamo
súviseli s dodávkou tovarov (napríklad montáž stroja).Vláda Spojeného kráľovstva rozvíja osobitnejšiu argumentáciu, pokiaľ ide o rozsah pojmu spoločnej obchodnej politiky.Najskôr
zdôrazňuje, že vo vzťahu k službám sa kapitoly Zmluvy
o usadení sa a službách vzťahujú len na štátnych príslušníkov
členských štátov. Jedine štátny príslušník členského štátu je oprávnený
založiť materskú spoločnosť v členskom štáte. Jedine štátny
príslušník členského štátu so sídlom v členskom štáte je oprávnený
založiť dcérsku spoločnosť v inom členskom štáte. Jedine štátni
príslušníci členských štátov sú oprávnení dovolávať sa práva na slobodné
poskytovanie služieb, aj keď článok 59 druhý odsek predpokladá možnosť
rozšíriť výhodu slobodného poskytovania služieb aj na štátnych
príslušníkov tretích krajín so sídlom v členskom štáte.Spojené
kráľovstvo napokon uvádza, že doslovný výklad článku 113, ktorý
obmedzuje toto ustanovenie len na obchod s tovarmi, je v plnom
rozsahu v súlade so systémom Zmluvy. Totiž „ak by mohli členské
štáty zachovať rozličné obchodné politiky, teda podriadiť dovozy
z tretích krajín rozličným predpisom v oblasti colných sadzieb
a kvót, spôsobilo by to odklon obchodných tokov“. Naopak, vo
vzťahu k službám nie je takéto nebezpečenstvo. Neexistuje
„nebezpečenstvo, že poskytovatelia služieb alebo osoby s úmyslom
usadiť sa v členskom štáte, ktorý ukladá obmedzenia štátnym
príslušníkom tretích krajín, by sa o to pokúšali prostredníctvom
iného členského štátu s flexibilnejšími pravidlami. Ak členský štát
umožní štátnemu príslušníkovi tretieho štátu poskytovať na svojom území
služby, tento štátny príslušník tým nenadobudne právo poskytovať služby
v inom členskom štáte, keďže nie je štátnym príslušníkom
niektorého členského štátu“. „Žiadna logika… preto nezakladá existenciu
výlučnej spoločnej obchodnej politiky v oblasti služieb, zatiaľ čo
existuje imperatívna logika, ktorá zakladá výlučnú spoločnú obchodnú
politiku v oblasti tovarov.“Aj keď je
reč o „obchode so službami“, problémy, ktoré tento obchod
spôsobuje, sú veľmi odlišné od tých, ktoré spôsobujú tovary. Pri
službách je podstatnou otázkou zakladanie zahraničných spoločností,
ktorých priame investície, voľný pohyb zamestnancov potrebných pre
poskytovanie služieb, ako aj právna úprava sa vzťahujú na prístup
k profesiám, ktoré súvisia so službami.Spojené
kráľovstvo nakoniec pripomína, že Dohoda GATS upravuje aj dopravné
služby a že jej prílohy upravujú služby leteckej dopravy, ako aj
rokovania o námornej doprave. Odkazuje na článok 61 prvý odsek, na
článok 74 Zmluvy ES a na judikatúru (rozsudok AETR, už
citovaný, a stanovisko 1/76 z 26. apríla 1977, Zb.
s. 741, o návrhu dohody o Európskom fonde pre
imobilizáciu vnútrozemskej plavby), aby dospelo k záveru, že
„jedine hlava o doprave tvorí v Zmluve základ dohôd
s tretími štátmi v oblasti poskytovania dopravných služieb“.V tomto
ohľade Spojené kráľovstvo uvádza aj prax Rady, ktorá prijala vonkajšie
opatrenia, ktorých hlavným predmetom je právne upraviť dopravu na
základe hlavy o doprave. Spojené kráľovstvo cituje na túto tému:
rozhodnutie Rady 80/50/EHS z 20. decembra 1979, ktorým sa
ustanovuje poradný postup pre vzťahy medzi členskými štátmi
a tretími krajinami v oblasti leteckej dopravy a pre
činnosti týkajúce sa týchto záležitostí v rámci medzinárodných
organizácií (Ú. v. ES L 18, 1980, s. 24; Mim. vyd.
07/001, s. 92); rozhodnutie Rady 82/505/EHS z 12. júla
1982, ktoré uzatvára Dohodu o medzinárodnej cestnej preprave
cestujúcich príležitostnou dopravou autokarmi a autobusmi (ASOR)
(Ú. v. ES L 230, s. 38; Mim. vyd. 07/001,
s. 123), dohodu uzavretú medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom
na jednej strane a Rakúskom, Španielskom, Fínskom, Nórskom,
Portugalskom, Švédskom, Švajčiarskom a Tureckom na druhej strane;
nariadenie Rady (EHS) č. 4055/86 z 22. decembra 1986,
ktorým sa uplatňuje zásada slobody poskytovať služby na námornú dopravu
medzi členskými štátmi a medzi členskými štátmi a tretími
krajinami (Ú. v. ES L 378, s. 1; Mim. vyd. 06/001,
s. 174); rozhodnutie Rady 92/384/EHS z 22. júna 1992
týkajúce sa uzavretia dohody medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom,
Nórskym kráľovstvom a Švédskym kráľovstvom v oblasti
civilného letectva [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES
L 200, s. 20); rozhodnutie Rady 92/577/EHS
z 27. novembra 1992 týkajúce sa uzavretia dohody medzi
Európskym hospodárskym spoločenstvom a Rakúskou republikou
v oblasti cestného a železničného tranzitu tovarov po diaľnici
a železnicou [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES
L 373, s. 4); rozhodnutie Rady 92/578/EHS
z 30. novembra 1992 týkajúce sa uzavretia dohody medzi
Európskym hospodárskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou
o cestnej a železničnej doprave [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES L 373, s. 26). Čo sa týka týchto dvoch
posledných rozhodnutí, Spojené kráľovstvo zdôrazňuje, že Komisia navrhla
ako právny základ článok 113 Zmluvy EHS, ale Rada prijala
rozhodnutie na základe článku 75 Zmluvy EHS.Francúzska vláda najprv upozorňuje na veľmi širokú pôsobnosť Dohody o WTO, ktorá:„sa
potenciálne vzťahuje na akékoľvek hospodárske záležitosti súvisiace
s rozvojom obchodu. Táto oblasť je preto spôsobilá upraviť všetky
politiky Spoločenstva. To však samozrejme neznamená, že by sa tieto
politiky, v prípade že by smerovali navonok v rámci Dohody
o WTO, a pod zámienkou, že majú dopad na obchod, museli úplne
rozplynúť v spoločnej obchodnej politike. Takéto rozplynutie sa by
spôsobilo vážne problémy koherencie, napríklad v oblasti životného
prostredia: tie isté opatrenia podľa toho, či boli zamýšľané
z vnútorného hľadiska, alebo na inom vonkajšom základe ako
začlenenie do politiky životného prostredia by spadali do spoločnej
právomoci, zatiaľ čo opatrenia prerokované v rámci Dohody
o WTO by patrili pod spoločnú obchodnú politiku, a teda do
výlučnej právomoci Spoločenstva“.Proti
stanovisku obhajovanému Komisiou vo veci služieb uvádza francúzska vláda
niekoľko vyššie uvedených argumentov ako argument založený na
dokumentoch medzivládnej konferencie o Politickej únii, a to
argument o súvislosti medzi colnou úniou a spoločnou obchodnou
politikou vo vzťahu k nebezpečenstvu odklonu obchodu a ešte
argument vyvodený z toho, že Dohoda GATS upravuje iné ako
cezhraničné dodávky služieb. Pokiaľ ide o použitie klasických
nástrojov obchodnej politiky (ako doložka najvyšších výhod alebo zásada
národného zaobchádzania), ktorým Komisia pripisuje veľký význam, sa
obmedzuje na upozornenie, že tieto nástroje boli použité mimo obchodných
vzťahov medzi štátmi a v tomto ohľade cituje dohovor
o postavení utečencov. Ako Rada definitívne vyvodzuje záver, že
jedine služby priamo súvisiace s dodávkou tovarov patria pod
spoločnú obchodnú politiku.Na základe
skúmania štyroch spôsobov poskytovania služieb upravených v Dohode
GATS dospela španielska vláda k záveru, že tri posledné spôsoby
(spotreba v zahraničí, obchodná prítomnosť a pohyb osôb)
podliehajú právomoci členských štátov: ustanovenia článkov 48, 52
a 59 Zmluvy ES upravujú voľný pohyb pracovníkov, právo na
podnikanie (usadenie sa) a slobodné poskytovanie služieb len vo
vzťahu k štátnym príslušníkom iných členských štátov Spoločenstva.Portugalská
vláda všeobecným spôsobom zdôrazňuje, že kľúčom sporu medzi Komisiou
a členskými štátmi nie je otázka nástrojov a účelu, ale skôr
povahy vecí upravených Dohodou o WTO. „V súčasnom štádiu
internacionalizácie národných hospodárstiev sú akékoľvek vnútorné alebo
vonkajšie prostriedky, v dvojstrannej alebo mnohostrannej oblasti,
prijaté v rámci hospodárskych vzťahov, spôsobilé priamo alebo
nepriamo ovplyvniť objem alebo štruktúru obchodných tokov a výmen.
Práve z tohto dôvodu nemôže toto kritérium samo osebe slúžiť ako
základ vymedzenia výlučnej právomoci Spoločenstiev v rámci
spoločnej obchodnej politiky. Takýto výklad by spôsobil prenesenie vecí
týkajúcich sa politiky obchodných daní, národných mien a priamych
a nepriamych mzdových nákladov do oblasti výlučnej právomoci
Spoločenstva.“Osobitne vo vzťahu
k službám portugalská vláda zdôrazňuje, že ak cezhraničné dodávky
služieb patria bez pochyby do pôsobnosti článku 113, to neplatí pre iné
spôsoby dodávky služieb, ako spotreba v zahraničí a pohyb
osôb: právna úprava cestovného ruchu, vstupu a pohybu príslušníkov
tretích krajín, práve tak ako postavenie pracovných síl pochádzajúcich
zo štátov mimo Spoločenstva, totiž podliehajú vlastnej právomoci štátov.
Pokiaľ ide o obchodnú prítomnosť portugalská vláda poznamenáva, že
článok 52 Zmluvy ES nepriznáva Spoločenstvu vlastnú právomoc
v oblasti podnikania (usadenia sa) štátnych príslušníkov tretích
krajín.Helénska republika sa domnieva že
uzavretie Dohody GATS nevyhnutne predpokladá spoločnú intervenciu
Spoločenstva a členských štátov z dôvodu dynamickej
a vývojovej povahy inštitucionálnej štruktúry, ktorú vytvára. Účasť
členských štátov by bola odôvodnená právomocami, ktoré im patria
a ktoré sú „konkurenčné vo vzťahu k právomociam Spoločenstva
alebo vzhľadom na ne prednostné alebo výlučné“. Helénska republika
neposkytla žiadne iné spresnenia.Holandská
vláda zdôrazňuje skutočnosť, že cezhraniční poskytovatelia nehrajú
dôležitú úlohu v rámci Dohody GATS, ktorá sa v skutočnosti
týka podnikania poskytovateľov služieb štátnych príslušníkov tretích
štátov a výkonu ich činnosti v členských štátoch. Ako príklad
výlučnej právomoci členských štátov cituje pohyb fyzických osôb
(štátnych príslušníkov tretích krajín) smerom k cieľu na území
členského štátu.Zdôrazňuje aj to, že
obchodná politika a dopravná politika boli výslovne skoncipované
ako osobitné oblasti a že vonkajší postup nemôže byť založený na
článku 113.Pokiaľ ide o obchod
s finančnými službami, nasmerovala holandská vláda pozornosť
Súdneho dvora k niektorým opatreniam Spoločenstva: k druhej
smernici Rady v oblasti bankovníctva, ktorá obsahuje hlavu venovanú
vzťahom s tretími štátmi(3),
k prvej smernici v oblasti poistenia proti škodám, ktoré
stanovuje pre Spoločenstvo možnosť uzavrieť dohovory s tretími
štátmi(4) a rozhodnutie Rady, ktorým sa schvaľuje dohoda uzavretá so Švajčiarskom v oblasti poistenia(5).
Dva prvé akty sú založené na článku 57 ods. 2 a tretí akt na
článku 57 ods. 2 a článku 235. Preto sa to netýkalo článku
113.Nemecká vláda sa tiež pripája
k pripomienkam Rady. Zdôrazňuje, že Dohoda GATS upravuje dopravné
služby, teda oblasť, na ktorú sa na úrovni Spoločenstva vzťahuje článok
74 a nasl. Zmluvy ES. Podľa nej „článok 113 Zmluvy ES
nestačí na odôvodnenie právomoci Európskej únie, keďže rozsiahla oblasť
upravená Dohodou GATS prekračuje rámec služieb súvisiacich s voľným
pohybom tovarov“. Okrem iného poukazuje na to, že v niektorých
odvetviach ako vzdelanie a kultúra disponuje Spoločenstvo len
obmedzenou právomocou, takže kultúrna politika zostáva v právomoci
členských štátov ako potvrdzuje článok 128 Zmluvy ES. Okrem toho
v iných odvetviach nemá priamo Spoločenstvo žiadnu právomoc.
Nemecká vláda v tomto ohľade odkazuje na oblasti ako právo na
vstup, pobyt a prácu zamestnancov tretích krajín vo vzťahu
k poskytovaniu služieb, ako aj postavenie podnikov z tretích
krajín.Dánska vláda sa všeobecne domnieva,
pokiaľ ide o ňu samotnú, že článok 113 Zmluvy neupravuje zahraničnú
hospodársku politiku a ako Rada a ďalšie vlády odkazuje
v tomto ohľade na dokumenty medzivládnej konferencie
o Politickej únii. Najmä pokiaľ ide o Dohodu GATS, dánska
vláda zastáva názor, že článok 113 nemôže byť použitý na účely uzavretia
dohody o službách, najmä v oblasti dopravy. Podľa nej je
nevyhnutné dovolávať sa ďalších ustanovení Zmluvy (kapitola
o usadení sa alebo štvrtá časť Zmluvy týkajúca sa dopravy).Európsky
parlament sa domnieva, že Komisia sa pokúša podriadiť všetky
medzinárodné hospodárske vzťahy spoločnej obchodnej politike a tým
podriadiť článku 113 Zmluvy oblasti, ktoré patria do režimu slobodného
poskytovania služieb, dopravy, daní, aproximácie právnych predpisov,
atď. Podľa neho je argumentácia Komisie, ktorou sa dovoláva
hospodárskych koncepcií, napadnuteľná. Nejde o vypracovanie
ekonomického výhľadu a ekonomickej teórie, ale riešenie otázky
v súčasnom právnom rámci. Európsky
parlament istotne pripúšťa, že z perspektívy najvyššej štátnej
štruktúry sa pojem obchodných výmen netýka len konečných výrobkov, ale
všetkých prvkov na dodávateľskom (smerom hore) a odberateľskom trhu
(smerom dole) od návrhu až po predaj konečnému spotrebiteľovi. Aj keď
je táto koncepcia zaujímavá, musí ustúpiť otázkam zákonnosti, tak ako je
v súčasnosti skoncipovaná v Spoločenstve.Extenzívny
výklad pojmu spoločnej obchodnej politiky by bol na ujmu prerogatív
Európskeho parlamentu, čo je nezlučiteľné s ústavnou zásadou účasti
parlamentu, vyslovenou v judikatúre „oxid titaničitý“ (rozsudok
z 11. júna 1991, Komisia/Rada, C‑300/89, Zb. s. I‑2867).Európsky
Parlament uvádza, že ani v stanovisku 1/78 („kaučuk“) zo
4. októbra 1979 (Zb. s. 2871), ani v ďalších prípadoch
Súdny dvor neuplatnil článok 113 Zmluvy mimo oblasti tovarov.Európsky
Parlament zdôrazňuje, že článok 228 ods. 3 druhý pododsek
Zmluvy ES, zmenenej a revidovanej Maastrichtskou zmluvou, ktorý
predpokladá súhlasné stanovisko Európskeho parlamentu pre dohody, ktoré
vytvárajú inštitucionálny rámec, je nevyhnutným právnom základom pre
uzavretie Dohody o WTO.Pri uvažovaní
o niektorých odvetviach osobitných služieb vyjadruje Európsky
parlament stanovisko, že právnym základom pre uzavretie medzinárodných
dohôd v oblasti dopravy je článok 75 Zmluvy a nie článok 113.
Článok 75 Zmluvy by sa mohol považovať za „lex specialis“
vo vzťahu k iným ustanoveniam Zmluvy vzťahujúcim sa na
vonkajšie vzťahy Spoločenstva. Zo znenia článku 75 písm. a)
a c) by jasne vyplývalo, že toto ustanovenie môže slúžiť ako právny
základ pre každý akt Spoločenstva, ktorým sa upravujú otázky dopravy
v spojení s tretími štátmi, ako sú dohody o tranzite
alebo infraštrukturálne opatrenia smerom k hraniciam tretích
krajín.Parlament sa takisto domnieva, že
ustanovenia Dohody GATS týkajúce sa verejného obstarávania nespadajú pod
článok 113 Zmluvy. V tejto veci odkazuje na práve prejednávanú vec
C‑360/93, v ktorej podal žalobu o neplatnosť proti
rozhodnutiam Rady týkajúcim sa dohody medzi Spoločenstvom
a Spojenými štátmi o uzatváraní verejného obstarávania, lebo
boli založené jedine na článku 113. Podľa jeho názoru tieto akty mali
byť prijaté na základe článkov 59 až 66 a 100a.Napokon
v rozsahu, v akom sa Dohoda GATS týka investícií
uskutočnených zahraničnými podnikmi, sa Parlament dovoláva toho, že
články 52 a 57 ods. 2 Zmluvy majú predstavovať právny základ.
V tejto veci odkazuje na svoje pripomienky v rámci žiadosti
o stanovisko 2/92, ktoré súčasne prejednáva Súdny dvor.Okrem
toho sa Európsky parlament snaží poprieť argumenty, že na podporu toho,
že služby patria pod spoločnú obchodnú politiku, Komisia vyvodzuje
z rozhodnutia Spoločenstva v oblasti hospodárskych sankcií
záver, že boli prijaté jedine na základe článku 113. Predovšetkým tieto
opatrenia smerovali k prerušeniu obchodného toku, teda
k narušeniu obchodu s tovarmi, a nie k právnemu
upraveniu dopravy. Takto, aby sme odkázali na prípad embarga na obchod
s Irakom(6), ktoré sa
týkalo dovážaných alebo vyvážaných tovarov, nevidíme, ako mohlo byť
toto opatrenie účinné, ak sa neuplatnilo na leteckú a námornú
dopravu. Napokon, tieto rozhodnutia boli prijaté v naliehavej
situácii. Preto ide o atypické akty, v ktorých sa právny
základ po odôvodnení javí ako zohľadnenie predbežnej politickej zhody
medzi členskými štátmi. Najlepším dôkazom o tom je, že im Zmluva
o Európskej únii zabezpečuje osobitné postavenie. Článok 228a, ako
bol zavedený Maastrichtskou zmluvou, totiž stanovuje, že „ak spoločná
pozícia alebo jednotné konanie prijaté v súlade
s ustanoveniami Zmluvy o Európskej únii o zahraničnej
a bezpečnostnej politike predpokladajú postup Spoločenstva, ktorého
cieľom je prerušiť alebo obmedziť, úplne alebo čiastočne, hospodárske
vzťahy s jedným alebo viacerými tretími štátmi, tak Rada,
kvalifikovanou väčšinou na návrh Komisie, vydá potrebné naliehavé
opatrenia“.B –  Dohoda TRIPsKomisia
vychádza z dvojakej predstavy. Na jednej strane zahŕňa spoločná
obchodná politika akékoľvek opatrenia, ktorých hlavným predmetom je
ovplyvnenie objemu alebo štruktúry obchodu s tovarom alebo službami
pomocou právnej úpravy alebo harmonizácie práv duševného vlastníctva.
Na strane druhej sú zásady týkajúce sa práv duševného vlastníctva úzko
späté s obchodom s tovarom a službami, na ktoré sa
uplatňujú. Z toho vyplýva hlavný záver Komisie, že právomoc
Spoločenstva je výlučná na základe článku 113 Zmluvy ES.Ak
je predmetom zamýšľanej dohody priamo upraviť obchod s právami
duševného vlastníctva, musí sa naň hľadieť tak, že patrí do spoločnej
obchodnej politiky.Na účely preukázania
úzkej súvislosti medzi právami duševného vlastníctva na jednej strane
a tovarmi a službami na druhej strane odkazuje Komisia na
článok 36 Zmluvy ES a na pravidlá, ktoré Súdny dvor vyslovil
v oblasti služieb.Podľa Komisie, aspekty práv duševného vlastníctva, ktoré sa týkajú obchodu, patria do pôsobnosti spoločnej obchodnej politiky.Okrem toho sa Komisia zmieňuje o praxi inštitúcií.Komisia
cituje tri prípady, keď samotná Rada uplatnila nariadenie Rady
č. 2641/84 zavádzajúce nový nástroj obchodnej politiky, ktorý mal
umožniť Spoločenstvu odpovedať na všetky nekalé obchodné praktiky
tretích krajín a eliminovať tak ujmu, ktorú spôsobujú priemyslu
Spoločenstva.(7) Hoci sa toto
nariadenie osobitne nezmieňuje o porušení práv duševného
vlastníctva, Rada a Komisia ho doteraz použili v troch
prípadoch na účely ochrany záujmov Spoločenstva v oblasti duševného
vlastníctva. Komisia z toho vyvodzuje záver, že na účely zaručenia
ochrany svojich práv duševného vlastníctva, ktoré zasahujú objem jeho
obchodu s tovarmi a službami so zahraničím, disponuje
Spoločenstvo výlučnou právomocou prijať opatrenia s cieľom
zabezpečiť uplatnenie práva ako odpoveď na nekalé obchodné praktiky
s použitím súčasných nástrojov obchodnej politiky.Rovnako
Spoločenstvo vyňalo od 1. januára 1989 Kórejskú republiku zo
zoznamu krajín, ktoré môžu požívať výhody všeobecného systému colných
preferencií, z dôvodu odvetného opatrenia proti diskriminačnému
zaobchádzaniu, ktorým trpí priemysel Spoločenstva v oblasti ochrany
práv duševného vlastníctva vo vzťahu k zaobchádzaniu poskytnutému
priemyslu Spojených štátov.(8)Okrem
toho viacero dvojstranných dohôd uzavretých Spoločenstvom
s tretími štátmi obsahuje ustanovenia týkajúce sa ochrany práv
duševného vlastníctva. Tak je to aj v prípade, ak takmer všetky
dvojstranné dohody o textíliách, uzavreté v 80. rokoch na
základe článku 113 Zmluvy, obsahujú ustanovenie o ochrane
ochranných známok, výkresov alebo vzorov textilných výrobkov.(9)
Spoločenstvo takisto uzavrelo na základe článku 113 Zmluvy istý počet
recipročných dohôd s tretími štátmi o ochrane niektorých
označení vín pochádzajúcich z týchto štátov, ktoré požívajú výhodu
označenia pôvodu.(10) Nedávno
do európskych dohôd uzavretých so štátmi strednej a východnej
Európy Spoločenstvo začlenilo doložky, ktorých cieľom je zvýšiť úroveň
ochrany duševného vlastníctva. Obchodné ustanovenia týchto dohôd, ako aj
ustanovenia o právach duševného vlastníctva boli vykonané
dočasnými dohodami. Rozhodnutia Rady o uplatnení týchto dočasných
dohôd v Spoločenstve boli založené na článku 113 Zmluvy ES.(11)V roku
1986 bolo na základe článkov 113 a 235 Zmluvy prijaté nariadenie
Rady (EHS) č. 3842/86 z 1. decembra 1986, ktoré stanovuje
opatrenia na účely zabránenia prepúšťaniu falšovaného tovaru do voľného
obehu(12) [neoficiálny preklad].
Toto nariadenie, ktorého účelom je zabrániť uvádzaniu falšovaného
tovaru na trh, je podľa Komisie klasickým opatrením obchodnej politiky,
ktorého cieľom je ochrana práv duševného vlastníctva Spoločenstva na
medzinárodnej úrovni.Na podporu svojho
stanoviska uvádza Komisia nakoniec vonkajší postup Spoločenstva,
a to najmä na jednej strane jeho účasť na medzinárodných
konferenciách, ktoré vypracovali protokol o Dohovore z Madridu
o medzinárodnom zápise výrobných ochranných známok
a Washingtonskú zmluvu o duševnom vlastníctve vo vzťahu
k integrovaným obvodom (zmluva IPIC), a, na strane druhej
rozhodnutia Rady, ktoré splnomocňuje Komisiu v mene Spoločenstva
k prerokovaniu nového nástroja na ochranu práv výkonných umelcov
a výrobcov zvukových záznamov(13).Ako
už bolo uvedené vo vyjadrení stanovísk účastníkov konania k Dohode
GATS, Rada radikálne popiera širšiu koncepciu spoločnej obchodnej
politiky Komisie. Podľa nej na to, aby Dohoda TRIPs mala vplyv na
obchodnú výmenu, nestačí, aby bola podriadená spoločnej obchodnej
politike. Na určenie právneho základu aktu prispieva hlavný
predmet. Rada sa odvoláva vo vzťahu k článku 100a Zmluvy ES na
rozsudok zo 17. marca 1993 o „smernici o odpadoch“,
Komisia/Rada (C‑155/91, Zb. s. I‑939, body 19 a 20).Rovnako
ako v prípade Dohody GATS pripomína Rada, že návrhy Komisie na
udelenie výlučnej právomoci Spoločenstva pre uzatváranie medzinárodných
dohôd v oblasti duševného vlastníctva boli zamietnuté medzivládnou
konferenciou o Politickej únii.Komisii,
ktorá pripomenula svoj návrh na rozhodnutie Rady, ktoré zaväzuje
členské štáty k pristúpeniu k Bernskému dohovoru (Parížsky
akt) a Rímskemu dohovoru, Rada odpovedá, že tento návrh nebol Radou
prijatý práve z dôvodu mimoriadneho prenesenia právomocí, ktoré by
takéto rozhodnutie spôsobilo.Čo sa týka
prítomnosti Spoločenstva na medzinárodnej scéne v oblasti duševného
vlastníctva, Rada zdôrazňuje, že zakaždým, keď splnomocnila Komisiu
na rokovania v mene Spoločenstva, bolo to vždy v tých
oblastiach, v ktorých existovali akty sekundárneho práva.Nemecká
vláda sa domnieva, že pokiaľ ide o Dohodu TRIPs, článok 113
Zmluvy ES môže tvoriť výlučný právny základ na prevod
a užívanie práv duševného vlastníctva v priamom vzťahu
k dodávkam tovarov a služieb, ktoré ho sprevádzajú.Vláda
Spojeného kráľovstva uvádza, že spoločná obchodná politika stanovená
Zmluvou pre tovary má funkciu umožniť voľný obeh všetkých tovarov na
vnútornom trhu bez ohľadu na to, či pochádzajú z členského štátu
alebo z tretieho štátu, a sú uvedené do voľného obehu
v členskom štáte. Táto úloha nesvedčí v prospech rozšírenia
spoločnej obchodnej politiky na rokovanie o medzinárodných
dohodách, ktoré majú zabezpečiť vymožiteľnosť práv duševného vlastníctva
v Spoločenstve a v tretích štátoch. Skutočnosť, že
členský štát uznáva, že osoba disponuje právami duševného vlastníctva vo
vzťahu k tovarom dovážaným z tretích krajín, nie je na ujmu
právu držiteľa z iného členského štátu dovolávať sa ustanovení
práva duševného vlastníctva iného členského štátu na účely obmedzenia
dovozu predmetného tovaru, a tento držiteľ sa môže dovolávať článku
36 Zmluvy ES, aby tak chránil práva, ktoré mu priznáva právny
poriadok tohto členského štátu. Preto skutočnosť, že práva
k duševnému vlastníctvu nie sú podriadené spoločnej obchodnej
politike, nemôže spôsobiť odklon obchodných tokov. Hodnotiac
stanovisko Komisie k rozsahu spoločnej obchodnej politiky ako
výstredné, vláda Spojeného kráľovstva zdôrazňuje nemožnosť vstupu sféry
výlučnej právomoci Spoločenstva do oblasti, ktorá zostáva z veľkej
časti predmetom vnútroštátnych neharmonizovaných pravidiel. Napriek tomu
pripúšťa, že oddiel 4 časť III Dohody TRIPs (články 51 až 60)
o pozastavení uvádzania do voľného obehu colnými orgánmi, ktorý má
svoj náprotivok v ustanoveniach už citovaného nariadenia č. 3842/86
o falšovanom tovare, je vložený do článku 113 Zmluvy.Francúzska
vláda upozorňuje, že samotný názov dohody svedčí o tom, že Dohoda
TRIPs sa nezaoberá hlavne medzinárodným obchodom, s výhradou
niekoľkých ustanovení o obchode s falšovaným tovarom (teda
niektoré články časti III, ktoré sa zaoberajú prostriedkami na vymoženie
práv duševného vlastníctva, a článok 69, ktorý ustanovuje
spoluprácu s cieľom eliminovať medzinárodný obchod
s falšovaným tovarom). V podstate sa odvoláva na prerogatíva
držiteľov práv duševného vlastníctva, ktoré treba posilniť
a harmonizovať ochranu v celosvetovom merítku.V odpovedi
na tvrdenie, ktoré Komisia vyvodzuje zo začlenenia doložiek
o duševnom vlastníctve do dohôd s tretími štátmi, Francúzska
republika zdôrazňuje, že tieto doložky sa všeobecne obmedzujú na jediný
článok a sú len doložkami „najvyšších snáh“, ktoré sa
v skutočnosti týkajú len dotknutých tretích krajín. Francúzsko
vyvodzuje záver, že aj keď jej hlavným predmetom nie sú medzinárodné
hospodárske výmeny, ale ochrana duševného vlastníctva, Dohoda TRIPs
nemôže podliehať jedinému právnemu základu článku 113.Podľa
dánskej vlády nemôže mať Spoločenstvo výlučnú právomoc v oblasti
duševného vlastníctva na základe článku 113, pretože ako vyplýva
z rozsudku z 20. októbra 1993, Phil Collins a i.
(C‑92/92 a C‑326/92, Zb. s. I‑5145), ide o oblasť, ktorá
v dôsledku absencie harmonizácie Spoločenstva patrí do právomoci
vnútroštátnych zákonodarcov.Grécka,
holandská a portugalská vláda sa takisto dovolávajú toho, že Dohoda
TRIPs sa týka oblastí, ktoré patria do právomoci členských štátov,
pokiaľ sa na úrovni Spoločenstva neuskutočnila žiadna harmonizácia.Španielska
vláda zdôrazňuje, že neexistuje právna úprava Spoločenstva, ktorá by
pokrývala všetko, čo súvisí s právom duševného vlastníctva: preto
si členské štáty ponechávajú právomoc a Spoločenstvo si nemôže
nárokovať výlučnú právomoc v tejto oblasti.Komisii,
ktorá na podporu svojej tézy cituje príklady opatrení spoločnej
obchodnej politiky prijatých Spoločenstvom s cieľom chrániť duševné
vlastníctvo, španielska vláda osobitne odpovedá, že tieto opatrenia
upravovali režim dovozov a vôbec sa nedotýkali režimu duševného
vlastníctva a už nezahŕňali záväzky Spoločenstva v tejto
oblasti.Európsky parlament takisto
nesúhlasí so stanoviskom Komisie, pokiaľ ide o Dohodu TRIPs
z tých istých dôvodov ako sú dôvody, ktoré vyjadril vo vzťahu
k Dohode GATS (pozri bod XI. A vyššie).XII –  GATS, TRIPs a implicitné právomoci A –  Všeobecné úvahy o implicitných právomociachV prípade,
že by Súdny dvor rozhodol, že Dohody GATS a TRIPs nepatria pod
spoločnú obchodnú politiku, Komisia alternatívne uvádza, že Spoločenstvo
má výlučnú právomoc na základe teórie o implicitných právomociach,
odvodených právomociach, buď od osobitných ustanovení Zmluvy (ako
článok 54 Zmluvy ES), alebo od všeobecných ustanovení (články 100a
a 235 Zmluvy ES). Naproti tomu členské štáty, ktoré predložili
pripomienky, a Rada, uznávajúc, že Spoločenstvo má určité
právomoci, tvrdia, že aj členské štáty disponujú právomocou.Komisia
rozlišuje dve situácie, v ktorých Spoločenstvo disponuje
implicitnou právomocou z medzinárodného hľadiska, právomocou, ktorá
má výlučný charakter:–        Prvá
situácia: ustanovenia Zmluvy priznali inštitúciám Spoločenstva vnútorné
právomoci na účely splnenia osobitného cieľa a účasť Spoločenstva
na medzinárodnom záväzku je pre splnenie tohto cieľa nevyhnutná
(Komisiou označované ako „doktrína stanoviska 1/76“). Podľa Komisie nie
je potrebné, aby boli vnútorné právomoci už vykonávané.–        Druhá
situácia: bolo vypracované sekundárne právo, dokonca aj
v oblastiach, ktoré nepatria do spoločných politík,
a plánované medzinárodné záväzky obsahujú pravidlá, ktoré ak by
boli prijaté členskými štátmi mimo rámca spoločných inštitúcií, mohli by
narušiť alebo zmeniť rozsah existujúcich pravidiel Spoločenstva
(Komisiou označované ako „doktrína AETR“).Rada
uvádza, že argumenty rozvinuté Komisiou o implicitných
právomociach vyrovnávajú rozdiely medzi existenciou právomocí a ich
výkonom. Jedine výkon vnútorných právomocí Spoločenstvom môže priznať
výlučnú povahu vonkajším právomociam, ktoré z neho vyplývajú. Okrem
toho, keďže si štáty ponechávajú právomoc na vnútornej úrovni,
ponechávajú si ju aj na medzinárodnej úrovni.Vláda
Spojeného kráľovstva tvrdí, že ak predmet návrhu medzinárodnej dohody
patrí do oblasti ustanovenia Zmluvy ES, schvaľujúceho vnútorné
opatrenia, a ak vnútorné opatrenia boli prijaté v rámci tohto
ustanovenia, môže Spoločenstvo z tohto ustanovenia vyvodiť
vonkajšiu implicitnú právomoc na predmetnú dohodu. Skutočnosť, že
Spoločenstvo má implicitnú právomoc uzavrieť medzinárodnú dohodu, však
nemusí vylúčiť účasť členských štátov. Táto účasť by nebola vylúčená ani
vtedy, ak by vnútorná právna úprava v oblasti predmetu dohody
nebola opatreniami výlučnej harmonizácie. Členské štáty sa teda môžu
zúčastniť uzavretia predmetnej medzinárodnej dohody. Podľa týchto zásad
vyslovených judikatúrou Súdneho dvora je Spoločenstvo oprávnené
zúčastniť sa na uzavretí Dohody GATS v súlade s článkami 54,
57, 66, 75, 84, 99 a 100a Zmluvy ES a Dohody TRIPs
v súlade s článkami 100a, 113 a 235. Členské štáty sú
tiež oprávnené zúčastniť sa na týchto Dohodách.Podľa
vlády Spojeného kráľovstva závisí výlučná alebo nevýlučná povaha
právomoci Spoločenstva nielen od ustanovenia Zmluvy, ale aj
od rozsahu opatrení, ktoré boli prijaté jeho inštitúciami pre
uplatňovanie týchto ustanovení.Francúzska
vláda zdôrazňuje, že v prípade, keď Spoločenstvo disponuje
vnútornou právomocou, ktorú ešte nevykonalo, a v prípade, keď
ustanovenia dohôd s tretími štátmi nie sú na ujmu pravidlám
prijatým Spoločenstvom, si členské štáty ponechávajú právomoc na
uzavieranie medzinárodných záväzkov.Podľa
nemeckej vlády je vonkajšia implicitná právomoc Spoločenstva výlučnej
povahy len v rozsahu, v akom orgány Spoločenstva skutočne
vykonali ich právomoc na vnútornej úrovni. Vnútorná zákonodarná
právomoc, ktorá nebola vykonaná, nemôže priznávať výlučnú vonkajšiu
právomoc.Portugalská vláda zdôrazňuje, že
v oblastiach, ktoré neboli upravené aktmi Spoločenstva alebo
v ktorých právna úprava rešpektuje kritériá minimálnej
harmonizácie, pretrváva súbežná právomoc členských štátov, ktorá je však
len dočasnej povahy. Európsky parlament
upozorňuje, že ak Súdny dvor uznáva právomoc Spoločenstva pre uzavretie
Dohody o WTO a jej príloh na základe teórie implicitných
právomocí, tak musia byť právne základy rozhodnutia o uzavretí
Dohody v mene Spoločenstva v tomto rozhodnutí presne uvedené.B –  GATS1.     Stanovisko Komisie Argumentáciu
Komisie možno rozdeliť na dve časti. V prvej časti je úmyslom
Komisie identifikovať vnútorné právomoci inštitúcií, ktoré možno odvodiť
od právomoci Spoločenstva na medzinárodnej úrovni. V druhej
časti je jej účelom presvedčiť o nevyhnutnosti konania Spoločenstva
alebo o nebezpečenstve, ktoré so sebou prináša rozptýlené konanie
členských štátov voči tretím štátom.a)     O existencii vnútorných právomocíKomisia
sa predovšetkým snaží preukázať, že právomoc Spoločenstva na vnútornej
úrovni je výsledkom kapitol Zmluvy o práve na podnikanie
(usadenie sa) a o službách; len málo odkazuje na sekundárne
právo (i). Napokon v prípade rozhodnutia, že Spoločenstvo
nedisponuje dostatočnými právomocami na základe osobitných ustanovení
Zmluvy, tvrdí, že Spoločenstvo by mohlo uzavrieť Dohodu GATS podľa
všeobecných ustanovení Zmluvy, ako sú články 100a a 235 (ii).i)     O právomociach odvodených od osobitných ustanovení Zmluvy ESKomisia
sa domnieva, že vnútorná právomoc Spoločenstva zahŕňa štyri spôsoby
poskytovania uvedené v Dohode GATS. Podľa nej slobodné poskytovanie
služieb v zmysle Zmluvy zahŕňa „cezhraničné dodávky“ (pozri
napríklad rozsudok z 3. decembra 1974, Van Binsbergen, 33/74,
Zb. s. 1299), ako aj „spotrebu v zahraničí“ v zmysle
Dohody GATS (pozri rozsudok z 26. februára 1991,
Komisia/Francúzsko, nazývaný „Turistický sprievodca“, C‑154/89, Zb.
s. I‑659, body 9 a 10). Služby poskytnuté v dôsledku
obchodnej prítomnosti (tretí spôsob poskytovania služieb stanovený
Dohodou GATS) alebo v dôsledku pohybu fyzických osôb (štvrtý
a posledný spôsob poskytovania služieb uvedený v Dohode GATS)
by boli takisto pokryté ustanoveniami Zmluvy o slobodnom
poskytovaní služieb (články 59 a 60 tretí odsek)
a o práve na podnikanie (usadenie sa) (články 52 a 58
v spojení s článkom 66).Komisia
preto na podporu svojho stanoviska cituje len ustanovenia vzťahujúce sa
výlučne na štátnych príslušníkov členských štátov Spoločenstva. Zastáva
názor, že žiadne ustanovenie kapitol Zmluvy týkajúce sa práva na
podnikanie a služby neukladá zákonodarcovi Spoločenstva povinnosť
uplatňovať právomoci, ktoré sú mu zverené výlučne v rámci
Spoločenstva. Takisto zdôrazňuje, že typickou vlastnosťou judikatúry
AETR je nájsť uplatnenie v prípade, keď Zmluva výslovne predpokladá
len ustanovenie vnútorných pravidiel.Komisia
poukazuje na to, že rovnako ako v kapitole
Zmluvy o slobodnom poskytovaní služieb označuje pojem služieb
v Dohode GATS služby vo všetkých odvetviach okrem služieb
poskytovaných „pri výkone vládnej moci“ [článok 1 ods. 3
písm. b) GATS]. Podľa nej bola táto výnimka zavedená s cieľom
vyhnúť sa nesúladu s ustanoveniami Zmluvy ES, ktoré vylučujú
z oblasti služieb činnosti súvisiace s výkonom verejnej moci.Z toho,
že judikatúra Súdneho dvora ukladá členským štátom v práve
Spoločenstva povinnosť prijať „všetky procesné alebo vecné opatrenia,
ktoré zaručujú účinnosť práva Spoločenstva“, vyvodzuje Komisia právomoc
Spoločenstva na prevzatie týchto typov záväzkov v rámci
medzinárodnej dohody. Práve preto sa domnieva, že výlučnej právomoci
Spoločenstva podlieha článok VI ods. 2 písm. a) GATS, ktorý
ukladá členom Dohody o WTO povinnosť zachovať alebo zriadiť súdne
orgány alebo konania, ktoré umožňujú dosiahnuť revíziu správnych
rozhodnutí, ktoré zasahujú do obchodu so službami.Pokiaľ
ide o článok XVI Dohody GATS o prijatí osobitných záväzkov
v oblasti prístupu na trhy, Komisia tvrdí, že na vnútornej úrovni
disponuje Spoločenstvo potrebnými právomocami na zrušenie
kvantitatívnych obmedzení prístupu na trhy, vymenovaných v tomto
ustanovení (kvóty, maximálny počet osôb zamestnaných poskytovateľom
služieb, povinné štruktúry spoločností poskytovateľov niektorých
služieb, atď.).Od uzavretia Maastrichtskej
zmluvy Spoločenstvo taktiež disponuje na vnútornej úrovni zákonodarnými
právomocami, ktoré v celom rozsahu pokrývajú článok XI Dohody GATS,
ktorý stanovuje, že členovia Dohody o WTO nie sú povinní
uplatňovať obmedzenia prevodov a medzinárodných platieb pri
transakciách na bežnom účte, súvisiace s osobitnými záväzkami
s výnimkou tých, ktoré povoľuje článok XII (ochrana rovnováhy
platobnej bilancie). V práve Spoločenstva sú totiž všetky
obmedzenia pohybov kapitálu a platieb medzi členskými štátmi, ako
aj medzi členskými štátmi a tretími štátmi zakázané (článok
73 B ods. 1 a 2 Zmluvy ES). V prípade, že ide
o priame investície, zveruje článok 73 C ods. 2 Rade
právomoci potrebné na prijatie opatrení týkajúcich sa pohybu kapitálu
smerujúceho do tretích krajín alebo z nich pochádzajúceho. Čo
sa týka uznávania diplomov, licencií a certifikátov (článok VII
GATS), Komisia tvrdí že Spoločenstvo disponuje vnútornými právomocami na
základe článkov 49, 57 a 66 Zmluvy, ktoré okrem iného aj využíva.V tomto
ohľade Komisia odkazuje na smernicu Rady 89/48/EHS
z 21. decembra 1988 o všeobecnom systéme uznávania
diplomov vyššieho vzdelania udelených pri ukončení odborného vzdelávania
a prípravy v dĺžke trvania aspoň troch rokov
(Ú. v. ES L 19, 1989, s. 16; Mim. vyd. 05/001,
s. 337) a na smernicu Rady 92/51/EHS z 18. júna 1992
o druhom všeobecnom systéme uznávania odborného vzdelania
a prípravy (Ú. v. ES L 209, s. 25; Mim. vyd.
05/002, s. 47).Komisia pripúšťa, že
všeobecný systém vzájomného uznávania zavedený týmito dvoma smernicami
sa nevzťahuje na odbornú spôsobilosť alebo prax nadobudnutú
v tretích štátoch. Podľa nej však z ratio decidendi
rozsudku z 9. februára 1994, Tawil-Albertini (C‑154/93, Zb.
s. I‑451), jasne vyplýva, že opatrenia o uznávaní odbornej
spôsobilosti nadobudnutej v tretích štátoch môžu byť na úrovni
Spoločenstva zavedené (body 11 až 15 rozsudku).Konečne
pokiaľ ide o všetky spôsoby dopravy, Spoločenstvo na vnútornej
úrovni disponuje širokými právomocami pre prijímanie opatrení
nevyhnutných na dosiahnutie osobitných cieľov spoločnej obchodnej
politiky, ktorú je povinné uplatňovať (článok 74 a nasl.
Zmluvy ES). Všetky spôsoby dopravy tvoria v pravom slova
zmysle dodávku služieb, pre ktoré je medzinárodný postup na splnenie
cieľov Zmluvy zvlášť nevyhnutný. Takto tiež už citované nariadenie
č. 4055/86 stanovuje pravidlá uplatňovania zásady slobodného
poskytovania služieb námornej dopravy medzi členskými štátmi
a tretími štátmi. Okrem toho Spoločenstvo už tieto právomoci
využilo na vonkajšej úrovni.ii)  O právomociach odvodených od všeobecných ustanovení (články 100a a 235 Zmluvy ES)V prípade,
že by právomoci, ktoré Spoločenstvo vyvodzuje z osobitných
ustanovení Zmluvy ES, neupravovali celú oblasť Dohody GATS, Komisia
tvrdí, že pre jej uzavretie by bolo možné sa dovolávať článku 100a.
Podľa nej ukladá tento článok „zreteľne“ Komisii právny záväzok konať
s cieľom vytvoriť vnútorný trh.V prípade,
ak by bol tento základ považovaný za nedostatočný, Komisia tvrdí, že by
bolo vhodné dovolávať sa článku 235 Zmluvy na udelenie nevyhnutných
vonkajších právomocí inštitúciám Spoločenstva. Členské štáty by totiž
nemali mať možnosť podniknúť spoločný postup prostredníctvom dohody
uzavretej mimo rámca Spoločenstva, ak sú podmienky článku 235 splnené.
Podľa Komisie by tieto podmienky boli splnené. Nutnosť uzavretia dohody
nie je spochybnená: dohoda prispeje k uskutočneniu cieľov Zmluvy
a priamo súvisí s fungovaním spoločného trhu. Hoci by bolo
spôsobilé prispieť k naplneniu osobitných cieľov Spoločenstva,
mohlo by jednostranné konanie členských štátov mimo rámec Spoločenstva
tomuto prekážať a viesť k postupnému spochybneniu
a dezintegrácii vnútorného trhu.b)     O nevyhnutnosti vonkajšieho konania SpoločenstvaKomisia
predovšetkým zdôrazňuje, že pokiaľ by bolo Spoločenstvo zmluvnou
stranou dohody popri vlastných členských štátoch, súdržnosť vnútorného
trhu by bola narušená. Z tohto hľadiska uvádza tri argumenty.Najprv
uvádza príklad finančných služieb a tvrdí, že uznávanie právomoci
členských štátov by uviedlo tie z nich, ktoré majú vyvinuté
finančné centrá, do pozície sily v bilaterálnych rokovaniach
s tretími krajinami. Náhradou za ich pomerne štedré návrhy by boli
schopné získať najvýznamnejšie výsady. Ich poskytovatelia služieb by si
nepomerne vylepšili konkurenčnú pozíciu vzhľadom na poskytovateľov
služieb z iných členských štátov.Podľa
Komisie práve tomuto chcela zabrániť druhá, už citovaná smernica 89/646
o bankovej činnosti. Táto smernica, ktorá harmonizovala podmienky
povoľovania v rámci Spoločenstva, skutočne obsahuje aj ustanovenie
o obchode s finančnými službami s tretími krajinami
(pozri hlavu III venovanú vzťahom s tretími krajinami, články 8
a 9). Ustanovenie smeruje k vyvarovaniu sa rozdielom
v prístupe bánk z tretích krajín na vnútorný trh
a zároveň k tomu, aby každá tretia krajina udelila úverovým
inštitúciám Spoločenstva bez ohľadu na to, z ktorého členského
štátu pochádzajú, skutočný prístup porovnateľný s prístupom, ktorý
ponúka Spoločenstvo svojim úverovým inštitúciám. Čo sa týka tohto
posledného bodu, pokiaľ Komisia konštatuje, že tretia krajina takýto
prístup neumožňuje, „môže predložiť návrhy Komisii s cieľom získať
príslušný mandát na rokovanie na účely získania konkurenčných možností
porovnateľných s úverovými inštitúciami Spoločenstva. Rada rozhodne
kvalifikovanou väčšinou“ [neoficiálny preklad] (pozri článok 9 ods. 3 druhej smernice).Ďalej
Komisia zdôrazňuje, že hneď ako sa v členskom štáte usadia pobočky
bánk z tretích krajín, na ktoré sa od tohto času hľadí,
v súlade s článkom 58 Zmluvy, ako na štátnych príslušníkov
Spoločenstva, budú môcť súťažiť s bankami z ostatných
členských štátov bez toho, aby tieto mohli vysloviť svoj názor.Komisia
ďalej tvrdí, že by nebolo možné rozhodnúť, pri striktnom uplatnení už
citovaného rozsudku AETR, že sa právomoc Spoločenstva obmedzuje na
oblasti, ktoré boli predmetom harmonizácie na vnútornej úrovni, vzhľadom
na to, že všetky odvetvia služieb neboli harmonizované. Ak by
totiž bolo prijaté toto kritérium rozdelenia právomoci, štáty, ktorých
kľúčové odvetvia v oblasti služieb sú predmetom harmonizovaných
predpisov, by boli celkom podriadené právnemu poriadku Spoločenstva,
zatiaľ čo tie, ktorých hlavné odvetvia služieb doposiaľ neboli predmetom
harmonizovaných predpisov, by si ponechali takmer nedotknutú slobodu
rokovania. Podľa Komisie by takáto situácia zbavila Spoločenstvo
možnosti vyváženého rokovania v záujme všetkých členských štátov vo
všetkých odvetviach služieb.Ďalej Komisia
tvrdí, že pokiaľ by si členské štáty ponechali právomoci, mohlo by dôjsť
k zasiahnutiu alebo zmene existujúcich pravidiel Spoločenstva.
Z tohto hľadiska uvádza tri argumenty.Po
prvé zdôrazňuje, že tri roky po vstupe Dohody o WTO do platnosti
budú môcť členovia jednostranne modifikovať svoje zoznamy osobitných
záväzkov prostredníctvom poskytnutia kompenzácie členom GATS, ktorí môžu
uvádzať, že sú ich práva zmenou „zrušené alebo ohrozené“. Keďže
kompenzácie v systéme GATS môžu spočívať iba v modifikácii
ustanovení právnych predpisov (napríklad na zmiernenie podmienok
prístupu na trh v odvetví služieb), Komisia zastáva názor, že
(tieto kompenzácie) zasiahnu právne predpisy Spoločenstva alebo narušia
ich význam. Práve z tohto dôvodu by členským štátom nemohla byť
udelená právomoc na uzavretie Dohody GATS.Ďalej
podľa Komisie aby medzinárodné záväzky mohli narušiť existujúce
predpisy Spoločenstva, nemusia byť s nimi nutne v rozpore.
Stačí, ak sa týkajú oblasti, ktorá je už „z veľkej časti“ upravená
predpismi Spoločenstva (pozri stanovisko 2/91 z 19. marca
1993, Zb. s. I‑1061, body 25 a 26). Teda celistvosť oblasti
stanovenej Dohodou GATS by bola upravená predpismi Spoločenstva.Nakoniec
Komisia zdôrazňuje, že žiadna úprava osobitných záväzkov nie je
v zásade možná v priebehu troch rokov nasledujúcich po
vstúpení Dohody o WTO a jej príloh do platnosti. Preto ak by
členské štáty uzavreli Dohodu o WTO vo svojom vlastnom mene, mohli
by po celý tento čas využívať zámienky vyplývajúce z prípadných
nezlučiteľností právnej úpravy Spoločenstva s ich záväzkami na
základe Dohody GATS na to, aby neuplatňovali právo Spoločenstva.2.     Pozície účastníkov konania, ktorí predložili pripomienky Rada a vlády, ktoré predložili pripomienky, spochybňujú stanovisko Komisie.Ani
členské štáty, ani Rada neformulujú žiadnu pripomienku, pokiaľ ide
o nevyhnutnosť vonkajšieho konania Spoločenstva. Akými argumentmi
odporujú téze o právomoci Spoločenstva, ktorú Komisia zakladá na
osobitných ustanoveniach Zmluvy alebo na všeobecných ustanoveniach
článkov 100a a 235 Zmluvy ES?i)     O právomociach odvodených od osobitných ustanovení Zmluvy ESRada,
španielska vláda a portugalská vláda predovšetkým tvrdia, že pojem
služieb je širší v Dohode GATS ako v práve Spoločenstva. Na
rozdiel od Dohody GATS by sa totiž Zmluva netýkala bezplatného
poskytovania služieb (článok 60 Zmluvy).Podľa
Rady Komisia stiera všetky rozdiely medzi režimom, ktorý je možné
uplatňovať voči štátnym príslušníkom a spoločnostiam
z členských štátov, a režimom, ktorý je možné uplatňovať voči
štátnym príslušníkom a spoločnostiam z tretích krajín. Rada
zdôrazňuje, že články Zmluvy, ktoré sa týkajú práva usadiť sa
a slobodného poskytovania služieb sa nevyjadrujú
k zaobchádzaniu, ktoré má byť vyhradené štátnym príslušníkom
a spoločnostiam z tretích krajín. Odsek 2 článku 59 Zmluvy
predstavuje jedinú výnimku. Toto ustanovenie by vytváralo osobitný
právny základ pre právnu úpravu vo vzťahu k poskytovateľom služieb
z tretích krajín, ak sú už samozrejme usadení v Spoločenstve.
Bolo by celkom zbytočné, pokiaľ, ako tvrdí Komisia, by Spoločenstvo už
malo na vnútornej úrovni právomoci voči štátnym príslušníkom tretích
krajín v oblasti poskytovania služieb a slobody usadiť sa.Podľa
Rady právo Spoločenstva upravuje, pokiaľ ide o štátnych
príslušníkov tretích krajín, iba otázky sekundárneho usadenia sa
(zakladania dcérskych spoločností) a poskytovania služieb na
základe zakladania materských spoločností (primárneho usadenia sa)
v Spoločenstve. Čo sa týka „obchodnej prítomnosti“, Rada rozlišuje
medzi dcérskymi spoločnosťami spoločnosti z tretej krajiny
a jednoduchými pobočkami spoločnosti z tretej krajiny.
Pripúšťa, že právo Spoločenstva je možné uplatniť na dcérsku spoločnosť
spoločnosti z tretej krajiny v Spoločenstve. Naopak,
jednoduché pobočky spoločností z tretích krajín, ktoré sú usadené
v Spoločenstve, by spadali do právomoci členských štátov, pretože
článok 58 Zmluvy sa týka iba spoločností.Rada
spochybňuje právomoc, ktorú by podľa Komisie malo Spoločenstvo pre
osobitné záväzky, ktoré sa týkajú prístupu na trh služieb. Zoznamy
osobitných záväzkov boli totiž po mnohých diskusiách predložené
v mene Spoločenstva a členských štátov, a obmedzenia, ako
aj podmienky začlenené do týchto záväzkov, sa líšia medzi jednotlivými
členskými štátmi. Rada zdôrazňuje, že letmý pohľad na dokument, ktorý
obsahuje osobitné záväzky v oblasti služieb a ktorý (Rada)
považuje za dokument základného významu, jasne ukazuje, že sa vzťahuje
priamo na vnútroštátnu právnu úpravu. Ponuka osobitných záväzkov daná
Spoločenstvom a členskými štátmi teda z veľkej časti podlieha
právomoci členských štátov. Podľa Rady samotná existencia tohto zoznamu
umožňuje odpovedať na otázky predložené Súdnemu dvoru.Podľa
španielskej vlády celé časti Dohody GATS upravujú oblasti,
v ktorých Spoločenstvo nemá právomoci na vnútornej úrovni. Preto by
boli podriadené právomoci členských štátov tie ustanovenia Dohody GATS,
ktoré sa týkajú:–        dodávky
služieb spoločnosťami z tretích krajín, ktoré zamýšľajú usadiť sa
v Spoločenstve (obchodná prítomnosť)_–        dodávky
služieb prostredníctvom pohybu fyzických osôb, ktoré sú štátnymi
príslušníkmi tretích krajín_–        bezplatného poskytovania služieb_–        záväzkov
v oblasti pohybu kapitálu štátnych príslušníkov tretích krajín,
ktorí nie sú usadení v Spoločenstve (článok XI Dohody GATS), keďže
článok 67 Zmluvy vyžaduje odstránenie obmedzenia pohybu kapitálu iba pre
kapitál, ktorý patrí osobám so sídlom v členskom štáte_–        záväzkov,
ktoré sa týkajú uznávania diplomov alebo titulov získaných
v tretích krajinách.Portugalská vláda
zdôrazňuje, že spôsoby dodávky služieb, ktorých sa týka Dohoda GATS, iné
ako „cezhraničné dodávky“, spadajú do právomoci členských štátov.Zdôrazňuje
skutočnosť, že „najdôležitejšie a najcitlivejšie oblasti
medzinárodnej liberalizácie služieb sa vzťahujú na podmienky pre
usadenie sa spoločností z tretích krajín a systém uplatniteľný
voči nezávislým pracovníkom a zamestnancom spoločností
z tretích krajín“. Podľa nej tieto oblasti spadajú do právomoci
štátov.Podľa dánskej vlády je nepochybné,
že sa právne akty Spoločenstva prijaté v odvetví služieb týkajú iba
niektorých oblastí. Právne akty schválené v týchto oblastiach sa
týkajú iba niektorých aspektov poskytovania služieb. Z toho
vyplýva, že členské štáty majú právomoc uzatvárať medzinárodné dohody
tak v oblastiach, v ktorých neexistuje právna úprava
Spoločenstva, ako aj v oblastiach, v ktorých takáto právna
úprava existuje, je však rozptýlená.Holandská
vláda sa pripája k stanovisku Rady a zdôrazňuje prípad
výlučnej právomoci členských štátov, ktorá sa týka presídľovania
fyzických osôb z tretích krajín do Spoločenstva (mobilita
pracovníkov).Skrátka, vláda Spojeného
kráľovstva sa domnieva, že Spoločenstvo má právomoc zúčastniť sa na
uzavretí Dohody GATS na základe článkov 54, 57, 66, 75, 84, 99
a 100a Zmluvy ES. Niektoré aspekty Zmluvy totiž spadajú do
tých oblastí právomocí Spoločenstva, ktoré sú upravené týmito
ustanoveniami a v ktorých Spoločenstvo prijalo vnútorné
opatrenia. No nie všetky hospodárskej činnosti, ktoré upravuje Dohoda
GATS, sú predmetom právnej úpravy Spoločenstva. A pokiaľ bola
prijatá taká právna úprava, často spočíva v harmonizačných
opatreniach, ktoré stanovujú minimálne normy, ktoré členské štáty môžu
prekročiť. Z toho by vyplývalo, že členské štáty majú taktiež
právomoc zúčastniť sa na uzavretí Dohody GATS.Spojené
kráľovstvo predovšetkým zdôrazňuje, že tak kapitola o usadení sa,
ako aj kapitola o službách neupravujú predpisy o:–        poskytovaní
služby z územia tretej krajiny smerom k územiu členského
štátu [článok I ods. 2 písm. a) Dohody GATS]_–        poskytovaní
služby dodávateľom, ktorý je štátnym príslušníkom tretej krajiny,
prostredníctvom obchodnej prítomnosti (inej ako spoločnosť, na ktorú sa
vzťahuje článok 58 Zmluvy ES) na území členského štátu [článok I
ods. 2 písm. c) Dohody GATS]_–        poskytovaní
služby dodávateľom, ktorý je štátnym príslušníkom tretej krajiny
a prostredníctvom prítomnosti fyzických osôb z tretej krajiny
na území členského štátu [článok I ods. 2 písm. d) Dohody GATS].Vláda
Spojeného kráľovstva osobitne zdôrazňuje, že žiadne ustanovenie Zmluvy
sa nezaoberá primárnym usadením sa fyzických a právnických osôb
pochádzajúcich z tretích krajín, ktoré chcú vykonávať činnosť
v oblasti služieb v členských štátoch. Zdôrazňuje, že článok
59 druhý odsek Zmluvy sa týka iba štátnych príslušníkov tretích krajín,
ktorí už sú usadení v Spoločenstve. Vzhľadom na neexistenciu
vnútornej právnej úpravy Spoločenstva spadajú tieto otázky do právomoci
členských štátov.Pokiaľ ide o dcérske
spoločnosti a pobočky, vláda Spojeného kráľovstva napriek tomu
pripúšťa, že inštitúcie Spoločenstva prijali opatrenia, ktoré určujú
„pravidlá o vykonávaní vonkajšej právomoci Spoločenstvom, ktorá sa
týka usadenia sa štátnych príslušníkov tretích krajín
v Spoločenstve“ na základe článku 57 ods. 2 Zmluvy ES.Článok
9 ods. 3 prvej smernice Rady 77/780/EHS z 12. decembra
1977 o koordinácii právnych, správnych a iných ustanovení
týkajúcich sa prístupu k činnosti úverových inštitúcií a jej
výkonu [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 322,
s. 30) stanovuje, že „… Spoločenstvo môže prostredníctvom dohôd
uzatvorených v súlade so Zmluvou dohodnúť s jednou alebo
s viacerými tretími krajinami uplatnenie ustanovení, ktoré na
základe zásady reciprocity poskytujú pobočkám spoločnosti so sídlom mimo
Spoločenstva rovnaké zaobchádzanie na celom území Spoločenstva“.
Taktiež je cieľom článkov 8 a 9 už citovanej smernice 89/646
zaručiť, aby úverové inštitúcie Spoločenstva, ktoré pôsobia
v tretích krajinách, požívali v nich výhody rovnocenné
výhodám, ktoré požívajú spoločnosti z tretích krajín, materské
spoločnosti spoločností v Spoločenstve, ktoré predstavujú
spoločnosti v zmysle článku 58 Zmluvy.Podobné
ustanovenia existujú v poisťovníctve. Preto článok 32 smernice
Rady 79/267/EHS z 5. marca 1979 o koordinácii
právnych, správnych a iných ustanovení týkajúcich sa prístupu
k činnosti priameho životného poistenia a jej výkonu [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES L 63, s. 1), predpokladá, že
„Spoločenstvo môže v dohodách uzavretých v súlade so Zmluvou
dohodnúť s jednou alebo s viacerými tretími krajinami
uplatnenie iných ustanovení, než ktoré predpokladá v tejto hlave,
s cieľom zaistiť, s podmienkou reciprocity, dostatočnú ochranu
poistencom z členských štátov“ [neoficiálny preklad].
Článok 32b (alebo c), zavedený smernicou Rady 90/619/EHS
z 8. novembra 1990 (Ú. v. ES L 330,
s. 50), predpokladá v odseku 3, že „pokiaľ Komisia zistí…, že
tretia krajina neposkytuje poisťovniam Spoločenstva skutočný prístup na
trh, porovnateľný s prístupom, aký Spoločenstvo poskytuje
poisťovniam tejto tretej krajiny, môže predložiť Rade návrhy
s cieľom získať príslušný mandát na rokovanie
o dosiahnutí porovnateľných konkurenčných možností pre poisťovne
Spoločenstva. Rada prijíma rozhodnutie kvalifikovanou väčšinou“ [neoficiálny preklad].Vo
veci primárneho usadenia sa fyzických osôb pochádzajúcich
z tretích krajín vláda Spojeného kráľovstva takisto zdôrazňuje
existenciu ustanovení sekundárneho práva.Článok
1 písm. c) smernice Rady 73/148/EHS z 21. mája 1973
o zrušení obmedzenia pohybu a pobytu v rámci spoločenstva
pre štátnych príslušníkov členských štátov so zreteľom na usadenie sa
a poskytovanie služieb (Ú. v. ES L 172, s. 14;
Mim. vyd. 05/001, s. 167), prijatý na základe článku 54 ods. 2
a článku 63 ods. 2 totiž poskytuje právo pobytu manželom
a deťom štátnych príslušníkov z tretích krajín.Vláda
Spojeného kráľovstva ďalej uvádza, že tieto výnimočné ustanovenia
o primárnom usadení sa právnických alebo fyzických osôb
pochádzajúcich z tretích krajín majú často obmedzený rozsah.Preto
hlava III už citovanej prvej bankovej smernice 77/780 nebráni
členským štátom uplatňovať vo vzťahu k pobočkám úverových
inštitúcií z tretích krajín v prípade, že začínajú alebo
pokračujú vo svojej činnosti v Spoločenstve, prísnejšie podmienky
ako voči pobočkám úverových inštitúcií Spoločenstva (pozri v tom
istom zmysle odôvodnenie už citovanej druhej smernice Rady 89/646
a deviate odôvodnenie smernice Rady 92/96/EHS
z 10. novembra 1992 o poistení [neoficiálny preklad] Ú. v. ES L 360, s. 1).Vláda
Spojeného kráľovstva vyvodzuje záver, že, s výhradou týchto
výnimočných ustanovení, je primárne usadenie sa právnických alebo
fyzických osôb, ktoré pochádzajú z tretích krajín, oblasťou,
v ktorej si členské štáty zachovávajú dočasnú právomoc.Ďalej
preskúmava príslušné právomoci členských štátov a Spoločenstva,
pokiaľ ide o systém, ktorému je podriadená činnosť dcérskych
spoločností a pobočiek spoločností z tretích krajín po ich
usadení v Spoločenstve.Z tohto
hľadiska zdôrazňuje, že, vo vnútornej rovine, akonáhle sú dcérske
spoločnosti alebo pobočky spoločností zaregistrovaných v tretích
krajinách usadené v členskom štáte, má Spoločenstvo na základe
kapitol o usadení sa a službách právomoc upravovať ich činnosť
pomocou predpisov. Zdôrazňuje zároveň, že Spoločenstvo túto právomoc
v niektorých oblastiach využíva.Smernica
Rady 89/117/EHS z 13. februára 1989 o povinnostiach
pobočiek úverových inštitúcií a finančných inštitúcií zriadených
v členskom štáte majúcich svoje ústredie mimo tohto členského
štátu, týkajúcich sa uverejňovania ročných účtovných dokladov
(Ú. v. ES L 44, s. 40; Mim. vyd. 06/001,
s. 213), sa uplatňuje nielen na pobočky spoločností Spoločenstva,
ale aj na pobočky spoločností z tretích krajín (články 1 a 3).
Jedenásta smernica Rady 89/666/EHS z 21. decembra 1989
o požiadavkách na sprístupnenie údajov týkajúcich sa pobočiek
zriadených v určitom členskom štáte určitými druhmi obchodných
spoločností, ktoré sa spravujú právom iného štátu (Ú. v. ES
L 395, s. 36; Mim. vyd. 17/001, s. 100), sa uplatňuje na
pobočky spoločností z tretích krajín (články 7 až 10). Hlavy III už
citovanej prvej bankovej smernice 77/780 a rovnako už citovanej
smernice 79/267 v oblasti poistenia obsahujú ustanovenia, ktoré sa
týkajú pobočiek podnikov, ktoré majú sídlo mimo Spoločenstva.Napriek
tomu vo zvyšnej časti z dôvodu neexistencie vnútornej právnej
úpravy Spoločenstva podlieha režim, ktorému je podriadená činnosť
dcérskej spoločnosti alebo pobočky spoločnosti z tretej krajiny,
naďalej právomoci členských štátov.Pokiaľ
ide o článok VI ods. 2 písm. a) Dohody GATS (zachovanie
alebo zriadenie súdov alebo konaní, ktoré umožňujú preskúmanie správnych
rozhodnutí vo veci obchodu so službami), vláda Spojeného kráľovstva
tvrdí, že otázky súvisiace s právomocou, riadením a opravnými
prostriedkami zostávajú v právomoci členských štátov
s výhradou niekoľkých ustanovení sekundárneho práva, ktoré
harmonizujú vnútorné postupy a opravné prostriedky.Z tohto
hľadiska vláda Spojeného kráľovstva uvádza smernicu Rady 89/665/EHS
z 21. decembra 1989 o koordinácii právnych
a správnych predpisov týkajúcich sa uplatňovania opravných
prostriedkov v oblasti verejného obstarávania tovarov a prác
(Ú. v. ES L 395, s. 33; Mim. vyd. 06/001,
s 246). Napriek tomu spresňuje, že táto smernica je čiastočným
harmonizačným opatrením, ktoré členským štátom ponecháva široký výber
prostriedkov na dosiahnutie cieľov.Z toho
odvodzuje, že členské štáty sú oprávnené zúčastniť sa na uzavretí
Dohody GATS v oblasti, ktorú upravuje článok VI ods. 2
písm. a) tejto Dohody.Napokon pri
článku VII Dohody GATS (uznávanie diplomov a vzdelania) vláda
Spojeného kráľovstva vysvetľuje, že ak predpisy Spoločenstva
predpokladajú harmonizáciu a vzájomné uznávanie odbornej
spôsobilosti získanej v členských štátoch, potom sú tieto štáty
naopak oprávnené vo veci dokladov o odbornej spôsobilosti vydaných
tretími krajinami. V tejto záležitosti sa odvoláva na už citovaný
rozsudok Tawil-Albertini.ii)  Právomoci, ktoré by mohli byť odvodené od všeobecných ustanovení Zmluvy (články 100a a 235 Zmluvy ES)Rada
popiera, že články 100a a 235 Zmluvy ukladajú zákonodarcovi
Spoločenstva právnu povinnosť konať. Prijatie takej myšlienky by
odstránilo rozdiel medzi existenciou právomoci a jej vykonávaním
a bolo by v zjavnom rozpore s článkom 3b Zmluvy, ktorý
vyjadruje zásadu subsidiarity.Vláda
Spojeného kráľovstva uvádza, že Súdny dvor nepripustil, že by smernice,
ktoré stanovujú minimálne normy, mohli byť prameňom výlučnej právomoci
Spoločenstva (pozri stanovisko 2/91, už citované, bod 21). Vonkajšia
výlučná právomoc sa totiž môže zakladať iba na vnútorných opatreniach
výlučnej harmonizácie. O to viac nemôže vonkajšia výlučná právomoc
v prípade neexistencie vnútorných predpisov vyplývať zo samotného
článku 100.Francúzska vláda vykladá článok
235 Zmluvy rovnakým spôsobom ako Komisia. Na rozdiel od Komisie sa
domnieva, že Rada disponuje širokou mieru voľnej úvahy, či je konanie
Spoločenstva nevyhnutné na uskutočnenie jedného z cieľov
Spoločenstva. Domnieva sa, že v tomto prípade nedošlo k tejto
nevyhnutnosti.Nemecká vláda vysvetľuje, že
článok 235 by nemohol udeľovať právomoci Spoločenstva v oblastiach,
ktoré podliehajú výlučnej právomoci členských štátov a že, za
všetkých predpokladov, nie je liberalizácia obchodu so službami vo
svetovom meradle jedným z cieľov Spoločenstva.Portugalská
vláda popiera, že, ako to zdanlivo tvrdí Komisia, by bolo možné vyvodiť
povinnú a výlučnú právomoc v stanovenej oblasti, na vnútornej
alebo vonkajšej úrovni, z článku 235 Zmluvy. Predkladá nasledujúce
dôvody.Na jednej strane by Rada mohla
voľne posúdiť, aký druh opatrení je najvhodnejší na uskutočnenie cieľov
Spoločenstva. Mohla by napríklad z dôvodov medzinárodnej alebo
vnútornej povahy skôr uplatniť mechanizmus spolupráce medzi
Spoločenstvom a členskými štátmi, čo by na úrovni vonkajších
vzťahov viedlo k uzatváraniu zmiešaných dohôd. Také by bolo
stanovisko Súdneho dvora, ak by sa domnieval, že „hoci článok 235
umožňuje Rade prijímať ‚všetky príslušné opatrenia‘ aj v oblasti
vonkajších vzťahov, neukladá tento článok žiadnu povinnosť, ale priznáva
Rade oprávnenie, ktorého nevykonávanie by nemohlo ovplyvniť platnosť
uznesení“ (rozsudok AETR, už citovaný, bod 95). Na druhej strane článok
235 neumožňuje, aby reziduálne a vlastné právomoci členských štátov
boli prevedené na Spoločenstvo. Na tento účel by bolo nevyhnutné
preskúmať zmluvy.Španielska vláda zastáva
názor, že články 100a a 235 Zmluvy sú, okrem iných ustanovení,
ustanoveniami, ktoré dávajú právny základ pre právomoc Spoločenstva.Európsky
parlament uvádza, že prípadné odvolanie sa na článok 235 Zmluvy ES
nemožno žiadnym spôsobom vykladať ako narušenie jeho slobody odmietnuť
vydanie súhlasného stanoviska, pokiaľ by sa mu dohoda zdala byť
neprijateľná, s ohľadom na ciele Zmluvy a záujmy občanov.C –  Dohoda TRIPs1.     Stanovisko KomisieRovnako
ako v prípade Dohody GATS je možné argumentáciu Komisie rozdeliť
na dve časti. V prvej je zámerom Komisie stotožniť vnútorné
právomoci inštitúcií, z ktorých je možné odvodiť právomoci
Spoločenstva na medzinárodnej úrovni. V druhej časti je jej cieľom
presvedčiť o nevyhnutnosti konania Spoločenstva alebo
o riziku, ktoré by sprevádzalo rozptýlené konanie jednotlivých
členských štátov vo vzťahu k tretím krajinám.a)     O existencii vnútorných právomocíKomisia
sa najprv snaží dokázať, že právomoci Spoločenstva na vnútornej úrovni
vyplývajú z existujúcich aktov sekundárneho práva v oblasti
duševného vlastníctva (i). Ďalej, v prípade, ak by sa usúdilo, že
Spoločenstvo nemá dostatočné právomoci na základe aktov sekundárneho
práva, Komisia tvrdí, že Spoločenstvo by mohlo uzavrieť Dohodu TRIPs na
základe všeobecných ustanovení Zmluvy, takých, ako sú články 100a
a 235 (ii).i)     O právomociach odvodených od sekundárneho právaPokiaľ
ide o Dohodu TRIPs, Komisia najprv zdôrazňuje, že cieľom článku 36
Zmluvy ES nie je vymedziť určité oblasti pre výlučnú právomoc
členských štátov (pozri rozsudok zo 4. augusta 1991, Richardt
a „Les Accessoires Scientifiques“, C‑367/89, Zb. s. I‑4621,
body 19 až 21).Ďalej bod za bodom
a veľmi podrobne porovnáva Dohodu TRIPs a vhodné ustanovenia
práva Spoločenstva a všeobecne vyvodzuje z toho, že
Spoločenstvo má vonkajšiu výlučnú právomoc, ktorá je nevyhnutná na
uzavretie Dohody TRIPs v celom rozsahu.1.
Pokiaľ ide o autorské právo (oddiel 1 časti II Dohody TRIPs,
články 9 až 14), Komisia najprv pripúšťa, že Spoločenstvo nie je
zmluvnou stranou ani Bernského dohovoru (dohovor o ochrane
literárnych a umeleckých diel, Parížsky akt z 24. júla
1971), ani Rímskeho dohovoru (Medzinárodný dohovor o ochrane
výkonných umelcov, výrobcov zvukových záznamov a záznamov
rozhlasových organizácií z 26. októbra 1961).Zdôrazňuje,
že Dohoda TRIPs v oddiele 1 časti II, ktorá sa týka autorského
práva a príbuzných práv, zaväzuje členov WTO k tomu, aby
stanovili minimálnu ochranu.Pripomína, že
Rada prijala niekoľko smerníc v oblasti autorského práva
a príbuzných práv a že sa domnieva, že na vnútornej úrovni
upravuje oblasti, o ktorých hovoria články 10 až 14 Dohody TRIPs.Takýmto
spôsobom by smernica Rady 91/250/EHS zo 14. mája 1991
o právnej ochrane počítačových programov (Ú. v. ES
L 122, s. 42; Mim. vyd. 17/001, s. 114) zodpovedala,
pokiaľ ide o článok 1 ods. 1, článku 10 ods. 1 Dohody
TRIPs, ktorý stanovuje, že počítačové programy budú chránené ako
literárne diela na základe Bernského dohovoru. Článok 2 ods. 1
smernice Rady 92/100/EHS z 19. novembra 1992 o nájomnom
práve a výpožičnom práve a o určitých právach súvisiacich
s autorskými právami v oblasti duševného vlastníctva
(Ú. v. ES L 346, s. 61; Mim. vyd. 17/001,
s. 120) by podľa Komisie zodpovedal článku 11 Dohody TRIPs, ktorý
sa týka práva na prenajímanie. Článok 6 ods. 1 a články 7
a 8 ods. 1 tejto smernice by zasa upravovali oblasť článku 14
Dohody TRIPs (súvisiace práva). Smernica Rady 93/98/EHS
z 29. októbra 1993 o zosúladení lehoty ochrany autorského
práva a niektorých príbuzných práv (Ú. v. ES L 290,
s. 9; Mim. vyd. 17/001, s. 141) by upravovala oblasť článku 12
Dohody TRIPs, ktorý sa týka času trvania ochrany autorského práva.
Nakoniec Komisia poukazuje na to, že Rade predložila návrh smernice
o právnej ochrane databáz (Ú. v. ES C 308,
15.11.1993, s. 1), ktorej cieľom je objasniť ochranu databáz
z hľadiska autorského práva a udelenia práva zabrániť
nepovolene nakladať s informáciami obsiahnutými v databáze.
Spresňuje, že tento návrh nebol ešte schválený, zdôrazňuje však, že
právomoc Spoločenstva prijať takú smernicu nebola spochybnená.2.
Pokiaľ ide o ochranné známky (články 15 až 21 Dohody TRIPs
v oddiele 2 časti II Dohody), Komisia zdôrazňuje, že Rada vo
vnútornom poriadku prijala nariadenie (ES) č. 40/94
z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva
(Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001,
s. 146) a prvú smernicu Rady 89/104/EHS
z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov
členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L
40, 1989, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 92).Komisia
pripúšťa, že prvá smernica sa obmedzuje na vnútroštátne ustanovenia,
ktoré majú bezprostredný dopad na fungovanie vnútorného trhu, zdôrazňuje
však, že Rada sa vyhlásila za pripravenú prijať neskôr nové smernice,
ktoré zosúladia vnútroštátne právne predpisy o ochranných známkach.3.
Pokiaľ ide o označenie proveniencie a označenie pôvodu
(články 22 až 24 Dohody TRIPs v oddiele 3), Komisia tvrdí, že
ustanovenia Spoločenstva prijaté v tejto oblasti by boli presnejšie
a širšie, ako predpisuje príslušný oddiel Dohody TRIPs.Predovšetkým
smernica Rady 79/112/EHS z 18. decembra 1978
o aproximácii právnych predpisov členských štátov o označovaní
a obchodnej úprave potravín určených pre konečného spotrebiteľa
a o ich reklame [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES L 33, 1979, s. 1) by zakazovala akékoľvek
označovanie potravín, ktoré by mohlo uviesť spotrebiteľa do omylu,
pokiaľ ide o pôvod alebo provenienciu potravín. Ďalej Rada prijala
nariadenie (EHS) č. 2081/92 zo 14. júla 1992 o ochrane
zemepisných označení a pôvodných názvov poľnohospodárskych výrobkov
a potravín (Ú. v. ES L 208, s. 1; Mim. vyd.
03/013, s. 4). A v rámci spoločnej organizácie trhov
s vínom alebo na základe článkov 43 a 100a Zmluvy prijala Rada
množstvo predpisov, ktoré súvisia s označovaním a uvádzaním
na trh vín a liehovín.4.
V oblasti priemyselných vzorov (upravených oddielom 4 časťou II
Dohody TRIPs, články 25 a 26), Komisia upozorňuje, že na základe
článku 100a Zmluvy predložila Rade návrh smernice určenej na
harmonizáciu národných právnych predpisov o výkresoch
a vzoroch, ako aj návrh nariadenia, ktoré vytvára vzor
Spoločenstva. Úroveň ochrany predpokladanej týmito dvoma návrhmi by
podľa nej bola prepracovanejšia než všeobecné povinnosti formulované
v článkoch 25 a 26 Dohody TRIPs.5.
V oblasti patentov (upravených oddielom 5 časti II Dohody TRIPs,
články 27 až 34), Komisia vysvetľuje, že súčasťou právneho poriadku
Spoločenstva je na jednej strane Mníchovský dohovor
z 5. októbra 1973 o udeľovaní európskych patentov,
a aj Luxemburská dohoda z 15. decembra 1989
v oblasti patentov Spoločenstva (Ú. v. ES L 401,
s. 1), podpísaná členskými štátmi, ktorá však ešte nevstúpila do
platnosti. Uvádza, že Spoločenstvo má právomoc prijať ustanovenia
v oblasti patentového práva, pokiaľ sú tieto ustanovenia nevyhnutné
na správne fungovanie vnútorného trhu. Rada prijala nariadenie (EHS)
č. 1768/92 z 18. júna 1992 o vytvorení dodatkového
ochranného osvedčenia na liečivá (Ú. v. ES L 182,
s. 1; Mim. vyd. 17/011, s. 200) a prijala spoločné
stanovisko, ktoré sa týka návrhu smernice o právnej ochrane
biotechnologických vynálezov, ktorá harmonizuje právo členských štátov
v otázke spôsobilosti biotechnologického materiálu na patentovanie.6.
V oblasti topografie integrovaných obvodov Komisia zdôrazňuje, že
smernica Rady 87/54/EHS zo 16. decembra 1986 o právnej ochrane
topografie polovodičových výrobkov (Ú. v. ES L 24, 1987,
s. 36; Mim. vyd. 13/008, s. 231) je na vnútornej úrovni
protipólom k oddielu 6 časti II Dohody TRIPs (články 35 až 38,
ktoré sa týkajú konfiguračných schém integrovaných obvodov).7.
Pokiaľ ide o časť III Dohody TRIPs, ktorá zavádza predpisy na
zaistenie vymoženia práv duševného vlastníctva, Komisia zdôrazňuje, že
právomoci Spoločenstva na vnútornej úrovni v tejto oblasti sú
rovnako rozsiahle ako ustanovenia článkov 41 až 61 Dohody TRIPs. Dodáva,
že právomoc Spoločenstva už bola uplatnená prijatím už citovaného
nariadenia č. 3842/86, ktoré stanovuje opatrenia na účely
zabránenia prepúšťaniu falšovaného tovaru do voľného obehu.Stručne
povedané, pre Komisiu majú všetky ustanovenia Dohody TRIPs na vnútornej
úrovni svoj protipól v ustanoveniach sekundárneho práva
Spoločenstva.ii)  O právomociach,
ktoré môžu byť odvodené od ustanovení Zmluvy všeobecnej povahy (články
100a a 235 Zmluvy ES)Všeobecne
Komisia uvádza tie isté argumenty v prospech použitia článku 100a
alebo článku 235 ako právneho základu pre uzavretie Dohody TRIPs ako
tie, ktoré uviedla vo vzťahu k Dohode GATS. Osobitný argument
v Dohode TRIPs je nasledujúci. Keďže Dohoda TRIPs zakotvuje
pravidlá v oblastiach, v ktorých neexistujú harmonizačné
opatrenia Spoločenstva, jej uzavretie by umožnilo naraz uskutočniť
harmonizáciu v rámci Spoločenstva, a tým prispieť
k zavedeniu a fungovaniu vnútorného trhu.b)     O nevyhnutnosti vonkajšieho postupu Spoločenstva Komisia
uvádza, že ak by bolo Spoločenstvo len jedným z účastníkov Dohody
TRIPs popri jeho vlastných členských štátoch, tak by súdržnosť
vnútorného trhu bola zasiahnutá dvoma spôsobmi. Na jednej strane by
vnútorný trh utrpel narušenie súťaže, na druhej strane by došlo
k umelému skresleniu konkurenčných možností na trhoch tretích
krajín.Podľa Komisie riziko narušenia
obchodu je takéto: ak by mohli členské štáty slobodne rokovať
a uzavrieť ich vlastné dohody v oblasti upravenej Dohodou
TRIPs, dali by tak svoje podniky do výhodnejšej konkurenčnej pozície ako
podniky iných členských štátov, a tým by im poskytli ekonomickú výhodu
nezlučiteľnú s nenarušenou súťažou na vnútornom trhu. Komisia
cituje ako príklad akt sekundárneho práva, na základe ktorého môžu
členské štáty slobodne rokovať o dvojstranných dohodách
s tretími štátmi. V rámci už
citovanej smernice 87/54 o právnej ochrane topografií
polovodičových výrobkov môžu členské štáty rozšíriť túto ochranu na
štátnych príslušníkov tretích krajín len za určitých podmienok. Táto
smernica bola viackrát využitá na rozšírenie ochrany topografií
polovodičových výrobkov na základe reciprocity na obmedzený zoznam
štátov, ktoré spĺňajú kritériá smernice a ponúkajú rovnakú úroveň
ochrany štátnym príslušníkom Spoločenstva. Členské štáty nie sú
oprávnené odchýliť sa od ustanovení rozhodnutia Rady, ktoré zaručujú
túto ochranu. Dôvod je daný v odôvodnení smernice, v ktorom sa
uvádza, že rozdiely v právnej ochrane vyplývajúce z právnych
úprav členských štátov majú priamy negatívny dopad na fungovanie
spoločného trhu.Pokiaľ ide o riziko
narušenia celkovej koherencie pravidiel Spoločenstva pri spoločnej
právomoci, Komisia uvádza, že prijatie Dohody TRIPs členskými štátmi
v ich vlastnom mene, ako aj Spoločenstvom je spôsobilé „zasiahnuť“
právo Spoločenstva alebo „zmeniť jeho rozsah“ v zmysle judikatúry
AETR z týchto dôvodov.Po prvé, napriek
tomu, že stanovuje len minimálne požiadavky, Dohoda TRIPs by aj tak
„zasiahla“ právo Spoločenstva v oblastiach, v ktorých je
úroveň ochrany, ktorú zaručuje, nižšia ako stanovená Dohodou TRIPs.Po
druhé, napriek tomu, že Dohoda TRIPs predpokladá len minimálnu úroveň
ochrany, táto ochrana musí byť rozšírená na všetkých členov uvedenej
dohody. Ak by mohli členské štáty rokovať s tretími krajinami mimo
rámca Spoločenstva, s cieľom rozšíriť na štátnych príslušníkov
tretích krajín ochranu duševného vlastníctva, dochádzalo by
k nezhodám a potenciálnym konfliktom medzi ich vonkajšími
režimami v tejto oblasti a režimom Spoločenstva.Po
tretie, aj keď Dohoda TRIPs stanovuje len minimálne požiadavky,
pravidlá Spoločenstva v oblasti duševného vlastníctva nestanovujú
minimálnu úroveň ochrany. Odkazujúc na už citované stanovisko 2/91,
v ktorom Súdny dvor uviedol, že jednoduchá koexistencia
medzinárodných pravidiel a pravidiel Spoločenstva, ktoré upravujú
tú istú oblasť, je spôsobilá zasiahnuť právo Spoločenstva, aj keď medzi
nimi nie sú rozpory, z čoho Komisia vyvodzuje, že uzavretie Dohody
TRIPs členskými štátmi by „zasiahlo“ platné pravidlá Spoločenstva.Po
štvrté, Dohoda TRIPs necháva svojim členom možnosť zvýšiť úroveň
ochrany, o to viac, o čo z toho vyplývajúca nová ochrana
je naďalej v súlade s minimálnymi ustanoveniami Dohody. Keďže
Spoločenstvo uplatňuje zásadu národného vyčerpania alebo vyčerpania
„v Spoločenstve“, na to, aby došlo k zasiahnutiu pravidiel
Spoločenstva a fungovania vnútorného trhu, by stačilo, ak by
členský štát prijal zásadu „medzinárodného vyčerpania“ stanovenú
v Dohode TRIPs.Nakoniec, ak by bola
Dohoda TRIPs uzavretá Spoločenstvom a členskými štátmi na základe
spoločnej právomoci, tak by to vážne narušilo právo Spoločenstva, lebo
by to v praxi znamenalo „zmrazenie“ alebo zamietnutie
harmonizačných pravidiel Spoločenstva v pôsobnosti dohody. Bolo by
to tiež „zasiahnutie“ práva Spoločenstva v rozsahu, v akom by
sa členské štáty naďalej dovolávali výnimky podľa článku 36
Zmluvy ES, aby chránili osobitný „predmet“ práv duševného
vlastníctva, čo by spomalilo harmonizáciu na úrovni Spoločenstva alebo
založenie alebo fungovanie vnútorného trhu.2.     Stanoviská účastníkov konania, ktorí predložili pripomienkyRada
predovšetkým rozoberá stav zákonodarnej činnosti Spoločenstva
v oblasti duševného vlastníctva. Rozlišuje štyri „súbory“ právnej
úpravy Spoločenstva.–        Prvý
„súbor“ tvoria opatrenia Spoločenstva vydané najmä na základe článku 43
Zmluvy ES, ktoré sa týkajú ochrany zemepisných označení.Rada
sa domnieva, že rozsah prvého „súboru“ sa zhoduje s rozsahom
oddielu 3 časti II TRIPs o zemepisných označeniach a zastáva
názor, že podmienky, za ktorých využíva implicitnú vonkajšiu právomoc
v súlade s judikatúrou AETR, sú v tomto prípade všeobecne
jednotné.–        Druhý
„súbor“ právnej úpravy tvoria harmonizačné opatrenia Spoločenstva,
ktorými sa harmonizujú vnútroštátne právne úpravy prijaté na základe
článku 100a Zmluvy, ako aj v niektorých prípadoch na základe
článkov 57 a 66, a ktoré sa týkajú niektorých aspektov režimu
duševného vlastníctva. Ide o smernice
o autorskom práve a príbuzných právach [smernica Rady
92/100/EHS z 19. novembra 1992 o nájomnom práve
a výpožičnom práve a o určitých právach súvisiacich
s autorskými právami v oblasti duševného vlastníctva
(Ú. v. ES L 346, s. 61; Mim. vyd. 17/001,
s. 120); smernica Rady 93/83/EHS z 27. septembra 1993
o koordinácii určitých pravidiel týkajúcich sa autorského práva
a príbuzných práv pri satelitnom vysielaní a káblovej
retransmisii (Ú. v. ES L 248, s. 15; Mim. vyd.
17/001, s. 134); smernica Rady 93/98/EHS z 29. októbra
1993 o zosúladení lehoty ochrany autorského práva a niektorých
príbuzných práv (Ú. v. ES L 290, s. 9; Mim. vyd.
17/001, s. 92); smernica Rady 91/250/EHS zo 14. mája 1991
o právnej ochrane počítačových programov (Ú. v. ES
L 122, s. 42; Mim. vyd. 17/001, s. 114); smernica Rady
87/54/EHS zo 16. decembra 1986 o právnej ochrane topografií
polovodičových výrobkov (Ú. v. ES L 24, s. 36; Mim.
vyd. 13/008, s. 231) a prvá smernica Rady 89/104/EHS
z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov
členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES
L 40, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 92)].Podľa
Rady sa rozsah druhého „súboru“ právnej úpravy len čiastočne prirovnáva
k oblastiam upravených v oddieloch 1 a 2 časti II TRIPs
(autorské právo a ochranné známky). Rada poukazuje na to, že
naproti tomu žiadne harmonizačné opatrenie nebolo prijaté v oblasti
výkresov a priemyselných modelov a patentov (upravených
v oddieloch 4 a 5 časti II TRIPs).Pri
všetkých predpokladoch nezakladá prijatie ustanovení práva Spoločenstva
povinnosť uplatňovať ho na štátnych príslušníkov tretích krajín, zatiaľ
čo konkrétne predmetom Dohody TRIPs je spresniť minimálne pravidlá,
ktoré sa musia uplatňovať na príslušníkov týchto krajín.–        Tretí
„súbor“ právnej úpravy Spoločenstva tvoria opatrenia Spoločenstva,
ktorých cieľom je vytvoriť pre niektoré aspekty práv duševného
vlastníctva režim ochrany Spoločenstva, ktorý sa pripája
k režimom stanoveným každou vnútroštátnou právnou úpravou. Ide
o nariadenie Rady (EHS) č. 1768/92 z 18. júna 1992
o vytvorení dodatkového ochranného osvedčenia na liečivá
(Ú. v. ES L 182, s. 1; Mim. vyd. 13/011,
s. 200), a už citované nariadenie č. 40/94
o ochrannej známke spoločenstva.Cieľom
opatrení, ktoré sú súčasťou tretieho „súboru“, je podľa Rady, zavedenie
režimu ochrany Spoločenstva, ktorý prekrýva vnútroštátne režimy.
V dôsledku toho sa domnieva, že ak teória implicitných právomocí
potvrdená rozsudkom AETR môže hrať určitú úlohu vo vzťahu
k nariadeniam Spoločenstva, tak len v medziach predmetu týchto
doplnkových režimov a nevzťahuje sa na to, čo je naďalej predmetom
vnútroštátnych režimov ochranných známok (čiastočne harmonizovaných)
a patentov (neharmonizovaných).–        Štvrtý
„súbor“ právnej úpravy tvorí už citované nariadenie č. 3842/86
o opatreniach s cieľom zakázať uvádzanie do voľného obehu
falšovaného tovaru.Podľa Rady toto nariadenie
zodpovedá jedine niektorým ustanoveniam časti III Dohody TRIPs (časť
o prostriedkoch na vymoženie práv duševného vlastníctva), teda tým,
ktoré sa zaoberajú zákazom uvádzania do voľného obehu falšovaného
tovaru (články 51 až 60 Dohody TRIPs). Naproti tomu podstatná časť
ustanovení tejto časti III naďalej podlieha právomoci členských štátov
(články 41 až 50 a 61). Osobitne sa to týka ustanovení, ktoré sa
vzťahujú na ukladanie trestných sankcií (článok 61 Dohody TRIPs).Rada
sa teda domnieva, že judikatúra AETR môže fungovať len v nepatrnej
miere, kým nariadenie, ktorým sa zakazuje uvádzanie do obehu
falšovaných tovarov, potvrdzuje niektoré ustanovenia Dohody TRIPs.Rada z toho vyvodzuje, že Spoločenstvo a členské štáty sú spoločne oprávnené na uzavretie Dohody TRIPs.Vláda
Spojeného kráľovstva najprv, pokiaľ ide o ňu samotnú, zdôrazňuje,
že zakaždým, keď prevzala zákonodarnú iniciatívu v oblasti
duševného vlastníctva, Spoločenstvo sa postaralo o to, aby bolo
uznané zachovanie vnútroštátnych práv duševného vlastníctva.V dôsledku
toho si každý členský štát zachováva svoj vlastný systém právnej
ochrany patentov, ochranných známok, autorských práv a výkresov.
Vláda Spojeného kráľovstva trvá na jednom bode: tak ochranná známka
Spoločenstva, ako aj patent Spoločenstva (ak bude zavedený) budú
existovať súčasne s vnútroštátnymi právami, ktoré v podstate
nechajú nedotknuté.Napokon vláda Spojeného
kráľovstva poukazuje na to, že pravidlá Spoločenstva týkajúce sa obsahu
práv duševného vlastníctva sú zriedkavé. Existuje málo príkladov
harmonizácie vnútroštátnych pravidiel, ktoré definujú osobitný predmet
duševného vlastníctva. Spojené kráľovstvo cituje dva príklady: už
citovanú smernicu 89/104 o ochrannej známke a tiež už citovanú
smernicu 87/54 o právnej ochrane topografií polovodičových
výrobkov.Pokiaľ ide o najmä
o autorské právo a príbuzné práva, Spojené kráľovstvo
poukazuje na to, že určitý počet ustanovení Dohody TRIPs sa týka obsahu
alebo osobitného predmetu autorského práva a príbuzných práv,
zatiaľ čo na úrovni Spoločenstva neboli žiadne pokusy
o harmonizáciu týchto bodov. Z toho vyvodzuje, že „je úlohou
členských štátov definovať obsah autorského práva a príbuzných práv
v ich vnútornej právnej úprave, s odvolaním sa, alebo bez
odvolania sa na [Bernský] dohovor“.Spojené
kráľovstvo takisto pripomína, že pokiaľ ide o autorské právo,
článok 9 Dohody TRIPs vyžaduje, aby jej členovia dodržiavali články
1 až 21 Bernského dohovoru. Keďže Spoločenstvo nie je zmluvnou stranou
Bernského dohovoru, rozhodnutie o uzavretí dohody zaväzujúcej štáty
dodržiavať zásady dohovoru v ich vzťahoch s tretími krajinami
podlieha výlučne právomoci členských štátov.Pokiaľ
ide o patenty, Spojené kráľovstvo pripomína, že na úrovni
Spoločenstva nie je žiadna harmonizácia. Komisii, ktorá sa opiera
o dohovor týkajúci sa patentu Spoločenstva, vláda Spojeného
kráľovstva odpovedá, že o tomto dohovore, ktorý ešte nenadobudol
platnosť, sa rokovalo na medzinárodnej úrovni a nie na úrovni
Spoločenstva, a že ponecháva vnútroštátne systémy patentov
nedotknuté.Mimo oblastí patentov
a autorského práva cituje Spojené kráľovstvo najmä tri oblasti
práva duševného vlastníctva, ktoré pokrýva Dohoda TRIPs a pre ktoré
neexistuje žiadne harmonizačné opatrenie Spoločenstva: výkresy
a priemyselné vzory, ochrana nezverejnených informácií
a prostriedky na vymoženie práv duševného vlastníctva.Spojené
kráľovstvo zdôrazňuje že, aj tam, kde sa uskutočnila harmonizácia
vnútroštátnych pravidiel na úrovni Spoločenstva, je jej rozsah obmedzený
výslovným odkazom v právnych úpravách členských štátov alebo
implicitným uznaním, že členské štáty môžu ďalej uplatňovať ich vlastný
systém ochrany duševného vlastníctva v oblastiach, ktoré právna
úprava Spoločenstva nepokrýva.V tomto ohľade cituje niekoľko príkladov.a)      Ustanovenia
už citovanej smernice 87/54 o právnej ochrane topografií
polovodičových výrobkov nie sú na ujmu právam priznaným členským štátom
v súlade s povinnosťami, ktoré im vyplývajú
z medzinárodných dohôd.b)      Už
citovaná smernica 89/104 o ochranných známkach sa nevzťahuje na
úplnú aproximáciu príslušných právnych úprav členských štátov, ale len
na aproximáciu ustanovení, ktoré majú bezprostredný dopad na fungovanie
vnútorného trhu (tretie odôvodnenie). Členské štáty si zachovávajú najmä
právo chrániť obchodné ochranné známky nadobudnuté používaním.c)      Už
citovaná smernica 91/250 o právnej ochrane počítačových programov
nie je na ujmu vnútroštátnym ustanovenia týkajúcim sa práv vyplývajúcich
z patentov a ochranných známok, nekalej súťaže, obchodného
tajomstva a ochrany polovodičov – alebo zmluvného práva (článok 9
ods. 1).d)      Už
citovaná smernica 92/100 o nájomnom práve a výpožičnom práve
ponecháva voľnú úvahu členským štátom uložiť spoločnostiam kolektívnej
správy povinnosť požadovať len spravodlivú odmenu, ako aj určenie
povinných osôb (článok 4).e)      Už
citovaná smernica 93/83 o koordinácii určitých pravidiel
týkajúcich sa autorského práva a príbuzných práv pri satelitnom
vysielaní a káblovej retransmisii umožňuje členským štátom priznať
držiteľom príslušných práv významnejšiu ochranu, ako právo odporovať
vysielaniu, stanovené článkom 8 smernice 92/100 (článok 6).Všeobecne
vláda Spojeného kráľovstva tiež poukazuje s výhradou niektorých
výnimiek, ktoré spresňuje, na to, že žiadne z opatrení Spoločenstva
v oblasti duševného vlastníctva sa nezaoberá otázkami reciprocity,
vzájomného uznávania alebo práv, ktoré sa majú udeliť štátnym
príslušníkom tretích krajín v Spoločenstve.Na
záver sa domnieva, že Spoločenstvo a členské štáty majú spoločnú
právomoc na účasť na uzavretí Dohody TRIPs. Spoločenstvo je istotne
oprávnené zúčastniť sa na uzavretí Dohody TRIPs na základe doktríny
implicitných právomocí, keďže niektoré aspekty tejto dohody sú upravené
vnútornými opatreniami prijatými na základe článkov 100a a 235
Zmluvy ES, no aj členské štáty sú oprávnené na to isté, keďže si
zachovávajú významnú vnútornú právomoc v záležitostiach, ktoré sú
predmetom Dohody TRIPs.Pokiaľ ide
o TRIPs a implicitné právomoci, členské štáty sa okrem
Spojeného kráľovstva všeobecne pripájajú k pripomienkam Rady.
Jedine nemecká, španielska, francúzska, portugalská a holandská
vláda trochu rozvíjajú túto otázku. Nemecká
vláda tvrdí, že Dohoda TRIPs musí byť uzavretá vo forme zmiešanej
dohody. Na jednej strane je Spoločenstvo oprávnené v rozsahu,
v akom v už v oblasti duševného vlastníctva prijalo
právnu úpravu. Na druhej strane členské štáty sú takisto oprávnené
z troch dôvodov. Autorské právo zostáva naďalej vo veľkej miere
neharmonizované; sú to členské štáty, ktoré pristúpili
k medzinárodným dohovorom v tejto oblasti; povinnosti, ktoré
vyplývajú z Dohody TRIPs môžu byť z väčšej časti splnené iba
členskými štátmi (ide najmä o povinnosť upraviť správne, občianske
a trestné konania na účely uplatňovania rôznych práv duševného
vlastníctva).Španielska vláda tiež zastáva
názor, že Dohoda TRIPs musí byť uzavretá ako zmiešaná dohoda. Totiž,
najskôr právna úprava Spoločenstva nepokrýva niektoré aspekty práv
duševného a priemyselného vlastníctva. Napokon jej cieľom vždy nie
je harmonizácia vnútroštátnych právnych úprav. Takže už citované
nariadenie č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva necháva
vnútroštátne právne úpravy v oblasti ochrannej známky nedotknuté;
jednoducho vytvára režim osobitnej ochrany pre ochrannú známku
Spoločenstva, ktorá existuje súčasne s vnútroštátnymi ochrannými
známkami. Napokon niektoré ustanovenia Spoločenstva v tejto oblasti
sa obmedzujú na stanovenie minimálnej ochrany. Členské štáty si preto
zachovávajú možnosť vydať reštriktívnejšie opatrenia [pozri napríklad
článok 18 nariadenia Rady (EHS) č. 823/87 zo 16. marca 1987,
ktorým sa upravujú osobitné ustanovenia o kvalitných vínach
vyrobených v určených regiónoch [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 84, s. 59)].Španielska
vláda sa tiež domnieva, že ustanovenia Dohody TRIPs týkajúce sa
opatrení, ktoré treba prijať na zaručenie účinnej ochrany práv duševného
a priemyselného vlastníctva, ako záruka lojálneho
a spravodlivého konania, predkladania dôkazných prostriedkov, právo
na vypočutie, odôvodnenie rozhodnutí, právo na opravné prostriedky,
dočasné a ochranné opatrenia, akty z úradnej moci colných
úradov, náhrada škody a trestné sankcie patria do právomoci
členských štátov. Právny poriadok Spoločenstva totiž neobsahuje žiadne
ustanovenie o týchto veciach.Španielska
vláda okrem toho kritizuje odkaz Komisie na článok 36 Zmluvy. Podľa nej
s touto vecou nesúvisí. Článok 36 sa uplatňuje výlučne na obchod
„medzi členskými štátmi“ a v dôsledku toho sa neuplatňuje na
obmedzenia dovozov pochádzajúcich z tretích krajín z dôvodov
ochrany duševného vlastníctva (pozri rozsudok z 15. júna 1976,
EMI, 96/75, Zb. s. 913).Francúzska vláda sa pripája k pripomienkam Rady.Zdôrazňuje
však, že pre patenty, ktoré tvoria podstatnú časť Dohody TRIPs, možno
stanovisko Komisie kritizovať. Pripomína, že v európskom meradle sú
všetky veci upravené medzinárodnými dohovormi, z ktorých hlavný
dohovor (už citovaný Mníchovský dohovor o vydávaní európskych
patentov) v praxi presahuje rámec Spoločenstva, keďže k nemu
pristúpilo sedemnásť európskych krajín.Francúzska
vláda ďalej dodáva, že osobitosťou Dohody TRIPs je, že k nej
dochádza v oblasti, v ktorej boli už dávno prijaté rozsiahle
medzinárodné dohovory, ktoré sú naďalej v platnosti a sú
spravované špecializovanou inštitúciou Spojených národov, Svetovou
organizáciou duševného vlastníctva (WIPO). Spoločenstvo nikdy
nezamýšľalo nahradiť v týchto dohovoroch členské štáty, nie je
členom WIPO, a ani nepožiadalo o členstvo. Ak by sa pripustila téza
Komisie, členské štáty by stratili akúkoľvek vonkajšiu paralelnú
právomoc a nemohli by viac uzatvárať ani spravovať dvojstranné
alebo mnohostranné zmluvy v oblastiach upravených Dohodou TRIPs.Pokiaľ ide o TRIPs, portugalská vláda tiež odkazuje na pripomienky Rady.Zdôrazňuje
len, že z judikatúry Súdneho dvora (rozsudky EMI, už citovaný,
a Phil Collins a i., už citovaný) vyplýva, že podľa platného
stavu práva Spoločenstva a pri absencii ustanovení Spoločenstva,
ktoré harmonizujú právne úpravy, je úlohou členských štátov stanoviť
podmienky a spôsoby ochrany literárneho a umeleckého
vlastníctva. Podľa nej sa harmonizačné opatrenia Spoločenstva týkajú len
veľmi obmedzenej časti vecí upravených Dohodou TRIPs (oddiel 6
časti II týkajúcej sa topografií integrovaných obvodov).Portugalská
vláda nakoniec trvá na skutočnosti, že účasť členských štátov je
takisto uložená prítomnosťou v časti III Dohody TRIPs, ustanovení
o súdnych konaniach (oddiel 2 časť III Dohody TRIPs)
a ustanovení trestnej povahy (oddiel 5 časť III Dohody TRIPs), teda
vecí patriacich pod vlastnú právomoc členských štátov.Holandská
vláda sa domnieva, že Dohoda TRIPs pokrýva v širokej miere
oblasti, v ktorých majú členské štáty právomoc, keďže na úrovni
Spoločenstva sa neuskutočnila žiadna harmonizácia. Pripomína že
nariadenie o ochrannej známke Spoločenstva ponecháva
v platnosti vnútroštátne právne úpravy v oblasti ochranných
známok a že okrem toho majú zmluvné pravidlá v oblasti patentu
medzivládnu povahu. Okrem toho trvá na
skutočnosti, že Dohoda TRIPs upravuje oblasti, v ktorých majú
členské štáty výlučnú právomoc, najmä článok 61 Dohody TRIPs
o trestných konaniach. Na rozdiel od všetkých ostatných členských
štátov odkazuje holandská vláda na ustanovenia časti VI
Zmluvy o Európskej únii týkajúce sa spolupráce v oblasti
spravodlivosti a vnútorných vecí. Podľa nej pripisovaním osobitného
miesta ustanoveniam trestného práva na rozdiel od ustanovení
Zmluvy ES medzivládna konferencia jasne naznačila, že táto oblasť
patrí do právomoci členských štátov.Tieto
jediné dôvody podľa nej budú stačiť na to, aby sa účasť členských
štátov na uzavretí Dohody TRIPs stala nevyhnutnou. To je o to
významnejšie, že jedine členské štáty sú zodpovedné za dodržiavanie
povinností, ktoré v tejto oblasti vyplývajú z Dohody.XIII –  Problém zastúpenia niektorých území závislých na členských štátoch, ale nepatriacich do SpoločenstvaPokiaľ
ide o územné postavenie závislých území, ktorých vonkajšie vzťahy
zabezpečujú niektoré členské štáty, podľa Komisie je nepochybné, že
dotknuté členské štáty majú právnu subjektivitu na uzavretie Dohody
o WTO v mene týchto území v rozsahu, v akom môžu byť
samotné tieto územia zmluvnou stranou Dohody o WTO.Rada
uvádza, že pokiaľ ide o Dohodu GATT, niektoré členské štáty si
ponechávajú právomoci pre uzatváranie a vykonanie dohôd na územia,
na ktoré sa nevzťahujú Zmluvy o založení Európskych
spoločenstiev, teda na zámorské územia.Vláda
Spojeného kráľovstva upozorňuje, že jedine ona je oprávnená na
uzavretie Dohody o WTO v mene svojich závislých území, ktoré
jednotlivo nie sú členmi Dohody o WTO. Odkazuje na už citované
stanovisko 2/91 (bod 35).Francúzska vláda
zdôrazňuje, odkazujúc na to isté stanovisko, že ak ustanovenia
medzinárodnej dohody nepodliehajú režimu pridruženia krajín
a zámorských území, členské štáty, ktoré zabezpečujú medzinárodné
vzťahy týchto území, sú oprávnené na uzavretie príslušnej dohody. Dohoda
o WTO a k nej pripojené prílohy nepatria do pôsobnosti
viacerých otázok režimu pridruženia krajín a zámorských území.
To vychádza v prvom rade z vecnej pôsobnosti Dohody
o WTO a jej príloh: osobitné odvetvia, ako je poskytovanie
dopravných služieb, ale aj duševné vlastníctvo, v súčasnosti
nepodliehajú režimu pridruženia zámorských krajín a území (ďalej
len ZKÚ). To takisto vyplýva z „osobnej“ pôsobnosti Dohody
o WTO a jej príloh. Obchod s tovarmi medzi zámorskými
krajinami a územiami a tretími krajinami, ako aj usadenie sa
a poskytovanie služieb štátnymi príslušníkmi alebo podnikmi
z tretích krajín, pokiaľ tieto nemajú sídlo v členskom štáte
Spoločenstva, totiž nepodlieha ustanoveniam režimu pridruženia so ZKÚ.Holandská
vláda sa domnieva, že bez ohľadu na konečné rozdelenie právomocí medzi
Spoločenstvom a členskými štátmi, sú členské štáty, ktoré majú
väzby so zámorskými krajinami a územiami, prinajmenšom oprávnené na
účely obhajoby záujmov týchto krajín a území, samostatne uzavrieť
Dohodu o WTO a v priebehu uplatňovania tejto dohody konať
v prospech týchto krajín a území.V tomto
ohľade pripomína judikatúru Súdneho dvora v už citovanom
stanovisku 1/78 týkajúcu sa medzinárodnej dohody o prírodnom
kaučuku a tiež už citované stanovisko 2/91 týkajúce sa dohovoru
č. 170 MOP.Napokon sa zmieňuje
o deklarácii o zastúpení zámorských krajín a území
uvedených v článku 227 ods. 3 a 5 písm. a) a b)
Zmluvy ES, prijatej v priebehu uzavretia
Zmluvy o Európskej únii. Vykladá ju tak, že je platná pre
všetky kapitoly Zmluvy o Európskej únii.(14)
Podľa nej na základe tejto deklarácie musí členský štát, ktorý
medzinárodne zastupuje závislé územia, v čo najväčšej miere dbať na
to, aby jeho zásah nebol v rozpore so všeobecným stanoviskom
prijatým v tejto veci Spoločenstvom. Podľa holandskej vlády platia
tieto zásady aj v rámci správy Dohody o WTO.XIV –  Dopad otázky právomoci na podmienky vyjadrenia stanovísk v rámci Dohody o WTOKomisia
poukazuje na to, že súhlasila s tým, že sa členské štáty stanú
členmi Dohody o WTO, pretože z politických dôvodov považovala
za vhodné zachovať súčasný stav v rámci Dohody GATT, teda spoločnú
príslušnosť Európskych spoločenstiev a členských štátov upevnenú
poriadkom Spoločenstva, pokiaľ ide o stanoviská prijímané
v rámci Dohody GATT.Domnieva sa, že
uzavretie Dohody samotným Spoločenstvom by spôsobilo, že členské štáty,
ktoré sa stanú členom Dohody o WTO v plnom rozsahu,
v súlade článkom XI a XIV Dohody o WTO (pozri II. Štatút
Európskych spoločenstiev v rámci Dohody o WTO vyššie), nebudú
môcť vykonávať všetky svoje suverénne práva v rámci Dohody
o WTO, ale budú ako členovia Dohody o WTO podliehať konaniam
Spoločenstva vyplývajúcim z článku 113 alebo iných príslušných
ustanovení Zmluvy ES. Komisia im preto bude slúžiť ako hovorca
a úradné stanoviská budú môcť byť v rámci Dohody o WTO
prijímané len na základe postupov podľa článku 113 (alebo akéhokoľvek
iného príslušného článku Zmluvy). Členské štáty sa budú môcť vyjadrovať
a prijímať stanovisko, len ak na to budú osobitne splnomocnené,
alebo ak sa budú vyjadrovať v mene svojich „závislých území“. Taká
je okrem iného súčasná situácia v rámci Dohody GATT.Komisia
tvrdí, že ak si členské štáty ponechajú niektoré právomoci
v oblasti Dohody GATS alebo TRIPs, mohli by sa rovnako ako
Spoločenstvo ocitnúť v právnej nemožnosti vykonať právo na prijatie
krížového odvetného opatrenia. Takisto aj za predpokladu, že je členský
štát vo svojej sfére právomoci riadne splnomocnený na prijímanie
odvetných opatrení, ale predpokladá, že by boli neúčinné, ak by boli
prijaté v oblastiach upravených Dohodou GATS alebo TRIPs, tak
nedisponuje s ohľadom na právo Spoločenstva právomocou prijať
odvetné opatrenia v oblasti obchodu s tovarmi, keďže táto
oblasť v každom prípade patrí do výlučnej právomoci Spoločenstva na
základe článku 113 Zmluvy. Naopak, ak by Spoločenstvo nadobudlo právo
na odvetu v oblasti tovarov, ale domnievalo by sa, že nie je
schopné vykonať ho, ocitlo by sa v právnej nemožnosti prijať
odvetné opatrenia v oblasti služieb alebo Dohody TRIPs, pretože
nevyhnutné právomoci by si vyhradili členské štáty. Podľa
Komisie by mohlo priznanie právomoci členským štátom v oblasti
Dohôd GATS a TRIPs viesť k nespravodlivým situáciám tak pre
členské štáty, ako aj pre Spoločenstvo. Teda za predpokladu, že by
tretia krajina získala právo na odvetu voči Spoločenstvu pre porušenie
Dohody GATT alebo dohôd o tovaroch, ale že na základe konania podľa
článku 22 dohody o urovnávaní sporov bola nakoniec splnomocnená
prijať odvetné opatrenia v oblasti podliehajúcej právomoci
členských štátov v rámci Dohody GATS alebo TRIPs, tak by boli
členské štáty sankcionované za priestupok pripísateľný jedine
Spoločenstvu. Takisto by sa Spoločenstvo mohlo považovať za postihnuté
odvetnými opatreniami v odvetví tovarov za priestupok spáchaný jeho
členskými štátmi v rámci Dohody GATS alebo Dohody TRIPs.Rada
rozhodne popiera, že určenie podmienok účasti Spoločenstva a jeho
členských štátov na Dohode o WTO je politickou otázkou. Domnieva
sa, že spoločná účasť Spoločenstva a členských štátov na Dohode
o WTO je právne odôvodnená a môže sa uskutočniť pri dodržaní
zásady koherencie vonkajšieho postupu Únie zakotvenej v článku C
v druhom odseku(15) a článku J.1 ods. 4 druhej a tretej vete(16)
Zmluvy Európskej únii, v článku 5 Zmluvy ES, ako aj
v podmienkach stanovených Súdnym dvorom v jeho už citovanom
stanovisku 2/91.Rada vyhlasuje, že si
uvedomuje právnu povinnosť inštitúcií Spoločenstva a členských
štátov nájsť schémy, ktoré zaručia spoločný a koherentný postup
Spoločenstva a členských štátov. Pripúšťa, že v súčasnosti nie
je schopná predložiť text, ktorý definuje takéto schémy účasti.
Zodpovednosť za to pripisuje Komisii, ktorá vzhľadom na svoj
„absolutistický“ postoj k výlučnej právomoci Spoločenstva uzavrieť
Dohodu o WTO a jej prílohy odmietla zúčastniť sa na diskusii
o tomto probléme.Podľa jej názoru nie
je tento problém neprekonateľný. Rokovania Uruguajského kola boli vedené
pre Spoločenstvo a jeho členské štáty tak, aby sa zaručila
jednotnosť postupu. Správa dohôd v rámci Dohody o WTO bude
pravdepodobne menej komplikovaná ako rokovania.Nič
neoprávňuje Komisiu na to, aby mohla predpokladať, že požiadavky
vyslovené Zmluvou o Únii, zmluvami a judikatúrou Súdneho dvora
by mohli byť v budúcnosti porušené. Komisia môže okrem iného
využiť právne prostriedky, ktoré má k dispozícii (články 169
a 173 Zmluvy), na to, aby dohliadala nad súladom aktov Rady
a členských štátov s právom Spoločenstva. Členské štáty, ktoré predložili pripomienky, plne súhlasia s Radou.Vláda
Spojeného kráľovstva na základe odkazu na už citované
stanovisko 2/91 a článok C druhý odsek
Zmluvy o Európskej únii, rovnako ako to urobila Rada,
zdôrazňuje, že typ úzkeho pridruženia, odporúčaného týmito textami,
presne charakterizoval rokovania Uruguajského kola, ktoré preukázali, že
je možné nájsť a účinne uviesť do chodu systém rokovania
s tretími krajinami, ktorý rešpektuje právomoci Spoločenstva
a členských štátov.Francúzska vláda
poukazuje na to, že počet hlasov Spoločenstva sa priamo a výlučne
viaže na príslušnosť členských štátov k Dohode o WTO,
a rovnako ako Rada sa domnieva, že príslušnosť členských štátov nie
je odôvodnená údajnými politickými dôvodmi, ale existenciou právomocí,
ktoré majú k dispozícii, inými slovami výlučnou povahou právomoci
Spoločenstva uzavrieť túto dohodu.Holandská
vláda, ktorá v už citovanom stanovisku 2/91 odkazuje na povinnosť
lojálnosti voči Spoločenstvu sformulovanú v článku 5
Zmluvy ES, ako aj na nevyhnutnosť zaručiť koherenciu vonkajšieho
postupu Únie uvedenú v článku C druhom odseku
Zmluvy o Európskej únii, sa domnieva, že Rada, Spoločenstvo
a členské štáty by sa mohli dohodnúť na všetkých aspektoch postupu,
ktoré treba viesť v rámci Dohody o WTO, ako je vzájomné
zbližovanie názorov, výkon funkcie hovorcu v priebehu rokovaní
a intervencia v rámci urovnávania sporov.Zdôrazňuje,
že vypracovanie takejto úpravy pri rešpektovaní existujúcich právomocí
Spoločenstva a vnútroštátnych právomocí je vnútornou záležitosťou,
ktorá má byť vyriešená medzi Spoločenstvom a členskými štátmi
a ktorá nič nemení na skutočnosti, že Spoločenstvo nedisponuje
výlučnými právomocami vo veciach upravených Dohodou o WTO.Španielska
vláda uznáva, v prípade spoločnej účasti členských štátov
Spoločenstva na uzavretí Dohody o WTO a jej príloh,
nevyhnutnosť koordinovať súčasný a budúci postup Spoločenstva
a členských štátov v rámci novej organizácie. V tomto
ohľade cituje tú istú judikatúru (stanovisko 1/78 a 2/91),
a tie isté zmluvné texty, ktoré predložili ostatné vlády vo svojich
pripomienkach (povinnosť lojálnosti voči Spoločenstvu vyslovená
v článku 5 Zmluvy ES).Grécka
vláda jednoducho zdôrazňuje, že spoločná účasť Spoločenstva
a členských štátov na rozhodovacích postupoch Dohody o WTO
môže fungovať len vtedy, ak bude dodržaná zásada koherencie vonkajšieho
postupu Európskej únie, zakotvená v článku C druhom odseku
Zmluvy o Európskej únii.XV –  Otázky rozpočtovej a finančnej povahy Pokiaľ
ide o finančné ustanovenia Dohody o WTO, Komisia zdôrazňuje,
že prevádzkové výdavky Dohody o WTO, aj keď sú životne dôležité pre
riadny chod organizácie, nezastávajú v rámci Dohody ústredné
miesto, ako to bolo v prípade finančných ustanovení v správe
dohody o prírodnom kaučuku, predmetu už citovaného stanoviska 1/78
(bod 55). Rozpočet Dohody o WTO je výsledkom jedine plnenia
všeobecných cieľov organizácie.Preto aj keď
musia členské štáty realizovať úhrady príspevkov, nemôže to spochybniť
výlučnú právomoc Spoločenstva na uzavretie Dohody o WTO: členské
štáty jednoducho vykonávajú na účet Spoločenstva medzinárodné záväzky,
ktoré by jedine ono samotné bolo oprávnené dohodnúť. Ak
by však Súdny dvor zastával stanovisko, že členské štáty môžu
prispievať v ich vlastnom mene do rozpočtu Dohody o WTO,
Komisia zdôrazňuje, že spoločné právomoci, ktoré z toho vyplývajú,
by boli obmedzené na rozpočtové a finančné aspekty novej
organizácie.Portugalská vláda sa domnieva,
že jeden z rozhodujúcich dôvodov, pre ktorý má byť medzinárodná
dohoda uzavretá spoločne a samostatne Spoločenstvom
a členskými štátmi, je financovanie výdavkov vyplývajúcich
z uplatňovania Zmluvy členskými štátmi. Judikatúra Spoločenstva
potvrdila tento výklad v už citovanom stanovisku 1/78.Portugalská
vláda zdôrazňuje, že členské štáty financujú výdavky vyplývajúce zo
zriadenia a fungovania Dohody o WTO, ktorej sú pôvodnými
členmi (pozri článok XI Dohody o založení WTO). Domnieva sa, že
táto skutočnosť stačí na odôvodnenie účasti členských štátov na uzavretí
Dohody, a to z dvoch dôvodov.Prvý
dôvod je založený na práve Spoločenstva: v praxi Spoločenstva je
jedným z rozhodujúcich dôvodov pre uzavretie medzinárodnej dohody
Spoločenstvom a členskými štátmi to, že financovanie výdavkov
vyplývajúcich z uplatňovania Zmluvy znášajú členské štáty.V rozpore
s tým, čo tvrdí Komisia, má malý význam to, či financovanie
zastáva alebo nezastáva podstatné miesto v správe Dohody (ako to
bolo v prípade dohody o prírodnom kaučuku, ktorá dala podnet
na vypracovanie stanoviska 1/78). Preto bola uzavretá séria
medzinárodných dohôd o základných výrobkoch po vydaní stanoviska
1/78 podľa schémy zmiešanej dohody, pretože finančnú zodpovednosť
znášali rozpočty členských štátov, aj keď sa príspevky týkali len
výdavkov súvisiacich s fungovaním orgánov, ktoré boli založené na
účely správy predmetných dohôd. Naopak, analogické dohody boli prijaté
čisto vo forme Spoločenstva, a to jedine z dôvodu
ustanovenia, že ich financovaním bude zaťažený rozpočet Spoločenstva.V prospech
účasti členských štátov na uzavretí Dohody o WTO uvádza
portugalská vláda druhý dôvod založený na jej vlastnom ústavnom práve.
Podľa článku 164 písm. j) Ústavy Portugalskej republiky je úlohou
Zhromaždenia Republiky schvaľovať medzinárodné zmluvy zakladajúce
členstvo Portugalska v medzinárodných organizáciách a úlohou
prezidenta Republiky je napokon ratifikovať tieto zmluvy [pozri článok
137 písm. b)]. Podľa nej pristúpenie Portugalska k Európskym
spoločenstvám nemôže znemožniť uplatňovanie týchto ústavných ustanovení
aspoň v prípadoch, keď členstvo Portugalska v medzinárodných
organizáciách zahŕňa finančné príspevky na ťarchu vnútroštátneho
rozpočtu.XVI –  Odpovede navrhnuté
Komisiou, Radou a štátmi, ktoré predložili pripomienky, na otázky
položené v návrhu na vydanie stanoviska S ohľadom
na prechádzajúce úvahy Komisia a účastníci konania, ktorí
predložili pripomienky, navrhujú tieto odpovede na položené otázky.Komisia navrhuje:„–      časti
Dohody o založení Svetovej obchodnej organizácie (WTO), ktoré sa
týkajú obchodu s tovarmi, teda Dohoda GATT 1994 a jej prílohy,
podliehajú výlučnej právomoci Spoločenstva v rámci článku 113
Zmluvy ES, pravdepodobne s výnimkou niektorých aspektov
týkajúcich sa výrobkov ESUO_–      časť
Dohody o WTO týkajúca sa obchodu so službami (GATS) takisto
podlieha výlučnej právomoci Spoločenstva v rámci článku 113
Zmluvy ES alebo článku 235 a/alebo 100a uvedenej Zmluvy a prípadne
uplatneniu zásady implicitných právomocí v zmysle doktríny podľa
stanoviska 1/76 a doktríny AETR_–      časť
Dohody o WTO, ktorá sa týka obchodu v oblasti práv duševného
vlastníctva (TRIPs), tiež podlieha výlučnej právomoci Spoločenstva
v rámci článku 113 Zmluvy ES alebo článku 100a a/alebo 235
uvedenej Zmluvy prípadne uplatneniu zásady implicitných právomocí
v zmysle doktríny podľa stanoviska 1/76 a doktríny AETR.“Rada vyvodzuje tieto závery:„Pokiaľ ide o konanie_Rada
sa spolieha na obozretnosť Súdneho dvora v otázke, či je
v osobitných okolnostiach prejednávanej veci – ide o dohodu,
ktorá nebola ‚zamýšľaná‘, ale už bola podpísaná s výhradou
uzavretia – žiadosť o (predbežné) stanovisko prípustná.
V každom prípade považuje za nevyhnutné, aby Súdny dvor
preformuloval otázky, ktoré položila Komisia.Pokiaľ ide o vec samú_Spoločenstvo
má výlučnú právomoc vo vzťahu k takmer všetkým Dohodám GATT,
osobitne s výnimkou dohôd, ktoré sa týkajú režimu uplatniteľného na
tovary podliehajúce Zmluve o ESUO a pre zámorské územia,
ktoré nie sú upravené zmluvami Spoločenstva. Okrem iného má Spoločenstvo
výlučnú právomoc, podľa judikatúry AETR, vo vzťahu k niektorým
osobitných aspektom Dohôd GATS a TRIPs.Okrem
iného a predovšetkým v miere, v akej Rada už rozhodla
o nevykonávaní potenciálnej právomoci Spoločenstva vo vzťahu
k Dohodám GATS a TRIPs, je právomoc členských štátov pre veľký
počet vecí upravených týmito dvoma dohodami rozhodujúca. Nakoniec
niektoré veci, ktoré podliehajú Dohodám GATS a TRIPs, môžu
v každom prípade podliehať len samotnej právomoci členských štátov
podľa platného znenia Zmluvy.“Rada navrhuje:„V rozsahu, v akom je žiadosť o stanovisko prípustná, na ňu Súdny dvor odpovedá v tomto zmysle:Uzavretie
dohôd, ktoré sú výsledkom Uruguajského kola, spoločne Spoločenstvom
a členskými štátmi je zlučiteľné s rozdelením právomocí podľa
zmlúv o založení Európskych spoločenstiev.“Vláda Spojeného kráľovstva navrhuje:„1.      Spoločenstvo
je oprávnené zúčastniť sa uzavretia Dohody GATS podľa článkov 54, 57,
66, 75, 84, 99 a 100a Zmluvy ES.2.      Členské štáty sú tiež oprávnené zúčastniť sa uzavretia Dohody GATS.3.      Členské štáty sú oprávnené zúčastniť sa uzavretia Dohody TRIPs.4.      Spoločenstvo
je tiež oprávnené zúčastniť sa uzavretia Dohody TRIPs, podľa článku
100a, 113 a 235 Zmluvy ES.5.      Členské
štáty sú oprávnené zúčastniť sa uzavretia Dohody o založení
Svetovej obchodnej organizácie.“Francúzska
vláda „vyzýva Súdny dvor, aby odpovedal na návrh Komisie o tom, že
uzavretie Dohody o WTO (všetkých dohôd a príloh) podlieha tak
právomoci Spoločenstva, ako aj právomoci členských štátov, a pokiaľ
ide o Spoločenstvo, rozhodnutie nemôže byť založené na právnom
základe, ktorý je obmedzený výlučne na článok 113, ani výlučne na články
100a, 113 a 235“.Španielska vláda
vyzýva Súdny dvor, aby vydal stanovisko, v ktorom konštatuje, že
Spoločenstvo a členské štáty majú v rámci Dohody
o založení Svetovej obchodnej organizácie spoločné právomoci,
a preto má táto dohoda zmiešanú povahu.Portugalská vláda navrhuje:„–      Dohoda
o WTO v časti týkajúcej sa služieb, práv duševného
vlastníctva, právnej úpravy obchodu s tovarmi uvedených
v Zmluve o ESUO, upravuje veci, ktoré čiastočne podliehajú
súbežnej a vlastnej právomoci členských štátov_–      financovanie
prevádzkových výdavkov Dohody o WTO národnými rozpočtami je
otázkou, ktorá je vyhradená vlastnej právomoci členských štátov_–      keďže
veci uvedené v Dohode o WTO čiastočne podliehajú právomoci
Spoločenstva a čiastočne právomoci členských štátov, nie je forma
zmiešanej dohody jedinou formou zlučiteľnou so systémom rozdelenia
právomocí Spoločenstva stanoveným zakladajúcimi zmluvami, ale aj jedinou
formou, ktorá zaručuje jednotu a koherentnosť v medzinárodnom
zastupovaní záujmov Európskej únie a členských štátov v rámci
Svetovej obchodnej organizácie.“Nemecká vláda navrhuje:„Dohody
GATS a TRIPs, colné sadzby a ESUO a Dohoda o WTO
musia byť uzavreté vo forme zmiešaných dohôd. Musia byť ratifikované
Spolkovou republikou Nemecko.“Dánska vláda navrhuje:„Európske spoločenstvá nemajú… výlučnú právomoc na uzavretie Dohody o založení Svetovej obchodnej organizácie.“Podľa dánskej vlády„členské
štáty sa môžu rozhodnúť, či Spoločenstvo uzavrie dohodu. Členské štáty
si môžu taktiež zvoliť formu zmiešanej dohody, takže dohoda bude
uzavretá tak Spoločenstvom, ako aj členskými štátmi. Podľa názoru
dánskej vlády má byť otázka vykonávania dohody súčasťou posúdenia.
V oblastiach, v ktorých majú členské štáty v súčasnosti
alebo budúcnosti zámer vykonávať dohodu na vnútroštátnej úrovni, nie je
vhodné, aby uzavrelo dohodu jedine Spoločenstvo. Tak je to
v prípade niektorých zmluvných strán Dohôd GATS a TRIPs. Pre
obidve oblasti, ktoré sú upravené týmito dvoma dohodami, považuje dánska
vláda za nevyhnutné zachovať zmiešanú právomoc a uviesť
v dohode nevyhnutný právny základ“.V prípade,
ak by Súdny dvor považoval žiadosť o stanovisko podanú Komisiou za
prípustnú, sa holandská vláda domnieva, že uzavretie Dohody o WTO
a jej príloh a podlieha spoločnej právomoci členských štátov
a Spoločenstva.Grécka vláda „očakáva, že sa Súdny dvor vysloví v prospech stanoviska, ktoré obhajuje Rada“.Pokiaľ ide o Európsky parlament, ten navrhuje, aby Súdny dvor:„–      vyhlásil,
že Dohoda o založení Svetovej obchodnej organizácie musí byť
uzavretá na základe článku 228 ods. 3 druhého pododseku
Zmluvy ES_–      vyhlásil,
že bez ohľadu na jeho rozhodnutie nie je článok 113 Zmluvy ES
dostatočným právnym základom_–      vyhlásil,
že prípadné odvolanie sa na článok 235 Zmluvy ES alebo judikatúru
Súdneho dvora nemožno vykladať v tom zmysle, že ukladá Parlamentu
právnu povinnosť vydať súhlasné stanovisko aj v prípade, ak by
uzavretie dohody bolo vzhľadom na jej obsah pre Európsky parlament
neprijateľné.“XVII –  Otázky položené Súdnym dvorom Komisii, Rade a členským štátom a odpovede na tieto otázkySúdny
dvor sa rozhodol obrátiť sa na Komisiu a účastníkov konania, ktorí
predložili pripomienky s nasledujúcimi otázkami.A –  Prvá otázkaKomisia
bola vyzvaná, aby odpovedala na tvrdenie, ktoré Rada vyvodzuje zo
spôsobu, akým bol zoznam osobitných záväzkov, predložený v mene
Spoločenstva a členskými štátmi, vyhotovený. Zo skúmania tohto
dokumentu totiž vyplýva, že podmienky stanovené pre zrušenie obmedzení
prístupu na trh so službami a pre obmedzenie ich zrušenia sú
rozdielne v každom členskom štáte.V odpovedi
sa Komisia domnieva, že spôsob, akým bola vypracovaná ponuka
Spoločenstva, jej obsah a právny dôvod, nemajú na otázku určenia
právomoci Spoločenstva žiadny vplyv.Takto
by Komisia pripustila, aby bol zoznam predložený v mene
Spoločenstva a jeho členských štátov výlučne na účely odstránenia
ich obáv z toho, že nebudú môcť získať postavenie člena Dohody
o WTO, ak nebude v ich mene predložená ponuka „Služby“. Tento
čisto politický ústupok nepriniesol so sebou uznanie právomoci členských
štátov na uzavretie Dohody GATS.Pokiaľ ide
o rozdiely medzi členskými štátmi v podmienkach na zrušenie
obmedzení prístupu na trh služieb jedného členského štátu druhým štátom,
tieto sa vysvetľujú metodológiou prijatou Dohodou GATS
a nedokončením harmonizácie Spoločenstva.Základným
cieľom Dohody GATS je liberalizácia medzinárodného obchodu so službami.
V snahe o flexibilitu však umožňujú články XVI a XVII
GATS členom Dohody o WTO začleniť obmedzenia a podmienky do
zoznamu osobitných záväzkov. Z dôvodov transparentnosti sa
rozhodlo, že sa pred vyslovením všeobecnej doložky o „pozastavení“
dá prednosť vymenovaniu existujúcich obmedzení.Výpočet
existujúcich obmedzení sa mení v závislosti od jednotlivých
členských štátov, pretože harmonizácia Spoločenstva nebola úplná
a členské štáty ďalej disponujú súbežnou právomocou vo vnútornej
sfére. Z toho však nevyplýva, že právomoci na vonkajšej úrovni sú
takisto spoločné.Oblasť tovarov ponúka
prekvapujúci príklad vonkajšej výlučnej právomoci Spoločenstva
nadradenej vnútornej právomoci v súbežnej časti. Napríklad právna
úprava v oblasti technických prekážok obchodu naďalej čiastočne
podlieha právomoci členských štátov na vnútornej úrovni, zatiaľ čo
v medzinárodnej sfére disponuje Spoločenstvo výlučnou právomocou na
základe článku 113 Zmluvy. Práve na základe tohto ustanovenia uzavrelo
Spoločenstvo Kódex GATT o technických prekážkach obchodu. Ak by mal
byť dnes zostavený súpis situácie v oblasti štandardov
a technických noriem uplatniteľných na tovary porovnateľný so
zoznamom záväzkov v oblasti služieb, boli by medzi nimi značné
rozdiely. To však nespochybňuje výlučnú právomoc Spoločenstva na
uzavretie medzinárodnej dohody zameranej na liberalizáciu tejto oblasti.
Spoločenstvo z toho vyvodzuje záver, že na spôsobe vypracovania
a obsahu osobitných záväzkov nie je možné založiť žiadny argument
na určenie právomocí Spoločenstva a členských štátov na uzavretie
Dohody GATS.B –  Druhá otázkaV súlade
so záverom, ktorý urobila Komisia v stanovisku 1/76, nie je
právomoc Spoločenstva na prijatie medzinárodných záväzkov obmedzená na
možnosť, keď bola vnútorná právomoc už využitá, ale môže takisto
existovať, ak sú vnútorné opatrenia Spoločenstva prijaté len
v súvislosti s uzavretím a vykonaním medzinárodných
dohôd. Komisia bola vyzvaná, aby označila vnútorné opatrenia, ktorých
prijatie sa plánuje v súvislosti s uzavretím a vykonaním
Dohôd GATS a TRIPs.Komisia uvádza, že v návrhoch vykonávacích aktov k výsledkom Uruguajského kola nedávno postúpených Rade, navrhla:–        zmenu
článkov 5 a 29 nariadenia Rady (ES) č. 40/94
z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva
(Ú. v. ES L 11, s. 1; Mim. vyd. 17/001,
s. 146)_–        zmenu
nariadení Rady týkajúcich sa ochrany zemepisných označení vín,
aromatizovaných vín a liehových nápojov [nariadenie Rady (EHS) č.
822/87 zo 16. marca 1987 týkajúce sa spoločnej organizácie trhu
s vínom [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 84,
s. 1); nariadenie Rady č. 1576/89 z 29. mája 1989
stanovujúce všeobecné pravidlá na definovanie, opis a uvádzanie
liehovín na trh (Ú. v. ES L 160, s. 1; Mim. vyd.
03/009, s. 59), a nariadenie Rady č. 1601/91
z 10. júna 1991, ktorým sa stanovujú všeobecné pravidlá
definície, opisu a ponuky aromatizovaných vín, aromatizovaných
nápojov na báze vína a aromatizovaných kokteilov
z aromatizovaných vínnych výrobkov (Ú. v. ES L 149,
s. 1; Mim. vyd. 03/011, s. 286)]_–        rozhodnúť
o rozšírení rozsahu ochrany podľa smernice Rady 87/54/EHS zo
16. decembra 1986 o právnej ochrane topografií polovodičových
výrobkov (Ú. v. ES L 24, 1987, s. 36; Mim. vyd. 13/008,
s. 231) na fyzické a právnické osoby, členov Dohody
o WTO_–        zmenený
návrh nariadenia, ktorým sa stanovujú opatrenia s cieľom zakázať
uvádzanie do voľného obehu, vývoz alebo tranzit falšovaných tovarov
a pirátskych tovarov.Komisia ďalej
uvádza, že sa bezprostredne obmedzila na návrhy len tých opatrení, ktoré
sú absolútne nevyhnutné pre správne uplatňovanie Dohody o WTO
a jej príloh. Práve preto bude až neskôr uvažovať
o opatreniach Spoločenstva na uplatňovanie Dohody GATS.C –  Tretia otázka 1.      Komisia
uviedla, že žiadne ustanovenie kapitol o práve na usadenie sa
a slobodné poskytovanie služieb v Zmluve ES nezaväzuje
zákonodarcu Spoločenstva k čisto vnútornému použitiu (teda vo
vzťahu k štátnym príslušníkom členských štátov) právomocí, ktoré mu
priznávajú tieto kapitoly. Komisia bola vyzvaná, aby uviedla prípady
a úvahy, na základe ktorých zákonodarca Spoločenstva už využil
tieto právomoci vo vzťahu k štátnym príslušníkom tretích krajín.Komisia
predložila zoznam tridsiatich troch aktov sekundárneho práva, ktoré
obsahujú vonkajšie aspekty. Niektoré boli prijaté v oblasti
bankovníctva, financií poistenia a telekomunikácií a sú
založené na článkoch 54, 57 ods. 2 alebo článku 66 Zmluvy. Iné boli
prijaté v oblasti dopravy a vychádzajú z článku 84
ods. 2 Zmluvy. Najdôležitejšie z aktov citovaných Komisiou
možno zoskupiť takto.a)      Niektoré
akty sekundárneho práva stanovujú, že ich ustanovenia sa rovnako
uplatňujú na pobočky spoločností z tretích štátov
v Spoločenstve, a dokonca pre ne stanovujú osobitné
ustanovenia.Pozri:–        článok
3 smernice Rady 89/117/EHS z 13. februára 1989
o povinnostiach pobočiek úverových inštitúcií a finančných
inštitúcií zriadených v členskom štáte majúcich svoje ústredie mimo
tohto členského štátu, týkajúcich sa uverejňovania ročných účtovných
dokladov (Ú. v. ES L 44, s. 40; Mim. vyd. 06/001,
s. 213), založenej na článku 54 Zmluvy_–        článok
7 jedenástej smernice Rady 89/666/EHS z 21. decembra 1989
o požiadavkách na sprístupnenie údajov týkajúcich sa pobočiek
zriadených v určitom členskom štáte určitými druhmi obchodných
spoločností, ktoré sa spravujú právom iného štátu (Ú. v. ES
L 395, s. 36; Mim. vyd. 17/001, s. 100), založenej na
článku 54 Zmluvy_–        smernicu
Rady 91/308/EHS z 10. júna 1991 o predchádzaní
zneužívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí,
založenú na článku 57 ods. 2 a článku 100a (Ú. v. ES
L 166, s. 77; Mim. vyd. 09/001, s. 153)_–        smernicu
Európskeho parlamentu a Rady 94/19/ES z 30. mája 1994
o systémoch ochrany vkladov (Ú. v. ES L 135,
s. 5; Mim. vyd. 06/002, s. 252), založenú na článku 57
ods. 2 Zmluvy. Článok 6 tejto smernice stanovuje, že členské štáty
overujú, či pobočky úverových inštitúcií so sídlom mimo Spoločenstva
disponujú pokrytím ekvivalentným pokrytiu stanovenému touto smernicou.
V opačnom prípade im môžu členské štáty uložiť povinnosť pristúpiť
do systému ochrany vkladov na ich území.b)      Vo
finančnej oblasti sa právna úprava Spoločenstva uplatní na všetky
cenné papiere, ktoré sú prijaté alebo sú predmetom návrhu na prijatie na
kótovanie na burze cenných papierov, ktorá má sídlo alebo vykonáva
činnosť v členskom štáte, aj keď ich emitent má sídlo v treťom
štáte.Pozri články 1 smernice Rady
79/279/EHS z 5. marca 1979 o koordinácii podmienok
prijímania cenných papierov na kótovanie na burze cenných papierov [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES L 66, s. 21) a smernice Rady
80/390/EHS zo 17. marca 1980 o koordinácii podmienky
zriaďovania, kontroly a šírenia prospektu, ktorý má byť zverejnený
na prijatie cenných papierov na kótovanie na burze cenných papierov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 100, s. 1), obidve založené na článku 54 ods. 3 písm. g) a článku 100 Zmluvy.c)      Vo veľmi
blízkom myšlienkovom pochode sa smernica uplatní na spoločnosti
z tretích krajín, ktorých akcie sú prijaté na kótovanie na burze
cenných papierov Spoločenstva.Pozri
smernicu Rady 82/121/EHS z 15. februára 1982 týkajúcu sa
pravidelných informácií, ktoré majú zverejňovať spoločnosti, ktorých
akcie sú prijaté na kótovanie na burze cenných papierov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 48, s. 26), založenej na článku 54 ods. 3 písm. g) a článku 100 Zmluvy.Ďalšia
smernica sa uplatňuje na spoločnosti z tretích krajín, ktoré
nadobudnú alebo prevedú významný podiel v spoločnosti, ktorá
podlieha právnej úprave jedného z členských štátov a ktorej
akcie boli prijaté na kótovanie na burze cenných papierov Spoločenstva.Pozri
smernicu Rady 88/627/EHS z 12. decembra 1988 týkajúcu sa
informácií, ktoré majú byť zverejnené počas nadobudnutia alebo prevodu
významného podielu v spoločnosti kótovanej na burze [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 348, s. 62), založenej na článku 54 Zmluvy.d)      Smernica
„televízia bez hraníc“ poveruje členské štáty, aby dohliadali, či
všetky televízne vysielania vysielané buď orgánmi televízneho
vysielania, ktoré podliehajú ich právomoci, alebo orgánmi televízneho
vysielania, ktoré využívajú frekvenciu alebo kapacitu satelitu pridelenú
týmto členským štátom, alebo vzostupnú trasu k družici umiestnenú
v tomto členskom štáte, ktoré nepodliehajú právomoci členského
štátu, dodržiavajú právo vzťahujúce sa na vysielanie určené pre
verejnosť tohto členského štátu.Pozri
článok 2 smernice Rady 89/552/EHS z 3. októbra 1989
o koordinácii určitých ustanovení zákonov, iných právnych predpisov
alebo správnych opatrení v členských štátoch týkajúcich sa
vykonávania činností televízneho vysielania (Ú. v. ES
L 298, s. 23; Mim. vyd. 06/001, s. 224), založenej na
článku 57 ods. 2 a článku 66 Zmluvy.e)      Niektoré
akty sekundárneho práva oprávňujú Spoločenstvo na spoluprácu
s orgánmi tretích krajín s cieľom posilniť účinnosť právnej
úpravy Spoločenstva.Pozri:–        smernicu
Rady 92/30/EHS zo 6. apríla 1992 o dohľade nad úverovými
inštitúciami na konsolidovanom základe [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES L 110, s. 52), založenú na článku 57
ods. 2 Zmluvy. Článok 8 oprávňuje Radu na uzatváranie dohôd
s tretími krajinami na účely dohodnutia postupov pri vykonávaní
dohľadu na konsolidovanom základe na jednej strane nad úverovými
inštitúciami, ktorých sídlo materskej spoločnosti je umiestnené
v tretej krajine, a na druhej strane nad úverovými inštitúciami
umiestnenými v tretej krajine a ktorých úverová inštitúcia
alebo finančná holdingová spoločnosť, ktorá je materskou spoločnosťou,
má sídlo v Spoločenstve_–        smernicu
Rady 89/592/EHS z 13. novembra 1989 o koordinácii
právnych úprav týkajúcich sa dôveryhodných operácií [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES L 334, s. 30), založenej na článku 100a
Zmluvy. Článok 11 oprávňuje Spoločenstvo na uzatváranie dohôd
s tretími krajinami v oblastiach, ktoré upravuje smernica.f)      Niektoré
akty sekundárneho práva oprávňujú Spoločenstvo na uzatváranie dohôd
s jednou alebo viacerými tretími krajiny s cieľom dohodnúť pre
pobočky spoločností z tretích štátov v Spoločenstve pravidlá
priaznivejšie ako pravidlá stanovené týmito aktmi sekundárneho práva,
pokiaľ je zaobchádzanie vyhradené pobočkám spoločností Spoločenstva
v tretích krajinách porovnateľné (zásada reciprocity). Komisia
v tomto ohľade odkazuje na:–        článok
9 ods. 3 prvej smernice Rady 77/780/EHS z 12. decembra
1977 o koordinácii právnych, správnych a iných ustanovení
týkajúcich sa prístupu k činnosti úverových inštitúcií a jej
výkonu [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 322, s. 30), založenej na článku 57 Zmluvy_–        článok
32 prvej smernice Rady 79/267/EHS z 5. marca 1979
o koordinácii právnych, správnych a iných ustanovení
týkajúcich sa prístupu k činnosti priameho životného poistenia
a jej výkonu [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 63, s. 1), takisto založenej na článku 57 Zmluvy_–        článok
29 prvej smernice Rady 73/239/EHS z 24. júla 1973
o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych
opatrení vzťahujúcich sa na začatie a vykonávanie priameho
poistenia s výnimkou životného poistenia (Ú. v. ES
L 228, s. 3; Mim. vyd. 06/001, s. 14), založenej na
článku 57 ods. 2 Zmluvy. Na základe článku 29 tejto prvej
smernice bola uzavretá dohoda so Švajčiarskou konfederáciou na základe
článku 57 ods. 2 a článku 235 (Ú. v. ES L 205, 1991,
s. 2).g)      Ďalšie
akty sekundárneho práva organizujú stále konanie na hodnotenie prístupu
vyhradeného podnikateľom Spoločenstva na trhy tretích štátov. Ak sa
ukáže, že podniky Spoločenstva nepožívajú prístup na trh porovnateľný
s prístupom, ktorý ponúka Spoločenstvo podnikom tretích štátov,
môže Komisia začať rokovania s príslušnou treťou krajinou
s cieľom napraviť situáciu a dokonca navrhnúť Rade, aby
zatvorila trh Spoločenstva pre pobočky z týchto tretích štátov
v Spoločenstva.Komisia odkazuje v tomto ohľade na:–        články
8 a 9 druhej smernice Rady 89/646/EHS z 15. decembra
1989 o koordinácii právnych, správnych a iných ustanovení
týkajúcich sa prístupu k činnosti úverových inštitúcií a jej
výkonu, ktorou sa mení smernica Rady 77/780/EHS [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 386, s. 1), založené na článku 57 ods. 2_–        článok
4 smernice Rady 90/618/EHS z 8. novembra 1990, ktorou sa mení
a dopĺňa smernica 73/239/EHS a smernica 88/357/EHS
o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych
opatrení týkajúcich sa priameho poistenia s výnimkou životného
poistenia, najmä pokiaľ ide o poistenie zodpovednosti za škodu
spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel (Ú. v. ES L 330,
s. 44; Mim. vyd. 06/001, s. 252)_–        článok
8 druhej smernice Rady 90/619/EHS z 8. novembra 1990
o koordinácii právnych, správnych a iných ustanovení
týkajúcich sa prístupu k činnosti priameho životného poistenia
a jej výkonu, ktorá stanovuje ustanovenia určené na uľahčenie
účinného výkonu slobodného poskytovania služieb a ktorou sa mení
smernica 79/267/EHS [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 330, s. 50)_–        článok
7 smernice Rady 93/22/EHS z 10. mája 1993 o investičných
službách v oblasti cenných papierov (Ú. v. ES
L 141, s. 27; Mim. vyd. 06/002, s. 43), založenej na
článku 57 ods. 2 Zmluvy.h)      V oblasti
financií dovoľujú smernice Rady Spoločenstvu uzavrieť dohody
s tretími krajinami na účely uznávania prostredníctvom reciprocity,
prospektov vyhotovených a kontrolovaných v súlade
s právnou úpravou tejto alebo týchto tretích krajín na účely
prijatia na kótovanie alebo na účely verejnej ponuky.Pozri smernicu Rady 87/345/EHS z 22. júna 1987, ktorou sa mení už citovaná smernica 80/390 [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES L 185, s. 81), založenú na článku 54
ods. 2 Zmluvy, a smernicu 89/298/EHS zo 17. apríla 1989
o koordinácii podmienok zriaďovania, kontroly a šírenia
a prospektu, ktorý má byť zverejnený v prípade verejnej ponuky
cenných papierov (Ú. v. ES L 124, s. 8; Mim. vyd. 06/001,
s. 216), založenú na článku 54 Zmluvy.i)      V oblasti
verejného obstarávania smernica stanovuje, že ponuka predložená na
účely pridelenia verejnej zákazky na dodávku, ktorá obsahuje časť
tovarov pôvodom z tretích krajín prevyšujúcich 50 %
z celkovej hodnoty tovarov tvoriacich túto ponuku, môže byť
zamietnutá, iba ak by Spoločenstvo neuzavrelo s touto treťou
krajinou dohodu zaručujúcu porovnateľný a skutočný prístup podnikov
Spoločenstva na tieto trhy.Pozri článok 29
smernice Rady 90/531/EHS zo 17. septembra 1990 týkajúcej sa
postupov verejného obstarávania v odvetviach vody, energetiky,
dopravy a telekomunikácií [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 297, s. 1), založenej na článku 57 ods. 2, článkoch 66, 100a a 113 Zmluvy.Podľa
článku 29 tejto smernice uzavrelo Európske spoločenstvo so Spojenými
štátmi americkými dohodu vo forme memoranda o porozumení týkajúcu
sa verejného obstarávania, ktorá zaručuje porovnateľný a skutočný
prístup podnikov Spoločenstva na trhy Spojených štátov amerických,
pokiaľ ide o verejné obstarávanie tovarov a prác jeho
obstarávateľmi v odvetví elektrickej energie [pozri rozhodnutie
93/323/EHS z 10. mája 1993, ktorým sa schvaľuje dohoda [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES L 125, s. 1), založené na článku 113,
a rozhodnutie Rady 93/324/EHS z 10. mája 1993 týkajúce sa
rozšírenia prospechu z ustanovení smernice 90/531/EHS na Spojené
štáty americké [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 125, s. 54), takisto založené na článku 113 Zmluvy].Podľa
ďalšej smernice, ak Komisia zistí, že tretia krajina vo vzťahu
k udeleniu verejnej zákazky na služby neposkytuje podnikom
Spoločenstva skutočný prístup porovnateľný s prístupom, ktorý
poskytuje Spoločenstvo podnikom tejto tretej krajiny, môže navrhnúť
Rade, aby rozhodla o pozastavení alebo obmedzení prideľovania
verejných zákaziek na služby:–        podnikom podliehajúcim právnej úprave dotknutej tretej krajiny_–        podnikom,
ktoré sa viažu na podniky uvedené v bode a), ktorých sídlo sa
nachádza v Spoločenstve, ale ktoré nemajú priamu a skutočnú
väzbu na hospodárstvo členského štátu_–        podnikom,
ktoré predložili ponuky, ktorých predmetom sú služby pochádzajúce
z dotknutej tretej krajiny.Pozri
článok 37 ods. 3 smernice Rady 93/38/EHS zo 14. júna 1993
o koordinácii postupov verejného obstarávania subjektov pôsobiacich
vo vodnom, energetickom, dopravnom a telekomunikačnom sektore
(Ú. v. ES L 199, s. 84; Mim. vyd. 06/002,
s. 194), založenej na článku 57 ods. 2, článkoch 66, 100a
a 113 EHS.j)      V oblasti
námornej dopravy stanovuje nariadenie postup, ktorého sa treba pridŕžať
na zamedzenie nekalých colných praktík niektorých majiteľov lodí,
štátnych príslušníkov tretej krajiny, ktorí zabezpečujú službu
medzinárodných liniek na dopravu tovarov.Pozri
nariadenie Rady (EHS) č. 4057/86 z 22. decembra 1986
o nekalých cenových praktikách v námornej doprave
(Ú. v. ES L 378, s. 14; Mim. vyd. 07/001,
s. 251), založené na článku 84 ods. 2 Zmluvy.Ďalšie
nariadenie stanovuje postup, ak opatrenie prijaté treťou krajinou alebo
jej obchodníkmi obmedzuje alebo hrozí obmedzením slobodného prístupu
námorných spoločností členských štátov alebo lodí zaregistrovaných
v členskom štáte (článok 1). Uplatní sa na námorné spoločnosti
tretej krajiny, ktoré zabezpečujú službu medzi ich vlastnou krajinou
alebo ďalšou treťou krajinou a jednou alebo viacerými členskými
štátmi (článok 2). Článok 4 ods. 1 písm. b) umožňuje
koordinované prijímanie protiopatrení proti takýmto spoločnostiam (bod
b).Pozri nariadenie Rady (EHS)
č. 4058/86 z 22. decembra 1986 o koordinovaných
opatreniach na zabezpečenie voľného prístupu k nákladom
v námornej doprave (Ú. v. ES L 378, s. 21; Mim.
vyd. 07/001, s. 258), založené na článku 84 ods. 2 Zmluvy.2.
Vo všeobecnosti sa od Komisie vyžaduje, aby, v prípade, ak by bola
právomoc, ako tvrdí Rada a niektoré členské štáty, ktoré
predložili pripomienky, obmedzená na štátnych príslušníkov členských
štátov, pripravila argumenty, ktoré by umožnili vyvodiť z takto
obmedzenej vnútornej právomoci vonkajšiu právomoc, ktorá by zahŕňala
zaobchádzanie so štátnymi príslušníkmi tretích krajín.Na
úvod Komisia zdôrazňuje, že aj Dohoda GATS, aj Zmluva ES
vychádzajú zo zásady zákazu diskriminácie a uchyľujú sa
k rovnakým právnym prostriedkom na dosiahnutie svojho cieľa
liberalizácie poskytovania služieb. Teda články 52 a 59 Zmluvy
bránia členským štátom v prijímaní opatrení, ktoré sú na ujmu
zásade zákazu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti. Dohoda GATS
zakazuje svojim členom diskrimináciu medzi štátnymi príslušníkmi
rôznych členov (doložka zaobchádzania podľa najvyšších výhod), ako aj
odlišne zaobchádzať s národnými a zahraničnými poskytovateľmi
služieb, pokiaľ ide o prístup na trh a podmienky výkonu ich
činnosti (doložka prístupu na trh a národné zaobchádzanie).Práve
preto ak by bola vonkajšia právomoc na uzavretie Dohody GATS priznaná
Spoločenstvu na základe teórie paralelnosti právomocí, neznamenalo by
to, že vonkajšie právomoci Spoločenstva majú širšiu pôsobnosť ako
vnútorné, ale skôr to, že majú porovnateľnú, alebo dokonca užšiu
pôsobnosť.Komisia sa napokon dovoláva dvoch
argumentov v prospech vonkajšej právomoci Spoločenstva, ktorá
zahŕňa zaobchádzanie so štátnymi príslušníkmi tretích krajín: na
jednej strane nevyhnutnosť vonkajšieho postupu a na druhej strane riziko
narušenia pravidiel Spoločenstva.Pokiaľ
ide o nevyhnutnosť vonkajšieho postupu, Komisia poukazuje na to, že
hospodárske výhody, ktoré poskytovatelia služieb v Spoločenstve
vyvodzujú zo Zmluvy v súvislosti s uskutočnením vnútorného
trhu, sú na hranici svojich možností. Práve liberalizácia obchodu so
službami v tretích krajinách je v súčasnosti najpriaznivejšia
pre podporu hospodárskeho rozvoja členských štátov. Podľa Komisie sa
Spoločenstvo nemôže snažiť o dosiahnutie obchodných výhod pre
podnikateľov Spoločenstva na trhoch tretích krajín bez toho, aby zároveň
neponúklo protihodnotu poskytovateľom služieb z tretích krajín na
spoločnom trhu, z čoho vyplýva, že Komisia musí byť oprávnená
upraviť ich prístup na spoločný trh.Na
ilustráciu úzkej vzájomnej závislosti medzi týmito dvoma rozmermi
postupu Spoločenstva uvádza Komisia dva príklady: dohodu
z 10. októbra 1989 medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom
a Švajčiarskou konfederáciou týkajúcu sa priameho poistenia iného
ako životné poistenie a už citovanú druhú bankovú smernicu. Dohoda
uzavretá so Švajčiarskou konfederáciou „má za cieľ stanoviť na základe
reciprocity nevyhnutné a dostatočné podmienky, aby sa poskytol
obchodným zastúpeniam a pobočkám podnikov, ktorých sídlo sa
nachádza na území jednej zmluvnej strany, alebo ktoré sa chcú
usadiť, alebo sú usadené na území druhej zmluvnej strany, prístup
k samostatnej zárobkovej činnosti priameho poistenia iného ako
životné poistenie, alebo k vykonávaniu tejto činnosti“ (článok 1).
Druhá banková smernica stanovuje možnosť pozastaviť žiadosti
o povolanie dcérskym spoločnostiam úverových inštitúcií
z tretích krajín v Spoločenstve, aby sa Spoločenstvu poskytol
prostriedok na rokovanie o skutočnom prístupe na trh dotknutých
tretích krajín v prospech dcérskych spoločností založených
v týchto krajinách úverovými inštitúciami Spoločenstva.Druhý
argument uvádzaný Komisiou spočíva v tom, že ak by sa vnútorná
právomoc Spoločenstva obmedzovala na štátnych príslušníkov členských
štátov, tak zásady slobody usadenia sa a slobodného poskytovania
služieb by mohli byť porušené.Predovšetkým
by mohlo dochádzať k odklonu poskytovania služieb
a k narušeniu súťaže, ak by členské štáty mohli pre štátnych
príslušníkov tretích štátov stanoviť pravidlá prístupu na trh
a výkonu samostatnej zárobkovej činnosti. Napríklad liberálnejší
členský štát by v oblasti bankovníctva a poisťovníctva
odviedol podstatnú časť poskytovateľov týchto služieb z tretích
krajín tým, že by stanovil menej prísne podmienky ako právo Spoločenstva
(v oblasti minimálneho kapitálu, technických rezerv, miery
solventnosti, atď.). A poistenci so sídlom v menej liberálnych
členských štátoch by sa odvrátili od poisťovní so sídlom v týchto
štátoch, aby sa mohli obrátiť na poisťovne pôsobiace
v liberálnejšom štáte.Napokon by stále
pretrvávalo riziko porušenia základných zásad práva Spoločenstva bez
ohľadu na to, či sa uskutočnila alebo neuskutočnila harmonizácia
Spoločenstva. Napríklad v oblasti uznávania odbornej spôsobilosti,
ak členský štát stanoví pre štátnych príslušníkov tretích štátov
priaznivejší režim ako pre štátnych príslušníkov Spoločenstva, tak bude
brániť právu usadiť sa a právu na slobodné poskytovanie služieb na
svojom území štátnym príslušníkom iných členských štátov. Takáto právna
úprava by bola okrem toho v rozpore so zásadou koherentnosti
a prednosti Spoločenstva podľa článku 5 Zmluvy.D –  Štvrtá otázka Rada
sa v podstate domnieva, že kapitoly Zmluvy ES o právach
usadiť sa a o službách sa nezmieňujú o zaobchádzaní
so štátnymi príslušníkmi (právnické a fyzické osoby) tretích
krajín. Napokon spôsob poskytovania na základe „obchodnej prítomnosti“
podľa terminológie Dohody GATS rozlišuje medzi dcérskymi spoločnosťami
spoločnosti z tretieho štátu a obyčajnými pobočkami
spoločnosti z tretieho štátu. Rada bola požiadaná, aby aspoň
minimálne sformulovala svoje stanovisko.Na
úvod Rada informuje Súdny dvor o tom, že počas zasadania Rady
(všeobecných záležitostí) 4. októbra 1994 v Luxemburgu
schválila návrh rozhodnutia na uzavretie Dohôd Uruguajského kola, ktoré
boli postúpené Európskemu parlamentu tak, aby bol tento pripravený na
vydanie svojho stanoviska v rámci konania o súhlasnom
stanovisku. Tento návrh rozhodnutia bude prípadne zrevidovaný vo svetle
stanoviska, ktoré vydá Súdny dvor 15. novembra 1994. V tomto
štádiu použila Rada ako právne základy pre právomoc Spoločenstva články
43, 54, 57, 66, 75, 84 ods. 2, články 99, 100, 100a, 113 a 235
v spojení s článkom 228 ods. 3 druhým pododsekom
Zmluvy ES.Po vypočutí 11. októbra
1994 doručila Rada Súdnemu dvoru „kódex správania sa“ vypracovaný na
základe spoločnej dohody medzi Radou, členskými štátmi a Komisiou,
pokiaľ ide o rokovania o službách „po Uruguajskom kole“. Jeho
znenie je nasledujúce:„1.      Vo
veci rokovaní o obchode v oblasti služieb stanovených
v ministerských rozhodnutiach vydaných v Marakéši
15. apríla 1994 a počas všetkých ostatných diskusií týkajúcich
sa obchodu v tejto oblasti vedených pod záštitou Prípravného
výboru alebo Rady Svetovej obchodnej organizácie pre obchod so službami,
bolo dohodnuté, že s výhradou stanovísk jednej alebo druhej strany
k novému mandátu a k otázke rozdelenie právomocí
a bez predbežného rozhodnutia o výsledku žiadosti
o stanovisko, s ktorou sa Komisia obrátila na Súdny dvor vo
veci právomocí, Komisia má naďalej(17):a)      rokovať
v mene Spoločenstva a členských štátov v rámci rokovania
a diskusií uvedených vyššie_b)      informovať
členské štáty s čo možno najväčším predstihom o dni
a mieste všetkých plánovaných diskusií alebo rokovaní
s ďalšími stranami buď v rámci úradných rokovacích skupín
alebo iných skupín, ak už členské štáty neboli priamo informované;c)      vyjadrovať
sa ku všetkým otázkam stanovísk prijatých na základe príslušných
rozhodovacích postupov(18)_d)      dbať
na to, aby sa zástupcovia všetkých členských štátov mohli zúčastniť na
všetkých schôdzach a rokovaniach týkajúcich sa veci samej, pričom
sa rozumie, že členské štáty môžu zastupovaním poveriť predsedníctvo_e)      urýchlene
poskytnúť členským štátom všetky úradné alebo poloúradné nóty –
vydávané Sekretariátom Dohody GATT alebo inými účastníkmi, vrátane
samotnej Komisie – ktoré neboli zaslané priamo členským štátom.2.      Rada
sa uzniesla, že bude pravidelne vydávať bilancie z rokovaní na
základe správ, ktoré predloží Komisia Rade v primeranom čase, aby
jej poskytla časový priestor na prípravu jej prác. Rada bude sledovať
skúmanie formulácie cieľov rokovaní v každom odvetví služieb
a vyhradzuje si právo dať Komisii v primeranom čase vhodné
smernice.“Rada sa v podstate domnieva
že kapitoly Zmluvy ES týkajúce sa práv usadiť sa a služieb sa
nezmieňujú o zaobchádzaní s fyzickými alebo právnickými
osobami, štátnymi príslušníkmi tretích krajín, pretože podľa nej zo
znenia článku 52 a nasl., článku 59 a nasl. a článku 221
vyplýva, že Zmluva ES neukladá členským štátom žiadnu povinnosť,
pokiaľ ide o zaobchádzanie so štátnymi príslušníkmi tretích štátov.Rada spresňuje svoje odôvodnenie s pomocou príkladu privatizácie verejného podniku služieb.V prípade
absencie harmonizačného opatrenia Spoločenstva v tejto oblasti si
členské štáty ponechávajú právomoc na úpravu podmienok privatizácie. Pri
výkone tejto právomoci sú však členské štáty povinné dodržiavať
podmienky a obmedzenia, ktoré im ukladajú príslušné ustanovenia
Zmluvy (napríklad zásada zákazu diskriminácie na základe štátnej
príslušnosti, ktorú uplatňuje článok 58 na spoločnosti). V tomto
ohľade treba rozlišovať medzi spoločnosťami založenými v členských
štátoch a „zahraničnými“ spoločnosťami založenými v tretích
štátoch. Teda pri stanovení podmienok vo vnútroštátnom práve, na základe
ktorých môžu súkromné spoločnosti získať kapitálovú účasť
v privatizovanom podniku, nie je možné uplatňovať voči
spoločnostiam založeným v členských štátoch diskrimináciu na
základe ich „štátnej príslušnosti“. Naproti tomu vo vzťahu
k zahraničným spoločnostiam si členské štáty ponechávajú právomoc
v celom rozsahu, ktorú môžu vykonávať bez uplatňovania akýchkoľvek
ustanovení práva Spoločenstva.Na základe
toho istého príkladu môže Rada vysvetliť rozdiel pri spôsobe
poskytovania na základe „obchodnej prítomnosti“ medzi dcérskymi
spoločnosťami a pobočkami alebo obchodnými zastúpeniami spoločností
z tretích krajín.Podľa nej ak
spoločnosť z tretej krajiny má dve dcérske spoločnosti so sídlom
v rôznych členských štátoch, členský štát, ktorý pristúpi
k privatizácii, nemôže podľa článku 58 Zmluvy ES
v spojení s článkom 52, rozlišovať medzi týmito dvoma
dcérskymi spoločnosťami pri stanovení podmienok prístupu súkromných
spoločností ku kapitálu.Naproti tomu, ak má
spoločnosť z tretej krajiny v členských štátoch len pobočky
alebo obchodné zastúpenia (ktoré nemajú právnu subjektivitu právnickej
osoby), článok 58, ktorý sa týka výlučne právnických osôb, sa neuplatní
a privatizujúci členský štát môže s týmito pobočkami alebo
obchodnými zastúpeniami zaobchádzať rozdielne.E –  Piata otázka Spojené
kráľovstvo vysvetľuje, že žiadne ustanovenie Zmluvy sa nezaoberá
otázkou primárneho usadenia sa fyzických a právnických osôb,
štátnych príslušníkov tretej krajiny, ktorí chcú poskytovať služby
v členskom štáte. Poukazuje však na to, že inštitúcie Spoločenstva
prijali opatrenia, ktoré určujú „pravidlá výkonu vonkajších právomocí
Spoločenstva týkajúcich sa usadenia štátnych príslušníkov tretích krajín
v Spoločenstve“. Spojené kráľovstvo v tomto ohľade cituje
smernice v oblasti bankovníctva a poisťovníctva. Spojené
kráľovstvo bolo požiadané, aby uviedlo, akým spôsobom zlaďuje túto prax
(ktorú nevyvracia) so zásadným stanoviskom, ktoré háji okrem iného aj vo
vzťahu k rozsahu kapitol o usadení sa a o slobodnom
poskytovaní služieb.Vláda Spojeného
kráľovstva konštatuje, že kapitoly Zmluvy ES o usadení sa
a službách neobsahujú žiadne osobitné ustanovenie o vnútornej
právomoci Spoločenstva v oblasti primárneho usadenia sa štátnych
príslušníkov tretích krajín v členských štátoch. Jediným
cieľom kapitoly o práve na usadenie sa je zaručiť štátnym
príslušníkom členského štátu usadenie sa na území iného členského štátu.
Cieľom kapitoly o slobodnom poskytovaní služieb je zaručiť túto
slobodu štátnym príslušníkom členského štátu so sídlom v inom
členskom štáte Spoločenstva. Tieto kapitoly preto nesledujú žiadny
osobitný cieľ v zmysle judikatúry Súdneho dvora
o medzinárodnej právomoci, ktorá môže tvoriť základ implicitnej
medzinárodnej právomoci na uzatváranie dohôd s tretími krajinami.V tomto
ohľade je rozpor na jednej strane medzi kapitolami o usadení sa
a o slobodnom poskytovaní služieb a na druhej strane
kapitolami týkajúcimi sa dopravy.V rozsudku
zo 14. júla 1976, Kramer (3/76, 4/76 a 6/76, Zb.
s. 1279), Súdny dvor rozhodol, že niektoré ustanovenia
Zmluvy EHS a aktu o pristúpení, ako aj nariadenia Rady
(EHS) č. 2142/70 z 20. októbra 1970 o spoločnej
organizácii trhu v odvetví výrokov z rýb [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES L 236, s. 5) priznávajú Spoločenstvu
vnútornú právomoc na úpravu rybolovu na otvorenom mori s cieľom
zachovania biologických zdrojov. Zastával názor, že z povinností
a právomocí nadobudnutých inštitúciami Spoločenstva na vnútornej
úrovni vyplýva, že má právomoci prevziať medzinárodné záväzky
s cieľom zachovania biologických zdrojov na otvorenom mori. Vláda
Spojeného kráľovstva poukazuje na to, že právomoc každého štátu na
otvorenom mori je obmedzená na lode plávajúce pod vlastnou vlajkou
a že zdroje rýb sú migračné. V dôsledku toho nemajú ochranné
opatrenia prijaté štátom (alebo Spoločenstvom pre vody podliehajúce
suverenite členských štátov) žiaden potrebný účinok, ak susedné štáty
neprijmú obdobné opatrenia. Z toho prirodzene vyplýva, že
zachovanie zdrojov otvoreného mora môže byť uskutočnené len na základe
uzavretia medzinárodných dohôd medzi zmluvnými stranami, ktoré disponujú
právomocou na týmito vodami.Vláda
Spojeného kráľovstva zdôrazňuje, že ak mohol v rozsudku AETR Súdny
dvor vyvodiť vnútornú právomoc z článkov 74 a 75
Zmluvy EHS, tak len na základe článku 75 písm. a), ktorý „sa
takisto týka, pokiaľ ide o časť trasy na území Spoločenstva,
dopravy z tretieho štátu alebo do tretieho štátu“. Súdny dvor mohol
takto vyvodiť záver, že „právomoc Spoločenstva sa rozširuje na vzťahy
podliehajúce medzinárodnému právu, a preto v uvedenej oblasti
zahŕňa nevyhnutnosť dohôd s dotknutými tretími štátmi“.Naproti
tomu však treba hľadať základ vonkajšej právomoci Spoločenstva na
uzavretie Dohody GATS nie v pravidlách Zmluvy o usadení
sa a o službách, ale v pravidlá sekundárneho práva
prijatých v rámci kapitol o usadení sa a o službách.Skutočnosť,
že kapitoly o usadení a o službách nedefinujú žiadny
osobitný cieľ pre primárne usadenie sa alebo slobodné poskytovanie
služieb štátnymi príslušníkmi tretích krajín, nebráni tomu, aby mohlo
Spoločenstvo za určitých okolností prijať akty, ktoré sa vzťahujú na
štátnych príslušníkov tretích krajín. Vláda Spojeného kráľovstva uvádza
dve situácie, v ktorých tak môže urobiť.V prvom
rade, pokiaľ Rada prijíma vnútorné pravidlá s cieľom uľahčiť výkon
slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb štátnymi
príslušníkmi členských štátov, tak môžu tieto vnútorné pravidlá upraviť
aj postavenie štátnych príslušníkov tretích krajín v rozsahu
nevyhnutnom na zaručenie skutočného výkonu vyššie uvedených práv
štátnymi príslušníkmi členských štátov v podmienkach ustanovených
Zmluvou na fungovanie vnútorného trhu. Spojené kráľovstvo uvádza dva
takéto príklady. Na uľahčenie výkonu práva na usadenie sa štátnymi
príslušníkmi členských štátov umožnila jedna smernica členom ich rodín,
ktorí sú štátnymi príslušníkmi tretích krajín, využívať právo na vstup
a pobyt. Ďalším príkladom je rozšírenie pôsobnosti pravidiel
týkajúcich sa pobočiek spoločností, ktoré majú sídlo v členskom
štáte, na pobočky spoločností, ktoré majú sídlo v tretích
krajinách. Vláda Spojeného kráľovstva sa v tomto ohľade odvoláva na
jedenástu smernicu Rady 89/666/EHS z 21. decembra 1989
o požiadavkách na sprístupnenie údajov týkajúcich sa pobočiek
zriadených v určitom členskom štáte určitými druhmi obchodných
spoločností, ktoré sa spravujú právom iného štátu (Ú. v. ES
L 395, s. 36; Mim. vyd. 17/001, s. 100).V druhom
rade môžu vnútorné pravidlá výslovne ustanoviť vonkajšiu právomoc
Spoločenstva v oblastiach, ktoré sú predmetom ich úpravy. Teda
vnútorné pravidlá môžu predpokladať uzavretie dohôd s tretími
krajinami, ktoré stanovujú, že s pobočkami spoločností
z tretích krajín sa musí v rôznych členských štátoch
zaobchádzať rovnako, alebo aj uzavretie dohôd s tretími krajinami
tak, aby mali pobočky spoločností, štátnych príslušníkov členských
štátov, prospech zo zaobchádzania, ktoré nie je menej priaznivé ako
zaobchádzanie s pobočkami spoločností z tretích krajín
v Spoločenstve. Spojené kráľovstvo sa v tomto ohľade
odvoláva na ustanovenia už citovanej prvej a druhej bankovej
smernice, ako aj na ustanovenia prvej smernice Rady 79/267/EHS
z 5. marca 1979 o koordinácii právnych, správnych
a iných ustanovení týkajúcich sa prístupu k činnosti priameho
životného poistenia a jej výkonu [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES L 63, s. 1), ktoré presnejšie vysvetlila
vo svojich písomných pripomienkach [bod XII. B. 2. bod i)].Vláda
Spojeného kráľovstva nakoniec pripomína, že z judikatúry Súdneho
dvora vyplýva, že pokiaľ Spoločenstvo v súlade s kapitolami
o usadení sa a o službách prijalo pravidlá, ktoré sú sami
osebe opatreniami výlučnej harmonizácie, a to aj bez výslovných
ustanovení pre výkon medzinárodnej právomoci, tak tieto vnútorné
pravidlá môžu sami osebe tvoriť základ implicitnej medzinárodnej
právomoci Spoločenstva (pozri rozsudok AETR, už citovaný). Ale tam kde
príslušné vnútorné pravidlá nie sú opatreniami výlučnej harmonizácie,
nie je vonkajšia právomoc, odvedená z výkonu vnútornej právomoci,
už viac výlučná.F –  Šiesta otázkaRada
a ani členské štáty, ktoré predložili pripomienky, neodpovedajú na
argumenty, ktoré Komisia rozvinula preto, aby mohla preukázať
nevyhnutnosť vonkajšieho postupu Spoločenstva a samotnej Komisie.
Preto boli vyzvaní, aby odpovedali, alebo uviedli, prečo nepovažujú za
nevyhnutné odpovedať.Rada zdôrazňuje
ťažkosti s porozumením argumentov rozvinutých Komisiou na účely
preukázania nevyhnutnosti vonkajšieho postupu Spoločenstva
a samotnej Komisie. Vo zvyšnej časti nepovažovala za nevyhnutné
výslovne odpovedať, čo vysvetľuje takto.Najprv
Rada poukazuje, že precedens uvádzaný Komisiou na obhajobu
„nevyhnutnosti“ výlučnej účasti Spoločenstva na Dohode GATS je precedens
tzv. „európskych“ dohôd s krajinami strednej a východnej
Európy, ktoré boli uzavreté spoločne Spoločenstvom a členskými
štátmi.Napokon sa Rada domnieva, rovnako
ako Európsky parlament, že si Komisia zamieňa dve rôzne otázky,
a to otázku právneho rámca, ktorý má rešpektovať zákonodarca
Spoločenstva, s otázkou kritérií politickej príležitosti, na
ktorých základe sa zákonodarca Spoločenstva rozhodol konať (alebo
nekonať), a s otázkou významu, ktorý sa má jeho konaniu
pripisovať.Nakoniec podľa Rady spočíva
argument Komisie o riziku rozptýleného medzinárodného postupu
členských štátov, ak tieto uzavrú Dohody GATS a TRIPs na základe
ich vlastných právomocí, v nesprávnom uvedení skutkového stavu.Rada
uvádza, že až doteraz nebola právomoc členských štátov vo veľkej časti
vecí upravených týmito dvoma dohodami spochybnená a bola stále
vykonávaná na medzinárodnej úrovni (napríklad dohovory uzavreté pod
záštitou WIPO). To však nezabránilo postupnému vývoju vnútornej právnej
úpravy Spoločenstva a jeho medzinárodného postupu.Dánska a grécka vláda neposkytli k tejto otázke Súdneho dvora žiadne spresnenie.Podľa
nemeckej vlády, ak by sa pripustilo, ako tvrdí alternatívne Komisia, že
Spoločenstvo má povinnosť konať na základe právomocí, ktoré mu
priznávajú články 100a a 235 Zmluvy ES, toto stanovisko by
bolo v rozpore s článkom 4 tej istej Zmluvy a viedlo by
k jej zmene. Spolková vláda uvádza inštitucionálne problémy, ktoré
by spôsobilo také stanovisko vo vzťahu k úvahám rozvinutým
Bundesverfassungsgericht vo svojom rozsudku z 12. októbra 1993
o ratifikácii Zmluvy o Európskej únii, osobitne v časti C
II 3b, ktorá stanovuje:„Zmluva o Únii
robí zásadný rozdiel medzi výkonom právomoci verejnej moci definovanej
reštriktívne na jednej strane a revíziou Zmluvy na druhej strane;
jej výklad by preto nemohol viesť k výsledku zodpovedajúcemu jej
rozšíreniu; podobný výklad noriem týkajúcich sa právomoci by nemal pre
Nemecko obligatórnu povahu.“Podľa
španielskej vlády sú argumenty, ktoré Komisia rozvinula, aby preukázala
nevyhnutnosť vonkajšieho postupu Spoločenstva a jej samotnej,
v rozpore so zásadou osobitného udelenia právomocí vyjadreného
v článkoch 3b a 4 ods. 1 Zmluvy ES. Samotné zistenie
nevyhnutnosti spoločného vonkajšieho postupu nemôže založiť výlučnú
právomoc Spoločenstva, ak mu táto nebola udelená členskými štátmi.
Pripustenie opaku by sa rovnalo zmene Zmluvy s porušením konania na
tento účel upraveného v článku C Zmluvy o Európskej únii.
Španielska vláda ďalej uvádza, že teória paralelnosti vnútorných
a vonkajších právomocí podľa judikatúry Súdneho dvora neznamená, že
v oblastiach, v ktorých Spoločenstvo nie je vybavené
vnútornou právomocou, ju môže fakticky nadobudnúť na základe uzavretia
vonkajšej dohody a týmto spôsobom prijať právnu úpravu na vnútornej
úrovni v oblastiach, v ktorých tak nemohlo predtým urobiť. Francúzska
vláda sa domnieva, že články 100a a 235 Zmluvy ES, uvádzané
alternatívne Komisiou pre založenie výlučnej právomoci Spoločenstva,
ponechávajú Rade veľkú mieru voľnej úvahy, ak sú splnené podmienky jej
uplatnenia.V tomto ohľade francúzska
vláda poznamenáva, že vo väčšine odvetví upravených Dohodami TRIPs
a GATS nedochádza k zmene predchádzajúcich pravidiel
Spoločenstva. Nedochádza ani k nevyhnutnosti postupu samotného
Spoločenstva na uskutočnenie jeho cieľov. Okrem niektorých vzácnych
výnimiek nebudú tieto dohody vykonávané Spoločenstvom, keďže si členské
štáty ponechávajú právomoc v mnohých veciach. Francúzska vláda
z toho vyvodzuje záver, že nie je nevyhnutné, ani možné, aby Dohodu
o WTO uzavrelo len samotné Spoločenstvo.Podľa
holandskej vlády úvahy Komisie, ktoré majú preukázať nevyhnutnosť
vonkajšieho postupu Spoločenstva a jej samotnej sú súčasťou
politiky, ktorú de lege ferenda pripravuje Komisia. V súčasnom stave integrácie Spoločenstva však nemôžu vyplývať z judikatúry AETR.Portugalská
vláda sa domnieva, že vonkajšia právomoc Spoločenstva musí vychádzať
z kritérií právnej povahy a nemôže závisieť od posúdenia
vhodnosti povahy alebo miery nevyhnutnosti spoločného postupu. Vonkajšia
právomoc môže vyplývať z ustanovení Zmluvy, ktoré zakladajú
vnútornú právomoc tým viac, čím sa má výkon tejto vonkajšej právomoci
považovať za nevyhnutný na splnenie jedného z cieľov Spoločenstva,
a čím menej vedie k tomu, že si Spoločenstvo uzurpuje právo
prijímať opatrenia vo sfére vlastných právomocí členských štátov.
Portugalská vláda takisto pripomína zásadu osobitného udelenia
právomocí, ktorú podľa nej stanovisko Komisie porušuje.Za
týchto podmienok sa portugalská vláda domnieva, že nevyhnutnosť
vonkajšieho postupu Spoločenstva nestačí na preukázanie výlučnosti
právomoci Spoločenstva. Je nezvratné, že Dohoda o WTO sa týka,
v prílohách týkajúcich sa Dohôd GATS a TRIPs, vecí čiastočne
podliehajúcich právomoci členských štátov takým spôsobom, že úvahy
Komisie, ktoré smerujú k preukázaní výlučnosti právomoci
Spoločenstva v tejto oblasti odrážajú len posúdenie politickej
povahy.V odpovedi Komisii, ktorá
uvádza, že v prípade uznania právomoci na uzavretie dohody
rozdelenej medzi Spoločenstvo a členské štáty, by bola narušená
súdržnosť vnútorného trh, by dochádzalo k narušeniu súťaže
a konkurenčné možnosti na trhu tretích štátov by boli skreslené,
vláda Spojeného kráľovstva zdôrazňuje, že situácia, ktorú sa Komisia
rozhodla predložiť ako predpoklad, je práve situáciou, ktorá
v skutočnosti prevážila v priebehu rokovaní Uruguajského kola.
Počas diskusií a v priebehu celého rokovania bolo jasne
uvedené, že boli vedené bez toho, aby bolo vopred rozhodnuté
o právomoci Spoločenstva a členských štátov v osobitných
veciach. Rokovania boli vedené Komisiou, ktorá bola poverená
zastupovaním Spoločenstva a členských štátov. Ich záujmy boli
chránené konaniami Spoločenstva určenými na dosiahnutie konsenzu.
Z hľadiska členských štátov sa rokovania uskutočnili za
predpokladu, že právomoc bola rozdelená medzi Spoločenstvo
a členské štáty. Výsledok týchto rokovaní plne zohľadnil tak záujmy
Spoločenstva, ako aj týchto štátov. Komisia
uvádza odvetvie finančných služieb ako príklad odvetvia, v ktorom
by mohlo dôjsť k narušeniu súťaže. Tento predpoklad bol testovaný
v priebehu mnohostranných rokovaní (ako pripomína Spojené
kráľovstvo, Dohoda GATS obsahuje prílohu o finančných službách). Tu
možno vidieť prejav, ako hovorí vláda Spojeného kráľovstva, moci
vyrovnaného rokovania, ktoré podľa Komisie možno dosiahnuť len
prostredníctvom výlučnej právomoci Spoločenstva. V skutočnosti
podľa tejto vlády sa vyskytli značné ťažkosti takého druhu ako tie,
ktoré nastali počas rokovania o prílohách Dohody GATS
o finančných službách aj vtedy, ak išlo o dosiahnutie dohody
v rámci Rady o veciach, ktoré sa považovali za spadajúce pod
výlučnú právomoc Spoločenstva (reciprocita pre úverové inštitúcie podľa
článku 9 druhej bankovej smernice).Podľa
Spojeného kráľovstva samotná Komisia právom pripúšťa, že služby nemôžu
byť vo voľnom obehu medzi členskými štátmi. To znamená, že prístup
štátneho príslušníka tretej krajiny na trh členského štátu mu nezaručuje
právo poskytovať služby alebo sa usadiť v iných členských štátoch,
keďže sa kapitoly o usadení sa a službách uplatňujú len na
štátnych príslušníkov členských štátov. Vláda
Spojeného kráľovstva poukazuje na to, že Komisia trvá na dvoch
argumentoch. Po prvé, uzavretie dohôd s tretími krajinami členskými
štátmi by vytvorilo v niektorých štátoch výhody, ktoré by
neplatili v niektorých iných štátoch, čo by viedlo
k neprijateľnému narušeniu súťaže. Po druhé, štátni príslušníci
niektorých členských štátov by získali na trhoch tretích krajín výhody,
ktoré by nemohli využívať štátni príslušníci iných členských štátov.Spojené
kráľovstvo však zdôrazňuje, že možnosť členského štátu uzavrieť
s tretím štátom dohodu o úprave podmienok výkonu profesijnej
činnosti na jeho území nemožno považovať za nezlučiteľnú so spoločným
trhom. V rozsudku z 9. februára 1994, Tawil-Albertini
(C‑154/93, Zb. s. I‑451), Súdny dvor rozhodol, že smernica Rady
78/686/EHS z 25. júla 1978 o vzájomnom uznávaní diplomov,
osvedčení a iných dokladov o formálnych kvalifikáciách
zubných lekárov vrátane opatrení na uľahčenie účinného uplatňovania
práva usadiť sa a slobody poskytovať služby (Ú. v. ES
L 233, s. 1; Mim. vyd. 06/001, s. 67), necháva právomoc
členským štátom na uzavretie vonkajších dohôd s tretími krajinami
v tejto veci. Preto je výkon tejto právomoci spôsobilý narušiť
podmienky súťaže medzi členskými štátmi. Odborná spôsobilosť získaná
v tretích krajinách môže byť takto uznaná v jednom, ale nie
v druhom členskom štáte. Taktiež podobná právomoc môže prispieť
k tomu, že odborná spôsobilosť štátnych príslušníkov jedného
členského štátu bude uznaná na území tretích štátov, zatiaľ čo odborná
spôsobilosť štátnych príslušníkov druhého členského štátu uznaná nebude,
a to napriek tomu, že v Spoločenstve musí byť odborná
spôsobilosť jedných aj druhých považovaná za rovnocennú. Takúto
situáciu, ktorá vyplýva z rozdelenia právomocí medzi Spoločenstvom
a členskými štátmi v predmetnom odvetví, nemožno považovať za
nezlučiteľnú s vnútorným trhom. Tým skôr to tak musí byť
pri možnosti členských štátov uzavrieť dohody s tretími
krajinami v oblasti služieb v odvetviach, v ktorých
neboli prijaté vnútorné pravidlá.Okrem
toho, v tých odvetviach činnosti, v ktorých boli prijaté
vnútorné pravidlá, môže Rada rozhodnúť, že Spoločenstvo bude vykonávať
vonkajšiu výlučnú právomoc (pozri napríklad článok 9 druhej bankovej
smernice). Práve úlohou Rady je určiť pri prijímaní vnútorných pravidiel
v jednotlivých odvetviach, či treba stanoviť vonkajšiu výlučnú
právomoc Spoločenstva v upravenej oblasti. Ak Rada takto vybaví
Spoločenstvo vonkajšou právomocou výlučnej povahy, umožní vyrovnanie
podmienok súťaže, tak vo vnútri Spoločenstva, ako aj medzi štátnymi
príslušníkmi rôznych členských štátov na trhoch tretích štátov. Teda
rozsah vonkajšej právomoci ponechanej členským štátom na základe kapitol
o usadení sa a o službách závisí od rozhodnutia
zákonodarcu Spoločenstva. Tento rozbor je omnoho vhodnejší ako
stanovisko odporúčané Komisiou, ktoré spočíva v automatickom
vyvodení z ustanovení samotnej Zmluvy o výlučnej vonkajšej
právomoci Spoločenstva. Podľa vlády Spojeného kráľovstva, keďže samotné
kapitoly Zmluvy o usadení a službách neumožňujú určiť taký
„osobitný cieľ“, ktorý by udelil Spoločenstvu vonkajšiu implicitnú
právomoc, sú to práve vnútorné pravidlá sekundárneho práva, prijaté
v súlade s týmito kapitolami, ktoré môžu poskytnúť základ pre
vonkajšiu právomoc Spoločenstva v oblasti služieb. Tieto pravidlá
však neexistujú pre celú oblasť hospodárskych činností upravených
Dohodou GATS, a ak existujú, nie vždy predstavujú výlučnú
harmonizáciu režimu odvetví, ktoré pokrývajú.Komisia
uviedla, že spoločná právomoc členských štátov a Spoločenstva by
podkopávala spoločný trh. Na podporu tohto argumentu zdôraznila, že
poskytovatelia služieb, štátni príslušníci tretích krajín, by mohli
založiť spoločnosť podľa práva členského štátu, ktorý by im to umožnil,
a napokon zriadiť obchodné zastúpenia a pobočky v iných
členských štátov, vystavujúc tak štátnych príslušníkov týchto členských
štátov zvýšenej súťaži zo strany spoločností z predmetných tretích
krajín. Tento argument nepresvedčil vládu Spojeného kráľovstva. V prvom
rade dcérska spoločnosť založená v členskom štáte štátnym
príslušníkom tretej krajiny podlieha právu tohto členského štátu
a jej pobočky a obchodné zastúpenia zasa podliehajú právu
členských štátov, v ktorých sa usadia. V druhom
rade účinkom Dohody GATS nie je len jednoduché založenie spoločnosti
v členskom štáte, ktoré môže slúžiť ako odrazový mostík pre dobytie
trhov iných členských štátov. Zoznam osobitných záväzkov ustanovuje pod
názvom „Obmedzenia národného zaobchádzania“, že „menej priaznivé
zaobchádzanie môže byť vyhradené dcérskym spoločnostiam (spoločností
z tretích štátov) založeným v súlade s právnou úpravou
členského štátu, ak majú na území Spoločenstva len sídlo, ibaže by bolo
možné preukázať, že majú skutočnú a trvalú väzbu
s hospodárstvom členského štátu“.Okrem
toho treba zdôrazniť, že založenie dcérskej spoločnosti je len jedným
zo spôsobov poskytovania služieb predpokladaných Dohodou GATS. Služby
môžu byť takisto poskytnuté obchodnými zastúpeniami alebo pobočkami.
Zakladanie štátnymi príslušníkmi tretích štátov obchodných zastúpení
alebo pobočiek nemôže mať, za akéhokoľvek predpokladu, na vnútorný trh
dopad, ktorý Komisia pripisuje zakladaniu dcérskych spoločností týmito
štátnymi príslušníkmi v členských štátoch. Pobočka alebo obchodné
zastúpenie spoločnosti, štátneho príslušníka tretej krajiny so sídlom
v členskom štáte, totiž nemá ani právo usadiť sa, ani právo
poskytovať služby na území iných členských štátov; s výhradou už
citovaných obmedzení sa však Dohoda GATS uplatňuje na usadenie sa
prostredníctvom obchodných zastúpení alebo pobočiek rovnakým spôsobom,
ako sa uplatňuje na usadenie sa prostredníctvom dcérskych spoločností.Tiež
nie je možné dospieť k záveru o vonkajšej výlučnej právomoci,
vychádzajúc z dôsledkov, aké má článok 58 Zmluvy na štátnych
príslušníkov tretích krajín, ktorí sa usadia na území členského štátu.
Argument, ktorý Komisia vyvodzuje z článku 58, preto nemôže za
akéhokoľvek predpokladu porušiť právomoc členských štátov uplatnením
Dohody GATS na usadenie sa prostredníctvom obchodných zastúpení alebo
pobočiek v členských štátoch.Pokiaľ
ide o argument, pri ktorom Komisia vychádza z možnosti
prijímania krížových odvetných opatrení, vláda Spojeného kráľovstva sa
domnieva, že otázku rozdelenia právomocí medzi Spoločenstvom
a členskými štátmi pre uzavretie medzinárodnej dohody nie je možné
vyriešiť vo svetle jedného z jej ustanovení skúmaného oddelene, ale
vo svetle všetkých jej ustanovení. Samotná doložka o krížových
odvetných opatreniach nemôže spôsobiť rozšírenie právomocí Spoločenstva,
pokiaľ ide o dohodu o službách, alebo zúžiť právomoci
členských štátov vo vzťahu k tejto istej dohode.Komisii,
ktorá uvádza, že uzavretie Dohody GATS členskými štátmi by zasiahlo
alebo zmenilo pôsobnosť práva Spoločenstva, pretože pravidlá
Spoločenstva upravujú v plnom rozsahu Dohodu GATS, Spojené
kráľovstvo odpovedá, že toto tvrdenie je úplne nepresné. Vnútorné
pravidlá Spoločenstva sa totiž netýkajú všetkých hospodárskych činností
v oblasti usadenia sa a služieb, a tam, kde tieto
pravidlá existujú, sú často len opatreniami čiastočnej harmonizácie,
alebo sa obmedzujú na stanovenie minimálnej úrovne.Spojené
kráľovstvo vyjadruje svoje prekvapenie nad tvrdením Komisie, podľa
ktorého by Dohoda GATS mohla byť, jedným alebo druhým spôsobom,
v rozpore s právom Spoločenstva – primárnym alebo sekundárnym
–, z čoho by vyplývala podľa judikatúry AETR, výlučná právomoc
Spoločenstva na uzavretie Dohody GATS. V priebehu rokovania
o Dohode GATS totiž musela mať Komisia za cieľ zaručenie súladu
s právom Spoločenstva. Komisia prehlasuje, že pri rokovaní
zohľadnila všetky súčasné pravidlá práva Spoločenstva. Vláda Spojeného
kráľovstva sa nemôže zbaviť pocitu, že Komisia sa snaží za každú cenu
odhaliť akýkoľvek priestor pre nesúlad, ktorý by mohol byť medzi Dohodou
GATS a právom Spoločenstva, ktorého by sa chopila ako zámienky pre
potvrdenie výlučnej právomoci Spoločenstva. To na čo Komisia
nepoukázala je, ako zdôrazňuje Spojené kráľovstvo, skutočnosť, že
existujú rozpory medzi Dohodou GATS a platnými pravidlami
Spoločenstva. V každom prípade, ak by sa takéto rozpory vyskytovali
medzi Dohodou GATS a niektorými platnými pravidlami Spoločenstva,
tieto rozpory by nevylúčili právomoc členských štátov mimo oblasti
predmetných pravidiel Spoločenstva.Komisii,
ktorá uvádza že skutočnosť, uzavretia Dohody TIPS v ich mene pre
členské štáty, je spôsobilá zasiahnuť alebo zmeniť rozsah práva
Spoločenstva, Spojené kráľovstvo odpovedá, že Spoločenstvo má určite
právomoc v súvislosti s Dohodou TRIPs, ale len
v obmedzenej miere, v akej je Dohoda TRIPs spôsobilá zasiahnuť
harmonizačné opatrenia prijaté na základe článku 100a alebo nariadenie
o ochrannej známke Spoločenstva vydané na základe článku 235.
Spojené kráľovstvo zdôrazňuje, že z tohto dôvodu sa jeho nezhody
s Komisiou netýkajú vonkajšej právomoci Spoločenstva v oblasti
upravenej Dohodou TRIPs, ale výlučnej povahy tejto právomoci.Spojené
kráľovstvo, odvolávajúc sa na zásady formulované Súdnym dvorom
v jeho stanovisku 2/91, sa domnieva, že právomoc uzavrieť Dohodu
TRIPs je rozdelená medzi Spoločenstvo a členské štáty, pretože
väčšina oblastí pokrytých Dohodou TRIPs buď zostáva mimo rámca
harmonizácie Spoločenstva, alebo je len predmetom čiastočnej
harmonizácie obmedzenej výslovným alebo implicitným uznaním
vnútroštátneho práva duševného vlastníctva.Komisia
cituje len jeden príklad v oblasti, v ktorej sa minimálne
podmienky stanovené Dohodou TRIPs zdali byť prísnejšie ako podmienky
stanovené právnou úpravou Spoločenstva (ide o podmienky udelenia
povinných licencií na topografie polovodičov, ktoré sú spresnené
v už citovanej smernici 87/54). Skutočnosť že Dohoda TRIPs môže
zasiahnuť alebo zmeniť rozsah tejto smernice je dobrým dôvodom pre účasť
Spoločenstva na uzavretí Dohody TRIPs. Ale táto skutočnosť nemôže
odôvodniť prenesenie vonkajšej právomoci uzavrieť dohodu na
Spoločenstvo, ktorá sa z veľkej časti týka oblasti, v ktorej
zákonodarca Spoločenstva vôbec nekonal alebo pre ktoré je zachovanie
právomoci členských štátov výslovne uznané Zmluvou ES alebo sekundárnym
právom.Komisii, ktorá uvádza, že
skutočnosť, že členské štáty majú právomoc konať v oblasti
upravenej Dohodou TRIPs, je spôsobilá viesť k nezhodám
a sporom v ich vonkajších režimoch, ktoré by mohli zasiahnuť
súčasnú alebo budúcu harmonizáciu z hľadiska Spoločenstva, Spojené
kráľovstvo odpovedá, že právomoc, ktorú členské štáty zdieľajú so
Spoločenstvom, pokiaľ ide o uzavretie Dohody TRIPs, ich za žiadneho
predpokladu neoprávňuje konať v rozpore s platnými pravidlami
Spoločenstva buď prijímaním právnej úpravy, alebo uzatváraním nových
medzinárodných dohôd, ktoré sú v rozpore s právom
Spoločenstva.G –  Siedma otázka Komisia
je vyzvaná, aby vyslovila argumenty, ktoré rozvinula, aby preukázala,
že v prípade spoločnej účasti Spoločenstva a členských štátov
na uzavretí Dohôd GATS a TRIPs by došlo k zasiahnutiu alebo
zmene platných pravidiel Spoločenstva.Podľa
Komisie, ak by zmiešaná právomoc bola uznaná v oblasti
bankovníctva, mohli by byť pravidlá Spoločenstva v zmysle
judikatúry AETR zasiahnuté alebo zmenené troma spôsobmi.Predovšetkým,
ak by členské štáty mohli stanoviť svoje vlastné osobitné záväzky
v oblasti prístupu k činnosti bankovníctva na ich území, tak
boli zasiahnuté ustanovenia už citovanej druhej bankovej smernice, a,
zvlášť tie, ktoré sa týkajú harmonizácie podmienok povolení (hlava II).
Okrem iného, mechanizmus rokovania stanovený v článku 9 druhej
smernice s cieľom dosiahnuť pre úverové inštitúcie prístup na trhy
tretích štátov porovnateľný s prístupom spoločností z tretích
štátov na trh Spoločenstva, by bol zbavený svojej podstaty. Bol by to
návrat do čias, keď každý členský štát mal vlastný režim reciprocity.Ďalej
by členské štáty mali možnosť v rámci svojej právomoci určiť
povahu a úroveň svojich osobitných záväzkov. Od toho času by mohlo
koexistovať niekoľko úrovní požiadaviek: pre oblasti podliehajúce
právomoci členských štátov by bola úroveň A osobitných záväzkov
v Dohode GATS a pre oblasti podliehajúce právomoci Spoločenstva by
bola na jednej strane právna úprava Spoločenstva (úroveň B) a na druhej
strane osobitné záväzky prijaté Spoločenstvom v rámci Dohody GATS
(úroveň C). Keďže by sa tieto tri úrovne mohli rozchádzať, je
pravdepodobné, že by boli pravidlá Spoločenstva zasiahnuté alebo zmenené
v zmysle rozsudku AETR.Nakoniec by
právna úprava Spoločenstva o prístupe na bankový trh značne
stratila na svojej hodnote, ak by mohol každý členský štát stanoviť
svoje záväzky, ktoré by sa ako záväzky Spoločenstva museli uplatňovať na
základe zásady zaobchádzania podľa doložky najvyšších výhod. Tak by to
bolo zvlášť v prípade oblastí, pre ktoré sa vyžaduje zmiešaná
právomoc z dôvodu, že právna úprava Spoločenstva obsahuje minimálne
ustanovenia. Vzhľadom na to, že za tohto predpokladu by sa právomoci
Spoločenstva a členských štátov týkali toho istého predmetu, každý
záväzok prijatý členským štátom by zbavil záväzok Spoločenstva jeho
hodnoty.Komisia sa tiež vracia
k problému vyčerpania práv duševného vlastníctva. Poukazuje že
Dohoda TRIPs ponecháva členom právo rozhodnúť sa pre režim vyčerpania,
s výhradou uplatňovania v súlade so zásadami zaobchádzania
podľa doložky najvyšších výhod a národného zaobchádzania (pozri
článok 6), a že podľa nej právo Spoločenstva uplatňuje zásadu
vyčerpania v Spoločenstve. Od tohto okamihu v prípade
zmiešanej právomoci by mohli popri sebe existovať tri režimy vyčerpania:–        v rámci
svojej právomoci by niektoré členské štáty mohli uplatňovať systém
medzinárodného vyčerpania voči tretím krajinám_–        iné členské štáty by prijali zásadu národného vyčerpania_–        keďže
je samozrejmé, že v každom prípade v oblastiach, ktoré
podliehajú právomoci Spoločenstva, musia všetky členské štáty uplatňovať
zásadu vyčerpania v Spoločenstve.Keďže
nie je vždy jednoduché určiť, v akom režime bol výrobok alebo
služba zahŕňajúca právo duševného vlastníctva dovezený do členského
štátu, bude možné podávať žaloby pre porušenie práv duševného
vlastníctva v členských štátov. Paralelné dovozy môžu byť dotknuté.
Je pravdepodobné, že rozsah zásady voľného obehu bude zmenený alebo
zasiahnutý.Napríklad, ak bol na trh tretích
krajín uvedený tovar držiteľom práva duševného vlastníctva alebo
s jeho súhlasom, tovar môže byť dovozený paralelným dovozcom do
členských štátov Spoločenstva, ktoré uplatňujú zásadu medzinárodného
vyčerpania. Držiteľ však bude oprávnený namietať dovoz tohto tovaru
do tých členských štátov, ktoré uplatňujú vnútroštátne vyčerpanie.
Z už citovaného rozsudku Súdneho dvora EMI/CBS implicitne vyplýva,
že držiteľ práva bude oprávnený zakázať dovoz dotknutého výrobku
paralelným dovozcom do iných členských štátov zo štátu, ktorý uplatňuje
zásadu medzinárodného vyčerpania. Bude to tak preto, že držiteľ
v skutočnosti neudelil súhlas na prvý dovoz dotknutého tovaru do
Spoločenstva, ktorý uskutočnil paralelný dovozca. V dôsledku toho
by nebolo možné uplatňovať zásadu vyčerpania v Spoločenstve.
V tejto oblasti sa preto harmonizácia javí ako nevyhnutná
a bola už uskutočnená pre niektoré práva duševného vlastníctva tak,
aby bola vylúčená možnosť medzinárodného vyčerpania. Komisia
pripomína že Dohoda GATS neumožňuje jednostranne zmeniť zoznamy
osobitných záväzkov v dobe troch rokov, ktoré nasledujú po jej
vstupe do platnosti. Preto pokiaľ by takáto zmena zrušila alebo ohrozila
práva iných členov Dohody GATS, musí im byť poskytnutá náhrada (článok
XXI). Komisia sa preto domnieva, že v prípade spoločnej právomoci
by sa mohli členské štáty pokúšať odporovať každému novému vývoju práva
Spoločenstva z obavy pred povinnosťou ponúknuť náhradu tretím
krajinám. Takéto riziko zmrazenia práva Spoločenstva sa podľa Komisie
rovná zasiahnutiu alebo zmene práva Spoločenstva v zmysle
judikatúry AETR.Okrem toho Komisia
poukazuje na to, že článok V Dohody GATS predpokladá všeobecnú
výnimky pre hospodárske integrácie. Napriek tomu pretrvávajú nejasnosti
o presnom rozsahu niektorých ustanovení článku V. Nie je úplne
isté, či európske dohody uzavreté s krajinami strednej
a východnej Európy (pozri dohody uzavreté Európskymi spoločenstvami
s Poľskou republikou 16. decembra 1991, Ú. v. ES
L 348, 1993, s. 2; s Českou a Slovenskou
federatívnou republikou zo 16. decembra 1991, Ú. v. ES
L 115, 1992, s. 2; s Maďarskou republikou zo
16. decembra 1991, Ú. v. ES L 347, 1993, s. 2;
s Bulharskou republikou z 8. marca 1993,
Ú. v. ES L 323, s. 2; s Rumunskom
z 1. februára 1993, Ú. v. ES L 81, s. 2)
spĺňajú podmienky článku V. Ak by sa ukázalo, že niektoré dohody nie sú
v súlade s týmto ustanovením, mohli by byť ponechané
v platnosti ako preferenčné dohody, len ak by bola udelená výnimka
zo zásady zaobchádzania podľa doložky najvyšších výhod. Ak by členské
štáty odmietli podanie takejto žiadosti, tak by prospech z týchto
dohôd musel byť rozšírený podľa zásady zaobchádzania podľa doložky
najvyšších výhod na všetkých členov Dohody GATS.Komisia
takisto zdôrazňuje, že článok 6 už citovanej smernice 87/54
o právnej ochrane topografií polovodičových výrobkov stanovuje
menej náročné podmienky ako minimálne podmienky zakotvené v Dohode
TRIPs, pokiaľ ide o udeľovanie povinných licencií. Dovolávajúc sa
už citovaného stanoviska 2/91 (body 25 a 26), Komisia pripomína, že
obyčajné spolupôsobenie medzinárodných pravidiel a ustanovení
práva Spoločenstva v oblasti je spôsobilé zasiahnuť právo
Spoločenstva, a to aj keď medzi nimi neexistujú rozpory.Nakoniec
Komisia upozorňuje že z dôvodu povahy jednotného balíka Dohody
o WTO a predpisu o krížových odvetných opatreniach
v memorande o urovnávaní sporov by mohlo porušenie dohôd
pripojených k Dohode o WTO, ktorého sa dopustil členský
štát, v prípade uznania zmiešanej právomoci, viesť k odvetným
opatreniam v rámci dohody, ktorá by patrila do sféry právomoci
Spoločenstva. Samotná možnosť krížových odvetných opatrení predstavuje
zasiahnutie alebo zmenu pravidiel Spoločenstva v zmysle rozsudku
AETR.H –  Ôsma otázkaOddiel
3 časti II Dohody TRIPs ukladá každému členovi povinnosť chrániť
zemepisné označenia iných členov. Rada a Komisia vysvetľujú, že
nariadenie Rady (EHS) č. 2081/92 zo 14. júla 1992
o ochrane zemepisných označení a označení pôvodu
poľnohospodárskych výrobkov a potravín (Ú. v. ES
L 208, s. 1; Mim. vyd. 03/013, s. 4) zodpovedá tejto
požiadavke len čiastočne. Rada a Komisia boli vyzvané, aby uviedli,
ako môže toto nariadenie slúžiť ako základ ochrany označení
proveniencie a označení pôvodu tretích krajín.Komisia
uvádza, že podľa článku 12 sa toto nariadenie takisto uplatňuje na
zemepisné označenia tretích krajín: tie ktoré spĺňajú podmienky, ktoré
ukladá (najmä zhoda so zadávacími podmienkami a podrobenie sa
režimu kontroly), budú môcť získať na základe toho istého konania
osobitnú ochranu, ktorú poskytuje článok 13 tohto nariadenia.Rada
pripomína, že oddiel 3 časť II Dohody TRIPs ukladá každej zmluvnej
strane povinnosť poskytnúť ochranu chráneným označeniam iných zmluvných
strán. Samotná logika Dohody vyžaduje, aby jej uplatnenie mohlo
spochybniť ochranu poskytnutú právnou úpravou Spoločenstva. Na
ilustráciu tejto situácie uvádza Rada príklad sťažnosti Maďarskej
republiky, člena Dohody o WTO, ktorá tvrdila že ochrana, ktorú
Spoločenstvo poskytuje označeniu „Tokay“, je v rozpore
s Dohodu TRIPs, pretože musí byť vyhradená vínam vyrobeným
v maďarskom regióne Tokay. Keďže označenie „Tokay“ je chránené
právnou úpravou Spoločenstva, Rada sa domnieva že Spoločenstvo,
a nie členské štáty, je oprávnené brániť sa proti požiadavkám
Maďarskej republiky v rámci tohto sporu.Rada
však uznáva, že problém ochrany zemepisných označení tretej krajiny
môže vzniknúť bez toho, aby bola zasiahnutá právna úprava Spoločenstva,
a že o tomto predpoklade vo svojich písomných pripomienkach
neuvažovala.V tomto ohľade cituje Rada
príklad ochrany poskytnutej v Španielsku pre alkoholický nápoj
vyrobený v Mexiku pod názvom „Tequila z Mexika“. Podľa Rady
s výhradou aktu sekundárneho práva Spoločenstva, ktorý upravuje
túto otázku, podlieha takýto problém právomoci členských štátov.
Vzhľadom na posledný príklad chce Rada zmeniť svoje písomné pripomienky:
rozsah opatrení Spoločenstva v oblasti zemepisných označení sa
úplne nezhoduje s rozsahom oddielu 3 časti II Dohody TRIPs.
Právomoc Spoločenstva vyplývajúca z účinku AETR preto neobsahuje
celý tento oddiel 3, a preto sú právomoci členských štátov naďalej
čiastočne v platnosti.I –  Deviata otázka Komisia
a Rada boli vyzvané, aby uviedli, či, ak existuje akt
Spoločenstva, ktorý harmonizuje práva duševného vlastníctva, existuje aj
povinnosť členských štátov uplatňovať pravidlá, ktorých prijatie im je
predpísané vo vzťahu k štátnym príslušníkom tretích krajín.Komisia
sa domnieva, že vo vzťahu k aktom Spoločenstva, ktoré harmonizujú
práva duševného vlastníctva upravené Parížskym dohovorom
o priemyselnom vlastníctve alebo Bernským dohovorom o ochrane
literárnych a umeleckých diel je táto otázka upravená samotnými
týmito medzinárodnými dohovormi.Články 2
a 3 Parížskeho dohovoru totiž pre štátnych príslušníkov krajín
Parížskej únie, ako aj pre osoby, ktoré majú bydlisko alebo skutočný
a riadny podnik na území týchto krajín, stanovujú národné
zaobchádzanie pre „súčasné alebo budúce výhody“ podľa právnej úpravy
v oblasti priemyselného vlastníctva. Táto zásada sa preto
automaticky uplatňuje na ustanovenia prvej smernice Rady 89/104/EHS
z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov
členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L
40, 1989, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 92).Na
základe článku 3 a 5 Bernského dohovoru autori, štátni príslušníci
štátu Bernskej Únie alebo s pravidelným bydliskom v tomto
štáte, požívajú súčasné a budúce práva, aké predpisy udeľujú
tuzemcom.Táto zásada sa musí automaticky uplatňovať na ustanovenia v oblasti autorských práv:–        smernica
Rady 92/100/EHS z 19. novembra 1992 o nájomnom práve
a výpožičnom práve a o určitých právach súvisiacich
s autorskými právami v oblasti duševného vlastníctva
(Ú. v. ES L 346, s. 61; Mim. vyd. 17/001,
s. 120)_–        smernica
Rady 93/83/EHS z 27. septembra 1993 o koordinácii
určitých pravidiel týkajúcich sa autorského práva a príbuzných práv
pri satelitnom vysielaní a káblovej retransmisii
(Ú. v. ES L 248, s. 15; Mim. vyd. 17/001,
s. 134).Pokiaľ ide o iné práva
duševného vlastníctva, odpoveď sa líši podľa aktov Spoločenstva. Podľa
článku 3 ods. 7 smernice Rady 87/54/EHS zo 16. decembra 1986
o právnej ochrane topografií polovodičových výrobkov
(Ú. v. ES L 24, 1987, s. 36; Mim. vyd. 13/008,
s. 231) o rozšírení ochrany na príslušníkov tretích krajín
rozhoduje Rada. V smernici Rady 92/100/EHS z 19. novembra
1992 o nájomnom práve a výpožičnom práve
a o určitých právach súvisiacich s autorskými právami
v oblasti duševného vlastníctva (Ú. v. ES L 346,
s. 61; Mim. vyd. 17/001, s. 120) sa predpokladá, že členské
štáty budú naďalej udeľovať tieto práva na základe reciprocity
a poskytovať národné zaobchádzanie štátnym príslušníkom štátov,
ktoré sú zmluvnými stranami Rímskeho dohovoru. Toto stanovisko bolo
výslovne potvrdené v smernici Rady 93/98/EHS
z 29. októbra 1993 o zosúladení lehoty ochrany autorského
práva a niektorých príbuzných práv (Ú. v. ES L 290,
s. 9; Mim. vyd. 17/001, s. 141). Dvadsiate tretie odôvodnenie
totiž odkazuje na ochranu štátnych príslušníkov tretích krajín podľa
medzinárodnej dohody.Rada predovšetkým
uvádza, že v zásade ak existuje akt Spoločenstva, ktorý harmonizuje
práva duševného vlastníctva, neexistuje aj povinnosť členských štátov
uplatňovať pravidlá, ktorých prijatie im je predpísané vo vzťahu
k štátnym príslušníkom tretích krajín.Všeobecne
sa totiž harmonizačné opatrenia týkajú usadenia a fungovania
vnútorného trhu a ich cieľom je odstrániť prekážky voľného pohybu
vo vnútri Spoločenstva. Ich účelom nie je harmonizovať
zaobchádzanie s príslušníkmi a spoločnosťami tretích krajín.
Okrem toho sa najčastejšie nevyjadrujú k zaobchádzaniu každého
členského štátu s príslušníkmi tretích krajín.Rada
však priznáva, že niekedy môžu harmonizačné opatrenia Spoločenstva
obsahovať všeobecné pravidlo uplatniteľné na každú činnosť na území
členských štátov vrátane činnosti štátnych príslušníkov alebo
spoločností tretích krajín. Napríklad harmonizačné opatrenie môže
ukladať povinnosť zápisu všetkým odborníkom, ktorí zamýšľajú vykonávať
činnosť v Spoločenstve alebo každej fyzickej alebo právnickej
osobe, ktorá zamýšľa chrániť právo duševného vlastníctva, ktorého je
držiteľom. Toto všeobecné pravidlo sa uplatňuje na štátnych príslušníkov
tretích krajín.Práve preto sa Rada
domnieva, že odpoveď na deviatu otázku nemožno sformulovať len
s ohľadom na súčasný stav harmonizácie Spoločenstva:
v súčasnej podobe právna úprava Spoločenstva ukladá len výnimočne
povinnosti členským štátom, pokiaľ ide o práva duševného
vlastníctva, ktoré treba poskytnúť štátnym príslušníkom tretích krajín.J –  Desiata otázkaKeďže
Spoločenstvo nie je zmluvnou stranou mnohých dohovorov v oblasti
duševného vlastníctva spravovaných WIPO, Komisia je vyzvaná, aby
uviedla, kto by sa zúčastnil správy týchto dohovorov, ak by bola uznaná
výlučná právomoc Spoločenstva uzavrieť dohovory s tretími krajinami
v oblasti duševného vlastníctva. Na
úvod Komisia spresňuje že tvrdila, že Spoločenstvo má výlučnú právomoc
uzavrieť Dohodu o WTO, pretože v zásade ide o dohodu,
ktorá sa týka obchodu (trade-related), a nie o to, že
Spoločenstvo má výlučnú právomoc uzavrieť všetky dohovory s tretími
krajinami v oblasti duševného vlastníctva.Podľa
nej treba jednotlivo preskúmať jednotlivé dohovory od prípadu
k prípadu na určenie toho, či ide o obchodnú dohodu a, ak nie
či už zákonodarca Spoločenstva prijal opatrenia, ktoré môžu byť
zasiahnuté predmetným dohovorom, alebo sa tak chystá urobiť uzavretím
uvedeného dohovoru.Komisia zdôrazňuje, že
vonkajšie právomoci Spoločenstva majú evolučnú povahu najmä
v oblasti duševného vlastníctva. Preto sa v súčasnosti
Spoločenstvo nemôže stať členom WIPO alebo pristúpiť k platným
dohovorom ako Parížsky a Bernský dohovor, pretože táto možnosť je
otvorená len štátom. Komisia má len postavenie pozorovateľa vo WIPO, kde
vedie koordinovaný postup s členskými štátmi. Naproti tomu bolo
Spoločenstvo tesnejšie zviazané s prípravou dvoch nedávno
vyhotovených dohovorov WIPO, a to Washingtonskej zmluvy
z 26. mája 1989 o ochrane duševného vlastníctva
v oblasti integrovaných obvodov a Madridského protokolu
z 28. júna 1989 týkajúceho sa Madridskému dohovoru
o medzinárodnom zápise ochranných známok. Zúčastnilo sa totiž
diplomatickej konferencie v postavení delegácie a mohlo sa
stať zmluvnou stranou týchto dohovorov.K –  Jedenásta otázkaRada
a členské štáty, ktoré predložili pripomienky, sú vyzvané, aby
presne uviedli, za akých podmienok by mohla byť zaistená jednota
vonkajšieho postupu Spoločenstva a členských štátov v prípade,
ak by sa rozhodlo, že uzavretie Dohôd GATS a TRIPs vyžaduje
spoločnú účasť Spoločenstva a členských štátov.Rada
naznačuje, že otázka podmienok spoločnej účasti Spoločenstva
a členských štátov na Dohode o WTO ešte nie je vyriešená,
pretože až do vydania stanoviska Súdneho dvora pretrváva neistota
o zdieľanej právomoci Spoločenstva a členských štátov.Rada sa uspokojuje s približným načrtnutím riešenia v prípade spoločnej účasti.Predovšetkým
musí riešenie rešpektovať všetky zmluvy a právo Spoločenstva.
Ďalej by sa mala dodržiavať zásada spoločného hovorcu aj
v oblastiach, ktoré úplne nepodliehajú výlučnej právomoci
Spoločenstva. Pokiaľ ide o vlastné rozhodnutia, tie by mali byť
prijímané v rámci Rady i v oblastiach, ktoré nepodliehajú
Spoločenstvu, aby táto mohla plne vykonávať úlohu, ktorú jej udeľuje
Zmluva o Európskej únii. Nakoniec zásada jedinej „poštovej
schránky“ musí byť zachovávaná tak, aby iným členom Dohody o WTO
nebola uložená povinnosť určovať, kto je oprávnený, či Spoločenstvo
alebo členské štáty. Každá žiadosť o konzultáciu alebo akákoľvek
sťažnosť by mohla byť adresovaná buď „Európskej únii“, alebo
„Spoločenstvu a členským štátom“ a musela by byť prijatá bez
ohľadu na to, kto je oprávnený. Rada ďalej
uvádza, že Súdny dvor nemusí poznať podmienky, ktoré budú prijaté
v prípade spoločnej účasti Spoločenstva a členských štátov na
zodpovedanie otázky, ktorá je mu je položená, a to či majú členské
štáty právomoc pre tú alebo inú konkrétnu oblasť, v ktorej Dohody
GATS alebo TRIPs predpisujú povinnosti. Potvrdzuje, že si je
v každom prípade vedomá povinností, ktoré jej ukladajú články
Zmluvy, ktoré upravujú súdržnosť vonkajšieho postupu Európskej únie.Podľa
dánskej vlády z článku C Zmluvy o Európskej únii a 5
Zmluvy ES, ako aj judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že inštitúcie
Spoločenstva a členské štáty sú povinné lojálne spolupracovať
a že táto povinnosť (lojálnej spolupráce) platí tak v prípade
výlučnej právomoci Spoločenstva, ako aj v prípade zdieľanej
právomoci medzi Spoločenstvom a členskými štátmi. V rámci
tohto posledného predpokladu je táto povinnosť uložená bez ohľadu na
spôsob, akým členské štáty vykonávajú svoje právomoci.Nemecká
vláda odkazuje na „kódex správania sa“ prijatý v máji 1994 Radou
s cieľom umožniť rokovania „post-Uruguajského kola“ v oblasti
služieb (pozri znenie tejto dohody uvedené v odpovedi na štvrtú
otázku), ako aj na návrh „kódexu správania sa“, prejednávaný v Rade
a všeobecne zamýšľaný pre všetky Dohody o WTO. Povaha týchto
kódexov by vylúčila ťažkosti súvisiace s ochranou jednoty
vonkajšieho postupu Spoločenstva a členských štátov.Grécka
vláda takisto uvádza, že jednota postupu členských štátov
a Spoločenstva v rámci Dohody o WTO môže byť zabezpečená
„kódexom správania sa“ prijatým rozhodnutím zástupcov vlád členských
štátov v rámci Rady. Tento kódex by vymenoval Komisiu za
„spoločného hovorcu“ členských štáty a Spoločenstva v rámci
Dohody o WTO tak pre otázky podliehajúce výlučnej právomoci
Spoločenstva, ako aj pre otázky podliehajúce právomoci členských štátov.
Pokiaľ ide o druhú skupinu otázok, členské štáty by boli vyzvané
k definovaniu spoločných pozícií, ktoré Komisia vyjadrila
v rámci príslušných orgánov Dohody o WTO. Nakoniec
v prípade, ak členské štáty nedospeli k definovaniu spoločnej
pozície, mohli by jedine v tomto prípade, podľa gréckej vlády,
obhájiť svoje stanoviská zo svojho pohľadu v rámci Dohody
o WTO.Španielska vláda takisto
zdôrazňuje potrebu prijať kódex správania sa, ktorý by stanovil použitie
konaní upravených zmluvami pre oblasti patriace do právomoci
Spoločenstva a hľadanie konsenzu medzi členskými štátmi
v oblastiach podliehajúcich ich právomoci. Ak by sa ukázalo
nemožným dosiahnuť tento konsenzus, mohli by podľa španielskej vlády
členské štáty slobodne predniesť svoje vlastné stanovisko. Nakoniec
Komisia by bola vyzvaná, aby sa vyjadrila a rokovala v mene
Spoločenstva a členských štátov, pridŕžajúc sa inštrukcií udelených
prípadne Radou alebo členskými štátmi.Francúzska
vláda tiež poznamenáva, že súdržnosť postupu Spoločenstva a jeho
členských štátov musí byť zabezpečená pre uplatňovanie dohôd
vyplývajúcich z Uruguajského kola v súlade s článkom C
druhým odsekom ZEÚ a článkom 5 Zmluvy ES. Podľa
francúzskej vlády návrh kódexu správania sa, ktorý je predmetom diskusií
v Rade, takúto jednotu postupu umožňuje. Tento výrok by mal
obsahovať nasledujúce prvky: zásada jednotného hovorcu Komisie
v rámci Dohody o WTO; vedenie rokovaní v rámci Dohody
o WTO Komisiou v mene Spoločenstva a členských štátov
v rámci mandátu, pravidelná správa o rokovaniach pre Radu
a jej inštancie poverené ich sledovaním, pridruženie členských
štátov vo všetkých štádiách rokovaní alebo diskusií. Komisia okrem iného
musí prijímať žiadosti o konzultáciu členských štátov
a dočasne pozastaviť diskusie, ak je to nevyhnutné. Mala by byť
nastolená úzka spolupráca medzi Komisiou, členskými štátmi
a generálnym sekretariátom Rady pre koordinované vedenie rokovaní.
Akcie a prijaté stanoviská by mali byť založené na spoločnom
stanovisku prijatom v oblastiach právomoci Spoločenstva,
v súlade s príslušnými ustanoveniami Zmluvy a
v oblastiach podliehajúcich vnútroštátnej právomoci formou
konsenzu. Členské štáty by sa vyjadrovali o otázkach o
vnútroštátnej právomoci len vtedy, ak by nemohlo byť prijaté spoločné
stanovisko. Holandská vláda odkazuje na
stanovisko 2/91, aby zdôraznila nevyhnutnosť čo najužšej spolupráce
medzi Spoločenstvom a jeho členskými štátmi v prípadoch
spoločnej právomoci. Táto spolupráca by sa mala prejaviť prijatím kódexu
správania sa. Holandská vláda v tomto ohľade pripomína skorší
obsah článku 116 Zmluvy EHS, dohodu, ktorá existuje
v rámci FAO, ako platné konania v rámci tretieho piliera
Zmluvy o Európskej únii, zvlášť v článku K.5.Podľa
portugalskej vlády by prípadné ťažkosti, ktoré by sa mohli vyskytnúť na
úrovni zastupovania vlastných záujmov členských štátov v rámci
Dohody o WTO alebo na úrovni tvorby ich vôle, nie sú spôsobilé
určiť odpoveď na otázku rozdelenia právomoci a zabrániť tomu, aby
bol vyvodený záver o zmiešanej povahe predmetných dohôd.
Portugalská vláda pripomína povinnosti spolupráce a súdržnosti
stanovené v článku C J.1 ods. 4 a J.2 ods. 3 Zmluvy
o Európskej únii a článku 5 Zmluvy ES. Cieľ jednotného
postupu Spoločenstva a členských štáty bol v priebehu rokovaní
o Dohode o WTO splnený. Takto nadobudnuté skúsenosti by podľa
portugalskej vlády mali slúžiť ako referencie pre vypracovanie kódexu
správania sa, ktorý by definoval tak osobitné úlohy Komisie ako hovorcu
členských štátov, ako aj spôsob prijímania spoločných a súhlasných
stanovísk členských štátov o otázkach podliehajúcich ich právomoci.
O konsenzuálne rozhodnutie by sa malo usilovať v prípade, ak
ide o životne dôležité alebo veľmi závažné záujmy členského štátu. Vláda
Spojeného kráľovstva zdôrazňuje, že skutočný význam otázky Súdneho
dvora sa týka budúcej účasti Spoločenstva a členských štátov na
Dohode o WTO. Pripomína, že Spoločenstvo a členské štáty
účinne spolupracovali počas mnohostranných rokovaní Uruguajského kola,
rovnako ako by postupovali, ak by bola spoločná právomoc uznaná od
začiatku všetkými stranami. Toto dokazuje, že podobná spolupráca je
z politického hľadiska možná a môže byť zvlášť účinná na
zaistenie rešpektovania záujmov Spoločenstva a členských štátov.Stanovená
metóda spolupráce však nemusí byť vhodná pre všetky dohody
a v každých okolnostiach. Z tohto dôvodu môže Spojené
kráľovstvo len načrtnúť pravdepodobné črty zhodného postupu, ktorým môže
byť dosiahnutá súdržnosť vonkajšieho postupu v rámci Dohody
o WTO.1. Konanie by upravilo správanie
Spoločenstva a členských štátov v rámci Dohody o WTO, či
už v oblastiach právomoci Spoločenstva alebo členských štátov.2.
Komisia by bola obvykle jediným „hovorcom“ a rokovala by
v mene Spoločenstva a členských štátov; napriek tomu vo
výnimočných prípadoch by museli byť členské štáty spôsobilé vyjadriť sa
a rokovať. Uplatniteľné konanie by definovalo okolnosti,
za ktorých by mohli toto právo vykonávať.3.
Komisia by informovala členské štáty o stave rokovaní
a diskusií a umožnila by im príslušným spôsobom účasť.4. Komisia by starostlivo zaistila doručenie všetkých príslušných dokumentov, vrátane textov, členským štátom.5. Komisia by vzala do úvahy stanoviská členských štátov. Uplatniteľné konania by museli byť predmetom dohody.6.
Stanoviská alebo postupy, o ktorých by sa rozhodlo, že budú
založené na pravidlách a konaniach Spoločenstva v rámci ich
pôsobnosti (napríklad v rámci článku 228 ods. 1 druhého
pododseku Zmluvy ES), a v iných prípadoch by vyplývali zo
spoločného stanoviska dosiahnutého na základe konsenzu.7.
Členské štáty by sa vyjadrovali, tak ako v súčasnosti, na svoj
vlastný účet, k správnym a rozpočtovým veciam, ale vyhýbali by
sa prijímaniu odlišných stanovísk. 8. Mali
by byť prijaté ustanovenia, aby sa určil spôsob, akým bude Spoločenstvo
riadiť konania o urovnávaní sporov v rámci Dohody o WTO.
Tieto ustanovenia by mali stanoviť úzku spoluprácu medzi Komisiou
a členskými štátmi.9. Ak by boli
určené členské štáty dotknuté správaním sa iných zmluvných strán Dohody
o WTO, ktoré by svojím konaním porušili túto dohodu, mali by
ustanovenia upraviť konzultačné konanie medzi Komisiou a členskými
štátmi, ako aj úzku spoluprácu medzi nimi.Vláda
Spojeného kráľovstva nemá žiadne pochybnosti o tom, že konanie,
ktoré zodpovedá uvedeným črtám, bude v budúcnosti začaté. Členské
štáty nemajú žiadny záujem na tom, aby podkopávali obrovskú rokovaciu
moc, ktorú kolektívne vykonávajú: ich najvyšším záujmom je čo
najúčinnejšie rozvíjať túto rokovaciu moc. ZAUJATIE STANOVISKA SÚDNEHO DVORAI –  Úvod1.      Predmetom
otázok, ktoré Komisia položila Súdnemu dvoru v návrhu na vydanie
stanoviska podanom na základe článku 228 ods. 6 Zmluvy ES, je
predovšetkým výlučnosť alebo nevýlučnosť právomoci Spoločenstva
uzatvárať mnohostranné dohody o obchode s tovarmi, pokiaľ sa
tieto dohody týkajú výrobkov ESUO a výrobkov ESAE. Ďalej sa týkajú
výlučnej právomoci, ktorú Spoločenstvo vyvodzuje z článku 113
Zmluvy ES alebo paralelnosti vnútorných a vonkajších
právomocí, alebo aj článkov 100a alebo 235 Zmluvy ES uzatvárať
Všeobecnú dohodu o obchode so službami (ďalej len „GATS“)
a Dohodu o obchodných aspektoch práv duševného vlastníctva,
vrátane obchodu s falšovanými tovarmi (ďalej len „TRIPs“).2.      Uvedené
dohody sú pripojené k Dohode o založení Svetovej obchodnej
organizácie (ďalej len „Dohoda o WTO“). Dohoda o WTO vytvorila
spoločný inštitucionálny rámec na vedenie obchodných vzťahov medzi
členskými štátmi pre otázky súvisiace s dohodami a právnymi
nástrojmi, ktoré sa k nim pripájajú (článok II ods. 1
Dohody o WTO). Tieto jednotlivé dohody preberajú výsledky
mnohostranných obchodných rokovaní Uruguajského kola, ktorých
východiskom bola ministerská deklarácia v Punta del Este
z 20. septembra 1986.3.      Po
schválení deklarácie sa Rada a členské štáty rozhodli
„v záujme zaistenia čo najväčšej súdržnosti pri vedení rokovaní“,
že „Komisia bude konať ako jediný vyjednávač Spoločenstva
a členských štátov“. V zápisnici zo zasadnutia sa spresnilo,
že rozhodnutie „nerozhoduje vopred o otázke právomoci Spoločenstva
a členských štátov vo vymedzených prípadoch“.4.      Dňa
15. decembra 1993 schválil Výbor pre obchodné rokovania – orgán
osobitne ustanovený Konferenciou v Punta del Este na účely
zlepšenia vedenia rokovania Uruguajského kola –, ktorý zasadal na úrovni
vysokých štátnych úradníkov, Záverečný akt, do ktorého sa premietli
výsledky mnohostranných obchodných rokovaní Uruguajského kola.5.      Na
zasadnutiach 7. a 8. marca 1994 sa Rada rozhodla podpísať
Záverečný akt a Dohodu o WTO. Podpísaním Záverečného aktu
a Dohody o WTO poverila v mene Rady Európskej únie
predsedu Rady a Sira Leona Brittana, člena Komisie. Nazdávajúc sa,
že tieto akty „sa týkajú aj otázok národnej právomoci“, sa zástupcovia
vlád členských štátov v ten istý deň dohodli na podpise Záverečného
aktu a Dohody o WTO. Čo sa týka Komisie, do zápisnice dala
zapísať, že „Záverečný akt… a dohody, ktoré sa k nemu
pripájajú, patria do výlučnej právomoci Spoločenstva“.6.      Dňa
6. apríla 1994 podala Komisia návrh na vydanie stanoviska. Jej
otázky znejú takto:„Z hľadiska
výsledkov obchodných rokovaní Uruguajského kola GATT, obsiahnutých
v Záverečnom akte z 15. decembra 1993:1.
Malo Európske spoločenstvo právomoc uzatvoriť všetky Dohody
o založení WTO, ktoré sa týkajú obchodu so službami (GATS)
a obchodných aspektov práv duševného vlastníctva, vrátane obchodu
s falšovanými tovarmi (TRIPs), na základe Zmluvy ES
a predovšetkým na základe samotného článku 113 alebo tohto článku
v spojení s článkami 100a a/alebo 235 tejto Zmluvy?2.
Malo Európske spoločenstvo právomoc samo uzatvoriť časti Dohody
o WTO týkajúce sa tovarov a/alebo služieb, ktoré patria výlučne do
pôsobnosti Zmluvy ESUO a Zmluvy ESAE?3.
V prípade kladnej odpovede na tieto otázky, bude to mať vplyv na
schopnosti členských štátov uzatvoriť Dohodu o WTO, aj keď sa už
dohodlo, že budú riadnymi členmi WTO“?7.      Dohody,
ktoré boli výsledkom Uruguajského kola, boli podpísané v Marakéši
15. apríla 1994. Pre Spoločenstvo a členské štáty došlo
k podpisu Dohody v súlade s rozhodnutiami uvedenými
vyššie (pozri bod 5).8.      Dňa
24. marca 1994 bol návrh na vydanie stanoviska predložený Komisiou
doručený Rade a členským štátom. II –  O prípustnosti návrhu9.      Najprv
treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry môže byť stanovisko
Súdneho dvora v zmysle článku 228 ods. 6 Zmluvy vypracované
hlavne v súvislosti s otázkami týkajúcimi sa rozdelenia
právomocí medzi Spoločenstvo a členské štáty uzatvoriť
s tretími krajinami stanovenú dohodu, ako aj v tomto prípade
(pozri najmä stanovisko 1/75 z 11. novembra 1975, Zb.
s. 1355, a predovšetkým s. 1360; stanovisko 1/78 zo
4. októbra 1979, Zb. s. 2871, bod 30, a stanovisko 2/91
z 19. marca 1993, Zb. s. I‑1061, bod 3).10.      Španielske
kráľovstvo navrhuje vysloviť neprípustnosť návrhu. Podľa neho konanie
o vydaní stanoviska je možné začať na základe článku 228 iba vtedy,
ak Spoločenstvo ešte neprijalo medzinárodný záväzok. Španielske
kráľovstvo zdôrazňuje, že účelom podpisu Záverečného aktu
v Marakéši bolo potvrdiť texty, ktoré boli výsledkom rokovaní, a že
jeho podpisom sa zmluvné strany okrem iného zaviazali predložiť ich na
schválenie príslušným orgánom. Rada a holandská vláda vyslovujú iba
pochybnosti o tom, či je dohoda, ktorá už bola podpísaná,
jednoducho aj dohodou zamýšľanou v zmysle článku 228.11.      Tieto námietky a pochybnosti treba vyvrátiť.12.      Súdny
dvor môže byť vyzvaný, aby v zmysle článku 228 ods. 6 Zmluvy
vydal svoje stanovisko kedykoľvek, ešte predtým, než Spoločenstvo
vyjadrí svoj definitívny súhlas s tým, že bude viazané dohodou. Kým
nebol súhlas vydaný, dohoda je i naďalej zamýšľanou dohodou. Nič
teda nebráni prípustnosti tohto návrhu.III –  O znení otázok Komisie13.      Rada
kritizuje spôsob, akým Komisia formulovala svoje otázky. Keďže konanie
sa týka dohody podpísanej Spoločenstvom a členskými štátmi
z titulu ich príslušných právomocí, nejde o to zistiť, či
Spoločenstvo môže podpísať a uzavrieť túto dohodu samo (podľa Rady
je to teoretický predpoklad), ale určiť, či je „spoločné uzavretie
dohôd, ktoré vzišli z Uruguajského kola, Spoločenstvom
a členskými štátmi…, zlučiteľné s rozdelením právomocí
zavedeným zmluvami o založení Európskych spoločenstiev“, čo nie je
tento prípad, ak všetky časti Dohody patria do výlučnej právomoci
Spoločenstva.14.      Kritiku
Rady, ku ktorej sa pripája portugalská vláda, treba vyvrátiť. Bez
ohľadu na to, či sú otázky formulované s použitím termínov
navrhovaných Radou alebo termínov použitých Komisiou, základným
problémom je určiť, či je právomoc Spoločenstva uzatvoriť Dohodu
o WTO a jej prílohy výlučná alebo nie. Ide o základný
problém, ktorého sa chce Súdny dvor ďalej v stanovisku dotknúť,
pričom sa bude postupne zaoberať niektorými osobitnými problémami
v súvislosti s mnohostrannými dohodami o obchode
s tovarmi, GATS a TRIPs. Najprv však treba posúdiť argumenty
predložené Radou a niektorými vládami, ktoré predložili
pripomienky, týkajúce sa zastúpenia území závislých na členských štátoch
a ďalej argumentov portugalskej vlády o účasti štátov na
financovaní WTO.IV –  O zastúpení niektorých území závislých na členských štátoch15.      Výlučnú
právomoc uzavrieť Dohodu o WTO a jej prílohy, ktorej sa
Komisia dovoláva v prospech Spoločenstva, namieta Rada
a niekoľko vlád, ktoré predložili pripomienky, s tým, že
niektoré členské štáty nemajú právomoc uzatvárať a plniť dohody
vzťahujúce sa na územia, pre ktoré platia Zmluvy o založení
Európskych spoločenstiev.16.      Francúzska
vláda tvrdí, že Dohoda o WTO a jej prílohy v mnohých
bodoch nespadajú do oblasti asociačného režimu zámorských krajín
a území, a teda že je ako jediná príslušná uzatvoriť Dohodu
o WTO a jej prílohy.17.      Ako
Súdny dvor rozhodol v už citovanom stanovisku 1/78 (bod 62),
dotknuté územia sa voči Spoločenstvu nachádzajú v rovnakej situácii
ako tretie krajiny, keďže nepatria do pôsobnosti Zmluvy EHS.
Poslaním štátov, od ktorých sú tieto územia nepatriace do pôsobnosti
práva Spoločenstva závislé, je zúčastňovať sa na dohode práve
z dôvodu zabezpečovania medzinárodných vzťahov a nie
z dôvodu ich členstva v Spoločenstve.18.      Ako
však zdôraznil Súdny dvor v tomto stanovisku (ten istý bod),
osobitné postavenie uvedených členských štátov nemôže ovplyvniť riešenie
problému týkajúceho sa obmedzenia oblastí právomocí vo vnútri
Spoločenstva.V –  O otázke rozpočtu a financovania19.      S
odvolaním sa na článok VII Dohody o WTO, ktorá stanovuje, že každý
člen prispeje na výdavky WTO, a s ohľadom na skutočnosť, že
štáty Spoločenstva získajú postavenie pôvodných členov WTO (pozri článok
XI ods. 1), portugalská vláda sa domnieva, že táto okolnosť stačí
na zdôvodnenie účasti členských štátov na uzavretí dohody, hoci
financovanie tu nemá rovnako rozhodujúci význam ako v medzinárodnej
dohode o kaučuku, ktorá bola predmetom už citovaného stanoviska
1/78. Portugalská vláda uvádza ďalší dôvod vychádzajúci z jej
vlastného ústavného práva, že pri medzinárodných zmluvách
predpokladajúcich účasť Portugalskej republiky v medzinárodných
organizáciách sa vyžaduje súhlas národného parlamentu.20.      Čo
sa týka tohto posledného argumentu, stačí odpovedať, že ustanovenia
vnútroštátneho právneho poriadku a ani ústavnej povahy, nemôžu
zmeniť rozdelenie medzinárodných právomocí medzi členskými štátmi
a Spoločenstvom, ktoré vyplýva zo Zmluvy.21.      O
nič viac nemožno súhlasiť s prvým argumentom. Keďže ide
o medzinárodnú organizáciu, ktorá bude mať iba rozpočet na činnosť
a nie nástroj finančnej činnosti, úhradu výdavkov WTO členskými
štátmi nemožno v nijakom prípade odôvodniť samotnou účasťou
členských štátov na uzavretí Dohody.VI –  O mnohostranným dohodám o obchode s tovarmi22.      Čo
sa týka mnohostranných dohôd o obchode s tovarmi, Komisia
a strany, ktoré predložili pripomienky, zhodne uznávajú, že
z veľkej časti podliehajú výlučnej právomoci Spoločenstva, ktoré má
Spoločenstvo v oblasti spoločnej obchodnej politiky v zmysle
článku 113 Zmluvy ES. Rozdiely sa týkajú iba osobitných bodov.23.      Proti
požiadavke Komisie o výlučnej právomoci v prospech
Spoločenstva uzatvárať mnohostranné dohody o obchode
s tovarmi, pokiaľ sa týkajú výrobkov ESAE, nenamieta ani Rada
a ani žiadny zo štátov, ktoré predložili pripomienky. Tento
problém, ktorý predložila Komisia vo svojej druhej otázke, treba
preskúmať.24.      Článok
232 ods. 2 Zmluvy ES spresňuje, že ustanovenia Zmluvy „sa
neodchyľujú od ustanovení Zmluvy o ESAE“. Keďže Zmluva ESAE
neobsahuje žiadne ustanovenie o zahraničnom obchode, nič nebráni
rozšíreniu dohôd uzavretých v zmysle článku 113 Zmluvy ES na
medzinárodný obchod s tovarmi ESAE.25.      Čo
sa týka výrobkov ESUO, tie sú naopak predmetom rozporu medzi Komisiou,
pre ktorú sa výlučná právomoc Spoločenstva na základe článku 113
Zmluvy ES vzťahuje aj na výrobky ESUO, a Radou a väčšinou
členských štátov, ktoré predložili pripomienky presadzujúce štátnu
právomoc s odvolaním sa na článok 71 Zmluvy ESUO.26.      Je
samozrejmé, že podľa článku 71 Zmluvy ESUO „právomoc vlád
členských štátov v oblasti obchodnej politiky nie je dotknutá
aplikáciou tejto Zmluvy, pokiaľ ustanovenia tejto Zmluvy nestanovujú
niečo iné“. Článok 232 ods. 1 Zmluvy ES špecifikuje, že nemení
ustanovenia Zmluvy o založení ESUO, hlavne čo sa týka práv
a povinností členských štátov a právomocí inštitúcií.27.      Keďže
však Zmluva ESUO bola vypracovaná v dobe, keď Európske hospodárske
spoločenstvo ešte neexistovalo, jej článok 71 sa mohol týkať iba
výrobkov uhlia a ocele. Za tohto predpokladu je možné vyhradiť
právomoci členským štátom iba v súvislosti s dohodami, ktoré
sa osobitne vzťahujú na tovary ESUO. Na druhej strane má iba
Spoločenstvo právomoc v zmysle článku 113 Zmluvy ES uzatvoriť
všeobecnú zahraničnú dohodu, t. j. dohodu zahrňujúcu všetky druhy
tovarov, aj keby medzi nimi boli tovary ESUO. Ako rozhodol Súdny dvor
v už citovanom stanovisku (s. 1365 tretí odsek), je vylúčené, aby
ESUO mohlo „spôsobiť neaplikovateľnosť článkov 113 a 114
Zmluvy ES a dotknúť sa právomoci vyjednávať a uzatvárať
medzinárodné dohody patriace do oblasti spoločnej obchodnej politiky
udelenej Spoločenstvu“. V tomto prípade sa po preskúmaní
mnohostranných dohôd o obchode s tovarmi ukazuje, že žiadna
z dohôd sa špecificky netýka výrobkov ESUO. Z toho vyplýva, že
výlučná právomoc Spoločenstva uzatvárať uvedené dohody nemôže byť
spochybnená, pretože platia aj pre tovary ESUO.28.      Rada
tvrdí, že použitie článku 43 Zmluvy ES ako základu rozhodnutia
Rady uzatvoriť Dohodu o WTO a jej prílohy bude nutné
v prípade Dohody o poľnohospodárstve, pretože táto dohoda sa
týka nielen obchodných opatrení súvisiacich s medzinárodným
obchodovaním s poľnohospodárskymi výrobkami, ale najmä vnútorného
organizačného režimu poľnohospodárskych trhov. Vláda Spojeného
kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska osobitne zdôrazňuje,
že záväzky obmedzenia vnútornej podpory a subvencie vývozu
poľnohospodárskej výroby, ktoré obsahuje Dohoda
o poľnohospodárskych výrobkoch, budú mať dopad na spoločné
organizovanie trhov, a tým, že sa dotýkajú tovarov pôvodom zo
Spoločenstva a nie dovážaných tovarov, spadajú do rámca článku 113
Zmluvy ES.29.      Pokiaľ
ide o Dohodu o poľnohospodárstve, je samozrejme zjavné, že
článok 43 bol hodnotený ako vhodný právny podklad pre smernicu, ktorá má
za cieľ jednotnú úpravu podmienok obchodu s tovarmi nielen
s pôvodom v Spoločenstve, ale aj s tovarmi pochádzajúcimi
z tretích krajín (pozri rozsudok zo 16. novembra 1989,
C‑131/87 Komisia/Rada, Zb. s. I‑3764, bod 27). Išlo
o smernicu, ktorej cieľom bolo realizovať jeden alebo niekoľko
cieľov spoločnej poľnohospodárskej politiky uvedených
v článku 39 Zmluvy. To však neplatí o Dohode
o poľnohospodárstve pripojenej k Dohode o WTO. Dohoda
o WTO má totiž za cieľ vybudovať na celosvetovej úrovni „systém
obchodu s poľnohospodárskymi výrobkami, ktorý by bol spravodlivý
a zameraný na trh“ (pozri preambulu Dohody
o poľnohospodárstve). To, že záväzky prijaté v rámci tejto
Dohody predpokladajú, že vnútorné vykonávacie opatrenia budú prijaté na
základe článku 43 Zmluvy, nebráni prijatiu samotných medzinárodných
záväzkov iba v zmysle článku 113.30.      Rada
ďalej vysvetľuje, že použitie článku 43 Zmluvy ES bude nutné aj ako
základ pre rozhodnutie uzavrieť Dohodu o aplikácii zdravotníckych
a fytosanitárnych opatrení, a to z tých istých dôvodov,
aké uviedla v súvislosti s Dohodou o poľnohospodárstve.31.      Uvedené
hľadisko treba odmietnuť. Dohoda o aplikácii zdravotníckych
a fytosanitárnych opareniach sa obmedzuje, ako vyplýva
z odôvodnenia, na „vybudovanie mnohostranného rámca predpisov
a disciplín na usmernenie vypracovania, prijatia a aplikácie
zdravotníckych a fytosanitárnych opatrení s cieľom znížiť na
minimum ich negatívne účinky na obchod“. Podobnú dohodu je možné
uzavrieť na základe článku 113.32.      Podľa
holandskej vlády je spoločná účasť Spoločenstva a členských štátov
na Dohode o WTO odôvodnená, lebo členské štáty majú vlastnú
právomoc v súvislosti s technickými prekážkami obchodu
z dôvodu charakteru voliteľnosti niektorých smerníc Spoločenstva
platných v tejto oblasti a preto, lebo v tejto súvislosti
nebola uskutočnená úplná harmonizácia.33.      S
týmto argumentom nemožno súhlasiť. Dohodu o technických bariérach
obchodu treba považovať za podliehajúcu spoločnej obchodnej politike,
pretože jej ustanovenia sú jednoducho určené na zabránenie tomu, aby
technické predpisy a normy, ako aj postupy posudzovania zhody
s technickými predpismi a normami vytvárali prekážky
medzinárodnému obchodu, ktoré nie sú potrebné (pozri odôvodnenie
a články 2.2 a 5.1.2 Dohody).34.      Z
predchádzajúcich úvah vyplýva, že iba Spoločenstvo má v zmysle
článku 113 Zmluvy ES právomoc uzatvárať mnohostranné dohody
o obchode s tovarmi. VII –  O článku 113 Zmluvy ES, GATS a TRIPs35.      Hlavná
téza, ktorú Komisia zastáva, je nasledujúca: uzatvorenie tak GATS, ako
aj TRIPs patrí do výlučnej právomoci Spoločenstva v oblasti
obchodnej politiky na základe článku 113 Zmluvy ES. Proti tomuto
hľadisku mala námietky Rada, členské štáty, ktoré predložili
pripomienky, a Európsky parlament, ktorému bolo na jeho žiadosť
povolené predložiť pripomienky. Najprv treba postupnou analýzou GATS
a TRIPs preskúmať práve túto základnú tézu Komisie.A –  GATS36.      Opierajúc
sa predovšetkým o neobmedzujúci výklad pojmu spoločná obchodná
politika uplatňovaného v judikatúre Súdneho dvora (pozri stanovisko
1/78, už citované, body 44 a 45), spojenia alebo vzájomné
prekrývanie tovarov a služieb, účel GATS, ako aj použitých
nástrojov, Komisia tvrdí, že služby patria do oblasti spoločnej
obchodnej politiky, pričom vraj netreba navzájom rozlišovať jednotlivé
spôsoby dodávky služieb a predovšetkým služby, ktoré sú predmetom
priamej cezhraničnej dodávky, a služby, ktoré sa poskytujú
prostredníctvom obchodného pôsobenia v krajine, ktorá je príjemcom
služby. Komisia zároveň tvrdí, že medzinárodné dohody obchodného
charakteru z oblasti dopravy (na rozdiel od tých, ktoré sa týkajú
bezpečnostných predpisov) podliehajú spoločnej obchodnej politike
a nepatria do osobitnej kapitoly, ktorú Zmluva venuje spoločnej
dopravnej politike.37.      Najprv
sa treba zamyslieť nad službami inými, než sú služby v oblasti
dopravy, a potom nad osobitnými službami v oblasti dopravy.38.      Pokiaľ
ide o prvý druh služieb, na úvod treba pripomenúť, že
v stanovisku 1/75, ktorým sa mal Súdny dvor vyjadriť k rozsahu
právomocí Spoločenstva v súvislosti s dohodou o norme
o miestnych výdavkoch, Súdny dvor rozhodol, „že oblasť spoločnej
obchodnej politiky a hlavne oblasť vývoznej politiky nutne zahŕňa
režimy podpor vývozu a viac konkrétne opatrenia týkajúce sa úverov
určených na financovanie miestnych výdavkov spojených s vývoznými
operáciami“ (Zb. 1975, s. 1362). Uvedené miestne výdavky sa týkali
výdavkov vynaložených tak na dodávku tovarov, ako aj služieb. Súdny dvor
uznal výlučnú právomoc Spoločenstva, pričom nerobil rozlíšenie medzi
tovarmi a službami.39.      V
už citovanom stanovisku 1/78 (bod 44) Súdny dvor zamietol výklad článku
113 „ktorého účinkom bude obmedzovať spoločnú obchodnú politiku na
využívanie nástrojov určených iba na ovládanie samotných tradičných
aspektov zahraničného obchodu“. Súdny dvor naopak zastával názor, že
„otázka zahraničných obchodných výmen musí byť riešená v otvorenej
perspektíve“, čo je potvrdením „okolnosti, že výpočet predmetov
obchodnej politiky v článku 113 je koncipovaný ako neobmedzujúci“
(stanovisko 1/78, už citované, bod 45).40.      Komisia
v návrhu na vydanie stanoviska zdôraznila, že v niektorých
rozvinutých krajinách sa sektor služieb stal dominantným sektorom
hospodárstva a že svetová ekonomika sa nachádza v procese základnej
reštrukturalizácie, pričom priemysel smeruje k premiestneniu do
ekonomík rozvojových krajín, kým rozvinuté ekonomiky sú na najlepšej
ceste stať sa hlavne exportujúcimi služby a tovary s vysokou
pridanou hodnotou. Súdny dvor konštatuje, že o tomto vývoji svedčí
Dohoda o WTO a jej prílohy, ktoré boli predmetom spoločného
rokovania o tovaroch a službách.41.      Vzhľadom
na tento vývoj medzinárodného obchodu zabraňuje otvorený charakter
spoločnej obchodnej politiky v zmysle Zmluvy tomu, aby bol obchod
so službami vopred a zásadne vylúčený z pôsobnosti článku 113,
ako by si to želali niektoré vlády, ktoré predložili pripomienky.42.      V
záujme spresnenia tohto záveru však treba vziať do úvahy definíciu
obchodu a služieb formulovanú GATS s cieľom presvedčiť sa, či
systém Zmluvy nie je ako celok povahy obmedzujúcej zahrnutie obchodu so
službami do článku 113.43.      Obchod
so službami v zmysle GATS zahrňuje v článku I ods. 2
štyri spôsoby dodávky služieb: 1. cezhraničné dodávky, pri ktorých
nedochádza k žiadnemu tranzitu osôb; 2. spotreba v zahraničí,
pri ktorej dochádza k vycestovaniu príjemcu služby na územie člena
WTO, kde podniká poskytovateľ služby; 3. na základe obchodnej
prítomnosti, t. j. prostredníctvom filiálky alebo pobočky
existujúcej na území člena WTO, na ktorom musí byť služba poskytnutá; 4.
na základe prítomnosti fyzických osôb člena WTO, vďaka ktorej
poskytovateľ služby člena WTO poskytuje služby na území ostatných
členov.44.      Čo
sa týka cezhraničnej dodávky služby, službu poskytuje poskytovateľ
podnikajúci v určenej krajine príjemcovi bývajúcemu v druhej
krajine. V tomto prípade nedochádza ani k vycestovaniu
poskytovateľa do krajiny príjemcu a ani k vycestovaniu
príjemcu do krajiny poskytovateľa. Táto situácia je podobná výmene
tovarov, ktorá nepochybne patrí do oblasti spoločnej obchodnej politiky
v zmysle Zmluvy. Žiadny osobitný dôvod teda nebráni tomu, aby taký
typ služby spadal pod pojem spoločnej obchodnej politiky.45.      Rovnako
je to aj v prípade ostatných spôsobov dodávky služieb ustanovených
GATS: spotrebe v zahraničí, obchodnej prítomnosti
a prítomnosti fyzických osôb.46.      Pokiaľ
ide o fyzické osoby, z článku 3 Zmluvy, ktorý
v písmene b) rozlišuje „spoločnú obchodnú politiku“
a v písmene d) „opatrenia týkajúce sa vstupu
a pohybu osôb“, vyplýva, že zaobchádzanie so
štátnymi príslušníkmi tretích krajín pri tranzite cez vonkajšie
hranice členských štátov nemožno považovať za patriace do oblasti
spoločnej obchodnej politiky. Všeobecnejšie povedané, existencia
v Zmluve špecifických kapitol venovaných slobode pohybu osôb, tak
fyzických, ako aj právnických, svedčí o tom, že tieto veci nie sú
zahrnuté do spoločnej obchodnej politiky.47.      Z
toho vyplýva, že spôsoby dodávky služieb, ktoré GATS nazýva „spotrebou
v zahraničí“, „obchodnou prítomnosťou“ a „prítomnosťou
fyzických osôb“, nie sú zahrnuté do spoločnej obchodnej politiky.48.      Teraz
treba preskúmať osobitné služby, akými sú služby v doprave. Na
tento typ služieb sa v Zmluve vzťahuje osobitná kapitola (kapitola
IV), odlišná od kapitoly II, ktorá sa zaoberá spoločnou obchodnou
politikou. Práve v súvislosti s politikou dopravy rozhodol
Súdny dvor prvýkrát__ že právomoc Spoločenstva uzatvárať medzinárodné
dohody „vyplýva nielen z právomoci explicitne udelenej Zmluvou, ako
to je v prípade článkov 113 a 114 pri dohodách o clách
a obchodných dohodách a článku 238 pri asociačných dohodách,
ale môže vyplývať aj z iných ustanovení Zmluvy a z aktov
prijatých v rámci týchto ustanovení, inštitúciami Spoločenstva“
(pozri rozsudok z 31. marca 1971, Komisia/Rada, nazývaný
„AETR“, 22/70, Zb. s. 263, bod 16). Skrytá myšlienka súvisiaca
s touto súdnou praxou spočíva v tom, že medzinárodné dohody
v oblasti dopravy nespadajú pod článok 113.49.      Význam
rozsudku AETR nemožno redukovať na rozdelenie dohôd na dohody týkajúce
sa bezpečnostných pravidiel, akými sú dohody týkajúce sa doby
šoférovania profesionálnych vodičov dotknutých AETR a na dohody
obchodnej povahy.50.      Rozsudok
AETR totiž takéto rozlíšenie neobsahuje. Súdny dvor potvrdil svoju
analýzu v stanovisku 1/76 z 26. apríla 1977 (Zb.
s. 741) v súvislosti s dohodou, ktorej cieľom bolo
ozdraviť ekonomickú situáciu riečneho loďstva, inými slovami dohodu
hospodárskeho charakteru, ktorá nemá nič spoločné so zavedením
bezpečnostných pravidiel. Práve na základe kapitoly „doprava“ boli
uzavreté mnohé dohody s tretími krajinami, ktorých obsiahly zoznam
poskytla vláda Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného
Írska vo svojich pripomienkach.51.      Na
podporu svojho stanoviska Komisia citovala aj niekoľko opatrení
v rámci embarga, ktoré vychádzali z článku 113 a ktoré
znamenali prerušenie služieb v oblasti dopravy [opatrenia prijaté
proti Iraku: nariadenie Rady (EHS) č. 2340/90
z 8. augusta 1990 zakazujúce obchodovania Spoločenstva
s Irakom a Kuvajtom [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES L 213, s. 1), nariadenie Rady (EHS)
č. 3155/90 z 29. októbra 1990, ktorým sa mení
a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 2340/90 zabraňujúce obchodovaniu
Spoločenstva s Irakom a Kuvajtom [neoficiálny preklad]
(Ú. v. L 304, s. 1), a nariadenie Rady (EHS)
č. 1194/91 zo 7. mája 1991, ktorým sa mení a dopĺňa
nariadenie (EHS) č. 2340/90 a nariadenie (EHS) č. 3155/90
zabraňujúce obchodovaniu Spoločenstva s Irakom a Kuvajtom [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES L 115, s. 37); opatrenia prijaté proti
Juhoslovanskej federatívnej republike (Srbsko a Čierna Hora):
nariadenie Rady (EHS) č. 990/93 z 26. apríla 1993
o obchodovaní medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom
a Juhoslovanskou federatívnou republikou (Srbsko a Čierna
Hora) [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 102,
s. 14); opatrenia prijaté proti Haiti: nariadenie Rady (EHS)
č. 1608/93 z 24. júna 1993 o uvalení embarga na
niektoré obchodné výmeny medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom
a Haiti [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES
L 155, s. 2)]. Tieto precedensy nemajú preukaznú hodnotu. Ako
v tejto súvislosti zdôraznil Európsky parlament, embargo uvalené
najprv na vývoz a dovoz tovarov by vraj nemohlo byť účinné, ak sa
súčasne neprijalo rozhodnutie o prerušení služieb v oblasti
dopravy. Prerušenie dopravných služieb je nutným doplnkom hlavného
opatrenia. Na základe uvedeného nie sú precedensy z hľadiska
otázky, či má Spoločenstvo v zmysle článku 113 výlučnú právomoc
uzatvárať medzinárodné dohody v oblasti dopravy, relevantné.52.      V
každom prípade, podľa ustálenej judikatúry nie je jednoduchá prax Rady
schopná zmeniť pravidlá Zmluvy a nemôže ani vytvoriť precedens
zaväzujúci inštitúcie Spoločenstva, čo sa týka výberu správneho právneho
podkladu (rozsudok z 23. februára 1988, Spojené
kráľovstvo/Rada, 68/86, Zb. s. 855, bod 24).53.      Z
predchádzajúcich úvahy vyplýva, že iba cezhraničné dodávky služieb
patria do pôsobnosti článku 113 Zmluvy a že medzinárodné dohody
v oblasti dopravy sú z nej vylúčené.B –  TRIPs54.      Na
podporu výlučnej právomoci Spoločenstva v zmysle článku 113
Komisia hlavne uvádza, že predpisy o právach vyplývajúcich
z duševného vlastníctva sú úzko späté s obchodom
s tovarmi a službami, na ktoré sa vzťahujú.55.      Najprv
treba uviesť, že oddiel 4 časti III TRIPs, ktorý sa týka prostriedkov
na zabezpečenie dodržiavania práv plynúcich z duševného
vlastníctva, obsahuje osobitné predpisy týkajúce sa opatrení na hranici.
Ako uviedla vláda Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného
Írska, tento oddiel má obdobu v ustanoveniach nariadenia Rady
(EHS) č. 3842/86 z 1. decembra 1986, ktoré stanovuje
opatrenia na účely zabránenia prepúšťaniu falšovaného tovaru do voľného
obehu [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 357,
s. 1). Keďže sa uvedené nariadenie týka zákazu obchodovania
s falšovanými tovarmi, plným právom bolo založené na článku 113
Zmluvy ES: ide totiž o opatrenia, ktoré musia urobiť colné orgány
na vonkajších hraniciach Spoločenstva. Keďže inštitúcie Spoločenstva
môžu prijať tento druh opatrení autonómne na základe článku 113
Zmluvy ES, Spoločenstvo má právo uzatvárať v tejto oblasti
medzinárodné dohody.56.      S
výnimkou ustanovení TRIPs, ktoré sa týkajú zákazu obchodovania
s falšovanými tovarmi, nemožno so stanoviskom Komisie súhlasiť.57.      Je
samozrejmé, že existuje spojivo medzi duševným vlastníctvom
a obchodom s tovarmi. Práva vyplývajúce z duševného
vlastníctva umožňujú ich majiteľom zabrániť tretím osobám vo výkone
niektorých aktov. Možnosť zakázať používanie ochrannej známky, výrobu
tovaru, kópiu vzoru, reprodukciu knihy, kompaktného disku, videokazety
má nevyhnutne vplyv na obchod. Práva plynúce z duševného
vlastníctva sú chápané práve tak, aby mali takéto účinky. To však
nestačí na to, aby spadali do rozsahu pôsobnosti článku 113. Práva
vyplývajúce z duševného vlastníctva sa totiž netýkajú len
medzinárodných výmen, ale aj vnútorného obchodu, a to snáď ešte
viac než medzinárodného obchodu.58.      Ako
oprávnene uviedla francúzska vláda, primárnym cieľom TRIPs je posilniť
a harmonizovať ochranu duševného vlastníctva na svetovej úrovni.
Sama Komisia uznala, že vzhľadom na, to, že TRIPs určuje pravidlá
v oblastiach, pre ktoré neboli vydané harmonizačné opatrenia
Spoločenstva, jej návrh by umožnil realizovať v tom istom časovom
úseku harmonizáciu vo vnútri Spoločenstva, a tým prispieť
k vybudovaniu a fungovaniu spoločného trhu.59.      V
tejto súvislosti treba podčiarknuť, že na úrovni vnútornej legislatívy
má Spoločenstvo v oblasti duševného vlastníctva na základe článku
100 a 100a právomoc harmonizácie vnútroštátnych legislatív
a môže sa oprieť o článok 235 pri vytváraní nových kapitol,
ktoré budú mať prednosť pred národnými kapitolami, tak ako je to
v prípade nariadenia o ochrannej známke Spoločenstva
[nariadenie Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993
o ochrannej známke spoločenstva, Ú. v. ES L 11, zo
14. januára 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146). Tieto
ustanovenia podliehajú pravidlám (jednomyseľnosť v prípade článkov
100 a 235) alebo procedurálnych predpisov (konzultácia Parlamentu
v prípade článku 100 a článku 235, spolurozhodovanie
v prípade článku 100a), ktoré sa líšia od predpisov platných
v rámci článku 113.60.      Ak
sa Spoločenstvu priznala výlučná právomoc uzatvárať dohody
s tretími krajinami na účely harmonizácie duševného vlastníctva
a zároveň realizácie harmonizácie na úrovni Spoločenstva,
inštitúcie Spoločenstva sú schopné vyhnúť sa obmedzeniam, ktoré jej boli
uložené na vnútornej úrovni, čo sa týka procedúry a spôsobu
hlasovania.61.      Tento
záver nemožno zmeniť, opierajúc sa o prax inštitúcií, ktorá
spočíva v autonómnych opatreniach alebo v zahraničných
dohodách prijatých na základe článku 113.62.      Komisia
sa odvoláva na tri prípady, keď bolo na základe „nového nástroja
obchodnej politiky“ [nariadenie Rady (EHS) č. 2641/84 zo
17. septembra 1984 o posilnení spoločnej obchodnej politiky
hlavne v oblasti obrany proti nekalým obchodným praktikám [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES L 252, s. 1), ktoré vychádza
z článku 113 Zmluvy] začaté konanie s cieľom hájiť záujmy
Spoločenstva v oblasti duševného vlastníctva [rozhodnutie Komisie
87/251/EHS z 12. marca 1987 o začatí medzinárodného
konzultačného postupu a postupu za účelom urovnania sporov
v súvislosti s americkým opatrením vylučujúcim z trhu
Spojených štátov amerických niektoré aramidové vlákna [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES L 117, s. 18); súhlas so začatím konania
„proti nekalým obchodným praktikám“ týkajúcim sa nepovolenej šírenia
registrovaných zvukových nosičov v Indonézii [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES C 136, 1987, s. 3); súhlas so začatím
konania na účely prešetrenia nekalej obchodnej praxe v zmysle
nariadenia Rady (EHS) č. 2641/84 spočívajúcej vo vyhotovovaní
plagiátov zvukových záznamov Spoločenstva v Thajsku [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 189, 1991, s. 26).63.      Opatrenia,
ktoré je možné prijať na základe tohto nariadenia s cieľom
reagovať na nedostatočnú ochranu práv vyplývajúcich z duševného
vlastníctva v tretích krajinách, ktorých vlastníkmi sú podniky
Spoločenstva (alebo reagovať proti diskriminácii existujúcej
v tejto oblasti) nesúvisia s harmonizáciou ochrany duševného
vlastníctva, ktorá je primárnym cieľom TRIPs. Podľa článku 10
ods. 3 už citovaného nariadenia č. 2641/84 ide predovšetkým
o zastavenie alebo odňatie všetkých výhod, ktorých udelenie bolo
výsledkom rokovaní o obchodnej politike, ďalej o zvýšenie ciel
alebo zavedenie akejkoľvek inej dávky inej než dovozná daň
a nakoniec o zavedenie kvantitatívnych obmedzení alebo iného
opatrenia pozmeňujúceho dovozné alebo vývozné podmienky
v súvislosti so zúčastnenou treťou krajinou. Všetky uvedené
opatrenia spadajú z hľadiska svojej podstaty do oblasti obchodnej
politiky.64.      Komisia
sa odvoláva aj na opatrenia voči Kórei prijaté Spoločenstvom na základe
nariadenia Rady (EHS) č. 4257/88 z 19. decembra 1988
o uplatnení všeobecných colných preferencií na rok 1989 na niektoré
priemyselné tovary pochádzajúce z rozvojových krajín [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES L 375, s. 1). Keďže Kórea diskriminovala
svojich obchodných partnerov v oblasti ochrany duševného
vlastníctva (pozri osemnáste odôvodnenie nariadenia), Spoločenstvo
zrušilo v súvislosti s jej tovarmi generalizované colné
preferencie (článok 1 ods. 3 nariadenia).65.      Tento
argument nie je presvedčivý rovnako ako predchádzajúci argument. Keďže
udelenie generalizovaných colných preferencií je podľa Súdneho dvora
opatrením obchodnej politiky (pozri rozsudok z 26. marca 1987,
Komisia/Rada, nazývaný „generalizované colné preferencie“, 45/86, Zb.
s. 1493, bod 21), to isté platí aj pre ich zastavenie. Nijako to
nedokazuje, že by Spoločenstvo malo výlučnú právomoc v zmysle
článku 113 uzatvoriť s tretími krajinami dohodu na účely
harmonizácie ochrany duševného vlastníctva na celosvetovej úrovni.66.      Na
podporu svojho stanoviska sa Komisia odvolávala aj na doložky
o ochrane duševného vlastníctva, obsiahnuté v dohodách
s tretími krajinami, ktoré boli uzavreté na základe článku 113
Zmluvy.67.      Treba
zdôrazniť, že dosah týchto doložiek je veľmi obmedzený. Dohoda
s Európskym hospodárskym spoločenstvom a Čínskou ľudovou
republikovou o obchode s textilnými výrobkami, parafovaná
9. decembra 1988 [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES
L 380, s. 1), a takisto dohoda medzi Európskym
hospodárskym spoločenstvom a Zväzom sovietskych socialistických
republík o obchode s textilnými výrobkami, parafovaná
11. decembra 1989 [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES
L 397, s. 1), predpokladajú iba konzultačné konanie vo veci
ochrany známok alebo vzorov textilných výrobkov. Všetky tri dočasné
dohody uzavreté medzi Spoločenstvom a niektorými východoeurópskymi
krajinami (dohoda s Maďarskom zo 16. decembra 1991
(Ú. v. ES L 116, 1992, s. 1); dohoda s Českou
a slovenskou federatívnou republikou zo 16. decembra 1991
(Ú. v. ES L 115, 1992, s. 1), a dohoda
s Bulharskou republikou z 8. marca 1993
(Ú. v. ES L 323, s. 1) obsahujú doložku rovnakého
znenia, ktorou sa tieto krajiny vyzývajú, aby v záujme zabezpečenia
„úrovne ochrany podobnej úrovni ochrany v Spoločenstve“ zlepšili
v istej lehote ochranu duševného vlastníctva aktmi Spoločenstva.
Ako oprávnene zdôraznila francúzska vláda, doložka tohto typu zaväzuje
iba tretiu krajinu zúčastnenú na dohode.68.      To,
že Spoločenstvo a jeho inštitúcie majú právo včleniť do svojich
dohôd so zahraničím, ktoré navyše spadajú pod článok 113, dodatkové
ustanovenia upravujúce čisto konzultačné procedúry alebo doložky
vyzývajúce druhú stranu k zvýšeniu úrovne ochrany duševného
vlastníctva, nevedie k záveru, že Spoločenstvo má ako jediné
právomoc uzatvoriť medzinárodnú dohodu povahy a rozsahu TRIPs.69.      Nakoniec
je samozrejmé, že tak, ako uvádza Komisia v dohode s Rakúskou
republikou z 23. decembra 1988 o kontrole
a recipročnej ochrane výberových vín a vína „retsina“ [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES L 56, 1989, s. 1) a dohode
s Austráliou z 26. a 31. januára 1994 o obchode
s vínom [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES
L 86, s. 1), sa nachádzajú ustanovenia o vzájomnej
ochrane názvov vín. Názvy rakúskych vinárskych oblastí sú na území
Spoločenstva vyhradené výlučne rakúskym vínam, na ktoré sa vzťahujú,
a môžu byť použité iba za podmienok stanovených rakúskymi predpismi
(článok 3 ods. 3 dohody). Obdobné ustanovenie je zapracované do
dohody s Austráliou (článok 7 ods. 3).70.      Ako
však vyplýva z dôvodov rozhodnutia Rady 94/184/ES
z 24. januára 1994 vo veci uzavretia a podpisu dohody
medzi Európskym spoločenstvom a Austráliou o obchode
s vínom [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 86,
s. 1), táto dohoda bola vypracovaná na úrovni Spoločenstva,
pretože jej ustanovenia priamo súvisia s opatreniami, ktoré sa
riadia spoločnou poľnohospodárskou politikou a v danom prípade
predpismi Spoločenstva z oblasti vinárstva a vinohradníctva.
Tento precedens navyše nemožno použiť pri argumentácii v súvislosti
s patentmi a vzormi, ochranou nezverejňovaných technických
informácií, ochrannými známkami alebo ešte autorským právom, na ktoré sa
takisto vzťahuje TRIPs.71.      S
ohľadom na predchádzajúce dôvody treba uviesť, že s výnimkou
ustanovení, ktoré sa týkajú zákazu obchodovania s falšovanými
tovarmi, nespadajú ustanovenia TRIPs do oblasti spoločnej obchodnej
politiky.VIII –  O implicitných vonkajších právomociach Európskeho spoločenstva, GATS a TRIPs72.      V
prípade, ak by Súdny dvor zamietol svoju hlavnú tézu výlučnej právomoci
Spoločenstva na základe článku 113, Komisia navrhovala subsidiárne, že
výlučná právomoc uzavrieť GATS a TRIPs logicky vyplýva
z ustanovení Zmluvy zakotvujúcej jej vnútornú právomoc alebo
z existencie aktov odvodeného práva, ktoré zakladajú jej
uplatňovanie, alebo ešte z nutnosti prijať medzinárodné záväzky
v oblasti realizácie cieľa vytýčeného Spoločenstvom na vnútornej
úrovni. Ďalej tvrdí, že ak Spoločenstvo nebude mať dostatočné právomoci
na základe osobitných ustanovení Zmluvy alebo aktov odvodeného práva,
vyvodí z článku 100a a 235 Zmluvy dôvod výlučnej právomoci.
Rada a štáty, ktoré predložili pripomienky, síce uznávajú, že
Spoločenstvo má určité právomoci, ale popierajú ich výlučný charakter.A –  GATS73.      Čo
sa osobitne týka GATS, Komisia sa opiera o tri možné zdroje
vonkajšej výlučnej právomoci Spoločenstva: právomoci, ktoré Zmluva
udeľuje inštitúciám Spoločenstva na vnútornej úrovni, nutnosť uzavrieť
dohodu na účely realizácie cieľa Spoločenstva a nakoniec článok
100a a článok 235.74.      Komisia
predovšetkým tvrdí, že v GATS neexistuje žiadna oblasť alebo
žiadne osobitné ustanovenie, v súvislosti s ktorými nemá
Spoločenstvo príslušné právomoci, aby mohlo urobiť opatrenia na
vnútornej úrovni. Tieto právomoci sú uvedené v kapitolách
o práve podnikať, o slobode poskytovania služieb
a o doprave. Z týchto právomocí na vnútornej úrovni vraj
vyplýva vonkajšia výlučná právomoc.75.      Tento názor treba odmietnuť.76.      Práve
na základe ustanovenia článku 75 ods. 1 písm. a), ktorý sa
čiastočne týka aj časti cesty nachádzajúcej sa území Spoločenstva,
dopravy z alebo do tretích krajín, rozhodol Súdny dvor v už
citovanom rozsudku AETR (bod 27), že „právomoc Spoločenstva sa vzťahuje
na vzťahy patriace do oblasti medzinárodného práva a, že z nej
logicky vyplýva, pokiaľ ide o predmetnú oblasť, nutnosť dohôd so
zainteresovanými tretími štátmi“.77.      Ani v oblasti dopravy nevyplýva výlučná právomoc Spoločenstva ipso facto
z jeho právomoci vydávať predpisy na vnútornej úrovni. Ako sa
zdôrazňuje v rozsudku AETR (body 17 a 18), členské štáty
nestrácajú právo dojednávať či už individuálne alebo kolektívne záväzky
voči tretím krajinám podľa toho, ako sa zavádzajú spoločné pravidlá,
ktoré by sa mohli týchto záväzkov dotknúť. Iba vtedy, ak boli spoločné
predpisy vypracované na vnútornej úrovni, sa vonkajšia právomoc
Spoločenstva stáva výlučnou. Teda všetky otázky týkajúce sa dopravy
neboli doteraz predmetom spoločných predpisov.78.      Pri
vypočúvaní Komisia uviedla, že sloboda udelená členským štátom viesť
zahraničnú politiku bilaterálnych dohôd s tretími krajinami
nevyhnutne vyvolá porušenie rovnováhy v toku služieb
a postupne naruší vnútorný trh. Ako ďalej uviedla, cestujúci
nasadne do lietadla na letisku v členskom štáte, ktorý uzavrel
s treťou krajinou a jej leteckou spoločnosťou bilaterálnu
dohodu typu „open-skies“, ktorá umožňuje ponúknuť výhodnejší vzťah medzi
kvalitou a cenou v oblasti dopravy. Okrem toho spomenula
existenciu nemecko-poľskej dohody, ktorá oslobodzovala nemeckých
dopravcov od akýchkoľvek tranzitných poplatkov, kým dohoda medzi Poľskom
a Holandskom ukladá holandským dopravcom poplatok 650 DM, čo
malo za následok konkurenciu medzi holandskými a nemeckými
dopravcami v súvislosti s prepravou do Ruska, Bieloruska
a pobaltských krajín.79.      Na
tento argument treba odpovedať tak, že nič v Zmluve nebráni
inštitúciám organizovať v rámci spoločných predpisov, ktoré
vydávajú, spoločné opatrenia voči tretím krajinám a ani predpisovať
postoje, ktoré majú členské štáty zaujať voči zahraničiu. Niekoľko
nariadení, ktoré Komisia citovala v oblasti dopravy vo svojej
odpovedi na tretiu písomnú otázku, ktorú jej položil Súdny dvor, svedčia
o tejto možnosti.80.      Článok
3 tretí odsek nariadenia Rady (EHS) č. 4058/86
z 22. decembra 1986 o koordinovaných opatreniach na
zabezpečenie voľného prístupu k nákladom v námornej doprave
(Ú. v. L 378, s. 21; Mim. vyd. 07/001, s. 258)
stanovuje, že Rada sa pri uznášaní o podmienkach hlasovania
uvedených v článku 84 ods. 2 Zmluvy môže rozhodnúť
o koordinovanom opatrení, pretože opatrenie prijaté členským štátom
obmedzuje slobodu prístupu námorných spoločností členských štátov
k líniovej doprave. Okrem toho nariadenie Rady (EHS)
č. 4055/86 z 22. decembra 1986, ktorým sa uplatňuje
zásada slobody poskytovať služby na námornú dopravu medzi členskými
štátmi a medzi členskými štátmi a tretími krajinami
(Ú. v. ES L 378, s. 1; Mim. vyd. 06/001, s. 174),
predpisuje zrušenie alebo adaptáciu existujúcich dohôd v oblasti
rozdelenia nákladov (článok 3) a dohody v oblasti rozdelenia
nákladov v každej budúcej dohode podriaďuje procedúre povolenia
Spoločenstva (článok 5).81.      Na
rozdiel od kapitoly o doprave neobsahujú kapitoly o práve
podnikať a slobode poskytovania služieb žiadne ustanovenie, ktoré
by právomoc Spoločenstva výslovne rozširovalo na „vzťahy z oblasti
medzinárodného práva“. Ako oprávnene uviedla Rada a väčšina štátov,
ktoré predniesli svoje pripomienky, ich cieľom je zaistiť právo
podnikať a slobodu poskytovania služieb v prospech štátnych
príslušníkov členských štátov. Kapitoly neobsahujú žiadne ustanovenie,
ktoré by upravovalo problém usadenia sa na účely podnikania štátnych
príslušníkov tretích krajín a režim ich prístupu k samostatným
zárobkovým činnostiam. Nie je teda možné priamo z týchto kapitol
usudzovať, že Spoločenstvo má výlučnú právomoc uzatvoriť s tretími
štátmi dohodu s cieľom liberalizovať usadenie sa na účely
podnikania a prístup na trhy služieb iné než tie, na ktoré sa
vzťahujú cezhraničné dodávky v zmysle GATS, ktoré spadajú pod
článok 113 (pozri bod 42 vyššie).82.      Odvolávajúc
sa na už citované stanovisko 1/76 (body 3 a 4) Komisia ďalej
tvrdí, že vonkajšia výlučná právomoc Spoločenstva nie je limitovaná na
prípady, kedy už bola použitá vnútorná právomoc na účely prijatia
opatrení, ktoré patria do oblasti spoločných politík. Keďže právo
Spoločenstva udeľuje inštitúciám vnútorné právomoci realizovať stanovený
cieľ, medzinárodná právomoc Spoločenstva vraj logicky vyplýva
z týchto ustanovení. Vraj stačí, aby účasť Spoločenstva na
medzinárodnej dohode bola nutná na realizáciu niektorého cieľa
Spoločenstva.83.      Komisia
v tejto súvislosti uvádza dôvody tak vnútorné, ako aj vonkajšie,
ktoré vraj odôvodňujú účasť Spoločenstva a iba jeho účasť na
uzatvorení GATS a TRIPs. V súvislosti s vnútornými
dôvodmi sa Komisia odvoláva na nutnosť zabezpečenia sociálnej
súdržnosti. V rovine vonkajších vzťahov si Európske spoločenstvo
nemôže dovoliť nečinnosť na medzinárodnej scéne: nepopiera sa nutnosť
uzatvoriť Dohodu o WTO a jej prílohy, odrážajúcu celkový
prístup k medzinárodnému obchodu (zahrňujúce tovary, služby
a duševné vlastníctvo).84.      Použitie stanoviska 1/76 v prípade GATS nemožno akceptovať.85.      Stanovisko
1/76 sa vzťahuje na odlišný problém než v prípade GATS. Išlo
o ozdravenie ekonomickej situácie loďstva v povodí Rýna
a Mosely, ako aj všetkých holandských splavných ciest
a nemeckých splavných ciest prepojených s povodím Rýna
vylúčením konjunkturálnych nadkapacít. Zavedenie autonómnych spoločných
predpisov neumožňovalo realizovať tento cieľ z dôvodu tradičnej
účasti lodí Švajčiarska na plavbe po uvedených splavných cestách. Bolo
teda nutné k zamýšľanému režimu pripojiť Švajčiarsko medzinárodnou
dohodou (pozri už citované stanovisko 1/76, bod 2). V oblasti
ochrany zdrojov mora by bolo málo účinné obmedziť vnútornými zákonnými
opatreniami rybolov na šírom mori zabezpečovaný loďami pochádzajúcimi
z lodenice členského štátu, keby sa rovnaké obmedzenia nemohli
použiť na lode pochádzajúce z lodenice tretej krajiny ležiacej pri
tých istých vodách. Tým sa teda rozumie, že vonkajšia právomoc sa môže
vykonávať bez predchádzajúceho schválenia vnútorného zákonného aktu,
a tak sa môže stať výlučnou.86.      Situácia
v oblasti služieb je iná: výkon slobody podnikania a slobody
poskytovania služieb v prospech štátnych príslušníkov členských
štátov nie je nerozlučne spätý s postavením, ktoré bude
v Spoločenstve vyhradené štátnym príslušníkom tretích krajín alebo
v tretích krajinách štátnym príslušníkom členských štátov
Spoločenstva.87.      Po
tretie sa Komisia odvoláva na články 100a a 235 Zmluvy ako na
základ výlučnej vonkajšej právomoci.88.      Pokiaľ
ide o článok 100a, je nepopierateľné, že po výkone harmonizačnej
právomoci môžu opatrenia vydané na jej základe obmedziť slobodu
členských štátov obchodovať s tretími krajinami, ba dokonca môže
viesť k jej odňatiu. Je však vylúčené, aby právomoc harmonizácie na
vnútornej úrovni, ktorá nebola vo vymedzenej oblasti uplatnená, mohla
viesť k vytvoreniu v prospech Spoločenstva z dôvodu
výlučnej právomoci v tejto oblasti.89.      Čo
sa týka článku 235, ktorý Spoločenstvu umožňuje vyriešiť nedostatočné
právomoci, ktoré mu boli udelené, či už explicitne alebo implicitne, na
účely uskutočnenia jeho cieľov, nemôže ako taký vytvoriť titul výlučnej
právomoci Spoločenstva na medzinárodnej úrovni. Ide totiž o to, že
okrem prípadu, kedy sa môže prospešne vykonávať iba v tom istom
čase ako vonkajšia právomoc (pozri už citované stanovisko 1/76
a bod 85 vyššie), vnútorná právomoc sa môže vytvoriť
z vonkajšej právomoci iba vtedy, ak sa vykonáva, čo následne platí
v prípade článku 235.90.      Z
toho, že jediným cieľom výslovne uvedeným v kapitolách
o práve podnikať a slobode poskytovania služieb je realizácia
týchto slobôd v prospech štátnych príslušníkov členských štátov
Spoločenstva, však nevyplýva, že inštitúciám Spoločenstva sa zakáže
používanie právomocí, ktoré sú jej v tomto rámci udelené
s cieľom spresniť zaobchádzanie so štátnymi príslušníkmi
tretích krajín. Mnohé akty vydané Radou, o ktorých sa však Rada
vôbec nezmieňuje, obsahujú na základe článku 54 a 57 ods. 2
Zmluvy ustanovenia týkajúce sa tejto oblasti. Komisia vypracovala ich
zoznam v odpovedi na otázku položenú Súdnym dvorom.91.      Z
preskúmania týchto aktov vyplýva, že včlenením vonkajších doložiek
možno dosiahnuť veľmi odlišné ciele.92.      Koordinačné
smernice v oblasti publicity a účtov spoločností sa vzťahujú
iba na spoločnosti ako také, ale nie na ich pobočky. Takáto situácia
viedla k vzniku istej nevyváženosti v rovine ochrany
spoločníkov a tretích osôb medzi spoločnosťami, ktoré pôsobia
v iných členských štátoch prostredníctvom zakladania pobočiek,
a spoločnosťami, ktoré tam pôsobia prostredníctvom zakladania
dcérskych spoločností. Smernica Rady 89/666/EHS z 21. decembra
1989 o požiadavkách na sprístupnenie údajov týkajúcich sa pobočiek
zriadených v určitom členskom štáte určitými druhmi obchodných
spoločností, ktoré sa spravujú právom iného štátu (Ú. v. ES
L 395, s. 36; Mim. vyd. 17/001, s. 100), založená na
článku 54 Zmluvy, bola vydaná s cieľom upraviť povinnosti
v oblasti publicity, ktoré musia také pobočky plniť. Aby sa
zabránilo akejkoľvek diskriminácii z dôvodu krajiny pôvodu
spoločností, smernica sa musela vzťahovať aj na pobočky vytvorené
spoločnosťami spadajúcimi pod právo tretích krajín.93.      Aj
druhá smernica Rady 89/646/EHS z 15. decembra 1989 vo veci
koordinácie zákonných ustanovení, právnych predpisov
a administratívnych opatrení v súvislosti s činnosťou
peňažných ústavov a jej výkonom, pozmeňujúca smernicu 77/780/EHS [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES L 386, s. 1), vychádzajúca z článku 57
ods. 2 Zmluvy, obsahuje kapitolu III o „vzťahoch
s tretími krajinami“. Smernica zaviedla jednotný systém
schvaľovania a predpisuje recipročné uznávanie kontrol.94.      Akonáhle
získa peňažný ústav povolenie na činnosť v jednom členskom štáte,
môže vykonávať svoju činnosť v druhom členskom štáte napríklad
založením pobočky, pričom tento štát nemusí požiadať o nové
povolenie. Za takýchto okolností stačilo peňažnému ústavu so sídlom
v treťom štáte založiť dcérsku spoločnosť v niektorom členskom
štáte alebo získať kontrolu nad peňažným ústavom, ktorý tam mal svoje
sídlo, aby sa mohol založiť pobočky vo všetkých ostatných členských
štátoch Spoločenstva, pričom nemusel požiadať o nové povolenia.
Práve preto kapitola III tejto smernice ustanovuje celý rad opatrení
vrátane postupov rokovania, určených na dosiahnutie toho, aby
v tretích krajinách existovali porovnateľné súťažné možnosti
porovnateľné s možnosťami, aké majú peňažné sústavy Spoločenstva.
Podobné ustanovenia boli prijaté v oblasti poisťovníctva [článok 4
smernice Rady 90/618/EHS z 8. novembra 1990 osobitne
pozmeňujúci automobilové povinné ručenie, smernice 73/239/EHS
a 88/357/EHS týkajúce sa koordinácie zákonných, právnych
a iných všeobecne záväzných predpisov o priamom poistení inom
než životné poistenie (Ú. v. ES L 330, s. 44; Mim. vyd.
06/001, s. 252); článok 8 druhej smernice Rady 90/619/EHS
z 8. novembra 1990 o koordinácii zákonných, právnych
a iných všeobecne záväzných predpisoch o priamom životnom
poistení, zakotvujúcej ustanovenia určené na zjednodušenie skutočného
výkonu voľného pohybu služieb a pozmeňujúcej smernicu 79/267/EHS [neoficiálny preklad]
(Ú. v. ES L 330, s. 50)] a vo finančnej
oblasti [článok 7 smernice Rady 93/22/EHS z 10. mája 1993
o investičných službách v oblasti cenných papierov
(Ú. v. ES L 141, s. 27; Mim. vyd. 06/002, s. 43)].95.      Tým,
že Spoločenstvo vložilo do svojich vnútorných zákonných aktov doložky
o zaobchádzaní so štátnymi príslušníkmi tretích krajín
a že svojím inštitúciám výslovne udelila právomoc uzatvárať zmluvy
s tretími krajinami, získava vonkajšiu výlučnú právomoc
v rozsahu stanovenom týmito aktmi.96.      Rovnako
je to aj v prípade, keď Spoločenstvo realizovalo kompletnú
harmonizáciu režimu prístupu k samostatnej zárobkovej činnosti,
a to aj bez existencie doložky, ktorá by výslovne oprávňovala jej
inštitúcie uzatvárať zmluvy s tretími štátmi, pretože takto prijaté
spoločné predpisy by mohli byť dotknuté v zmysle už citovaného
rozsudku AETR, pokiaľ by si členské štáty zachovali slobodu uzatvárania
zmlúv s tretími krajinami.97.      Toto však neplatí pre všetky sektory služieb, ako to pripustila samotná Komisia.98.      Z
predchádzajúcich úvah vyplýva, že právomoc uzatvoriť GATS sa delí medzi
Spoločenstvo a členské štáty.B –  TRIPs99.      S
cieľom podoprieť svoju požiadavku výlučnej právomoci Spoločenstva
uzatvoriť TRIPs sa Komisia odvoláva na existenciu aktov sekundárneho
práva, ktoré môžu byť v zmysle už citovaného rozsudku AETR
dotknuté, keby sa štáty spoločne zúčastnili na jeho uzatvorení,
a rovnako ako v prípade GATS na nutnosť účasti zo strany
Spoločenstva na dohode na účely realizácie niektorého z cieľov,
ktoré mu určila Zmluva (tzv. doktrína stanoviska 1/76), ako aj na
články 100a a 235.100.      Relevantnosť
odkazu na stanovisko 1/76 je sporná rovnako v prípade TRIPs, ako
aj GATS: zjednotenie alebo harmonizácia duševného vlastníctva
v rámci Spoločenstva nemusí byť nutne sprevádzaná, aby mala
pozitívny účinok, dohodami s tretími krajinami.101.      Čo
sa týka článkov 100a a 235 Zmluvy, nemôžu ako také založiť, ako už
bolo vysvetlené, výlučnú právomoc Spoločenstva.102.      Nakoniec
teda treba preskúmať, či môžu byť akty prijaté podľa odvodeného práva
v rámci Spoločenstva dotknuté v zmysle už citovaného rozsudku
AETR v prípade účasti štátov na uzatvorení TRIPs, ako to tvrdí
Komisia.103.      Z
tohto pohľadu stačí konštatovať, že za akéhokoľvek predpokladu je
harmonizácia uskutočnená v rámci Spoločenstva v niektorých
oblastiach upravených TRIPs iba čiastočná a že v iných oblastiach
sa nepredpokladala žiadna harmonizácia. Harmonizácia je iba čiastočná
v oblasti ochranných známok: napríklad z tretieho odôvodnenia
prvej smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988
o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti
ochranných známok (Ú. v. ES L 40, 1989, s. 1; Mim. vyd.
17/001, s. 92) totiž vyplýva, že smernica sa obmedzuje na zblíženie
národných legislatív majúcich „vyslovene priamy dopad na fungovanie
vnútorného trhu“. V iných oblastiach obsiahnutých v TRIPs
nebol prijatý žiadny harmonizačný akt Spoločenstva. To isté platí aj pre
oblasť ochrany nezverejňovaných technických informácií, oblasti
úžitkových a priemyselných vzorov, v súvislosti s ktorými
boli podané iba návrhy a oblasti patentov. V oblasti patentov
sú jedinými aktmi, ktoré Komisia uvádza, dohovory medzivládneho pôvodu
a nie akty Spoločenstva: Mníchovský dohovor z 5. októbra
1973 o vydávaní európskych patentov (JORF, dekrét č. 77-1151
z 27. septembra 1977, s. 5002) a Luxemburská dohoda
z 15. decembra 1989 v oblasti patentov Spoločenstva
(Ú. v. ES L 401, s. 1), ktorá ešte nenadobudla
platnosť.104.      Niektoré
vlády, ktoré predložili pripomienky, uviedli, že ustanovenia TRIPs
o opatreniach, ktoré treba urobiť na zabezpečenie účinnej ochrany
práv súvisiacich s duševným vlastníctvom ako záruka lojálnej
a spravodlivej procedúry, pravidlá predkladania dôkazných
prostriedkov, právo na vypočutie, zdôvodnenie rozhodnutí, právo odvolať
sa, dočasné opatrenia a náhrada škôd patria do právomoci členských
štátov. Ak tento argument treba považovať za rozhodujúci v tom
zmysle, že tieto otázky patria do oblasti vyhradenej členským štátom,
nemožno s ním súhlasiť. Je samozrejmé, že Spoločenstvo má právomoc
harmonizovať vnútroštátne predpisy v tejto oblasti, aby sme
zacitovali znenie článku 100 Zmluvy, pokiaľ majú „priamy dopad na
vybudovanie alebo fungovanie vnútorného trhu“. Je isté, že inštitúcie
Spoločenstva doteraz neuplatnili svoje právomoci v oblasti
„prostriedkov na zabezpečenie dodržiavania práv duševného vlastníctva“,
čo sa však netýka už citovaného nariadenia č. 3842/86 (bod 55
vyššie) o zákaze obchodovania s falšovanými tovarmi.105.      Z
predchádzajúcich úvah vyplýva, že právomoc uzatvoriť TRIPs sa delí
medzi Spoločenstvo a jeho členské štáty.IX –  O povinnosti spolupráce medzi členskými štátmi a inštitúciami Spoločenstva106.      Pri
vypočúvaní Komisia upozornila Súdny dvor na problémy, ktoré vyplynú,
pokiaľ pôjde o vedenie dohôd, z uznávania právomoci rozdelenej
medzi Spoločenstvo a členské štáty zúčastňovať sa na uzatváraní
Dohody GATS a Dohody TRIPs. Kým pri uzatváraní dohôd fakticky mala
prednosť procedúra článku 113 Zmluvy s minimálnymi úpravami,
členské štáty budú nutne požadovať, aby sa mohli individuálne vyjadrovať
v rámci WTO o otázkach patriacich do ich právomocí
v prípadoch, keď nebude možné dosiahnuť konsenzus. Okrem toho budú
pokračovať nekonečné diskusie s cieľom určiť, či taká otázka spadá
do právomoci Spoločenstva, na aký prípad sa budú vzťahovať mechanizmy
Spoločenstva ustanovené príslušnými ustanoveniami Zmluvy, alebo do
právomoci štátov, čo bude pravidlom konsenzu. Akčná jednota Spoločenstva
voči zahraničiu tak bude ohrozená a jej rokovacia sila sa výrazne
oslabí.107.      V
odpovedi na túto obavu, ktorá je celkom oprávnená, treba najprv
podčiarknuť, že ťažkosti, ktorá nastanú v súvislosti so zavádzaním
Dohody o WTO a jej príloh v oblasti koordinácie nutnej na
zabezpečenie akčnej jednoty v prípade spoločnej účasti
Spoločenstva a štátov nie sú takej povahy, že by mohli zmeniť
význam odpovede na otázku právomoci. Táto otázka je totiž predbežnou
otázkou. Ako zdôraznila Rada, problém rozdelenia právomoci nemožno
upraviť s ohľadom na prípadné ťažkosti, ktoré by mohli nastať pri
vedení dohôd.108.      Ďalej
treba pripomenúť, že pokiaľ sa ukáže, že predmet dohody alebo dohovoru
patrí čiastočne do právomoci Spoločenstva a čiastočne do právomoci
členských štátov, treba zabezpečiť úzku spoluprácu medzi členskými
štátmi a inštitúciami Spoločenstva tak v procese rokovania,
ako aj v procese prijímania a plnenia prijatých záväzkov.
Povinnosť spolupráce vyplýva z požiadavky jednoty medzinárodného
zastúpenia Spoločenstva (uznesenie 1/78 zo 14. novembra 1978, Zb.
s. 2151, body 34 – 36, a stanovisko 2/91, už citované, bod 36).109.      Povinnosť
spolupráce je ešte naliehavejšia v prípade dohôd, akými sú dohody
pripojené k Dohode o WTO, medzi ktorými existuje
nerozpojiteľné puto, a z hľadiska mechanizmu vzájomnej odvety,
ktorú zavádza memorandum o dohode týkajúce sa urovnávania sporov.
Pri chýbajúcej úzkej spolupráci a za predpokladu, že členskému
štátu bolo síce náležitým spôsobom povolené prijať v rámci svojej
sféry právomoci odvetné opatrenia, ale neprijal ich, pretože usúdil, že
keby boli prijaté v oblastiach pokrytých GATS a TRIPs, boli by
neúčinné, z hľadiska práva Spoločenstva nemá právomoc prijať
odvetné opatrenia v oblasti obchodu s tovarmi, pretože táto
oblasť v každom prípade patrí do výlučnej právomoci Spoločenstva
v zmysle článku 113 Zmluvy. Naopak, ak neexistuje úzka spolupráca
a Spoločenstvo získalo právo odvety v oblasti tovarov, ale
nepovažovalo sa za schopné ich uskutočniť, nemôže z právneho
hľadiska urobiť odvetné opatrenia v oblastiach, ktoré sú predmetom
GATS a TRIPs, ktoré spadajú do právomoci štátov.110.      Keďže
Komisia položila svoju tretiu otázku iba pre prípad, že by Súdny dvor
uznal výlučnú právomoc Spoločenstva, netreba na ňu odpovedať.Na základe uvedenéhoSÚDNY DVORv zložení:
predseda G. C. Rodríguez Iglesias, predsedovia komôr
R. Joliet (spravodajca), F. A. Schockweiler,
P. J. G. Kapteyn a C. Gulmann, sudcovia
G. F. Mancini, C. N. Kakouris,
J. C. Moitinho de Almeida, J. L. Murray,
D. A. O. Edward a A. M. Pergola_po
vypočutí: F. G. Jacobs, prvý generálny advokát,
a C. O. Lenz, G. Tesauro, G. Cosmas,
P. Léger a M. Elmer, generálni advokáti_vydal toto stanovisko:1.      Iba
Spoločenstvo má v zmysle článku 113 Zmluvy ES právomoc
uzatvárať mnohostranné dohody o obchode s tovarmi.2.      Právomoc uzatvoriť GATS sa delí medzi Spoločenstvo a členské štáty.3.      Právomoc uzatvoriť TRIPs sa delí medzi Spoločenstvo a členské štáty.Rodríguez IglesiasJolietSchockweilerKapteynGulmannManciniKakourisMoitinho AlmeidaMurrayEdward       PergolaV Luxemburgu 15. novembra 1994Tajomník       PredsedaR. Grass       G. C. Rodríguez Iglesias1 –	GATs je skratka anglického názvu: „General Agreement on Trade-in Services“.2 –	TRIPs je skratka anglického názvu: „Agreement on Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights“.3
–      Smernica Rady 89/646/EHS
z 15. decembra 1989 o koordinácii zákonov, právnych
predpisov a správnych opatrení vzťahujúcich sa na prístup
k činnosti úverových inštitúcií a ich výkon, ktorou sa mení
smernica 77/780/EHS [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 386, s. 1).4
–      Smernica Rady 73/239/EHS
z 24. júla 1973 o koordinácii zákonov, iných právnych
predpisov a správnych opatrení vzťahujúcich sa na začatie
a vykonávanie priameho poistenia s výnimkou životného
poistenia [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 228, s. 3).5
–      Rozhodnutie Rady 91/370/EHS
z 20. júna 1991 o uzavretí dohody medzi Európskym
hospodárskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou
o priamom poistení s výnimkou životného poistenia
(Ú. v. ES L 205, s. 2; Mim. vyd. 06/001,
s. 268).6
–      Nariadenie Rady (EHS)
č. 2340/90 z 8. augusta 1990, ktoré bráni obchodu medzi
Spoločenstvom a Irakom a Kuvajtom [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 213, s. 1).7
–      Nariadenie zo 17. septembra
1984 o posilnení spoločnej obchodnej politiky, najmä v oblasti
ochrany proti nekalým obchodným praktikám [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 252, s. 1).8
–      Pozri nariadenie Rady (EHS)
č. 4257/88 z 19. decembra 1988 týkajúce sa uplatňovania
všeobecných preferenčných colných sadzieb v roku 1989 na niektoré
priemyselné tovary pôvodom z rozvojových krajín [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 375, s. 1).9
–      Pozri napríklad článok 18 dohody
medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom a Čínskou ľudovou
republikou o obchode s textilným tovarom, podpísanej
9. decembra 1988 (Ú. v. ES L 380, s. 1),
a článok 20 dohody medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom
a Zväzom sovietskych socialistických republík o obchode
s textilným tovarom, podpísanej 11. decembra 1989
(Ú. v. ES L 397, s. 1).10
–      Pozri napríklad dohodu
s Marockým kráľovstvom: nariadenie Rady (EHS) č. 482/77
z 8. marca 1977 (Ú. v. ES L 65, s. 1; Mim.
vyd. 03/003, s. 113); dohodu s Tuniskou republikou:
nariadenie rady (EHS) č. 3618/87 z 30. novembra 1987
(Ú. v. ES L 340, s. 27; Mim. vyd. 03/007,
s. 312); dohodu s Rakúskom: rozhodnutie Rady 89/146/EHS
z 12. decembra 1988 (Ú.V. ES L 56, 1989, s. 1).11
–      Pozri napríklad rozhodnutie Rady
92/230/EHS z 25. februára 1992 (Ú. v. ES L 116,
s. 1), týkajúce sa dočasnej dohody s Maďarskou republikou [neoficiálny preklad]
(článok 35); rozhodnutie Rady 93/690/ES z 10. decembra 1993
(Ú. v. ES L 323, s. 1), týkajúce sa dočasnej dohody
s Bulharskou republikou [neoficiálny preklad] (článok 37);
rozhodnutie Rady 92/229/EHS z 25. februára 1992 (Ú. v. ES
L 115, s. 1), týkajúce sa dočasnej dohody s Českou
a slovenskou federatívnou republikou [neoficiálny preklad] (článok 36).12 –      Ú. v. ES L 357, s. 1.13 –      Ú. v. ES C 24, 31.1.1991, s. 5.14
–      „Konferencia poznamenáva, že za
výnimočných okolností sa môžu záujmy Únie odlišovať od záujmov
zámorských krajín a území uvedených v článku 227 ods. 3
a 5, bodoch a) a b) Zmluvy založení Európskych spoločenstiev,
a uznáva že sa Rada bude snažiť nájsť riešenie v súlade so
stanoviskom Únie. Avšak v prípade keď to nie je možné, konferencia
uznáva, že dotknutý členský štát môže v záujme týchto zámorských
krajín a území konať samostatne tak, aby to nebolo na ujmu záujmu
Spoločenstva. Tento členský štát bude informovať Radu a Komisiu, ak
vznikne riziko takejto nezhody, a ak je nevyhnutný samostatný
postup, jasne uvedie, že koná v záujme vyššie uvedených zámorských
krajín a území.	Táto deklarácia sa taktiež uplatní na Macao a Východný Timor.“15
–      „Únia má predovšetkým zabezpečiť
zhodnosť svojich vonkajších činností ako celku v rámci svojich
zahraničných vzťahov, bezpečnostnej, hospodárskej a rozvojovej
politiky. Za túto zhodnosť zodpovedá Rada a Komisia, ktoré za týmto
účelom spolupracujú. V súlade so svojimi príslušnými právomocami
zabezpečia vykonávanie týchto politík.“16
–      Podľa tohto článku členské štáty
„zdržia sa akéhokoľvek konania, ktoré je v rozpore so záujmami Únie
alebo ktoré by mohlo znížiť účinnosť jej pôsobenia ako súdržnej sily
v medzinárodných vzťahoch“.17
–      Do zápisnice Rady bude zapísané
nasledujúce vyhlásenie: „Rada, členské štáty a Komisia sa dohodli,
že prvý odsek tohto kódexu správania sa nebráni Komisii v tom, aby
skúmala, na vlastnú zodpovednosť, riešenia všetkých otázok
v priebehu rokovania.“18 –      Do zápisnice Rady budú zapísané nasledujúce vyhlásenia:
a) „Rada vyhlasuje, že pojmom ‚príslušných rozhodovacích postupov‘,
ktorý sa používa v odseku 1 písm. c) sa rozumie –
v prípade vnútroštátnej právomoci – konsenzus.“;	b) „Komisia vyhlasuje že pri uplatnení príslušných rozhodovacích postupov, sa má urobiť maximum pre dosiahnutie konsenzu.“