62023CC0641
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
JEAN RICHARD DE LA TOUR
prednesené 3. apríla 2025 (
1
)
Vec C‑641/23 [Dubers] (
i
)
YM
za účasti
Openbaar Ministerie
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal rechtbank Amsterdam (súd v Amsterdame, Holandsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie 2008/909/SVV – Uznávanie rozsudkov, ktorými sa ukladajú tresty odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, na účely ich výkonu v inom členskom štáte – Článok 7 ods. 3 a 4 – Článok 9 ods. 1 písm. d) – Dôvod odmietnutia uznania a výkonu – Možnosť odmietnuť uznanie a výkon trestu uloženého po odovzdaní sprevádzanom zárukou vrátenia – Článok 25 – Výkon trestov na základe európskeho zatykača – Rámcové rozhodnutie 2002/584/SVV – Európsky zatykač – Článok 2 ods. 4 – Podmienka obojstrannej trestnosti – Článok 4 bod 1 – Dôvod pre nepovinné nevykonanie európskeho zatykača – Článok 5 bod 3 – Európsky zatykač vydaný na účely trestného stíhania – Odovzdanie podliehajúce podmienke, aby vyžiadaná osoba bola vrátená do členského štátu vykonávajúceho zatykač, aby tam vykonala trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, ktoré jej boli uložené v členskom štáte vydávajúcom zatykač“
I. Úvod
1.
Prejednávaný návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 7 ods. 4, článku 9 ods. 1 písm. d) a článku 25 rámcového rozhodnutia Rady 2008/909/SVV z 27. novembra 2008 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky v trestných veciach, ktorými sa ukladajú tresty odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, na účely ich výkonu v Európskej únii (
2
), zmeneného rámcovým rozhodnutím Rady 2009/299/SVV z 26. februára 2009 (
3
), ako aj výkladu článku 2 ods. 4, článku 4 bodu 1 a článku 5 bodu 3 rámcového rozhodnutia Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (
4
), zmeneného rámcovým rozhodnutím 2009/299 (
5
).
2.
Tento návrh bol podaný v rámci výkonu európskeho zatykača, ktorý vydal 9. mája 2023 Sąd Okręgowy w Jeleniej Górze, Wydział III Karny (Krajský súd Jelenia Góra, III. trestné oddelenie, Poľsko) proti YM, na účely trestného stíhania v Holandsku.
3.
Prijatím článku 4 bodu 6 a článku 5 bodu 3 rámcového rozhodnutia 2002/584 chcel normotvorca Únie umožniť členským štátom odmietnuť vykonať európsky zatykač alebo podmieniť odovzdanie vyžiadanej osoby jej vrátením v prípade odsúdenia s cieľom uľahčiť sociálnu nápravu tejto osoby.
4.
Prejednávaná vec ponúka Súdnemu dvoru príležitosť spresniť v prípade, ak neexistuje obojstranná trestnosť, vzťah medzi týmto rámcovým rozhodnutím a rámcovým rozhodnutím 2008/909, keď sa uplatňuje mechanizmus odovzdania sprevádzaného zárukou vrátenia, ktorý je upravený v článku 5 bode 3 rámcového rozhodnutia 2002/584 (
6
).
II. Právny rámec
A.
Právo Únie
1. Rámcové rozhodnutie 2002/584
5.
Článok 2 rámcového rozhodnutia 2002/584, nazvaný „Predmet úpravy európskeho zatykača“, v odseku 4 stanovuje:
„Vydanie pre trestné činy okrem tých, ktoré sú uvedené v odseku 2, môže podliehať podmienke, aby činy, pre ktoré bol vydaný európsky zatykač, boli trestným činom podľa právnych predpisov vykonávajúceho členského štátu, bez ohľadu na prvky, ktoré ho tvoria, alebo spôsob jeho opísania [bez ohľadu na znaky skutkovej podstaty alebo jeho kvalifikáciu – neoficiálny preklad].“
6.
Článok 4 body 1 a 6 tohto rámcového rozhodnutia upravujú tieto dôvody na nepovinné nevykonanie európskeho zatykača:
„Vykonávajúci súdny orgán môže odmietnuť vykonať európsky zatykač:
1.
ak v jednom z prípadov uvedených v článku 2 ods. 4 čin, na základe ktorého je európsky zatykač vydaný, nie je trestným činom podľa právnych predpisov vykonávajúceho členského štátu…;
…
6.
ak európsky zatykač bol vydaný pre účely výkonu trestu alebo ochranného opatrenia [zahŕňajúceho pozbavenie osobnej slobody – neoficiálny preklad], ak sa požadovaná osoba zdržiava alebo je štátnym občanom alebo má trvalý pobyt vo vykonávajúcom členskom štáte a tento štát sa zaviaže, že vykoná rozsudok alebo ochranné opatrenie v súlade so svojimi vnútroštátnymi právnymi predpismi.“
7.
Článok 5 uvedeného rámcového rozhodnutia, nazvaný „Záruky, ktoré musí vydávajúci členský štát [členský štát vydávajúci zatykač – neoficiálny preklad] poskytnúť v zvláštnych prípadoch“, v bode 3 stanovuje:
„Výkon európskeho zatykača vykonávajúcim súdnym orgánom môže podľa právnych predpisov vykonávajúceho členského štátu podliehať nasledujúcim podmienkam:
…
3.
ak osoba, na ktorú bol vydaný európsky zatykač pre účely trestného stíhania, je štátnym občanom alebo má trvalý pobyt vo vykonávajúcom členskom štáte, odovzdanie môže podliehať podmienke, že táto osoba bude po vypočutí vrátená do vykonávajúceho členského štátu s cieľom výkonu trestu alebo ochranného opatrenia [trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia zahŕňajúceho pozbavenie osobnej slobody – neoficiálny preklad], ktorý bol proti nej vydaný vo vydávajúcom členskom štáte.“
2. Rámcové rozhodnutie 2008/909
8.
Odôvodnenie 12 rámcového rozhodnutia 2008/909 uvádza:
„Toto rámcové rozhodnutie by sa tiež malo primerane uplatňovať na výkon trestov v prípadoch podľa článku 4 ods. 6 a článku 5 ods. 3 rámcového rozhodnutia [2002/584]. To okrem iného znamená, že bez toho, aby bolo dotknuté uvedené rámcové rozhodnutie, vykonávajúci štát by mohol overiť existenciu dôvodov odmietnutia uznania a výkonu podľa článku 9 tohto rámcového rozhodnutia vrátane preskúmania obojstrannej trestnosti, ak štát pôvodu vydá vyhlásenie podľa článku 7 ods. 4 ako podmienku uznania a výkonu rozsudku na účely zváženia, či odsúdenú osobu odovzdá, alebo či vykoná trest v prípadoch podľa článku 4 ods. 6 rámcového rozhodnutia 2002/584/SVV.“
9.
Článok 3 rámcového rozhodnutia 2008/909, nazvaný „Účel a rozsah pôsobnosti“, v odsekoch 1 a 2 spresňuje:
„1.   Účelom tohto rámcového rozhodnutia je vytvoriť pravidlá, podľa ktorých členský štát s cieľom uľahčenia sociálnej nápravy odsúdenej osoby uzná rozsudok a vykoná trest.
2.   Toto rámcové rozhodnutie sa uplatňuje v prípade, že sa odsúdená osoba nachádza v štáte pôvodu alebo vo vykonávajúcom štáte.“
10.
Článok 7 rámcového rozhodnutia 2008/909, nazvaný „Obojstranná trestnosť“, v odsekoch 3 a 4 stanovuje:
„3.   V prípade trestných činov neuvedených v odseku 1 môže vykonávajúci štát uznať rozsudok a vykonať trest s podmienkou, že súvisia so skutkami, ktoré sú podľa práva vykonávajúceho štátu tiež trestnými činmi, bez ohľadu na znaky trestného činu alebo spôsob opisu [bez ohľadu na znaky skutkovej podstaty alebo jeho kvalifikáciu – neoficiálny preklad].
4.   Každý členský štát môže pri prijatí tohto rámcového rozhodnutia alebo neskôr oznámiť Generálnemu sekretariátu Rady [Európskej únie] formou vyhlásenia, že odsek 1 nebude uplatňovať. Každé takéto vyhlásenie možno kedykoľvek vziať späť. Takéto vyhlásenia alebo stiahnutia vyhlásení sa uverejnia v Úradnom vestníku Európskej únie.“
11.
Článok 8 tohto rámcového rozhodnutia, nazvaný „Uznávanie rozsudku a výkon trestu“, v odseku 1 uvádza:
„Príslušný orgán vykonávajúceho štátu uzná rozsudok, ktorý mu bol zaslaný v súlade s článkom 4 a v súlade s postupom podľa článku 5, a bezodkladne prijme všetky potrebné opatrenia na výkon trestu, pokiaľ nerozhodne o uplatnení jedného z dôvodov odmietnutia uznania alebo výkonu, ktoré sú ustanovené v článku 9.“
12.
Článok 9 uvedeného rámcového rozhodnutia, nazvaný „Dôvody odmietnutia uznania alebo výkonu“, v odseku 1 písm. d) stanovuje:
„Príslušný orgán vykonávajúceho štátu môže odmietnuť uznanie rozsudku a vykonanie trestu, ak:
…
d)
v prípade uvedenom v článku 7 ods. 3 a v prípade, že vykonávajúci štát urobil vyhlásenie podľa článku 7 ods. 4, v prípade uvedenom v článku 7 ods. 1 sa rozsudok týka skutkov, ktoré by podľa práva vykonávajúceho štátu nepredstavovali trestný čin.…“
13.
Článok 25 toho istého rámcového rozhodnutia, nazvaný „Výkon trestov na základe európskeho zatykača“, znie takto:
„Bez toho, aby bolo dotknuté rámcové rozhodnutie [2002/584], ustanovenia tohto rámcového rozhodnutia sa primerane uplatňujú, pokiaľ sú zlučiteľné s ustanoveniami uvedeného rámcového rozhodnutia na výkon trestov, v prípadoch, keď sa členský štát rozhodne vykonať trest v prípadoch podľa článku 4 ods. 6 uvedeného rámcového rozhodnutia alebo keď na základe článku 5 ods. 3 uvedeného rámcového rozhodnutia uložil podmienku, že odsúdená osoba sa musí vrátiť na výkon trestu do dotknutého členského štátu, aby sa zabránilo beztrestnosti dotknutej osoby.“
14.
Vyhlásením z 20. septembra 2012 oznámeným Generálnemu sekretariátu Rady v súlade s článkom 7 ods. 4 rámcového rozhodnutia 2008/909 Holandské kráľovstvo uviedlo, že nebude uplatňovať článok 7 ods. 1 tohto rámcového rozhodnutia. (
7
)
B.
Holandské právo
1. Právna úprava európskeho zatykača
15.
Rámcové rozhodnutie 2002/584 prebral do holandského práva Wet tot implementatie van het kaderbesluit van de Raad van de Europese Unie betreffende het Europees aanhoudingsbevel en de procedures van overlevering tussen de lidstaten van de Europese Unie (Overleveringswet) [zákon, ktorým sa vykonáva rámcové rozhodnutie Rady Európskej únie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (zákon o odovzdávaní osôb)] (
8
) z 29. apríla 2004, zmenený zákonom z 3. marca 2021 (
9
) (ďalej len „zákon o odovzdávaní osôb“).
16.
Článok 6 zákona o odovzdávaní osôb stanovuje:
„1.   Odovzdanie holandského štátneho príslušníka možno povoliť, ak sa požaduje na účely trestného stíhania vedeného proti nemu a ak je podľa názoru súdneho orgánu vykonávajúceho zatykač zaručené, že pokiaľ bude v členskom štáte, ktorý vydal zatykač, odsúdený na nepodmienečný [trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody] za skutky, pre ktoré možno povoliť odovzdanie, bude môcť toto odsúdenie vykonať v Holandsku.
…
3.   Odsek 1 sa vzťahuje aj na cudzieho štátneho príslušníka, ktorý počas vypočutia na Rechtbank [súd, Holandsko] preukáže, že sa oprávnene zdržiaval v Holandsku nepretržite najmenej päť rokov v zmysle článku 8 písm. a) až e) a písm. l) Vreemdelingenwet 2000 [(zákon o cudzincoch z roku 2000) (
10
) z 23. novembra 2000], pokiaľ ho možno v Holandsku stíhať za skutky, na základe ktorých bol vydaný európsky zatykač, a pokiaľ možno predpokladať, že nestratí právo na pobyt v Holandsku v dôsledku trestu alebo opatrenia, ktoré sa mu uložia po jeho odovzdaní. Prípadné listinné dôkazy musia byť predložené včas pred vypočutím súdom.“
17.
Článok 7 ods. 1 zákona o odovzdávaní osôb stanovuje:
„Odovzdanie možno povoliť na účely:
a.
trestného konania začatého orgánmi členského štátu vydávajúceho zatykač alebo európskou prokuratúrou uvedenou v článku 1 [nariadenia Rady (EÚ) 2017/1939 z 12. októbra 2017, ktorým sa vykonáva posilnená spolupráca na účely zriadenia Európskej prokuratúry (
11
)] na základe predpokladu, že podľa súdneho orgánu vydávajúceho zatykač vyžiadaná osoba spáchala:
1°.
skutok, ktorý podľa práva členského štátu vydávajúceho zatykač predstavuje kvalifikovaný trestný čin uvedený aj v zozname pripojenom v prílohe 1 k tomuto zákonu, za ktorý možno podľa práva členského štátu vydávajúceho zatykač uložiť [trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody] s hornou hranicou najmenej 3 roky; alebo
2°.
iný skutok, ktorý je tak podľa práva členského štátu vydávajúceho zatykač, ako aj podľa holandského práva trestný a za ktorý právo členského štátu vydávajúceho zatykač stanovuje [trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody] s hornou hranicou najmenej 12 mesiacov;
b.
výkonu [trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia zahŕňajúceho pozbavenie osobnej slobody] v dĺžke najmenej 4 mesiace, ktorý má vyžiadaná osoba vykonať na území členského štátu vydávajúceho zatykač za skutok uvedený v bodoch 1 alebo 2.“
2. Právna úprava uznávania a výkonu odsudzujúcich rozhodnutí
18.
Rámcové rozhodnutie 2008/909 prebral do holandského práva Wet wederzijdse erkenning en tenuitvoerlegging vrijheidsbenemende en voorwaardelijke sancties (zákon o vzájomnom uznávaní a výkone podmienečných a nepodmienečných trestov odňatia slobody) (
12
) z 12. júla 2012, zmenený zákonom z 3. marca 2021 (
13
) (ďalej len „WETS“).
19.
Článok 1:1 písm. a) WETS znie takto:
„Na účely tohto zákona a ustanovení prijatých na jeho základe:
a.
‚minister‘ je: minister bezpečnosti a spravodlivosti.“
20.
Podľa článku 2:11 WETS:
„1.   Minister zašle súdne rozhodnutie a osvedčenie generálnemu advokátovi prokuratúry na odvolacom súde, pokiaľ sa hneď nedomnieva, že existujú dôvody na odmietnutie uznania tohto súdneho rozhodnutia.
2.   Generálny advokát bezodkladne predloží súdne rozhodnutie a osvedčenie osobitnému senátu Gerechtshof Arnhem‑Leeuwarden [Odvolací súd Arnhem‑Leeuwarden, Holandsko] uvedenému v článku 67 Wet op de rechterlijke organisatie [(zákon o organizácii súdnictva) (
14
) zo 17. mája 1827]. Všetky pripomienky, ktoré môže mať k uvedeným dokumentom, mu predloží do štrnástich dní odo dňa, keď mu boli dokumenty predložené.
3.   Osobitný senát odvolacieho súdu posudzuje:
a.
či existujú dôvody na odmietnutie uznania súdneho rozhodnutia podľa článku 2:13 ods. 1,
…
7.   Do šiestich týždňov odo dňa doručenia súdneho rozhodnutia a osvedčenia zašle osobitný senát odvolacieho súdu ministrovi písomné a odôvodnené posúdenie, ktoré vypracoval podľa odseku 3.“
21.
Článok 2:12 ods. 1 WETS znie takto:
„O uznaní súdneho rozhodnutia rozhoduje minister s prihliadnutím na posúdenie osobitného senátu odvolacieho súdu.“
22.
Článok 2:13 WETS, nazvaný „Dôvody povinného odmietnutia uznania“, v odseku 1 písm. f) stanovuje:
„Uznanie súdneho rozhodnutia sa odmietne, keď:
…
f.
skutok, za ktorý bol uložený [trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody], by nebol trestný podľa holandského práva, ak by bol spáchaný v Holandsku.“
III. Skutkový stav sporu vo veci samej a prejudiciálna otázka
23.
Sąd Okręgowy w Jeleniej Górze, Wydział III Karny (Krajský súd Jelenia Góra, III. trestné oddelenie) vydal na YM dva európske zatykače na účely trestného stíhania, jeden 9. novembra 2020 a druhý 9. mája 2023.
24.
Rechtbank Amsterdam (súd v Amsterdame, Holandsko), ktorý je vnútroštátnym súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, má ako súdny orgán vykonávajúci zatykač rozhodnúť o výkone týchto dvoch európskych zatykačov.
25.
Tento súd spresňuje, že jeho návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka iba druhého z uvedených zatykačov. Tento zatykač bol vydaný na účely trestného stíhania proti vyžiadanej osobe za jediný skutok, konkrétne za neplnenie vyživovacej povinnosti tejto osoby voči jej maloletému synovi, v súlade s rozhodnutiami prijatými poľskými súdmi.
26.
Súdny orgán vydávajúci zatykač nekvalifikoval tento skutok ako trestný čin uvedený v článku 2 ods. 2 rámcového rozhodnutia 2002/584, ktorý môže viesť k odovzdaniu dotknutej osoby bez overenia obojstrannej trestnosti skutku. Vnútroštátny súd konštatoval, že tento skutok nie je trestným činom podľa holandského práva, ale napriek tomu uvažuje o tom, že neuplatní dôvod na nepovinné nevykonanie zatykača uvedený v článku 4 bode 1 tohto rámcového rozhodnutia.
27.
Tento súd totiž uvádza, že vyžiadaná osoba, ktorá je poľským štátnym príslušníkom, sa oprávnene a nepretržite zdržiavala v Holandsku už viac ako päť rokov, a teda získala právo na trvalý pobyt. Uvedený súd sa v dôsledku toho domnieva, že táto osoba má v Holandskom kráľovstve „trvalý pobyt“ v zmysle článku 5 bodu 3 uvedeného rámcového rozhodnutia.
28.
Vnútroštátny súd navyše konštatuje, že vyžiadaná osoba udržiava úzke väzby s Holandským kráľovstvom, takže ak by boli trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody prípadne uložené v Poľsku po jej odovzdaní vykonané v Holandsku, pomohlo by to zvýšiť jej šance na sociálnu nápravu. Tento súd v tejto súvislosti zdôrazňuje, že táto osoba má pobyt v Holandsku už približne dvanásť rokov, že v týchto posledných rokoch poberala vysoké príjmy, hovorí dobre holandsky a že hoci je v súčasnosti nezamestnaná, má v úmysle absolvovať kurz fitnes inštruktora.
29.
Vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania vnútroštátny súd pôvodne predložil Súdnemu dvoru tri prejudiciálne otázky. Dňa 13. februára 2024 tento súd rozhodol vziať späť svoju prvú a druhú otázku. Podľa vysvetlení podaných uvedeným súdom toto rozhodnutie o čiastočnom späťvzatí reaguje na to, že holandská vláda 21. decembra 2023 predložila návrh Wet herimplementatie Europees strafrecht (zákon o novom prebratí trestného práva Únie), ktorého prijatie umožní vyriešiť problémy vyplývajúce z prebratia rámcového rozhodnutia 2002/584, ktoré boli predmetom prvých dvoch otázok.
30.
Tretia prejudiciálna otázka, ktorá je teraz jedinou, na ktorú má Súdny dvor odpovedať, sa týka prípadu, v ktorom je európsky zatykač vydaný pre skutok uvedený v článku 2 ods. 4 rámcového rozhodnutia 2002/584, ktorý nie je trestným činom podľa práva členského štátu vykonávajúceho zatykač. Súdny orgán vykonávajúci zatykač, ktorý sa rozhodol neuplatniť dôvod pre nepovinné nevykonanie zatykača uvedený v článku 4 bode 1 tohto rámcového rozhodnutia, chce využiť možnosť, ktorú mu ponúka článok 5 bod 3 uvedeného rámcového rozhodnutia, a tak uvažuje o tom, že podmieni odovzdanie vyžiadanej osoby tým, že bude vrátená do členského štátu vykonávajúceho zatykač, aby tam vykonala trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, ktoré jej prípadne budú uložené v členskom štáte vydávajúcom zatykač.
31.
V tejto súvislosti vnútroštátny súd spresňuje, že podľa holandskej právnej úpravy, ktorá sa uplatňovala ku dňu prijatia rozhodnutia, ktorým sa podáva návrh na začatie prejudiciálneho konania, sa uznanie odsúdenia vyhláseného v inom členskom štáte automaticky odmieta, ak by skutok, za ktorý bol uložený trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, nebol trestným činom podľa holandského práva, ak by bol spáchaný na území Holandska.
32.
Keď je teda európsky zatykač vydaný na účely trestného stíhania za skutky, ktoré nie sú trestné v holandskom práve a keď je tento zatykač vykonaný tak, že odovzdanie dotknutej osoby je podmienené zárukou vrátenia v súlade s článkom 5 bodom 3 rámcového rozhodnutia 2002/584, táto osoba nebude môcť vykonať v Holandsku trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody prípadne uložené v členskom štáte vydávajúcom zatykač.
33.
Vnútroštátny súd usudzuje, že táto situácia je v rozpore s právom Únie. Tento súd sa domnieva, že článok 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909 upravuje nepovinný dôvod odmietnutia uznania a výkonu. Pri preberaní tohto ustanovenia preto členské štáty musia poskytnúť príslušným orgánom voľnú úvahu tak, aby sa tento dôvod odmietnutia nestal záväzným. Navyše uvedený dôvod odmietnutia treba vykladať reštriktívne v súlade s cieľom, ktorým je uľahčiť sociálnu nápravu dotknutej osoby.
34.
Uvedený súd dodáva, že pri uplatnení záruky vrátenia pre skutok, ktorý nie je trestný podľa práva členského štátu vykonávajúceho zatykač, je sporný súlad takejto voľnej úvahy s právom Únie.
35.
V takejto situácii sa totiž nemožnosť vykonať trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody na území Holandska javí byť v rozpore s článkom 25 rámcového rozhodnutia 2008/909.
36.
V tejto súvislosti vnútroštátny súd uvádza, že v súlade s týmto článkom 25 majú ustanovenia rámcového rozhodnutia 2002/584 prednosť pred ustanoveniami rámcového rozhodnutia 2008/909. Z judikatúry Súdneho dvora navyše vyplýva, že rámcové rozhodnutie 2002/584, najmä jeho článok 5 bod 3, umožňuje v špecifických situáciách súdnemu orgánu vykonávajúcemu zatykač rozhodnúť, že trest uložený v členskom štáte vydávajúcom zatykač sa musí vykonať na území členského štátu vykonávajúceho zatykač. (
15
)
37.
Za týchto okolností sa tento súd domnieva, že keď súdny orgán vykonávajúci zatykač neuplatnil dôvod pre nepovinné nevykonanie zatykača založený na obojstrannej trestnosti, ako je upravený v článku 4 bode 1 rámcového rozhodnutia 2002/584, ale podmienil odovzdanie dotknutej osoby zárukou vrátenia, aby zvýšil jej šance na sociálnu nápravu v súlade s článkom 5 bodom 3 tohto rámcového rozhodnutia, právo Únie bráni tomu, aby príslušný orgán vykonávajúceho členského štátu neskôr odmietol uznať a vykonať odsúdenie vyhlásené v členskom štáte vydávajúcom zatykač a pritom uplatnil dôvod odmietnutia založený na obojstrannej trestnosti, ako je upravený v článku 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909.
38.
Podľa uvedeného súdu by odmietnutie uznania trestu odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúceho pozbavenie osobnej slobody uloženého v členskom štáte vydávajúcom zatykač odporovalo cieľu sledovanému článkom 5 bodom 3 rámcového rozhodnutia 2002/584, ktorým je zvýšiť šance odsúdenej osoby na sociálnu nápravu, a zbavovalo by toto ustanovenie akéhokoľvek potrebného účinku.
39.
Vnútroštátny súd ďalej spresňuje, že odpoveď na túto otázku bude mať vplyv na jeho rozhodnutie odovzdať alebo neodovzdať osobu, ktorá je predmetom konania vo veci samej. Tento súd uvádza, že ak by Súdny dvor dospel k záveru, že právo Únie nebráni uplatneniu takých vnútroštátnych ustanovení, ako sú opísané v jeho návrhu na začatie prejudiciálneho konania, mohol by prehodnotiť svoj úmysel odovzdať túto osobu poľským orgánom oproti záruke vrátenia. V tomto prípade by totiž nebolo zaručené, že uvedená osoba bude môcť v Holandsku vykonať trest odňatia slobody alebo opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, ktoré by jej prípadne boli uložené v Poľsku, aby sa zvýšili jej šance na sociálnu nápravu.
40.
Vnútroštátny súd chce v podstate vedieť, či v štádiu uplatnenia záruky vrátenia upravenej v článku 5 bode 3 rámcového rozhodnutia 2002/584 môže tomu, aby bol v Holandsku uznaný a vykonaný trest odňatia slobody alebo opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody prípadne uložené v Poľsku, brániť to, že skutok nie je trestný podľa holandského práva.
41.
Vo svojom rozhodnutí o čiastočnom späťvzatí podanom na Súdny dvor 26. februára 2024 tento súd podrobnejšie vysvetľuje dôvody, pre ktoré zmena holandskej právnej úpravy, ktorá priznáva fakultatívnu povahu dôvodu odmietnutia uznania a výkonu nachádzajúcemu sa v článku 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909, nerieši problém, ktorý je základom tretej prejudiciálnej otázky. Aj v takejto situácii má totiž minister stále právomoc hneď odmietnuť uznanie cudzieho odsúdenia, a teda vrátenie odsúdenej osoby do Holandska vzhľadom na to, že skutok nie je trestný v holandskom práve v súlade s článkom 2:11 ods. 1 WETS. Aj keby minister túto právomoc nevyužil, Gerechtshof Arnhem‑Leeuwarden (Odvolací súd Arnhem‑Leeuwarden) má stále právomoc odmietnuť uznanie, a teda vrátenie odsúdenej osoby do Holandska vzhľadom na to, že skutok nie je trestný v holandskom práve, pričom podľa článku 2:12 ods. 1 WETS je minister viazaný takýmto odmietnutím.
42.
Za týchto okolností Rechtbank Amsterdam (súd v Amsterdame) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Bráni článok 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia [2008/909] v spojení s článkom 25 tohto rámcového rozhodnutia a v spojení s článkom 4 bodom 1 a článkom 5 bodom 3 rámcového rozhodnutia [2002/584] tomu, aby ho členský štát, ktorý uplatnil článok 7 ods. 4 rámcového rozhodnutia [2008/909], prebral tak, že po tom, ako súdny orgán vykonávajúci zatykač pod zárukou vrátenia súhlasil s odovzdaním členskému štátu vydávajúcemu zatykač na účely trestného stíhania za skutok uvedený v článku 2 ods. 4 rámcového rozhodnutia [2002/584], ktorý nie je trestný podľa práva členského štátu vykonávajúceho zatykač, ale v súvislosti s ktorým súdny orgán vykonávajúci zatykač formálne upustil od odmietnutia odovzdania z tohto dôvodu, musia alebo môžu iné orgány členského štátu vykonávajúceho zatykač (ako štátu vykonávajúceho rozsudok) neskôr odmietnuť uznať a vykonať trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody uložené v členskom štáte vydávajúcom zatykač za tento skutok z dôvodu, že nie je trestný podľa práva členského štátu vykonávajúceho zatykač (ako štátu vykonávajúceho rozsudok), a preto musia alebo môžu odmietnuť aj uplatnenie záruky vrátenia?“
43.
YM, Openbaar Ministerie (prokuratúra, Holandsko), holandská vláda, poľská vláda, ako aj Európska komisia podali písomné pripomienky a okrem poľskej vlády sa zúčastnili na pojednávaní, ktoré sa konalo 15. januára 2025, počas ktorého okrem iného ústne odpovedali na otázky položené Súdnym dvorom.
IV. Analýza
44.
Vnútroštátny súd sa svojou otázkou v podstate pýta, či sa článok 9 ods. 1 písm. d) a článok 25 rámcového rozhodnutia 2008/909 majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právne úprave, ktorá upravuje povinnosť alebo možnosť príslušného orgánu členského štátu odmietnuť uznať rozsudok a vykonať odsúdenie vyhlásené v inom členskom štáte z dôvodu, že sa týkajú skutkov, ktoré nie sú trestným činom podľa práva prvého členského štátu, keď súdny orgán tohto členského štátu vykonávajúci zatykač v súlade s článkom 5 bodom 3 rámcového rozhodnutia 2002/584 predtým rozhodol o vykonaní európskeho zatykača tak, že podmienil odovzdanie vyžiadanej osoby tým, že táto osoba bude po svojom vypočutí vrátená do členského štátu vykonávajúceho zatykač, aby tam vykonala trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, ktoré jej budú uložené v členskom štáte vydávajúcom zatykač.
45.
Situácia v prejednávanej veci je takáto.
46.
Súdny orgán členského štátu vykonávajúci zatykač, rozhodujúci o výkone európskeho zatykača vydaného na účely trestného stíhania, zvažuje odovzdanie vyžiadanej osoby tak, že po prvé neuplatní dôvod pre nepovinné nevykonanie zatykača upravený v článku 4 bode 1 rámcového rozhodnutia 2002/584, ktorý sa týka situácie, v ktorej skutok, na základe ktorého je európsky zatykač vydaný, nie je trestným činom podľa práva členského štátu vykonávajúceho zatykač, a po druhé podľa článku 5 bodu 3 tohto rámcového rozhodnutia požiada, aby táto osoba bola vrátená do tohto členského štátu, aby tam vykonala trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, ktoré jej bude prípadne uložené v členskom štáte vydávajúcom zatykač.
47.
Na účely prijatia svojho rozhodnutia o odovzdaní si však súdny orgán vykonávajúci zatykač kladie otázku, čo sa podľa holandského práva môže stať s touto zárukou vrátenia v štádiu uznania rozsudku a výkonu odsúdenia, ktoré budú prípadne vyhlásené v členskom štáte vydávajúcom zatykač po odovzdaní.
48.
Holandská právna úprava vo svojom znení účinnom v čase prijatia rozhodnutia, ktorým sa podáva návrh na začatie prejudiciálneho konania, totiž príslušnému orgánu členského štátu vykonávajúceho rozsudok ukladá povinnosť odmietnuť podľa článku 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909 uznať rozsudok a vykonať odsúdenie vyhlásené v členskom štáte pôvodu z dôvodu, že stíhaný skutok nie je trestným činom podľa holandského práva. Táto právna úprava má za následok, že odsudzujúci rozsudok vyhlásený v inom členskom štáte za skutok, ktorý nie je trestným činom podľa holandského práva, nemožno nikdy uznať. Navyše Holandské kráľovstvo, využijúc možnosť upravenú v článku 7 ods. 4 rámcového rozhodnutia 2008/909, uviedlo, že nebude uplatňovať článok 7 ods. 1 tohto rámcového rozhodnutia, čím rozšírilo požiadavku obojstrannej trestnosti na každý trestný čin.
49.
Z uvedeného vyplýva, že v praxi je každá záruka vrátenia požadovaná súdnym orgánom vykonávajúcim zatykač v Holandsku v súlade s článkom 5 bodom 3 rámcového rozhodnutia 2002/584 pri výkone európskeho zatykača týkajúceho sa skutkov, ktoré nie sú trestným činom podľa holandského práva a v prípade ktorých tento orgán neuplatnil dôvod pre nepovinné nevykonanie zatykača upravený v článku 4 bode 1 tohto rámcového rozhodnutia, nevyhnutne zbavená účinku na základe uplatnenia dôvodu automatického odmietnutia uznania rozsudku stanoveného v článku 2:13 WETS.
50.
Holandská vláda na pojednávaní uviedla, že jej vnútroštátna právna úprava bola v tejto súvislosti zmenená. Podľa tejto vlády táto zmenená právna úprava nadobudla účinnosť 1. októbra 2024. Dôvod odmietnutia uznania a výkonu, ako je upravený v článku 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909, sa stal v rámci uplatnenia záruky vrátenia, ako je uvedená v článku 5 bode 3 rámcového rozhodnutia 2002/584, fakultatívnym.
51.
Táto zmena holandskej právnej úpravy je vítaná, keďže článok 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909 upravuje fakultatívny dôvod odmietnutia uznania a výkonu. V dôsledku toho toto ustanovenie nemožno prebrať tak, aby sa povinne alebo automaticky odmietalo uznanie každého odsudzujúceho rozhodnutia za skutky, ktoré nie sú trestným činom podľa vnútroštátneho práva členského štátu vykonávajúceho rozsudok. Inými slovami, príslušný orgán tohto členského štátu musí pri využití tohto dôvodu odmietnutia v každom jednotlivom prípade disponovať voľnou úvahou.
52.
Zo znenia tohto ustanovenia totiž vyplýva, že „príslušný orgán vykonávajúceho štátu môže odmietnuť uznanie rozsudku a vykonanie trestu, ak… sa rozsudok týka skutkov, ktoré by podľa práva vykonávajúceho štátu nepredstavovali trestný čin“ (
16
). Z výrazu „môže odmietnuť“ jasne vyplýva, že ide o možnosť takto ponúknutú tomuto orgánu.
53.
V tejto súvislosti Súdny dvor v rozsudku z 11. januára 2017, Grundza (
17
), výslovne uviedol, že uvedené ustanovenie stanovuje „možnosť príslušného orgánu vykonávajúceho štátu odmietnuť uznať rozsudok vyhlásený v štáte pôvodu a vykonať trest, ktorý bol uložený takisto v tomto štáte, pokiaľ nie je splnená podmienka obojstrannej trestnosti“ (
18
).
54.
Treba spresniť, že rámcové rozhodnutie 2002/584 obsahuje vo svojom článku 4 bode 1 dôvod pre nepovinné nevykonanie európskeho zatykača, ktorý sa rovnako zakladá na požiadavke obojstrannej trestnosti, a že znenie tohto ustanovenia je analogické zneniu článku 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909.
55.
V tejto súvislosti pripomínam, že rámcové rozhodnutie 2002/584 v článku 3 výslovne uvádza dôvody pre povinné nevykonanie európskeho zatykača a v článkoch 4 a 4a dôvody pre jeho nepovinné nevykonanie.
56.
Pokiaľ ide o dôvody pre nepovinné nevykonanie európskeho zatykača vymenované v článku 4 rámcového rozhodnutia 2002/584, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že členské štáty disponujú pri preberaní tohto rámcového rozhodnutia do svojho vnútroštátneho práva voľnou úvahou. Môžu, ale nemusia tak prebrať tieto dôvody do svojho vnútroštátneho práva. Môžu sa rovnako rozhodnúť, že obmedzia situácie, v ktorých môže súdny orgán vykonávajúci zatykač odmietnuť vykonať európsky zatykač, čím uľahčia odovzdanie hľadaných osôb v súlade so zásadou vzájomného uznávania stanovenou v článku 1 ods. 2 uvedeného rámcového rozhodnutia. (
19
)
57.
Treba navyše uviesť, že podľa článku 4 rámcového rozhodnutia 2002/584 súdny orgán vykonávajúci zatykač „môže odmietnuť“ vykonať európsky zatykač z dôvodov vymenovaných v bodoch 1 až 7 tohto článku, medzi ktorými sa okrem iného v bode 1 uvedeného článku nachádza neexistencia obojstrannej trestnosti.
58.
Zo znenia článku 4 tohto rámcového rozhodnutia tak vyplýva, že súdny orgán vykonávajúci zatykač musí mať určitú mieru voľnej úvahy v súvislosti s otázkou, či je, alebo nie je potrebné odmietnuť výkon európskeho zatykača z dôvodov uvedených v tomto článku 4. (
20
)
59.
Podľa Súdneho dvora z toho vyplýva, že keď sa členské štáty rozhodnú prebrať jeden alebo viaceré dôvody pre nepovinné nevykonanie zatykača, ako sú upravené v článku 4 rámcového rozhodnutia 2002/584, nemôžu stanoviť, že súdne orgány sú povinné odmietnuť vykonať každý európsky zatykač, na ktorý sa formálne vzťahujú uvedené dôvody, a nemôžu zohľadniť okolnosti každého jednotlivého prípadu. (
21
)
60.
Podľa môjho názoru možno tento výklad rozšíriť aj na článok 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909 vzhľadom na podobnosť medzi znením tohto ustanovenia a znením článku 4 bodu 1 rámcového rozhodnutia 2002/584.
61.
Konštatovanie, podľa ktorého toto ustanovenie nemožno vykladať tak, že upravuje povinný dôvod odmietnutia uznania rozsudkov a výkonu odsúdení však neumožňuje v plnej miere odpovedať na otázky vnútroštátneho súdu.
62.
Keď totiž príslušný orgán členského štátu vykonávajúceho rozsudok využije možnosť ponúkanú článkom 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909, záruka vrátenia, ktorá bola požadovaná v štádiu odovzdania osoby, nemôže mať želaný účinok s tým dôsledkom, že odsúdená osoba nebude môcť vykonať svoj trest alebo opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody na území tohto členského štátu. Cieľ spočívajúci v uľahčení sociálnej nápravy tejto osoby, ktorý odôvodňuje spustenie mechanizmu odovzdania sprevádzaného zárukou vrátenia upraveného v článku 5 bode 3 rámcového rozhodnutia 2002/584, teda môže byť v štádiu uznania odsudzujúceho rozsudku narušený.
63.
Z tohto dôvodu vnútroštátny súd žiada Súdny dvor, aby spresnil, či je v súlade s článkom 25 rámcového rozhodnutia 2008/909, aby príslušný orgán vykonávajúceho členského štátu mal možnosť, a nie povinnosť, odmietnuť na základe dôvodu upraveného v článku 9 ods. 1 písm. d) tohto rámcového rozhodnutia uznať a vykonať rozsudok vyhlásený po odovzdaní sprevádzanom zárukou vrátenia, ktoré bolo vykonané na základe článku 5 bodu 3 rámcového rozhodnutia 2002/584.
64.
Domnievam sa, že takúto možnosť v zásade nemožno pripustiť, ak nedošlo k zmene okolností, ktorá by mohla odôvodniť, aby bolo z pohľadu sociálnej nápravy odsúdenej osoby prehodnotené pôvodné posúdenie súdneho orgánu vykonávajúceho zatykač, ktoré ho viedlo k tomu, že neuplatnil dôvod pre nepovinné nevykonanie zatykača upravený v článku 4 bode 1 rámcového rozhodnutia 2002/584 a použil mechanizmus odovzdania sprevádzaného zárukou vrátenia upravený v článku 5 bode 3 tohto rámcového rozhodnutia. K podpore takéhoto riešenia ma vedú viaceré dôvody.
65.
V prvom rade pripomínam, že rovnako ako rámcové rozhodnutie 2002/584 aj rámcové rozhodnutie 2008/909 konkretizuje v trestnoprávnej oblasti zásady vzájomnej dôvery a vzájomného uznávania. Toto rámcové rozhodnutie posilňuje justičnú spoluprácu pri uznávaní a výkone rozsudkov v trestných veciach, keď boli osoby odsúdené na tresty odňatia slobody, alebo im boli uložené opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody v inom členskom štáte s cieľom uľahčiť ich sociálnu nápravu. (
22
)
66.
Podľa jeho článku 3 ods. 1 má uvedené rámcové rozhodnutie stanoviť pravidlá, podľa ktorých členský štát s cieľom uľahčiť sociálnu nápravu odsúdenej osoby uzná rozsudok a vykoná odsúdenie vyhlásené súdom iného členského štátu.
67.
Na tento účel článok 8 rámcového rozhodnutia 2008/909 stanovuje, že príslušný orgán vykonávajúceho členského štátu je v zásade povinný vyhovieť žiadosti o uznanie rozsudku a výkon trestu odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúceho pozbavenie osobnej slobody, ktoré boli uložené v inom členskom štáte, ak bol rozsudok zaslaný v súlade s článkami 4 a 5 tohto rámcového rozhodnutia. Uvedený orgán môže v zásade odmietnuť vyhovieť takejto žiadosti iba z dôvodov odmietnutia uznania a výkonu, ktoré sú taxatívne vymenované v článku 9 uvedeného rámcového rozhodnutia. (
23
)
68.
Každú výnimku zo zásady vzájomného uznávania treba vykladať reštriktívne. (
24
) Pokiaľ ide o článok 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909, Súdny dvor tak rozhodol, že podmienka obojstrannej trestnosti predstavuje výnimku zo všeobecného pravidla uznávania rozsudkov a vykonávania odsúdení. Pôsobnosť dôvodu odmietnutia uznať rozsudok a vykonať odsúdenie na základe neexistencie obojstrannej trestnosti, uvedeného v tomto ustanovení, sa preto musí vykladať reštriktívne, aby sa obmedzili prípady odmietnutia uznania a výkonu. (
25
)
69.
Ako už spresnil Súdny dvor, reštriktívny výklad článku 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909 prispieva k dosiahnutiu cieľa sociálnej nápravy odsúdenej osoby, ktorý sleduje rámcové rozhodnutie 2008/909, ako sa uvádza v jeho článku 3 ods. 1 (
26
)
70.
Tento cieľ však sleduje aj článok 5 bod 3 rámcového rozhodnutia 2002/584, ktorý upravuje možnosť súdneho orgánu vykonávajúceho zatykač rozhodnúť, že uložený trest sa musí vykonať na území členského štátu vykonávajúceho zatykač. (
27
) Toto ustanovenie má totiž zvýšiť šance na sociálnu nápravu štátneho príslušníka alebo osoby s trvalým pobytom na území členského štátu vykonávajúceho zatykač tým, že mu umožní vykonať na jeho území trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, ktoré mu po jeho odovzdaní pri výkone európskeho zatykača bude prípadne uložené v členskom štáte vydávajúcom zatykač. (
28
)
71.
Rozhodnutie o využití mechanizmu odovzdania sprevádzaného zárukou vrátenia, ktorý je upravený v článku 5 bode 3 rámcového rozhodnutia 2002/584, sa zakladá na celkovom posúdení šancí na sociálnu nápravu v členskom štáte vydávajúcom zatykač a v členskom štáte vykonávajúcom zatykač so zreteľom na väzby dotknutej osoby s každým z týchto dvoch štátov. (
29
)
72.
Súdny orgán vykonávajúci európsky zatykač teda musí byť oprávnený posúdiť so zreteľom na konkrétne okolnosti dotknutého prípadu, či väzby tejto osoby s členským štátom vykonávajúcim zatykač sú dostatočné na to, aby cieľ sociálnej nápravy sledovaný týmto ustanovením bolo možné lepšie dosiahnuť vtedy, keď uvedená osoba vykoná trest, ktorý by jej mohol byť uložený, v tomto členskom štáte. (
30
)
73.
Pri tomto posúdení musí súdny orgán vykonávajúci zatykač zvážiť viaceré záujmy, ako sú napríklad záujmy súvisiace so sociálnou nápravou vyžiadanej osoby po jej prípadnom odsúdení, s potrebou zabrániť beztrestnosti tejto osoby a s neexistenciou obojstrannej trestnosti. (
31
)
74.
Ak sa tento orgán rozhodne využiť mechanizmus odovzdania sprevádzaného zárukou vrátenia, ako je upravený v článku 5 bode 3 rámcového rozhodnutia 2002/584, pričom upustí od uplatnenia dôvodu pre nepovinné nevykonanie zatykača uvedeného v článku 4 bode 1 tohto rámcového rozhodnutia, je to preto, že usudzuje, že záujmy súvisiace so sociálnou nápravou a bojom proti beztrestnosti musia prevážiť nad zistením, že daný skutok nie je trestný podľa jeho vnútroštátneho práva.
75.
Za okolností sporu vo veci samej vnútroštátny súd skutočne zastáva názor, že vzhľadom na väzby YM s Holandskom si cieľ uľahčenia sociálnej nápravy tejto osoby vyžaduje, aby vykonala svoj trest na území tohto členského štátu. Tento súd teda uvažuje o tom, že neuplatní článok 4 bod 1 rámcového rozhodnutia 2002/584, pričom si kladie otázku, či záruka vrátenia, ktorú požaduje, bude môcť mať želaný účinok vzhľadom na možnosť odmietnuť uznanie odsudzujúceho rozsudku na základe článku 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909, ktorú následne bude mať príslušný orgán vykonávajúceho členského štátu.
76.
Na zníženie tejto neistoty treba stanoviť pravidlo, podľa ktorého zváženie záujmov, ktoré takto vykonáva súdny orgán vykonávajúci zatykač v štádiu výkonu európskeho zatykača, by v zásade nemalo byť možné spochybniť v štádiu uznania odsudzujúceho rozsudku, ktorý nasleduje po tomto zatykači. Možnosť uplatniť dôvod odmietnutia uznania a výkonu uvedená v tomto ustanovení tak musí byť striktne ohraničená v prípade, keď bol využitý mechanizmus odovzdania sprevádzaného zárukou vrátenia, ako je upravený v článku 5 bode 3 rámcového rozhodnutia 2002/584.
77.
Znamená to, že ak nedôjde k zmene okolností, ktorá by mohla ovplyvniť záujem na tom, aby na účel lepšej sociálnej nápravy odsúdenej osoby táto osoba vykonala svoj trest na území členského štátu vykonávajúceho zatykač, príslušný orgán členského štátu vykonávajúceho rozsudok by nemal byť oprávnený uplatniť dôvod odmietnutia uznania a výkonu, ako je uvedený v článku 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909.
78.
V druhom rade je takéto riešenie odôvodnené vnútornou logikou mechanizmu odovzdania sprevádzaného zárukou vrátenia, ktorý je upravený v článku 5 bode 3 rámcového rozhodnutia 2002/584. Tento mechanizmus sa totiž zakladá na dvojitom záväzku, ktorý možno formulovať takto: podmienením odovzdania zárukou vrátenia sa členský štát vykonávajúci zatykač nepriamo, ale nevyhnutne, zaväzuje, že v zásade vykoná trest odňatia slobody alebo opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, ktoré bude prípadne uložené v členskom štáte vydávajúcom zatykač. Členský štát, ktorý vydal zatykač, sa zase pri poskytnutí záruky vrátenia vopred zaväzuje, že odsúdenú osobu vráti do členského štátu, ktorý vykonal zatykač, aby tam vykonala tento trest odňatia slobody alebo opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody. (
32
) Pravidlo, podľa ktorého nesmie byť v zásade možné využiť pri uplatnení záruky vrátenia upravenej v článku 5 bode 3 rámcového rozhodnutia 2002/584 dôvod odmietnutia uznania a výkonu uvedený v článku 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909, umožňuje zaručiť, že ak nenastanú nové okolnosti, bude tento dvojitý záväzok dodržaný a bude mať želaný účinok.
79.
V treťom rade treba zohľadniť článok 25 rámcového rozhodnutia 2008/909, ktorý upravuje vzťah medzi týmto rámcovým rozhodnutím a rámcovým rozhodnutím 2002/584. Pripomínam, že v súlade s týmto článkom sa ustanovenia rámcového rozhodnutia 2008/909 primerane uplatňujú, pokiaľ sú zlučiteľné s ustanoveniami rámcového rozhodnutia 2002/584, na výkon trestov okrem iného v prípadoch, keď členský štát na základe článku 5 ods. 3 tohto posledného uvedeného rámcového rozhodnutia uložil ako podmienku pre výkon európskeho zatykača, že dotknutá osoba sa musí vrátiť na výkon trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia zahŕňajúceho pozbavenie osobnej slobody, ktoré jej bude prípadne uložené v členskom štáte vydávajúcom zatykač, do dotknutého členského štátu, aby sa zabránilo beztrestnosti dotknutej osoby.
80.
Z uvedeného ustanovenia vyplýva, že rovnako ako v prípade uplatnenia dôvodu pre nepovinné nevykonanie zatykača upraveného v článku 4 bode 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 súdnym orgánom vykonávajúcim zatykač, výkon odsúdenia, ktorý nasleduje po uplatnení záruky vrátenia upravenej v článku 5 bode 3 tohto rámcového rozhodnutia, predpokladá, že bude dodržaný postup a podmienky stanovené rámcovým rozhodnutím 2008/909 na účely uznania a výkonu rozsudku v trestných veciach v členskom štáte, ktorý nie je členským štátom odsúdenia. (
33
)
81.
Vzťah medzi postupmi upravenými rámcovým rozhodnutím 2002/584 a rámcovým rozhodnutím 2008/909 pri uplatnení záruky vrátenia upravenej v článku 5 bode 3 prvého z týchto rámcových rozhodnutím potvrdzuje aj časť f) vzorového osvedčenia, ktoré sa nachádza v prílohe I k rámcovému rozhodnutiu 2008/909. Toto osvedčenie sa zasiela spolu s rozsudkom na účely jeho uznania a výkonu a musí odkazovať na túto záruku vrátenia, keď ju členský štát pôvodu poskytol. Z toho vyplýva, že výkon odsúdenia, ktorý nasleduje po poskytnutí uvedenej záruky, si vyžaduje, aby členský štát odsúdenia zaslal rozsudok a osvedčenie v súlade s pravidlami stanovenými týmto rámcovým rozhodnutím.
82.
Súdny dvor vo svojom rozsudku SF spresnil, že vzťah upravený normotvorcom Únie medzi rámcovým rozhodnutím 2002/584 a rámcovým rozhodnutím 2008/909 má prispieť k dosiahnutiu cieľa spočívajúceho v uľahčení sociálnej nápravy dotknutej osoby. Súdny dvor tiež zdôraznil, že takáto sociálna náprava je nielen v záujme odsúdenej osoby, ale aj vo všeobecnom záujme Európskej únie. (
34
) Toto chápanie vzťahu medzi týmito dvomi rámcovými rozhodnutiami ako vzťahu, ktorý má napomáhať tomuto cieľu, posilňuje potrebu prísne obmedziť použitie dôvodu odmietnutia uznania a výkonu uvedeného v článku 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909 v prípade, keď je uplatnený mechanizmus odovzdania sprevádzaného zárukou vrátenia v súlade s článkom 5 bodom 3 rámcového rozhodnutia 2002/584.
83.
Platí to o to viac, že z článku 25 rámcového rozhodnutia 2008/909 vyplýva, že jeho ustanovenia sa uplatňujú, pokiaľ sú zlučiteľné s ustanoveniami rámcového rozhodnutia 2002/584, z čoho vyplýva požiadavka súladu pri vykonávaní týchto dvoch rámcových rozhodnutí. Podľa môjho názoru by táto požiadavka súladu nebola rešpektovaná, ak by príslušný orgán vykonávajúceho členského štátu mohol v štádiu uznania rozsudku na účely výkonu odsúdenia rozhodnúť, že uprednostní záujem spojený s neexistenciou obojstrannej trestnosti a uplatní dôvod odmietnutia uznania a výkonu upravený v článku 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909, hoci nedošlo k zmene okolností, ktorá by odôvodňovala prehodnotenie pôvodného posúdenia súdneho orgánu vykonávajúceho zatykač, ktoré ho viedlo k tomu, že uprednostnil záujem spojený so sociálnou nápravou dotknutej osoby pred záujmom spojeným s neexistenciou obojstrannej trestnosti.
84.
Vo štvrtom rade treba zdôrazniť, že v súlade s článkom 1 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584 je cieľom mechanizmu európskeho zatykača umožniť zatknutie a odovzdanie vyžiadanej osoby, aby so zreteľom na cieľ sledovaný týmto rámcovým rozhodnutím spáchaný trestný čin nezostal nepotrestaný a aby táto osoba bola stíhaná alebo vykonala trest odňatia slobody, ktorý jej bol uložený. (
35
) Mechanizmus európskeho zatykača tak má okrem iného bojovať proti beztrestnosti vyžiadanej osoby, ktorá sa nachádza na území iného členského štátu, než je členský štát, v ktorom je podozrivá zo spáchania trestného činu. (
36
)
85.
Dodávam, že podľa článku 25 rámcového rozhodnutia 2008/909 musí vzťah medzi týmto rámcovým rozhodnutím a rámcovým rozhodnutím 2002/584 tiež zabrániť beztrestnosti dotknutej osoby.
86.
Z dôrazu kladeného na tento posledný cieľ, ktorý je hlavným cieľom mechanizmu odovzdania zavedeného týmto rámcovým rozhodnutím, vyplýva, že vhodný spôsob skĺbenia uvedeného rámcového rozhodnutia a rámcového rozhodnutia 2008/909 treba v každom prípade určiť nielen so zreteľom na cieľ, ktorým je uľahčiť sociálnu nápravu odsúdenej osoby, ale aj so zreteľom na cieľ, ktorým je boj proti beztrestnosti.
87.
V prípade konaní, ktoré nie sú trestným činom podľa práva členského štátu vykonávajúceho zatykač, však neodovzdanie vyžiadanej osoby súdnym orgánom vykonávajúcim zatykač s odvolaním sa na článok 4 bod 1 rámcového rozhodnutia 2002/584 poškodzuje cieľ, ktorým je boj proti beztrestnosti. Z tohto dôvodu treba prijať výklad článku 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909, ktorý tým, že podporí odovzdanie, umožní dosiahnuť tento cieľ, čo si vyžaduje prísne obmedziť možnosť odvolávať sa na toto ustanovenie pri uplatnení záruky vrátenia upravenej v článku 5 bode 3 rámcového rozhodnutia 2002/584. V opačnom prípade by súdny orgán vykonávajúci zatykač mohol byť odrádzaný od toho, aby využil mechanizmus podmieneného odovzdania upravený v tomto ustanovení, čo by poškodzovalo cieľ, ktorým je boj proti beztrestnosti. V tejto súvislosti je významné, že vnútroštátny súd uvádza možnosť prehodnotiť svoje rozhodnutie o odovzdaní vyžiadanej osoby.
88.
Z predchádzajúcich skutočností vyplýva, že ak v situácii, keď neexistuje obojstranná trestnosť, súdny orgán vykonávajúci zatykač nevyužije možnosť uplatniť dôvod nevykonania zatykača upravený v článku 4 bode 1 rámcového rozhodnutia 2002/584 a odovzdá vyžiadanú osobu tak, že podmieni toto odovzdanie zárukou vrátenia v súlade s článkom 5 bodom 3 tohto rámcového rozhodnutia, príslušný orgán členského štátu vykonávajúceho rozsudok v zásade nemôže v štádiu uznania a výkonu odsudzujúceho rozsudku vyhláseného proti tejto osobe uplatniť dôvod odmietnutia uznania a výkonu uvedený v článku 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909, ktorý sa tiež zakladá na neexistencii obojstrannej trestnosti.
89.
Hoci holandská vláda v súlade s týmto riešením uznáva, že posúdenie pôvodne vykonané súdnym orgánom vykonávajúcim zatykač musí byť v prípade, ak nenastanú nové okolnosti, zohľadnené a mať želaný účinok v štádiu uznania odsudzujúceho rozhodnutia, napriek tomu tvrdí, že vzhľadom na dlhú lehotu, ktorá môže uplynúť medzi rozhodnutím o odovzdaním osoby a rozhodnutím o uznaní odsudzujúceho rozhodnutia, treba v čase prijatia rozhodnutia o uznaní zohľadniť skutočnú a aktuálnu situáciu dotknutej osoby s prihliadnutím na cieľ, ktorým je uľahčiť jej sociálnu nápravu.
90.
Táto vláda teda v podstate tvrdí, že v štádiu uznania rozsudku a výkonu odsúdenia musí byť možné vykonať nové zváženie záujmov v súlade s rámcovým rozhodnutím 2008/909. Je totiž možné, že vzhľadom na nové okolností, ktoré nastali po poskytnutí záruky vrátenia, ako je napríklad strata práva dotknutej osoby na pobyt vo vykonávajúcom členskom štáte alebo zmena jej osobnej alebo rodinnej situácie, už výkon odsúdenia v tomto členskom štáte nemôže napomáhať sociálnej náprave tejto osoby v uvedenom členskom štáte. Podľa tejto vlády je možné, že dôvod, na základe ktorého sa súdny orgán vykonávajúci zatykač v štádiu preskúmania európskeho zatykača rozhodol, že neuplatní dôvod pre nepovinné nevykonanie zatykača uvedený v článku 4 bode 1 rámcového rozhodnutia 2002/584, zanikol. V tomto prípade už potom príslušný orgán členského štátu vykonávajúceho rozsudok môže uplatniť dôvod odmietnutia uznania a výkonu uvedený v článku 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909.
91.
Na pojednávaní aj Komisia uznala, že právna alebo faktická situácia dotknutej osoby sa môže zmeniť, v dôsledku čoho na zaručenie jej lepšej sociálnej nápravy musí byť trest odňatia slobody alebo opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody vykonané v členskom štáte odsúdenia. V takejto situácii teda príslušný orgán členského štátu vykonávajúceho rozsudok môže výnimočne uplatniť dôvod odmietnutia uznania a výkonu uvedený v článku 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909, aj keď neexistencia obojstrannej trestnosti nebola uplatnená v štádiu odovzdania osoby. V tejto súvislosti Komisia spresnila, že opačné riešenie by bránilo dosiahnutiu cieľa, ktorým je uľahčiť sociálnu nápravu odsúdenej osoby.
92.
Rovnako ako holandská vláda a Komisia uznávam, že treba pripustiť výnimku z pravidla, podľa ktorého dôvod odmietnutia uznania a výkonu uvedený v článku 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909 nemožno v zásade použiť pri uplatnení záruky vrátenia upravenej v článku 5 bode 3 rámcového rozhodnutia 2002/584. (
37
)
93.
Zmena okolností v právnej alebo faktickej situácii odsúdenej osoby, ktorá prispieva k oslabeniu alebo zániku väzieb tejto osoby s členským štátom vykonávajúcim zatykač, môže totiž v štádiu uznania odsudzujúceho rozhodnutia v rámci rámcového rozhodnutia 2008/909 odôvodniť, aby v záujme lepšej sociálnej nápravy uvedenej osoby boli trest odňatia slobody alebo opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody vykonané radšej na území členského štátu odsúdenia ako na území členského štátu, ktorý vykonal zatykač. Treba tak dbať na to, aby toto uznanie ešte aj v tomto štádiu zodpovedalo cieľu tohto rámcového rozhodnutia, ktorým je uľahčiť sociálnu nápravu odsúdenej osoby. Ak to tak už nie je, neexistuje už dôvod brániť príslušnému orgánu členského štátu vykonávajúceho rozsudok, aby využil možnosť, ktorú mu ponúka článok 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909.
94.
Treba zdôrazniť, že v takejto situácii článok 25 tohto rámcového rozhodnutia nebráni uplatneniu článku 9 ods. 1 písm. d) uvedeného rámcového rozhodnutia, pokiaľ vzhľadom na zmenu okolností už nie je odôvodnené uplatnenie záruky vrátenia, ktorá bola pôvodne požadovaná na základe odlišných okolností. (
38
) Mechanizmus odovzdania sprevádzaného zárukou vrátenia, ktorý je upravený v článku 5 bode 3 rámcového rozhodnutia 2002/584, nie je teda poškodený. Navyše cieľ, ktorým je boj proti beztrestnosti, nie je dotknutý, pretože odsúdená osoba vykoná svoj trest v členskom štáte odsúdenia.
95.
Stručne povedané, myslím si, že vzájomný vzťah medzi rámcovým rozhodnutím 2002/584 a rámcovým rozhodnutím 2008/909 sa musí v každom konkrétnom prípade riadiť cieľmi, ktorými je uľahčenie sociálnej nápravy odsúdenej osoby a boj proti beztrestnosti.
96.
Tieto dva ciele tak odôvodňujú, že príslušný orgán členského štátu vykonávajúceho rozsudok v zásade nemôže uplatniť článok 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909 v štádiu uznania odsudzujúceho rozhodnutia pri uplatnení záruky vrátenia, ktorou bolo sprevádzané odovzdanie osoby v súlade s článkom 5 bodom 3 rámcového rozhodnutia 2002/584. Pripustiť príliš širokú možnosť uplatniť článok 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909 by totiž bolo na ujmu sociálnej nápravy odsúdenej osoby a poškodzovalo by cieľ, ktorým je boj proti beztrestnosti, pretože by to mohlo odradiť súdny orgán vykonávajúci zatykač od využitia mechanizmu odovzdania sprevádzaného zárukou vrátenia z dôvodu, že táto záruka by potom bola potenciálne neúspešná.
97.
Tie isté ciele však odôvodňujú pripustiť výnimku v prípade, keď vzhľadom na cieľ, ktorým je napomôcť sociálnej náprave odsúdenej osoby, uplatnenie záruky vrátenia stratilo svoj zmysel.
98.
Na záver je potrebné uviesť posledné spresnenie.
99.
Ako totiž uviedla najmä Komisia na pojednávaní, je pravdepodobné, že vo väčšine prípadov sa zmena okolností, ktorá by odôvodnila, aby trest odňatia slobody alebo opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody boli napokon vykonané v členskom štáte odsúdenia, zistí a bude zohľadnená ešte predtým, ako príslušný orgán členského štátu vykonávajúceho rozsudok bude uvažovať o možnosti uplatniť niektorý z dôvodov odmietnutia uznania a výkonu nachádzajúcich sa v článku 9 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/909.
100.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že uplatnenie záruky vrátenia sa musí v súlade s článkom 25 rámcového rozhodnutia 2008/909 vykonať podľa pravidiel stanovených týmto rámcovým rozhodnutím. Uvedené rámcové rozhodnutie však vo svojom článku 4 ods. 2 až 5 upravuje dialóg medzi príslušnými orgánmi členského štátu pôvodu, ktorý vydal rozsudok, a členského štátu vykonávajúceho rozsudok, a to s cieľom určiť, v ktorom z týchto dvoch členských štátov má byť vykonaný trest odňatia slobody alebo opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, aby sa uľahčila sociálna náprava odsúdenej osoby.
101.
Hoci existencia záruky vrátenia požadovanej a získanej v súlade s článkom 5 bodom 3 rámcového rozhodnutia 2002/584 si vyžaduje prispôsobenie postupu upraveného v týchto ustanoveniach, keďže príslušný orgán členského štátu vydávajúceho zatykač by mal byť v zásade v súlade so záväzkom, ktorý prevzal v štádiu odovzdania osoby, povinný zaslať rozsudok spolu s osvedčením, je možné, že zmena okolností bude mať za následok, že túto záruku vrátenia bude treba zrušiť a že postup uznania nebude treba začať alebo dokončiť.
102.
V tejto súvislosti pripomínam, že podľa článku 5 bodu 3 rámcového rozhodnutia 2002/584 musí byť dotknutá osoba vypočutá pred jej vrátením do členského štátu vykonávajúceho zatykač, aby tam vykonala trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, ktoré jej boli uložené v členskom štáte vydávajúcom zatykač. Nie je vylúčené, že táto osoba oznámi zmenu svojej situácie, ktorá odôvodňuje, aby vykonala svoj trest v členskom štáte, ktorý vydal zatykač.
103.
Okrem toho, pokiaľ z konzultácií medzi príslušnými orgánmi členského štátu odsúdenia a členského štátu vykonávajúceho rozsudok vyplýva, že na umožnenie lepšej sociálnej nápravy odsúdenej osoby by mal byť trest odňatia slobody alebo opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, ktoré jej boli uložené, vykonané v členskom štáte odsúdenia, je pravdepodobné, že tieto orgány sa dohodnú, že záruka vrátenia upravená v článku 5 bode 3 rámcového rozhodnutia 2002/584 stratila svoj zmysel a musí byť preto zrušená. To bude mať za následok, že buď príslušný orgán členského štátu odsúdenia nezašle rozsudok a osvedčenie, alebo ak ich už zaslal, rozhodne o späťvzatí osvedčenia, čo ukončí postup uznávania. Príslušný orgán členského štátu vykonávajúceho rozsudok teda nebude musieť skúmať, či je vhodné uplatniť niektorý z dôvodov odmietnutia uznania a výkonu uvedených v článku 9 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/909.
104.
V skutočnosti iba v situácii, keď napriek týmto konzultáciám medzi príslušnými orgánmi členského štátu odsúdenia a členského štátu vykonávajúceho rozsudok začal postup uznávania odsudzujúceho rozsudku, a nedošlo k jeho prerušeniu, je možné, že príslušný orgán členského štátu vykonávajúceho rozsudok bude musieť v prípade potreby a v rámci vyššie opísaných obmedzení uplatniť dôvod odmietnutia uznania a výkonu, ktorý je uvedený v článku 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909.
V. Návrh
105.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy navrhujem Súdnemu dvoru, aby na prejudiciálnu otázku, ktorú položil Rechtbank Amsterdam (súd v Amsterdame, Holandsko), odpovedal takto:
Článok 5 bod 3 rámcového rozhodnutia Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi, zmeneného rámcovým rozhodnutím Rady 2009/299/SVV z 26. februára 2009, ako aj článok 9 ods. 1 písm. d) a článok 25 rámcového rozhodnutia Rady 2008/909/SVV z 27. novembra 2008 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky v trestných veciach, ktorými sa ukladajú tresty odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, na účely ich výkonu v Európskej únii, zmeneného rámcovým rozhodnutím 2009/299,
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
ak v situácii, keď neexistuje obojstranná trestnosť, súdny orgán vykonávajúci zatykač nevyužije možnosť uplatniť dôvod nevykonania zatykača upravený v článku 4 bode 1 rámcového rozhodnutia 2002/584, zmeneného rámcovým rozhodnutím 2009/299, a odovzdá vyžiadanú osobu tak, že podmieni toto odovzdanie zárukou vrátenia v súlade s článkom 5 bodom 3 rámcového rozhodnutia 2002/584, príslušný orgán členského štátu vykonávajúceho rozsudok v zásade nemôže v štádiu uznania a výkonu odsudzujúceho rozsudku vyhláseného proti tejto osobe uplatniť dôvod odmietnutia uznania a výkonu uvedený v článku 9 ods. 1 písm. d) rámcového rozhodnutia 2008/909, zmeneného rámcovým rozhodnutím 2009/299, ktorý sa tiež zakladá na neexistencii obojstrannej trestnosti.
Ak po odovzdaní osoby dôjde k zmene okolností, ktorá môže odôvodniť, aby trest odňatia slobody alebo opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody bolo vykonané radšej v členskom štáte vydávajúcom zatykač ako v členskom štáte vykonávajúcom zatykač, a keď napriek tejto zmene okolností záruka vrátenia nebola zrušená po konzultáciách medzi príslušnými orgánmi týchto dvoch členských štátov v súlade s článkom 4 ods. 2 až 5 rámcového rozhodnutia 2008/909, zmeneného rámcovým rozhodnutím 2009/299, článok 25 rámcového rozhodnutia 2008/909 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby príslušný orgán členského štátu vykonávajúceho rozsudok mal možnosť uplatniť dôvod odmietnutia uznania a výkonu, ktorý je uvedený v článku 9 ods. 1 písm. d) tohto rámcového rozhodnutia.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.
(
2
)	Ú. v. EÚ L 327, 2008, s. 27.
(
3
)	Ú. v. EÚ L 81, 2009, s. 24, ďalej len „rámcové rozhodnutie 2008/909“.
(
4
)	Ú. v. ES L 190, 2002, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 34.
(
5
)	Ďalej len „rámcové rozhodnutie 2002/584“.
(
6
)	Pokiaľ ide o vzťah medzi týmito dvomi rámcovými rozhodnutiami v prípade, ak je uplatňovaný dôvod pre nepovinné nevykonanie európskeho zatykača uvedený v článku 4 bode 6 rámcového rozhodnutia 2002/584, odkazujem na návrhy, ktoré som predniesol vo veciach C. J. (Výkon trestu po vydaní EZ) a Procura generale presso la Corte d’appello di Napoli a i. (C‑305/22 a C‑595/23, EU:C:2024:1030), ktoré odkazujú na návrhy, ktoré som predniesol vo veci C. J. (Výkon trestu po vydaní EZ) (C‑305/22, EU:C:2024:508).
(
7
)	Pozri vyhlásenie Holandska v súlade s článkom 7 ods. 4 rámcového rozhodnutia 2008/909 z 20. septembra 2012, reprodukované v sprievodnom liste z 1. októbra 2012, ktorý zaslal pán F. Teeven, Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (štátny tajomník pre bezpečnosť a spravodlivosť, Holandsko), Ministerie van Veiligheid en Justitie (Ministerstvo bezpečnosti a spravodlivosti, Holandsko), pánovi Rafaelovi Fernández‑Pita y Gonzálezovi, generálnemu riaditeľovi Rady, a ktorý sa týkal oznámenia o vykonávaní rámcového rozhodnutia 2008/909 Holandskom (dokument č. 14427/12), a v anglickom jazyku je dostupný na tejto internetovej adrese: https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑14427‑2012‑INIT/en/pdf.
(
8
)	Stb. 2004, č. 195.
(
9
)	Stb. 2021, č. 125.
(
10
)	Stb. 2000, č. 495.
(
11
)	Ú. v. EÚ L 283, 2017, s. 1.
(
12
)	Stb. 2012, č. 333.
(
13
)	Pozri poznámku pod čiarou 9 vyššie.
(
14
)	Stb. 1827, č. 20.
(
15
)	Vnútroštátny súd odkazuje na rozsudok z 11. marca 2020, SF (Európsky zatykač – Záruka vrátenia do vykonávajúceho štátu) (C‑314/18, ďalej len „rozsudok SF, EU:C:2020:191, bod 41).
(
16
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
17
)	(C‑289/15, EU:C:2017:4).
(
18
)	Pozri rozsudok z 11. januára 2017, Grundza (C‑289/15, EU:C:2017:4, bod 29). Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
19
)	Pozri najmä rozsudok zo 6. júna 2023, O. G. (Európsky zatykač proti štátnemu príslušníkovi tretej krajiny) (C‑700/21, EU:C:2023:444, bod 35 a citovaná judikatúra).
(
20
)	Pozri najmä rozsudok z 29. apríla 2021, X (Európsky zatykač – Ne bis in idem) (C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, bod 43 a citovaná judikatúra).
(
21
)	Pozri rozsudok z 29. apríla 2021, X (Európsky zatykač – Ne bis in idem) (C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, bod 44).
(
22
)	Pozri rozsudok z 9. novembra 2023, Staatsanwaltschaft Aachen (C‑819/21, EU:C:2023:841, bod 19).
(
23
)	Pozri rozsudok z 9. novembra 2023, Staatsanwaltschaft Aachen (C‑819/21, EU:C:2023:841, bod 20).
(
24
)	Pozri najmä rozsudky z 29. apríla 2021, X (Európsky zatykač – Ne bis in idem) (C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, bod 39); zo 14. júla 2022, Procureur général près la cour d’appel d’Angers (C‑168/21, EU:C:2022:558, bod 40), a zo 6. júna 2023, O. G. (Európsky zatykač proti štátnemu príslušníkovi tretej krajiny) (C‑700/21, EU:C:2023:444, bod 33).
(
25
)	Pozri rozsudok z 11. januára 2017, Grundza (C‑289/15, EU:C:2017:4, bod 46).
(
26
)	Pozri rozsudok z 11. januára 2017, Grundza (C‑289/15, EU:C:2017:4, bod 51).
(
27
)	Pozri rozsudok SF (bod 41).
(
28
)	Pozri rozsudok SF (bod 48), ako aj uznesenie zo 16. novembra 2023, PY (Štátny príslušník tretej krajiny vo vykonávajúcom členskom štáte) (C‑636/22, EU:C:2023:899, bod 37).
(
29
)	Pozri, čo sa týka článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia 2002/584, rozsudok zo 6. júna 2023, O. G. (Európsky zatykač proti štátnemu príslušníkovi tretej krajiny) (C‑700/21, EU:C:2023:444, body 53 až 68). Pozri, čo sa týka článku 5 bodu 3 tohto rámcového rozhodnutia, uznesenie zo 16. novembra 2023, PY (Štátny príslušník tretej krajiny vo vykonávajúcom členskom štáte) (C‑636/22, EU:C:2023:899, body 42 a 43).
(
30
)	Pozri uznesenie zo 16. novembra 2023, PY (Štátny príslušník tretej krajiny vo vykonávajúcom členskom štáte) (C‑636/22, EU:C:2023:899, bod 39). Posúdenie súdneho orgánu vykonávajúceho zatykač, či existuje legitímny záujem, ktorý odôvodňuje, aby sa trest alebo ochranné opatrenie uložené v členskom štáte, ktorý vydal zatykač, vykonali na území členského štátu vykonávajúceho zatykač, treba vykonať na základe celkového posúdenia všetkých konkrétnych skutočností, ktoré charakterizujú situáciu vyžiadanej osoby a ktoré môžu naznačovať, či medzi touto osobou a členským štátom vykonávajúcim zatykač existujú väzby umožňujúce konštatovať, že uvedená osoba je v tomto štáte dostatočne integrovaná a že preto výkon trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia zahŕňajúceho pozbavenie osobnej slobody uloženého v členskom štáte vydávajúcom zatykač v členskom štáte vykonávajúcom zatykač prispeje k dosiahnutiu cieľa sociálnej nápravy sledovaného článkom 5 bodom 3 rámcového rozhodnutia 2002/584. Medzi týmito okolnosťami sa nachádzajú rodinné, jazykové, kultúrne, sociálne alebo ekonomické väzby, ktoré udržiava vyžiadaná osoba s členským štátom vykonávajúcim zatykač, ako aj povaha, trvanie a podmienky jej pobytu v tomto členskom štáte. Pozri analogicky v súvislosti s článkom 4 bodom 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 rozsudok zo 6. júna 2023, O. G. (Európsky zatykač proti štátnemu príslušníkovi tretej krajiny) (C‑700/21, EU:C:2023:444, body 60 až 62 a 65, ako aj citovaná judikatúra).
(
31
)	Súdny dvor už zdôraznil, že cieľ spočívajúci v uľahčení sociálnej nápravy odsúdenej osoby sledovaný v článku 5 bode 3 rámcového rozhodnutia 2002/584, musí byť vyvážený inými záujmami, najmä efektivitou trestného stíhania na účely zabezpečenia úplného a účinného potrestania trestného činu, na základe ktorého bol vydaný európsky zatykač: pozri rozsudok SF (bod 56). Ako uviedol generálny advokát Pikamäe v súvislosti s článkom 5 bodom 3 rámcového rozhodnutia 2002/584 vo svojich návrhoch, ktoré predniesol vo veci SF (Európsky zatykač – Záruka vrátenia do vykonávajúceho štátu) (C‑314/18, EU:C:2019:427, bod 61), „cieľ uľahčiť sociálnu reintegráciu odsúdenej osoby teda nemá absolútny charakter a môže byť vyvážený inými požiadavkami“.
(
32
)	K vráteniu členským štátom, ktorý vydal zatykač, môže dôjsť iba po tom, čo odsudzujúce rozhodnutie nadobudlo právoplatnosť: pozri rozsudok SF (body 52 a 53).
(
33
)	Pozri v tejto súvislosti rovnako oznámenie Komisie – Príručka o vydávaní a vykonávaní európskeho zatykača (Ú. v. EÚ C, C/2023/1270), body 2.5.2 a 5.9.2, z ktorého vyplýva, že v prípade uvedenom v článku 5 bode 3 rámcového rozhodnutia 2002/584 sa na presun trestu do členského štátu, v ktorom sa vykonáva, musí uplatniť postup a podmienky vyžadované rámcovým rozhodnutím 2008/909. To okrem iného viedlo Súdny dvor k tomu, že rozhodol, že článok 25 rámcového rozhodnutia 2008/909 sa má vykladať v tom zmysle, že ak výkon európskeho zatykača vydaného na účely trestného stíhania podlieha podmienke stanovenej v článku 5 bode 3 rámcového rozhodnutia 2002/584, vykonávajúci členský štát môže na účely výkonu trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia spojeného s odňatím slobody uloženého v členskom štáte, ktorý vydal zatykač proti dotknutej osobe, prispôsobiť dĺžku trvania tohto odsúdenia len za podmienok prísne stanovených v článku 8 ods. 2 rámcového rozhodnutia 2008/909: pozri rozsudok SF (bod 68).
(
34
)	Pozri rozsudok SF (bod 51).
(
35
)	Pozri najmä rozsudok SF (bod 47 a citovaná judikatúra).
(
36
)	Pozri rozsudok z 18. apríla 2023, E. D. L. (Dôvod odmietnutia založený na ochorení) (C‑699/21, EU:C:2023:295, bod 44).
(
37
)	Všeobecnejšie zdôrazňujem, že v štádiu odovzdania osoby súdny orgán vykonávajúci zatykač nemôže mať istotu, že trest, ktorý bude prípadne uložený, bude môcť byť vykonaný na území členského štátu vykonávajúceho zatykač. V závislosti od druhu trestu sa môžu stať relevantné niektoré dôvody odmietnutia uznania a výkonu. Platí to napríklad pre článok 9 ods. 1 písm. k) rámcového rozhodnutia 2008/909, ktorý upravuje prípad, keď uložený trest zahŕňa opatrenie týkajúce sa psychiatrickej alebo zdravotnej starostlivosti, alebo iné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, ktoré vykonávajúci štát nemôže bez ohľadu na článok 8 ods. 3 vykonať v súlade so svojím právnym systémom alebo systémom zdravotnej starostlivosti.
(
38
)	Dodávam, že druhá veta odôvodnenia 12 rámcového rozhodnutia 2008/909 je uvádzaná ako príklad, ako to naznačuje výraz „okrem iného“, a nemôže teda znamenať, že na článok 9 ods. 1 písm. d) tohto rámcového rozhodnutia sa nemožno v žiadnom prípade odvolať pri uplatnení záruky vrátenia upravenej v článku 5 bode 3 rámcového rozhodnutia 2002/584.