62019TJ0136
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (štvrtá rozšírená komora)
z 25. októbra 2023 (
*1
)
„Hospodárska súťaž – Zneužitie dominantného postavenia – Vnútorný trh so zemným plynom – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 102 ZFEÚ – Regulovaný trh – Definícia relevantného trhu – Rumunský tranzitný plynovod 1 – Nositeľ práva na výlučné užívanie rumunského plynovodu 1 – Odmietnutie prístupu – Povinnosť verejných dodávok – Výnimka z dôvodu štátneho zásahu – Prevádzkovateľ prepravnej siete – Prevádzkovateľ zásobníka – Protisúťažná stratégia – Účinky vylúčenia – Jediné a pokračujúce porušenie – Právo na obhajobu“
Vo veci T‑136/19,
Bulgarian Energy Holding EAD, so sídlom v Sofii (Bulharsko),
Bulgartransgaz EAD, so sídlom v Sofii,
Bulgargaz EAD, so sídlom v Sofii,
v zastúpení: M. Powell, A. Komninos, H. Gafsen a W. De Catelle, advokáti,
žalobkyne,
ktoré v konaní podporuje:
Bulharská republika, v zastúpení: L. Zacharieva a T. Mitova, splnomocnené zástupkyne,
vedľajší účastník konania,
proti
Európskej komisii, v zastúpení: H. van Vliet, G. Meessen, J. Szczodrowski a C. Georgieva, splnomocnení zástupcovia,
žalovanej,
ktorú v konaní podporuje:
Overgas Inc., so sídlom v Sofii, v zastúpení: S. Cappellari a S. Gröss, advokáti,
vedľajší účastník konania,
VŠEOBECNÝ SÚD (štvrtá rozšírená komora)
na poradách v zložení: predseda komory S. Gervasoni, sudcovia L. Madise, P. Nihoul, R. Frendo (spravodajkyňa) a J. Martín y Pérez de Nanclares,
tajomník: I. Kurme, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po pojednávaní z 29. septembra 2022,
vyhlásil tento
Rozsudok (
1
)
[omissis]
I. Okolnosti predchádzajúce sporu
2
BEH (Bulgarian Energy Holding EAD) je spoločnosť vo výlučnom vlastníctve bulharského štátu. Práva bulharského štátu v spoločnosti BEH vykonáva bulharský minister energetiky. BEH má v Bulharsku niekoľko dcérskych spoločností pôsobiacich v oblasti energetiky. V plynárenskom odvetví vlastní 100 % základného imania svojich dcérskych spoločností Bulgargaz a Bulgartransgaz.
3
Bulgargaz je verejným dodávateľom plynu v Bulharsku.
4
Bulgartransgaz je:
–
prevádzkovateľ plynárenskej prepravnej siete (ďalej len „PPS“) s povolením v Bulharsku; z tohto titulu prevádzkuje bulharskú plynárenskú prepravnú sieť (ďalej len „prepravná sieť“) a bulharský tranzitný plynovod,
–
prevádzkovateľ jediného zásobníka zemného plynu ((ďalej len „PZP“) v tejto krajine, ktorý sa nachádza pod zemou v Chiren (ďalej len „zásobník Chiren“).
A. Skutkový rámec
[omissis]
1.
O zásobovaní Bulharska plynom
6
Počas obdobia porušovania existovali v Bulharsku dva zdroje zásobovania plynom, a to domáca ťažba a dovoz z Ruska. Keďže domáca ťažba bola v tom čase zanedbateľná, zásobovanie krajiny bolo takmer úplne závislé od dovozu ruského plynu.
7
Ruský plyn bol prepravovaný do Bulharska cez Ukrajinu a Rumunsko tromi plynovodmi, konkrétne rumunskými tranzitnými plynovodmi 1, 2 a 3, ktoré spravuje spoločnosť Transgaz SA, prevádzkovateľ plynárenskej prepravnej siete v Rumunsku.
8
Rumunský tranzitný plynovod 1 (ďalej len „rumunský plynovod 1“) viedol cez Rumunsko od vstupného bodu, meracej stanice plynu Isaccea 1, ktorá sa nachádza na ukrajinsko‑rumunskej hranici, po vstupný bod prepravnej siete Negru Vodă 1 nachádzajúci sa na rumunsko‑bulharskej hranici. Prepravná sieť, ktorá bola zase napojená na zásobník Chiren, bola čisto vnútroštátnou sieťou, na ktorú bola napojená väčšina zákazníkov a miestnych distribučných sietí v Bulharsku, s výnimkou zákazníkov a distribučných sietí na juhozápade Bulharska.
9
Rumunské tranzitné plynovody 2 a 3 prepravovali ruský plyn z ukrajinsko‑rumunskej hranice na rumunsko‑bulharskú hranicu po vstupné miesta Negru Vodă 2 a 3 a na bulharskom území sa spojili, čím vytvorili bulharský tranzitný plynovod. Tento plynovod sa využíval na obmedzené zásobovanie juhozápadného Bulharska a prepravoval plyn najmä do Bývalej juhoslovanskej republiky Macedónsko, Grécka a Turecka.
10
Preto minimálne do apríla 2016 bol rumunský plynovod 1 jedinou reálnou cestou na prepravu plynu do Bulharska s cieľom zásobovať väčšinu krajiny.
11
Rumunský plynovod 1 s celkovou kapacitou 7,4 miliardy kubických metrov ročne bol vybudovaný v roku 1974 v súlade s medzivládnou dohodou medzi Bulharskou ľudovou republikou a Rumunskou socialistickou republikou z 29. novembra 1970 (ďalej len „medzivládna dohoda z roku 1970“).
12
Dňa 5. júla 1974 uzavrela predchodkyňa spoločnosti Bulgargaz, spoločnosť Neftochim, dohodu so spoločnosťou Rompetrol, predchodkyňou spoločnosti Transgaz, o využívaní rumunského plynovodu 1. Táto dohoda zostala v platnosti do roku 2005.
13
Dňa 18. februára 2003 uzavreli Bulharská republika a Rumunsko novú medzivládnu dohodu (ďalej len „medzivládna dohoda z roku 2003“). Podľa článku 3 tejto dohody sa zmluvné strany zaviazali, že budú naliehať na svojich príslušných plynárenských prevádzkovateľov, konkrétne spoločnosti Bulgargaz a Transgaz, aby uzavreli novú zmluvu o využívaní rumunského plynovodu 1, ktorá by zohľadnila nové tarify za tranzit.
14
Dňa 19. októbra 2005 tak Transgaz a Bulgargaz uzavreli novú dohodu (ďalej len „dohoda z roku 2005“), na základe ktorej Bulgargaz získala výhradné užívanie rumunského plynovodu 1 do 31. decembra 2011. Táto zmluva v podstate zaručovala ročnú kapacitu 6,49 miliardy metrov kubických. Bulgargaz ako protihodnotu platila spoločnosti Transgaz pevný ročný poplatok nezávisle od skutočne využívanej kapacity. V roku 2009 bola táto dohoda predĺžená do 31. decembra 2016.
2.
O dodávkach plynu v Bulharsku
15
Počas obdobia porušovania Bulgargaz nakupovala plyn z Ruska a bola jediným alebo hlavným dovozcom ruského plynu v Bulharsku. Získala tiež väčšinu domácej produkcie plynu. Bulgargaz tak bola hlavným dodávateľom plynu jednak v súvislosti s nadväzujúcim veľkoobchodom a jednak v súvislosti s koncovými zákazníkmi, teda podnikmi priamo napojenými na prepravnú sieť.
16
Počas obdobia porušovania pôsobila Bulgargaz ako verejný dodávateľ plynu na bulharských trhoch na základe licencie č. JI‑214‑14/29.11.2006 na verejné dodávky plynu na území Bulharskej republiky (ďalej len „licencia Bulgargaz“). Táto licencia jej bola udelená rozhodnutím č. P‑046 Komisija za energijno i vodno regulirane (Komisia pre reguláciu energetiky a vody, Bulharsko, ďalej len „bulharský regulačný orgán“) z 29. novembra 2006 (ďalej len „rozhodnutie bulharského regulačného orgánu“) na základe ЗАКОН ЗА ЕНЕРГЕТИКАТА (zákon o energetike) z 9. decembra 2003 (DV č. 107 z 9. decembra 2003), naposledy zmeneného 13. decembra 2018 (DV č. 103 z 13. decembra 2018) (ďalej len „bulharský zákon o energetike“), na obdobie 35 rokov (článok 2.6.1 uvedenej licencie).
[omissis]
4.
O zásobníku Chiren
21
Zemný plyn sa môže skladovať na ďalšie použitie v podzemných zásobníkoch plynu. Tieto zariadenia môžu slúžiť ako nástroj na prispôsobenie ponuky dopytu, najmä vzhľadom na sezónne zmeny dopytu po plyne. Okrem toho, najmä ak existuje veľkej závislosť od jediného zdroja zásobovania, tieto zariadenia môžu v prípade prerušenia dodávok ponúknuť významné rezervné možnosti.
22
V Bulharsku bol zásobník Chiren s kapacitou 0,5 miliardy kubických metrov jediným zásobníkom plynu, ktorý existoval počas obdobia porušovania. Nešlo o zásobník na viac cyklov, keďže plyn mohol byť do neho vtláčaný len počas tzv. „letných“ mesiacov a odoberaný len počas tzv. „zimných“ mesiacov.
[omissis]
C. Napadnuté rozhodnutie
34
V napadnutom rozhodnutí Komisia v podstate dospela k záveru, že žalobkyne sa dopustili jediného a pokračujúceho porušenia článku 102 ZFEÚ v období od 30. júla 2010 do 1. januára 2015 (pozri odôvodnenie 653).
[omissis]
II. Návrhy účastníkov konania
56
Žalobkyne podporované Bulharskou republikou v poslednom znení svojich návrhov navrhujú, aby Všeobecný súd:
–
prijal opatrenie na zabezpečenie priebehu konania alebo opatrenie týkajúce sa dokazovania, ktorým Komisii nariadi, aby predložila oznámenie o výhradách vo veci AT.39816 – Dodávky zemného plynu v strednej a východnej Európe (ďalej len „vec Gazprom“), ako aj dokumenty, na ktoré táto vec odkazuje v rozsahu, v akom sa týkajú bulharského trhu s plynom,
–
zrušil v celom rozsahu alebo čiastočne napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom sa týka žalobkýň alebo jednej z nich,
–
alternatívne zrušil pokutu, ktorá im bola uložená, alebo znížil jej výšku,
–
uložil Európskej komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
57
Komisia podporovaná spoločnosťou Overgas navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu,
–
uložil žalobkyniam povinnosť nahradiť trovy konania.
III. Právny stav
58
Žalobkyne uvádzajú sedem žalobných dôvodov, ktoré sú založené:
–
prvý žalobný dôvod na porušení ich práva na obhajobu, zásady riadnej správy vecí verejných a zásady transparentnosti,
–
druhý na nedostatku odôvodnenia a nesprávnom právnom posúdení a nesprávnom posúdení skutkového stavu, pokiaľ ide o vymedzenie trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1,
–
tretí na nesprávnom konštatovaní dominantného postavenia žalobkýň na relevantných trhoch,
–
štvrtý na nesprávnom konštatovaní zneužitia dominantného postavenia žalobkyňami,
–
piaty na nesprávnom posúdení dĺžky trvania údajného porušenia,
–
šiesty na tom, že žalobkyniam bola odňatá možnosť uzavrieť vec formou prijatia záväzkov v súlade s článkom 9 nariadenia č. 1/2003,
–
siedmy na pochybeniach pri výpočte výšky pokuty.
[omissis]
A. O druhom žalobnom dôvode založenom na nedostatku odôvodnenia a nesprávnom právnom posúdení a nesprávnom posúdení skutkového stavu, pokiaľ ide o vymedzenie trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1
[omissis]
3.
O tretej časti založenej na nesprávnom právnom posúdení a nesprávnom posúdení skutkového stavu pri vymedzení trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1
79
Žalobkyne podporované Bulharskou republikou tvrdia, že vymedzenie trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1 je poznačené:
–
nesprávnym právnym posúdením v rozsahu, v akom Komisia nerozlišovala medzi primárnym a sekundárnym trhom s kapacitou rumunského plynovodu 1,
–
prvým nesprávnym posúdením skutkového stavu v rozsahu, v akom Komisia neidentifikovala Transgaz ako poskytovateľa služieb súvisiacich s kapacitou rumunského plynovodu 1,
–
druhým nesprávnym posúdením skutkového stavu v rozsahu, v akom Komisia identifikovala Bulgargaz ako poskytovateľa kapacity uvedeného plynovodu, a nie ako kupujúceho.
80
Je potrebné začať spoločným preskúmaním prvých dvoch pochybení uvádzaných žalobkyňami.
a)
O nesprávnom právnom posúdení a nesprávnom posúdení skutkového stavu založených v príslušnom poradí na tom, že Komisia nerozlišovala medzi primárnym a sekundárnym trhom s kapacitou rumunského plynovodu 1 a neidentifikovala Transgaz ako poskytovateľa uvedenej kapacity
81
Žalobkyne uvádzajú, že nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 715/2009 z 13. júla 2009 o podmienkach prístupu do prepravných sietí pre zemný plyn, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1775/2005 (Ú. v. EÚ L 211, 2009, s. 36), rozlišuje medzi primárnym a sekundárnym trhom s kapacitou plynu. Zdôrazňujú, že podľa tohto nariadenia môže kapacitu na primárnom trhu predávať len PPS, zatiaľ čo užívatelia siete môžu kapacitu ďalej predávať len na sekundárnom trhu. Komisia sa teda tým, že nerozlišovala medzi primárnym a sekundárnym trhom s kapacitou plynu, na jednej strane dopustila nesprávneho právneho posúdenia, keď prijala definíciu trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1 v rozpore s nariadením č. 715/2009, a na druhej strane nezohľadnila skutočnosť, že Transgaz bola poskytovateľom na uvedenom primárnom trhu.
82
V tejto súvislosti je pravda, že nariadenie č. 715/2009 rozlišuje medzi primárnym a sekundárnym trhom s kapacitou plynu. Podľa uvedeného nariadenia primárnym trhom je trh, na ktorom s kapacitou obchoduje priamo PPS (pozri článok 2 ods. 1 bod 22), zatiaľ čo sekundárnym trhom je trh, na ktorom sa obchoduje s kapacitou mimo primárneho trhu (pozri článok 2 ods. 1 bod 6).
83
Odôvodnenie 34 nariadenia č. 715/2009 však spresňuje, že týmto nariadením, ako aj usmerneniami prijatými v súlade s týmto nariadením, nie je dotknuté uplatňovanie pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže.
84
Okrem toho, ako vyplýva z bodov 2 a 3 oznámenia o definícii trhu, pojem trhu v oblasti hospodárskej súťaže sa líši od iných koncepcií trhu často používaných v iných kontextoch (rozsudok z 1. júla 2010, AstraZeneca/Komisia, T‑321/05, EU:T:2010:266, bod 97). Jeho hlavným cieľom je systematicky identifikovať obmedzenia, ktoré hospodárska súťaž vyvíja na dotknuté podniky (rozsudok z 18. mája 2022, Wieland‑Werke/Komisia, T‑251/19, neuverejnený, EU:T:2022:296, bod 40).
85
V rámci uplatnenia článku 102 ZFEÚ sa tak definícia relevantného trhu vykonáva s cieľom vymedziť okruh, vnútri ktorého treba posúdiť, či je podnik schopný správať sa do značnej miery nezávisle od svojich konkurentov, zákazníkov a spotrebiteľov, a teda či má dominantné postavenie v zmysle tohto ustanovenia (rozsudky z 9. novembra 1983, Nederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin/Komisia, 322/81, EU:C:1983:313, bod 37, a z 1. júla 2010, AstraZeneca/Komisia, T‑321/05, EU:T:2010:266, point 30).
86
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že na účely preskúmania prípadného dominantného postavenia podniku treba možnosti hospodárskej súťaže posudzovať v rámci trhu zahŕňajúceho všetky výrobky alebo služby, ktoré sa so zreteľom na svoje vlastnosti zvlášť hodia na uspokojovanie stálych potrieb a sú málo zameniteľné s inými výrobkami alebo službami, pričom tieto možnosti hospodárskej súťaže treba posudzovať aj s prihliadnutím na podmienky hospodárskej súťaže a štruktúru ponuky a dopytu (pozri rozsudky z 9. novembra 1983, Nederlandsche Banden‑Industrie‑Michelin/Komisia, 322/81, EU:C:1983:313, bod 37 a citovanú judikatúru, a z 1. júla 2010, AstraZeneca/Komisia, T‑321/05, EU:T:2010:266, bod 31 a citovanú judikatúru).
87
S cieľom určiť, či bola Komisia povinná rozlišovať medzi primárnym a sekundárnym trhom s kapacitou rumunského plynovodu 1, treba preto overiť, či počas obdobia porušovania bolo toto rozlišovanie relevantné vzhľadom na služby ponúkané na každom z uvedených trhov, aby sa tak vymedzil okruh, v rámci ktorého sa mala posúdiť otázka, či žalobkyne mali dominantné postavenie na tomto relevantnom trhu.
88
Je pritom nesporné, že počas obdobia porušovania bol rumunský plynovod 1 jedinou reálnou cestou na prepravu ruského plynu do Bulharska, takže služby súvisiace s kapacitou uvedeného plynovodu neboli zameniteľné s inými službami v zmysle judikatúry citovanej v bode 86 vyššie na účely prepravy plynu medzi Ruskom a Bulharskom. Z toho a contrario a stále v zmysle tej istej judikatúry vyplýva, že služby súvisiace s kapacitou rumunského plynovodu 1 na primárnom a sekundárnom trhu predstavovali súbor služieb, ktoré sú osobitne vhodné na uspokojenie stálych potrieb, a preto boli vzájomne zameniteľné.
89
V tejto súvislosti Komisia správne uviedla, že počas obdobia porušovania mala Bulgargaz podľa dohody z roku 2005 nielen vyhradenú celú kapacitu rumunského plynovodu 1, ale mohla tiež zabrániť akémukoľvek pokusu spoločnosti Transgaz o poskytnutie kapacity tretím osobám na primárnom trhu (pozri odôvodnenia 260 a 261 napadnutého rozhodnutia). Článok 17.1 uvedenej dohody totiž stanovoval, že „[rumunský] plynovod [1] je vyhradený na výlučné užívanie [spoločnosti Bulgargaz] a bez [jej] súhlasu nie je možné napojiť na tento plynovod iných zákazníkov a nebude prepravované žiadne ďalšie množstvo zemného plynu“.
90
Takže napriek skutočnosti, že Transgaz bol PPS rumunského plynovodu 1 počas obdobia porušovania:
–
Bulgargaz bola jediným subjektom, ktorý mohol ponúkať služby súvisiace s kapacitou uvedeného plynovodu na sekundárnom trhu vďaka výhradnému užívaniu tejto infraštruktúry, ktoré jej priznala dohoda z roku 2005,
–
Bulgargaz mala tiež na základe práva na predchádzajúci súhlas, ktoré jej udelila dohoda z roku 2005, možnosť namietať proti akejkoľvek žiadosti o prístup na primárny trh.
91
Rozlišovanie medzi primárnym a sekundárnym trhom preto nebolo relevantné pre analýzu vykonanú na základe článku 102 ZFEÚ.
92
Žalobkyne sa domnievajú, že tento záver je nesprávny, pretože podľa nich bola Transgaz na základe nariadenia č. 715/2009 povinná jednostranne prevziať nevyužitú kapacitu spoločnosti Bulgargaz v rumunskom plynovode 1 a ponúknuť ju tretím osobám, a to bez ohľadu na existenciu dohody z roku 2005. V tomto ohľade uvádzajú, že uvedené nariadenie a k nemu pripojené usmernenia v znení platnom do 16. septembra 2012 (ďalej len „usmernenia z roku 2009“), ktoré sa týkajú postupov riadenia zmluvného preťaženia, majú priamy účinok. Vzhľadom na to tvrdia, že skutočnosť, že Rumunsko tieto pravidlá nevykonalo, im nemôže byť na ujmu.
93
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa nariadenia č. 715/2009:
–
pevná kapacita je kapacita prepravy plynu, ktorú PPS zmluvne zaručuje ako neprerušiteľnú (pozri článok 2 ods. 1 bod 16),
–
technická kapacita je maximálna pevná kapacita, ktorú môže PPT ponúknuť užívateľom siete pri zohľadnení integrity siete a prevádzkových požiadaviek prepravnej siete (pozri článok 2 ods. 1 bod 18),
–
k zmluvnému preťaženiu dochádza, keď je úroveň dopytu po pevnej kapacite vyššia ako technická kapacita (pozri článok 2 ods. 1 bod 21),
–
nevyužitá kapacita je pevná kapacita, ktorú získal užívateľ siete na základe zmluvy o preprave, ale ktorú tento užívateľ nenominoval v lehote stanovenej v zmluve (pozri článok 2 ods. 1 bod 4),
–
prerušiteľná kapacita je kapacita prepravy plynu, ktorú môže PPS prerušiť podľa podmienok ustanovených v zmluve o preprave (pozri článok 2 ods. 1 bod 13).
94
Článok 16 ods. 3 písm. a) nariadenia č. 715/2009 stanovuje, že v prípade zmluvného preťaženia musí PPS ponúkať nevyužitú kapacitu na primárnom trhu najmenej deň vopred a ako prerušiteľnú.
95
Usmernenia z roku 2009, ktoré doplnili nariadenie č. 715/2009, v bode 2.2 ods. 1 stanovovali, že ak zmluvná kapacita zostane nevyužitá, PPS musia sprístupniť túto kapacitu na primárnom trhu ako prerušiteľnú prostredníctvom zmlúv s rôznou dobou platnosti. Táto povinnosť sa však týkala len prípadu, keď dotknutý užívateľ siete neponúkal nevyužitú kapacitu za primeranú cenu na sekundárnom trhu.
96
Naproti tomu, pokiaľ ide o možnosť odobrať a opätovne prideliť nevyužitú kapacitu ako pevnú kapacitu, usmernenia z roku 2009 v bode 2.2 ods. 4 stanovovali len to, že v prípade potreby PPS vyvíjajú primerané úsilie, aby ponúkli aspoň časti nevyužitej kapacity ako pevnú kapacitu.
97
Z článku 16 ods. 3 písm. a) nariadenia č. 715/2009 vykladaného s prihliadnutím na usmernenia z roku 2009 vyplývajú dve zistenia. Po prvé Transgaz musela ponúknuť nevyužitú kapacitu rumunského plynovodu 1 len vtedy, ak ju Bulgargaz neponúkala za primeranú cenu na sekundárnom trhu. Po druhé v takom prípade bola Transgaz povinná ponúknuť nevyužitú kapacitu spoločnosti Bulgargaz tretím osobám len ako krátkodobú a prerušiteľnú kapacitu, a nie ako pevnú kapacitu.
98
V odôvodnení 35 napadnutého rozhodnutia, ktoré žalobkyne nespochybnili, pritom Komisia uviedla, že nadväzujúci dodávatelia plynu sa bežne nemohli spoliehať na prerušiteľnú kapacitu, aby splnili svoje záväzky dodávok voči svojim zákazníkom, pretože túto kapacitu PPS negarantoval. Ponuka spoločnosti Transgaz na nevyužitú kapacitu spoločnosti Bulgargaz ako krátkodobú a prerušiteľnú kapacitu by teda neumožnila uvedenému PPS uspokojiť stále potreby podnikov, ktoré chcú získať prístup k rumunskému plynovodu 1.
99
Zmena usmernení z roku 2009 prijatím rozhodnutia Komisie 2012/490/EÚ z 24. augusta 2012 o zmene a doplnení prílohy I k nariadeniu č. 715/2009 (Ú. v. EÚ L 231, 2012, s. 16, ďalej len „usmernenia z roku 2012“) potvrdzuje, že povinnosť stanovená v článku 16 ods. 3 nariadenia č. 715/2009 bola nedostatočná. Z odôvodnenia 2 rozhodnutia 2012/490/EÚ totiž vyplýva, že usmernenia z roku 2012 boli prijaté, pretože prax ukázala, že aj napriek uplatňovaniu niektorých zásad riadenia preťaženia, ako je napríklad poskytovanie prerušiteľnej kapacity, zmluvné preťaženie zostáva prekážkou brzdiacou rozvoj dobre fungujúceho vnútorného trhu s plynom.
100
V záujme vyriešenia tejto situácie preto usmernenia z roku 2012 stanovili štyri rôzne postupy, ktorých cieľom bolo umožniť PPS v prípade zmluvného preťaženia prerozdeliť nevyužitú kapacitu ako pevnú kapacitu. Tri z týchto postupov sa mali uplatňovať od 1. októbra 2013, a teda počas obdobia porušovania.
101
V prejednávanej veci žalobkyne odkazujú na dva z týchto mechanizmov, a to jednak na mechanizmus zvýšenia kapacity prostredníctvom systému nadmerného objednania a spätného odkúpenia stanoveného v bode 2.2.2 usmernení z roku 2012 (ďalej len „mechanizmus nadmerného objednania a spätného odkúpenia“) a jednak na mechanizmus „use‑it‑or‑lose‑it“ (využi to, inak to strácaš) (UIOLI) poskytovania dlhodobej kapacity stanovený v bode 2.2.5 uvedených usmernení (ďalej len „mechanizmus UIOLI“ a spolu s mechanizmom nadmerného objednania a spätného odkúpenia len „stimulačné mechanizmy“).
102
V prvom rade mechanizmus nadmerného objednania a spätného odkúpenia umožňoval PPS zvýšiť kapacitu svojej siete tým, že ponúkal dodatočnú kapacitu ako pevnú kapacitu presahujúcu kapacitu, ktorú bolo možné prepraviť. PPS musel odkúpiť časť tejto kapacity, ktorú nakoniec užívatelia nominovali a ktorá presahovala to, čo bola schopná prepraviť plynárenská prepravná sieť (pozri bod 2.2.2 ods. 1 a 6 usmernení z roku 2012). S cieľom motivovať PPS k tomu, aby prevzal riziká spojené s nadmerným predajom, systém stanovoval finančnú kompenzáciu (pozri bod 2.2.2 ods. 3 usmernení z roku 2012).
103
Aby sa mechanizmus nadmerného objednania a spätného odkúpenia mohol zaviesť, v usmerneniach z roku 2012 sa uvádzalo, že ho musí vopred schváliť národný regulačný orgán a že musí byť predmetom konzultácií s národnými regulačnými orgánmi susediacich členských štátov (pozri bod 2.2.2 ods. 1 uvedených usmernení).
104
V druhom rade podľa mechanizmu UIOLI boli národné regulačné orgány povinné vyžadovať od PPS, aby čiastočne alebo úplne odobrali zmluvnú kapacitu v prepojovacom bode, ktorú užívateľ siete sústavne nedostatočne využíva, pokiaľ tento užívateľ nepredal ani neponúkol na predaj za rozumných podmienok svoju nevyužitú kapacitu a pokiaľ iný používateľ siete požiada o pevnú kapacitu (pozri bod 2.2.5 ods. 1 usmernení z roku 2012).
105
Aby však PPS mohol využívať mechanizmus UIOLI, musel národný regulačný orgán vopred určiť, že podmienky stanovené v usmerneniach z roku 2012, ktoré PPS umožňujú odobrať kapacitu, sú splnené (pozri bod 2.2.5 ods. 1 a 4 usmernení z roku 2012).
106
Žalobkyne v podstate tvrdia, že od roku 2012 mohla Transgaz využívať stimulačné mechanizmy na jednostranné odobratie nevyužitej kapacity spoločnosti Bulgargaz v rumunskom plynovode 1 a jej prerozdelenie tretím osobám.
107
V tejto súvislosti z bodov 103 až 105 vyššie vyplýva, že na to, aby sa tieto stimulačné mechanizmy mohli uplatniť, musel rumunský regulačný orgán prijať určité predbežné opatrenia.
108
V odôvodneniach 293 a 294 napadnutého rozhodnutia pritom Komisia konštatovala, že rumunský regulačný orgán v tom čase neprijal potrebné predbežné opatrenia, aby umožnil PPS využívať stimulačné mechanizmy.
109
Žalobkyne však spochybňujú nevyhnutnosť zásahu rumunského regulačného orgánu na to, aby Transgaz mohla tretím osobám ponúknuť nevyužitú kapacitu spoločnosti Bulgargaz v rumunskom plynovode 1.
110
Stanovisko žalobkýň pri analýze neobstojí. Bez predchádzajúceho zásahu národného regulačného orgánu počas obdobia porušovania by totiž stimulačné mechanizmy nemohli byť zavedené (pozri body 103 a 105 vyššie). To znamená, že počas tohto obdobia Transgaz nemohla využívať tieto mechanizmy na jednostranné odobratie nevyužitej kapacity spoločnosti Bulgargaz v rumunskom plynovode 1 a ponúkať ju tretím osobám ako pevnú kapacitu. Transgaz preto mohla ponúknuť uvedenú nevyužitú kapacitu tretím osobám podľa nariadenia č. 715/2009 len ako krátkodobú a prerušiteľnú kapacitu.
111
Ako pritom vyplýva z bodu 98 vyššie, krátkodobá a prerušiteľná ponuka by spoločnosti Transgaz v praxi neumožnila obísť obmedzenia uložené dohodou z roku 2005, a tak uspokojiť stále potreby dodávateľov, ktorí chcú získať prístup k rumunskému plynovodu 1, keďže takáto kapacita by nebola pre nadväzujúcich dodávateľov plynu atraktívna, pretože im neumožňovala plniť svoje záväzky dodávok voči svojim zákazníkom.
112
Za týchto podmienok rozlišovanie medzi primárnym a sekundárnym trhom s kapacitou plynu nebolo v prejednávanej veci relevantné na účely posúdenia, či žalobkyne mali dominantné postavenie, pokiaľ ide o služby súvisiace s kapacitou rumunského plynovodu 1. Ako bolo totiž konštatované v bode 89 vyššie, na základe dohody z roku 2005 bola Bulgargaz počas celého obdobia porušovania nielen jediným možným poskytovateľom služieb súvisiacich s kapacitou rumunského plynovodu 1 na sekundárnom trhu, ale kontrolovala aj prístup tretích osôb na primárny trh vďaka výhradnému užívaniu uvedeného plynovodu a právu na predchádzajúci súhlas, ktoré mala podľa dohody z roku 2005. Rovnako, keďže Transgaz mohla počas obdobia porušovania ponúknuť nevyužitú kapacitu bez súhlasu spoločnosti Bulgargaz len ako krátkodobú a prerušiteľnú kapacitu, Komisia sa nedopustila nesprávneho posúdenia, keď v rámci definície trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1 nepovažovala Transgaz za poskytovateľa.
113
Tieto závery nie sú spochybnené ostatnými tvrdeniami, ktoré uvádzajú žalobkyne.
114
V prvom rade žalobkyne tvrdia, že definícia trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1 prijatá Komisiou sa odchyľuje od jej rozhodovacej praxe.
115
Treba pritom pripomenúť, že Komisia musí jednotlivo preskúmať okolnosti v každej veci bez toho, aby bola viazaná skoršími rozhodnutiami, ktoré sa týkajú iných hospodárskych subjektov, iných trhov výrobkov a služieb alebo iných geografických trhov v rôznych obdobiach (pozri rozsudok z 9. septembra 2009, Clearstream/Komisia, T‑301/04, EU:T:2009:317, bod 55 a citovanú judikatúru). Okrem toho hospodárske subjekty nemôžu založiť svoju legitímnu dôveru na zachovaní predchádzajúcej rozhodovacej praxe, ktorá sa môže zmeniť v závislosti od zmeny okolností alebo vývoja analýzy Komisie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. mája 2015, Niki Luftfahrt/Komisia, T‑162/10, EU:T:2015:283, body 142 a 143).
116
Žalobkyne tak nemajú právo spochybniť zistenia Komisie z dôvodu, že sa odlišujú od skorších zistení v inej veci (rozsudok zo 14. decembra 2005, General Electric/Komisia, T‑210/01, EU:T:2005:456, bod 118; pozri tiež rozsudok z 9. septembra 2009, Clearstream/Komisia, T‑301/04, EU:T:2009:317, bod 55 a citovanú judikatúru).
117
V druhom rade žalobkyne tvrdia, že Legea nr. 123/2012 energiei electrice și a gazelor naturale (zákon č. 123/2012 o elektrine a zemnom plyne) z 10. júla 2012 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 485, zo 16. júla 2012, ďalej len „rumunský zákon o energetike“) prebral nariadenie č. 715/2009 a udelil spoločnosti Transgaz ako PPS právomoci odobrať nevyužitú kapacitu v rumunskom plynovode 1. V tejto súvislosti odkazujú na článok 130 ods. 1 a článok 194 uvedeného zákona, ako aj na metodiku prideľovania kapacity v rumunskom plynovode 1, uverejnenú rumunským regulačným orgánom 11. júla 2012 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 472, z 11. júla 2012, ďalej len „metodika prideľovania kapacity“).
118
Toto tvrdenie nemôže uspieť z nasledujúcich dôvodov.
119
Po prvé článok 130 ods. 1 rumunského zákona o energetike nebol uplatniteľný na rumunský plynovod 1. Toto ustanovenie totiž ukladalo PPS povinnosť zabezpečiť prideľovanie kapacity v rámci prepojovacích plynovodov v súlade s nariadením č. 715/2009 [pozri článok 130 ods. 1 písm. q) rumunského zákona o energetike]. Podľa uvedeného zákona bol prepojovací plynovod prepravným plynovodom prekračujúcim hranicu medzi dvoma členskými štátmi Únie s jediným cieľom prepojiť plynárenské prepravné sústavy týchto dvoch štátov (pozri článok 100 ods. 34 uvedeného zákona). Rumunský plynovod 1 pritom nebol počas obdobia porušovania pripojený k rumunskej plynárenskej prepravnej sieti, a teda nepredstavoval prepojovací plynovod v zmysle článku 130 ods. 1 rumunského zákona o energetike.
120
Po druhé článok 194 rumunského zákona o energetike stanovoval, že porušenie ustanovení týkajúcich sa mechanizmov prideľovania kapacity a riadenia preťaženia stanovených právom Únie zo strany PPS predstavuje tiež porušenie rumunských pravidiel uplatniteľných v tejto oblasti (pozri článok 194 ods. 36 uvedeného zákona). Keďže však, ako vyplýva z bodu 110 vyššie, právna úprava Únie platná v tom čase neumožňovala spoločnosti Transgaz odobrať nevyužitú kapacitu a prerozdeliť ju tretím osobám ako pevnú kapacitu, článok 194 rumunského zákona o energetike ju tiež neoprávňoval konať v tomto zmysle.
121
Po tretie, pokiaľ ide o metodiku prideľovania kapacity, táto neukladala spoločnosti Transgaz ako PPS povinnosť odobrať všetku existujúcu kapacitu nevyužitú spoločnosťou Bulgargaz, ale od nej len vyžadovala, aby predala dostupnú kapacitu v uvedenom plynovode (pozri článok 1 uvedenej metodiky), teda kapacitu, ktorá nebola predmetom zmluvy. Článok 17.1 dohody z roku 2005 pritom stanovoval, že „[rumunský] plynovod [1] je vyhradený na výlučné užívanie [spoločnosti Bulgargaz] a bez [jej] súhlasu nie je možné napojiť na tento plynovod iných zákazníkov a a žiadne iné množstvo zemného plynu, než to, ktoré [Bulgargaz] dodala [spoločnosti Transgaz] do [meracej stanice plynu] Isaccea 1 nebude prepravované“. Keďže uvedená dohoda zostala v platnosti počas celého obdobia porušovania, treba konštatovať, že v tom čase neexistovala žiadna dostupná kapacita, ktorú by Transgaz mohla predať tretím podnikom na tomto plynovode.
122
Preto výhrady založené na tom, že Komisia sa dopustila nesprávneho právneho posúdenia, keď nerozlišovala medzi primárnym a sekundárnym trhom s kapacitou rumunského plynovodu 1, a nesprávneho posúdenia, keď neidentifikovala Transgaz ako poskytovateľa uvedenej kapacity, treba zamietnuť.
b)
O nesprávnom posúdení skutkového stavu založenom na identifikácii spoločnosti Bulgargaz ako poskytovateľa na rumunskom plynovode 1
123
V prvom rade žalobkyne tvrdia, že Bulgargaz bola len nadobúdateľom služieb súvisiacich s kapacitou rumunského plynovodu 1 na primárnom trhu s týmito službami, a nie poskytovateľom uvedených služieb.
124
Napadnuté rozhodnutie pritom nekvalifikuje Bulgargaz ako poskytovateľa na primárnom trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1. Komisia totiž len uviedla, že Transgaz pridelila kapacitu na tomto primárnom trhu spoločnosti Bulgargaz uzavretím dohody z roku 2005 (pozri odôvodnenie 291 napadnutého rozhodnutia). Ako však vyplýva z bodov 89 a 90 vyššie, vzhľadom na výhradné užívanie uvedeného plynovodu a právo na predchádzajúci súhlas priznané spoločnosti Bulgargaz článkom 17.1 uvedenej dohody, ktorý zostal v platnosti počas celého obdobia porušovania, Komisia konštatovala, že Transgaz nemohla tretím osobám ponúknuť kapacity na primárnom trhu bez súhlasu spoločnosti Bulgargaz, a že Bulgargaz teda ako jediná mohla tretím osobám poskytnúť prístup k rumunskému plynovodu 1 (pozri odôvodnenia 261, 288 a 306 napadnutého rozhodnutia).
125
Treba preto zamietnuť tvrdenie žalobkýň založené na skutočnosti, že Komisia nesprávne kvalifikovala spoločnosť Bulgargaz ako poskytovateľa na primárnom trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1.
126
V druhom rade žalobkyne tvrdia, že Komisia v odôvodnení 292 napadnutého rozhodnutia nesprávne dospela k záveru, že Bulgargaz mohla počas obdobia porušovania ďalej predávať kapacitu v rumunskom plynovode 1 na sekundárnom trhu, hoci Transgaz ešte neprijala pravidlá umožňujúce takéto obchodovanie v súlade s článkom 22 nariadenia č. 715/2009.
127
V tejto súvislosti je nepochybne pravda, že článok 22 nariadenia č. 715/2009 ukladal PPS povinnosť prijať určité opatrenia na umožnenie a uľahčenie obchodovania s kapacitou na sekundárnom trhu. Treba však uviesť, že Bulgargaz uzavrela 31. januára 2013 so spoločnosťou Overgas dohodu, na základe ktorej táto posledná uvedená spoločnosť získala prístup k rumunskému plynovodu 1, aj keď opatrenia stanovené v článku 22 uvedeného nariadenia Transgaz stále neprijala.
128
Preto, ako konštatovala Komisia v odôvodnení 292 napadnutého rozhodnutia, okolnosť, že Transgaz neprijala opatrenia stanovené v článku 22 nariadenia č. 715/2009, v skutočnosti nebránila tomu, aby Bulgargaz mohla ponúknuť kapacitu na sekundárnom trhu s kapacitou rumunského plynovodu 1.
129
Z toho vyplýva, že výhrada žalobkýň, podľa ktorej sa Komisia dopustila nesprávneho posúdenia skutkového stavu, keď usúdila, že Bulgargaz mohla poskytovať kapacitu rumunského plynovodu 1, nie je dôvodná.
130
V dôsledku toho treba túto časť, a teda aj druhý žalobný dôvod ako celok zamietnuť.
B. O treťom žalobnom dôvode založenom na nesprávnom konštatovaní dominantného postavenia žalobkýň na relevantných trhoch
131
Žalobkyne spochybňujú záver uvedený v odôvodneniach č. 426 a 427 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorého mala skupina BEH prostredníctvom spoločností Bulgargaz a Bulgartransgaz dominantné postavenie na piatich relevantných trhoch.
132
Tento žalobný dôvod sa delí na dve časti. Žalobkyne tvrdia, že Komisia nesprávne dospela k záveru, že na jednej strane mala spoločnosť Bulgargaz dominantné postavenie na trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1 a na druhej strane, že BEH mala nepriamo takéto postavenie na piatich relevantných trhoch.
1.
O prvej časti založenej na nesprávnom konštatovaní dominantného postavenia spoločnosti Bulgargaz na trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1
133
V prvom rade žalobkyne tvrdia, že definícia trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1 vychádza z nesprávneho právneho posúdenia a nesprávneho posúdenia skutkového stavu. Preto je nesprávny aj záver, že Bulgargaz má na tomto trhu dominantné postavenie.
134
V tejto súvislosti z analýzy druhého žalobného dôvodu vyplýva, že Komisia vymedzila trh so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1 bez toho, aby sa dopustila nesprávneho právneho posúdenia a nesprávneho posúdenia skutkového stavu. Z toho vyplýva, že prvé tvrdenie žalobkýň treba bez ďalšieho zamietnuť.
135
V druhom rade sa žalobkyne domnievajú, že aj keby definícia trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1 bola správna, posúdenie Komisie, podľa ktorého mala Bulgargaz na tomto trhu dominantné postavenie, je nesprávne.
136
Žalobkyne konkrétne tvrdia, že napadnuté rozhodnutie neobsahuje analýzu štruktúry trhu alebo trhovej sily podnikov pôsobiacich na rumunskom plynovode 1, čo je v rozpore s požiadavkami uvedenými v bodoch 13 až 15 oznámenia týkajúceho sa usmernení o prioritách Komisie v oblasti presadzovania práva pri uplatňovaní článku [102 ZFEÚ] na prípady zneužívania dominantného postavenia podnikov na vylúčenie konkurentov z trhu (Ú. v. EÚ C 45, 2009, s. 7). Zastávajú preto názor, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne nepreukázala, že Bulgargaz mala dominantné postavenie na trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1.
137
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry sa dominantné postavenie uvedené v článku 102 ZFEÚ týka silného ekonomického postavenia podniku, ktoré mu umožňuje brániť zachovaniu účinnej hospodárskej súťaže na relevantnom trhu tým, že mu dáva možnosť správať sa v značnej miere nezávisle od svojich konkurentov, zákazníkov a napokon aj spotrebiteľov. Existencia dominantného postavenia vo všeobecnosti vyplýva zo spojenia rôznych faktorov, ktoré samy osebe nie sú nevyhnutne rozhodujúce (rozsudky zo 14. februára 1978, United Brands a United Brands Continentaal/Komisia, 27/76, EU:C:1978:22, body 65 a 66, a z 13. februára 1979, Hoffmann‑La Roche/Komisia, 85/76, EU:C:1979:36, body 38 a 39).
138
Okrem toho existencia dominantného postavenia nevylučuje existenciu určitej hospodárskej súťaže, ale umožňuje podniku, ktorý sa nachádza v tejto situácii, ak nie určovať, tak výrazne ovplyvňovať podmienky, za akých sa bude táto hospodárska súťaž rozvíjať, a v každom prípade mu umožňuje správať sa vo veľkej miere bez ohľadu na túto súťaž a bez toho, aby mu jeho správanie spôsobovalo ujmu (rozsudok z z 13. februára 1979, Hoffmann‑La Roche/Komisia, 85/76, EU:C:1979:36, bod 39).
139
V prejednávanej veci Komisia uviedla, že infraštruktúra prepravy plynu predstavuje prirodzený monopol, a preto sa podnik, ktorý kontroluje kapacitu na týchto infraštruktúrach, stáva nevyhnutným obchodným partnerom, ktorého trhovú silu nemožno neutralizovať. V prípade rumunského plynovodu 1 Komisia dospela k záveru, že počas obdobia porušovania to bola Bulgargaz, ktorá kontrolovala akúkoľvek možnosť prístupu tretích osôb k tomuto plynovodu (pozri odôvodnenia 335, 418 a 420 napadnutého rozhodnutia).
140
Žalobkyne sa domnievajú, že toto posúdenie je poznačené štyrmi pochybeniami.
a)
O prvej výhrade založenej na tom, že Komisia nesprávne usúdila, že Bulgargaz kontrolovala prístup tretích osôb k rumunskému plynovodu 1
141
Žalobkyne tvrdia, že Komisia nesprávne usúdila, že Bulgargaz kontrolovala prístup tretích osôb k rumunskému plynovodu 1. Tvrdia, že túto kontrolu vykonávala Transgaz ako PPS tejto infraštruktúry.
142
Na podporu tejto výhrady žalobkyne v prvom rade tvrdia, že aj keď dohoda z roku 2005 bola zmluvou o exkluzivite, spoločnosti Bulgargaz boli v súvislosti s možnosťou ponúknuť kapacitu tretím osobám priznané len konzultačné práva, ktoré neboli nikdy využité.
143
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 17.1 dohody z roku 2005 stanovoval, že „[rumunský] plynovod [1] je vyhradený na výlučné užívanie [spoločnosti Bulgargaz] a bez [jej] súhlasu nie je možné napojiť na tento plynovod iných zákazníkov a nebude prepravované žiadne ďalšie množstvo zemného plynu“.
144
Je teda zrejmé, že Transgaz nemohla ponúknuť tretím osobám kapacitu v rumunskom plynovode 1 bez predchádzajúceho súhlasu spoločnosti Bulgargaz.
145
Tento výklad dohody z roku 2005 podporuje aj komunikácia medzi spoločnosťami Transgaz a BEH na ich stretnutí 24. januára 2011. Zo zápisnice z tohto stretnutia, ktorú vypracovala BEH 31. januára 2011, totiž vyplýva, že Transgaz sa pýtala spoločnosti BEH, či je možné získať späť časť nevyužitej kapacity rumunského plynovodu 1 na účely budúcej výstavby terminálu na skvapalnený zemný plyn v blízkosti mesta Konstanca (Rumunsko) (ďalej len „terminál Konstanca“). BEH odpovedala, že celá kapacita uvedeného plynovodu je vyhradená spoločnosti Bulgargaz, ale možnosť uvádzaná spoločnosťou Transgaz môže byť napriek tomu predmetom diskusie, ktorá by sa mala uskutočniť najprv na vládnej úrovni [pozri odôvodnenie 297 písm. a) napadnutého rozhodnutia].
146
Z toho vyplýva, že na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobkyne, dohoda z roku 2005 nepriznávala spoločnosti Bulgargaz len konzultačné práva, ale jej poskytla skutočnú právomoc predchádzajúceho súhlasu v súvislosti s akýmkoľvek pokusom spoločnosti Transgaz prevziať nevyužitú kapacitu rumunského plynovodu 1, vrátane ponúkania takejto kapacity tretím osobám.
147
V druhom rade sa žalobkyne domnievajú, že skutočnosť, že Bulgargaz prenajala časť svojej kapacity spoločnosti Overgas od roku 2013, nepodporuje záver, že Bulgargaz kontrolovala prístup k rumunskému plynovodu 1. Tvrdia, že išlo len o gesto dobrej vôle spoločnosti Bulgargaz voči spoločnosti Overgas vzhľadom na skutočnosť, že ešte neboli stanovené pravidlá umožňujúce obchodovanie na sekundárnom trhu.
148
V tejto súvislosti treba uviesť, že skutočnosť, že Bulgargaz prenajala spoločnosti Overgas časť kapacity rumunského plynovodu 1, bez ohľadu na to, že údajne išlo o akt z dobrej vôle, svedčí o tom, že spoločnosti Bulgargaz sa v skutočnosti podarilo poskytnúť tretím osobám prístup k tomuto plynovodu napriek neexistencii pravidiel upravujúcich sekundárny trh so službami súvisiacimi s kapacitou.
149
Táto okolnosť bola relevantná pre analýzu vykonanú v napadnutom rozhodnutí, keďže podľa dohody z roku 2005 mala Bulgargaz vyhradenú kapacitu na rumunskom plynovode 1 za podmienok exkluzivity. Preto ak tretia osoba chcela mať prístup k tomuto plynovodu počas obdobia porušovania, získala by ho len vtedy, ak by Bulgargaz súhlasila s tým, že Transgaz ponúkne kapacitu v súlade so znením článku 17.1 dohody z roku 2005, alebo ak by Bulgargaz súhlasila s prenájmom časti svojej kapacity, ako to urobila v prípade spoločnosti Overgas od 1. januára 2013.
150
Z toho vyplýva, že Komisia správne usúdila, že Bulgargaz kontrolovala prístup tretích osôb k rumunskému plynovodu 1 počas obdobia porušovania.
151
Prvú výhradu treba preto zamietnuť.
b)
O druhej výhrade založenej na tom, že Komisia neidentifikovala Transgaz ako poskytovateľa služieb súvisiacich s kapacitou rumunského plynovodu 1
152
Žalobkyne sa domnievajú, že posúdenie dominantného postavenia spoločnosti Bulgargaz na trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1 je poznačené nesprávnym posúdením skutkového stavu, keďže neidentifikuje všetkých poskytovateľov služieb súvisiacich s kapacitou, ktorí pôsobia na tomto trhu.
153
V tomto ohľade žalobkyne vytýkajú Komisii, že nezohľadnila skutočnosť, že Bulgargaz nebola PPS rumunského plynovodu 1 a že Transgaz mala regulačné právomoci, ktoré jej umožňovali jednostranne odobrať nevyužitú kapacitu, aby ju ponúkla tretím osobám. Komisia tak podľa nich neidentifikovala hlavného a dominantného poskytovateľa na trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1.
154
V tejto súvislosti treba v prvom rade pripomenúť, že ako vyplýva z bodov 89 a 90 vyššie, ako aj z analýzy prvej výhrady, Komisia konštatovala, že aj keď Bulgargaz nebola PPS rumunského plynovodu 1, kontrolovala prístup k nemu na základe dohody z roku 2005.
155
V druhom rade z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že pred preskúmaním otázky, či Bulgargaz mala dominantné postavenie na trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1, Komisia správne dospela k záveru, že počas obdobia porušovania Transgaz nemohla jednostranne odobrať kapacitu a ponúkať ju tretím osobám ako pevnú kapacitu (pozri body 97 a 98 vyššie).
156
V tejto súvislosti Komisia vo svojej analýze uviedla, že usmernenia z roku 2012, na základe ktorých PPS mohli zaviesť stimulačné mechanizmy, ktoré im umožňovali bojovať proti hromadeniu kapacity a ponúkať tak nevyužitú zmluvnú kapacitu tretím osobám na dlhšiu dobu, nadobudli účinnosť až 1. októbra 2013. Komisia tiež konštatovala, že na to, aby Transgaz mohla zaviesť tieto mechanizmy, uvedené usmernenia vyžadovali, aby rumunský regulačný orgán vopred prijal určité opatrenia, a že v prejednávanej veci tieto opatrenia neboli prijaté pred koncom obdobia porušovania (pozri odôvodnenia 293 a 294 napadnutého rozhodnutia).
157
Žalobkyne preto nemôžu tvrdiť, že analýza Komisie nezohľadnila skutočnosť, že Transgaz bola PPS rumunského plynovodu 1 alebo že nepreskúmala otázku jej regulačných právomocí predtým, ako dospela k záveru, že Bulgargaz mala dominantné postavenie na trhu so službami súvisiacimi s kapacitou uvedeného plynovodu.
158
Žalobkyne sa v každom prípade domnievajú, že výklad uplatniteľného regulačného rámca zo strany Komisie je nesprávny a že zásah rumunského regulačného orgánu nebol potrebný na to, aby Transgaz mohla ponúknuť nevyužitú kapacitu spoločnosti Bulgargaz v rumunskom plynovode 1 tretím osobám.
159
Treba pritom pripomenúť, že počas obdobia porušovania nariadenie č. 715/2009, vykladané s prihliadnutím na usmernenia z roku 2009 a z roku 2012, neumožňovalo spoločnosti Transgaz ponúkať tretím osobám nevyužitú kapacitu spoločnosti Bulgargaz v rumunskom plynovode 1 ako pevnú kapacitu bez jej súhlasu. Regulačný rámec, ktorý sa vtedy uplatňoval, totiž umožňoval spoločnosti Transgaz jednostranne odobrať nevyužitú zmluvnú kapacitu spoločnosti Bulgargaz s cieľom ponúknuť ju tretím osobám len ako prerušiteľnú a krátkodobú kapacitu, čo by, ako vyplýva z bodov 93 až 111 vyššie, nepostačovalo na to, aby Transgaz mohla poskytnúť tretím osobám prístup, ktorý by im umožnil plniť záväzky voči svojim zákazníkom. Naproti tomu možnosť ponúknuť nevyužitú kapacitu ako pevnú kapacitu si vyžadovala predchádzajúci zásah rumunského regulačného orgánu, ako vyplýva z bodov 102 až 107 vyššie. Počas obdobia porušovania pritom tento regulačný orgán neprijal potrebné opatrenia.
160
Z toho vyplýva, že počas obdobia porušovania mohla Transgaz ponúkať bez súhlasu spoločnosti Bulgargaz len obmedzené a nedostatočné služby súvisiace s kapacitou rumunského plynovodu 1. Preto skutočnosť, že regulačný rámec Únie umožňoval spoločnosti Transgaz ponúkať nevyužitú kapacitu ako krátkodobú a prerušiteľnú kapacitu, nepostačovala na to, aby jej umožnila obísť obmedzenia uložené článkom 17.1 dohody z roku 2005, a teda nemohla mať zreteľný vplyv na účinnú kontrolu vykonávanú spoločnosťou Bulgargaz na rumunskom plynovode 1.
161
Za týchto podmienok treba konštatovať, že Komisia správne neidentifikovala Transgaz ako skutočný alternatívny zdroj dodávok pre tretie osoby, ktoré chceli mať prístup k rumunskému plynovodu 1 počas obdobia porušovania.
162
Tento záver nespochybňujú ani ostatné tvrdenia žalobkýň.
163
V prvom rade sa žalobkyne na podporu svojho tvrdenia, podľa ktorého Transgaz mohla spoločnosti Bulgargaz jednostranne odobrať kapacitu v rumunskom plynovode 1, odvolávajú na nariadenie Komisie (EÚ) č. 984/2013 zo 14. októbra 2013, ktorým sa stanovuje sieťový predpis o mechanizmoch prideľovania kapacity v plynárenských prepravných sieťach a ktorým sa dopĺňa nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 715/2009 (Ú. v. EÚ L 273, 2013, s. 5).
164
Z článku 28 nariadenia č. 984/2013 pritom vyplýva, že relevantné ustanovenia tohto nariadenia nadobudli účinnosť až 1. novembra 2015, teda po skončení obdobia porušovania. Tieto ustanovenia preto nemôžu mať vplyv na posúdenie skutkového stavu a tvrdenie žalobcov sa musí bez ďalšieho zamietnuť ako neúčinné.
165
V druhom rade žalobkyne vytýkajú Komisii, že nezískala stanovisko spoločnosti Transgaz a rumunského regulačného orgánu k otázke, či Bulgargaz mala dominantné postavenie na trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1.
166
Toto tvrdenie treba zamietnuť, keďže na účely posúdenia právomocí, ktoré PPS priznáva právo Únie a uplatniteľné vnútroštátne právo, a teda zaujatie stanoviska k tomu, či Bulgargaz mala dominantné postavenie na trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1, právne posúdenie Komisie nezáviselo od stanoviska spoločnosti Transgaz alebo rumunského regulačného orgánu.
167
V treťom rade žalobkyne v podstate uvádzajú, že Komisia nemohla dospieť k záveru, že Bulgargaz mala dominantné postavenie na trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1, pretože už vo veci AT.40335 – Plynové prepojovacie vedenia v Rumunsku (ďalej len „vec Transgaz“) dospela k záveru, že Transgaz mala dominantné postavenie na tom istom trhu.
168
V tejto súvislosti z rozhodnutia Komisie C(2020) 1232 zo 6. marca 2020 týkajúceho sa konania podľa článku 102 ZFEÚ (vec Transgaz), ako bolo uverejnené na jej internetovej stránke, vyplýva, že po predbežnom posúdení tejto veci Komisia dospela k záveru, že Transgaz mala dominantné postavenie v zmysle článku 102 ZFEÚ na trhu prepravy zemného plynu v Rumunsku vrátane prepravy prostredníctvom prepojení so susednými krajinami. Spresnila však, že tri tranzitné plynovody, ktoré súbežne prevádzkuje spoločnosť Transgaz, vrátane rumunského plynovodu 1 zásobujúceho bulharský trh, neboli súčasťou jej predbežného posúdenia, keďže tieto plynovody nie sú pripojené k rumunskej plynárenskej prepravnej sieti (pozri odôvodnenie 25 rozhodnutia zo 6. marca 2020).
169
Komisia teda vo veci Transgaz nedospela k záveru, že podnik, ktorý bol predmetom tohto vyšetrovania, mal dominantné postavenie na trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1.
170
Treba preto zamietnuť tvrdenie žalobkýň založené na tom, že predbežné závery Komisie vo veci Transgaz jej bránili dospieť k záveru, že Bulgargaz mala počas obdobia porušovania dominantné postavenie na trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1.
171
V dôsledku toho treba druhú výhradu zamietnuť.
[omissis]
C. O štvrtom žalobnom dôvode založenom na nesprávnom konštatovaní zneužitia dominantného postavenia žalobkyňami
223
Štvrtý žalobný dôvod sa v podstate skladá zo šiestich „čiastkových dôvodov“. Prvé tri sú v príslušnom poradí založené na nesprávnom právnom posúdení a nesprávnom posúdení skutkového stavu, ktorými je poznačené napadnuté rozhodnutie v súvislosti s konštatovaním, že žalobkyne odmietli prístup:
–
k rumunskému plynovodu 1,
–
k prepravnej sieti,
–
k zásobníku Chiren.
[omissis]
1.
Uplatniteľné zásady a judikatúra
[omissis]
c)
O pojme „zneužitie dominantného postavenia“
235
Podľa článku 102 ZFEÚ sa akékoľvek zneužívanie dominantného postavenia na vnútornom trhu či jeho podstatnej časti jedným alebo viacerými podnikateľmi zakazuje ako nezlučiteľné s vnútorným trhom, ak sa tým môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi.
236
Podnik v dominantnom postavení má teda osobitnú zodpovednosť za to, aby svojím správaním nenarušil účinnú a neskreslenú hospodársku súťaž na vnútornom trhu (rozsudok zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, bod 135; pozri tiež rozsudok z 25. marca 2021, Slovak Telekom/Komisia (C‑165/19 P, EU:C:2021:239, bod 40 a citovanú judikatúru).
237
Hoci článok 102 ZFEÚ vymenúva zneužívajúce postupy, tento výpočet neuvádza úplne všetky spôsoby zneužitia dominantného postavenia, ktoré Zmluva o FEÚ zakazuje (pozri rozsudok z 15. marca 2007, British Airways/Komisia, C‑95/04 P, EU:C:2007:166, bod 57 a citovanú judikatúru).
238
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora pojem „zneužívanie dominantného postavenia“ v zmysle článku 102 ZFEÚ je objektívnym pojmom, ktorý sleduje také konanie podniku v dominantnom postavení, ktoré má vo svojom dôsledku zabrániť zachovaniu existujúcej úrovne hospodárskej súťaže na trhu alebo rozvoju tejto hospodárskej súťaže, a to s použitím iných prostriedkov, než ktoré ovládajú obvyklú súťaž výrobkov alebo služieb na základe plnení hospodárskych subjektov [pozri rozsudok z 30. januára 2020, Generics (UK) a i., C‑307/18, EU:C:2020:52, bod 148 a citovanú judikatúru].
239
Napokon treba pripomenúť, že zneužívajúca povaha takého druhu správania, aké bolo skúmané v prejednávanej veci predpokladá, že toto správanie môže obmedziť hospodársku súťaž, a najmä vyvolať vytýkané účinky vylúčenia z trhu v tom zmysle, že mohlo sťažiť konkurentom preniknutie na relevantný trh alebo ich udržanie sa na tomto trhu, a tým ovplyvniť štruktúru trhu. Toto posúdenie sa musí vykonať s ohľadom na všetky relevantné skutkové okolnosti súvisiace s uvedeným správaním [pozri rozsudky z 30. januára 2020, Generics (UK) a i., C‑307/18, EU:C:2020:52, bod 154 a citovanú judikatúru, a z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i., C‑377/20, EU:C:2022:379, body 50, 61, 64 a 72 a citovanú judikatúru].
240
Tieto účinky vylúčenia z trhu však nesmú byť čisto hypotetické. V dôsledku toho sa Komisia nemôže opierať o účinky, ktoré dotknutá praktika mohla alebo by mohla vyvolať, ak by nastali určité osobitné okolnosti, ktoré v čase jej uplatnenia na trhu neprevládali a ktorých existencia sa v tom čase teda javila ako málo pravdepodobná (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. októbra 2015, Post Danmark, C‑23/14, EU:C:2015:651, bod 65, a z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i., C‑377/20, EU:C:2022:379, bod 70).
[omissis]
2.
O prvom „čiastkovom dôvode“ založenom na nesprávnom konštatovaní odmietnutia prístupu k rumunskému plynovodu 1
[omissis]
b)
O druhej časti založenej na nesprávnom právnom posúdení pri uplatnení teórie „základnej infraštruktúry“ v rozsahu, v akom bolo spoločnosti Bulgargaz, ktorá je len užívateľkou rumunského plynovodu 1, pripísané zneužívajúce odmietnutie dodávok
250
Žalobkyne tvrdia, že napadnuté rozhodnutie je poznačené nesprávnym právnym posúdením v rozsahu, v akom pripisuje spoločnosti Bulgargaz zneužívajúce odmietnutie dodávok z rumunského plynovodu 1, hoci táto spoločnosť nebola ani vlastníčkou ani PPS tejto základnej infraštruktúry, ale len obyčajnou užívateľkou. Podľa rozsudkov z 26. novembra 1998, Bronner (C‑7/97, ďalej len „rozsudok Bronner, EU:C:1998:569), a z 10. júla 1991, RTE/Komisia (T‑69/89, EU:T:1991:39), na ktorých Komisia založila svoju analýzu v odôvodnení 549 napadnutého rozhodnutia, a neskoršej judikatúry týkajúcej sa odmietnutia poskytnúť prístup k základnej infraštruktúre pritom zneužívajúce správanie možno pripísať len vlastníkovi alebo prevádzkovateľovi uvedenej infraštruktúry v tom zmysle, že prístup k základnej infraštruktúre bol vždy vnútorne spojený s vlastníctvom a kontrolou dotknutej infraštruktúry alebo služby.
[omissis]
254
Ďalej z odôvodnení 532 a 549 až 564 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Komisia posúdila oprávnenosť správania spoločnosti Bulgargaz na trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1 s ohľadom na judikatúru vyplývajúcu z bodu 41 rozsudku Bronner a tiež z bodu 73 rozsudku z 10. júla 1991, RTE/Komisia (T‑69/89, EU:T:1991:39).
255
Podľa tejto judikatúry odmietnutie podniku v dominantnom postavení poskytovať službu, ku ktorej musia mať tretie osoby prístup, aby mohli vykonávať činnosť na susediacom trhu, najmä na nadväzujúcom trhu, predstavuje porušenie článku 102 ZFEÚ, ak sú splnené tieto tri kumulatívne podmienky:
–
odmietnutie služby môže odstrániť akúkoľvek hospodársku súťaž na strane žiadateľa o uvedenú službu na tomto trhu,
–
dotknutá služba je nevyhnutná pre výkon činnosti žiadateľa v tom zmysle, že neexistuje žiadna skutočná alebo potenciálna náhrada za túto službu,
–
uvedené odmietnutie nemožno objektívne odôvodniť.
256
Podmienky stanovené v rozsudku Bronner sa v zásade uplatňujú na infraštruktúry alebo služby, ktoré sú často kvalifikované ako „základná infraštruktúra“ v tom zmysle, že sú nevyhnutné pre vykonávanie činnosti na trhu v rozsahu, v akom za ne neexistuje žiadna skutočná alebo potenciálna náhrada (pozri rozsudky z 15. septembra 1998, European Night Services a i./Komisia, T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 a T‑388/94, EU:T:1998:198, body 208 a 212, a z 10. novembra 2021, Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping), T‑612/17, vec v odvolacom konaní, EU:T:2021:763, bod 215], takže odmietnutie prístupu k nim môže viesť k odstráneniu akejkoľvek hospodárskej súťaže na strane žiadateľa o prístup.
257
V tejto súvislosti Súdny dvor už zdôraznil, že konštatovanie o tom, že dominantný podnik zneužil svoje postavenie z dôvodu, že odmietol uzavrieť zmluvu s konkurentom, má za následok, že tento podnik je nútený zmluvu s týmto konkurentom uzavrieť. Takáto povinnosť pritom osobitne zasahuje do zmluvnej slobody a do práva vlastniť majetok podniku v dominantnom postavení, keďže podnik, hoci aj s dominantným postavením, môže v zásade slobodne odmietnuť uzavrieť zmluvu a využívať infraštruktúru, ktorú vyvinul pre svoje vlastné potreby (rozsudok z 25. marca 2021, Slovak Telekom/Komisia, C‑165/19 P, EU:C:2021:239, bod 46).
258
Judikatúra týkajúca sa „základnej infraštruktúry“ sa teda zaoberá situáciami, v ktorých možno túto zmluvnú slobodu, a najmä slobodný výkon výhradného práva, ktoré je odmenou za vynaloženú investíciu alebo výtvor, obmedziť v záujme nenarušenej hospodárskej súťaže na vnútornom trhu, s vylúčením akéhokoľvek iného správania [pozri v tomto zmysle rozsudky z 1. júla 2010, AstraZeneca/KomisiaT‑321/05, EU:T:2010:266, bod 679, a z 10. novembra 2021, Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping), T‑612/17, vec v odvolacom konaní, EU:T:2021:763, bod 215].
259
V prejednávanej veci, ako správne tvrdia žalobkyne, Bulgargaz nebola vlastníčkou rumunského plynovodu 1. Zo spisu, ako aj z bodu 14 vyššie však vyplýva, že podľa dohody z roku 2005 získala výhradné užívanie tejto infraštruktúry.
260
V tejto súvislosti treba v prvom rade pripomenúť, že medzi účastníkmi konania je nesporné, že počas obdobia porušovania bol rumunský plynovod 1 jedinou reálnou cestou na prepravu ruského plynu do Bulharska (pozri bod 88 vyššie). Predstavoval teda nevyhnutnú infraštruktúru v zmysle rozsudku Bronner (pozri bod 256 vyššie).
261
V druhom rade, ako vyplýva z bodov 143 a 144 vyššie, dohoda z roku 2005 stanovovala jednak, že rumunský plynovod 1 je vyhradený na výlučné užívanie spoločnosti Bulgargaz, a jednak, že Transgaz nemohla ponúknuť kapacitu v uvedenom plynovode tretím osobám bez predchádzajúceho súhlasu spoločnosti Bulgargaz. V dôsledku toho, hoci Bulgargaz nebola vlastníčkou rumunského plynovodu 1, jej výhradné právo nadobudlo počas obdobia porušovania formu kontroly, a teda dominantného postavenia na trhu so službami súvisiacimi s kapacitou uvedeného plynovodu, keďže prístup tretích osôb k rumunskému plynovodu 1 nebol možný bez jej súhlasu.
262
V tejto súvislosti treba uviesť, ako to urobil generálny advokát Rantos v návrhoch, ktoré predniesol vo veci European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2022:993, bod 138), že v súlade s teóriou „základnej infraštruktúry“ možno každému dominantnému podniku, ktorý vlastní alebo kontroluje základnú infraštruktúru, uložiť povinnosť spolupracovať so svojimi konkurentmi tým, že je nútený poskytnúť im prístup k tejto infraštruktúre bez akejkoľvek diskriminácie.
263
Za týchto okolností je povaha výhradného práva spájajúceho Bulgargaz s infraštruktúrou irelevantná, keďže toto výhradné právo nadobudlo formu kontroly nad rumunským plynovodom 1, ktorý predstavoval „základnú infraštruktúru“ v zmysle judikatúry uvedenej v bode 256 vyššie. Navyše samotné žalobkyne výslovne uznávajú, že judikatúra týkajúca sa „základnej infraštruktúry“ sa uplatňuje na situácie spojené s kontrolou uvedenej infraštruktúry, aj keď sa nesprávne domnievajú, že sa vyžaduje aj postavenie vlastníka.
264
Právna povaha vzťahu medzi dominantným podnikom a infraštruktúrou alebo službou, ktorú kontroluje, pritom nemôže byť rozhodujúcim faktorom pri určovaní, či odmietnutie prístupu k „základnej infraštruktúre“ podnikom v dominantnom postavení predstavuje porušenie článku 102 ZFEÚ.
265
Komisia teda správne posúdila správanie spoločnosti Bulgargaz na trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1, a to najmä s ohľadom na bod 41 rozsudku Bronner.
266
Tento záver nie je vyvrátený nedávnym rozsudkom z 12. januára 2023, Lietuvos geležinkeliai/Komisia (C‑42/21 P, EU:C:2023:12), vyhláseným po skončení ústnej časti konania v prejednávanej veci, ktorý ale potvrdil analýzu Všeobecného súdu v rozsudku z 18. novembra 2020, Lietuvos geležinkeliai/Komisia (T‑814/17, EU:T:2020:545). V tejto veci, ktorá sa týkala odstránenia železničnej trate, Súdny dvor rozhodol, že prípad zničenia infraštruktúry dominantným podnikom, teda situácia, keď sa infraštruktúra stane nevyhnutne nepoužiteľnou nielen pre konkurentov, ale aj pre samotný podnik v dominantnom postavení, treba odlišovať od prípadu odmietnutia prístupu v zmysle judikatúry vyplývajúcej z rozsudku Bronner (rozsudok z 12. januára 2023, Lietuvos geležinkeliai/Komisia, C‑42/21 P, EU:C:2023:12, body 81 a 83).
267
Je pravda, že v tomto kontexte Súdny dvor potvrdil, že analýza z hľadiska kritérií vyplývajúcich z rozsudku Bronner sa použije v prípade odmietnutia prístupu k infraštruktúre, ktorej vlastníkom je podnik v dominantnom postavení a ktorú vyvinul pre potreby svojej vlastnej činnosti prostredníctvom svojich vlastných investícií. Dospel tiež k záveru, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v podstate rozhodol, že uvedené kritériá sa vzhľadom na ich účel nemajú uplatniť, ak v situácii zničenia infraštruktúry bola dotknutá infraštruktúra financovaná nie z vlastných investícií podniku v dominantnom postavení, ale z verejných zdrojov, a tento podnik nie je vlastníkom tejto infraštruktúry (rozsudok z 12. januára 2023, Lietuvos geležinkeliai/Komisia, C‑42/21 P, EU:C:2023:12, body 86 a 87).
268
Táto judikatúra však nevylučuje uplatnenie kritérií vyplývajúcich z rozsudku Bronner v takej situácii, o akú ide v prejednávanej veci, keď na jednej strane, ako vyplýva z bodov 261 až 263 vyššie, síce Bulgargaz nebola vlastníčkou rumunského plynovodu 1, ale mala výhradné právo k tomuto plynovodu, ktoré nadobudlo počas obdobia porušovania formu kontroly porovnateľnej s kontrolou vlastníka, a na druhej strane, hoci je pravda, že rumunský plynovod 1 nevyvinula Bulgargaz, nič to nemení na tom, že na základe dohody z roku 2005 platila za užívanie tejto infraštruktúry pevný ročný poplatok, ktorý tak predstavoval jej investíciu vzhľadom na výhradné právo, ktoré jej udelila Transgaz.
269
Treba preto zamietnuť druhú časť založenú na tom, že rozsudok Bronner a judikatúra, ktorá z neho vyplýva v súvislosti s odmietnutím poskytnúť prístup k „základnej infraštruktúre“, možno uplatniť len na podnik, ktorý je jej vlastníkom a kontroluje ju.
[omissis]
g)
O siedmej časti založenej na neexistencii dôkaznej hodnoty rezervovania celej kapacity rumunského plynovodu 1
470
Žalobkyne v podstate spochybňujú dôkaznú hodnotu rezervovania celej kapacity rumunského plynovodu 1 v prospech spoločnosti Bulgargaz na účely preukázania odmietnutia dodávok, hoci žiadna individuálna žiadosť o prístup k uvedenému plynovodu nebola zamietnutá.
471
Komisia túto časť spochybňuje.
472
Na úvod treba pripomenúť, že rezervovanie celej kapacity rumunského plynovodu 1 stanovené v článku 17.1 dohody z roku 2005, hoci Bulgargaz využívala len obmedzenú časť dostupnej kapacity, je jednou z indícií, z ktorých Komisia vychádzala na účely preukázania:
–
na jednej strane – a ako potvrdila analýza vykonaná v rámci tretieho žalobného dôvodu (body 133 až 171 vyššie) – existencie dominantného postavenia spoločnosti Bulgargaz na trhu so službami súvisiacimi s kapacitou rumunského plynovodu 1,
–
na druhej strane existencie hromadenia kapacity v rumunskom plynovode 1, ktoré predstavuje odmietnutie dodávok zo strany spoločnosti Bulgargaz [pozri odôvodnenie 554 písm. a) napadnutého rozhodnutia]; Komisia sa tak domnievala, že Bulgargaz sa mala buď vzdať exkluzivity stanovenej v jej prospech v dohode z roku 2005, alebo ponúknuť kapacitu v rumunskom plynovode 1 na sekundárnom trhu v súlade s objektívnym, transparentným a nediskriminačným postupom (pozri odôvodnenia 542, 563 a 564 napadnutého rozhodnutia).
473
V prvom rade pritom podľa ustálenej judikatúry konštatovanie existencie dominantného postavenia samo osebe neznamená žiadnu výčitku voči dotknutému podniku. Článok 102 ZFEÚ zakazuje práve zneužívanie takéhoto dominantného postavenia (pozri rozsudok z 27. marca 2012, Post Danmark, C‑209/10, EU:C:2012:172, bod 21 a citovanú judikatúru).
474
V tejto súvislosti prináleží Komisii, aby na účel kvalifikácie takéhoto zneužitia identifikovala, ako sa dotknutý podnik pri využití svojho dominantného postavenia uchýlil k metódam odlišným od metód ovládajúcich bežnú súťaž, ktoré mali za následok bránenie zachovaniu existujúcej úrovne hospodárskej súťaže na trhu alebo rozvoju tejto hospodárskej súťaže (pozri rozsudok z 27. marca 2012, Post Danmark, C‑209/10, EU:C:2012:172, bod 24 a citovanú judikatúru).
475
Zmluvná exkluzivita poskytnutá spoločnosti Bulgargaz dohodou z roku 2005, a to aj keby táto spoločnosť využívala len časť kapacity rumunského plynovodu 1, tak nemôže predstavovať zneužitie dominantného postavenia tejto žalobkyne, ak Komisia nepreukázala, že jej správanie v skutočnosti umožnilo vytlačiť konkurentov z bulharských trhov s dodávkami plynu, predovšetkým v zmysle rozsudku Bronner a neskoršej judikatúry týkajúcej sa odmietnutia prístupu k „základnej infraštruktúre“ uvedenej v bodoch 255 a 256 vyššie.
476
Skutkové okolnosti pritom dokazujú, že rezervovanie celej kapacity rumunského plynovodu 1 spoločnosťou Bulgargaz, stanovené v článku 17.1 dohody z roku 2005, nebránilo tejto spoločnosti, aby po prvej žiadosti o prístup k nevyužitej kapacite uvedeného plynovodu, ktorú dostala 23. novembra 2012, poskytla spoločnosti Overgas uvedený prístup od 1. januára 2013 bez toho, aby sa Komisii podarilo preukázať oneskorenú alebo neuspokojivú povahu tohto prístupu, a teda skutočnosť, že správanie spoločnosti Bulgargaz spadalo v tejto súvislosti do pôsobnosti článku 102 ZFEÚ.
477
Komisia z právneho hľadiska dostatočne nepreukázala ani to, že Bulgargaz zneužívajúcim spôsobom bránila žiadostiam iných tretích osôb o prístup. Preto:
–
z bodu 284 vyššie vyplýva, že Komisia nepreukázala, dokonca ani netvrdila, že žiadosť spoločnosti Transgaz z 24. januára 2011 predstavovala žiadosť o prístup k rumunskému plynovodu 1, ktorá mala umožniť tomuto prevádzkovateľovi vstúpiť na bulharské trhy s dodávkami plynu, čo navyše Komisia uznala na pojednávaní; podľa judikatúry teda žalobkyne neboli povinné na túto žiadosť odpovedať kladne [pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. januára 2020, Generics (UK) a i., C‑307/18, EU:C:2020:52, body 42, 43 a 46],
–
Komisia tiež pripustila, že nemá dôkaz o tom, že Transgaz zaslala spoločnosti Bulgargaz individuálne žiadosti o prístup k rumunskému plynovodu 1 pochádzajúce od tretích osôb, najmä tie, ktoré jej zaslala Overgas v roku 2010,
–
Komisia nepreukázala ani to, že žiadosť spoločnosti C Energy Group z 26. septembra 2013 bola dostatočne presná a vážna, aby predstavovala žiadosť o prístup k rumunskému plynovodu 1, na ktorú bola Bulgargaz povinná odpovedať (pozri analýzu šiestej časti vyššie).
478
Okrem toho sa Komisia nemohla opierať o predpoklad, že z dôvodu rezervovania celej kapacity rumunského plynovodu 1 spoločnosťou Bulgargaz sa tretie osoby vzdali podávania žiadosti o prístup k tejto kapacite (pozri odôvodnenia 278 a 537 in fine napadnutého rozhodnutia). Nepredložila totiž žiadny dôkaz o takomto vzdaní sa, a teda neuniesla svoje dôkazné bremeno. Okrem toho treba zdôrazniť, že dohoda z roku 2005 a jej obsah mali podľa jej článku 17.3 dôvernú povahu a Komisia nepreukázala, že napriek tomuto ustanoveniu o dôvernosti sa tretie osoby mohli oboznámiť s klauzulou o exkluzivite obsiahnutou v dohode z roku 2005 v prospech spoločnosti Bulgargaz. V každom prípade, aj keby k takémuto vzdaniu sa došlo, keďže dotknuté tretie osoby v podstate žiadnu takúto žiadosť nepodali, nemožno spoločnosti Bulgargaz vytýkať odmietnutie prístupu z dôvodu, že nereagovala na žiadosti, ktoré jej nikdy neboli zaslané.
479
V druhom rade Komisia usúdila, že časť porušovania týkajúca sa rumunského plynovodu 1 trvala len do 1. januára 2015, teda do dátumu, od ktorého Bulgargaz podľa nej poskytla tretím osobám uspokojivý prístup k uvedenému plynovodu (pozri odôvodnenie 651 napadnutého rozhodnutia).
480
Treba pritom konštatovať, že k tomuto dátumu boli ustanovenia dohody z roku 2005 priznávajúce spoločnosti Bulgargaz výhradné užívanie rumunského plynovodu 1 stále v platnosti. Táto zmluvná výlučnosť bola totiž ukončená až 30. septembra 2016, keď bola dohoda z roku 2005 vypovedaná, teda jeden rok a deväť mesiacov po skončení obdobia porušovania. V dôsledku toho samotná Komisia implicitne pripustila, že existencia tohto zmluvne zakotveného výhradného práva nie je rozhodujúca.
481
V tomto kontexte indícia založená na tom, že Bulgargaz si na základe dohody z roku 2005 rezervovala celú kapacitu rumunského plynovodu 1, hoci využívala len časť tejto kapacity, nepostačuje na preukázanie údajného zneužitia na trhu s kapacitou uvedeného plynovodu.
482
Siedmej časti treba preto vyhovieť.
h)
O ôsmej časti založenej na neexistencii dôkaznej hodnoty diskusií týkajúcich sa opätovného prerokovania dohody z roku 2005
483
Žalobkyne podporované Bulharskou republikou spochybňujú dôkaznú hodnotu diskusií týkajúcich sa opätovného prerokovania dohody z roku 2005. V tejto súvislosti napadnuté rozhodnutie podľa nich nesprávne stanovuje, že uvedené medzivládne diskusie predstavovali odmietnutie poskytnúť prístup k rumunskému plynovodu 1 a že Bulgargaz počas rokovaní o dohode z roku 2005 nekonala konštruktívne. V tejto súvislosti uvádzajú tri výhrady:
–
medzivládna povaha opätovného prerokovania dohody z roku 2005,
–
konštruktívnosť ich správania počas rokovaní,
–
skutočnosť, že nie sú zodpovedné za dĺžku trvania týchto rokovaní.
484
Komisia túto časť spochybňuje.
1) O prvej výhrade založenej na medzivládnej povahe opätovného prerokovania dohody z roku 2005
485
Žalobkyne podporované Bulharskou republikou tvrdia, že diskusie o opätovnom prerokovaní dohody z roku 2005 sa začali a prebiehali na medzivládnej úrovni, do ktorej boli zapojené vládne a regulačné orgány Bulharskej republiky a Rumunska. Tieto diskusie teda nemohli byť pripisované spoločnosti Bulgargaz. Žalobkyne v tejto súvislosti uvádzajú tri skutočnosti:
–
„pričlenenie“ dohody z roku 2005 k medzivládnej dohode z roku 2003,
–
cieľom opätovného prerokovania dohody z roku 2005 bolo vyriešiť obavy vyjadrené v konaní o nesplnení povinnosti proti Rumunsku,
–
ústredná povaha zabezpečenia dodávok plynu v Bulharsku a úloha spoločnosti Bulgargaz ako verejného dodávateľa pri opätovnom prerokovaní dohody z roku 2005.
[omissis]
iii) O ústrednej povahe zabezpečenia dodávok plynu v Bulharsku a úlohe spoločnosti Bulgargaz ako verejného dodávateľa pri opätovnom prerokovaní dohody z roku 2005
529
Žalobkyne tvrdia, že v rámci opätovného prerokovania dohody z roku 2005 Bulgargaz konala v postavení verejného dodávateľa poslednej inštancie povereného službou všeobecného hospodárskeho záujmu a z tohto dôvodu bola povinná zabezpečiť dodávky plynu v celom Bulharsku. Podľa nich návrh záruky minimálnej kapacity v rumunskom plynovode 1 zo strany spoločnosti Transgaz vo výške [3 – 4] miliárd (z celkovej kapacity 7,4 miliardy) metrov kubických za rok, zodpovedal záväzkom spoločnosti Bulgargaz v oblasti verejných dodávok.
530
V tejto súvislosti z návrhu protokolu o dohode vyplýva, že opätovné prerokovanie dohody z roku 2005 malo viesť jednak k zrušeniu výhradného užívania rumunského plynovodu 1 v prospech spoločnosti Bulgargaz a jednak k zmene pevného ročného poplatku plateného spoločnosti Transgaz na základe uvedenej dohody, s cieľom reagovať na obavy Komisie vyjadrené v rámci konania o nesplnení povinnosti proti Rumunsku.
531
Na stretnutí 10. októbra 2012 Bulgargaz predložila návrh záruky minimálnej kapacity vo výške [3 – 4] miliárd metrov kubických ročne, pričom spoločnosti Transgaz oznámila, že ako protihodnotu je pripravená uvoľniť zostávajúcu dostupnú kapacitu [pozri odôvodnenie 297 písm. h) napadnutého rozhodnutia a bod 468 vyššie].
532
Následne bolo na stretnutí 9. decembra 2013 medzi spoločnosťami Bulgargaz, Transgaz a regulačnými a vládnymi orgánmi Bulharskej republiky a Rumunska dohodnuté, že sa stanoví prístup, ktorý sa má prijať s cieľom požiadať Komisiu o schválenie návrhu záruky minimálnej kapacity. Strany sa tak dohodli na sérii opatrení s cieľom dosiahnuť pokrok v rokovaniach. Konkrétne:
–
Bulgargaz mala zaslať list spoločnosti Transgaz, v ktorom podrobne opíše svoj návrh a uvedie, že súhlasí s uvoľnením kapacity v rumunskom plynovode 1 s výnimkou kapacity, ktorú žiadala rezervovať.
–
bulharský regulačný orgán mal zaslať spoločnosti Transgaz list, v ktorom podporí navrhovanú zmenu dohody z roku 2005 a uvedie dôvody, ktoré odôvodňujú návrh záruky minimálnej kapacity,
–
bulharské ministerstvo hospodárstva, energetiky a cestovného ruchu malo spoločnosti Transgaz zaslať list, v ktorom uvedie dôvody na zachovanie dohody z roku 2005 do konca roka 2016.
533
V nadväznosti na toto stretnutie Bulgargaz listom zo 14. decembra 2013 spomenutým v bode 525 vyššie oznámila spoločnosti Transgaz, že súhlasí s tým, že jej vráti nevyužitú kapacitu v rumunskom plynovode 1 pod podmienkou, že „cena tranzitnej služby“, t. j. pevný ročný poplatok stanovený v dohode z roku 2005, bude zmenená. Bulgargaz teda navrhla rokovať o zmene klauzuly o exkluzivite stanovenej v článku 17.1 dohody z roku 2005, ako aj o pevnom ročnom poplatku. Uviedla tiež, že ak Transgaz prijme jej návrh, bude pripravená podpísať dohodu o zmene.
534
Dňa 13. januára 2014 námestník ministra hospodárstva Bulharskej republiky zaslal rumunskému partnerovi list, v ktorom uviedol dôvody, pre ktoré bola dohoda z roku 2005 dôležitá pre zabezpečenie zásobovania krajiny plynom (ďalej len „bulharský ministerský list“), v ktorom sa uvádzalo:
„Zásobovanie zemným plynom v Bulharsku je zabezpečené najmä dovozom z jediného zdroja (Ruská federácia) po jednej trase (cez územia Ukrajiny, Moldavska a Rumunska) na základe dlhodobých zmlúv. V súčasnosti ešte nie sú k dispozícii alternatívne zdroje a trasy, prepojenia s plynárenskými prepravnými sieťami susedných krajín do veľkej miery chýbajú, zatiaľ čo kapacity zásobníkov plynu a najmä denné množstvo odberov sú nedostatočné. Tieto prvky určujú riziká spojené so zabezpečením dodávok, čo sa ukázalo počas plynovej [krízy] v januári 2009, keď bolo Bulharsko najviac postihnutým členským štátom Európskej únie. Jediný vonkajší zdroj a dlhodobé zmluvy o dodávkach ovplyvňujú nízky stupeň liberalizácie trhu s plynom v krajine a určujú dôležitú úlohu verejného dodávateľa [spoločnosti Bulgargaz].
Výpočty s použitím vzorca N‑1 štandardu infraštruktúry podľa článku 6 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 994/2010 z 20. októbra 2010 o opatreniach na zaistenie bezpečnosti dodávky plynu ukazujú, že v prípade narušenia jedinej najväčšej plynárenskej infraštruktúry (z Ruska cez Ukrajinu, Moldavsko a Rumunsko) nebude zostávajúca kapacita infraštruktúry (spätný tok z Grécka, zvýšenie domácej produkcie plynu a odber zo zásobníka Chiren) schopná dodať objem plynu potrebný na uspokojenie celkového dopytu Bulharska po plyne v deň mimoriadne vysokého dopytu po plyne, ktorý sa štatisticky vyskytuje raz za 20 rokov…“
535
Bulharský ministerský list tak ukazuje, že návrh záruky minimálnej kapacity bol odôvodnený veľmi vysokou závislosťou Bulharska od plynu pochádzajúceho z Ruska s cieľom zaistiť bezpečnosť dodávok na jeho území, a teda aj od prístupu k rumunskému plynovodu 1, ktorý bol jedinou sieťou spôsobilou prepraviť tento plyn do Bulharska.
536
V liste, ktorý bulharský regulačný orgán zaslal rumunskému regulačnému orgánu 16. januára 2014, bolo zase zdôraznené, že Bulgargaz je na vstupnom bode takmer úplne závislá od jediného dodávateľa plynu, a to spoločnosti Gazprom a jej dcérskych spoločností Overgas a Wintershall Erdgas Handelshaus Zug (ďalej len „WIEE“), a že dohoda z roku 2005 má teda „výnimočný význam“ pre zabezpečenie zásobovania Bulharskej republiky.
537
Dňa 13. januára 2014 Transgaz odpovedala na list spoločnosti Bulgargaz zo 14. decembra 2013 spomenutý v bode 525 vyššie, pričom zdôraznila, že právo Únie a nariadenia uverejnené rumunským regulačným orgánom v roku 2012 si vyžadujú, aby bola celá kapacita rumunského plynovodu 1 ponúknutá trhu a pridelená transparentným spôsobom. Vzhľadom na okolnosti súvisiace so zabezpečením dodávok plynu v Bulharsku, ako aj úzku spoluprácu medzi Bulharskou republikou a Rumunskom však Transgaz súhlasila s riešením ponúknuť na trhu iba nevyužitú kapacitu spoločnosti Bulgargaz pod podmienkou získania súhlasu Komisie v tomto ohľade.
538
Transgaz tak zdôraznila, že návrh spoločnosti Bulgargaz vyhradiť si časti kapacity rumunského plynovodu 1 sa síce odchyľuje od platného regulačného rámca, ktorý ukladal PPS povinnosť ponúkať celú kapacitu uvedeného plynovodu na trhu v aukciách, ale vzhľadom na úzku spoluprácu Bulharskej republiky s Rumunskom tento návrh akceptovala, pretože sa domnievala, že je odôvodnený zabezpečením dodávok plynu v Bulharsku.
539
Z komunikácie uvedenej v bodoch 531 až 538 vyššie vyplýva, že zabezpečenie dodávok plynu v Bulharsku a význam rumunského plynovodu 1 v tomto ohľade boli hlavným záujmom pri opätovnom prerokovaní dohody z roku 2005, čo vysvetľuje silné zapojenie bulharských orgánov do týchto diskusií.
540
Tretie tvrdenie žalobkýň je teda dôvodné.
[omissis]
i)
Závery k prvému „čiastkovému dôvodu“
688
Zo všetkých vyššie uvedených úvah vyplýva, že jediné časti prvého „čiastkového dôvodu“, ktoré treba zamietnuť, sú prvá časť založená na nesprávnom právnom posúdení spočívajúcom v uplatnení článku 102 ZFEÚ na dvojstranne dohodnutú zmluvnú klauzulu, druhá časť založená na nesprávnom právnom posúdení v rozsahu, v akom bolo zneužívajúce odmietnutie dodávok pripísané spoločnosti Bulgargaz, ktorá bola len užívateľkou rumunského plynovodu 1, a štvrtá časť založená na nedostatočnom odôvodnení napadnutého rozhodnutia, pokiaľ ide o skutočnosť, že obmedzenie prístupu k rumunskému plynovodu 1 voči spoločnosti Overgas bolo zahrnuté do porušovania.
689
Naproti tomu, keďže z analýzy ostatných častí vyplýva, že Komisia nepredložila vierohodné, presné a zhodujúce sa dôkazy v zmysle judikatúry pripomenutej v bode 227 vyššie, ktoré by umožnili z právneho hľadiska dostatočne preukázať, že správania vytýkané spoločnosti Bulgargaz v súvislosti s prístupom k rumunskému plynovodu 1 predstavovali odmietnutie prístupu, na ktoré sa môže vzťahovať článok 102 ZFEÚ, treba uvedeným častiam, a teda aj prvému „čiastkovému dôvodu“ vyhovieť.
[omissis]
5.
Záver k štvrtému žalobnému dôvodu
1106
Z vyššie uvedeného vyplýva, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne nepreukázala odmietnutie prístupu k trom infraštruktúram vo vlastníctve skupiny BEH, ktoré môže spadať do pôsobnosti článku 102 ZFEÚ, pokiaľ ide:
–
po prvé o správanie spoločnosti Bulgargaz v súvislosti s prístupom k rumunskému plynovodu 1 v období od 31. januára 2011 do 1. januára 2015 (pozri tretiu a piatu až ôsmu časť prvého „čiastkového dôvodu“, ako aj závery uvedené v bode 689 vyššie),
–
po druhé o správanie spoločnosti Bulgargaz v súvislosti s prístupom k prepravnej sieti v období od 30. júla 2010 do 1. januára 2015 (pozri piatu časť druhého „čiastkového dôvodu“, ako aj závery uvedené v bode 954 vyššie),
–
po tretie o správanie spoločnosti Bulgartransgaz v súvislosti s prístupom k zásobníku Chiren v období pred 5. júnom 2012 (pozri body 1092 až 1100 vyššie).
1107
Naproti tomu skutočnosti v spise umožňujú preukázať, že správanie spoločnosti Bulgartransgaz týkajúce sa prístupu k zásobníku Chiren mohlo v období od 5. júna 2012 do 19. septembra 2014 obmedziť hospodársku súťaž na bulharských trhoch s dodávkami plynu (pozri body 1101 až 1104 vyššie).
1108
Vzhľadom na to treba pripomenúť, že systém súdneho preskúmania rozhodnutí Komisie týkajúcich sa porušení, ktoré zistí podľa článku 102 ZFEÚ, spočíva v preskúmaní zákonnosti v súlade s článkom 263 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. júla 2014, Telefónica a Telefónica de España/Komisia, C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, bod 42).
1109
V rámci preskúmania zákonnosti podľa článku 263 ZFEÚ pritom súdy Únie nemôžu nahradiť odôvodnenie autora dotknutého aktu svojím vlastným odôvodnením (pozri v tomto zmysle rozsudok z 24. januára 2013, Frucona Košice/Komisia, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, bod 89 a citovanú judikatúru). Ako poznamenala generálna advokátka Kokott v návrhoch, ktoré predniesla vo veci Frucona Košice/Komisia (C‑73/11 P, EU:C:2012:535, bod 92), zákaz nahradiť odôvodnenie autora napadnutého aktu súdom Únie je vyjadrením kasačnej povahy žaloby o neplatnosť, ktorá spočíva na zásade inštitucionálnej rovnováhy, ktorou sa vyznačuje štruktúra a fungovanie Európskej únie. Zachovanie tejto inštitucionálnej rovnováhy prikazuje, aby každý orgán pri výkone svojich právomoci rešpektoval právomoci iných orgánov.
1110
Kým teda Komisia má právomoc prijímať rozhodnutia podľa článku 102 ZFEÚ, súd Únie má na základe článku 263 ZFEÚ právomoc predovšetkým preskúmať zákonnosť odôvodnenia týchto rozhodnutí, pričom v zásade nemôže nahradiť odôvodnenie Komisie svojím vlastným odôvodnením, ani toto odôvodnenie Komisie dopĺňať.
1111
V tejto súvislosti treba uviesť, že odôvodnenie napadnutého rozhodnutia spočíva na dvoch základných pilieroch, a to jednak na protisúťažnej stratégii uplatňovanej žalobkyňami s cieľom chrániť dominantné postavenie spoločnosti Bulgargaz na bulharských trhoch s dodávkami plynu, a jednak na pojme „jediné a pokračujúce porušenie“.
1.
Protisúťažná stratégia
1112
V napadnutom rozhodnutí bolo uvedené, že správania žalobkýň v súvislosti s rumunským plynovodom 1, prepravnou sieťou a zásobníkom Chiren, ktoré spočívali v bránení, obmedzovaní a zdržiavaní prístupu ku každej z týchto infraštruktúr, boli súčasťou protisúťažnej stratégie zameranej na ochranu dominantného postavenia spoločnosti Bulgargaz na bulharských trhoch s dodávkami plynu tým, že zamedzili prístupu tretích osôb na uvedené trhy [pozri odôvodnenie 389, odôvodnenie 454 písm. b) a odôvodnenia 467, 569, 572 a 643]. Podľa Komisie bola táto stratégia navrhnutá spoločnosťou BEH a realizovaná jej dcérskymi spoločnosťami Bulgargaz a Bulgartransgaz (pozri odôvodnenie 570 uvedeného rozhodnutia).
1113
V tejto súvislosti Komisia v odôvodnení 567 napadnutého rozhodnutia vysvetlila, že vzhľadom na rozdrobenosť dotknutých praktík sa pri dokazovaní tejto stratégie ako celku opierala o súbor indícií preukazujúcich:
–
jednotnosť porušovania v čase,
–
porovnateľnosť a komplementárnosť dotknutých postupov,
–
spoločný štandard správania žalobkýň v súvislosti s každou infraštruktúrou, ktorá spočívala v schopnosti vytlačiť konkurentov z bulharských trhov s dodávkami plynu.
1114
Komisia tak po prvé konštatovala, že tieto praktiky spočívajúce v hromadení kapacity v rumunskom plynovode 1 a v bránení, obmedzovaní a zdržiavaní prístupu k prepravnej sieti a zásobníku Chiren sa „navzájom dopĺňali a posilňovali“ (pozri odôvodnenie 577 napadnutého rozhodnutia).
1115
Po druhé Komisia zdôraznila, že „praktiky boli výslovne prepojené tým, že prístup do prepravnej siete… (kontrolovanej spoločnosťou Bulgartransgaz) bol podmienený prístupom tretích osôb k rumunskému plynovodu 1 (kontrolovanému spoločnosťou Bulgargaz) a podliehal povoleniu spoločnosti BEH“ (pozri odôvodnenie 577 napadnutého rozhodnutia). V tejto súvislosti treba pripomenúť, že Komisia dospela k záveru, že požiadavka spoločnosti Bulgartransgaz na predloženie dôkazov o rezervovanej kapacite v rumunskom plynovode 1 prevádzkovanom spoločnosťou Bulgargaz, ktorá patrí do tej istej skupiny podnikov, „de facto znemožnila prístup k prepravnej sieti až do roku 2013“ (pozri odôvodnenia 475 a 480 napadnutého rozhodnutia).
1116
Po tretie Komisia uviedla, že prepravná sieť bola jedinou infraštruktúrou, ktorá mohla prepraviť plyn do zásobníka Chiren, a preto bol na získanie prístupu do zásobníka potrebný prístup k uvedenej sieti. Komisia tiež konštatovala, že schopnosť získať prístup do uvedeného zásobníka počas obdobia porušovania bola „nepriamo spojená so schopnosťou získať prístup k rumunského plynovodu 1, [ktorý] … bol jedinou trasou, ktorou sa plyn počas [tohto] obdobia prepravoval do prepravnej siete…“ (pozri odôvodnenie 578 napadnutého rozhodnutia).
1117
Komisia preto dospela k záveru, že Bulgartransgaz a Bulgargaz „boli schopné ovplyvňovať a spoločne prispievať k bráneniu, obmedzovaniu a zdržiavaniu prístupu tretích osôb k infraštruktúre, ktorú vlastní alebo kontroluje skupina BEH“ (pozri odôvodnenie 579 napadnutého rozhodnutia). Okrem toho uviedla, že na jednej strane Bulgargaz a Bulgartransgaz koordinovali svoje správanie, pokiaľ ide o žiadosti tretích osôb o prístup, pričom sa navzájom považovali za subjekty v rámci integrovaného podniku, a jednak že BEH bola priamo zapojená do všetkých sporných praktík (pozri odôvodnenie 579 tohto rozhodnutia).
Jediné a pokračujúce porušenie
1118
Komisia dospela k záveru, že žalobkyne sa v období od 30. júla 2010 do 1. januára 2015 dopustili jediného a pokračujúceho porušenia článku 102 ZFEÚ tým, že odmietli prístup tretím osobám k rumunskému plynovodu 1, prepravnej sieti a zásobníku Chiren, čo viedlo k uzavretiu bulharských trhov s dodávkami plynu (pozri články 1 a 2 a odôvodnenia 1, 2 a 450 napadnutého rozhodnutia).
1119
Podľa judikatúry sa pojem „jediné a pokračujúce porušenie“ vzťahuje na všetky konania, ktoré sú súčasťou celkového plánu, z dôvodu ich zhodného cieľa narušujúceho hospodársku súťaž na vnútornom trhu. Na účely kvalifikácie rôznych konaní ako jediného a pokračujúceho porušenia treba overiť, či sa tieto konania navzájom dopĺňajú v tom zmysle, že každé z nich má čeliť jednému alebo viacerým dôsledkom obvyklej hospodárskej súťaže, a či na základe vzájomného pôsobenia prispievajú k dosiahnutiu cieľov uvedených v tomto celkovom pláne. V tejto súvislosti treba zohľadniť každú okolnosť, ktorá by mohla preukázať alebo spochybniť takúto väzbu, ako napríklad obdobie uplatňovania, obsah (vrátane použitých metód) a zároveň cieľ rôznych dotknutých konaní (rozsudky z 28. apríla 2010, Amann & Söhne a Cousin Filterie/Komisia, T‑446/05, EU:T:2010:165, bod 89; z 1. júla 2010, AstraZeneca/Komisia, T‑321/05, EU:T:2010:266, bod 892, a z 8. septembra 2016, Arrow Group a Arrow Generics/Komisia, T‑467/13, neuverejnený, EU:T:2016:450, bod 384).
1120
V prejednávanej veci Komisia na účely preukázania, že všetky praktiky žalobkýň predstavovali jediné a pokračujúce porušenie, v odôvodneniach 608, 609 a 614 napadnutého rozhodnutia v podstate vychádzala zo skutočnosti, že tieto praktiky boli súčasťou „celkového a dlhodobého plánu uzavretia [bulharských] trhov s dodávkami plynu… v prospech spoločnosti Bulgargaz“.
1121
V tejto súvislosti po prvé Komisia opäť zdôraznila, že samotná Bulgargaz bola schopná vytlačiť svojich konkurentov a obmedziť možnosť životaschopnej hospodárskej súťaže na bulharských trhoch s dodávkami plynu tým, že hromadila kapacitu v rumunskom plynovode 1 (pozri odôvodnenia 611 a 624 napadnutého rozhodnutia).
1122
Po druhé Komisia uviedla, že „tri praktiky skupiny BEH“ spojené s tromi infraštruktúrami, ktoré kontrolovala, „sa navzájom dopĺňajú a posilňujú a sú vykonávané s jediným cieľom uzavrieť [bulharské] trhy s dodávkami plynu“ (pozri odôvodnenie 612 napadnutého rozhodnutia). V tejto súvislosti konštatovala, že prístup k prepravnej sieti, a teda aj k zásobníku Chiren, bol podmienený predchádzajúcim získaním prístupu k rumunskému plynovodu 1, ktorý bol počas obdobia porušovania jedinou dostupnou infraštruktúrou na prepravu plynu prostredníctvom uvedenej siete, a teda až do tohto zásobníka (pozri odôvodnenia 51, 578 a 611 napadnutého rozhodnutia).
1123
Ako teda vyplýva z odôvodnení 578 a 611 napadnutého rozhodnutia, a ako napokon zdôrazňuje Komisia vo svojom vyjadrení k žalobe, „bez prístupu k rumunskému plynovodu 1 (potenciálni) konkurenti nemali prístup k prepravnej sieti, a teda ani k zásobníku [Chiren]“.
1124
Po tretie Komisia zopakovala, že Bulgargaz a Bulgartransgaz koordinovali svoje správanie, pokiaľ ide o preskúmanie žiadostí tretích osôb o prístup, a navzájom sa považovali za subjekty v rámci integrovaného podniku (pozri odôvodnenia 579 a 612 napadnutého rozhodnutia).
1125
Po štvrté Komisia opäť konštatovala, že vytýkané praktiky boli tiež „výslovne prepojené“, keďže prístup do prepravnej siete (kontrolovanej spoločnosťou Bulgartransgaz) bol podmienený prístupom tretích osôb k rumunskému plynovodu 1 (kontrolovanému spoločnosťou Bulgargaz) a podliehal povoleniu spoločnosti BEH“ (pozri odôvodnenie 612 napadnutého rozhodnutia). Zdôraznila, že aj po januári 2012 si BEH zachovala kontrolu nad spoločnosťou Bulgartransgaz, keďže prístup k prepravnej sieti, a teda nepriamo aj prístup k zásobníku Chiren, bol podmienený predchádzajúcim získaním prístupu k rumunskému plynovodu 1 od spoločnosti Bulgargaz, ktorý zase podliehal predchádzajúcemu schváleniu spoločnosťou BEH (pozri odôvodnenie 611 napadnutého rozhodnutia).
1126
Podľa Komisie vzťah medzi uvedenými praktikami umožnil:
–
na jednej strane trom žalobkyniam, aby vzájomne ovplyvňovali svoje správanie, takže spoločne prispeli k bráneniu, obmedzovaniu a zdržiavaniu prístupu tretích osôb k infraštruktúre, ktorú vlastní alebo kontroluje skupina BEH,
–
na druhej strane skupine BEH súdržne koordinovať svoje správanie uplatňovaním podobných metód (pozri odôvodnenie 612 napadnutého rozhodnutia).
1127
Zo všetkých úvah uvedených v bodoch 1112 až 1126 vyššie vyplýva, že:
–
ani v odôvodnení napadnutého rozhodnutia, a už vôbec nie v jeho výroku, Komisia nepripísala žalobkyniam viacero samostatných porušení, z ktorých každé súviselo s jednou z dotknutých infraštruktúr,
–
protisúťažná stratégia vytýkaná žalobkyniam je kľúčovým prvkom jediného a pokračujúceho porušenia, ktoré im pripisuje napadnuté rozhodnutie; týmto spoločnostiam sa vytýka, že prispeli k uskutočneniu tejto stratégie, ktorá sa zakladala na vzájomnej závislosti správaní týkajúcich sa každej z troch dotknutých plynárenských infraštruktúr a ktorej jediným účelom bolo uzavretie bulharských trhov s dodávkami plynu s cieľom chrániť dominantné postavenie spoločnosti Bulgargaz na týchto trhoch,
–
Komisia v napadnutom rozhodnutí viackrát zdôraznila, že konanie spoločnosti Bulgargaz týkajúce sa rumunského plynovodu 1 bolo zásadné a samo osebe dostatočné na to, aby uzavrelo prístup jej potenciálnych konkurentov na uvedené trhy.
1128
Z toho vyplýva, že údajne zneužívajúce správanie týkajúce sa rumunského plynovodu 1 predstavuje základ, z ktorého vychádza analýza Komisie a odôvodnenie napadnutého rozhodnutia, pokiaľ ide o základné prvky konštatovaného jediného a pokračujúceho porušenia.
1129
V tomto kontexte okolnosť, že Bulgartransgaz bránila spoločnosti C v prístupe k zásobníku Chiren v júni 2012 a spoločnosti Overgas v období od 1. januára 2013 do polovice roku 2014 (pozri body 1101 až 1104 vyššie) a že toto správanie ako také mohlo vyvolať protisúťažné účinky na bulharských trhoch s dodávkami plynu, nemôže sama osebe odôvodniť konštatovanie jediného a pokračujúceho porušenia článku 102 ZFEÚ, ktoré sa žalobkyniam pripisuje v napadnutom rozhodnutí.
1130
Treba totiž pripomenúť, že články 1 a 2 napadnutého rozhodnutia vo vzťahu k žalobkyniam uvádzajú „jediné a pokračujúce porušenie článku 102 [ZFEÚ] [v rozsahu, v akom odmietli] prístup tretím osobám k prepravnej sieti…, rumunskému… plynovodu 1 a [zásobníku] Chiren, čo viedlo k uzavretiu bulharských trhov s dodávkami plynu“ od „30. júla 2010 [do] 1. januára 2015“.
1131
Preto vzhľadom na všetky správania vytýkané žalobkyniam v napadnutom rozhodnutí a dôraz, ktorý toto rozhodnutie kladie na ich vzájomnú závislosť, komplementárnosť a vzájomné posilňovanie, nemožno z výroku napadnutého rozhodnutia vyvodiť, že sa zakladá na viacerých dôvodoch týkajúcich sa rôznych zneužívajúcich správaní, z ktorých každé by samo osebe postačovalo na jeho odôvodnenie.
1132
Podľa ustálenej judikatúry uvedenej v bodoch 234 a 1109 vyššie však súd Únie nemôže v rámci preskúmania zákonnosti na základe článku 263 ZFEÚ nahradiť odôvodnenie autora dotknutého aktu svojím vlastným odôvodnením. V prejednávanej veci konštatovanie jediného a pokračujúceho porušenia pripisovaného žalobkyniam vo výroku napadnutého rozhodnutia, ktoré uvádza povahu a rozsah uvedeného porušenia pravidiel Únie v oblasti hospodárskej súťaže a je neoddeliteľné od jeho odôvodnenia, zahŕňa všetky správania žalobkýň týkajúce sa troch dotknutých plynárenských infraštruktúr. Ako bolo uvedené v bodoch 1113 a 1131 vyššie, kvalifikácia jediného a pokračujúceho porušenia je založená na komplementárnosti a vzájomnej závislosti viacerých uvedených správaní.
1133
Za týchto podmienok jediný dôvod založený na správaní spoločnosti Bulgartransgaz v súvislosti so zásobníkom Čhiren po júni 2012 nemôže bez toho, aby došlo k skresleniu napadnutého rozhodnutia nahradením posúdenia Komisie novým posúdením skutkového stavu v rozpore s judikatúrou uvedenou v bode 1109 vyššie, predstavovať základné, či dokonca dostatočné odôvodnenie, ktoré by samo osebe mohlo odôvodniť výrok uvedeného rozhodnutia.
1134
Z vyššie uvedeného vyplýva, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne nepreukázala porušenie predstavujúce zneužitie dominantného postavenia, ktoré sa žalobkyniam pripisuje v napadnutom rozhodnutí.
1135
Treba preto vyhovieť štvrtému žalobnému dôvodu bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ostatné „čiastkové dôvody“ uvádzané žalobkyňami.
D. O prvom žalobnom dôvode založenom na existencii podstatných procesných vád ovplyvňujúcich výkon práva žalobkýň na obhajobu, ako aj na porušení zásady riadnej správy vecí verejných
[omissis]
1.
O prvej a druhej časti založených na porušení povinností zaznamenať a vložiť do spisu dokumenty týkajúce sa stretnutí Komisie so spoločnosťou Overgas a na nedostatočnom prístupe k týmto dokumentom
1142
Počas správneho konania Komisia zorganizovala spolu osem stretnutí so spoločnosťou Overgas, z ktorých:
–
prvých päť, ku ktorým došlo pred oznámením o výhradách žalobkyniam, konkrétne 13. októbra 2010, 13. januára, 17. marca a 15. decembra 2011, ako aj 17. júna 2013 (ďalej len „stretnutia v rokoch 2010 až 2013“),
–
zvyšné tri stretnutia, ktoré sa uskutočnili po prijatí oznámenia o výhradách, konkrétne 13. októbra 2015, 17. marca a 20. októbra 2016 (ďalej len „stretnutia v rokoch 2015 a 2016“ a spolu so stretnutiami v rokoch 2010 až 2013 „stretnutia so spoločnosťou Overgas“).
1143
Komisia tvrdí, že po každom z týchto ôsmich stretnutí so spoločnosťou Overgas vypracovala stručné nedôverné poznámky, ako aj podrobné dôverné zápisnice. Na pojednávaní pripustila, že nemohla presne uviesť dátum ich vyhotovenia, ale že vzhľadom na ich stupeň presnosti predpokladala, že boli vypracované bezprostredne po každom stretnutí.
1144
Okrem toho v nadväznosti na každé z týchto stretnutí s Komisiou, okrem stretnutí z 13. októbra 2015 a zo 17. marca 2016, Overgas predložila písomné pripomienky (ďalej len „následné pripomienky“), v ktorých rozviedla tvrdenia uvádzané počas uvedených stretnutí.
1145
Zo spisu tiež vyplýva, že žalobkyne mali najskôr prístup najmä k stručným poznámkam zo stretnutí v rokoch 2010 až 2013, ako aj k nedôvernej verzii následných pripomienok, a to v rámci prístupu k spisu po oznámení o výhradách. Dňa 5. januára 2018 v nadväznosti na rozsudok zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia (C‑413/14 P, EU:C:2017:632), v ktorom boli spresnené povinnosti zaznamenávania a vedenia spisu, ktoré má Komisia v konaniach o sankcionovaní porušení hospodárskej súťaže, predložili novú žiadosť týkajúcu sa najmä prístupu k podrobným zápisniciam a poznámkam z akéhokoľvek ďalšieho prípadného stretnutia medzi Komisiou a spoločnosťou Overgas.
1146
Dňa 23. marca 2018 Komisia v odpovedi pripustila, že po oznámení o výhradách sa konali tri stretnutia so spoločnosťou Overgas, a to stretnutia v rokoch 2015 a 2016, z ktorých v tom čase zaslala žalobkyniam stručné poznámky. Zamietla však prístup k podrobným zápisniciam z dôvodu, že jednak obsahovali dôverné informácie a jednak v nich nebolo možné nájsť nijaký dôkaz, ktorý by sa už nenachádzal v iných nedôverných dokumentoch, ku ktorým mali žalobkyne prístup, keďže mali prístup aj k následným pripomienkam.
1147
Žalobkyne preto zaslali svoju žiadosť o prístup vyšetrovateľovi, ktorý vo svojej odpovedi zo 14. mája 2018 uviedol, že sa domnieva, že odmietnutie sprístupnenia podrobných zápisníc bolo odôvodnené dôvernosťou a že tieto dokumenty neobsahovali dodatočné dôkazy v ich prospech. Aby však vyvážil účinný výkon práva žalobkýň na obhajobu s legitímnymi obavami spoločnosti Overgas o dôvernosť vyšetrovateľ navrhol obmedzený prístup k podrobným zápisniciam zo stretnutí so spoločnosťou Overgas, a to prostredníctvom externých zástupcov žalobkýň v rámci postupu s dátovou miestnosťou.
1148
Okrem toho žalobkyne listom z 18. júna 2018 (ďalej len „list z 18. júna 2018“) požiadali Komisiu, aby im poskytla prístup k menej cenzurovanej verzii následných pripomienok, čo Komisia odmietla.
1149
Dňa 28. júna 2018 získali externí zástupcovia žalobkýň prístup k podrobným zápisniciam zo stretnutí so spoločnosťou Overgas v rámci postupu s dátovou miestnosťou. V súlade s pokynmi Komisie si externí zástupcovia žalobkýň mohli vziať do dátovej miestnosti papierové kópie oznámenia o výhradách, opisu skutkového stavu, stručných poznámok zo stretnutí so spoločnosťou Overgas a nedôverných verzií následných pripomienok.
1150
Pri tejto príležitosti externí zástupcovia žalobkýň vypracovali dôvernú správu z dátovej miestnosti, v ktorej vyjadrili svoje stanovisko k informáciám, ktoré považovali za dôkazy v ich prospech uvedené v podrobných zápisniciach. Nedôverná verzia uvedenej správy (ďalej len „nedôverná správa z dátovej miestnosti“) bola vypracovaná pod kontrolou Komisie a oznámená žalobkyniam. Zástupcovia mohli použiť informácie, ktoré im boli poskytnuté v dátovej miestnosti, na účely obhajoby žalobkýň, ktorým však nemohli sprístupniť žiadnu dôvernú informáciu (uznesenie zo 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding a i./Komisia, T‑136/19, EU:T:2022:149, body 20 až 22).
1151
V rámci prvých dvoch častí prvého žalobného dôvodu žalobkyne uvádzajú v podstate dve skupiny tvrdení:
–
prvá je zameraná na postup zaznamenania a vloženia stručných poznámok a podrobných zápisníc do spisu,
–
druhá sa týka prístupu k podrobným zápisniciam a následným pripomienkam.
1152
Na účely analýzy treba v prvom rade overiť, či sa Komisia skutočne dopustila procesných pochybení uvádzaných žalobkyňami; v prípade potreby bude ďalej potrebné preskúmať dôsledky takýchto pochybení na ich právo na obhajobu, a najmä overiť, či vzhľadom na špecifické skutkové a právne okolnosti prejednávanej veci žalobkyne dostatočne preukázali, že by mohli lepšie zaistiť svoju obhajobu, ak by k procesnému pochybeniu Komisie nedošlo [rozsudky z 2. októbra 2003, Thyssen Stahl/Komisia, C‑194/99 P, EU:C:2003:527, bod 31; z 13. decembra 2018, Deutsche Telekom/Komisia, T‑827/14, EU:T:2018:930, bod 129, a z 15. júna 2022, Qualcomm/Komisia (Qualcomm – Platby za exkluzivitu), T‑235/18, EU:T:2022:358, body 160 a 202].
2.
O existencii procesných vád
1153
Na úvod treba uviesť, že prístup k spisu stanovený v článku 27 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 a článku 15 ods. 1 a 2 nariadenia č. 773/2004 je jednou z procesných záruk umožňujúcich uplatniť zásadu rovnosti zbraní a chrániť právo účastníkov konania vedeného Komisiou na obhajobu. Majú právo na prístup k vyšetrovaciemu spisu s výnimkou obchodných tajomstiev iných podnikov, interných dokumentov Komisie a iných dôverných informácií.
1154
Právo na prístup k spisu znamená, že Komisia musí dotknutému podniku umožniť, aby preskúmal všetky dokumenty vo vyšetrovacom spise, ktoré môžu byť relevantné pre jeho obhajobu. Ide o písomnosti svedčiace tak v prospech, ako aj v neprospech, s výnimkou obchodných tajomstiev iných podnikov, interných dokumentov Komisie a iných dôverných informácií (pozri rozsudok z 25. októbra 2011, Solvay/Komisia, C‑109/10 P, EU:C:2011:686, bod 54 a citovanú judikatúru).
1155
Rozsah práva na prístup k spisu ako neoddeliteľnej súčasti práva na obhajobu bol predmetom nedávnej judikatúry, ktorá ďalej spresnila rozsah povinností Komisie, najmä pokiaľ ide o jej povinnosti vyhotoviť záznam [pozri v tomto zmysle rozsudky zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia, C‑413/14 P, EU:C:2017:632; z 15. júna 2022, Qualcomm/Komisia (Qualcomm – Platby za exkluzivitu), T‑235/18, EU:T:2022:358, a zo 14. septembra 2022, Google a Alphabet/Komisia (Google Android), T‑604/18, vec v odvolacom konaní, EU:T:2022:541].
1156
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 19 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 stanovuje, že na účely plnenia úloh, ktoré sú jej zverené, môže Komisia klásť otázky každej fyzickej alebo právnickej osobe, ktorá s tým súhlasí, s cieľom získať informácie týkajúce sa predmetu vyšetrovania. Uvedené ustanovenie teda predstavuje právny základ, ktorý oprávňuje Komisiu vykonať pohovor s osobou v rámci vyšetrovania a ktorý sa má uplatňovať na všetky vypočúvania týkajúce sa získavania informácií o predmete vyšetrovania (rozsudok zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, body 84 a 86).
1157
Pri vedení takéhoto vypočúvania je Komisia podľa článku 3 nariadenia č. 773/2004 povinná zaznamenať vo forme, akú si zvolí, vyhlásenia urobené vypočúvanými osobami (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, body 90 a 91).
1158
Hoci je pravda, že je dovolené vylúčiť zo správneho konania dôkazy, ktoré nemajú žiadny vzťah so skutkovými a právnymi tvrdeniami uvedenými v oznámení o výhradách a ktoré preto nie sú vôbec relevantné pre vyšetrovanie, nemôže prináležať iba Komisii, aby určila dôkazy, ktoré sú užitočné pre obhajobu dotknutého podniku (rozsudky zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, EU:C:2004:6, bod 126, a zo 16. júna 2011, FMC Foret/Komisia, T‑191/06, EU:T:2011:277, bod 306).
1159
Z tohto hľadiska musia byť vypočúvania, ktorých cieľom je získať informácie o predmete vyšetrovania a ktoré teda patria do pôsobnosti článku 19 nariadenia č. 1/2003, zaznamenané a nemožno ich vynechať zo spisu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. júna 2022, Qualcomm/Komisia (Qualcomm – Platby za exkluzivitu), T‑235/18, EU:T:2022:358, bod 199].
1160
Okrem toho povinnosť, ktorú má Komisia v zmysle článku 3 nariadenia č. 773/2004, a to zaznamenať vo forme, akú si zvolí, vyhlásenia urobené vypočúvanými osobami počas správneho vyšetrovania, nemožno vykonať formou vypracovania stručného zhrnutia tém, ktoré boli obsahom vypočúvania. Komisia musí byť schopná poskytnúť údaj o obsahu diskusií, ktoré sa uskutočnili, a to najmä pokiaľ ide o druh informácií poskytnutých počas vypočúvania k diskutovaným otázkam (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, bod 92).
1161
Práve s ohľadom na tieto zásady treba preskúmať tvrdenia žalobkýň uvádzajúce údajné nesplnenie povinností zo strany Komisie, pokiaľ ide o jej povinnosti vyhotovenia záznamu, ako aj vloženia a prístupu do spisu.
a)
O prvej výhrade založenej na opomenutí riadne zaznamenať a zahrnúť do spisu vyhlásenia urobené počas stretnutí so spoločnosťou Overgas
1162
Žalobkyne podporované Bulharskou republikou tvrdia, že spôsob, akým Komisia zaznamenala alebo opomenula zaznamenať svoje stretnutia so spoločnosťou Overgas, rovnako ako spôsob, akým vložila do spisu vyhlásenia urobené počas uvedených stretnutí, je v rozpore s povinnosťami vyhotoviť záznam vyplývajúcimi z článku 19 nariadenia č. 1/2003 v spojení s článkom 3 nariadenia č. 773/2004. Komisia týmto spôsobom tiež porušila zásady riadnej správy vecí verejných a transparentnosti, ako aj právo žalobkýň na obhajobu. V dôsledku toho Všeobecný súd nemôže vykonať svoje súdne preskúmanie.
1163
V tejto súvislosti treba rozlišovať medzi tvrdeniami týkajúcimi sa stretnutí so spoločnosťou Overgas v rokoch 2010 až 2013 na jednej strane a tvrdeniami týkajúcimi sa stretnutí v rokoch 2015 a 2016 na strane druhej.
1164
Všeobecný súd zastáva názor, že treba začať analýzou tvrdení týkajúcich sa stretnutí v rokoch 2015 a 2016.
1) O stretnutiach v rokoch 2015 a 2016
1165
Žalobkyne tvrdia, že:
–
počas vyšetrovania neboli do spisu vložené žiadne záznamy týkajúce sa stretnutí v rokoch 2015 a 2016,
–
Komisia uznala existenciu týchto stretnutí, ako aj podrobných zápisníc z nich až v odpovedi na žiadosť žalobkýň z 5. januára 2018, v nadväznosti na ktorú bol 23. marca 2018 umožnený prístup k stručným poznámkam.
1166
Komisia poznamenáva, že hneď ako sa žalobkyne spýtali, či mala ďalšie stretnutia so spoločnosťou Overgas po oznámení o výhradách, informovala ich o stretnutiach v rokoch 2015 a 2016, pričom im zaslala stručné poznámky týkajúce sa týchto stretnutí.
1167
V tejto súvislosti Komisia tvrdí, že podľa bodu 27 oznámenia Komisie o pravidlách prístupu k dokumentácii Komisie v prípadoch podľa článkov [101 a 102 ZFEÚ], článkov 53, 54 a 57 Zmluvy o EHP a nariadenia Rady (ES) č. 139/2004 (Ú. v. EÚ C 325, 2005, s. 7), sa účastníkovi konania povolí prístup k dokumentom získaným po oznámení o výhradách v neskorších fázach správneho konania len vtedy, ak tieto dokumenty môžu predstavovať nové dôkazy, či už v prospech alebo v neprospech, ktoré sa týkajú tvrdení voči tomuto účastníkovi uvedených v oznámení o výhradách.
1168
Podľa Komisie pritom dokumenty týkajúce sa stretnutí v rokoch 2015 a 2016 nepredstavovali ani základ výhrad oznámených žalobkyniam, ani nové dôkazy v súvislosti s už formulovanými tvrdeniami, a preto nebola povinná zahrnúť do spisu stručné poznámky alebo podrobné zápisnice zo stretnutí v rokoch 2015 a 2016 a umožniť k nim prístup. Okrem toho bolo len na Komisii, aby posúdila, či tieto dokumenty potenciálne svedčia v prospech.
1169
Zo stručných poznámok a podrobných zápisníc však vyplýva, že cieľom stretnutí v rokoch 2015 a 2016 bolo získať informácie týkajúce sa predmetu vyšetrovania, ktoré viedlo k prijatiu napadnutého rozhodnutia.
1170
Z tohto hľadiska, s ohľadom na judikatúru uvedenú v bodoch 1157 a 1159 vyššie, musia byť vypočúvania, ktorých cieľom je získať informácie o predmete vyšetrovania a ktoré teda patria do pôsobnosti článku 19 nariadenia č. 1/2003, akými sú predmetné vypočúvania, zaznamenané a nemožno ich vynechať z vyšetrovacieho spisu.
1171
Je pravda, že možnosť rozlišovať medzi dokumentmi relevantnými pre vyšetrovanie a dokumentmi, ktoré nie sú relevantné, a v dôsledku toho vylúčiť tieto posledné uvedené dokumenty z vyšetrovacieho spisu, zostáva nevyhnutná na to, aby sa zabránilo nadmernému procesnému zaťaženiu Komisie. Neprináleží jej však vylúčiť materiál zo spisu na základe uplatnenia svojej údajnej voľnej úvahy, pokiaľ ide o to, či tieto dokumenty potenciálne svedčia v prospech alebo v neprospech, keďže neexistencia akéhokoľvek písomného záznamu o vypočúvaní by bránila Všeobecnému súdu overiť, či Komisia konala v súlade s ustanoveniami nariadenia č. 1/2003 a všeobecnejšie, či boli v plnej miere dodržané práva podnikov a fyzických osôb dotknutých vyšetrovaním.
1172
Okrem toho povinnosť vyhotoviť záznam stanovená v článku 3 nariadenia č. 773/2004 by bola zbavená akéhokoľvek potrebného účinku, ak by sa Komisii umožnilo z vlastnej iniciatívy vylúčiť zaznamenávanie niektorých stretnutí, a to tým skôr, že za okolností prejednávanej veci sa pohovory uskutočnili so spoločnosťou Overgas, ktorá zohrala nezanedbateľnú úlohu v rozhodnutí Komisie začať a pokračovať vo vyšetrovaní a ktorá tvrdila, že voči nej existovali protisúťažné praktiky zo strany žalobkýň.
1173
Z toho vyplýva, že tvrdenia Komisie založené na neexistencii povinnosti zaznamenať a vložiť do spisu zápisnice zo stretnutí v rokoch 2015 a 2016, ktoré sa uskutočnili so spoločnosťou Overgas po oznámení o výhradách, treba zamietnuť.
1174
Napokon v rozsahu, v akom žalobkyne tvrdia, že Komisia ich neinformovala o stretnutiach v rokoch 2015 a 2016, treba pripomenúť, že Komisia sa v priebehu správneho konania, ktoré viedlo k prijatiu napadnutého rozhodnutia, skutočne nezmienila o pohovoroch, ktoré mala so spoločnosťou Overgas po oznámení o výhradách.
1175
Ako však vyplýva z bodov 1157 a 1159 vyššie, Komisia nemôže opomenúť zahrnúť do vyšetrovacieho spisu záznam pohovorov, akými sú stretnutia v rokoch 2015 a 2016, a v dôsledku toho o tom neinformovať účastníkov konania.
1176
Z toho vyplýva, že tvrdenia žalobkýň týkajúce sa nesplnenia povinností zo strany Komisie v súvislosti so stretnutiami v rokoch 2015 a 2016 sú dôvodné, keďže Komisia mala vyhotoviť záznam vyhlásení urobených počas týchto stretnutí a vložiť do spisu dokumenty, ktoré sa ich týkajú, ako aj aktualizovať register spisu, ktorý by žalobkyniam umožnil oboznámiť sa s predmetnými pohovormi, s výhradou ochrany dôvernosti niektorých skutočností, ktorej sa legitímne dovoláva Overgas.
1177
Komisia sa teda dopustila procesného pochybenia tým, že opomenula riadne zaznamenať vyhlásenia urobené počas stretnutí v rokoch 2015 a 2016 a vložiť ich do spisu, ako aj o nich informovať žalobkyne.
2) O stretnutiach v rokoch 2010 až 2013
1178
Žalobkyne:
–
vytýkajú Komisii, že nevyhotovila riadny záznam zo stretnutí v rokoch 2010 až 2013, keďže do spisu zahrnula len stručné poznámky, ktoré obsahovali len neurčité a všeobecné zhrnutia; stručné poznámky boli navyše vložené do spisu až niekoľko rokov po uskutočnení týchto stretnutí, a to v roku 2014, čo mohlo oslabiť ich presnosť,
–
sa sťažujú, že až v roku 2018 zistili, že v súvislosti so stručnými poznámkami existovali podrobné zápisnice, ktoré sa v spise nenachádzali; tvrdia, že Komisia nevedela vysvetliť, prečo boli uvedené zápisnice uchovávané mimo spisu.
1179
Tieto nedostatky sa odzrkadľujú aj v registri vyšetrovacieho spisu poskytnutom po prijatí oznámenia o výhradách, ktorý dostatočne presne neuvádza dokumenty zhromaždené počas vyšetrovania a neuvádza najmä podrobné zápisnice zo stretnutí so spoločnosťou Overgas.
1180
Komisia namieta, že neexistuje nijaká požiadavka na to, aby bol dôkaz vložený do spisu a zahrnutý do registra v čase, keď sa uskutočnili stretnutia a boli vypracované relevantné poznámky. Tvrdí, že napadnuté rozhodnutie sa v každom prípade nezakladá ani na stručných poznámkach, ani na podrobných zápisniciach z predmetných stretnutí.
1181
Komisia tiež tvrdí, že vďaka poskytnutému prístupu k stručným poznámkam zo stretnutí v rokoch 2010 až 2013 po oznámení o výhradách mohli žalobkyne skutočne vykonať svoje právo na obhajobu, čo aj urobili, keď predložili svoje odpovede na uvedené oznámenie, ako aj neskoršie pripomienky, v ktorých ako poľahčujúce okolnosti uviedli niektoré skutočnosti spomenuté na týchto stretnutiach. Okrem toho tvrdí, že následné pripomienky predložené spoločnosťou Overgas, ktoré rozviedli body vznesené počas týchto stretnutí, boli vložené do spisu a sprístupnené žalobkyniam.
1182
V tejto súvislosti treba uviesť, že stručné poznámky zo stretnutí so spoločnosťou Overgas, ku ktorým mali žalobkyne prístup, majú v prípade každého zo stretnutí rozsah menej ako pol strany. Každá polstrana obsahuje údaj o dátume stretnutia, účastníkoch a témach, o ktorých sa diskutovalo počas stretnutia, opísaných maximálne v piatich až ôsmich riadkoch.
1183
Obsah stručných poznámok je tak zjavne nedostatočný na to, aby zohľadnil obsah diskusií, ktoré skutočne prebehli medzi Komisiou a spoločnosťou Overgas, a najmä povahu informácií, ktoré Overgas poskytla v súvislosti s prejednávanými témami.
1184
Nič zo znenia článku 19 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 alebo z cieľa, ktorý sleduje, pritom neumožňuje dospieť k záveru, že normotvorca mal v úmysle zaviesť rozlišovanie medzi „stručnými poznámkami“ vypracovanými na účely prístupu k spisu na jednej strane a „podrobnými zápisnicami“, ktoré majú zostať dôverné. Takýto výklad by znamenal, že právo na prístup k spisu, ako je uvedené v bode 1153 vyššie, ako aj zásada rovnosti zbraní, by boli zbavené akéhokoľvek potrebného účinku.
1185
V tejto súvislosti je irelevantná skutočnosť uvádzaná Komisiou, že napadnuté rozhodnutie nie je založené ani na stručných poznámkach, ani na podrobných zápisniciach. Právo na prístup k spisu totiž znamená, že Komisia musí dotknutému podniku umožniť, aby preskúmal všetky dokumenty vo vyšetrovacom spise, ktoré môžu byť relevantné pre jeho obhajobu (rozsudok zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, EU:C:2004:6, bod 68).
1186
Z toho vyplýva, pokiaľ ide o stručné poznámky zo stretnutí v rokoch 2010 až 2013, že Komisia nedodržala povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 19 nariadenia č. 1/2003 v spojení s článkom 3 ods. 3 nariadenia č. 773/2004 a s ohľadom na judikatúru uvedenú v bodoch 1157 a 1159 vyššie. Toto nesplnenie povinnosti sa prejavilo na jednej strane zavedením neodôvodneného rozlišovania medzi dvoma druhmi dokumentov, a to podrobnými zápisnicami určenými na interné použitie a stručnými poznámkami určenými do spisu, a teda pre prístup žalobkýň, a na druhej strane zjavnou nedostatočnosťou týchto poznámok, pokiaľ ide o informovanie o obsahu diskusií medzi Komisiou a spoločnosťou Overgas, najmä o povahe informácií, ktoré Overgas poskytla k prejednávaným témam, ako to vyžaduje judikatúra uvedená v bode 1160 vyššie.
1187
Všeobecný súd naproti tomu zastáva názor, že časový odstup medzi stretnutiami v rokoch 2010 až 2013 a vložením stručných poznámok týkajúcich sa týchto stretnutí do spisu až v roku 2014 neumožňuje sám osebe a pri neexistencii iných dôkazov alebo jasných indícií dospieť k záveru, že Komisia si nesplnila svoje povinnosti, pokiaľ ide o prístup k spisu.
1188
V prvom rade napriek oneskorenému vloženiu stručných poznámok zo stretnutí so spoločnosťou Overgas do spisu mali žalobkyne možnosť ich vziať do úvahy a uplatniť svoje právo na obhajobu, a to nielen predložením odpovedí na oznámenie o výhradách, ale aj a najmä, ako vyplýva z bodu 1147 vyššie, uplatnením žiadosti o prístup k podrobným zápisniciam pred vyšetrovateľom, čo viedlo k poskytnutiu prístupu v rámci dátovej miestnosti.
1189
V druhom rade, pokiaľ ide o tvrdenie o údajnej nepresnosti stručných poznámok zo stretnutí v rokoch 2010 až 2013 na základe toho, že boli oneskorene vložené do spisu, aj keby Komisia pripravila uvedené poznámky v roku 2014, spoľahlivosť ich obsahu by mohla byť ovplyvnená len vtedy, ak by podrobné zápisnice z tých istých stretnutí, ktoré nevyhnutne predstavovali základ pre vypracovanie uvedených stručných poznámok, boli tiež spísané v roku 2014. Za takýchto okolností by uplynutie dlhšieho obdobia medzi stretnutiami na jednej strane a prípravou podrobných zápisníc z týchto stretnutí na strane druhej mohlo vyvolať pochybnosti, pokiaľ ide o ich presnosť, a v dôsledku toho aj o presnosť stručných poznámok, ktoré z nich vychádzajú.
1190
V prejednávanej veci pritom žalobkyne nepredložili nijaký dôkaz alebo indíciu, na základe ktorých by bolo možné dospieť k záveru, že podrobné zápisnice boli vyhotovené až niekoľko rokov po tom, čo sa uskutočnili najmä stretnutia v rokoch 2010 až 2013. Naopak, ako uviedla Komisia na pojednávaní, úroveň presnosti uvedených zápisníc predstavuje indíciu preukazujúcu, že boli vyhotovené v čase blízkom dátumu stretnutí, ktorých sa týkajú.
1191
Vzhľadom na úvahy uvedené v bodoch 1182 až 1186 vyššie sú tvrdenia žalobkýň týkajúce sa nesplnenia povinností zo strany Komisie v súvislosti so stretnutiami v rokoch 2010 až 2013 dôvodné, keďže stručné poznámky boli zjavne nedostatočné na účely informovania o obsahu diskusií medzi Komisiou a spoločnosťou Overgas v zmysle judikatúry uvedenej v bode 1160 vyššie.
1192
Komisia sa teda dopustila procesného pochybenia tým, že opomenula riadne zaznamenať vyhlásenia urobené počas stretnutí v rokoch 2010 až 2013 a vložiť ich do spisu.
1193
Pokiaľ ide o tvrdenie Komisie, podľa ktorého bolo akékoľvek možné nesplnenie povinnosti vyplývajúce z príliš neurčitej a všeobecnej povahy stručných poznámok napravené jednak prístupom k nedôverným verziám následných pripomienok a jednak prístupom k podrobným zápisniciam v rámci postupu s dátovou miestnosťou, žalobkyne v podstate tvrdia, že z dôvodu veľkého množstva skrytých častí nebol prístup k týmto dokumentom vôbec užitočný pre ich obhajobu. Toto tvrdenie sa tak prekrýva s druhou výhradou, a preto je potrebné ich analyzovať spoločne.
b)
O druhej výhrade týkajúcej sa prístupu k podrobným zápisniciam a následným pripomienkam
1194
Žalobkyne vytýkajú Komisii jednak to, že im poskytla obmedzený prístup k podrobným zápisniciam, a jednak to, že im zamietla prístup k časti následných pripomienok pod zámienkou dôvernosti informácií obsiahnutých v týchto dokumentoch.
1195
Žalobkyne tak v prvom rade namietajú, že právo na prístup k podrobným zápisniciam zo stretnutí so spoločnosťou Overgas bolo v nadväznosti na početné žiadosti týkajúce sa prístupu nahradené obmedzeným prístupom prostredníctvom ich externých zástupcov v rámci postupu s dátovou miestnosťou. Správa, ktorú vypracovali a ktorá bola predložená žalobkyniam v nedôvernej verzii, bola z dôvodu veľkého množstva skrytých častí bezvýznamná pre ich obhajobu.
1196
Komisia naproti tomu trvá na tom, že prístup poskytnutý externým zástupcom žalobkýň k podrobným zápisniciam zo stretnutí so spoločnosťou Overgas v rámci postupu s dátovou miestnosťou žalobkyniam umožnil vyjadriť svoje stanovisko k informáciám, ktoré sú v nich uvedené, a uplatniť tak svoje právo na obhajobu, pričom boli rešpektované legitímne obavy spoločnosti Overgas vo veciach dôvernosti.
1197
V druhom rade sa žalobkyne domnievajú, že dôverné následné pripomienky mohli potenciálne obsahovať dôkazy svedčiace v ich prospech, takže prístup k menej cenzurovanej verzii týchto dokumentov by im umožnil lepšie uplatniť ich právo na obhajobu.
1198
Komisia namieta, že práve vďaka prístupu k následným pripomienkam bolo žalobkyniam umožnené vykonať svoje právo na obhajobu predložením svojich odpovedí na oznámenie o výhradách.
1199
Komisia tiež poukazuje na to, že medzi prístupom k spisu a predložením ich odpovedí na oznámenie o výhradách sa žalobkyne nikdy nesťažovali, že nemohli účinne uplatniť svoje právo na obhajobu z dôvodu skrytia dôverných častí následných pripomienok. Okrem toho akákoľvek následná žiadosť o prístup bola oneskorená a neodôvodnená, keďže žalobkyne už využili svoje právo byť vypočutý v súvislosti s týmito dokumentmi.
1200
Komisia ďalej tvrdí, že väčšina následných pripomienok nebola predmetom skrytia textu a že v rámci svojej analýzy, ktorá viedla k prijatiu napadnutého rozhodnutia, nepoužila cenzurované informácie.
1201
Z bodov 1194 až 1200 vyššie v podstate vyplýva, že tvrdenia uvádzané účastníkmi konania v rámci tejto výhrady vyvolávajú dve otázky, ktoré treba analyzovať v tomto poradí:
–
prvá otázka sa týka neexistencie okamžitého spochybnenia skrytých častí v následných pripomienkach, ku ktorým mali žalobkyne prístup,
–
druhá otázka sa týka údajne nadmerného skrytia textu jednak v podrobných zápisniciach, ktoré boli sprístupnené v dátovej miestnosti, a jednak v následných pripomienkach.
1) O povinnosti okamžitého spochybnenia, pokiaľ ide o skryté časti v následných pripomienkach
1202
Pokiaľ ide o list z 18. júna 2018, ktorým žalobkyne požiadali o prístup k menej cenzurovanej verzii následných pripomienok, Komisia tvrdí, že k sprístupneniu nedôverných verzií týchto pripomienok žalobkyniam došlo už 2. a 8. apríla 2015 a že až do predloženia ich odpovedí na opis skutkového stavu 9. decembra 2016 žalobkyne nikdy neuviedli, že nemôžu účinne uplatniť svoje právo na obhajobu z dôvodu skrytých častí v uvedených pripomienkach.
1203
Z listu z 18. júna 2018 totiž vyplýva, že žiadosť o prístup k menej cenzurovaným verziám následných pripomienok súvisela so skutočnosťou, že pri zriadení dátovej miestnosti Komisia povolila externým zástupcom žalobkýň, aby do nej zaradili okrem iných dokumentov aj cenzurované verzie následných pripomienok. Pri podaní svojej žiadosti žalobkyne vo vzťahu ku každej z následných pripomienok spresnili, akú úlohu mohli mať cenzurované informácie pri príprave ich obhajoby, a to aj s ohľadom na nové skutočností, ktoré mohli vyplynúť z prístupu v rámci dátovej miestnosti.
1204
Žiadosť žalobkýň o prístup k menej cenzurovaným následným pripomienkam teda bola v podstate nepriamo vyvolaná rozsudkom zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia (C‑413/14 P, EU:C:2017:632). Práve na základe tejto novej judikatúry, ktorá posilnila ich právo na obhajobu, totiž žalobkyne 5. januára 2018 požiadali Komisiu, aby im poskytla prístup k úplným a podrobným poznámkam zo všetkých prípadných hovorov a stretnutí so spoločnosťou Overgas. Tieto kroky, ako vyplýva z bodu 1203 vyššie, viedli k postupu s dátovou miestnosťou, ku ktorému žalobkyne dostali podrobné pravidlá o fungovaní dátovej miestnosti. Tieto pravidlá okrem iného stanovovali, že cenzurované verzie následných pripomienok boli súčasťou obmedzeného počtu dokumentov, ktoré externí zástupcovia žalobkýň mohli priniesť do dátovej miestnosti.
1205
V tejto súvislosti nemožno vylúčiť, že úplnejšia verzia následných pripomienok by žalobkyniam umožnila lepšie pochopiť dokumenty, ku ktorým mali prístup v dátovej miestnosti prostredníctvom svojich externých zástupcov, a v dôsledku toho účinnejšie uplatniť svoje právo na obhajobu. Za týchto okolností im nemožno vytýkať, že požadovali širší prístup k uvedeným následným pripomienkam až v tomto štádiu.
1206
Z toho vyplýva, že neexistenciu okamžitého spochybnenia, pokiaľ ide o skryté časti následných pripomienok sprístupnených žalobkyniam po oznámení o výhradách, nemožno voči žalobkyniam použiť s cieľom zabrániť im v namietaní porušenia ich práva na obhajobu.
2) O prístupe k dokumentom sprístupneným v dátovej miestnosti a k nadmerne cenzurovaným verziám následných pripomienok
1207
Pokiaľ ide o udelenie alebo zamietnutie prístupu k časti spisu počas vyšetrovania, Komisia je predovšetkým povinná vyvážiť právo na ochranu obchodného tajomstva podnikov so zárukou práva na obhajobu (rozsudky z 29. júna 1995, ICI/Komisia, T‑36/91, EU:T:1995:118, bod 98, a zo 14. decembra 2005, General Electric/Komisia, T‑210/01, EU:T:2005:456, 631).
1208
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v súlade s uznesením z 26. mája 2021, Bulgarian Energy Holding a i./Komisia (T‑136/19, neuverejnené), článkom 91 písm. b) rokovacieho poriadku a so zreteľom na záruky stanovené v článku 103 ods. 1 uvedeného rokovacieho poriadku, Komisia založila do spisu:
–
podrobné zápisnice zo stretnutí so spoločnosťou Overgas a žiadosti tejto spoločnosti o dôverné zaobchádzanie týkajúce sa týchto zápisníc,
–
dôverné verzie následných pripomienok,
–
dôvernú správu z dátovej miestnosti.
1209
Ďalej Všeobecný súd v rámci uznesenia zo 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding a i./Komisia (T‑136/19, EU:T:2022:149), a v súlade s článkom 103 ods. 1 a 2 rokovacieho poriadku preskúmal dokumenty uvedené v bode 1208 vyššie na základe právnych a skutkových okolností uvádzaných Komisiou v súvislosti s dôvernou povahu uvedených dokumentov vo vzťahu k žalobkyniam. ako aj ich relevantnosť na účely rozhodnutia sporu, s cieľom vyvážiť, tam kde sa to javilo potrebné, túto dôvernosť s požiadavkami práva na účinnú súdnu ochranu, osobitne so zásadou kontradiktórnosti (uznesenie zo 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding a i./Komisia, T‑136/19, EU:T:2022:149, body 5 až 10).
1210
Všeobecný súd predovšetkým uviedol, že Komisia povolila externým zástupcom žalobkýň oznámiť svojim klientkam len nedôvernú verziu správy z dátovej miestnosti (uznesenie zo 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding a i./Komisia, T‑136/19, EU:T:2022:149, body 20 až 22)
1211
Z analýzy vykonanej v bodoch 26 a 27 uznesenia zo 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding a i./Komisia (T‑136/19, EU:T:2022:149), pritom vyplýva, že viaceré informácie, ktoré boli skryté v nedôvernej správe z dátovej miestnosti, nemali alebo v každom prípade už nemali dôvernú povahu. Všeobecný súd teda vložil do spisu dôvernú správu z dátovej miestnosti s výnimkou dvoch stručných informácií, ktoré neboli relevantné pre rozhodnutie sporu.
1212
V tejto súvislosti z analýzy nedôvernej verzie správy z dátovej miestnosti, ku ktorej mali žalobkyne prístup, vyplýva, že v podstate neobsahuje žiadnu dodatočnú informáciu v porovnaní so stručnými poznámkami, ku ktorým mali predtým prístup počas správneho konania.
1213
Pritom aj keby si v čase postupu s dátovou miestnosťou niektoré informácie uvedené v dôvernej verzii správy z dátovej miestnosti, najmä pokiaľ ide o informácie vyplývajúce z podrobných zápisníc zo stretnutí v rokoch 2015 a 2016, mohli zachovať dôvernú povahu, informácie obsiahnuté v podrobných zápisniciach zo stretnutí v rokoch 2010 až 2013 mali už historickú povahu.
1214
Z toho vyplýva, že Komisia nebola oprávnená v správe z dátovej miestnosti cenzurovať všetky relevantné informácie do takej miery, že jej nedôverná verzia bola prakticky rovnocenná so stručnými poznámkami.
1215
Takáto situácia totiž v praxi môže ohroziť cieľ postupu s dátovou miestnosťou, a to chrániť dôverné informácie a zároveň umožniť prístup k dôkazom, ktoré účastník konania potrebuje na podporu svojho stanoviska. Platí to o to viac, že – ako tvrdia žalobcovia – postup s dátovou miestnosťou, ako prebiehal v prejednávanej veci, mohol zasiahnuť do práva žalobkýň na obhajobu, ktoré mohli toto právo vykonávať len nepriamo prostredníctvom svojich externých zástupcov.
1216
Z úvah uvedených v bodoch 1207 až 1215 vyššie vyplýva, že Komisia sa tým, že poskytla žalobkyniam príliš obmedzený prístup k spisu v rámci postupu s dátovou miestnosťou, dopustila procesného pochybenia, ktoré mohlo viesť k porušeniu práva žalobkýň na obhajobu.
1217
Pokiaľ ide ďalej o následné pripomienky, treba v prvom rade uviesť, že v prípade stretnutí v rokoch 2015 a 2016 Overgas predložila takéto pripomienky len vo vzťahu k stretnutiu z 20. októbra 2016. Všeobecný súd pripomína, že – ako bolo konštatované v bodoch 51 až 57 uznesenia zo 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding a i./Komisia (T‑136/19, EU:T:2022:149) – tento dokument nie je relevantný na účely rozhodnutia sporu.
1218
V druhom rade, ako vyplýva z bodu 49 uznesenia zo 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding a i./Komisia (T‑136/19, EU:T:2022:149), údajne nedôverná verzia následných pripomienok zo stretnutia zo 17. júna 2013 neobsahovala žiadne skryté časti.
1219
V treťom rade Všeobecný súd po overení povahy informácií obsiahnutých v následných pripomienkach týkajúcich sa prvých štyroch stretnutí v rokoch 2010 až 2013 poskytol žalobkyniam prístup k menej cenzurovaným verziám týchto pripomienok (uznesenie zo 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding a i./Komisia, T‑136/19, EU:T:2022:149, body 34 až 48).
1220
V tejto súvislosti Všeobecný súd konštatuje, že informácie obsiahnuté v následných pripomienkach zo stretnutí v rokoch 2010 až 2013 stratili svoju dôvernú povahu už v čase, keď žalobkyne listom z 18. júna 2018 požiadali o prístup k nim.
1221
V dôsledku toho sa Komisia tým, že zamietla prístup k menej cenzurovaným verziám následných pripomienok, najmä k tým zo stretnutí z 13. októbra 2010, ako aj z 13. januára, 17. marca a 15. decembra 2011, tiež dopustila procesného pochybenia, ktoré mohlo viesť k porušeniu práva žalobkýň na obhajobu.
c)
Záver k procesným vadám
1222
Z úvah uvedených v bodoch 1177, 1192 a 1211 až 1221 vyššie vyplýva, že Komisia sa dopustila procesného pochybenia tým, že zamietla žalobkyniam prístup k spisu, ktorý by bol dostatočný na zaručenie výkonu ich práva na obhajobu.
1223
V zmysle judikatúry uvedenej v bode 1152 vyššie je teda v tomto štádiu potrebné určiť, či vzhľadom na špecifické skutkové a právne okolnosti prejednávanej veci žalobkyne dostatočne preukázali, že by mohli lepšie zaistiť svoju obhajobu, ak by k procesnému pochybeniu Komisie nedošlo. Bez takéhoto preukázania totiž nemožno konštatovať nijaké porušenie práva na obhajobu [rozsudok zo 14. septembra 2022, Google a Alphabet/Komisia (Google Android), T‑604/18, vec v odvolacom konaní, EU:T:2022:541, bod 934].
3.
O vplyve zistených pochybení na zaručenie práva žalobkýň na obhajobu
1224
Vo svojich pripomienkach predložených 27. apríla 2022 (ďalej len „pripomienky z 27. apríla 2022“) v nadväznosti na predloženie nedôverných dokumentov zo strany Komisie v rámci výkonu uznesenia zo 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding a i./Komisia (T‑136/19, EU:T:2022:149), žalobkyne uviedli spresnenia s cieľom konkrétne preukázať, že prístup k určitým častiam spisu, ktoré neboli sprístupnené počas správneho konania, by im umožnil lepšie zaistiť svoju obhajobu.
1225
Práve s ohľadom na tieto tvrdenia treba analyzovať najmä dôkazy, ktoré boli žalobkyniam sprístupnené v nadväznosti na uznesenie zo 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding a i./Komisia (T‑136/19, EU:T:2022:149), a ktoré by vzhľadom na svoj pôvod, presnosť a okolnosti, za ktorých ich Overgas poskytla Komisii, umožnili žalobkyniam významne podporiť alebo upevniť niektoré tvrdenia vo svojej obhajobe.
1226
V tejto súvislosti treba na úvod zdôrazniť, že porušenie práva na prístup k spisu nie je napravené samotnou skutočnosťou, že prístup bol umožnený, ako v prejednávanej veci, v priebehu súdneho konania. Keďže sa takéto preskúmanie Všeobecným súdom obmedzuje na súdne preskúmanie vznesených žalobných dôvodov, nie je jeho predmetom ani jeho účinkom nahradiť úplné vyšetrovanie veci v rámci správneho konania. Okrem toho oneskorené oboznámenie sa s niektorými dokumentmi v spise nestavia podnik, ktorý podal žalobu proti rozhodnutiu Komisie, opäť do situácie, v ktorej by bol, pokiaľ by sa mohol opierať o rovnaké dokumenty pri predložení svojich písomných a ústnych pripomienok tejto inštitúcii pred prijatím napadnutého rozhodnutia [rozsudky z 25. októbra 2011, Solvay/Komisia, C‑110/10 P, EU:C:2011:687, bod 51, a z 15. júna 2022, Qualcomm/Komisia (Qualcomm – Platby za exkluzivitu), T‑235/18, EU:T:2022:358, bod 200].
a)
O nesprístupnených častiach podrobných zápisníc
1227
Žalobkyne vo svojich pripomienkach z 27. apríla 2022 poukazujú na existenciu viacerých informácií, ktoré vyplývajú zo zhrnutí podrobných zápisníc uvedených v dôvernej správe z dátovej miestnosti, ku ktorým získali prístup v rámci výkonu uznesenia zo 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding a i./Komisia (T‑136/19, EU:T:2022:149), a ktoré by im umožnili lepšie zaistiť svoju obhajobu. Všeobecný súd zastáva názor, že na účely požadovaného preskúmania v zmysle judikatúry citovanej v bodoch 1152 a 1223 vyššie stačí zamerať analýzu na nasledujúce prvky.
1228
V prvom rade žalobkyne tvrdia, že zo zhrnutia stretnutia z 13. októbra 2010 vyplýva, že Overgas sa domnievala, že bulharská vláda jej bránila dodávať plyn zákazníkom v Bulharsku. Z toho istého zhrnutia predovšetkým vyplýva, že Overgas považovala fungovanie na bulharských trhoch s dodávkami plynu za veľmi zložité z dôvodu nesprávneho a neúplného prebratia smerníc Únie a neustáleho zasahovania vlády v prospech spoločností Bulgargaz a Bulgartransgaz.
1229
Všeobecný súd uvádza, že z následných pripomienok z 18. novembra 2010, ku ktorým mali žalobkyne prístup počas správneho konania, naproti tomu vyplýva, že Overgas sa domnievala, že žalobkyne sa dopúšťajú porušenia článku 102 ZFEÚ s podporou bulharského regulačného orgánu a bulharskej vlády.
1230
Všeobecný súd tak zastáva názor, že spresnenia žalobkýň týkajúce sa užitočnosti vyhlásení uvedených v bode 1228 vyššie pre výkon ich práva na obhajobu sú dôvodné. Ide totiž o informácie, ktoré mohli potvrdiť a podporiť tvrdenie žalobkýň, podľa ktorého ťažkosti, s ktorými sa stretla Overgas pri prenikaní na bulharské trhy s dodávkami plynu, im nemožno pripísať, a to najmä vzhľadom na skutočnosť, že Komisia v reakcii na tvrdenia spoločnosti Overgas poukázala na možnosť, že uvedené ťažkosti boli spôsobené pochybeniami alebo nedostatkami pri preberaní európskej právnej úpravy zo strany Bulharskej republiky.
1231
V druhom rade žalobkyne vo svojich pripomienkach z 27. apríla 2022 poukazujú na to, že zo zhrnutia stretnutia z 13. januára 2011 vyplýva, že Overgas sa domnievala, že Transgaz, a nie žalobkyne, kontrolovala prístup k rumunskému plynovodu 1.
1232
Napadnuté rozhodnutie pritom v odôvodnení 296 uvádza, že Overgas sa obrátila na Transgaz so žiadosťou o prístup k plynovodu 1, avšak sa nezmienilo o jej výslovnom vyhlásení, pokiaľ ide o subjekt vykonávajúci kontrolu nad rumunským plynovodom 1. Všeobecný súd rovnako ako žalobkyne zastáva názor, že dotknuté vyhlásenie mohlo byť použité v prospech žalobkýň na podporu ich stanoviska, ako je uvedené v bode 282 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorého bola Transgaz ako PPS subjektom zodpovedným za poskytovanie a riadenie prístupu tretích osôb k rumunskému plynovodu 1.
1233
V treťom rade žalobkyne tvrdia, že zo zhrnutia stretnutia z 15. decembra 2011 vyplýva, že Komisia a Overgas sa zhodli na tom, že prvá žiadosť o prístup do prepravnej siete bola predložená 29. septembra 2010, čo potvrdzuje stanovisko žalobkýň, podľa ktorého nie všetky kontakty predchádzajúce tomuto dátumu predstavovali žiadosti o prístup a v dôsledku toho zneužitie nemohlo začať 30. júla 2010.
1234
V rámci druhého „čiastkového dôvodu“ ich štvrtého žalobného dôvodu žalobkyne tvrdia, že list z 30. júla 2010 nemohol predstavovať žiadosť o prístup k prepravnej sieti a že Komisia v odôvodnení 101 napadnutého rozhodnutia nesprávne kvalifikovala kontakty medzi spoločnosťami Overgas a Bulgartransgaz pred 29. septembrom 2010 ako žiadosti o prístup k uvedenej sieti. Ako vyplýva z bodov 790 až 797 vyššie, zhrnutie stretnutia z 15. decembra 2011 jasne dokazuje, že samotná Komisia na tomto stretnutí konštatovala, že prvá žiadosť o prístup, ktorú Overgas zaslala spoločnosti Bulgartransgaz, bola z 29. septembra 2011. Táto skutočnosť, ktorá sa nezhoduje s úvahami uvedenými Komisiou v napadnutom rozhodnutí, má zjavný dosah na posúdenie dátumu začiatku údajného zneužitia, na posúdenie správania žalobkýň, ako aj dĺžky trvania porušenia, a teda aj na výšku pokuty. Žalobkyne teda správne tvrdia, že sprístupnenie tejto informácie im mohlo umožniť lepšie zaistiť svoju obhajobu.
1235
Vo štvrtom rade zo zhrnutia stretnutia zo 17. júna 2013 vyplýva, že Overgas okrem iného Komisii potvrdila, že od 1. januára 2013 mala prístup k rumunskému plynovodu 1, ako aj k prepravnej sieti, a že v prípade oboch týchto infraštruktúr bola doba platnosti príslušných dohôd predĺžená do 31. decembra 2013. Podľa žalobkýň by im toto vyhlásenie umožnilo posilniť ich tvrdenie, že po prístupe spoločnosti Overgas k rumunskému plynovodu 1 a prepravnej sieti 1. januára 2013 nedošlo k nijakému zneužitiu.
1236
V tejto súvislosti treba uviesť, že už v štádiu žaloby žalobkyne tvrdili, ako to urobili počas správneho konania, že Overgas nikdy nežiadala, aby bola zmluva o prístupe k plynovodu na rok 2013 platná na určité obdobie, a že nikdy nespochybnila jej trojmesačnú dobu platnosti. Spochybnili tiež obmedzujúcu povahu prístupu k prepravnej sieti poskytnutého spoločnosti Overgas na rok 2013.
1237
Za týchto okolností skutočnosť, že Overgas – ako vyplýva zo zhrnutia jej stretnutia s Komisiou zo 17. júna 2013, teda niekoľko mesiacov po podpísaní zmluvy o prístupe k plynovodu na rok 2013 – neprejavila svoju nespokojnosť, pokiaľ ide o prístup poskytnutý k rumunskému plynovodu 1 a prepravnej sieti, mohla byť použitá žalobkyňami na podporu ich tvrdenia týkajúceho sa neexistencie zneužitia v súvislosti s uvedenými infraštruktúrami, a to prinajmenšom od roku 2013.
1238
Z úvah uvedených v bodoch 1228 až 1237 vyššie tak vyplýva, že žalobkyne z právneho hľadiska dostatočne preukázali, že ak by nedošlo k pochybeniu, ktorého sa dopustila Komisia v súvislosti s prístupom k informáciám uvedeným v podrobných zápisniciach, mali by prístup k informáciám, ktoré by im umožnili lepšie zaistiť svoju obhajobu (rozsudok 25. októbra 2011, Solvay/Komisia, C‑110/10 P, EU:C:2011:687, bod 52). Navyše, ako vyplýva z bodov 1233 a 1234 vyššie v spojení s bodmi 790 až 797 vyššie, niektoré skutočnosti uvádzané žalobkyňami v ich pripomienkach z 27. apríla 2022 mohli dokonca spochybniť obsah napadnutého rozhodnutia.
b)
O nesprístupnených častiach následných pripomienok
1239
Žalobkyne vo svojich pripomienkach z 27. apríla 2022 zameriavajú svoju kritiku týkajúcu sa príliš obmedzeného prístupu k následným pripomienkam v priebehu správneho konania na dva dokumenty.
1240
V prvom rade žalobkyne tvrdia, že z následných pripomienok z 18. novembra 2010 v najmenej cenzurovanej verzii, ku ktorej mali prístup na základe uznesenia zo 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding a i./Komisia (T‑136/19, EU:T:2022:149), vyplýva, že Overgas uznala, že dopyt vyplývajúci z údajných dohôd o dodávkam deviatim priemyselným zákazníkom v roku 2011 predstavoval viac ako 260 miliónov kubických metrov. Žalobkyne poukazujú na to, že tieto množstvá boli podstatne nižšie ako objem, v súvislosti s ktorým sa Overgas, ako vyplýva z odôvodnenia 101 písm. e) napadnutého rozhodnutia, snažila získať prístup k prepravnej sieti, a ktorý dosahoval viac ako jednu miliardu kubických metrov.
1241
Všeobecný súd konštatuje, že žalobkyne mohli lepšie zaistiť svoje právo na obhajobu tým, že by využili informáciu uvedenú v bode 1240 vyššie na podporu svojho tvrdenia založeného na skutočnosti, že Overgas značne nadhodnotila množstvá, v súvislosti s ktorými žiadala o prístup k prepravnej sieti v roku 2011, a že žalobkyne boli preto nútené požiadať o vysvetlenia na stretnutí so spoločnosťou Overgas 1. decembra 2010.
1242
V druhom rade žalobkyne tvrdia, že z následných pripomienok z 10. júna 2011 v menej dôvernej verzii, ku ktorej mali prístup v rámci výkonu uznesenia zo 14. marca 2022, Bulgarian Energy Holding a i./Komisia (T‑136/19, EU:T:2022:149), vyplýva, že Overgas založila svoju sťažnosť na zavádzajúcom predpoklade, podľa ktorého by jej vstup na bulharské trhy s dodávkami plynu zvýšil alternatívy zásobovania plynom, čo by nútilo dodávateľov stanoviť ceny na zásadách trhového hospodárstva.
1243
Žalobkyne pritom vo svojich pripomienkach z 27. apríla 2022 tvrdia, že v roku 2011 malo Bulharsko k dispozícii len jeden zdroj zásobovania plynom na vstupe, a to Gazprom, ku ktorému mala Overgas priamy prístup, zatiaľ čo Bulgargaz k nemu mala len nepriamy prístup prostredníctvom spoločnosti Overgas. Zdôrazňujú, že v tom čase bola Overgas sprostredkovateľom spoločnosti Gazprom v Bulharsku a bola vyšetrovaná v súvislosti so zneužitím dominantného postavenia, najmä preto, že spoločnosti Bulgargaz účtovala nadmerné ceny. Vstup spoločnosti Overgas na bulharský trh teda podľa nich nielenže neposilnil hospodársku súťaž na výstupe, ale ani Bulgargaz nemohla v žiadnom prípade nakupovať plyn za primeraných podmienok.
1244
V tejto súvislosti Všeobecný súd konštatuje, že žalobkyne správne tvrdia, že znalosť informácií uvedených v bode 1242 vyššie by im umožnila lepšie zaistiť ich obhajobu, a to najmä tvrdením pred Komisiou, že podmienky týkajúce sa zdravej hospodárskej súťaže na nadväzujúcom trhu neboli splnené hlavne pre spoločnosti Overgas (a spoločnosti Gazprom), čo by mohlo podporiť ich obhajobu založenú na objektívnom odôvodnení alebo prinajmenšom ich tvrdenia v prospech zníženia pokuty.
1245
Z úvah uvedených v bodoch 1239 až 1244 vyššie vyplýva, že žalobkyne z právneho hľadiska dostatočne preukázali, že ak by nedošlo k pochybeniam, ktorých sa dopustila Komisia v súvislosti s informáciami obsiahnutými v následných pripomienkach spoločnosti Overgas, mali by prístup k informáciám, ktoré by im umožnili lepšie zaistiť svoju obhajobu počas správneho konania v zmysle judikatúry uvedenej v bode 1238 vyššie.
c)
Záver k prvej a druhej časti
1246
Z analýzy vád správneho konania uvedenej v bodoch 1153 až 1223 vyššie a z ich dôsledkov na právo žalobkýň na obhajobu preskúmaných v bodoch 1224 až 1245 vyššie vyplýva, že prvej a druhej časti prvého žalobného dôvodu treba vyhovieť.
[omissis]
E. Záver k návrhu na zrušenie napadnutého rozhodnutia
1259
Keďže sa vyhovelo tak štvrtému žalobnému dôvodu založenému na nesprávnom konštatovaní zneužitia dominantného postavenia, ako aj prvému žalobnému dôvodu založenému na porušení práva na obhajobu, treba napadnuté rozhodnutie zrušiť v celom rozsahu bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o ostatných vznesených žalobných dôvodoch.
1260
Z toho teda vyplýva, že nie je potrebné vyhovieť návrhom žalobkýň na nariadenie opatrení na zabezpečenie priebehu konania alebo na vykonanie dokazovania, ktorými sa žalobkyne domáhajú predloženia jednak oznámenia o výhradách vo veci Gazprom, ako aj dokumentov, na ktoré táto vec odkazuje v rozsahu, v akom sa týkajú bulharského trhu s plynom, a jednak dokumentov, z ktorých vychádza vec Transgaz, keďže uvedené návrhy sú v danom stave irelevantné pre vyriešenie sporu [pozri v tomto zmysle rozsudky z 25. júna 2002, British American Tobacco (Investments)/Komisia, T‑311/00, EU:T:2002:167, bod 50, a z 9. marca 2022, Zardini/Komisia, T‑511/20, neuverejnený, EU:T:2022:122, bod 58].
[omissis]
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (štvrtá rozšírená komora)
rozhodol takto:
1.
Rozhodnutie Komisie C(2018) 8806 final zo 17. decembra 2018 týkajúce sa konania podľa článku 102 ZFEÚ (Vec AT.39849–BEH Gas) sa zrušuje.
2.
Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Bulgarian Energy Holding EAD, Bulgartransgaz EAD a Bulgargaz EAD.
3.
Bulharská republika a Overgas Inc. znášajú vlastné trovy konania.
Gervasoni
Madise
Nihoul
Frendo
Martín y Pérez de Nanclares
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 25. októbra 2023.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.
(
1
)	Uvádzajú sa iba tie body rozsudku, ktorých uverejnenie považuje Všeobecný súd za užitočné.