Predbežné znenie
ROZSUDOK
SÚDNEHO
DVORA
(deviata
komora)
z 13. mája 2026(*)
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Dane – Spoločný
systém
dane z pridanej
hodnoty
(DPH) – Šiesta
smernica
77/388/EHS – Článok 2
bod 1 – Zdanenie
DPH – Poskytovanie
služieb
za
protihodnotu – Kritériá – Vzťahy v rámci
skupiny – Úpravy
transferových
cien
motorových
vozidiel
medzi
výrobcami a distribútormi – Zohľadnenie
nákladov
na
opravu
týchto
vozidiel
vynaložených
distribútormi
po
predaji – Existencia
priamej
súvislosti
medzi
poskytnutím
služieb a skutočne
prijatou
protihodnotou – Existencia
právneho
vzťahu, v rámci
ktorého
dochádza k výmene
vzájomných
plnení “
Vo
veci C‑603/24,
ktorej
predmetom
je
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
podľa
článku 267 ZFEÚ,
podaný
rozhodnutím
Supremo Tribunal
Administrativo (Najvyšší
správny
súd,
Portugalsko) z 3. júla
2024 a doručený
Súdnemu
dvoru
16. septembra
2024,
ktorý
súvisí s konaním:
Stellantis Portugal,
S. A.
proti
Autoridade Tributária e Aduaneira,
SÚDNY
DVOR
(deviata
komora),
v zložení:
predseda
deviatej
komory M. Condinanzi,
sudcovia R. Frendo a A. Kornezov (spravodajca),
generálna
advokátka:
J. Kokott,
tajomník:
A. Calot Escobar,
so
zreteľom
na
písomnú
časť
konania,
so
zreteľom
na
pripomienky,
ktoré
predložili:
–        Stellantis Portugal,
S. A., v zastúpení:
P. Braz,
advogado,
–        portugalská
vláda, v zastúpení:
P. Barros da
Costa,
C. Bento,
R. Campos Laires a A. Rodrigues,
splnomocnení
zástupcovia,
–        Európska
komisia, v zastúpení: M. Afonso a P. Carlin,
splnomocnené
zástupkyne,
po
vypočutí
návrhov
generálnej
advokátky
na
pojednávaní
15. januára 2026,
vyhlásil
tento
Rozsudok
1        Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
týka
výkladu
článku 2
šiestej
smernice
Rady
77/388/EHS
zo 17. mája 1977 o harmonizácii
právnych
predpisov
členských
štátov
týkajúcich
sa
dane z obratu – spoločný
systém
dane z pridanej
hodnoty:
jednotný
základ
jej
stanovenia
(Ú. v. ES L 45,
1977,
s. 1;
Mim.
vyd.
09/001,
s. 23)
(ďalej len
„šiesta
smernica o DPH“).
2        Tento
návrh
bol
podaný v rámci
sporu
medzi
spoločnosťou
Stellantis Portugal,
S. A.,
právnym
nástupcom
spoločnosti
Opel Portugal,
Lda.
[predtým
General
Motors
Portugal (ďalej
len
„GMP“)]
na
jednej
strane a Autoridade Tributária e Aduaneira (Daňový a colný
úrad,
Portugalsko)
na
druhej
strane
vo
veci
zdanenia
poskytovania
služieb
opráv
motorových
vozidiel,
ktoré
GMP
poskytla
iným
spoločnostiam
skupiny
General
Motors
(Spojené
štáty
americké),
ktoré
pôsobia v automobilovom
odvetví,
daňou z pridanej
hodnoty
(DPH).
Právny rámec
Právo Únie
3        Šiesta
smernica o DPH
bola s účinnosťou
od
1. januára
2007
zrušená a nahradená
smernicou
Rady
2006/112/ES z 28. novembra
2006 o spoločnom
systéme
dane z pridanej
hodnoty
(Ú. v. EÚ L 347,
2006,
s. 1).
Vzhľadom
na
dátum
skutkových
okolností
vo
veci
samej
sa
však
na
spor
vo
veci
samej
uplatňuje
šiesta
smernica o DPH.
4        Článok 2
šiestej
smernice o DPH
stanovoval:
„Dani z pridanej
hodnoty
podlieha:
1.      dodávka
tovaru
alebo
služieb
za
úhradu
[protihodnotu – neoficiálny
preklad] v rámci
územia
štátu
osobou
podliehajúcou
dani,
2.      dovoz
tovaru.“
5        Článok 6
tejto
smernice
znel
takto:
„1.      Pojem
‚poskytovanie
služieb‘
predstavuje
každé
plnenie,
ktoré
nie
je
dodaním
tovaru v zmysle
článku 5.
…
4.      Ak
sa
zdaniteľná
osoba,
ktorá
koná
vo
vlastnom
mene,
ale
na
účet
inej
osoby,
podieľa
na
poskytovaní
služieb,
predpokladá
sa,
že
sama
uvedené
služby
prijala
aj
poskytla.
…“
6        Článok 11
tejto
smernice
znel
takto:
„A.      Na
území
štátu
1.      Zdaniteľným
základom
je:
a)      v prípade
poskytovania
tovaru
alebo
služieb,
ktoré
nie
sú
uvedené v nasledujúcich
bodoch
b),
c) a d),
všetko,
čo
predstavuje
protihodnotu,
ktorú
získal
alebo
získa
dodávateľ
od
kupujúceho,
od
zákazníka
alebo
od
tretej
strany
za
tento
tovar
alebo
služby
vrátane
dotácií
priamo
súvisiacich s cenou
tohto
tovaru
alebo
služieb,
…“
Portugalské právo
7        Článok 1
ods. 1 písm. a)
Código do
Imposto sobre o Valor Acrescentado (zákon o dani z pridanej
hodnoty),
ktorý
bol
schválený
Decreto‑Lei
č. 394‑B/84
(zákonný
dekrét
č. 394‑B/84) z 26. decembra 1984
(Diário da
República,
I
séria‑A,
č. 297 z 26. decembra
1984), v znení
uplatniteľnom
na
skutkové
okolnosti
sporu
vo
veci
samej,
stanovuje,
že
poskytovanie
služieb
za
protihodnotu
na
vnútroštátnom
území
zdaniteľnou
osobou,
ktorá
koná
ako
taká,
podlieha
DPH.
8        Článok 4
zákona o dani z pridanej
hodnoty
stanovuje:
„1.      Za
poskytovanie
služieb
sa
považujú
transakcie
uskutočnené
za
protihodnotu,
ktoré
nie
sú
dodaním
tovaru,
nadobudnutím
tovaru v rámci
Spoločenstva
alebo
dovozom
tovaru.
…
4.      Ak
poskytovanie
služieb
vykonáva
sprostredkovateľ,
ktorý
koná
vo
vlastnom
mene,
je
tento
sprostredkovateľ
postupne v postavení
zákazníka a poskytovateľa
služieb.
…“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
9        GMP
bola
súčasťou
skupiny
General
Motors.
10      Táto
skupina
bola
zložená
najmä
zo
spoločností
označovaných
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom
ako
„výrobcovia
originálnych
zariadení“
(ďalej len
„OEM“),
ktoré
vyrábali
motorové
vozidlá,
ako
aj
súčiastky a príslušenstvo
a/alebo
ich
dodávali
iným
spoločnostiam
patriacim
do
tejto
skupiny a spoločnostiam,
ktoré
tento
súd
označil
za
„vnútroštátne
distribučné
spoločnosti/vnútroštátne
distribučné
organizácie“
(ďalej len „NSC/NSO“),
ktoré
takto
distribuovali
výrobky
na
vymedzenom
geografickom
trhu.
11      GMP
plnila
funkciu
NSC/NSO v Portugalsku. Z tohto
dôvodu
nakupovala
okrem
iného
motorové
vozidlá
od
OEM
so
sídlom v Európskej
únii
(ďalej
len
„dotknutí
OEM“) a predávala
tieto
vozidlá
nezávislým
predajcom
pôsobiacim v Portugalsku,
ktorí
ich
ďalej
predávali
konečným
zákazníkom.
12      V prípade
výrobných
chýb
vozidiel
(Recall Campaigns)
alebo
nedostatkov,
na
ktoré
sa
vzťahovala
záruka
výrobcu
(Policy and
Warranty),
alebo v prípade
opatrení v rámci
cestnej
asistencie
(Road Side Assistenance)
sa
títo
zákazníci
obracali
na
zmluvných
predajcov,
aby
ich
odstránili
vo
svojich
priestoroch.
Títo
zmluvní
predajcovia
následne
fakturovali
spoločnosti
GMP
náklady
na
tieto
opravy,
pričom
na
ne uplatnili
príslušnú
DPH.
13      GMP
informovala
dotknutých
OEM o nákladoch,
ktoré
znášala
pri
distribúcii
motorových
vozidiel,
ako
aj o náhradných
dieloch a príslušenstve,
ktoré
títo
OEM
dodávali,
čo
zahŕňalo
náklady
na
uvedené
opravy
popri
prevádzkových
nákladoch
spoločnosti
GMP,
ako
boli
náklady
na
personál,
elektrickú
energiu a marketing.
14      Z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
na
základe
dohody
uzavretej v roku
2004
medzi
spoločnosťami
skupiny
General Motors,
ktorá
sa
týkala
stanovenia
transferových
cien
vozidiel v rámci
tejto
skupiny
(ďalej
len
„dohoda z roku
2004“),
mohla
byť
cena
vozidiel,
dielov a príslušenstva,
ktoré
OEM
predali
NSC/NSO,
predmetom
úpravy, s cieľom
zaručiť
týmto
spoločnostiam
vopred
určenú
ziskovú
maržu.
Konkrétne, v súlade s bodom 1.0
tejto
dohody
boli
transferové
ceny
týchto
výrobkov
určené
odpočítaním
„externých“
predajných
cien,
teda
cien
vozidiel
predávaných
tretím
osobám,
napríklad
zmluvným
predajcom,
pričom
ich
výška
zodpovedala
súvisiacim
distribučným
nákladom a vopred
určenej
ziskovej
marži
dotknutej
NSC/NSO.
Pôvodné
transferové
ceny
sa
určovali v každom
referenčnom
období
uplatnením
hrubej
marginálnej
zľavy
na
očakávané
externé
predajné
ceny.
Na
konci
každého
referenčného
obdobia
sa
vykonala
úprava
transferových
cien s cieľom
zvýšiť
alebo
znížiť
skutočnú
ziskovú
maržu
tejto
NSC/NSO, a to
tak,
aby
sa
zhodovala s vopred
stanovenou
ziskovou
maržou.
Podľa
ustanovenia
4.0
tejto
dohody
boli
počiatočné
transferové
ceny
upravené
na
konci
každého
referenčného
obdobia,
aby
sa
zabezpečilo,
že
skutočné
finančné
výsledky
NSC/NSO
budú v súlade s vopred
stanovenou
ziskovou
maržou.
Táto
úprava
sa
uskutočnila v dotknutom
referenčnom
období a zodpovedajúce
zvýšenie
alebo
zníženie
transferových
cien
malo
byť
zaznamenané v účtovníctve
OEM.
Predkladajúci
vnútroštátny
súd
spresňuje,
že v spore, o ktorom
rozhoduje,
bola
uvedená
úprava
potvrdená
prostredníctvom
vystavenia
dobropisu
alebo
oznámenia o dlhu,
ktorý
OEM
adresovali
spoločnosti
GMP.
15      Po
kontrole v spoločnosti
GMP,
ktorá
sa
týkala
zdaňovacieho
obdobia 2006,
daňový a colný
orgán
vypracoval
10. decembra
2009
správu, v ktorej
konštatoval,
že
zodpovednosť
za
odstránenie
výrobných
chýb
motorových
vozidiel a nedostatkov,
na
ktoré
sa
vzťahuje
záruka
výrobcu,
ako
aj
za
opravu
týchto
vozidiel v rámci
postupov
súvisiacich s cestnou
asistenciou
prináleží
dotknutým
OEM.
Tento
orgán
tiež
konštatoval,
že
náklady
na
opravy
spôsobené
týmito
nedostatkami a anomáliami v prvom
rade
znášala
GMP,
ktorá
ich
následne
preniesla
na
týchto
OEM
prostredníctvom
úprav
transferových
cien
uvedených
vozidiel.
Na
základe
uvedeného
sa
tento
orgán
domnieval,
že
GMP
poskytovala
na
vnútroštátnom
území
služby
opravy
motorových
vozidiel
dotknutým
OEM a že
tieto
služby
mali
podliehať
DPH.
Rozhodol
teda,
že
táto
spoločnosť
ako
zdaniteľná
osoba
na
účely
tejto
dane
musí
zaplatiť
sumu
1 504 215,49
eura,
zodpovedajúcu
výške
DPH
splatnej
za
poskytnutie
týchto
služieb a kompenzačným
úrokom.
16      GMP
podala
na
Tribunal
Administrativo e Fiscal de
Sintra (Správny a daňový
súd
Sintra,
Portugalsko)
žalobu
proti
rozhodnutiu
daňového a colného
orgánu, v ktorom
jej
bola
uložená
povinnosť
zaplatiť
sumu
uvedenú v predchádzajúcom
bode
tohto
rozsudku,
pričom
tvrdila,
že
úpravy
transferových
cien
vozidiel,
náhradných
dielov a príslušenstva,
ktoré
dotknutí
OEM
poskytli
spoločnosti
GMP,
nepredstavujú
odmenu
za
poskytovanie
služieb
spočívajúcich v oprave
týchto
vozidiel.
17      Keďže
uvedený
súd
tejto
žalobe
vyhovel,
daňový a colný
orgán
podal
odvolanie
na
Tribunal
Central Administrativo Sul (Ústredný
správny
súd
Juh,
Portugalsko),
ktorý
mu
vyhovel.
18      GMP
podala
proti
rozsudku
tohto
posledného
uvedeného
súdu
mimoriadny
opravný
prostriedok
na
Supremo Tribunal
Administrativo (Najvyšší
správny
súd,
Portugalsko),
ktorý
je
vnútroštátnym
súdom
predkladajúcim
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania.
19      GMP
sa
medzičasom
zmenila
na
Opel
Portugal,
ktorá
sa
následne
zlúčila
so
spoločnosťou
Stellantis Portugal.
20      Za
týchto
podmienok
Supremo Tribunal
Administrativo (Najvyšší
správny
súd)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
túto
prejudiciálnu
otázku:
„Má
sa
článok 2
[šiestej
smernice o DPH], v znení
platnom v čase
skutkových
okolností,
vykladať
tom
zmysle,
že
pojem
poskytovanie
služieb
za
protihodnotu
uvedený v tomto
ustanovení
zahŕňa
úpravu
predajnej
ceny
vozidiel,
ktorá
bola
riadne
stanovená a určená v zmluve
uzavretej
medzi
zmluvnými
stranami, s cieľom
dosiahnuť
minimálnu
ziskovú
maržu,
pričom
táto
úprava
je
potvrdená
prostredníctvom
vystavenia
dobropisu
alebo
oznámenia o dlhu
na
meno
žalobkyne/navrhovateľky
zo
strany
európskych
výrobcov
skupiny
General
Motors?“
O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania
21      Európska
komisia
má
pochybnosti o prípustnosti
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
keďže
predkladajúci
vnútroštátny
súd
neposkytol
všetky
informácie
umožňujúce
určiť,
či
sumy,
ktoré
dotknutí OEM
pripísali
alebo
odpísali
spoločnosti
GMP,
zodpovedali
nákladom
na
opravy
motorových
vozidiel
alebo
či
boli
zohľadnené
iné
parametre s cieľom
zaručiť
spoločnosti
GMP
vopred
stanovenú
ziskovú
maržu.
22      V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že
keďže
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
slúži
ako
základ
konania
podľa
článku 267 ZFEÚ,
vnútroštátny
súd
je
povinný v samotnom
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vysvetliť
okrem
iného
skutkový
rámec
sporu
vo
veci
samej
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 24. októbra
2024,
Omnitel Comunicaciones a i., C‑441/23,
EU:C:2024:916,
bod 69,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
23      Informácie
obsiahnuté v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
totiž
musia
jednak
umožniť
Súdnemu
dvoru
poskytnúť
užitočné
odpovede
na
otázky
položené
vnútroštátnym
súdom a jednak
vládam
členských
štátov,
ako
aj
iným
oprávneným
subjektom
uplatniť
právo
predložiť
pripomienky,
ktoré
im
priznáva
článok 23
Štatútu
Súdneho
dvora
Európskej
únie.
Súdnemu
dvoru
prináleží
dbať
na
to,
aby
toto
právo
bolo
zaručené,
vzhľadom
na
to,
že
na
základe
tohto
ustanovenia
sa
dotknutým
osobám
oznamujú
iba
návrhy
na
začatie
prejudiciálneho
konania
(rozsudok z 24. októbra
2024,
Omnitel Comunicaciones a i., C‑441/23,
EU:C:2024:916,
bod 70,
ako
aj citovaná
judikatúra).
24      Kumulatívne
požiadavky
týkajúce
sa
obsahu
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sú
výslovne
uvedené v článku 94
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora a sú
pripomenuté
okrem
iného v bode 15
odporúčaní
Súdneho
dvora
Európskej
únie
pre
vnútroštátne
súdy
pri
podávaní
návrhov
na
začatie
prejudiciálnych
konaní
(Ú. v. EÚ C 380,
2019,
s. 1).
Teraz
sú
uvedené v bode 15
odporúčaní
pre
vnútroštátne
súdy
pri
podávaní
návrhov
na
začatie
prejudiciálnych
konaní
(Ú. v. EÚ C/2024/6008).
25      V prejednávanej veci
treba
uviesť,
že
predkladajúci
vnútroštátny
súd,
síce
stručne,
ale
predsa
len
uviedol
skutkové
okolnosti
sporu
vo
veci
samej,
spôsobom,
ktorý
umožňuje
pochopiť
jeho
predmet. Z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
konkrétne
vyplýva,
že
dotknutí
OEM
vykonali
úpravy
transferových
cien
predmetných
motorových
vozidiel, a to v závislosti
od
všetkých
nákladov
na
distribúciu
týchto
vozidiel,
ktoré
vynaložila
GMP,
vrátane
nákladov
spojených s ich
opravami a prevádzkových
nákladov
spoločnosti
GMP.
26      Je
teda
potrebné
dospieť k záveru,
že
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
je
prípustný.
O prejudiciálnej otázke
27      Svojou
otázkou
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má
článok 2
ods. 1
šiestej
smernice o DPH
vykladať v tom
zmysle,
že
úprava
transferovej
ceny
motorových
vozidiel,
ktorá
je:
–        riadne
stanovená v dohode
medzi
spoločnosťami
patriacimi
do
tej
istej
skupiny a ktorej
cieľom
je
zabezpečiť,
aby
spoločnosť
nadobúdajúca
také
vozidlá
získala
vopred
stanovenú
ziskovú
maržu z ďalšieho
predaja
týchto
vozidiel;
–        potvrdená
dobropisom
alebo
oznámením o dlhu,
ktorý
predávajúca
spoločnosť
zaslala
nadobúdajúcej
spoločnosti,
a
–        vypočítaná
najmä v závislosti
od
nákladov
vynaložených
touto
poslednou
uvedenou
spoločnosťou
na
opravy
týchto
vozidiel
tretími
osobami,
predstavuje
protihodnotu
„za
poskytovanie
služieb
za
protihodnotu“ v zmysle
tohto
ustanovenia.
28      Na
úvod
treba
pripomenúť,
že
podľa
článku 2
ods. 1
šiestej smernice o DPH
dodávka
tovaru
alebo
služieb
za
protihodnotu v rámci
územia
štátu
zdaniteľnou
osobou
podlieha
DPH.
29      Podľa
článku 6
ods. 1
prvého
pododseku šiestej
smernice o DPH
sa
za
poskytovanie
služieb
považuje
„každé
plnenie,
ktoré
nie
je
dodaním
tovaru“.
30      Podľa
ustálenej
judikatúry
sa
poskytovanie
služieb
vykonáva
„za
protihodnotu“ v zmysle
článku 2
ods. 1
šiestej
smernice o DPH, a preto
podlieha
DPH
len
vtedy,
ak
existuje
priama
súvislosť
medzi
týmto
poskytnutím
služieb
na
jednej
strane a protihodnotou
skutočne
prijatou
zdaniteľnou
osobou
na
druhej
strane.
Takáto
priama
súvislosť
je
preukázaná
vtedy,
ak
medzi
poskytovateľom
služieb a príjemcom
existuje
právny
vzťah, v rámci
ktorého
dôjde k výmene
vzájomných
plnení,
pričom
odmena
prijatá
poskytovateľom
týchto
plnení
predstavuje
skutočnú
protihodnotu
za
individualizovateľnú
službu
poskytnutú
tomuto
príjemcovi
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
16. septembra
2020,
Mitteldeutsche Hartstein‑Industrie, C‑528/19,
EU:C:2020:712,
bod 43;
pozri
analogicky
rozsudky
zo
4. júla
2024,
Latvijas Informācijas un komunikācijas tehnoloģijas asociācija, C‑87/23,
EU:C:2024:570,
bod 26, a zo
4. septembra
2025,
Arcomet Towercranes, C‑726/23,
EU:C:2025:646,
bod 33).
31      V prejednávanej veci z informácií
poskytnutých
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom
vyplýva,
že
dotknutí
OEM
predávali
spoločnosti GMP
najmä
motorové
vozidlá,
ktoré
táto
spoločnosť
následne
ďalej
predávala
nezávislým
predajcom
usadeným v Portugalsku,
ktorí
boli
zase
poverení
predajom
týchto
vozidiel
konečným
zákazníkom.
32      V prípade
výrobných
chýb
týchto
vozidiel,
nedostatkov
prevzatých
na
základe
záruk
poskytnutých
výrobcom
alebo
postupov
súvisiacich s cestnou
asistenciou,
títo
predajcovia
vykonávali
opravy
týchto
vozidiel a fakturovali
cenu
týchto
opráv
spoločnosti
GMP,
ktorá
následne
informovala
týchto
OEM o nákladoch,
ktoré v tejto
súvislosti
vynaložila,
ako
aj o iných
nákladoch,
napríklad o svojich
prevádzkových
nákladoch,
ktoré
zahŕňali
najmä
náklady
na
zamestnancov,
elektrickú
energiu a marketing.
33      Okrem
toho
sa
na
základe
dohody z roku
2004
spoločnosti
GMP
zaručila
vopred
určená
zisková
marža z ďalšieho
predaja
motorových
vozidiel.
Na
tento
účel
dotknutí
OEM
vykonali
úpravy
transferových
cien
dotknutých
vozidiel,
vypočítané v závislosti
od
všetkých
nákladov
uvedených v predchádzajúcom
bode
tohto
rozsudku, a na
účely
dodržania
tejto
marže
vystavili v závislosti
od
konkrétneho
prípadu
dobropis
alebo
oznámenie o dlhu
adresované
spoločnosti
GMP.
34      Za
týchto
podmienok
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
nemožno
usudzovať,
že
GMP
poskytovala
dotknutým
OEM
služby
opravy
týchto
vozidiel, z ktorých
všetky
alebo
časť
súm
vyplývajúcich z týchto
úprav
predstavujú
odmenu.
35      Len
tento
vnútroštátny
súd,
ktorý
ako
jediný
má
právomoc
posúdiť
skutkový
stav,
môže
určiť
povahu
plnení, o ktoré
ide
vo
veci
samej.
Je
však
povinnosťou
Súdneho
dvora,
aby
mu
poskytol
všetky
prvky
výkladu
týkajúce
sa
práva
Únie,
ktoré
môžu
byť
užitočné
na
účel
rozhodnutia
vo
veci,
ktorú
prejednáva (pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
4. júla
2024,
Latvijas Informācijas un komunikācijas tehnoloģijas asociācija, C‑87/23,
EU:C:2024:570,
body 24 a 25,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
36      V tejto
súvislosti
treba v prvom
rade
uviesť,
že
jediným
právnym
vzťahom
medzi
spoločnosťou
GMP a dotknutými
OEM,
na
ktorý
poukazuje
predkladajúci
vnútroštátny
súd,
je
právny
vzťah
vyplývajúci z dohody z roku
2004.
37      Z informácií,
ktoré
má
Súdny
dvor k dispozícii,
pritom
vyplýva,
že
predmetom
tejto
dohody
bolo
určenie
transferových
cien
vozidiel,
ktoré
títo
OEM
predali
spoločnosti
GMP, a že
cieľom
úprav
týchto
cien
stanovených v tejto
dohode
bolo
zaručiť
spoločnosti
GMP,
aby
nadobudla
vopred
určenú
ziskovú
maržu.
38      Žiadne z ustanovení
dohody z roku
2004
uvedených v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
nenaznačuje,
že
medzi
spoločnosťou
GMP a dotknutými
OEM
existoval
právny
vzťah,
podľa
ktorého
GMP
bola
povinná
za
odplatu
zabezpečiť
opravu
vozidiel,
ktoré
kúpila
od
týchto
OEM.
39      Okrem
toho z tohto
rozhodnutia
nevyplývajú
žiadne
iné
skutočnosti,
prípadne
aj
vrátane
skutkových
okolností
nepísanej
povahy,
ktoré
by
mohli
naznačiť
existenciu
takého
právneho
vzťahu.
40      Skutočnosti
uvedené v spise,
ktorý
má
Súdny
dvor k dispozícii,
preto
neumožňujú
dospieť k záveru o existencii
právneho
vzťahu
medzi
spoločnosťou
GMP a dotknutými
OEM v zmysle
judikatúry
citovanej v bode 30
tohto
rozsudku,
ktorý
by
vyplýval z dohody z roku
2004
alebo z akejkoľvek
inej
skutočnosti
vyplývajúcej z tohto
spisu, v rámci
ktorého
by
si
tieto
spoločnosti
vymieňali
vzájomné
plnenia, z ktorých
jedno
by
spočívalo v poskytovaní
služieb
opravy
motorových
vozidiel
zo
strany
spoločnosti
GMP
týmto
OEM a druhé v odplate
za
tieto
služby.
41      Za
predpokladu,
že
by
predkladajúci
vnútroštátny
súd
na
základe
skutočností,
ktoré
neboli
predložené
Súdnemu
dvoru a ktoré
boli
prípadne
preskúmané
spolu s dohodou z roku
2004,
dospel k záveru o existencii
takého
právneho
vzťahu
medzi
spoločnosťou
GMP a týmito
OEM,
tomuto
súdu
prináleží,
aby
ešte
určil,
či
úpravy, o ktoré
ide
vo
veci
samej,
predstavujú
skutočnú
protihodnotu
individualizovateľných
služieb v zmysle
judikatúry
citovanej v bode 30
tohto
rozsudku,
teda
či
tieto
úpravy
predstavujú
odmenu
spoločnosti
GMP
za
poskytovanie
služieb
opráv
dotknutých
vozidiel.
42      V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že
neistota,
pokiaľ
ide o samotnú
existenciu
odmeny,
môže
prerušiť
priamu
súvislosť
medzi
službou
poskytnutou
príjemcovi a prípadne
prijatou
odmenou
(rozsudok
zo
4. septembra
2025,
Arcomet Towercranes, C‑726/23,
EU:C:2025:646,
bod 46 a citovaná
judikatúra).
Na
to,
aby
bolo
možné
preukázať
takúto
súvislosť,
táto
odmena
nesmie
byť
ani
dobrovoľná,
ani
náhodná,
ani
ťažko
kvantifikovateľná
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
4. septembra
2025,
Arcomet Towercranes, C‑726/23,
EU:C:2025:646,
body 47 a citovanú
judikatúru).
43      V prejednávanej veci z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
úpravy, o ktoré
ide
vo
veci
samej,
sa
vypočítali
tak,
že
sa
zohľadnili
nielen
náklady
súvisiace s opravami
vykonanými
nezávislými
zmluvnými
predajcami a ktoré
títo
predajcovia
fakturovali
spoločnosti
GMP,
ale
aj
jej
prevádzkové
náklady.
Zdá
sa
teda,
že
náklady
súvisiace s opravami
dotknutých
vozidiel
sú
len
jedným z parametrov
zohľadnených
na
účely
výpočtu
týchto
úprav. V závislosti
od
významu
všetkých
týchto
nákladov v porovnaní s pôvodnými
transferovými
cenami
preto
mohli
tieto
úpravy
viesť
nielen k dobropisom,
ale
aj k oznámeniam o dlhu,
ktoré
OEM
vystavili
spoločnosti
GMP.
44      Okrem
toho
jednotlivé
náklady,
ktoré
GMP
vynaložila v rámci
distribúcie
týchto
vozidiel,
boli
zohľadnené
len
na
to,
aby
sa
zabezpečilo
získanie
vopred
určenej
ziskovej
marže,
čo
znamená,
že
po
jej
dosiahnutí,
zdá
sa,
už
GMP
nemala
zaručené,
že
dotknutí
OEM
jej
preplatia
všetky
tieto
náklady, a najmä
náklady,
ktoré
vynaložila
na
účely
opravy
týchto
vozidiel.
45      Vzhľadom
na
tieto
úvahy
sa
zdá – s výhradou
overení,
ktoré
má
vykonať
predkladajúci
vnútroštátny
súd v súlade s bodom 41
tohto
rozsudku
–,
že
súvislosť,
ktorá
by
mohla
existovať
medzi
prípadnými
službami
opravy
predmetných
vozidiel,
ktoré
GMP
poskytovala
dotknutým
OEM, a úpravami
transferových
cien
týchto
vozidiel,
by
mohla
byť
nanajvýš
len
nepriama.
46      Pokiaľ
ide v druhom
rade o tvrdenie
portugalskej
vlády,
podľa
ktorého
GMP
tým,
že
znášala
náklady
na
opravu
týchto
vozidiel,
konala
na
účet
dotknutých
OEM a podieľala
sa
na
poskytovaní
služieb
zmluvnými
predajcami
týmto
OEM, v dôsledku
čoho
pripísanie
týchto
nákladov
týmto
OEM
treba
kvalifikovať
ako
uskutočnenie
zdaniteľného
plnenia
podliehajúceho
DPH
podľa
článku 6
ods. 4
šiestej
smernice o DPH,
stačí
uviesť,
že
spis,
ktorý
má
Súdny
dvor k dispozícii,
neobsahuje
skutočnosti,
na
základe
ktorých
by
bolo
možné
dospieť k záveru,
že
GMP
sa
podieľala
na
takomto
poskytovaní
služieb a konala
na
účet
iných
osôb.
47      V treťom a poslednom
rade
za
predpokladu,
že
by
predkladajúci
vnútroštátny
súd
dospel k záveru,
že
úpravy, o ktoré
ide
vo
veci
samej,
nepredstavujú
odmenu
za
poskytnutie
služieb
opravy
vozidiel,
ktoré
GMP
poskytla
dotknutým
OEM,
ale
následnú
zmenu
ceny,
ktorú
GMP
zaplatila
pri
nadobudnutí
týchto
vozidiel
od
týchto
OEM,
treba
uviesť – ako
už
uviedla
generálna
advokátka v bodoch 56
až
62
svojich
návrhov – že v podstate
prináleží
príslušným
vnútroštátnym
orgánom,
aby v prípade
potreby
posúdili
vplyv
takejto
zmeny
na
určenie
základu
dane
plnenia
spočívajúceho v dodaní
týchto
vozidiel
týmito
OEM
spoločnosti GMP,
najmä
vzhľadom
na
článok 11
šiestej
smernice o DPH.
48      Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
treba
na
položenú
otázku
odpovedať
tak,
že
článok 2
ods. 1
šiestej
smernice o DPH
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
úprava
transferovej
ceny
motorových
vozidiel,
ktorá
je:
–        riadne
stanovená v dohode
medzi
spoločnosťami
patriacimi
do
tej
istej
skupiny a ktorej
cieľom
je
zabezpečiť,
aby
spoločnosť
nadobúdajúca
také
vozidlá
získala
vopred
stanovenú
ziskovú
maržu z ďalšieho
predaja
týchto
vozidiel;
–        potvrdená
dobropisom
alebo
oznámením o dlhu,
ktorý
predávajúca
spoločnosť
zaslala
nadobúdajúcej
spoločnosti,
a
–        vypočítaná
najmä v závislosti
od
nákladov
vynaložených
touto
poslednou
uvedenou
spoločnosťou
na
opravy
týchto
vozidiel
tretími
osobami,
nepredstavuje
protihodnotu
za
„poskytovanie
služieb
za
protihodnotu“ v zmysle
tohto
ustanovenia,
pokiaľ
medzi
týmito
spoločnosťami
neexistuje
právny
vzťah
charakterizovaný
vzájomnými
záväzkami
zameranými
na
poskytovanie
služieb
nadobúdajúcou
spoločnosťou
predávajúcej
spoločnosti a zaplatenie
odmeny
predávajúcou
spoločnosťou
za
tieto
služby
vo
forme
takejto
úpravy,
čím
sa
zakladá
priama
súvislosť
medzi
poskytovaním
týchto
služieb a touto
úpravou.
O trovách
49      Vzhľadom
na
to,
že
konanie
pred
Súdnym
dvorom
má
vo
vzťahu k účastníkom
konania
vo
veci
samej
incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou
postupu v konaní
pred
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom, o trovách
konania
rozhodne
tento
vnútroštátny
súd.
Iné
trovy
konania,
ktoré
vznikli v súvislosti s predložením
pripomienok
Súdnemu
dvoru a nie
sú
trovami
uvedených
účastníkov
konania,
nemôžu
byť
nahradené.
Z týchto
dôvodov
Súdny
dvor
(deviata
komora)
rozhodol
takto:
Článok 2 ods. 1 šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o harmonizácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa dane z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
úprava transferovej ceny motorových vozidiel, ktorá je:
–        riadne stanovená v dohode medzi spoločnosťami patriacimi do tej istej skupiny a ktorej cieľom je zabezpečiť, aby spoločnosť nadobúdajúca také vozidlá získala vopred stanovenú ziskovú maržu z ďalšieho predaja týchto vozidiel;
–        potvrdená dobropisom alebo oznámením o dlhu, ktorý predávajúca spoločnosť zaslala nadobúdajúcej spoločnosti, a
–        vypočítaná najmä v závislosti od nákladov vynaložených touto poslednou uvedenou spoločnosťou na opravy týchto vozidiel tretími osobami,
nepredstavuje protihodnotu za „poskytovanie služieb za protihodnotu“ v zmysle tohto ustanovenia, pokiaľ medzi týmito spoločnosťami neexistuje právny vzťah charakterizovaný vzájomnými záväzkami zameranými na poskytovanie služieb nadobúdajúcou spoločnosťou predávajúcej spoločnosti a zaplatenie odmeny predávajúcou spoločnosťou za tieto služby vo forme takejto úpravy, čím sa zakladá priama súvislosť medzi poskytovaním týchto služieb a touto úpravou.
Podpisy
*      Jazyk
konania:
portugalčina.