61989CJ0044_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 19. december 1988, indleveret til Domstolen den 20. februar 1989, og erstattet af kendelse af 8. august 1989, indleveret til Domstolen den 20. oktober s.aa., har Finanzgericht Hamburg i henhold til EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende gyldigheden og fortolkningen af visse faellesskabsbestemmelser vedroerende tillaegsafgiften paa maelk.
2 Spoergsmaalene er rejst under en retssag mellem von Deetzen, der driver en landbrugsbedrift, og Hauptzollamt Oldenburg vedroerende en referencemaengde i henhold til ordningen om tillaegsafgift paa maelk.
3 Von Deetzen fik tildelt en ikke-markedsfoeringspraemie i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977 om indfoerelse af en praemieordning for ikke-markedsfoering af maelk og mejeriprodukter og for omstilling af malkekvaegsbesaetninger (EFT L 31, s. 1). Til praemien var knyttet en betingelse om, at den paagaeldende hverken producerede maelk eller mejeriprodukter i en periode paa fem aar, der udloeb den 7. september 1985.
4 Efter udloebet af den naevnte frist ansoegte von Deetzen Hauptzollamt Oldenburg om tildeling af en referencemaengde paa 190 665 kg maelk i henhold til den ordning om tillaegsafgift paa maelk, der var indfoert i mellemtiden. Den ansoegte maengde svarede til den maengde, som havde dannet grundlag for beregningen af ikke-markedsfoeringspraemien. Ansoegningen blev afslaaet med den begrundelse, at den dagaeldende faellesskabslovgivning ikke gav hjemmel til at tildele ham en referencemaengde, da han ikke havde leveret maelk eller mejeriprodukter paa det tidspunkt, hvor den nye ordning traadte i kraft.
5 Finanzgericht Hamburg har i forbindelse med den retssag, som von Deetzen anlagde til proevelse af naevnte afslag paa ansoegningen, ved kendelse af 26. juni 1986 i henhold til EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal om gyldigheden af faellesskabslovgivningen vedroerende tillaegsafgiften paa maelk; spoergsmaalet blev besvaret ved dom af 28. april 1988 (sag 170/86, von Deetzen, Sml. s. 2355). I denne dom og i Mulder-dommen, der blev afsagt samme dag (sag 120/86, Sml. s. 2321), fastslog Domstolen, at den paagaeldende lovgivning var ugyldig paa grund af tilsidesaettelsen af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning i det omfang, lovgivningen ikke bestemte, at der skulle tildeles en referencemaengde til de producenter, som i henhold til en forpligtelse efter Raadets forordning nr. 1078/77 ikke havde leveret maelk i det referenceaar, som den paagaeldende medlemsstat havde lagt til grund.
6 Som foelge af disse domme udstedte Raadet forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989 om aendring af forordning (EOEF) nr. 857/84 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 84, s. 2). Ved denne forordning blev der indfoejet en ny artikel 3a i Raadets forordning nr. 857/84 af 31. marts 1984 (EFT L 90, s. 13), som hovedsaglig bestemmer, at de producenter, der paa grund af en forpligtelse i henhold til forordning nr. 1078/77 ikke har leveret maelk i referenceaaret, under visse betingelser tildeles en saerlig referencemaengde. Denne udgoer, jf. artikel 3a, stk. 2, 60% af den maengde maelk eller maelkeaekvivalent, som producenten har leveret eller solgt i de seneste tolv kalendermaaneder forud for maaneden for indgivelsen af ansoegningen om ikke-markedsfoerings- eller omstillingspraemien. Denne saerlige referencemaengde foeres dog i henhold til stk. 4, andet afsnit, i naevnte artikel 3a tilbage til faellesskabsreserven, saafremt bedriften saelges eller bortforpagtes inden udloebet af tillaegsafgiftsordningens ottende anvendelsesperiode, dvs. inden den 1. april 1992.
7 Bestemmelserne om gennemfoerelse af den naevnte ordning blev fastsat ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1033/89 af 20. april 1989 om aendring af forordning (EOEF) nr. 1546/88 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i Raadets forordning nr. 804/68 (EFT L 110, s. 27). Herved blev der indfoejet en ny artikel 7a i Kommissionens forordning nr. 1546/88 af 3. juni 1988 (EFT L 139, s. 12), hvori det bl.a. bestemmes, at den saerlige referencemaengde, der er tildelt paa de i artikel 3a i forordning nr. 857/84 fastsatte betingelser, i tilfaelde af overdragelse af bedriften ved arv eller paa anden maade, der kan sidestilles med arv, overfoeres til den producent, der overtager bedriften, saafremt han skriftligt forpligter sig til at overholde forgaengerens forpligtelser.
8 I henhold til denne nye ordning har Hauptzollamt Oldenburg aendret sin oprindelige beslutning om at afvise ansoegningen og har tildelt von Deetzen en saerlig referencemaengde paa 114 399 kg maelk, hvilket svarer til 60% af den ansoegte maengde paa 190 665 kg maelk.
9 Paa denne baggrund besluttede Finanzgericht Hamburg ved kendelse af 19. december 1988, senere erstattet af kendelse af 8. august 1989, i henhold til EOEF-Traktatens artikel 177 at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Er Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989, og den paa grundlag heraf af Kommissionen udstedte forordning (EOEF) nr. 1033/89 af 20. april 1989 gyldig, for saa vidt som den saerlige referencemaengde i henhold til artikel 3a, stk. 2, kun udgoer 60% af den maengde maelk eller maelkeaekvivalent, som er blevet lagt til grund for ikke-markedsfoerings- eller omstillingspraemien?
2) Er bestemmelsen i den naevnte forordnings artikel 3a, stk. 4, andet afsnit, hvorefter den saerlige referencemaengde foeres tilbage til faellesskabsreserven, saafremt bedriften saelges eller bortforpagtes inden udloebet af tillaegsafgiftsordningens ottende anvendelsesperiode, gyldig?
3) Saafremt spoergsmaal 2) besvares bekraeftende:
a) Skal begrebet salg, jf. artikel 3a, stk. 4, andet afsnit, i forordning (EOEF) nr. 857/84, som aendret ved forordning (EOEF) nr. 764/89, fortolkes saaledes, at det ogsaa omfatter det tilfaelde, at bedriften indskydes i et interessentskab, hvori den producent, som har faaet tildelt en saerlig referencemaengde, deltager?
Foreligger der et salg, naar den, der har indskudt sin bedrift, ved sin doed eller af andre grunde udtraeder af selskabet, og hans selskabsandel overgaar til de oevrige selskabsdeltagere, som derved foroeger deres andele?
b) Hvorledes skal begrebet 'eller paa anden maade, der kan sidestilles med arv' i artikel 7a, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 1546/88, som aendret ved forordning (EOEF) nr. 1033/89 fortolkes? Omfatter dette begreb ogsaa det tilfaelde, at bedriften bortforpagtes til en person, som efter den lovmaessige arvefoelge ville vaere arving i forhold til den producent, som har ret til en saerlig referencemaengde?"
10 Vedroerende hovedsagens faktiske omstaendigheder, de relevante faellesskabsbestemmelser, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
Foerste spoergsmaal
11 Det foerste spoergsmaal drejer sig i det vaesentlige om, hvorvidt artikel 3a, stk. 2, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89 og udfyldt ved forordning nr. 1546/88, som aendret ved Kommissionens forordning nr. 1033/89, er gyldig, for saa vidt den begraenser den i bestemmelsen omhandlede saerlige referencemaengde til 60% af den maengde maelk eller maelkeaekvivalent, som producenten har leveret eller solgt i de seneste tolv kalendermaaneder inden indgivelsen af ansoegningen om ikke-markedsfoerings- eller omstillingspraemien.
12 Hertil bemaerkes, at Domstolen i domme af 11. december 1990 (sag C-189/89, Spagl, Sml. I, s. 4539, praemis 30, og sag C-217/89, Pastaetter, Sml. I, s. 4585, praemis 21) har fastslaaet, at "artikel 3a, stk. 2, i Raadets forordning nr. 857/84, som aendret ved Raadets forordning nr. 764/89 af 20. marts 1989, er ugyldig, for saa vidt den begraenser den i bestemmelsen omhandlede saerlige referencemaengde til 60% af den maengde maelk eller maelkeaekvivalent, som producenten har leveret eller solgt i de seneste tolv kalendermaaneder inden indgivelsen af ansoegningen om ikke-markedsfoerings- eller omstillingspraemien".
13 I praemisserne til de naevnte domme har Domstolen sammenfattende udtalt, at en nedskaering paa 40%, som langt fra svarer til en repraesentativ vaerdi af de satser, som anvendes for producenter, der har leveret maelk i det af den paagaeldende medlemsstat valgte referenceaar, og som er over dobbelt saa hoej som den hoejst anvendte sats, udgoer en begraensning, der rammer producenter, der er omfattet af artikel 3a, netop paa grund af deres ikke-markedsfoerings- eller omstillingsforpligtelse. Reglen om 60% indebaerer derfor en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af de paagaeldende producenters berettigede forventning om, at de havde paataget sig forpligtelser af begraenset raekkevidde, og maa derfor erklaeres ugyldig paa grund af tilsidesaettelsen af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (Spagl-dommen, praemis 24 og 29, og Pastaetter-dommen, praemis 15 og 20).
14 De samme betragtninger goer sig gaeldende, for saa vidt angaar forordning nr. 1546/88, som aendret ved forordning nr. 1033/89, i det omfang, disse retsakter gennemfoerer artikel 3a, stk. 2, i forordning nr. 857/84.
15 Det foerste spoergsmaal skal foelgelig besvares med, at artikel 3a, stk. 2, i Raadets forordning nr. 857/84 af 31. marts 1984, som aendret ved Raadets forordning nr. 764/89 af 20. marts 1989, og udfyldt ved Kommissionens forordning nr. 1546/88 af 3. juni 1988, som aendret ved Kommissionens forordning nr. 1033/89 af 20. april 1989, er ugyldig, for saa vidt den begraenser den i bestemmelsen omhandlede saerlige referencemaengde til 60% af den maengde maelk eller maelkeaekvivalent, som producenten har leveret eller solgt i de seneste tolv kalendermaaneder inden indgivelsen af ansoegningen om ikke-markedsfoerings- eller omstillingspraemien.
Andet spoergsmaal
16 Det andet spoergsmaal drejer sig om gyldigheden af artikel 3a, stk. 4, andet afsnit, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89.
17 Ifoelge denne bestemmelse bliver den saerlige referencemaengde, som er tildelt i henhold til artiklens stk. 1, 2 og 3, foert tilbage til faellesskabsreserven, saafremt bedriften saelges eller bortforpagtes inden udloebet af tillaegsafgiftsordningens ottende anvendelsesperiode. Saafremt kun en del af bedriften saelges eller bortforpagtes, foeres kun den del af den samlede referencemaengde, som svarer til det solgte eller bortforpagtede foderareal, tilbage til faellesskabsreserven.
18 Den forelaeggende ret har i forelaeggelseskendelsen udtrykt tvivl om gyldigheden af denne bestemmelse, fordi den stiller de paagaeldende producenter ringere end andre maelkeproducenter, der ikke paa samme maade mister deres referencemaengde ved overdragelse af bedriften, og fordi den omstaendighed, at den saerlige referencemaengde ikke kan overfoeres til erhververen eller forpagteren, kan indebaere et betydeligt formuetab for de paagaeldende producenter. Den forelaeggende ret peger dernaest paa, at indledningen til forordning nr. 764/89 ikke indeholder nogen begrundelse for de paagaeldende bestemmelser.
19 Da forordning nr. 764/89, hvorved den paagaeldende bestemmelse blev indfoert, er blevet udstedt for at bringe faellesskabslovgivningen i overensstemmelse med Mulder- og von Deetzen-dommene, maa bestemmelsens gyldighed i foerste raekke vurderes i lyset af det i dommene anvendte princip om beskyttelse af den berettigede forventning.
20 I de naevnte domme har Domstolen paa den ene side fastslaaet, at en erhvervsdrivende, der frivilligt har indstillet sin produktion i en vis periode, ikke kan have en berettiget forventning om at kunne genoptage produktionen paa samme betingelser som foer, eller om ikke at blive omfattet af eventuelle regler, som i mellemtiden maatte vaere indfoert, vedroerende markeds- eller strukturpolitikken (Mulder-dommen, praemis 23; von Deetzen-dommen, praemis 12), men at en saadan erhvervsdrivende paa den anden side, naar han er blevet tilskyndet ved en faellesskabsretsakt til at indstille markedsfoeringen i en begraenset periode af hensyn til almenvellet og mod betaling af en praemie, kan have en berettiget forventning om ikke ved udloebet af sin forpligtelse at blive paalagt restriktioner, som specielt beroerer ham, netop fordi han har udnyttet de muligheder, som faellesskabsbestemmelserne har givet ham (Mulder-dommen, praemis 24; von Deetzen-dommen, praemis 13).
21 Artikel 3a, stk. 4, andet afsnit, i den aendrede forordning nr. 857/84 indebaerer ikke for de paagaeldende producenter saadanne saerlige begraensninger, at de er uforenelige med kravet om beskyttelse af deres berettigede forventning. Selv om nemlig disse producenter med foeje kan forvente at kunne genoptage markedsfoeringen af maelk efter udloebet af deres ikke-markedsfoerings- eller omstillingsperiode og udoeve denne virksomhed under ikke-diskriminerende betingelser i forhold til andre maelkeproducenter, kan de dog ikke forvente, at en faelles markedsordning vil give dem en oekonomisk fordel, som ikke hidroerer fra deres erhvervsmaessige virksomhed. Disse producenter kan derfor ikke med foeje forvente handelsmaessigt at kunne udnytte en fordel, saasom tildelingen af en referencemaengde i henhold til tillaegsafgiftsordningen, naar denne fordel netop er blevet indroemmet dem, for at de kan genoptage deres erhvervsmaessige virksomhed.
22 Det forhold, at de paagaeldende producenter ikke har mulighed for at overfoere den saerlige referencemaengde, som de disponerer over, til en erhverver eller forpagter af den paagaeldende bedrift, indebaerer ikke en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, som disse producenter kunne have til, at den ikke-markedsfoerings- eller omstillingsordning, de underkastede sig, havde begraensede virkninger. Anbringendet om, at princippet om beskyttelse af den berettigede forventning er tilsidesat, kan derfor ikke tages til foelge.
23 For det andet maa det undersoeges, om den anfaegtede lovgivning er i strid med forbuddet mod forskelsbehandling af producenter i Faellesskabet, jf. Traktatens artikel 40, stk. 3. Ifoelge Domstolens faste praksis (se bl.a. dom af 25.11.1986, forenede sager 201/85 og 202/85, Klensch m.fl., Sml. s. 3477, praemis 9) er dette forbud blot et saerligt udtryk for det generelle lighedsprincip, som udgoer et af faellesskabsrettens grundlaeggende principper. Ifoelge dette princip maa ensartede situationer ikke behandles forskelligt, medmindre en forskellig behandling er objektivt begrundet.
24 Den omstaendighed, at producenter, som har faaet tildelt en saerlig referencemaengde i henhold til den anfaegtede bestemmelse, ikke kan overfoere denne maengde til en koeber eller forpagter af deres bedrift, mens en saadan overfoersel er tilladt for indehavere af referencemaengder i henhold til andre bestemmelser i faellesskabslovgivningen, er i dette tilfaelde velbegrundet, idet det er noedvendigt at forhindre, at de foerstnaevnte kan ansoege om en saerlig referencemaengde, ikke for varigt at genoptage markedsfoeringen af maelk, men for at skaffe sig en rent oekonomisk fordel af tildelingen ved at udnytte den handelsvaerdi, som referencemaengderne i mellemtiden har opnaaet.
25 Denne forskelsbehandling er derfor objektivt begrundet og kan foelgelig ikke betegnes som diskriminerende i henhold til Domstolens praksis.
26 For det tredje maa det undersoeges, om den anfaegtede lovgivning kraenker ejendomsretten. Den ret hoerer ifoelge Domstolens faste praksis (se bl.a. dom af 11.7.1989, sag 265/87, Schraeder, Sml. s. 2237, praemis 15) til faellesskabsrettens almindelige grundsaetninger.
27 I denne sammenhaeng bemaerkes for det foerste, at ejendomsretten, saaledes som den er sikret i Faellesskabets retsorden, ikke indebaerer en ret til oekonomisk at udnytte en fordel - som f.eks. referencemaengder, der er tildelt i henhold til en faelles markedsordning - som ikke stammer fra den paagaeldendes ejendom eller erhvervsmaessige virksomhed.
28 For saa vidt dernaest angaar eventuelle investeringer, som de paagaeldende producenter har foretaget i bedriften, og som maa forventes at miste deres vaerdi, saafremt referencemaengden ikke overfoeres sammen med den bedrift, hvortil den er knyttet, bemaerkes, at de grundlaeggende rettigheder og isaer ejendomsretten ifoelge fast praksis ikke skal behandles som absolutte forrettigheder, men maa ses i sammenhaeng med deres funktion i samfundet. Det foelger heraf, at udoevelsen af denne ret kan underkastes begraensninger, navnlig ved en faelles markedsordning, saafremt saadanne begraensninger er i virkelig overensstemmelse med de formaal, som Faellesskabet forfoelger i almenhedens interesse, og ikke, naar henses til det forfulgte formaal, indebaerer et uforholdsmaessigt og uacceptabelt indgreb, der kraenker selve ejendomsrettens kerne (se bl.a. ovennaevnte dom af 11.7.1989, Schraeder).
29 Det maa herefter fastslaas, at reglen om, at de paagaeldende referencemaengder foeres tilbage til faellesskabsreserven, naar bedriften saelges eller bortforpagtes foer den 1. april 1992, skal forhindre, at saadanne maengder tildeles landmaend, der ikke har til hensigt varigt at genoptage markedsfoeringen af maelk, men som alene soeger at drage oekonomisk fordel af en tildelt referencemaengde i henhold til reguleringen af markedet for mejeriprodukter. Reglen er derfor begrundet, da den forfoelger et formaal i almenhedens interesse. De paagaeldende bedriftsejere kan i oevrigt udnytte de normale erhvervsmaessige indtaegtsmuligheder, som de faar ved tildelingen af en referencemaengde, enten ved selv at drive bedriften, eller ved at overdrage den ved arv eller paa anden maade, der kan sidestilles med arv, da de i sidstnaevnte tilfaelde kan overfoere de paagaeldende maengder til deres arving eller en dermed ligestillet person.
30 Anbringendet om, at ejendomsretten er kraenket, kan foelgelig ikke tages til foelge.
31 Endelig bemaerkes, at den anfaegtede forskrift ikke kan anses for at vaere utilstraekkeligt begrundet.
32 Den sjette betragtning til forordning nr. 764/89 angiver nemlig paa dette punkt, at "de tildelte maengder ... ikke (skal) medfoere en uberettiget fordel, men ... faktisk (skal) produceres af de personer, som har faaet maengderne tildelt", og at "med henblik herpaa skal de underkastes visse restriktive betingelser". Denne - ganske vist kortfattede - begrundelse opfylder betingelserne i Traktatens artikel 190, idet den indebaerer, at Domstolen kan proeve dens lovlighed, og at de retsundergivne kan paaberaabe sig deres rettigheder.
33 Gennemgangen af artikel 3a, stk. 4, andet afsnit, i Raadets forordning nr. 857/84 af 31. marts 1984, som aendret ved Raadets forordning nr. 764/89 af 20. marts 1989, paa grundlag af de i forelaeggelseskendelsen angivne omstaendigheder, har intet frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed.
Tredje spoergsmaal
34 Det tredje spoergsmaal drejer sig om raekkevidden af for det foerste begreberne "salg" og "bortforpagtning", som omhandlet i artikel 3a, stk. 4, andet afsnit, i forordning nr. 857/84, og for det andet begrebet "paa anden maade, der kan sidestilles med arv", jf. artikel 7a, stk. 1, i forordning nr. 1546/88, som aendret ved forordning nr. 1033/89, med henblik paa tilfaelde, hvor driften indskydes i et interessentskab, eller hvor bedriften bortforpagtes til den paagaeldende producents formodede arving.
35 Det bemaerkes, at artikel 3a, stk. 4, andet afsnit, i den aendrede forordning nr. 857/84 i korthed bestemmer, at den saerlige referencemaengde helt eller delvis tilbagefoeres til faellesskabsreserven, saafremt bedriften saelges eller bortforpagtes helt eller delvis foer udloebet af tillaegsafgiftsordningens ottende anvendelsesperiode. Artikel 7a, stk. 1, i den aendrede forordning nr. 1546/88 bestemmer derimod i korthed, at den saerlige referencemaengde i tilfaelde af overdragelse af bedriften ved arv eller paa anden maade, der kan sidestilles med arv, overfoeres til den producent, som overtager bedriften, saafremt vedkommende skriftligt forpligter sig til at overholde forgaengerens forpligtelser.
36 Det fremgaar af en samlet gennemgang af de naevnte bestemmelser, at selv om en producent, der har faaet tildelt en saerlig referencemaengde, kan overfoere denne ved overdragelsen af den tilsvarende bedrift, til sine arvinger eller tilsvarende personer, for at disse kan fortsaette markedsfoeringen af maelk paa de samme betingelser som arveladeren, er bestemmelsen til hinder for, at en saadan producent overfoerer den saerlige referencemaengde, han disponerer over, til andre personer.
37 I lyset af dette formaal med den paagaeldende lovgivning, skal begreberne "salg" og "bortforpagtning" i artikel 3a, stk. 4, andet afsnit, i den aendrede forordning nr. 857/84 fortolkes saaledes, at de omfatter enhver overdragelse mod vederlag af ejendomsretten eller brugsretten, uanset dennes retlige udformning, bortset fra tilfaelde, hvor en saadan overdragelse sker "paa anden maade, der kan sidestilles med arv", jf. artikel 7a, stk. 1, i den aendrede forordning nr. 1546/88.
38 Begrebet "paa anden maade, der kan sidestilles med arv" skal fortolkes saaledes, at det - uafhaengigt af den retlige udformning - omfatter enhver overdragelse, der medfoerer virkninger, der kan sammenlignes med virkningerne af en overgang ved arv. Begrebet omfatter derfor navnlig dispositioner mellem en producent og hans formodede arving vedroerende den paagaeldende bedrift, saafremt den paagaeldende disposition er udformet paa en saadan maade, at den ifoelge sit formaal og indhold i foerste raekke tager sigte paa, at den formodede arving kan fortsaette med at drive bedriften, og ikke paa, at arveladeren realiserer bedriftens handelsvaerdi.
39 Det foelger heraf, at saavel indskydelse af bedriften i et interessentskab, hvori indehaveren af den saerlige referencemaengde er deltager, som det forhold i tysk ret, at sidstnaevntes interessentskabsandel tilfalder de oevrige deltagere, saafremt han afgaar ved doeden eller i oevrigt traeder ud af selskabet, samt at bedriften bortforpagtes til den formodede arving efter indehaveren af den saerlige referencemaengde, kan vaere omfattet af definitionen paa "paa anden maade, der kan sidestilles med arv", saafremt betingelserne i den aftale, der ligger til grund for den paagaeldende retshandel, er udfaerdiget paa en saadan maade, at den formodede arving stilles bedre end en erhvervsdrivende, der overtager en tilsvarende bedrift paa markedsvilkaar.
40 Inden for rammerne af samarbejdet mellem den nationale ret og Domstolen paahviler det ifoelge EOEF-Traktatens artikel 177 den nationale ret at fastslaa, om de betingelser, der er redegjort for ovenfor, er opfyldt i de situationer, der er omtalt i det praejudicielle spoergsmaal; den nationale ret skal herved tage hensyn til alle de faktiske og retlige omstaendigheder, der har betydning for den paagaeldende retshandel.
41 Det tredje spoergsmaal skal foelgelig besvares med, at begreberne "salg" og "bortforpagtning", som omhandlet i artikel 3a, stk. 4, andet afsnit, i Raadets forordning nr. 857/84 af 31. marts 1984, som aendret ved Raadets forordning nr. 764/89 af 20. marts 1989, skal fortolkes saaledes, at de omfatter enhver overdragelse mod vederlag af ejendomsretten eller brugsretten bortset fra tilfaelde, hvor en saadan overdragelse sker "paa anden maade, der kan sidestilles med arv", jf. artikel 7a, stk. 1, i Kommissionens forordning nr. 1546/88 af 3. juni 1988, som aendret ved Kommissionens forordning nr. 1033/89 af 20. april 1989. Sidstnaevnte begreb skal fortolkes saaledes, at det - uanset overdragelsens retlige udformning - omfatter enhver overdragelse, der medfoerer virkninger, der kan sammenlignes med virkningerne af en overgang ved arv.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
42 De udgifter, der er afholdt af Raadet for De Europaeiske Faellesskaber samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, som er forelagt den af Finanzgericht Hamburg ved kendelse af 8. august 1989, for ret:
1) Artikel 3a, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989, og udfyldt ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988, som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1033/89 af 20. april 1989, er ugyldig, for saa vidt den begraenser den i bestemmelsen omhandlede saerlige referencemaengde til 60% af den maengde maelk eller maelkeaekvivalent, som producenten har leveret eller solgt i de seneste tolv kalendermaaneder inden indgivelsen af ansoegningen om ikke-markedsfoerings- eller omstillingspraemien.
2) Gennemgangen af artikel 3a, stk. 4, andet afsnit, i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989, paa grundlag af de i forelaeggelseskendelsen angivne omstaendigheder, har intet frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed.
3) Begreberne "salg" og "bortforpagtning" som omhandlet i artikel 3a, stk. 4, andet afsnit, i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989, skal fortolkes saaledes, at de omfatter enhver overdragelse mod vederlag af ejendomsretten eller brugsretten bortset fra tilfaelde, hvor en saadan overdragelse sker "paa anden maade, der kan sidestilles med arv", jf. artikel 7a, stk. 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988, som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1033/89 af 20. april 1989. Sidstnaevnte begreb skal fortolkes saaledes, at det - uanset overdragelsens retlige udformning - omfatter enhver overdragelse, der medfoerer virkninger, der kan sammenlignes med virkningerne af en overgang ved arv.