61983CJ0255_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevninger, indleveret til Domstolens justitskontor den 18 . november 1983, har R ., forhenvaerende tjenestemand ved Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, anlagt to sager, den ene med paastand om annullation af Kommissionens beslutning af 3 . januar 1983 om at paalaegge sagsoegeren en disciplinaersanktion i form af degradation, den anden med paastand dels om, at det statueres, at Kommissionen, selv om sanktionen kendes lovlig, under disciplinaersagen har begaaet en raekke tjenstlige fejl, som har paafoert sagsoegeren en alvorlig og uhelbredelig sygdom, der har foert til, at han paa grund af invaliditet er blevet foertidspensioneret den 1 . juli 1983, dels om, at Kommissionen som foelge heraf tilpligtes at erstatte sagsoegeren den oekonomiske og ikke-oekonomiske skade, han har lidt .
2 Den 10 . september 1981 gav kommissionsmedlemmet O ' Kennedy sagsoegeren meddelelse om, at han ifoelge generaldirektoratet for personale og administration foreliggende oplysninger groft havde tilsidesat de forpligtelser, der paahviler ham som tjenestemand, navnlig sine forpligtelser i henhold til tjenestemandsvedtaegtens artikler 12 og 17, og at ansaettelsesmyndigheden paa dette grundlag i medfoer af vedtaegtens artikel 87 havde besluttet at indkalde ham til en hoering den 7 . oktober 1981, som skulle forestaas af generaldirektoeren for oekonomiske og finansielle spoergsmaal, Padoa-Schioppa .
3 O ' Kennedys skrivelse indeholdt i et bilag en oversigt over klagepunkterne mod sagsoegeren . De gik ud paa, at han havde tilsidesat vedtaegtens artikel 12, stk . 3, ifoelge hvilken en tjenestemand er forpligtet til at indhente samtykke fra ansaettelsesmyndigheden for at udoeve en bibeskaeftigelse uden for Faellesskaberne ; sagsoegeren skulle i perioden fra sin ansaettelse ved Kommissionen i 1966 til den 1 . marts 1969 og i perioden fra den 14 . januar 1972 til og med 1981 have udoevet en saadan bibeskaeftigelse, undertiden uden samtykke og undertiden paa grundlag af en godkendelse, der imidlertid var udstedt paa grundlag af urigtige erklaeringer, hvortil kom den skaerpende omstaendighed, at beskaeftigelsen var groft retsstridig, idet den blev udoevet som fuldtidsbeskaeftigelse . Endvidere foreholdtes sagsoegeren at have tilsidesat vedtaegtens artikel 17, stk . 1, idet han i en periode paa omkring syv aar ( fra den 14.9.1972 til den 18.4.1979 ), havde videregivet dokumenter, der ikke var offentliggjort, til ubefoejede personer .
4 Under hoeringen den 7 . oktober 1981 gjorde sagsoegeren gaeldende, at hans bibeskaeftigelse ganske var som af ham beskrevet i hans successive ansoegninger om godkendelse, som daekkede hele perioden fra den 25 . september 1972 til den 31 . december 1976, og at klagepunktet om, at han havde udoevet en fuldtidsbeskaeftigelse uden for Faelleskaberne, var aldeles grundloest . Vedroerende det andet klagepunkt anfoerte han, at han aldrig havde videregivet dokumenter af fortrolig karakter, og at den omstaendighed, at man havde betegnet de oplysninger som fortrolige, der var videregivet af ham som led i hans samarbejde med presseagenturet Meconsult ( fra hvilket han ikke modtog noget vederlag, men blot fungerede som mellemmand for ), hvori ogsaa hans aeldre broder, som er professionel journalist, deltog, udelukkende beroede paa, at journalister anvender andre kriterier og en anden praksis end de kriterier og den praksis, Kommissionen havde lagt til grund . Endelig anfoerte han, at klagepunkterne var baseret paa ufuldstaendige sagsakter, og at ansaettelsesmyndigheden desuden kun havde gjort ham bekendt med tre dokumenter fra sagsakterne . I den forbindelse fremhaevede han, at saafremt der fandtes andre beviser, var det administrationens pligt at goere ham bekendt med dem .
5 Et udkast til referat af hoeringen blev godkendt af sagsoegeren den 23 . november 1981 med enkelte aendringer . Den endelige version af referatet er ikke paa noget tidspunkt blevet underskrevet af sagsoegeren, hvorved sagsoegerne og Kommissionen gensidigt har beskyldt hinanden for at have udvist forsoemmelighed og passivitet, som grund til, at underskrivelsen ikke fandt sted .
6 I en skrivelse af 14 . marts 1982 til den assisterende kontorchef for kontor IXA1 ved generaldirektoratet for personale og administration beklagede sagsoegeren sig over langsommelig sagsbehandling, der gjorde, at han fortsat svaevede i uvished om sin stilling, hvilket var til skade ikke blot for hans interesser, men ogsaa for hans helbred .
7 Den 11 . og 15 . juni 1982 underrettede det for personalespoergsmaal ansvarlige kommissionsmedlem Burke, formanden for disciplinaerraadet og sagsoegeren om, at han havde besluttet at rejse sagen for disciplinaerraadet i medfoer af vedtaegtens artikel 87 og artikel 1 i vedtaegtens bilag IX . Ved samme skrivelser tilsendte han dem ansaettelsesmyndighedens indberetning med tilhoerende bilag . I indberetningen var klagepunkterne mod R . for tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 12, stk . 3, og artikel 17, stk . 1, opretholdt, idet man dog vedroerende det foerste klagepunkt erkendte, at sagsoegeren ikke havde udoevet fuldtidsbeskaeftigelse uden for institutionen . Disciplinaersagens akter blev tilstillet sagsoegeren den 8 . juli 1982 .
8 Den 12 . oktober 1982 fik sagsoegeren og hans juridiske raadgiver foretraede for disciplinaerraadet . Den 19 . november 1982 afhoerte disciplinaerraadet to vidner, hvoraf den ene var indkaldt efter begaering fra sagsoegerens bisidder, og paahoerte ved samme lejlighed dennes indlaeg . Den 3 . december 1982 afgav disciplinaerraadet sin begrundede udtalelse i henhold til artikel 7, stk . 1, i vedtaegtens bilag IX . Det fastslog heri, at de af sagsoegeren videregivne dokumenter ikke var fortrolige, og at en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 17, stk . 1, foelgelig var udelukket . Ikke desto mindre fandt disciplinaerraadet, at sagsoegeren ved i syv aar at deltage i en virksomhed bestaaende i videregivelse, mod vederlag, af dokumenter fra Det europaeiske Faellesskab og, som det fremgik af sagsakterne, fra OECD, hvis karakter og ydre form undertiden bevidst var blevet aendret for at forhoeje prisen, groft havde tilsidesat vedtaegtens artikel 12, stk . 1, ifoelge hvilken en tjenestemand skal afholde sig fra enhver handling, der vil kunne nedsaette den vaerdighed, hans stilling kraever . Vedroerende det andet klagepunkt fandt disciplinaerraadet, at sagsoegeren for saa vidt angaar perioden 1973-1976 havde opgivet et vederlag for sin bibeskaeftiglse, som ikke svarede til det, han faktisk havde oppebaaret, og at han for saa vidt angaar perioden 1977-1982 havde undladt at indhente samtykke til udoevelse af en bibeskaeftigelse, hvilket forhold sammen med det foerstnaevnte maatte anses for at udgoere en alvorlig tilsidesaettelse af forpligtelserne i henhold til vedtaegtens artikel 12, stk . 3 . Under hensyn til visse formildende omstaendigheder foreslog disciplinaerraadet, at der blev paalagt sagsoegeren en disciplinaersanktion i form af degradation fra loenklasse A 5 til loenklasse A 6 .
9 Den 3 . januar 1983 traf ansaettelsesmyndigheden beslutning om degradation af sagsoegeren fra loenklasse A 5 til loenklasse A 6 med virkning fra den 4 . januar 1983, idet den indplacerede ham paa loenklassens 4 . loentrin . Denne beslutning blev truffet paa grundlag af de af disciplinaerraadet opretholdte klagepunkter .
10 Ved afgoerelse af 18 . august 1983 afviste ansaettelsesmyndigheden en af sagsoegeren indgivet klage, hvorpaa han anlagde de foreliggende to sager .
11 I den sag, der er registreret under nr . 255/83, har sagsoegeren nedlagt foelgende paastande :
»1 ) Kommissionens beslutning af 3 . januar 1983, hvorved sagsoegeren blev paalagt en disciplinaersanktion i form af »degradation«, annulleres .
2 ) Den udtrykkelige afvisning af 18 . august 1983 af sagsoegerens administrative klage annulleres .
3 ) Kommissionen tilpligtes med virkning fra den 4 . januar 1983 at betale sagsoegeren forskellen mellem paa den ene side den loen, han ville have oppebaaret, saafremt han havde fortsat sit normale karriereforloeb, og paa den anden side dels den loen, han rent faktisk har oppebaaret siden degradationen, dels det beloeb, han vil oppebaere i foertidspension .
4 ) Kommissionen tilpligtes at betale en godtgoerelse for ikke-oekonomisk skade, som med forbehold af senere aendringer ansaettes til 10 mio BFR .
5 ) Sagsoegte tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger.«
Til stoette for paastandene har sagsoegeren fremfoert syv anbringender, dels med stoette i en raekke almindelige retsgrundsaetninger, dels med stoette i bestemmelser i tjenestemandsvedtaegten .
12 Sagsoegerens foerste anbringende er, at der foreligger en tilsidesaettelse af princippet om retten til forsvar, dels fordi Kommissionen foerst tilstillede sagsoegeren samtlige de akter i sagen, der var i dens besiddelse ni maaneder efter, at der var indledt disciplinaersag, dels fordi Kommissionen ikke foer hoeringen den 7 . oktober 1981 gav ham besked om, hvorvidt den paataenkte disciplinaersanktion kraevede disciplinaerraadets medvirken eller ej .
13 Heroverfor har Kommissionen anfoert, at sagsoegeren ikke forlangte at blive gjort bekendt med de paagaeldende dokumenter, hvis indhold han i oevrigt udmaerket kendte, hvilket godtgoeres af de meget udfoerlige notater, som han laeste op af under hoeringen den 7 . oktober 1981 . Endvidere har Kommissionen fremhaevet, at allerede hoeringen vel blev foretaget som led i en procedure i henhold til vedtaegtens artikel 87, men at der ikke desto mindre kun var tale om et forberedende skridt, idet hoeringen skulle saette ansaettelsesmyndigheden i stand til paa grundlag af de afgivne oplysninger at beslutte, om sagen skulle henlaegges, eller om der skulle rejses disciplinaersag .
14 Hvad angaar det foerste led af dette anbringende maa for det foerste fastslaas, at en tjenestemand, mod hvem der er rejst sag for disciplinaerraadet, efter artikel 2 i vedtaegtens bilag IX har ret til straks ved meddelelsen om den indberetning, hvormed ansaettelsesmyndigheden har indbragt sagen for disciplinaerraadet, at blive gjort bekendt med samtlige akter vedroerende ham, ligesom han har ret til at tage genparter af alle sagens akter . I denne sag blev samtlige akter i disciplinaersagen udleveret til sagsoegeren den 8 . juli 1982, og det er ubestridt, at han kunne have anmodet herom og faaet dem tilstillet pr . den 15 . juni 1982, dvs . den dag, hvor han modtog meddelelse om, at sagen var indbragt for disciplinaerraadet . Den 12 . oktober 1982 fik sagsoegeren foretraede for disciplinaerraadet, hvorfor han findes at have haft den fornoedne tid til at saette sig ind i sagens akter, idet naevnte bilag IX ' s artikel 4 bestemmer, at tjenestemanden til forberedelse af sit forsvar har krav paa en frist paa mindst femten dage fra det tidspunkt, hvor han faar indberetningen tilstillet . Det ham tildelte tidsrum maa tillige anses for tilstraekkeligt langt selv til gennemgang af mere komplicerede sagsakter, hvorfor det ikke kan antages, at sagsoegeren ikke har haft den fornoedne tid til at foreberede sit forsvar .
15 Sagsoegeren har imidlertid i den forbindelse anfoert, at han havde ret til at faa sagsakterne tilstillet, straks da disciplinaersagen blev indledt, og at der endog ex officio paahviler ansaettelsesmyndigheden en forpligtelse hertil . Han har herved henvist til dommen af 17 . december 1981 ( sag 115/80, Demont, Sml . 1981, s . 3147 ), og anfoert, at Domstolen heri har fastslaaet, at artikel 4, stk . 2, i vedtaegtens bilag IX ikke kan fortolkes saaledes, at tjenestemanden under de stadier af den disciplinaere forfoelgning, der ikke er direkte reguleret i vedtaegtens bilag, er udelukket fra de rettigheder, der er tilsikret ham under en sag for disciplinaerraadet, herunder adkomsten til at faa tilstillet samtlige akter i sagen .
16 Herom bemaerkes, at i sag 115/80 havde ansaettelsesmyndigheden afslaaet at tilsende sagsoegeren akterne i disciplinaersagen, mens sagsoegeren i den foreliggende sag ikke har anmodet om at faa samtlige sagsakter tilsendt, men blot under hoeringen den 7 . oktober 1981 har anfoert, at han ikke kunne udtale sig om dokumenter, han ikke havde faaet forelagt .
17 Der findes ikke af vedtaegten at kunne udledes nogen forpligtelse for ansaettelsesmyndigheden til at tilstille den tjenestemand, mod hvem der er indledt disciplinaersag, samtlige akter i sagen, saa laenge denne ikke selv har indgivet anmodning derom, ligesom vedtaegten ganske uanset den i ovennaevnte dom af 17 . december 1981 foretagne fortolkning ikke indeholder nogen udtrykkelig bestemmelse herom .
18 Det maa saaledes fastslaas, at der ikke paahviler ansaettelsesmyndigheden nogen pligt til at tilstille en tjenestemand, mod hvem der er indledt disciplinaersag, samtlige foreliggende akter, saa laenge denne ikke selv har indgivet anmodning derom .
19 Vedroerende det andet led af det foerste anbringende har sagsoegeren gjort gaeldende, at der efter vedtaegtens artikel 87, hhv . dennes stk . 1 og stk . 2, kraeves afholdt to saerskilte hoeringer . Kommissionen er som foelge heraf forpligtet til i det konkrete tilfaelde at praecisere, om hoeringen foretages som led i en procedure, der kan foere til, enten at der tildeles den paagaeldende tjenestemand en advarsel eller en irettesaettelse, eller at sagen indbringes for disciplinaerraadet .
20 Herved forudsaettes det imidlertid, at ansaettelsesmyndigheden forud for hoeringen ved, hvilken sanktion proceduren maa formodes at munde ud i . Formaalet med hoeringen er imidlertid netop at give tjenestemanden lejlighed til at udtale sig om klagepunkterne mod ham, og at give ansaettelsesmyndigheden mulighed for paa baggrund af tjenestemandens forklaringer at vurdere, om klagepunkterne er mere eller mindre alvorlige . Det ville vaere inkonsekvent at forlange af ansaettelsesmyndigheden, at den straks skulle tage stilling til klagepunktets naermere indhold, naar det under hoeringen kunne vise sig, enten at tjenestemanden slet ikke eller i mindre omfang havde tilsidesat sine tjenestepligter, eller omvendt, at der forelaa en ganske alvorlig tilsidesaettelse, som oprindelig blev anset for mindre betydelig .
21 Den omstaendighed, at der i artikel 87, stk . 1 og stk . 2, er tale om én og samme hoering, udelukker i oevrigt ikke en behoerig iagttagelse af princippet om retten til forsvar . I de tilfaelde, hvor klagepunkter, der kan foere til paalaeggelse af mere alvorlige sanktioner end advarsel eller irettesaettelse, opretholdes over for den tjenestemand, mod hvem der er indledt disciplinaersag, bestemmer vedtaegtens artikel 87, stk . 2, at sagen skal indbringes for disciplinaerraadet, fra hvilket tidspunkt den paagaeldende tjenestemand da er tilsikret alle de garantier, som er foreskrevet i bilag IX .
22 Sagsoegerens andet anbringende, er, at ansaettelsesmyndigheden har tilsidesat saavel bestemmelserne om den disciplinaere forfoelgning, navnlig vedtaegtens artikler 86 og 87, som grundsaetningerne om god forvaltningsskik og beskyttelse af den berettigede forventning, idet ansaettelsesmyndigheden har truffet beslutning paa grundlag af ufuldstaendige akter og har undladt at hoere den person, som har givet de oplysninger, paa hvis grundlag disciplinaersagen blev indledt, ligesom den end ikke har konfronteret sagsoegeren med denne person . Det samme anbringende goeres gaeldende i relation til disciplinaerraadet, som desuden haevdes at have overtraadt artikel 6 i vedtaegtens bilag IX .
23 Heroverfor har Kommissionen indvendt, at sagsoegeren har haft lejlighed til at fremlaegge alle de oplysninger, der kan stoette hans forsvar, at han hverken har kraevet, at den person, der har leveret Kommissionen oplysningerne, kompletterer sagens akter, eller kraevet, at vedkommende person hoeres, at ansaettelsesmyndigheden eller disciplinaerraadet under ingen omstaendigheder har befoejelser til at udstede paalaeg til personer uden for administrationen, og endelig at Kommissionen har anset de omstaendigheder, sagsoegeren selv har fremhaevet, som formildende .
24 Det bemaerkes, at ansaettelsesmyndigheden og disciplinaerraadet som foelge af hhv . de principper, der ligger til grund for den disciplinaere forfoelgning, og, for disciplinaerraadets vedkommende den naevnte bestemmelse i artikel 6 i vedtaegtens bilag IX, raader over en skoensbefoejelse med hensyn til noedvendigheden af at foretage yderligere bevisfoerelse ( fremlaeggelse af aktstykker, indkaldelse af vidner ), eller med hensyn til, om en saadan bevisfoerelse er overfloedig, fordi de faktiske omstaendigheder allerede er tilstraekkeligt oplyst og fastslaaet paa grundlag af de hos dem beroende dokumenter . Sagsoegeren kan paa sin side indkalde vidner til at afgive forklaring ved disciplinaerraadet .
25 I dette tilfaelde har sagsoegeren paa intet tidspunkt under disciplinaersagen anmodet om fremlaeggelse af et hos tredjemand beroende aktstykke, som efter hans opfattelse kunne komplettere sagens akter . Desuden har han ikke ved vidneindkaldelsen indkaldt den person, som havde angivet ham til ansaettelsesmyndigheden, og som han dog kendte .
26 Under disse omstaendigheder kan ansaettelsesmyndigheden og disciplinaerraadet ikke antages at have tilsidesat deres forpligtelser .
27 Sagsoegerens tredje anbringende er, at ansaettelsesmyndigheden ikke har opfyldt sin bistandspligt efter vedtaegtens artikel 24, fordi den ikke straks efterproevede, om de videregivne dokumenter ogsaa rent faktisk var fortrolige, og om sagsoegeren havde tilsidesat sine tjenstlige forpligtelser over for Kommissionen, hvorved den undlod at beskytte ham mod de aereroerige beskyldninger, der var blevet rettet mod ham .
28 Kommissionen har heroverfor indvendt, at man under disciplinaersagen kom frem til, at sagsoegeren havde begaaet et saadant brud paa sine tjenestepligter, at der maatte tildeles en alvorlig disciplinaersanktion . Der ses saaledes ikke at vaere grundlag for at antage, at ansaettelsesmyndigheden har tilsidesat sin bistandspligt ved at gennem foere en disciplinaersag efter reglerne . Ifoelge Kommissionen er det i oevrigt tvivlsomt, om bistandspligten over for en tjenestemand, mod hvem der er rettet aereroerige beskyldninger eller foretaget andre retsstridige angreb paa grund af den paagaeldendes stilling eller hverv, overhovedet kan paaberaabes i det foreliggende tilfaelde .
29 Herom bemaerkes, at det er ufornoedent at efterproeve, om der i denne sag forelaa de noedvendige betingelser for at anvende vedtaegtens artikel 24, hvorefter der paahviler institutionen en bistandspligt, naar der mod den paagaeldende tjenestemand er fremsat trusler, kraenkelser, injurier, aereroerige beskyldninger eller foretaget angreb paa dennes person eller formue, paa grund af »hans stilling eller hverv« . Det er tilstraekkeligt at fastslaa, at artikel 24 ikke kan fortolkes paa den maade, at den kraever mere af ansaettelsesmyndigheden, end at den efter en anmeldelse, som medfoerer en disciplinaersag, gennemfoerer denne efter reglerne .
30 Det maa dog herved antages, hvad angaar klagepunktet om fuldtidsbeskaeftigelse uden for institutionen, at Kommissionen ikke ville have opfyldt bistandspligten bedre ved foerst at foretage undersoegelser hos tredjemand, fremfor straks at give tjenestemanden selv lejlighed til at tage til genmaele over for det ham foreholdte klagepunkt .
31 Til klagepunktet om videregivelse af fortrolige dokumenter, bemaerkes, at det ganske vist foerst blev fastslaaet under proceduren ved disciplinaerraadet, at dokumenterne ikke var fortrolige, men hermed ses bistandspligten ikke at vaere tilsidesat . Under hoeringen den 7 . oktober 1981 bestred sagsoegeren nemlig rigtigheden af dette klagepunkt, uden dog samtidig at forklare, hvorfor de af ham videregivne dokumenter var betegnet som fortrolige i skrivelserne fra Meconsult . Ved at noejes med at fremsaette nogle generelle bemaerkninger om, at betegnelsen af dokumenterne som fortrolige beroede paa en vis »journalistisk praksis«, som var forskellig fra de af Kommissionen anvendte kriterier, undlod sagsoegeren nemlig at meddele oplysninger, der kunne have rejst berettiget tvivl om skrivelsernes trovaerdighed og dermed saaledes ogsaa klar tvivl om klagepunktets rigtighed .
32 Sagsoegerens fjerde anbringende er, at der foreligger en tilsidesaettelse af den almindelige retsgrundsaetning »in dubio pro reo«, fordi det i den anfaegtede beslutning er lagt til grund, at sagsoegeren ved videregivelsen af dokumenterne havde en vigtigere funktion end den blotte mellemmands, men dog ikke er godtgjort, at han har opnaaet personlig vinding ved salget af dokumenterne . Endvidere haevder sagsoe geren, at beslutningens begrundelse er selvmodsigende, naar det antages, at sagsoegeren havde en vigtigere funktion end den blotte mellemmands, og samtidig erkendes, at han ikke har opnaaet personlig vinding ved dokumenternes videregivelse og ikke selv har aendret ved dokumenterne for at forhoeje deres pris .
33 Vedroerende dette anbringende har Kommissionen gjort gaeldende, at sagsoegeren gennem flere aar, med noeje kendskab til forholdets karakter, medvirkede til omsaetning af dokumenter, hvis karakter og ydre form undertiden var blevet aendret for at forhoeje prisen over for den endelige koeber, og at sagsoegerens egne oplysninger bekraefter det anfoerte . En saadan medvirken maa efter Kommissionens opfattelse betragtes som langt mere betydningsfuld end rollen som simpel mellemmand . I oevrigt blev den omstaendighed, at sagsoegeren ikke opnaaede personlig vinding af dokumenternes videregivelse, anset for en formildende omstaendighed, der bragte det paatalte forhold ind under vedtaegtens artikel 12, stk . 1, i stedet for under artikel 17 .
34 Hertil bemaerkes, at det vel kan anses for en formildende omstaendighed, at sagsoegeren ikke har opnaaet personlig vinding af dokumenternes videregivelse, men at dette ikke begraenser sagsoegerens rolle til den blotte mellemmands . Der laegges herved vaegt paa, at han bevisligt i flere aar aktivt medvirkede til dokumenternes videregivelse, ikke blot som postadresse, men ogsaa ved at tage sig af regnskabet i forbindelse med transaktionerne og ved i visse tilfaelde at betale de personer, der fremskaffede dokumenterne . Da bedoemmelsen af det paatalte forholds grovhed beror paa disse oevrige faktorer, maa den del af anbringendet, der vedroerer den paastaaede tilsidesaettelse af princippet »in dubio pro reo«, frakendes enhver betydning .
35 De ovennaevnte omstaendigheder viser i oevrigt, at sagsoegeren har indtaget en vigtigere rolle end den blotte mellemmands . Det er derfor ikke selvmodsigende at fastslaa dette i beslutningen, og samtidig erkende, at sagsoegeren ikke selv opnaaede nogen oekonomisk gevinst derved og heller ikke selv betegnede de videregivne dokumenter som fortrolige for at opnaa en hoejere pris paa dem .
36 Sagsoegerens femte anbringende er, at ansaettelsesmyndigheden har begaaet en raekke fejl i den vaesentligste del af begrundelsen for sin beslutning og i forbindelse med den retlige vurdering af de fastslaaede faktiske omstaendigheder . Ifoelge sagsoegeren har ansaettelsesmyndigheden saaledes med urette anfoert i beslutningen, at sagsoegeren over for Meconsult ' s klienter havde forhoejet prisen paa de videregivne dokumenter, at sagsoegeren selv havde aendret dokumenternes karakter og ydre form, og at beviset for, at han selv havde foretaget aendringerne, fandtes i en raekke skrivelser fra hans haand . Endvidere har sagsoegeren kritiseret ansaettelsesmyndigheden for at have foretaget en forkert retlig kvalifikation saavel af hans bibeskaeftigelse som af de beloeb, han modtog i vederlag herfor .
37 Heroverfor har Kommissionen indvendt, at en opmaerksom laesning af beslutningen vil vise, at den hverken er behaeftet med fejl eller modsigelser i begrundelsen . Vedroerende paastanden om forkert retlig kvalifikation anfoerer Kommissionen, at sagsoegerens maanedlige vederlag viser, at hans bibeskaeftigelse var mere omfattende end af ham angivet og af administrationen godkendt, at de meget betydelige beloeb, der var udbetalt i »repraesentationsomkostninger« - uanset hvordan man ville kvalificere dem, maatte daekke over et stoerre ansvar og mere vidtgaaende funktioner end den form for virksomhed, sagsoegeren havde angivet i sine ansoegninger om godkendelse .
38 Det bemaerkes, at det paa grundlag af selve beslutningens ordlyd kan fastslaas, at den ikke naevner noget om, at sagsoegeren personligt aendrede de videregivne dokumenter . Argumenterne om, at dens begrundelse paa dette punkt er behaeftet med en fejl, kan herefter forkastes .
39 Vedroerende bibeskaeftigelsen har sagsoegeren gjort gaeldende, at ansaettelsesmyndigheden dels med urette har kvalificeret et beloeb, sagsoegeren oppebar i godtgoerelse for repraesentationsomkostninger, som vederlag for hans bibeskaeftigelse, dels fejlagtigt har betegnet sagsoegerens erklaering om sin juridisk-administrative beskaeftigelse, der navnlig indebar oversaettelse eller revision af forskellige tekster, ligesom ansaettelsesmyndigheden fejlagtigt har kvalificeret det som en alvorlig tilsidesaettelse af sagsoegerens tjenestepligter, at han havde udoevet naevnte bibeskaeftigelse .
40 Det fremgaar af sagens akter, at de formularer, hvormed der ansoeges om godkendelse til udoevelse af en bibeskaeftigelse, indeholder en rubrik, benaevnt »afloenning«, hvori den paagaeldende skal angive sit vederlag eller sin godtgoerelse for selve beskaeftigelsen samt sine udgifter til rejse og ophold . Naar disse beloeb saaledes kraeves opgivet selv i det tilfaelde, hvor den paagaeldende kun oppebaerer en godtgoerelse for en bestemt beskaeftigelse, er tjenestemanden saa meget mere forpligtet til at afgive erklaering herom, naar der ud over godtgoerelsen ogsaa ydes vederlag, idet det kun er muligt at foretage en noejagtig bedoemmelse af vederlagets karakter og stoerrelse, saafremt der gives fuldstaendige oplysninger om arbejdsgiverens ydelser i henhold til arbejdskontrakten, som kan vaere af vidt forskellig art og have vidt forskellige virkninger . Dette gaelder saa meget desto mere i den foreliggende sag, som betalingen af sagsoegerens repraesentationsomkostninger langt oversteg det opgivne vederlag .
41 Hvad angaar arten af sagsoegerens bibeskaeftigelse fremgaar det af de ansoegninger om godkendelse, der blev indgivet for perioderne 25 . september 1972-31 . december 1973, 1 . januar 1974-31 . december 1975 og 1 . januar 1975-31 . december 1976, at sagsoegeren opgav sin beskaeftigelse som vaerende af juridisk-administrativ karakter, navnlig »oversaettelse eller revision til fransk af retsakter, rapporter fra Raadet og fra Forsamlingen etc.« .
42 Det fremgaar klart, at sagsoegeren ikke i denne ansoegning gav oplysning om den virksomhed, han udoevede som forbindelsesled mellem de italienske og belgiske medlemmer i bestyrelsen for det selskab, han arbejdede for, og den »public relations«-beskaeftigelse, der begrundede de naevnte repraesentationsomkostninger . Denne beskaeftigelse har sagsoegeren under disciplinaersagen selv udtrykkeligt erkendt at have udoevet, men den var efter hans opfattelse et supplement til oversaettelsesvirksomheden .
43 Under hensyn til, at der med denne beskaeftigelse var forbundet repraesentationsomkostninger paa omkring 25 000 BFR om maaneden, maatte det paahvile sagsoegeren at godtgoere, at beskaeftigelsen var et supplement til oversaettelsesvirksomheden . I modsat fald var det rimeligt at antage, at hans bibeskaeftigelse var mere omfattende end af ham opgivet .
44 Den omstaendighed, at sagsoegerens overordnede tolererede hans beskaeftigelse i den periode, hvor han ikke havde ansoegt om godkendelse, kan ganske vist anses for en formildende omstaendighed, men kan dog klart ikke fratage forholdet dets karakter af en alvorlig tilsidesaettelse af sagsoegerens tjenestepligter .
45 Sagsoegerens sjette anbringende er, at ansaettelsesmyndigheden har tilsidesat proportionalitetsprincippet, idet der bestaar et klart misforhold mellem den paalagte disciplinaersanktion og de over for ham opretholdte klagepunkter .
46 Heroverfor har Kommissionen fremhaevet, at den sanktion, der er tildelt sagsoegeren, er begrundet i, at der foreligger to forskellige tjenesteforseelser, fordi sagsoegeren paa to punkter har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler ham som tjenestemand . Endvidere har ansaettelsesmyndigheden ved paalaeggelsen af sanktionen ikke, henset til forseelsernes grovhed og de erkendte formildende omstaendigheder, overskredet graenserne for sit vide skoen paa omraadet .
47 Herom bemaerkes, at disciplinaersanktionen er paalagt som foelge af overtraedelse af to forskellige bestemmelser, nemlig dels vedtaegtens artikel 12, stk . 1, og dels artikel 12, stk . 3 . Vedroerende overtraedelsen af stk . 3 bemaerkes videre, at denne er sammensat af to selvstaendige forseelser, nemlig dels den forseelse, der bestod i, at sagsoegeren hhv . den 8 . september 1972, den 12 . september 1973 og den 22 . december 1975 indgav tre successive ansoegninger om godkendelse til at udoeve en bibeskaeftigelse, hvilke alle indeholdt urigtige erklaeringer, dels den forseelse, at sagsoegeren ikke ansoegte om godkendelse for bibeskaeftigelsen efter den 31 . december 1976 . Endelig er de paatalte forseelser saa meget mere alvorlige, som de enten skyldes gentagne handlinger eller en undladelse, der strakte sig over en temmelig lang periode .
48 Under hensyn til disse forhold og den kendsgerning, at beslutningen om at tildele disciplinaersanktionen blev truffet efter indstilling fra disciplinaerraadet, kan det ikke antages, at ansaettelsesmyndigheden ved at paalaegge sagsoegeren en disciplinaersanktion i form af degradation har overskredet graenserne for det skoen, der tilkommer den ved udoevelsen af sine befoejelser som disciplinaermyndighed .
49 Sagsoegeren har desuden beklaget sig over at vaere blevet degraderet fra loenklasse A 5, loentrin 6, til loenklasse A 6, loentrin 4, og derved er blevet indplaceret paa et lavere loentrin, hvilket efter vedtaegten maa betragtes som en selvstaendig og fra degradationen forskellig sanktion, naar det af vedtaegtens artikel 86 fremgaar, at der ikke kan tildeles mere end én disciplinaersanktion for én og samme forseelse .
50 Der findes imidlertid ingen bestemmelser i vedtaegten om, at der med aendret loenklasse skal opretholdes samme loentrin . For saa vidt angaar forfremmelser indeholder artikel 46 saerlige regler om indplacering paa nyt loentrin . Eftersom der ikke findes tilsvarende bestemmelser for degradation, henhoerer fastsaettelsen af loentrinnet under ansaettelsesmyndighedens skoen, uden at det herved boer antages, at fastsaettelsen af et nyt loentrin udgoer en selvstaendig sanktion . Naar det i oevrigt antages, at en disciplinaersanktion i form af degradation kan gradueres efter forholdene, saaledes at den indebaerer, at den paagaeldende tjenestemand saettes flere loenklasser tilbage i sin karriere, kan den samme sanktion ogsaa gradueres paa en saadan maade, at den indebaerer en aendring i loentrinnet i forhold til den paagaeldendes loentrin inden for den loenklasse, han var indplaceret i forud for sanktionen .
51 Sagsoegerens syvende anbringende er, at ansaettelsesmyndigheden har tilsidesat princippet om retten til forsvar, fordi den ikke indledte en ny sag paa grundlag af de mindre alvorlige forseelser, som disciplinaerraadet opretholdt . Ansaettelsesmyndigheden skal derved have tilsidesat sin forpligtelse til straks ved disciplinaerforfoelgningens begyndelse at give meddelelse om alle de foreholdte klagepunkter .
52 Ifoelge Kommissionen var den endelige beslutning om at paalaegge sagsoegeren en disciplinaersanktion dog ikke baseret paa andre omstaendigheder end dem, sagsoegeren hele tiden siden procedurens begyndelse har bestridt .
53 Herom bemaerkes, at de omstaendigheder, der kom frem under disciplinaersagen, ikke foerte til at tilregne sagsoegeren andre forhold end dem, der fra begyndelsen var blevet paatalt, men derimod til en anden retlig kvalifikation af disse forhold, som indebar at forseelserne blev anset for mindre alvorlige .
54 I en retlig kvalifikation af en forseelse indgaar naturligvis ogsaa de mindre alvorlige kvalifikationer af samme forhold, som der eventuelt er hjemmel til i vedtaegten, hvorfor der ikke opstaar et nyt klagepunkt . I oevrigt er det et af formaalene med forsvaret at opnaa, at de forhold, som er paatalt over for den paagaeldende tjenestemand, kvalificeres som en mindre alvorlig forseelse i det tilfaelde, hvor tjenestemanden ikke har vaeret i stand til at afkraefte paatalen .
55 Det fremgaar af de foregaaende betragtninger, at ingen af sagsoegerens anbringender kan tages til foelge, hvorfor sagsoegte i sag 255/83 maa frifindes .
56 I sag 256/83, som er anlagt for det tilfaelde, at disciplinaersanktionen kendes lovlig, har sagsoegeren nedlagt paastand om erstatning for den oekonomiske og ikke-oekonomiske skade, han har lidt som foelge af ansaettelsesmyndighedens tjenstlige fejl eller undladelser under disciplinaersagen . Han har i denne sag nedlagt foelgende paastande :
»1 ) Det fastslaas, at Kommissionen har begaaet tjenstlige fejl .
2 ) Det statueres, at disse fejl er den eneste aarsag til sagsoegerens alvorlige og uhelbredelige sygdom .
3 ) Kommissionen tilpligtes at betale sagsoegeren :
, 12 mio BFR i erstatning for oekonomisk skade ;
, 5 mio BFR som godtgoerelse for ikke-oekonomisk skade .
4 ) Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger.«
57 I det omfang, sagsoegeren har betegnet de omstaendigheder, han under den anden sag har gjort gaeldende til stoette for beslutningens retsstridighed, som tjenstlige fejl, er det tilstraekkeligt at henvise til de ovenfor herom anfoerte betragtninger .
58 Ej heller findes Kommissionen at have begaaet en tjenstlig fejl ved at bruge for lang tid saavel til at fastslaa, om sagsoegeren rent faktisk havde begaaet de paatalte forseelser, som til at paalaegge ham den disciplinaersanktion, som var noedvendig under hensyn til den over for sagsoegeren opretholdte paatale, saaledes at tjennestemanden meget laenge og angiveligt uden gyldig grund, kom til at svaeve i uvished til skade for sine interesser, sit omdoemme og sit helbred . I betragtning af den alvorlige karakter af de klagepunkter, som blev lagt til grund ved disciplinaerraadet, maa det ogsaa efterfoelgende bedoemmes som velbegrundet, at proceduren i henhold til vedtaegtens bilag IX varede fra de 11 . juni 1982 til den 3 . januar 1983 . Hvad angaar tiden forud for sagens indbringelse for disciplinaerraadet, kan proceduren alene antages at vaere forloebet saerlig langsomt i perioden fra det tidspunkt, hvor sagsoegeren godkendte udkastet til hoeringsreferatet ( den 23.11.1981 ), til det tidspunkt, hvor indberetningen til disciplinaerraadet blev udfaerdiget ( indberetningen er dateret den 27.5.1982 ). Naar henses til den tid, som er paakraevet for at udfaerdige en indberetning vedroerende en ret vanskelig sag, og til, at sagsoegeren, som ikke havde meddelt adresseaendring ( hvilket gjorde det umuligt for administrationen at komme i forbindelse med ham i de perioder, hvor han var fravaerende paa grund af sygdom ), og som ikke paa noget tidspunkt moedte frem for at underskrive det endelige hoeringsreferat, ikke er uden skyld i den forsinkelse, som skyldtes administrationens gentagne forsoeg paa at faa ham til at underskrive referatet, kan ansaettelsesmyndigheden heller ikke antages at have gjort sig skyldig i en tjenstlig fejl i perioden forud for sagens indbringelse for disciplinaerraadet .
59 Hvad endelig angaar skrivelsen fra O ' Kennedy af 10 . september 1981 med tilhoerende bilag, giver denne skrivelse, uanset en raekke lidt uheldige formuleringer, absolut ikke grundlag for at antage, at der hos ansaettelsesmyndigheden bestod en skyldsformodning med hensyn til de over for sagsoegeren paatalte handlinger . Under alle omstaendigheder maatte enhver tvivl herom ved indledningen af disciplinaersagen vaere bortvejret i tiden herefter, ikke blot som foelge af ansaettelsesmyndighedens udtrykkelige erklaeringer ( jfr . skrivelsen af 21.4.1982 fra Kommissionens formand til sagsoegeren ), men ogsaa ved den maade, hvorpaa ansaettelsesmyndigheden i oevrigt forholdt sig over for sagsoegeren, idet den under hele sagen gav ham den videst mulige adgang til at forsvare sig .
60 Sagsoegte maa herefter frifindes for paastandene i sag 256/83 .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
61 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger .
62 Ifoelge procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne imidlertid selv de udgifter, de har afholdt i sager, anlagt af Faellesskabets ansatte .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( foerste afdeling )
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Hver part baerer sine omkostninger .