62018CJ0128_RES
Sag C-128/18
Dumitru-Tudor Dorobantu
(anmodning om præjudiciel afgørelseindgivet af Hanseatisches Oberlandesgericht in Hamburg)
Domstolens dom (Store Afdeling) af 15. oktober 2019
»Præjudiciel forelæggelse – politisamarbejde og retsligt samarbejde i kriminalsager – rammeafgørelse 2002/584/RIA – europæisk arrestordre – grunde til at afslå fuldbyrdelse – artikel 4 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – forbud mod umenneskelig eller nedværdigende behandling – forholdene under frihedsberøvelse i den udstedende medlemsstat – vurdering, der skal foretages af den fuldbyrdende judicielle myndighed – kriterier«
Retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne – overgivelse af personer, der er dømt eller mistænkt, til de udstedende judicielle myndigheder – artikel 1, stk. 3 – pligt til at overholde de grundlæggende rettigheder og retsprincipper – rækkevidde – grænser
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 4; Rådets rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, art. 1, stk. 3)
(jf. præmis 45-49)
Retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne – artikel 15, stk. 2 – overgivelse af personer, der er dømt eller mistænkt, til de udstedende judicielle myndigheder – følgerne af, at det konstateres, at der foreligger en risiko for umenneskelig eller nedværdigende behandling af den person, som er omfattet af den europæiske arrestordre
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 4; Rådets rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, art. 15, stk. 2)
(jf. præmis 50-57)
Retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne – overgivelse af personer, der er dømt eller mistænkt, til de udstedende judicielle myndigheder – pligt til at overholde de grundlæggende rettigheder og retsprincipper – forholdene under frihedsberøvelse i den udstedende medlemsstat – risiko for umenneskelig eller nedværdigende behandling – den fuldbyrdende judicielle myndigheds efterprøvelse – rækkevidde
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 4; Rådets rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, art. 1, stk. 3)
(jf. præmis 60-69 og 85 samt domskonkl.)
Retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne – overgivelse af personer, der er dømt eller mistænkt, til de udstedende judicielle myndigheder – pligt til at overholde de grundlæggende rettigheder og retsprincipper – forholdene under frihedsberøvelse i den udstedende medlemsstat – risiko for umenneskelig eller nedværdigende behandling – den fuldbyrdende judicielle myndigheds efterprøvelse – det personlige rum, som er til rådighed pr. indsat – fremgangsmåden for beregning
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 4; Rådets rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, art. 1, stk. 3)
(jf. præmis 72-77 og 85 samt domskonkl.)
Grundlæggende rettigheder – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – beskyttelsesniveau – grundlæggende rettigheder, der sikres ved en medlemsstats lovgivning – europæisk arrestordre udstedt med henblik på straffuldbyrdelse – en medlemsstats mulighed for at underlægge overgivelsen betingelser, der følger af højere minimumskrav, som er fastsat med hensyn til denne medlemsstats eget fængselsvæsen – foreligger ikke
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 53; Rådets rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, art. 3, 4 og 4a)
(jf. præmis 79)
Retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne – overgivelse af personer, der er dømt eller mistænkt, til de udstedende judicielle myndigheder – pligt til at overholde de grundlæggende rettigheder og retsprincipper – forholdene under frihedsberøvelse i den udstedende medlemsstat – risiko for umenneskelig eller nedværdigende behandling – den fuldbyrdende judicielle myndigheds efterprøvelse – den omstændighed, at der i den udstedende medlemsstat findes foranstaltninger, der har til formål at styrke kontrollen med forholdene under frihedsberøvelse – mulighed for at tilbagevise, at der foreligger en risiko for umenneskelig eller nedværdigende behandling, på grundlag af disse foranstaltninger – foreligger ikke
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 4; Rådets rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, art. 1, stk. 3)
(jf. præmis 80, 81 og 85 samt domskonkl.)
Retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne – overgivelse af personer, der er dømt eller mistænkt, til de udstedende judicielle myndigheder – pligt til at overholde de grundlæggende rettigheder og retsprincipper – forholdene under frihedsberøvelse i den udstedende medlemsstat – risiko for umenneskelig eller nedværdigende behandling – mulighed for at afveje den omstændighed, at der foreligger en sådan risiko, i forhold til hensynet til effektiviteten af det retslige samarbejde i straffesager samt til princippet om gensidig tillid og princippet om gensidig anerkendelse – foreligger ikke
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 4; Rådets rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, sjette betragtning, art. 1, stk. 2 og 3)
(jf. præmis 82-85 og domskonkl.)
Resumé
Den judicielle myndighed, der skal fuldbyrde en europæisk arrestordre, har pligt til at efterprøve, om forholdene under frihedsberøvelse for den omhandlede person i det fængsel, hvor den pågældende vil blive frihedsberøvet, overholder forbuddet mod umenneskelig eller nedværdigende behandling
I Dorobantu-dommen (sag C-128/18), der blev afsagt den 15. oktober 2019, har Domstolens Store Afdeling i lyset af forbuddet mod tortur og umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf, der er fastsat i artikel 4 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), fortolket den bestemmelse i rammeafgørelsen om den europæiske arrestordre (
1
), hvorefter dette instrument ikke indebærer nogen ændring af pligten til at respektere de grundlæggende rettigheder og grundlæggende retsprincipper, således som de er defineret i artikel 6 TEU.
Tvisten i hovedsagen vedrører fuldbyrdelsen i Tyskland af en europæisk arrestordre udstedt af en rumænsk ret over for en rumænsk statsborger. En tysk ret ønsker i sin egenskab af den judicielle myndighed, der skal fuldbyrde denne europæiske arrestordre, oplyst, hvilke kriterier der skal lægges til grund ved vurderingen af, om de forhold under frihedsberøvelse, som denne statsborger vil blive underlagt i tilfælde af den pågældendes overgivelse til de rumænske myndigheder, overholder de krav, der følger af chartrets artikel 4. Nærværende sag har således givet Domstolen lejlighed til at præcisere den praksis, der bl.a. følger af Domstolens domme i sagerne Aranyosi og Căldăraru (
2
) og Generalstaatsanwaltschaft (forholdene under frihedsberøvelse i Ungarn) (
3
).
For det første udtalte Domstolen sig om intensiteten og omfanget af den prøvelse, som den fuldbyrdende judicielle myndighed skal foretage af forholdene under frihedsberøvelse i den udstedende medlemsstat. I denne henseende fastslog Domstolen, at når denne myndighed råder over objektive, pålidelige, præcise og behørigt ajourførte oplysninger, som godtgør, at der foreligger systemiske eller generelle mangler ved forholdene under frihedsberøvelse i den udstedende medlemsstats fængsler, skal den med henblik på at vurdere, om der foreligger vægtige grunde til at antage, at den person, der er omfattet af en europæisk arrestordre, efter sin overgivelse til denne medlemsstat løber en reel risiko for at blive underkastet en umenneskelig eller nedværdigende behandling, tage hensyn til samtlige relevante materielle aspekter af forholdene under frihedsberøvelse i det fængsel, hvor det konkret påtænkes at frihedsberøve denne person. Henset til den absolutte karakter af forbuddet mod umenneskelig eller nedværdigende behandling er denne prøvelse ikke begrænset til åbenlyst utilstrækkelige forhold.
Henset til dels den konkrete og nøjagtige karakter af en sådan prøvelse, dels til de i denne rammeafgørelse fastsatte frister for de fuldbyrdende judicielle myndigheder skal denne myndighed i øvrigt kun foretage en undersøgelse af forholdene under frihedsberøvelse i de af den udstedende medlemsstats fængsler, hvor den pågældende person vil kunne blive frihedsberøvet. Med henblik på en prøvelse af de forhold under frihedsberøvelse, der foreligger i det fængsel, hvor det konkret påtænkes at frihedsberøve denne person, skal den fuldbyrdende judicielle myndighed anmode den udstedende judicielle myndighed om at fremsende de oplysninger, som den fuldbyrdende judicielle myndighed finder nødvendige, og den skal principielt stole på de garantier, som den udstedende judicielle myndighed giver, såfremt der ikke foreligger noget præcist forhold, som gør det muligt at antage, at forholdene under frihedsberøvelse er i strid med chartrets artikel 4.
De materielle aspekter, som den fuldbyrdende judicielle myndighed skal vurdere, er bl.a. det personlige rum, som er til rådighed pr. indsat i en celle i dette fængsel, de sanitære forhold og omfanget af den indsattes bevægelsesfrihed inden for fængslet.
Hvad for det andet navnlig angår det personlige rum, som er til rådighed pr. indsat, bemærkede Domstolen, at den fuldbyrdende judicielle myndighed, eftersom der ikke på nuværende tidspunkt er fastsat EU-retlige minimumsregler herfor, skal tage hensyn til de minimumskrav, der følger af artikel 3 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (EMRK) (
4
), i det omfang den i denne bestemmelse indeholdte rettighed svarer til den ret, der er sikret ved chartrets artikel 4. Under henvisning til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis fastslog Domstolen, at den omstændighed, at det personlige rum, som en frihedsberøvet person råder over, er mindre end 3 m2 i en fælles celle, giver anledning til en stærk formodning om en tilsidesættelse af EMRK’s artikel 3, der under normale omstændigheder kun kan tilbagevises, hvis indskrænkningerne af det personlige rum er korte, lejlighedsvise og små, hvis de ledsages af bevægelsesfrihed og af aktiviteter uden for cellen, og hvis forholdene under frihedsberøvelse i det pågældende fængsel er anstændige. Domstolen præciserede desuden, at der ved beregningen af det personlige rum ikke skal tages hensyn til det areal, hvor der er anbragt sanitære installationer, mens det areal, der er optaget af møbler, skal medtages, idet de indsatte imidlertid skal bevare muligheden for at kunne bevæge sig normalt rundt i cellen.
For det tredje udtalte Domstolen, at den omstændighed, at der findes kontrolforanstaltninger, herunder en efterfølgende domstolsprøvelse af forholdene under frihedsberøvelse i den udstedende medlemsstat, kan tages i betragtning af den fuldbyrdende judicielle myndighed i forbindelse med den samlede vurdering af de forhold, hvorunder det påtænkes at frihedsberøve en person, der er omfattet af en europæisk arrestordre. Denne myndighed kan imidlertid ikke afvise, at der foreligger en reel risiko for umenneskelig eller nedværdigende behandling, alene med den begrundelse, at den pågældende person i nævnte medlemsstat har adgang til retsmidler, der gør det muligt for den pågældende at anfægte forholdene under frihedsberøvelsen, eller at der findes lovgivningsmæssige og strukturelle foranstaltninger, der har til formål at styrke kontrollen med forholdene under frihedsberøvelse.
Endelig udtalte Domstolen for det fjerde, at såfremt den fuldbyrdende judicielle myndighed konstaterer, at der foreligger vægtige grunde til at antage, at den pågældende person efter sin overgivelse til den udstedende medlemsstat løber en sådan risiko som følge af de forhold under frihedsberøvelse, der hersker i det fængsel, hvor det konkret påtænkes at frihedsberøve den pågældende, kan denne omstændighed ikke med henblik på at afgøre, om der skal ske overgivelse, afvejes i forhold til hensynet til effektiviteten af det retslige samarbejde i straffesager samt til princippet om gensidig tillid og princippet om gensidig anerkendelse. Den absolutte karakter af forbuddet mod umenneskelig eller nedværdigende behandling er således til hinder for, at den grundlæggende ret til ikke at blive underkastet en sådan behandling på nogen måde kan begrænses af sådanne hensyn. Nødvendigheden af at sikre, at den pågældende person ikke underkastes umenneskelig eller nedværdigende behandling, begrunder dermed undtagelsesvis, at der kan gøres indskrænkninger i princippet om gensidig anerkendelse og princippet om gensidig tillid mellem medlemsstaterne.
(
1
) – Artikel 1, stk. 3, i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13.6.2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (EFT 2002, L 190, s. 1), som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26.2.2009 (EUT 2009, L 81, s. 24).
(
2
) – Domstolens dom af 5.4.2016, Aranyosi og Căldăraru (C-404/15 og C-659/15 PPU, EU:C:2016:198).
(
3
) – Domstolens dom af 25.7.2018, Generalstaatsanwaltschaft (Forholdene under frihedsberøvelse i Ungarn) (C-220/18 PPU, EU:C:2018:589).
(
4
) – Konvention undertegnet i Rom den 4.11.1950.