61981CJ0036_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevninger, indgivet til Domstolens justitskontor henholdsvis den 18 . februar og den 20 . juli 1981, har P . W . Seton, der er tjenestemand ved Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber og placeret i en stilling som ekspeditionssekretaer i loenklasse A 4 i generaldirektoratet for transport ( GD VII ), anlagt tre sager med paastand om annullation, dels af bedoemmelsen af ham for perioden 1973-1975 ( sagerne 36 og 218/81 ), dels af afgoerelsen om at placere ham i en ny stilling i samme generaldirektorat ( sag 37/81 ). I sagerne 36 og 37/81 er der tillige nedlagt paastand om erstatning for oekonomisk og ikke-oekonomisk tab, som ifoelge sagsoegeren andrager henholdsvis 50 000 BFR og 2 000 000 BFR .
Sagerne 36 og 218/81 ( bedoemmelsen )
2 Det fremgaar af sagen, at Erdmenger, der bl.a . er direktoer for afdeling VII A 4 i generaldirektoratet for transport, og som var sagsoegerens umiddelbart overordnede, den 19 . marts 1976 udarbejdede bedoemmelsen af sagsoegeren for perioden 1973-1975 . Paa det paagaeldende tidspunkt arbejdede sagsoegeren som chef for den saerlige tjenestegren «Social harmonisering» .
3 Sagsoegeren gjorde indsigelse mod tre forhold i bedoemmelsen . Det var herved Seton ' s opfattelse,
, at beskrivelsen af hans arbejdsopgaver under rubrik IV b ) ikke var fuldstaendig,
, at de analytiske vurderinger under rubrik VI, hvor bedoemmeren havde givet ham karakteren »normal« med hensyn til kvalifikationer og tjenstlig adfaerd, var utilstraekkelige, sammenholdt med den foregaaende bedoemmelse, hvor Seton havde faaet karakteren »over gennemsnittet«,
, at bedoemmelsen paa trods af, at den i hoej grad anerkendte Seton ' s tekniske viden og erfaring, indebar en uberettiget kritik, idet det udtaltes, at Seton ikke paa fuldt tilfredsstillende vis ledede sin administrative enhed .
4 Paa grundlag af sagsoegerens indsigelser aendrede »bedoemmeren i appelleddet«, generaldirektoer Le Goy, bedoemmelsen ved at supplere beskrivelsen af arbejdsopgaverne, men stadfaestede i oevrigt den foerste bedoemmers vurderinger .
5 Seton paaklagede bedoemmelsen til «Det paritetiske Bedoemmelsesudvalg«, som den 14 . april 1978 fastslog, at bedoemmerens generelle vurderinger ikke i tilstraekkelig grad begrundede den aendrede bedoemmelse af sagsoegerens karakterer for kvalifikationer og tjenstlig adfaerd, naar man sammenlignede dem med den foregaaende bedoemmelse .
6 Erdmenger tog udvalgets udtalelse til efterretning og gav den 6 . februar 1976 en udtrykkelig begrundelse for sine vurderinger . Han oplyste, at Seton som chef for en selvstaendig tjenestegren havde haft nye arbejdsomraader i bedoemmelsesperioden, at han ikke under udoevelsen af sine opgaver havde vist passende evner til at organisere og lede sin enhed, og at han ikke havde
behandlet sine underordnede korrekt, ligesom det ikke var lykkedes ham at skabe et godt arbejdsklima . Det var Erdmenger ' s opfattelse, at disse bemaerkninger begrundede, at der nu var givet lavere karakterer paa de to punkter i forhold til den foregaaende periode . Den 30 . juli 1980 blev disse vurderinger stadfaestet af bedoemmeren i appelleddet og vedlagt bedoemmelsen .
7 Allerede den 17 . juli 1980 havde Seton i medfoer af vedtaegtens artikel 90 indbragt en klage mod den foerste bedoemmers udtalelser . Senere fik han meddelelse om afgoerelsen fra bedoemmeren i appelleddet, hvorpaa han den 28 . oktober 1980 indbragte endnu en klage .
8 Da klagerne ikke blev besvaret, anlagde Seton den 18 . februar 1981 sag 36/81, hvorunder han paastod annullation af hele bedoemmelsesproceduren paa grund af »systematisk forsinkelse« .
9 Kommissionen afviste senere sagsoegerens klager ved afgoerelse af 13 . maj 1981, hvorpaa Seton den 20 . juli 1981 anlagde sag 218/81 . Herved gjorde han yderligere fire anbringender gaeldende :
, Det paritetiske Bedoemmelsesudvalg var ikke blevet hoert, skoent en saadan hoering kraeves ifoelge »Vejledning i bedoemmelse af tjenestemaend« ;
, bedoemmeren i appelleddet havde ikke varetaget sin opgave som »opmand«, idet han blot stadfaestede den foerste bedoemmers negative vurderinger ;
, visse vurderinger i bedoemmelsen hvilede paa et klart fejlagtigt grundlag ;
, endelig foreligger der magtfordrejning, idet Erdmenger ved sin strengere karaktergivning tog det foerste skridt med henblik paa sagsoegerens fjernelse fra stillingen som chef for en tjenestegren .
10 Til stoette for sidstnaevnte anbringende har sagsoegeren i det hele gentaget de argumenter, som er gjort gaeldende under sagen om den aendrede placering . Da der tages stilling til dette anbringende i forbindelse med sag 37/81, kan
Domstolen ved behandlingen af sagerne 36 og 218/81 begraense sig til at tage stilling til de anbringender, der er fremfoert om den forsinkede bedoemmelse, den manglende hoering af Det paritetiske Bedoemmelsesudvalg, den omstaendighed, at bedoemmeren i appelleddet ikke har handlet forskriftsmaessigt, og unoejagtigheden af visse vurderinger .
Den forsinkede bedoemmelse
11 Det ovenfor beskrevne tidsforloeb viser, at der faktisk hengik 4 aar og 3 maaneder mellem det tidspunkt, da sagsoegeren fremsatte sine indsigelser mod den foerste affattelse af bedoemmelsen, og dens endelige stadfaestelse ved bedoemmeren i appelleddet . Til denne konstatering maa der imidlertid knyttes en raekke bemaerkninger .
12 Det bemaerkes foerst, at den foerste bedoemmer straks havde udarbejdet bedoemmelsen, efter at bedoemmelsesperioden var udloebet, nemlig den 19 . marts 1976, og at de forsinkelser, som senere indtraadte i proceduren, navnlig skyldes sagsoegerens klager . Disse klager er utvivlsomt en lovlig udoevelse af de klagemuligheder, som er hjemlet i vedtaegten og gennemfoerelsesbestemmelserne hertil ; ved at benytte klagemulighederne maatte sagsoegeren vaere klar over, at bedoemmelsesproceduren noedvendigvis ville forloebe langsommere . Navnlig medfoerte forelaeggelsen for Det paritetiske Bedoemmelsesudvalg, der fandt sted den 19 . november 1976, en forsinkelse paa halvandet aar, eftersom udvalgets udtalelse foerst forelaa den 14 . april 1978 .
13 Selv om bedoemmernes reaktion paa udtalelsen saaledes var urimeligt laenge forsinket har sagsoegeren ikke vaeret i stand til at godtgoere, at forsinkelsen paa nogen maade har skadet ham . Han har gjort gaeldende, at der i den omhandlede periode blev forskellige stillinger ledige, som han kunne vaere blevet forfremmet til ; der er herved tilstraekkeligt at bemaerke, at sagsoegeren, for saa vidt han kunne vaere kommet i betragtning som ansoeger, i denne henseende hverken har indgivet klage eller anlagt sag .
14 Under alle omstaendigheder kan en forsinket stillingtagen til visse forhold under en bedoemmelsesprocedure ikke i sig selv paavirke gyldigheden af den
bedoemmelse, som bliver resultatet . Det maa herefter fastslaas, at det omhandlede anbringende ikke kan tages til foelge, og at der derfor maa ske frifindelse i det hele i sag 36/81, da sagsoegeren ikke ses at have haft interesse i at anlaegge sag .
Anbringendet om manglende hoering af Det paritetiske Bedoemmelsesudvalg
15 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen, foer den traf afgoerelsen den 13 . maj 1981 om at afvise sagsoegerens klage, i henhold til »Vejledning i bedoemmelse af tjenestemaend« burde have hoert Det paritetiske Bedoemmelsesudvalg, hvilket imidlertid ikke er sket .
16 Ifoelge Vejledning i bedoemmelse af tjenestemaend skal Det paritetiske Bedoemmelsesudvalg ganske vist hoeres i tilfaelde, hvor tjenestemaend, der er blevet bedoemt, har indgivet klage i medfoer af vedtaegtens artikel 90 . I denne sag maa det imidlertid tages i betragtning, at sagsoegeren selv havde henvendt sig til udvalget, foer klagesagen tog sin begyndelse, og at henvendelsen havde baaret frugt, idet udvalgets udtalelse foranledigede bedoemmerne til at give en udfoerlig begrundelse for visse af de vurderinger, som han havde gjort indsigelse imod .
17 Naar sagsoegeren herefter vil kraeve en ny hoering af det paritetiske udvalg, er der hermed tale om en klart uantagelig formalisme, der i sine praktiske virkninger kan lamme bedoemmelsesprocedurens gnidningsloese funktion . De ovenfor oplyste omstaendigheder viser ikke blot, at sagsoegeren uindskraenket kunne goere brug af de klagemuligheder, der er hjemlet i vedtaegten og dens gennemgoerelsesbestemmelser, men de viser ogsaa, at hans forestillinger gav anledning til, at der blev gennemfoert en indgaaende undersoegelse af hans overordnede, som udtrykkeligt fremfoerte deres begrundelse for en vurdering, der sandsynligvis kan have forekommet sagsoegeren ikke fyldestgoerende, og som det paritetiske udvalg kunne finde utilstraekkeligt begrundet .
18 Det foelger heraf, at ogsaa dette anbringende maa forkastes .
Anbringendet om, at bedoemmeren i appelleddet ikke har udfoert den ham tiltaenkte opgave
19 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at bedoemmeren i appelleddet kritikloest tiltraadte de vurderinger, der var fremsat af den foerste bedoemmer i skrivelsen
af 6 . februar 1979, der blev udarbejdet, efter at det paritetiske udvalg havde afgivet udtalelse . Naar bedoemmeren saaledes stadfaestede, hvad sagsoegeren anser for »ubegrundede anklager«, varetog han ikke sin opgave behoerigt, som er, at han skal virke som »opmand« i tvister mellem en tjenestemand og hans bedoemmer .
20 Dette anbringende viser, at sagsoegeren har misforstaaet den opgave, som paahviler bedoemmeren i appelleddet . Denne skal helt uafhaengigt undersoege den foerste bedoemmers vurderinger . Bedoemmeren i appelleddet kan derfor, saafremt han finder det paakraevet, frit stadfaeste den foerste bedoemmers vurdering .
21 Dette anbringende maa derfor ogsaa forkastes .
Anbringendet vedroerende den klart fejlagtige karakter af visse vurderinger i bedoemmelsen
22 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at de af bedoemmerne fremsatte kritiske bemaerkninger vedroerende hans evne til at lede en saerlig tjenestegren samt vedroerende hans forhold til medarbejderne hviler paa et klart fejlagtigt grundlag og er uden hold i virkeligheden . Han har forklaret denne kritik med, at hans overordnede havde modvilje mod ham, hvilket dels skyldtes meningsforskelle med hensyn til, hvilken politik der skulle foeres af generaldirektoratet, dels skyldtes, at de overordnede havde taget parti for en af hans medarbejdere, som de oenskede forfremmet .
23 Det maa i saa henseende fremhaeves, at bedoemmerne har et saerdeles vidt skoen, naar de skal bedoemme det arbejde, som er udfoert af dem, som det er deres opgave at bedoemme, og at Domstolen ikke kan tilsidesaette dette skoen, medmindre der foreligger vildfarelse eller aabenbart misbrug .
24 Det er herved tilstraekkeligt at bemaerke, at sagsoegerens arbejde i den oprindelige bedoemmelse havde faaet karakteren »normal«, og at det var sagsoegeren, der fremtvang, at bedoemmerne gav en udtrykkelig begrundelse, der i deres oejne berettigede en mindre fordelagtig vurdering end den, der var givet for den foregaaende bedoemmelsesperiode . Sagsoegeren har intet anfoert, der kan godtgoere, at bedoemmerne, da de formulerede deres vurderinger, over
skred deres skoen eller lod sig lede af overvejelser, der var uvedkommende i forhold til den objektive aand, som skal baere affattelsen af en bedoemmelse .
25 Ogsaa dette anbringende maa derfor forkastes .
Sag 37/81 ( aendret placering )
26 Det bemaerkes, at Seton foer de til grund for naervaerende sag liggende omstaendigheder som sektionschef ledede den saerlige tjenestegren »Social harmonisering« inden for direktorat VII A 4 . Som foelge af »Spierenburg-rapporten«, der havde paavist, hvorledes antallet af afdelinger og saerlige tjenestegrene var blevet udvidet, og anbefalet at reducere antallet af disse enheder, vedtog Kommissionen paa sit 575 . moede den 8 . oktober 1980 at reorganisere generaldirektoratet for transport . Det vedtoges bl.a . at nedlaegge den saerlige tjenestegren »Social harmonisering«, idet Seton blev forflyttet til den nye afdeling VII B 1 »Markedspolitik ; arbejdsvilkaar«, hvor han fremover bl.a . skulle varetage de opgaver, som han tidligere havde udfoert i den nedlagte tjenestegren . I den paagaeldende afdeling skulle Seton lede 6 . sektion »Harmonisering af arbejdsvilkaar« med referat til kontorchefen .
27 Det er ubestridt, at denne reorganisering i loebet af det aar, der gik, inden Kommissionen traf sin beslutning, i generaldirektoratet gav anledning til en raekke hoeringer, som ogsaa sagsoegeren deltog i . Den 20 . oktober 1980 blev der afholdt et informationsmoede for samtlige tjenestemaend i generaldirektoratet, og den 30 . oktober fik tjenestemaendene meddelelse om den nye organisationsplan .
28 Ved skrivelse af 30 . januar 1981, underskrevet af personaledirektoeren, fik sagsoegeren officielt meddelelse om sin placering i afdeling VII B 1 ; den 9 . februar 1981 blev denne skrivelse bekraeftet ved en skrivelse fra generaldirektoeren for personale og administration .
29 Den 30 . januar 1981 indgav sagsoegeren en klage til Kommissionen i medfoer af vedtaegtens artikel 90 . Heri forklarede han den aendrede placering med, at hans tidligere direktoer naerede uvilje mod ham, idet der mellem dem havde
hersket uenighed om flere spoergsmaal vedroerende generaldirektoratets linje med hensyn til transportpolitikken . I klagen gav han udtryk for sin tvivl om, hvorvidt hans overordnede udviste objektivitet, idet han beskyldte dem for at have ladet sig influere af pression fra transporterhvervets brancheorganisationer og fra visse regeringers side, hvilket skulle have foert til, at man havde undladt dels at anvende visse traktatbestemmelser, dels at gennemfoere visse forordninger og direktiver vedtaget i medfoer af traktaten .
30 Efter fremsaettelsen af disse beskyldninger og i betragtning af, at den paagaeldende havde fremsat anmodning om beskyttelse efter vedtaegtens artikel 24, overdrog Kommissionen generaldirektoer Verheyden, Kontoret for De europaeiske Faellesskabers officielle Publikationer, at gennemfoere en administrativ undersoegelse vedroerende de forhold, som Seton havde fremfoert i klagen . Efter at have hoert baade sagsoegeren og de oevrige beroerte personer udarbejdede Verheyden den 23 . maj 1981 en rapport, hvori han vel anerkendte sagsoegerens menneskelige egenskaber, men fandt, at han »manglede evne eller vilje til at erkende, at man i et forvaltningsapparat paa hver enkelt trin ser forholdene derfra og ud fra det til raadighed staaende grundlag, og at opfattelsen hos en direktoer, der er ansvarlig for udformingen af hele den faelles transportpolitik, eller opfattelsen hos generaldirektoeren for transport, kunne afvige fra opfattelsen hos en chef for en saerlig tjenestegren, hvilket der kunne vaere helt objektive og gode grunde til« . Angaaende aendringen af Seton ' s tjenesteretlige stilling anfoerte rapportens forfatter, at »man utvivlsomt maa beklage den lidet tilfredsstillende form, hvorunder Seton fik meddelelse herom«, og det tilfoejes : »Det er dog ikke i overensstemmelse med kendsgerningerne at haevde, at aendringen skete pludseligt, og at Seton blev afskaaret fra at tilkendegive sin mening desangaaende« . Rapporten konkluderer med en udtalelse om, at »nedlaeggelsen af den saerlige tjenestegren som selvstaendig administrativ enhed var blevet besluttet som en oenskelig foranstaltning med henblik paa at opnaa en effektiv tjenestegren, og i forhold hertil maa individuelle hensyn vige« .
31 Efter fremlaeggelsen af denne rapport afviste Kommissionen den 23 . juli 1981 sagsoegerens klage, idet man hertil foejede en advarsel til Seton vedroerende de »grundloese« beskyldninger, som han havde fremsat mod sin tidligere direktoer .
32 Ved anlaeggelsen af naervaerende sag den 18 . februar 1981 indgav sagsoegeren en begaering om foreloebige forholdsregler med paastand om udsaettelse af afgoerelsen om aendret placering . Ved kendelse af 12 . marts 1981 ( Sml ., s . 813 ) forkastede formanden for Domstolens anden afdeling begaeringen, da
der ikke forelaa uopsaettelighed . Det blev herved lagt til grund, at »sagsoegeren i den nye tjenestegruppe, hvortil han er overfoert som foelge af reorganiseringen af generaldirektorat VII, kan udfoere opgaver, der svarer til hans loenklasse, og at der ikke over for ham er truffet foranstaltninger, som der ikke kan raades bod paa, saafremt han maatte vinde den anlagte sag« .
33 Til stoette for sine paastande har sagsoegeren gjort fem anbringender gaeldende : inkompetence hos den myndighed, der traf afgoerelse om aendret placering ; undladelse af forskriftsmaessig hoering af sagsoegeren angaaende den paagaeldende foranstaltning over for ham ; indgreb i hans tjenesteretlige stilling og rettigheder efter vedtaegtens artikler 5 og 7 ; manglende begrundelse i strid med vedtaegtens artikel 25 ; magtfordrejning .
Anbringendet om inkompetence
34 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at afgoerelsen om hans aendrede placering skulle have vaeret truffet af det kommissionsmedlem, der er ansvarligt for personalespoergsmaal, og at afgoerelsen under alle omstaendigheder strider mod de af Kommissionen udstedte bestemmelser vedroerende kompetencedelegation .
35 Det fremgaar af det ovenstaaende, at sagsoegerens aendrede placering i generaldirektoratet blev truffet som led i gennemfoerelsen af en generel reorganisering, som Kommissionen vedtog den 8 . oktober 1980, og som herefter blev foert ud i livet ved en raekke efterfoelgende foranstaltninger, som de ansvarlige tjenestemaend deltog i, baade fra det paagaeldende generaldirektorat og fra generaldirektoratet for personale og administration .
36 Den individuelle foranstaltning, der for sagsoegeren var omhandlet i to meddelelser, henholdsvis af 30 . januar og 9 . februar 1981, var underskrevet af hertil bemyndigede tjenestemaend fra generaldirektoratet for personale og administration . Det er derfor ubestrideligt, at den aendrede placering fandt sted ganske som oensket af Kommissionen og inden for de lovlige rammer for delegation af befoejelser i dens tjenestegrene .
37 Dette anbringende maa derfor forkastes .
Anbringendet om den manglende forskriftsmaessige hoering af sagsoegeren
38 I betragtning af de betydningsfulde virkninger, som fulgte dels af nedlaeggelsen af sagsoegerens tidligere tjenestegren, dels af hans overfoersel til andre arbejdsopgaver, finder sagsoegeren, at han forinden burde vaere blevet hoert udfoerligt med henblik paa at kunne tilkendegive sin opfattelse med hensyn til spoergsmaalet, om den planlagte aendring var i tjenestens interesse .
39 Herved er det tilstraekkeligt at bemaerke, at selv om vedtaegten sikrer tjenestemaendene klare vedtaegtsmaessige rettigheder, har faellesskabsadministrationen ingen pligt til at indhente individuelle udtalelser fra tjenestemaendene vedroerende reorganiseringsplaner, der kan gribe ind i deres individuelle retsstilling . Den eneste garanti, som er tilsikret tjenestemaendene ved vedtaegten, bestaar i den forbindelse i pligten til efter vedtaegtens artikel 25 at begrunde individuelle afgoerelser, der kan gribe negativt ind i deres retsstilling efter vedtaegten .
40 Dette anbringende maa derfor forkastes .
Anbringendet om indgreb i sagsoegerens tjenesteretlige stilling
41 Det er sagsoegerens opfattelse, at afgoerelsen om en aendret placering udgjorde et indgreb dels i de oekonomiske og ideelle interesser, der er anerkendt ved vedtaegtens artikler 5 og 7, dels i hans karrieremaessige udsigter . Han finder, at den omstaendighed, at man har frataget ham ledelsen af en saerlig tjenestegren og overflyttet ham til en anden administrativ enhed, i hvilken han ikke laengere nyder samme selvstaendighed, er en tilsidesaettelse af de efter tjenestemandsvedtaegten bestaaende garantier .
42 Det bemaerkes, at selv om nedlaeggelsen af den saerlige tjenestegren for sagsoegerens vedkommende kunne medfoere, at han mistede en vis selvstaendighed, bevirkede den dog ikke af den grund, at sagsoegerens retsstilling efter vedtaegten paa nogen maade blev aendret . De nye opgaver, som sagsoegeren
herefter skulle varetage, indgaar nemlig i den funktionsbeskrivelse, som blev vedtaget ved en ( udateret ) afgoerelse fra Kommissionen, offentliggjort i Personaleposten nr . 272 af 4 . september 1973, hvoraf nedenstaaende fremgaar med hensyn til den kategori, som sagsoegeren tilhoerer :
Stillingsgruppe
Stillingsbetegnelse
Beskrivelse af funktionen
Benaevnelse
A 4/A 5
Ekspeditionssekretaer
Chef for en kontorafdeling
Chef for en saerlig tjenestegren
Kvalificeret tjenestemand, som kan paalaegges udfoerelsen af planlaegnings-, undersoegelses- eller tilsynsopgaver inden for et arbejdsomraade
Assisterende kontorchef
Ekspeditionssekretaer
eller
sektionschef
43 Det fremgaar af denne oversigt, at baade sagsoegerens tidligere stilling og hans nye stilling indgaar i den samme rubrik i beskrivelsen af de funktioner, der er saeregne for stillingsgruppe A 4/A 5 .
44 Det fremgaar saaledes, at den aendrede placering af sagsoegeren skete under overholdelse af princippet om sammenhaeng mellem stillingsbetegnelserne og stillingsgrupperne, jfr . vedtaegtens artikel 5, stk . 4, og der ikke er sket nogen tilsidesaettelse af artikel 7, hvorefter ansaettelsesmyndigheden skal ansaette den enkelte tjenestemand i en stilling i hans kategori, som svarer til hans loenklasse . Heraf foelger, at den aendrede placering af sagsoegeren fandt sted i forbindelse med en reorganisering baaret af generelle hensyn og under noejagtig overholdelse af de naevnte bestemmelser .
45 Dette anbringende maa foelgelig forkastes .
Anbringendet om manglende begrundelse
46 Herudover har sagsoegeren paaberaabt sig vedtaegtens artikel 25, hvorefter »enhver afgoerelse, der indebaerer et klagepunkt, skal begrundes« . Sagsoegeren goer herved gaeldende, at afgoerelserne om den aendrede placering imidlertid slet ikke er begrundet, naar bortses fra en vag bemaerkning vedroerende »reorganisering af generaldirektoratet for transport« i skrivelsen af 9 . februar 1981 .
47 Raekkevidden af begrundelsespligten efter vedtaegtens artikel 25 skal fastlaegges under hensyn til bestemmelsens formaal, som er at beskytte tjenestemanden mod indgreb i hans retsstilling efter vedtaegten . Begrundelsen af akter, der indebaerer et klagepunkt, skal goere det muligt for den paagaeldende tjenestemand at goere sig bekendt med grundene til, at der er truffet en afgoerelse vedroerende ham, og at forberede forsvaret af sine rettigheder og interesser .
48 Dette krav er opfyldt, naar den akt, der goeres til genstand for et soegsmaal, er udstedt i en sammenhaeng, som tjenestemanden har kendskab til, og som giver ham mulighed for at forstaa raekkevidden af en foranstaltning, der beroerer ham personligt .
49 Det fremgaar af sagen, at sagsoegeren havde kendskab til Kommissionens beslutning om at reorganisere det generaldirektorat, han arbejdede i, og at han havde faaet meddelelse om de foelger, som reorganiseringen ville faa for hans personlige tjenesteretlige stilling . Herefter findes den bemaerkning vedroerende reorganiseringen af generaldirektorat VII, der er anfoert i de omtvistede meddelelser, at opfylde begrundelseskravet i vedtaegtens artikel 25 .
50 Ogsaa dette anbringende maa derfor forkastes .
Anbringendet om magtfordrejning
51 Endelig har sagsoegeren gjort gaeldende, at af afgoerelsen om hans aendrede placering er et udtryk for magtfordrejning . Det er hans opfattelse, at nedlaeggelsen af den saerlige tjenestegren, som han havde ledet, og aendringen af hans befoejelser kun kan bedoemmes som en skjult disciplinaer sanktion som foelge af, at der var meningsforskelle mellem ham og hans overordnede vedroerende forskellige transportpolitiske spoergsmaal, og at endemaalet med nedlaeggelsen var at faa ham fjernet fra Kommissionens tjenestegrene . Det samme formaal soegtes ifoelge sagsoegeren opnaaet ved, at man vurderede hans arbejde ufordelagtigt i den bedoemmelse, som er genstand for de to andre retssager . Sagsoegeren har anfoert forskellige konflikter, som skulle have bragt ham i et modsaetningsforhold til hans overordnede ; det er i forbindelse med denne argumentation, at han har fremsat de beskyldninger om svaghed og partiskhed, som har vaeret behandlet ovenfor .
52 Fremsaettelsen af klagepunkterne viser, at sagsoegeren ikke er i stand til at skelne mellem, hvad der er et forsvar for hans personlige tjenesteretlige stil
ling, og hvad der er uundgaaelige meningsforskelle inden for forvaltningen, isaer paa det trin, hvor man udformer den politik, der skal foeres paa det vanskelige faellesskabsplan .
53 Saafremt Seton havde grund til at misbillige sine overordnedes adfaerd, kunne han fremfoere sin kritik hos vedkommende instanser . Kommissionens reaktion paa de beskyldninger, der blev fremfoert i klagen af 30 . januar 1981, og den undersoegelse, som det blev overdraget Verheyden at gennemfoere, viser, at Kommissionen var lydhoer over for sagsoegerens bemaerkninger og bestraebte sig paa at danne sig en objektiv opfattelse af de bestaaende meningsforskelle .
54 Det bemaerkes endvidere, at den reorganisering, som foerte til nedlaeggelsen af den saerlige tjenestegren, som sagsoegeren tidligere havde ledet, og afgoerelsen om aendret placering blev besluttet paa hoejeste niveau af Kommissionen, saaledes at det maa bedoemmes som illusorisk at ville se en forbindelse mellem disse foranstaltninger og den personlige polemik, som Seton foerte med sine umiddelbart overordnede .
55 Med hensyn til sagsoegerens anbringende om, at denne uenighed kom til udtryk i bedoemmelsen, bemaerkes det atter, at bedoemmelsen i den foerste affattelse vidner om, at bedoemmerne var meget forsigtige i formuleringen af de kritiske punkter, som de var naaet frem til vedroerende sagsoegerens ledelse af den saerlige tjenestegren, som han var ansvarlig for . En mere direkte formuleret kritik kom foerst frem, efter at sagsoegeren havde klaget til Det paritetiske Bedoemmelsesudvalg .
56 Anbringendet om magtfordrejning maa derfor forkastes, for saa vidt angaar sagerne 37 og 218/81 .
57 Det fremgaar af de ovenstaaende bemaerkninger, at sagsoegte maa frifindes for samtlige paastande, herunder erstatningspaastanden .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
58 Ifoelge procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne i sager vedroerende ansatte ved Faellesskaberne selv de af dem afholdte udgifter med forbehold af bestemmelserne i artikel 69, stk . 2, 2 . afsnit, som vedroerer omkostninger, som Domstolen skoenner er forvoldt unoedvendigt eller af ond vilje .
59 Det foelger af det foregaaende, at sagsoegeren ikke boer nyde den fordel, som er indfoert for tjenestemaend ved procesreglementets artikel 70 . Vel havde han grund til at klage over, at den sidste fase i bedoemmelsesproceduren forloeb saa langsomt . Under sagens videre forloeb har han imidlertid fremfoert i den grad alvorlige klagegrunde, at Kommissionen saa sig noedsaget til at anordne en administrativ undersoegelse . Dennes resultat burde have afholdt sagsoegeren fra at gaa videre med sagen . Hans adfaerd har saaledes givet hele sagen karakter af at vaere foert af ond vilje, hvilket der maa reageres imod ved at paalaegge sagsoegeren samtlige sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( anden afdeling )
1 . Sagsoegte frifindes .
2 . Sagsoegeren betaler samtlige sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med begaeringen om foreloebige forholdsregler .