61994CJ0193_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-193/94,
angaaende en anmodning, som Amtsgericht Tiergarten, Berlin, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende straffesag mod
Sofia Skanavi
og
Konstantin Chryssanthakopoulos
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af EF-traktatens artikel 6, 8 A og 52,
har
DOMSTOLEN
sammensat af praesidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformaendene C.N. Kakouris og G. Hirsch samt dommerne G.F. Mancini (refererende dommer), F.A. Schockweiler, J.C. Moitinho de Almeida, C. Gulmann, J.L. Murray, P. Jann, H. Ragnemalm og L. Sevón,
generaladvokat: P. Léger
justitssekretaer: ekspeditionssekretaer D. Louterman-Hubeau,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
° den tyske regering ved Ministerialrat Ernst Roeder, Forbundsoekonomiministeriet, som befuldmaegtiget
° den franske regering ved secrétaire des affaires étrangères Philippe Martinet og sous-directeur Catherine de Salins, begge Udenrigsministeriets direction des affaires juridiques, som befuldmaegtigede
° Det Forenede Kongerige ved Stephen Braviner, Treasury Solicitor' s Department, som befuldmaegtiget, bistaaet af Barrister Rhodri Thompson
° Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent Goetz zur Hausen, som befuldmaegtiget,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at den tyske regering ved Assessor Gereon Thiele, Forbundsoekonomiministeriet, som befuldmaegtiget, Det Forenede Kongerige ved Rhodri Thompson og Kommissionen ved Goetz zur Hausen har afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 12. september 1995,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 17. oktober 1995,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 20. maj 1994, indgaaet til Domstolen den 4. juli 1994, som berigtiget ved kendelse af 26. juli 1994, indgaaet til Domstolen den 8. august 1994, har Amtsgericht Tiergarten, Berlin, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal om fortolkningen af EF-traktatens artikel 6, 8 A og 52.
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en straffesag, som anklagemyndigheden har indledt mod Sofia Skanavi og hendes aegtefaelle, Konstantin Chryssanthakopoulos.
3 I medfoer af § 4 i Verordnung ueber internationalen Kraftfahrzeugverkehr (tysk forordning om international trafik, herefter "IntVO"), sammenholdt med § 21, stk. 1, nr. 1, i Strassenverkehrsgesetz (tysk faerdselslov, herefter "StVG"), er der rejst tiltale mod Sofia Skanavi for at have foert motorkoeretoej uden foererret, hvilket kan straffes med frihedsstraf indtil et aar eller med boede, eller saafremt forholdet er begaaet uagtsomt, med frihedsstraf indtil seks maaneder eller med boede. Konstantin Chryssanthakopoulos kan i medfoer af StVG' s § 4, sammenholdt med StVG' s § 21, stk. 1, nr. 2, straffes paa samme maade ved som ejer af et motorkoeretoej at have paabudt eller tilladt en person, der ikke er i besiddelse af koerekort, at foere koeretoejet.
Koerekortdirektiverne
4 En foreloebig harmonisering for koerekort blev gennemfoert ved udstedelsen af Raadets foerste direktiv 80/1263/EOEF af 4. december 1980 om indfoerelse af et EF-koerekort (EFT L 375, s. 1), der ifoelge direktivets foerste betragtning bl.a. har til formaal at bidrage til at forbedre faerdselssikkerheden paa vejene samt at lette trafikken for personer, som bosaetter sig i en anden medlemsstat end den, hvor de har bestaaet en koereproeve, eller som flytter inden for Faellesskabet.
5 Med henblik herpaa blev der ved direktiv 80/1263 foretaget en tilnaermelse af de nationale regler paa omraadet, navnlig for saa vidt angaar de nationale ordninger om udstedelse af koerekort, koeretoejskategorier og gyldighedsbetingelser for koerekort. Der indfoertes ligeledes et koerekort af EF-model, en ordning om medlemsstaternes gensidige anerkendelse af koerekort samt om ombytning af koerekort for indehavere, som skifter bopael eller arbejdssted fra en medlemsstat til en anden.
6 Af direktivets artikel 8, stk. 1, fremgaar, at saafremt indehaveren af et gyldigt nationalt koerekort eller et koerekort af EF-model, der er udstedt af en medlemsstat, tager bopael i en anden medlemsstat, forbliver vedkommendes koerekort gyldigt dér i hoejst det aar, der foelger efter det tidspunkt, hvor vedkommende har taget bopael. I dette tidsrum udsteder vaertsmedlemsstaten, paa hans anmodning og mod, at han afleverer sit koerekort, et EF-koerekort for den eller de samme kategorier, uden at kraeve hverken at han bestaar en praktisk og en teoretisk proeve eller opfylder medicinske forskrifter. Vaertsmedlemsstaten kan dog naegte at ombytte koerekortet, saafremt de nationale regler, herunder de medicinske forskrifter, forbyder udstedelse af koerekortet.
7 Ved Raadets direktiv 91/439/EOEF af 29. juli 1991 om koerekort (EFT L 237, s. 1) gennemfoertes en naeste etape af harmoniseringen af de nationale regler, navnlig vedroerende betingelserne for udstedelse af koerekort og koeretoejskategorier. Ved direktivet ophaevedes ligeledes den tvungne ombytning af koerekort i tilfaelde af bopaelsaendring, hvilket ifoelge direktivets niende betragtning er en hindring for den frie bevaegelighed for personer, som ikke kan accepteres i betragtning af de fremskridt, der er naaet inden for rammerne af den europaeiske integration.
8 Ifoelge artikel 1, stk. 2, i direktiv 91/439 anerkendes de koerekort, som medlemsstaterne udsteder, gensidigt. Det bestemmes i samme direktivs artikel 8, stk. 1, at indehaveren af et gyldigt koerekort udstedt i en medlemsstat kan anmode om at faa sit koerekort ombyttet med et tilsvarende koerekort, naar han faar saedvanlig bopael i en anden medlemsstat, men at han ikke er forpligtet hertil.
9 I overensstemmelse med direktivets artikel 12 skal medlemsstaterne efter samraad med Kommissionen inden den 1. juli 1994 vedtage de love og administrative bestemmelser, der er noedvendige for at tilpasse sig dette direktiv fra den 1. juli 1996. Det bestemmes i artikel 13, at direktiv 80/1263 ophaeves fra samme dato.
De faktiske omstaendigheder i hovedsagen
10 Sofia Skanavi og Konstantin Chryssanthakopoulos, der er graeske statsborgere, bosatte sig i Tyskland for at overtage virksomheden Guestrower Moebel GmbH fra Treuhand. Paa gerningstidspunktet var Konstantin Chryssanthakopoulos leder af Guestrower.
11 Sofia Skanavi, der havde haft bopael i Tyskland siden den 15. oktober 1992, blev kontrolleret af politiet den 28. oktober 1993, hvor hun foerte en personbil tilhoerende Guestrower med et koerekort udstedt af de graeske myndigheder og uden at vaere i besiddelse af et tysk koerekort.
12 Paa denne baggrund nedlagde anklagemyndigheden ved Landgericht Berlin paastand om, at begge de tiltalte blev straffet med en boede paa ikke under femten dagboeder a 200 DM, i alt 3 000 DM.
13 Den forelaeggende ret fandt, at de tiltalte havde begaaet de overtraedelser, der var rejst tiltale for, af uagtsomhed, idet Sofia Skanavi havde undladt at ombytte sit koerekort inden et aar, fra hun fik fast bopael i Tyskland. Retten fandt imidlertid, at den omtvistede tyske lovgivning kunne vaere i strid med traktatens artikel 6, 8 A og 52.
14 I denne forbindelse har den nationale ret navnlig henvist til, at retten til at foere motorkoeretoej i dag er en vaesentlig forudsaetning for at udoeve et erhverv, saaledes at urimelige krav derfor kan udgoere en hindring for den frie bevaegelighed. Ombytningspligten diskriminerer i denne henseende borgere fra andre EF-medlemsstater, der bosaetter sig i Tyskland. Selv om en ombytning ikke kraever, at saerlige betingelser er opfyldt, sidestilles en person, der er indehaver af et koerekort udstedt af en anden medlemsstat, og som foerer motorkoeretoej, efter at den frist, der er fastsat for ombytning, er udloebet, med en person, som aldrig har haft koerekort, eller som har faaet det inddraget. Han kan i denne anledning ifalde frihedsstraf eller boede og anses foelgelig for tidligere straffet, hvilket ligeledes kan have konsekvenser for hans erhvervsudoevelse, f.eks. idet en tilladelse tilbagekaldes af vandelshensyn. Selv om det antages, at ombytningspligten er objektivt begrundet, f.eks. af hensyn til en kontrol af koerekortets aegthed eller for at foretage eventuelle paategninger, der er paakraevet efter tysk ret, maa de sanktioner, der er foreskrevet i tilfaelde af en overtraedelse, anses for at staa i misforhold til overtraedelsens grovhed.
15 Paa denne baggrund har Amtsgericht Tiergarten, Berlin, besluttet at udsaette sagen og at forelaegge Domstolen foelgende spoergsmaal:
"Skal EF-traktatens artikel 6, 8 A og 52 fortolkes saaledes, at en bestemmelse i national ret er uforenelig hermed, saafremt det heri kraeves, at et nationalt koerekort, der er udstedt i en EF-medlemsstat, skal ombyttes med et tysk koerekort inden et aar fra det tidspunkt, hvor koerekortindehaveren har taget fast bopael i Forbundsrepublikken Tyskland, samt at manglende opfyldelse af denne forpligtelse medfoerer, at koersel med motordrevet koeretoej vil vaere at anse for koersel uden foererret, der kan straffes med frihedsstraf indtil et aar eller med boede?"
Genstanden for det praejudicielle spoergsmaal
16 Det bemaerkes indledningsvis, at den forelaeggende rets spoergsmaal angaar en fortolkning af bestemmelser i EF-traktaten, uanset at de faktiske omstaendigheder i hovedsagen fandt sted den 28. oktober 1993, dvs. tre dage foer traktaten om Den Europaeiske Union traadte i kraft. Selv om EF-traktatens artikel 6 i det vaesentlige er en gentagelse af EOEF-traktatens artikel 7, og artikel 52 ikke blev aendret ved traktaten om Den Europaeiske Union, er artikel 8 A ° der ifoelge den forelaeggende ret kunne vaere til hinder for, at den relevante nationale lovgivning skal finde anvendelse i den for denne ret verserende straffesag ° imidlertid en ny bestemmelse.
17 Som det fremgaar, ville den nationale ret i dette tilfaelde kunne bringe det i tysk ret indeholdte princip, hvorefter en lempelse af straffebestemmelser skal anvendes med tilbagevirkende gyldighed, i anvendelse, og saaledes undlade at anvende nationale bestemmelser, for saa vidt som de er i strid med traktaten.
18 Det forelagte spoergsmaal maa derfor besvares, idet det tilkommer den nationale ret at afgoere, om det er noedvendigt at indhente en praejudiciel afgoerelse for at kunne afsige dom i hovedsagen, og om det spoergsmaal, som den forelaegger Domstolen, er relevant (jf. dom af 23.2.1995, forenede sager C-358/93 og C-416/93, Bordessa m.fl., Sml. I, s. 361, praemis 10).
Ombytningspligt for et koerekort udstedt af en anden medlemsstat
19 Den forelaeggende ret oensker med sit spoergsmaal for det foerste oplyst, om traktatens artikel 6, 8 A og 52 paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin, og inden direktiv 91/439 traeder i kraft, er til hinder for, at en medlemsstat kraever, at indehaveren af et koerekort udstedt af en anden medlemsstat skal ombytte dette med et koerekort udstedt af vaertsmedlemsstaten, inden et aar fra den paagaeldende har taget fast bopael i denne stat, for fortsat dér at have ret til at foere motorkoeretoej.
20 I denne forbindelse bemaerkes for det foerste, at ifoelge Domstolens faste praksis kan traktatens artikel 6, der indeholder det almindelige forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, kun anvendes selvstaendigt paa forhold omfattet af faellesskabsretten, for hvilke traktaten ikke indeholder saerlige bestemmelser om forbud mod forskelsbehandling (jf. bl.a. dom af 17.5.1994, sag C-18/93, Corsica Ferries, Sml. I, s. 1783, praemis 19).
21 For saa vidt angaar etableringsretten er forbuddet mod forskelsbehandling imidlertid blevet ivaerksat og konkretiseret i traktatens artikel 52.
22 Det bemaerkes endvidere, at traktatens artikel 8 A, hvori det generelle princip om, at enhver unionsborger har ret til at faerdes og opholde sig frit paa medlemsstaternes omraade, fastslaas, har fundet saerligt udtryk i traktatens artikel 52. For saa vidt som hovedsagen er omfattet af sidstnaevnte bestemmelse, er det ikke fornoedent, at Domstolen udtaler sig om fortolkningen af artikel 8 A.
23 Hvad angaar artikel 52 fastslog Domstolen allerede i dom af 28. november 1978 (sag 16/78, Choquet, Sml. s. 2293, praemis 4), at de nationale bestemmelser vedroerende medlemsstaternes udstedelse og gensidige anerkendelse af foererbeviser baade har en direkte og indirekte indflydelse paa udoevelsen af de rettigheder, som sikres ved traktatens bestemmelser om arbejdskraftens frie bevaegelighed, den frie etableringsret og den frie udveksling af tjenesteydelser. Under hensyn til de individuelle transportmidlers betydning kan besiddelsen af et foererbevis, som vaertslandet behoerigt har anerkendt, vaere af betydning for de af faellesskabsretten omfattede personers faktiske udoevelse af et stort antal erhverv som arbejdstagere eller selvstaendige og for den frie bevaegelighed i almindelighed.
24 I samme doms praemis 7 antog Domstolen imidlertid under henvisning til hensynet til trafiksikkerheden, at en simpel anerkendelse af foererbeviser til fordel for personer, som oensker varigt at bosaette sig paa en anden medlemsstats omraade end den stat, som har udstedt dem et foererbevis, ikke kan komme paa tale uden en tilstraekkelig harmonisering af betingelserne for udstedelse af foererbeviser.
25 Under disse omstaendigheder tilkom det Raadet at gennemfoere en saadan harmonisering og at traeffe bestemmelse om, at koerekort udstedt af medlemsstaterne skal anerkendes gensidigt, med henblik paa at afskaffe de hindringer for den frie bevaegelighed for personer, der opstaar som foelge af pligten til at erhverve et koerekort udstedt af vaertslandet.
26 Det bemaerkes imidlertid, at disse hindringer foerst vil vaere fuldstaendigt afskaffet fra den 1. juli 1996, naar direktiv 91/439 finder anvendelse; dette direktiv indeholder i artikel 1, stk. 2, bestemmelse om, at de koerekort, som medlemsstaterne udsteder, uden nogen formaliteter skal anerkendes gensidigt. Desuden udgoer den forpligtelse, som personer, der bosaetter sig paa en medlemsstats omraade, har til at ombytte koerekort udstedt af en anden medlemsstat med et koerekort udstedt af vaertslandet, i sig selv en hindring for den frie bevaegelighed for personer, som anfoert af Raadet selv i direktivets betragtninger.
27 Under hensyn til de komplicerede sagsforhold og de forskelle, der fortsat bestod medlemsstaternes lovgivninger imellem, var Raadet bemyndiget til at gennemfoere en gradvis harmonisering. Raadet har saaledes retmaessigt kunnet tillade, at medlemsstaterne i en overgangsperiode stillede krav om ombytning.
28 Spoergsmaalets foerste led skal derfor besvares med, at traktatens artikel 52 paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin, og inden direktiv 91/439 traeder i kraft, ikke er til hinder for, at en medlemsstat kraever, at indehaveren af et koerekort udstedt af en anden medlemsstat skal ombytte dette med et koerekort udstedt af vaertsmedlemsstaten, inden et aar fra den paagaeldende har taget fast bopael i denne stat, for fortsat dér at have ret til at foere motorkoeretoej.
Sanktioner som foelge af tilsidesaettelse af ombytningspligten
29 Den nationale ret har for det andet rejst spoergsmaal om, hvorvidt traktatens artikel 6, 8 A og 52 er til hinder for, at koersel med motorkoeretoej, som foretages af en person, der kunne have ombyttet et koerekort udstedt af en anden medlemsstat med et koerekort udstedt af vaertsmedlemsstaten, men som ikke har foretaget denne ombytning inden for den fastsatte frist, sidestilles med koersel uden foererret, der straffes med frihedsstraf eller boede.
30 Af de i praemis 20, 21 og 22 anfoerte grunde er det alene fornoedent at tage stilling til fortolkningen af artikel 52.
31 I denne forbindelse bemaerkes for det foerste, at det fremgaar af direktiv 80/1263, at et koerekort udstedt af en medlemsstat skal anerkendes af andre medlemsstater, hvori indehaveren ikke har fast bopael, samt i et aar af den stat, i hvilken den paagaeldende har taget fast bopael.
32 Det bemaerkes endvidere, at selv om der kan stilles krav om, at indehaveren ombytter sit koerekort for at bevare retten til at foere motorkoeretoej i vaertsmedlemsstaten, efter at fristen paa et aar er udloebet, er hans koerekort fortsat gyldigt i den medlemsstat, der har udstedt det, ligesom det fortsat anerkendes af de andre medlemsstater.
33 Selv om medlemsstaterne under visse omstaendigheder, der udtrykkeligt er anfoert i direktivet, kan naegte at ombytte koerekort, er denne adgang imidlertid uden betydning for koerekortindehaverens ret til at foretage ombytning, saafremt disse saerlige omstaendigheder ikke foreligger.
34 Heraf foelger, at et koerekort, som en medlemsstat udsteder i stedet for et koerekort udstedt af en anden medlemsstat, ikke udgoer et grundlag for den paagaeldendes ret til at foere motorkoeretoej paa vaertslandets omraade ° hvilken ret direkte foelger af faellesskabsretten ° men alene er beviset for, at retten bestaar.
35 Den ombytningspligt, som medlemsstaterne kan foreskrive i medfoer af direktivet, opfylder saaledes i det vaesentlige kravet om hensigtsmaessig forvaltning.
36 Da det paagaeldende omraade ikke er reguleret i faellesskabsretten, har medlemsstaterne fortsat kompetence til at paalaegge sanktioner, saafremt forpligtelsen ikke overholdes. Det fremgaar imidlertid af Domstolens faste praksis vedroerende manglende iagttagelse af bestemmelserne om de formaliteter, som en af faellesskabsretten beskyttet arbejdstager skal opfylde, at medlemsstaterne ikke kan anvende en straf, der staar i et saadant misforhold til lovovertraedelses grovhed, at den kommer til at udgoere en hindring for arbejdskraftens frie bevaegelighed, samt at dette bl.a. vil vaere tilfaeldet, hvis straffen omfatter faengsel (jf. bl.a. dom af 12.12.1989, sag C-265/88, Messner, Sml. s. 4209, praemis 14). Som foelge af den betydning, retten til at foere motorkoeretoej har i henseende til den faktiske adgang til at udoeve de rettigheder, som foelger af den frie bevaegelighed for personer, goer de samme betragtninger sig gaeldende for saa vidt angaar tilsidesaettelse af ombytningspligten for koerekort.
37 Det bemaerkes endvidere, at sidestilling af en person, som har undladt at ombytte sit koerekort, med en person, som koerer uden at have foererret, idet der paalaegges samme strafferetlige sanktioner herfor, selv i form af boede, som fastsat i den omtvistede nationale lovgivning, ligeledes maa anses for at staa i misforhold til overtraedelsens grovhed, naar henses til konsekvenserne.
38 Som den forelaeggende ret har anfoert, kan en straffedom faa konsekvenser for udoevelsen af selvstaendig eller loennet beskaeftigelse, navnlig for saa vidt angaar adgangen til at udoeve visse aktiviteter eller saerlige hverv, hvilket udgoer en yderligere og varig begraensning af den frie bevaegelighed for personer.
39 Andet led i det spoergsmaal, den nationale ret har forelagt, skal derfor besvares med, at traktatens artikel 52 er til hinder for, at koersel med motorkoeretoej, som foretages af en person, der kunne have ombyttet et koerekort udstedt af en anden medlemsstat med et koerekort udstedt af vaertsmedlemsstaten, men som ikke har foretaget denne ombytning inden for den fastsatte frist, sidestilles med koersel uden foererret, der straffes med frihedsstraf eller boede, naar henses til konsekvenserne heraf, saaledes som disse er fastsat i den omtvistede nationale lovgivning.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
40 De udgifter, der er afholdt af den tyske og den franske regering, Det Forenede Kongerige og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Amtsgericht Tiergarten, Berlin, ved kendelse af 20. maj 1994, som berigtiget ved kendelse af 26. juli 1994, for ret:
1) Paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin, og inden Raadets direktiv 91/439/EOEF af 29. juli 1991 om koerekort traeder i kraft, er EF-traktatens artikel 52 ikke til hinder for, at en medlemsstat kraever, at indehaveren af et koerekort udstedt af en anden medlemsstat skal ombytte dette med et koerekort udstedt af vaertsmedlemsstaten, inden et aar fra den paagaeldende har taget fast bopael i denne stat, for fortsat dér at have ret til at foere motorkoeretoej.
2) Traktatens artikel 52 er til hinder for, at koersel med motorkoeretoej, som foretages af en person, der kunne have ombyttet et koerekort udstedt af en anden medlemsstat med et koerekort udstedt af vaertsmedlemsstaten, men som ikke har foretaget denne ombytning inden for den fastsatte frist, sidestilles med koersel uden foererret, der straffes med frihedsstraf eller boede, naar henses til konsekvenserne heraf, saaledes som disse er fastsat i den omtvistede nationale retsorden.