62024CJ0684
DOMSTOLENS DOM (Første Afdeling)
21. maj 2026 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvask af penge eller finansiering af terrorisme – direktiv (EU) 2015/849 – artikel 31 – begrebet juridiske arrangementer, der har »en struktur og funktion, der svarer til truster« – formueforvaltningsmandater indgået med italienske formueforvaltningsselskaber (mandato fiduciario) – adgang for personer med en legitim interesse til oplysninger om reelt ejerskab – gyldighed – artikel 7 og 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – respekt for privatliv og familieliv – beskyttelse af personoplysninger – retssikkerhedsprincippet – begrebet »legitim interesse« – ret til effektiv domstolsprøvelse – midlertidig retsbeskyttelse«
I de forenede sager C-684/24 og C-685/24,
angående to anmodninger om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien) ved afgørelser af 15. oktober 2024, indgået til Domstolen den 17. oktober 2024, i sagerne
Across Fiduciaria SpA (C-684/24),
Galvani Fiduciaria Srl,
Sfo Fiduciaria Srl
mod
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
Garante per la protezione dei dati personali,
Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere),
Infocamere Scpa,
procesdeltagere:
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Bologna,
og
Unione Fiduciaria SpA (C-685/24),
Assoservizi Fiduciari,
Torino Fiduciaria – Fiditor Srl,
Ser-Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA
mod
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Garante per la protezione dei dati personali,
Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere),
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Torino,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Infocamere Scpa,
procesdeltagere:
Aletti Fiduciaria SpA,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi,
har
DOMSTOLEN (Første Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, F. Biltgen, og dommerne I. Ziemele og A. Kumin (refererende dommer),
generaladvokat: J. Richard de la Tour,
justitssekretær: fuldmægtig G. Chiapponi,
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 25. september 2025,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Across Fiduciaria SpA Galvani Fiduciaria Srl og Sfo Fiduciaria Srl, ved avvocati G. Battagliese, A. Pazzaglia, og I. Valas,
–
Unione Fiduciaria SpA Assoservizi Fiduciari, Torino Fiduciaria – Fiditor Srl og Aletti Fiduciaria SpA, ved avvocati C. Angelici, D. Contini, B.G. Mattarella og F. Sciaudone,
–
Ser-Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA ved avvocati U. Corea og G. Marini,
–
Camera di commercio industria, artigianato e agricoltura di Roma ved avvocato S. Scafetta,
–
den italienske regering ved S. Fiorentino, som befuldmægtiget, bistået af avvocati dello Stato G. Aiello og F. Montanaro,
–
den tyske regering ved J. Möller og P. Wagner, som befuldmægtigede,
–
Europa-Parlamentet ved M. Menegatti, M. Migliorati og E. Paladini, som befuldmægtigede,
–
Rådet for Den Europæiske Union ved I. Gurov, K. Pleśniak og G. Rugge, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved A. Bouchagiar, A. Manzaneque Valverde, P.A. Messina og G. von Rintelen, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 11. december 2025,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningerne om præjudiciel afgørelse vedrører:
–
gyldigheden af artikel 31, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/849 af 20. maj 2015 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvask af penge eller finansiering af terrorisme, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 648/2012 og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF samt Kommissionens direktiv 2006/70/EF (EUT 2015, L 141, s. 73), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/843 af 30. maj 2018 (EUT 2018, L 156, s. 43) (herefter »direktiv 2015/849«), henset til artikel 7 og 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) og artikel 31 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950 (herefter »EMRK«), samt fortolkningen af artikel 31, stk. 4 og 7a, i direktiv 2015/849, chartrets artikel 47 og EMRK’s artikel 6 (sag C-684/24), og
–
gyldigheden af artikel 31, stk. 1, 2 og 10, i direktiv 2015/849, henset til artikel 114 TEUF og artikel 288, stk. 3, TEUF, og fortolkningen af artikel 5, stk. 4, TEU, chartrets artikel 6-8 og 16, 1., 2., 4., 5. og 12.-17. betragtning til og artikel 2, artikel 3, nr. 6), artikel 30 og 31 i direktiv 2015/849 samt 4., 5., 16., 17. og 25.-34. betragtning til direktiv 2018/843 (sag C-685/24).
2
Anmodningerne er blevet indgivet i forbindelse med to tvister mellem på den ene side Across Fiduciaria SpA, Galvani Fiduciaria Srl og Sfo Fiduciaria Srl (sag C-684/24) samt Unione Fiduciaria SpA, Assoservizi Fiduciari, Torino Fiduciaria – Fiditor Srl og Ser-Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA (sag C-685/24) og på den anden side Presidenza del Consiglio dei ministri (ministerrådets formandskab, Italien), Ministero dell’Economia e delle Finanze (økonomi- og finansministeriet, Italien), Ministero delle Imprese e del Made in Italy (ministeriet for erhverv og Made in Italy, Italien), Garante per la protezione dei dati personali (tilsynsførende for beskyttelse af personoplysninger, Italien), Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere), Infocamere Scpa (sag C-684/24) samt Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi, Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Torino og Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma (sag C-685/24) vedrørende oplysnings- og adgangsforpligtelser i forbindelse med formueforvaltningsmandater indgået af italienske formueforvaltningsselskaber.
Retsforskrifter
EU-retten
Direktiv 2015/849
3
Følgende fremgår af 12., 14. og 16. betragtning til direktiv 2015/849:
»(12)
Det er nødvendigt at identificere fysiske personer, som udøver ejendomsret til eller kontrol over en juridisk enhed. Med henblik på at sikre effektiv gennemsigtighed bør medlemsstaterne sørge for, at det bredest mulige spektrum af juridiske enheder, der er stiftet eller oprettet af en hvilken som helst anden mekanisme på deres område, er omfattet. [...]
[...]
(14)
Nøjagtige og opdaterede oplysninger om den reelle ejer er af afgørende betydning for at kunne spore kriminelle, som ellers kan skjule deres identitet bag selskabsstrukturer. Medlemsstaterne bør derfor sikre, at enheder, der er stiftet på deres område i henhold til gældende national ret, indhenter og opbevarer tilstrækkelige, nøjagtige og aktuelle oplysninger om deres reelle ejerskab foruden basisoplysninger såsom virksomhedens navn og adresse og bevis for stiftelse og retsligt ejerskab. [...] Medlemsstaterne bør også sikre, at andre personer, der kan påvise en legitim interesse med hensyn til hvidvask af penge, finansiering af terrorisme og tilknyttede underliggende forbrydelser, såsom korruption, skattemæssige overtrædelser og svig, får adgang til oplysninger om reelt ejerskab i overensstemmelse med reglerne om databeskyttelse. De personer, der kan påvise en legitim interesse, bør have adgang til oplysninger om arten og omfanget af den reelle ejers rettigheder bestående af deres omtrentlige vægt.
[...]
(16)
Rettidig adgang til oplysninger om det reelle ejerskab bør sikres på en sådan måde, at enhver risiko for, at det pågældende selskab kan nå at blive advaret, undgås.«
4
Dette direktivs artikel 1, stk. 1, bestemmer:
»Dette direktiv har til formål at forebygge anvendelse af [Den Europæiske Unions] finansielle system til hvidvask af penge og finansiering af terrorisme.«
5
Det nævnte direktivs artikel 2 fastlægger direktivets anvendelsesområde.
6
Samme direktivs artikel 3 har følgende ordlyd:
»I dette direktiv forstås ved:
[...]
6)
»reel ejer« den eller de fysiske personer, der i sidste ende ejer eller kontrollerer kunden, eller den eller de fysiske personer, på hvis vegne en transaktion eller en aktivitet gennemføres, og omfatter mindst:
[...]
b)
For truster – alle følgende personer:
i)
stifteren eller stifterne
ii)
forvalteren eller forvalterne (trustee(s))
iii)
protektoren eller protektorerne, hvis der findes sådanne
iv)
begunstigede eller, såfremt de enkeltpersoner, der nyder godt af det juridiske arrangement eller den juridiske enhed, endnu ikke kendes, den gruppe personer, i hvis hovedinteresse det juridiske arrangement eller den juridiske enhed er oprettet eller fungerer
v)
enhver anden fysisk person, der i sidste ende udøver kontrol over trusten gennem direkte eller indirekte ejerskab eller ved hjælp af andre midler
c)
for juridiske enheder såsom fonde og juridiske arrangementer svarende til truster er den eller de fysiske personer, der bestrider tilsvarende eller lignende stillinger som de i litra b) omhandlede
[...]«
7
Kapitel III i direktiv 2015/849 med overskriften »Oplysninger om reelt ejerskab« omfatter bl.a. dette direktivs artikel 30 og 31.
8
Direktivets artikel 30, stk. 1, første afsnit, bestemmer:
»Medlemsstaterne sikrer, at selskaber og andre juridiske enheder på deres område pålægges at indhente og opbevare passende, nøjagtige og aktuelle oplysninger om deres reelle ejerskab, herunder oplysninger om den reelle ejers rettigheder. [...]«
9
Samme direktivs artikel 31 fastsætter:
»1.   Medlemsstaterne sikrer, at denne artikel finder anvendelse på truster og andre typer juridiske arrangementer, såsom bl.a. fiducia, visse Treuhand-typer eller fideikommis, når sådanne arrangementer har en struktur og funktion, der svarer til truster. Medlemsstaterne fastlægger de karakteristika, som er bestemmende for, hvornår juridiske arrangementer har en struktur og funktion, der svarer til truster, for så vidt angår sådanne juridiske arrangementer, som er reguleret af deres lovgivning.
Hver medlemsstat stiller krav om, at forvaltere af viljesbestemte truster, der forvaltes i den pågældende medlemsstat, indhenter og opbevarer passende, nøjagtige og ajourførte oplysninger om reelt ejerskab vedrørende trusten. Oplysningerne skal omfatte identiteten af:
a)
stifteren eller stifterne
b)
forvalteren eller forvalterne (trustee(s))
c)
protektoren eller protektorerne (hvis en sådan eller sådanne findes)
d)
de begunstigede eller gruppen af begunstigede
e)
enhver anden fysisk person, som udøver reel kontrol over trusten.
Medlemsstaterne sikrer, at overtrædelser af denne artikel er underlagt effektive, forholdsmæssige og afskrækkende foranstaltninger eller sanktioner.
2.   Medlemsstaterne sikrer, at forvaltere af truster eller personer, der varetager tilsvarende stillinger i lignende juridiske arrangementer som dem, der er omhandlet i nærværende artikels stk. 1, underretter forpligtede enheder om deres status og rettidigt giver de oplysninger, der er omhandlet i nærværende artikels stk. 1, når de i deres egenskab af forvaltere eller personer, der varetager tilsvarende stillinger i lignende juridiske arrangementer, etablerer forretningsforbindelser eller udfører lejlighedsvise transaktioner, som overstiger de tærskler, der er fastsat i artikel 11, litra b), c) og d).
[...]
3a.   Den enkelte medlemsstat stiller krav om, at oplysninger om reelt ejerskab af viljesbestemte truster og lignende juridiske arrangementer som omhandlet i stk. 1 skal opbevares i et centralt register over reelle ejere, som oprettes af den medlemsstat, hvor forvalteren af trusten eller personen, der varetager en tilsvarende stilling i et lignende juridiske arrangement, er etableret eller har bopæl.
[...]
4.   Medlemsstaterne sikrer, at oplysningerne om reelt ejerskab af en trust eller et lignende juridisk arrangement i ethvert tilfælde er tilgængelige for:
a)
kompetente myndigheder og [finansielle efterretningsenheder] uden nogen begrænsninger
b)
forpligtede enheder inden for rammerne af kundekendskabsprocedurer i overensstemmelse med kapitel II
c)
enhver fysisk eller juridisk person, der kan godtgøre at have en legitim interesse heri
[...]
De oplysninger, som er tilgængelige for fysiske eller juridiske personer, der er omhandlet i første afsnit, litra c) og d), omfatter den reelle ejers navn, fødselsmåned og -år, bopælsland og statsborgerskab samt art og omfang af den reelle ejers rettigheder.
Medlemsstaterne kan under betingelser, som skal fastsættes i national ret, give adgang til supplerende oplysninger, der tillader identifikation af den reelle ejer. Disse supplerende oplysninger omfatter som minimum fødselsdato eller kontaktoplysninger, i overensstemmelse med databeskyttelsesreglerne. Medlemsstaterne kan give mulighed for en bredere adgang til oplysningerne i registret i overensstemmelse med deres nationale lovgivning.
[...]
4a.   Medlemsstaterne kan vælge at stille oplysningerne i deres nationale registre, jf. stk. 3a, til rådighed på betingelse af onlineregistrering og betaling af et gebyr, som ikke må overstige de administrative omkostninger, som er forbundet med at stille oplysningerne til rådighed, herunder omkostninger til vedligeholdelsen og videreudviklingen af registret.
5.   Medlemsstaterne sikrer, at de oplysninger, der opbevares i det centrale register, der er omhandlet i stk. 3a, er passende, nøjagtige og aktuelle, og indfører mekanismer med henblik herpå. [...]
[...]
7a.   I ekstraordinære situationer, som fastsættes i national ret, hvor den adgang, der er omhandlet i stk. 4, første afsnit, litra b), c) og d), ville udsætte den reelle ejer for en uforholdsmæssig stor risiko for svig, bortførelse, pengeafpresning eller andre former for afpresning, chikane, vold eller intimidering, eller hvis den reelle ejer er mindreårig eller på anden måde juridisk umyndig, kan medlemsstaterne i det enkelte tilfælde indrømme en undtagelse til en sådan adgang til alle eller dele af oplysningerne om det reelle ejerskab. Medlemsstaterne sikrer, at sådanne undtagelser indrømmes efter en grundig vurdering af situationens ekstraordinære beskaffenhed. Retten til en administrativ fornyet gennemgang af afgørelsen om undtagelse og til en effektiv domstolsprøvelse skal garanteres. En medlemsstat, som har indrømmet undtagelser, offentliggør årlige statistiske data over antallet af indrømmede undtagelser sammen med begrundelserne herfor og indberetter dataene til [Europa-]Kommissionen.
[...]
10.   Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de forskellige kategorier og beskrivelser af karakteristika samt navnene på og, hvor det er relevant, retsgrundlaget for de i stk. 1 omhandlede truster og lignende juridiske arrangementer senest den 10. juli 2019. Kommissionen offentliggør den samlede liste over sådanne truster og lignende juridiske arrangementer i Den Europæiske Unions Tidende senest den 10. september 2019.
Kommissionen forelægger senest den 26. juni 2020 [Europa-]Parlamentet og Rådet [for Den Europæiske Union] en rapport med en vurdering af, om alle truster og lignende juridiske arrangementer som omhandlet i stk. 1 reguleret i henhold til medlemsstaternes lovgivning er blevet behørigt identificeret og underlagt forpligtelserne i dette direktiv. Hvor det er relevant, træffer Kommissionen de nødvendige foranstaltninger til at følge op på resultaterne i denne rapport.«
Direktiv 2018/843
10
Følgende fremgår af 4., 27.-30., 32. og 42. betragtning til direktiv 2018/843:
»(4)
[...] [D]et [er] nødvendigt yderligere at øge den overordnede gennemsigtighed på det økonomiske og finansielle område i Unionen. Forebyggelse af hvidvask af penge og finansiering af terrorisme kan kun være effektiv, hvis omgivelserne er ugunstige for kriminelle, der søger ly for deres finanser gennem uigennemsigtige strukturer. Unionens finansielle systems integritet er afhængig af gennemsigtigheden af selskaber og andre juridiske enheder og lignende juridiske arrangementer. Dette direktiv har til formål ikke kun at afdække og efterforske hvidvask af penge, men også at forhindre, at det forekommer. Øget gennemsigtighed kan være et effektivt afskrækkende middel.
[...]
(27)
De regler, der finder anvendelse på truster og lignende juridiske arrangementer for så vidt angår adgangen til oplysninger om deres reelle ejerskab, bør være sammenlignelige med de tilsvarende regler, der finder anvendelse på selskaber og andre juridiske enheder. På grund af den brede vifte af typer af truster, som findes i Unionen i dag, sammenholdt med en endnu større variation af lignende juridiske arrangementer, bør afgørelsen om, hvorvidt en trust eller et lignende juridisk arrangement er sammenlignelig med selskaber og andre juridiske enheder eller ej, træffes af medlemsstaterne. Formålet med national ret til gennemførelse af disse bestemmelser bør være at forhindre anvendelsen af truster eller lignende juridiske arrangementer til hvidvask af penge, finansiering af terrorisme eller tilknyttede underliggende forbrydelser.
(28)
Med hensyn til de forskellige karakteristika ved truster og lignende juridiske arrangementer bør medlemsstaterne være i stand til i henhold til national ret og i overensstemmelse med databeskyttelsesreglerne at fastlægge graden af gennemsigtighed med hensyn til truster og lignende juridiske arrangementer, der ikke er sammenlignelige med selskaber og andre juridiske enheder. De dermed forbundne risici for hvidvask af penge og finansiering af terrorisme kan variere afhængigt af de særlige karakteristika ved typen af trusten eller det lignende juridiske arrangement, og forståelsen af disse risici kan udvikle sig over tid, f.eks. som et resultat af de nationale og supranationale risikovurderinger. Medlemsstaterne bør derfor have mulighed for at fastsætte bestemmelser om udvidet adgang til oplysninger om reelt ejerskab af truster og lignende juridiske arrangementer, hvis sådan adgang udgør en nødvendig og forholdsmæssig foranstaltning med det legitime mål at forebygge anvendelse af det finansielle system til hvidvask af penge eller finansiering af terrorisme. Ved fastsættelsen af graden af gennemsigtighed for så vidt angår oplysninger om det reelle ejerskab af sådanne truster eller lignende juridiske arrangementer bør medlemsstaterne tage behørigt hensyn til beskyttelsen af fysiske personers grundlæggende rettigheder, navnlig retten til privatlivets fred og beskyttelse af personoplysninger. Adgang til oplysninger om det reelle ejerskab af truster og lignende juridiske arrangementer bør gives til enhver person, der kan godtgøre at have en legitim interesse. Adgang bør også gives til enhver person, der indgiver en skriftlig anmodning i relation til en trust eller et lignende juridisk arrangement, der råder over eller har bestemmende indflydelse i ethvert selskab eller enhver anden juridisk enhed etableret uden for Unionen, gennem direkte eller indirekte ejerskab, herunder via beholdninger af ihændehaveraktier eller ved at udøve kontrol på anden vis. Kriterierne og betingelserne for at imødekomme anmodninger om adgang til oplysninger om reelt ejerskab af truster og lignende juridiske arrangementer bør være tilstrækkelig præcise og i overensstemmelse med målene for dette direktiv. Det bør være muligt for medlemsstaterne at afvise en skriftlig anmodning, hvis der er begrundet mistanke om, at den skriftlige anmodning ikke er i overensstemmelse med dette direktivs formål.
(29)
Med henblik på at sikre retssikkerhed og lige vilkår er det af afgørende betydning, at det klart fastsættes, hvilke juridiske arrangementer i hele Unionen der som følge af deres funktioner eller struktur bør anses for at svare til truster. De enkelte medlemsstater bør derfor pålægges at identificere de truster, såfremt de er anerkendt efter national ret, og lignende juridiske arrangementer, der kan oprettes i henhold til den pågældende medlemsstats nationale lovgivningsramme eller sædvane, og som har en struktur eller funktion, der svarer til truster, såsom muligheden for at adskille eller afbryde det juridiske ejerskab fra det reelle ejerskab af aktiver. Medlemsstaterne bør derefter underrette Kommissionen om de forskellige kategorier og beskrivelser af karakteristika samt navnene på, og hvor det er relevant, retsgrundlaget for disse truster og lignende juridiske arrangementer med henblik på offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende, således at det bliver muligt for andre medlemsstater at identificere disse. Der bør tages hensyn til, at truster og lignende juridiske arrangementer kan have forskellige juridiske karakteristika i hele Unionen. Når de særlige karakteristika ved en trust eller et lignende juridisk arrangement med hensyn til struktur eller funktioner er sammenlignelige med de særlige karakteristika ved selskaber og andre juridiske enheder, ville offentlig adgang til oplysninger om reelt ejerskab bidrage til at bekæmpe misbrug af truster og lignende juridiske arrangementer på samme måde, som den offentlige adgang kan bidrage til at forebygge misbrug af selskaber og andre juridiske enheder til hvidvask af penge og finansiering af terrorisme.
(30)
Offentlig adgang til oplysninger om reelt ejerskab giver civilsamfundet, herunder pressen eller civilsamfundsorganisationer, bedre mulighed for at kontrollere oplysninger, og bidrager til at bevare tilliden til integriteten i forretningstransaktioner og det finansielle system. En sådan adgang kan bidrage til at bekæmpe misbrug af selskaber og andre juridiske enheder og juridiske arrangementer til hvidvask af penge eller finansiering af terrorisme, både ved at være til hjælp for efterforskningen og via indvirkningen på ry og omdømme, idet enhver, der overvejer at indgå i transaktioner, kan få kendskab til de reelle ejere. En sådan adgang fremmer også rettidig og effektiv tilgængelighed af oplysninger for finansieringsinstitutter og myndigheder, herunder myndigheder i tredjelande, som er involveret i bekæmpelsen af sådanne lovovertrædelser. Adgangen til disse oplysninger ville også bidrage til efterforskning af hvidvask af penge, tilknyttede underliggende forbrydelser og finansiering af terrorisme.
[...]
(32)
Investorers og den brede offentligheds tillid til de finansielle markeder afhænger i vid udstrækning af, om der findes præcise regler for offentliggørelse, som skaber gennemsigtighed vedrørende selskabers og andre juridiske enheders samt visse typer af trusters og lignende juridiske arrangementers reelle ejerskab og kontrolstrukturer. Medlemsstaterne bør derfor give adgang til oplysninger om reelt ejerskab på en tilstrækkelig sammenhængende og koordineret måde gennem fastlæggelse af klare regler for offentlig adgang, således at tredjeparter får mulighed for over alt i Unionen at fastslå, hvem der er de reelle ejere af selskaber og andre juridiske enheder samt af visse typer truster og lignende juridiske arrangementer.
[...]
(42)
Medlemsstaterne bør i national ret fastlægge en definition af legitim interesse, både som et generelt begreb og som et kriterium for at få adgang til oplysninger om reelt ejerskab. Disse definitioner bør navnlig ikke begrænse begrebet legitim interesse til verserende administrative eller juridiske procedurer og bør, hvor det er relevant, gøre det muligt at tage hensyn til det forebyggende arbejde på området for bekæmpelse af hvidvask af penge, finansiering af terrorisme og tilknyttede underliggende forbrydelser, der gennemføres af NGO’er og undersøgende journalister. [...]«
Italiensk ret
Lovdekret nr. 231/2007
11
Artikel 1, stk. 2, litra ee), i decreto legislativo nr. 231 – Attuazione della direttiva 2005/60/CE concernente la prevenzione dell’utilizzo del sistema finanziario a scopo di riciclaggio dei proventi di attività criminose e di finanziamento del terrorismo nonché della direttiva 2006/70/CE che ne reca misure di esecuzione (lovdekret nr. 231 – Gennemførelse af direktiv 2005/60/EF om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme og direktiv 2006/70/EF om foranstaltninger til gennemførelse af dette direktiv) af 21. november 2007 (GURI nr. 290 af 14.12.2007, almindeligt tillæg nr. 268) i den affattelse, der finder anvendelse på tvisterne i hovedsagerne (herefter »lovdekret nr. 231/2007«), definerer »udbyder af tjenesteydelser til selskaber og truster« som »enhver fysisk eller juridisk person, der erhvervsmæssigt leverer en af følgende tjenesteydelser til tredjemand: [...] fungerer som eller sørger for, at en anden person fungerer som forvalter af en viljesbestemt trust eller et tilsvarende juridisk arrangement«.
12
Artikel 20 i lovdekret nr. 231/2007 vedrører identifikationen af den reelle ejer.
13
Dette lovdekrets artikel 21, stk. 3 og 4, fastsætter følgende:
»3.   Truster [...] samt lignende juridiske arrangementer, som er etableret eller hjemmehørende på Den Italienske Republiks område, skal registreres i det særlige afsnit i virksomhedsregistret. Oplysningerne omhandlet i artikel 22, stk. 5, om det reelle ejerskab af disse truster og lignende juridiske arrangementer, som er etableret eller hjemmehørende på Den Italienske Republiks område, meddeles af forvalteren eller forvalterne eller af dennes eller disses repræsentant eller af den person, der udøver de tilsvarende rettigheder, beføjelser og muligheder i lignende juridiske arrangementer til virksomhedsregistret, udelukkende elektronisk og med fritagelse for stempelafgift, med henblik på opbevaring heraf. [...]
4.   Oplysningerne omhandlet i artikel 22, stk. 5, om det reelle ejerskab af disse truster gøres tilgængelige for:
[...]
da)
[...] private, herunder personer, der handler på grundlag af en almen interesse, som har en væsentlig og særskilt retlig interesse, hvor kendskabet til det reelle ejerskab er nødvendigt for at varetage eller forsvare en interesse svarende til en retligt beskyttet situation, når disse personer har konkrete og dokumenterede beviser for manglende overensstemmelse mellem reelt ejerskab og retligt ejerskab. Interessen skal være umiddelbar, konkret og aktuel og må i tilfælde af enheder med en almen interesse ikke være sammenfaldende med interessen hos de enkeltpersoner, der tilhører den repræsenterede kategori. Undtagelsesvis kan det helt eller delvist nægtes at gøre oplysningerne om det reelle ejerskab tilgængelige, når denne tilgængelighed udsætter den reelle ejer for en uforholdsmæssig risiko for bedrageri, bortførelse, afpresning, pengeafpresning, chikane, vold eller trusler, eller når den reelle ejer er umyndiggjort eller mindreårig, efter en vurdering i det enkelte tilfælde med forudgående grundig vurdering af omstændighedernes usædvanlige karakter. [...]«
14
Det nævnte lovdekrets artikel 22, stk. 5 og 5a, bestemmer:
»5.   Forvalterne af viljesbestemte truster reguleret ved [(legge n. 364 (lov nr. 364) af 16.10.1989 (GURI nr. 261 af 8.11.1989, almindeligt tillæg nr. 84)], samt personer, der udøver tilsvarende rettigheder, beføjelser eller muligheder i lignende juridiske arrangementer, indhenter og opbevarer, såfremt de er etableret eller har deres hjemsted på Den Italienske Republiks område, passende, nøjagtige og ajourførte oplysninger om det reelle ejerskab af trusten eller det lignende juridiske arrangement, dvs. identiteten af stifteren eller stifterne, forvalteren eller forvalterne, protektoren eller protektorerne eller enhver repræsentant for forvalteren, hvis sådanne findes, de begunstigede eller grupper af begunstigede og andre fysiske personer, som udøver kontrol over trusten eller det lignende juridiske arrangement, og enhver anden fysisk person, som i sidste ende udøver kontrol med de aktiver, der tilføres trusten eller det lignende juridiske arrangement gennem direkte eller indirekte ejerskab eller på anden måde. Forvalterne af viljesbestemte truster og personer, der udøver rettigheder, beføjelser eller tilsvarende muligheder i lignende juridiske arrangementer, opbevarer oplysningerne i mindst fem år, efter at deres status som forvalter er ophørt, og gør øjeblikkeligt oplysningerne tilgængelige for de i artikel 21, stk. 2, litra a) og b), omhandlede myndigheder. Forvalterne, som i denne egenskab etablerer en forretningsforbindelse eller udfører lejlighedsvise transaktioner, meddeler deres egen status til de forpligtede enheder.
5a.   Med henblik på anvendelsen af dette dekret anses enheder og arrangementer, som ved deres struktur og funktioner afføder retsvirkninger, der svarer til de af en viljesbestemt trust affødte, for juridiske arrangementer, der svarer til truster, herunder med hensyn til formuegodernes bestemmelse til et formål og kontrol udøvet af andre end ejeren i en eller flere begunstigedes interesse eller med henblik på at forfølge et specifikt formål.«
Ministerielt dekret nr. 55/2022
15
Artikel 1, litra g), i decreto del Ministero dell’Economia e delle Finanze n. 55 – Regolamento recante disposizioni in materia di comunicazione, accesso e consulzione dei dati e delle informazioni relativi alla titolarità effettiva di imprese dotate di personalità giuridica, di persone giuridiche private, di trust produttivi di effetti giuridici rilevanti ai fini fiscali e di istituti giuridici affini al trust [(dekret nr. 55 fra økonomi- og finansministeriet – Forordning om fastsættelse af bestemmelser om videregivelse af, adgang til og søgning i data og oplysninger om reelt ejerskab af virksomheder, der har status som juridiske personer, privatretlige juridiske personer, truster, der har retsvirkninger i skattemæssig henseende, og juridiske arrangementer svarende til truster) af 11.3.2022 (GURI nr. 121 af 25.5.2022, s. 1, herefter »ministerielt dekret nr. 55/2022«), definerer lignende juridiske arrangementer som enheder og arrangementer, »der i kraft af deres struktur og funktion har retsvirkninger, der svarer til dem, der gælder for viljesbestemte truster, herunder med hensyn til formuegodernes bestemmelse til et formål og kontrol udøvet af andre end ejeren i en eller flere begunstigedes interesse eller med henblik på at forfølge et specifikt formål i overensstemmelse med artikel 22, stk. 5a, i [lovdekret nr. 231/2007]«.
16
Artikel 7, stk. 2 og 3, i ministerielt dekret nr. 55/2022 fastsætter:
»2.   Data og oplysninger om det reelle ejerskab af truster og lignende juridiske arrangementer, som skal registreres i det særlige afsnit, og som meddeles i henhold til artikel 3 og findes i virksomhedsregistrets særlige afsnit, gøres tilgængelige for enhver fysisk eller juridisk person, herunder med en almen interesse, som har ret til adgang til oplysningerne i henhold til artikel 21, stk. 4, litra da), første og andet punktum, i [lovdekret nr. 231/2007], efter indgivelse til det stedligt kompetente handelskammer af en begrundet anmodning om adgang, hvorved det godtgøres, at betingelserne i henhold til samme artikel 21, stk. 4, litra da), første og andet punktum, er opfyldt. Inden for 20 dage efter anmodningen gør det stedligt kompetente handelskammer oplysningerne tilgængelige eller giver et begrundet afslag herpå ved certificeret e-mail. Manglende meddelelse inden for denne frist anses for afslag på at gøre oplysningerne tilgængelige.
3.   [...] det stedligt kompetente handelskammer fremsender den i stk. 1 og 2 omhandlede anmodning om adgang til den interesserede part ved at sende en meddelelse til den certificerede e-mailadresse, der er meddelt i overensstemmelse med artikel 4, stk. 1, litra e). Senest 10 dage efter modtagelsen af ovennævnte meddelelse kan den interesserede part ved certificeret e-mail fremsende en begrundet indsigelse. Handelskammeret vurderer i hvert enkelt tilfælde de usædvanlige omstændigheder i medfør af artikel 21, stk. 2, litra f), og artikel 21, stk. 4, litra da), i [lovdekret nr. 231/2007], som den interesserede part har fremført som begrundelse for hel eller delvist nægtelse af at gøre oplysningerne tilgængelige, herunder i lyset af proportionalitetsprincippet hvad angår den frygtede risiko og interessen i, at oplysningerne gøres tilgængelige. Det stedligt kompetente handelskammer kan helt eller delvist nægte, at de i stk. 1 og 2 omhandlede oplysninger gøres tilgængelige, efter dets vurdering af de usædvanlige omstændigheder, som den interesserede part har fremført. Anmoderen meddeles et begrundet afslag senest 20 dage efter anmodningen om at gøre oplysningerne tilgængelige. Manglende meddelelse inden for denne frist anses for afslag på at gøre oplysningerne tilgængelige.«
Tvisterne i hovedsagerne og de præjudicielle spørgsmål
17
Sagsøgerne i hovedsagerne, med undtagelse af Assoservizi Fiduciari, er formueforvaltningsselskaber efter italiensk ret. I forbindelse med gennemførelsen af artikel 31 i direktiv 2015/849 i den italienske retsorden blev de formueforvaltningsmandater, som disse selskaber havde indgået, anset for at være juridiske arrangementer, som har »en struktur og funktion, der svarer til truster« som omhandlet i denne artikel 31, stk. 1, hvilket medfører en forpligtelse til at give oplysninger om de pågældende reelle ejere.
18
Idet sagsøgerne i hovedsagerne bl.a. påberåbte sig uforeneligheden med EU-retten af de nationale regler, der gennemfører artikel 31 i direktiv 2015/849, og ulovligheden af selve denne artikel 31, anlagde de sag ved Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (den regionale forvaltningsdomstol i Lazio, Italien), som ikke gav dem medhold. De har dernæst iværksat appel ved Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien), som er den forelæggende ret.
19
Henset til de anbringender, som sagsøgerne i hovedsagerne har fremført, er den forelæggende ret af den opfattelse, at de tvister, der er indbragt for den, kræver, at der træffes afgørelse om gyldigheden og fortolkningen af artikel 31 i direktiv 2015/849.
20
I første række har den forelæggende ret anført, at visse af sagsøgerne i hovedsagerne har anfægtet gyldigheden af bestemmelserne i artikel 31, stk. 1, 2 og 10, i direktiv 2015/849, idet de har gjort gældende, at disse bestemmelser er i strid med artikel 114 TEUF og artikel 288, stk. 3, TEUF samt med princippet om effektiv virkning. Ifølge sagsøgerne er disse bestemmelser ikke klare, præcise og forudsigelige i deres retsvirkninger og gør det ikke muligt at nå målet om retssikkerhed, eftersom dette direktiv bl.a. henviser til ubestemte retlige begreber, såsom begrebet »svarer til«, uden at fastsætte de nødvendige fælles objektive kriterier.
21
Hvad i anden række angår medtagelsen af formueforvaltningsmandater i anvendelsesområdet for artikel 31 i direktiv 2015/849 som juridiske arrangementer, der har »en struktur og funktion, der svarer til truster«, ønsker den forelæggende ret for det første oplyst, hvilken rækkevidde der skal tillægges begrebet »istituti giuridici« (juridiske arrangementer), som fremgår af den italienske sprogversion af denne artikel 31, stk. 1, 2 og 10.
22
Ifølge den forelæggende ret kan dette begreb, henset til den betydning, som udtrykket »istituto« tillægges i den italienske retslitteratur i den nationale retsorden, forstås således, at det henviser til eksistensen af et samordnet sæt regler og principper, der regulerer et socialt fænomen, idet en sådan tilgang imidlertid ikke synes at være i overensstemmelse med de øvrige sprogversioner af den nævnte artikel 31, stk. 1, 2 og 10. Det er også muligt, at det nævnte begreb henviser til en konkret og specifik juridisk-økonomisk transaktion, hvilket imidlertid kræver en analyse fra sag til sag og derfor giver anledning til tvivl ud fra et retssikkerhedsmæssigt synspunkt. Den forelæggende ret hælder således til en tredje tilgang, hvorefter dette begreb skal fortolkes under henvisning til typer af juridisk-økonomiske transaktioner, der vurderes i forhold til deres væsentligste kendetegn, som i alle tilfælde har en »struktur og funktion, der svarer til truster«.
23
For det andet har den forelæggende ret anført, at det i henhold til artikel 31, stk. 1 og 10, i direktiv 2015/849 påhviler medlemsstaterne at identificere juridiske arrangementer, der har »en struktur og funktion, der svarer til truster«, og at underrette Kommissionen om »kategorier og beskrivelser af karakteristika samt navnene på og, hvor det er relevant, retsgrundlaget for [...] truster og lignende juridiske arrangementer«, hvorefter Kommissionen offentliggør en samlet liste herover i Den Europæiske Unions Tidende. Da Den Italienske Republik har foretaget den krævede underretning og blandt disse lignende juridiske arrangementer har medtaget formueforvaltningsmandatet (mandato fiduciario) efter italiensk ret, har denne ret udtrykt tvivl om den konstitutive eller deklaratoriske rækkevidde af denne underretning og af den samlede liste, som Kommissionen har offentliggjort i henhold til denne artikel 31, stk. 10.
24
For det tredje ønsker den forelæggende ret at få afklaret, om strukturen af eller funktionerne for de formueforvaltningsmandater, der er indgået af formueforvaltningsselskaber efter italiensk ret, kan anses for at »svare til truster« som omhandlet i den nævnte artikel 31, stk. 1. Den forelæggende ret har i denne henseende præciseret, at det pågældende formueforvaltningsselskab i medfør af et sådant formueforvaltningsmandat erhverver retten til at udøve de rettigheder, der er knyttet til de formuegoder eller den kapital, som det er betroet, uden dog at erhverve ejendomsretten hertil, som fortsat ligger hos mandatgiveren. Spørgsmålet er derfor, om dette formueforvaltningsmandat kan anses for at have »en struktur og funktion, der svarer til truster«, selv om det ikke indebærer overdragelse af ejendomsretten til de formuegoder eller den kapital, der er genstand for mandatet.
25
For det fjerde har den forelæggende ret anført, at ifølge sagsøgerne i hovedsagerne er beslutningen om at underlægge formueforvaltningsselskaber efter italiensk ret de forpligtelser, der er fastsat i artikel 31 i direktiv 2015/849, for så vidt angår de formueforvaltningsmandater, som disse selskaber har indgået, i strid med navnlig proportionalitetsprincippet. De forpligtelser, der er fastsat i disse regler, som allerede finder anvendelse på disse selskabers aktiviteter, er tilstrækkelige til at nå de mål, der forfølges med dette direktiv.
26
For så vidt som oplysninger om de reelle ejere af en trust eller et lignende juridisk arrangement i overensstemmelse med artikel 31, stk. 4, første afsnit, litra c), i direktiv 2015/849 er tilgængelige for enhver fysisk eller juridisk person, der kan godtgøre at have en legitim interesse, har sagsøgerne i hovedsagerne i tredje række anfægtet det overdrevne omfang af den personkreds, som gives adgang, og har gjort gældende, at muligheden for at udøve en ret til adgang, såfremt den alene er underlagt en betingelse om, at der foreligger en udefineret »legitim interesse«, vil give anledning til usikkerhed med hensyn til dens gennemførelse. Den omstændighed, at der ikke findes strengere betingelser, der legitimerer privatpersoners adgang til oplysninger om disse reelle ejere, er således uforenelig med navnlig de grundlæggende rettigheder til respekt for privatliv og til beskyttelse af personoplysninger, der er fastsat henholdsvis i chartrets artikel 7 og 8.
27
I fjerde række har den forelæggende ret udtrykt tvivl for så vidt angår den nationale lovgivning, der gennemfører artikel 31, stk. 4, første afsnit, litra c), i direktiv 2015/849. Med henvisning til navnlig dom af 22. november 2022, Luxembourg Business Registers (C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912), har sagsøgerne i hovedsagerne nemlig gjort gældende, at denne nationale lovgivning ikke er i overensstemmelse med EU-retten, eftersom den giver en alt for bred adgang til oplysninger om reelt ejerskab.
28
I femte og sidste række ønsker den forelæggende ret en fortolkning af artikel 31, stk. 7a, i direktiv 2015/849. Ifølge denne bestemmelses første punktum kan medlemsstaterne i de tilfælde, der er omhandlet i denne bestemmelse, i det enkelte tilfælde indrømme en undtagelse med hensyn til adgangen til alle eller dele af oplysningerne om reelt ejerskab. Desuden bestemmer artikel 31, stk. 7a, tredje punktum, at retten til en administrativ fornyet gennemgang af afgørelsen om undtagelse og til en effektiv domstolsprøvelse skal garanteres.
29
I denne sidstnævnte henseende har den forelæggende ret præciseret, at selv om den nationale lovgivning, der gennemfører artikel 31, stk. 7a, i direktiv 2015/849, fastsætter en forudgående udveksling mellem den pågældende reelle ejer og det kompetente handelskammer, som er den enhed, der skal tage stilling til en anmodning om adgang til oplysninger om reelt ejerskab, fastsætter denne nationale lovgivning ikke et retsmiddel, der kan iværksættes på forhånd. Retsbeskyttelsen af de reelle ejere er således først fastsat på et senere tidspunkt ved muligheden for ved forvaltningsdomstolen at anfægte den afgørelse, hvorved en anmodning om adgang til disse oplysninger imødekommes. I denne sammenhæng har den forelæggende ret udtrykt tvivl om, hvorvidt den nævnte nationale lovgivning er egnet med hensyn til de pågældende reelle ejeres rettigheder og interesser.
30
På denne baggrund har Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) i sag C-684/24 besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Er artikel 31, stk. 4, i [direktiv 2015/849], for så vidt som det herved tillades, at oplysninger om det reelle ejerskab af en trust eller et lignende juridisk arrangement gøres tilgængelige, forenelig med [chartrets artikel 7 og 8] samt [EMRK’s artikel 8], for så vidt som direktivets bestemmelse tillader, at oplysningerne gøres tilgængelige for enhver fysisk eller juridisk person, som »kan godtgøre at have en legitim interesse«, uden at selve begrebet »legitim interesse« præciseres eller afgrænses, hvorved definitionen overlades til medlemsstaternes fulde skøn, således at der opstår risiko for uforholdsmæssigt vidtrækkende afgrænsninger på det område, hvor oplysningerne kan gøres tilgængelige, hvilket potentielt er til skade for de nævnte grundlæggende rettigheder for den pågældende person?
2)
Er artikel 6 og 7 i [ministerielt dekret nr. 55/2022], for så vidt som disse bestemmelser giver et administrativt, ikke-retsligt organ som det regionale handelskammer beføjelse til at træffe afgørelse og fastlægge den uigenkaldelige virkning af, at oplysningerne gøres tilgængelige, idet der først på et senere trin foreskrives ret til domstolsprøvelse, der kan indledes af den reelle ejer, forenelige med garantierne i artikel 31, stk. 7a, i [direktiv 2015/849], om retten til en administrativ fornyet gennemgang af afgørelsen om undtagelse (når der foreligger ekstraordinære situationer som fastlagt i national ret) for at gøre oplysningerne tilgængelige i medfør af [artikel 31,] stk. 4 (i alle tilfælde tilgængeligheden af oplysninger om ejerskabet af en trust eller et lignede juridisk arrangement), sammenholdt med beskyttelsen i [chartrets] artikel 47 [...] samt i EMRK’s artikel 6?«
31
I sag C-685/24 har Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal begrebet »istituti giuridici« [(»juridiske arrangementer«)] som omhandlet i artikel 31, stk. 1, 2 og 10, i [direktiv 2015/849], som det fremgår af den italienske sprogversion, fortolkes således, at der ved dette begreb i overensstemmelse med, hvad der kan udledes af de andre væsentligste sprogversioner og af den sammenhæng, hvori direktivet indgår, og dette direktivs formål, henvises til en systemisk enhed af de forskrifter og principper, som regulerer et selskabsretligt fænomen, eller tværtimod til en konkret og specifik juridisk-økonomisk transaktion eller til arter af juridisk-økonomiske transaktioner, som vurderes efter deres grundlæggende kendetegn, der i alle tilfælde har en struktur og funktioner, der ligner trusternes?
2)
Skal artikel 31, stk. 10, i [direktiv 2015/849], fortolkes således, at medlemsstaternes underretninger og Kommissionens rapport til Europa-Parlamentet og Rådet ikke udgør bindende lovgivning, men blot er akter, som anerkender juridiske arrangementer, der ligner trusts, som findes i forskellige retsordener, således at det imidlertid tilkommer de nationale retsinstanser og EU-Domstolen i tilfælde af anfægtelse at efterprøve, om disse juridiske arrangementers struktur og funktioner har en sådan lighed med trusts alene i lyset af direktivets bestemmelser, for så vidt som det ikke kan lægges til grund, at sådanne gennemførelsesakter til [EU-]retten er bindende?
3)
Skal EU-retten, navnlig 1., 2., 4., 5., 12., 13., 14., 15., 16. og 17. betragtning til samt artikel 2, artikel 3, [...] [nr.] 6), og artikel 31 i [direktiv 2015/849] og 4., 5., 16., 17., 25., 26., 27., 28., 29., 30., 31., 32., 33., 34. betragtning til [direktiv 2018/843], fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i artikel 1, stk. 2, litra ee), samt artikel 20, 21 og 22 i lovdekret nr. 231/2017 omhandlede, for så vidt som [...] denne lovgivning blandt juridiske arrangementer, som har en struktur og funktioner, der ligner trusternes, medtager formueforvaltningsselskabernes [...] formueforvaltningsmandater?
4)
Er EU-retten, navnlig proportionalitetsprincippet og bestemmelserne i artikel 31, stk. 1, i [direktiv 2015/849], sammenholdt med artikel 5, stk. 4, TEU og 5. og 27. betragtning til [direktiv 2018/843], til hinder for en national lovgivning som den i artikel 1, stk. 2, litra ee), samt artikel 20, 21 og 22 i lovdekret nr. 231/2017 omhandlede, for så vidt som [...] denne lovgivning blandt juridiske arrangementer, som har en struktur og funktioner, der ligner trusternes, medtager formueforvaltningsselskabers [...] formueforvaltningsmandater, selv om disse selskabers formål er underlagt en række forpligtelser og [er] genstand for forskellige nationale myndigheders tilsyn under hensyntagen til de risici, som de gennemførte transaktioner kan indebære?
5)
Er artikel 31, stk. 1, 2 og 10, i [direktiv 2015/849] ugyldig[e], eftersom de er i strid med artikel 114 TEUF og artikel 288, stk. 3, TEUF og princippet om effektiv virkning?
6)
Skal EU-retten, navnlig 1., 2., 5., 12., 13., 14., 15., 16. og 17. betragtning til [direktiv 2015/849] og dette direktivs artikel 30 og 31 samt 4., 5., 16., 17. og 25.-34. betragtning til [direktiv 2018/843], chartrets artikel 6[-]8 og 16, og proportionalitetsprincippet i artikel 5, stk. 4, TEU – også i lyset af EU-Domstolens dom af 22. november 2022 i de forenede sager C-37/20 og C-601/20 – fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i artikel 21, stk. 4, litra da), i lovdekret nr. 231/2007 og artikel 7, stk. 2, i ministerielt dekret nr. 55/2022 omhandlede, hvorefter oplysningerne skal gøres tilgængelige for private personer, herunder såvel personer, som har en almen interesse, som personer, der har en relevant og særskilt retlig interesse, i tilfælde, hvor kendskabet til det reelle ejerskab er nødvendigt for at varetage eller forsvare en interesse, der svarer til en retligt beskyttet situation, hvis der er konkrete og underbyggede beviser for manglende overensstemmelse mellem det reelle ejerskab og det retlige ejerskab, idet det ligeledes kræves, at denne interesse er umiddelbar, konkret og aktuel, og – for så vidt angår enheder, der repræsenterer almene interesser – ikke må overlappe med interesserne for de enkelte medlemmer af en repræsenteret kategori?«
Retsforhandlingerne for Domstolen
32
Ved kendelse afsagt af Domstolens præsident den 2. september 2025, Across Fiduciaria m.fl. (C-684/24 og C-685/24, EU:C:2025:727), blev den forelæggende rets anmodning om, at de foreliggende sager undergives den fremskyndede procedure, der er fastsat i artikel 105 i Domstolens procesreglement, ikke taget til følge. Ved denne kendelse besluttede Domstolens præsident imidlertid, at sagerne skulle pådømmes forud for andre i henhold til procesreglementets artikel 53, stk. 3.
Om formaliteten
33
Ser-Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione er af den opfattelse, at de forelagte spørgsmål i sag C-685/24 er uden relevans og derfor ikke kan antages til realitetsbehandling. Den forelæggende ret har formuleret sine spørgsmål vedrørende den formodede lovlighed af medtagelsen i Italien af formueforvaltningsmandater, der er indgået af formueforvaltningsselskaber efter italiensk ret, i juridiske arrangementer, der har »en struktur og funktion, der svarer til truster« som omhandlet i artikel 31, stk. 1, i direktiv 2015/849, idet den har henvist til regler i italiensk ret til gennemførelse af dette direktiv, som i realiteten ikke foreskriver en sådan medtagelse.
34
I denne henseende bemærkes for det første, at i henhold til procesreglementets artikel 94 skal enhver anmodning om præjudiciel afgørelse indeholde »en kortfattet fremstilling af tvistens genstand og de relevante faktiske omstændigheder, således som de er fastslået af den forelæggende ret, eller i det mindste en fremstilling af de faktiske oplysninger, som ligger til grund for spørgsmålene«, »ordlyden af de nationale bestemmelser, som vil kunne finde anvendelse i den foreliggende sag, og i givet fald relevant national retspraksis« samt »en fremstilling af grundene til, at den forelæggende ret finder, at der er tvivl om fortolkningen eller gyldigheden af visse EU-retlige bestemmelser, samt af sammenhængen mellem disse bestemmelser og den nationale lovgivning, som finder anvendelse på tvisten i hovedsagen«.
35
For det andet er proceduren i henhold til artikel 267 TEUF baseret på en klar adskillelse mellem de nationale retters og Domstolens funktioner. Det er alene den nationale ret, der har kompetence til at fastlægge og vurdere hovedsagens faktiske omstændigheder og til at fortolke og anvende den nationale ret. Endvidere tilkommer det udelukkende den nationale ret, for hvilken en tvist er indbragt, og som har ansvaret for den retsafgørelse, der skal træffes, på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag at vurdere såvel nødvendigheden som relevansen af de spørgsmål, den forelægger Domstolen (dom af 7.11.2024, Centro di Assistenza Doganale Mellano, C-503/23, EU:C:2024:933, præmis 32 og den deri nævnte retspraksis).
36
I det foreliggende tilfælde har den forelæggende ret på detaljeret vis redegjort for den retlige og faktiske sammenhæng samt de grunde, der har foranlediget den til at rejse spørgsmålet om gyldigheden og fortolkningen af visse EU-retlige bestemmelser med henblik på at kunne afsige dom. Spørgsmålet om, hvorvidt de forudsætninger, som den forelæggende ret baserer sig på i forbindelse med sine spørgsmål, er fejlagtige, udgør desuden et spørgsmål, der vedrører de faktiske omstændigheder, og som det ikke tilkommer Domstolen at efterprøve rigtigheden af (dom af 27.2.2025, Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (Investeringsinstitutters forvaltningsordning), C-18/23, EU:C:2025:119, præmis 37 og den deri nævnte retspraksis).
37
Følgelig kan de forelagte spørgsmål i sag C-685/24 antages til realitetsbehandling.
Om de præjudicielle spørgsmål
Det femte spørgsmål i sag C-685/24
38
Det femte spørgsmål i sag C-685/24, som skal behandles først, vedrører ifølge sin ordlyd gyldigheden af artikel 31, stk. 1, 2 og 10, i direktiv 2015/849, henset til artikel 114 TEUF og artikel 288, stk. 3, TEUF samt princippet om effektiv virkning. Det fremgår imidlertid klart af de oplysninger, som den forelæggende ret har fremlagt til støtte for dette spørgsmål, at det nærmere bestemt vedrører overholdelsen af retssikkerhedsprincippet, idet den forelæggende ret har henvist til argumentationen fremført af visse af sagsøgerne i hovedsagen i sag C-685/24, hvorefter dette direktivs bestemmelser ikke er klare, præcise og forudsigelige i deres virkninger. Ifølge disse sagsøgere indeholder det nævnte direktiv ubestemte retlige begreber, såsom begrebet »svarer til«, uden at fastsætte de nødvendige fælles objektive kriterier
39
Det skal derfor lægges til grund, at den forelæggende ret med det nævnte spørgsmål har anmodet Domstolen om at afgøre, om artikel 31, stk. 1, 2 og 10, i direktiv 2015/849 er i strid med retssikkerhedsprincippet.
40
Det følger af fast retspraksis, at retssikkerhedsprincippet kræver dels, at retsreglerne er klare og præcise, dels at deres anvendelse er forudsigelig for borgerne, især når de kan have bebyrdende virkninger. Dette princip kræver bl.a., at en lovgivning giver de berørte mulighed for at få et nøjagtigt kendskab til omfanget af de forpligtelser, der derved pålægges dem, og at disse sidstnævnte ikke skal være i tvivl om deres rettigheder og pligter, således at de kan handle derefter (dom af 4.10.2024, Litauen m.fl. mod Parlamentet og Rådet (Mobilitetspakken), C-541/20 – C-555/20, EU:C:2024:818, præmis 158 og den deri nævnte retspraksis).
41
Disse krav kan imidlertid ikke forstås således, at de er til hinder for, at EU-lovgiver inden for en norm, som denne vedtager, anvender et abstrakt juridisk begreb, eller således at de pålægger, at en sådan abstrakt norm skal nævne de forskellige konkrete tilfælde, hvori begrebet kan finde anvendelse, for så vidt som lovgiver ikke på forhånd kan fastlægge alle disse tilfælde (dom af 4.10.2024, Litauen m.fl. mod Parlamentet og Rådet (Mobilitetspakken), C-541/20 – C-555/20, EU:C:2024:818, præmis 159 og den deri nævnte retspraksis).
42
Det er således ikke påkrævet, at en lovgivningsmæssig retsakt selv indeholder præciseringer af teknisk art, idet EU-lovgiver kan anvende en almindelig retlig ramme, som efter omstændighederne efterfølgende kan præciseres (dom af 4.10.2024, Litauen m.fl. mod Parlamentet og Rådet (Mobilitetspakken), C-541/20 – C-555/20, EU:C:2024:818, præmis 160 og den deri nævnte retspraksis).
43
Følgelig er den omstændighed, at en lov giver de myndigheder, der er ansvarlige for dens gennemførelse, en skønsmargen, ikke i sig selv i strid med kravet om forudsigelighed, forudsat at rækkevidden og fremgangsmåden i forbindelse med en sådan beføjelse er defineret tilstrækkeligt præcist, henset til det pågældende lovlige formål, til at give borgeren en hensigtsmæssig beskyttelse mod vilkårlighed (dom af 4.10.2024, Litauen m.fl. mod Parlamentet og Rådet (Mobilitetspakken), C-541/20 – C-555/20, EU:C:2024:818, præmis 161 og den deri nævnte retspraksis).
44
Hvad angår artikel 31 i direktiv 2015/849 fremgår det af dennes stk. 1, første afsnit, første punktum, at den finder anvendelse »på truster og andre typer juridiske arrangementer, såsom bl.a. fiducia, visse Treuhand-typer eller fideikommis, når sådanne arrangementer har en struktur og funktion, der svarer til truster«. Hertil tilføjes i artikel 31, stk. 1, første afsnit, andet punktum, at »[m]edlemsstaterne fastlægger de karakteristika, som er bestemmende for, hvornår juridiske arrangementer har en struktur og funktion, der svarer til truster, for så vidt angår sådanne juridiske arrangementer, som er reguleret af deres lovgivning«.
45
I overensstemmelse med artikel 31, stk. 2, i direktiv 2015/849 sikrer medlemsstaterne desuden, at forvaltere af truster eller personer, der varetager tilsvarende stillinger i lignende juridiske arrangementer som dem, der er omhandlet i denne artikel 31, stk. 1, meddeler visse specifikke oplysninger, hvis betingelserne i den nævnte artikel 31, stk. 2, er opfyldt.
46
Endelig fastsætter artikel 31, stk. 10, første afsnit, i direktiv 2015/849 for det første, at medlemsstaterne underretter Kommissionen om de forskellige kategorier og beskrivelser af karakteristika samt navnene på og, hvor det er relevant, retsgrundlaget for de i denne artikel 31, stk. 1 omhandlede truster og lignende juridiske arrangementer senest den 10. juli 2019. For det andet offentliggør Kommissionen i medfør af denne bestemmelse den samlede liste over sådanne truster og lignende juridiske arrangementer i Den Europæiske Unions Tidende senest den 10. september 2019.
47
Hvad angår begrebet »truster«, som artikel 31 i direktiv 2015/849 finder anvendelse på, bemærkes, at direktivet ikke definerer dette, og at sprogversionerne af direktivet udviser visse forskelle. Det nævnte begreb kan ikke desto mindre fortolkes tilstrækkeligt klart, eftersom der i størstedelen af sprogversionerne, herunder i den italienske, udtrykkeligt henvises til »truster«. Udtrykket »trust« er et juridisk begreb, der er udbredt i common law-landene, og for hvilket der, således som generaladvokaten har anført i punkt 45 og 46 i forslaget til afgørelse, findes en præcis definition i folkeretten.
48
Artikel 31 i direktiv 2015/849 finder ligeledes anvendelse på »andre typer juridiske arrangementer«, der i artikel 31, stk. 2 og 10, kvalificeres som »lignende juridiske arrangementer«. Som det fremgår af den nævnte artikel 31, stk. 1, andet punktum, og af 27. betragtning til direktiv 2018/843, påhviler det medlemsstaterne at identificere disse andre typer juridiske arrangementer, der reguleres af deres respektive lovgivninger.
49
I forbindelse med identifikationen af de nævnte andre typer juridiske arrangementer er medlemsstaterne bundet af den betingelse, der er fastsat i artikel 31, stk. 1, første afsnit, i direktiv 2015/849, hvorefter kun juridiske arrangementer, der har »en struktur og funktion, der svarer til truster«, er omfattet. I denne forbindelse skal medlemsstaterne tage hensyn til den risiko, der er forbundet med et bestemt juridisk arrangement, for at dette anvendes til hvidvask af penge og finansiering af terrorisme. Hovedformålet med direktiv 2015/849 er nemlig at forebygge, at det finansielle system anvendes til sådanne formål (jf. i denne retning dom af 29.1.2026, Steiermärkische Bank und Sparkasse m.fl., C-291/24, EU:C:2026:52, præmis 24 og den deri nævnte retspraksis).
50
Under disse omstændigheder er den lovgivningsteknik, som EU-lovgiver har valgt, i overensstemmelse med den retspraksis, der er nævnt i nærværende doms præmis 43, for så vidt som omfanget af og den nærmere fremgangsmåde for udøvelsen af den skønsmargen, som direktiv 2015/849 tillægger de myndigheder, der skal gennemføre direktivet, er defineret tilstrækkeligt præcist.
51
Som det fremgår af 29. betragtning til direktiv 2018/843, er det desuden netop med henblik på at sikre retssikkerheden, at medlemsstaterne i henhold til artikel 31, stk. 10, i direktiv 2015/849 er forpligtet til at underrette Kommissionen om de forskellige kategorier, beskrivelser af karakteristika samt navnene på og, hvor det er relevant, retsgrundlaget for truster og lignende juridiske arrangementer, og at Kommissionen er forpligtet til at offentliggøre den samlede liste over sådanne truster og lignende juridiske arrangementer. Disse forskrifter har således til formål at sikre, at de berørte personer er i stand til at få et nøjagtigt kendskab til omfanget af de forpligtelser, der påhviler dem, i overensstemmelse med den retspraksis, der er nævnt i nærværende doms præmis 40.
52
Der skal desuden også tages hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende på lovgivningsområdet. I 27. betragtning til direktiv 2018/843 nævnes nemlig den brede vifte af typer af truster, som findes i Unionen i dag, og en endnu større variation af lignende juridiske arrangementer. Domstolen har således allerede fastslået, at på grundlag af den generelle sammenhæng og de særlige omstændigheder vedrørende det område, der skal harmoniseres, er EU-lovgiver i henhold til artikel 114 TEUF blevet tillagt et skøn med hensyn til den mest hensigtsmæssige metode for indbyrdes tilnærmelse med henblik på at opnå det ønskede resultat, især inden for teknisk komplicerede områder (jf. i denne retning dom af 3.12.2019, Den Tjekkiske Republik mod Parlamentet og Rådet, C-482/17, EU:C:2019:1035, præmis 60 og den deri nævnte retspraksis).
53
I øvrigt er det argument, som visse af sagsøgerne i hovedsagen i sag C-685/24 har fremført, hvorefter mange medlemsstater har oplyst Kommissionen om, at der ikke findes juridiske arrangementer svarende til truster i deres retsorden, selv om der i alle medlemsstaternes retsordener findes juridiske arrangementer, der er identiske med mandater uden repræsentation, eller under alle omstændigheder juridiske arrangementer, der causa fiduciae adskiller den reelle ejer fra den juridiske ejer, uden relevans.
54
Dette argument vedrører nemlig spørgsmålet om, hvorvidt medlemsstaterne har overholdt de forpligtelser, der påhviler dem i henhold til artikel 31, stk. 1 og 10, i direktiv 2015/849, og kan ikke rejse tvivl om denne bestemmelses forenelighed med retssikkerhedsprincippet.
55
Heraf følger, at artikel 31, stk. 1, 2 og 10, i direktiv 2015/849 ikke tilsidesætter retssikkerhedsprincippet.
56
Henset til disse betragtninger skal det femte spørgsmål i sag C-685/24 besvares med, at undersøgelsen af dette spørgsmål ikke har frembragt forhold, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 31, stk. 1, 2 og 10, i direktiv 2015/849.
Det første til det fjerde spørgsmål i sag C-685/24
57
Med det første til det fjerde spørgsmål i sag C-685/24, som skal behandles samlet og i anden række, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 31, stk. 1, i direktiv 2015/849 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter formueforvaltningsmandater indgået af formueforvaltningsselskaber efter italiensk ret (mandato fiduciario) anses for at være omfattet af begrebet »andre typer juridiske arrangementer« som omhandlet i denne bestemmelse.
58
I denne henseende bemærkes indledningsvis, at den underretning, som en medlemsstat foretager i henhold til artikel 31, stk. 10, første afsnit, i direktiv 2015/849, ikke har bindende normativ karakter for så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt det pågældende juridiske arrangement er omfattet af dette begreb.
59
Som det fremgår af 29. betragtning til direktiv 2018/843, har denne underretning og Kommissionens offentliggørelse af den samlede liste over truster og lignende juridiske arrangementer nemlig til formål at gøre det lettere for de øvrige medlemsstater at identificere truster og lignende juridiske arrangementer for at sikre retssikkerheden og dermed, således som det fremgår af nærværende doms præmis 51, at sikre, at de berørte personer er i stand til at få et nøjagtigt kendskab til omfanget af de forpligtelser, der påhviler dem.
60
Efter denne præcisering skal det bemærkes, at artikel 31, stk. 1, i direktiv 2015/849 finder anvendelse »på truster og andre typer juridiske arrangementer, såsom bl.a. fiducia, visse Treuhand-typer eller fideikommis, når sådanne arrangementer har en struktur og funktion, der svarer til truster«.
61
Eftersom direktiv 2015/849 hverken definerer begrebet »andre typer juridiske arrangementer« eller begrebet »truster«, som dette førstnævnte begreb henviser til, skal fastlæggelsen af deres betydning og rækkevidde ske efter deres normale mening i sædvanlig sprogbrug, idet der tages hensyn til den sammenhæng, hvori de anvendes, og de mål, der forfølges med den lovgivning, som de udgør en del af (jf. analogt dom af 1.10.2020, Entoma, C-526/19, EU:C:2020:769, præmis 29 og den deri nævnte retspraksis).
62
I denne henseende bemærkes, således som det er anført i nærværende doms præmis 47, at for så vidt angår begrebet »truster« er der visse forskelle i sprogversionerne af artikel 31, stk. 1, i direktiv 2015/849, men de fleste henviser imidlertid udtrykkeligt til udtrykket »trust«, der betegner et almindeligt juridisk begreb i common law-landene. For at illustrere de »andre typer juridiske arrangementer«, som bestemmelsen henviser til, nævner den desuden »fiducia« og »visse Treuhand-typer eller fideikommis«.
63
Hvad angår begrebet »juridiske arrangementer« som omhandlet i artikel 31, stk. 1, i direktiv 2015/849 er der ligeledes visse forskelle i sprogversionerne af denne bestemmelse. Som den forelæggende ret har anført, kan dette begreb nemlig i den italienske version af den nævnte bestemmelse (istituti giuridici) forstås således, at det omfatter en samordnet lovgivning vedrørende et bestemt fænomen af retlig betydning. De formuleringer, der anvendes i den tyske version (Rechtsvereinbarungen) eller den engelske (legal arrangements), synes derimod at lægge vægt på den aftale, der er forhandlet mellem de involverede parter. Andre sprogversioner, såsom den spanske (instrumentos jurídicos) eller den franske (arrangements juridique) synes at henvise til situationer af forskellig karakter.
64
I lyset af disse forskelle mellem sprogversionerne af artikel 31, stk. 1, i direktiv 2015/849 kan begrebet »juridiske arrangementer« ikke fortolkes indskrænkende, dvs. således, at det forudsætter, at der findes en specifik lovgivning, der regulerer den pågældende transaktion, da dette ville svare til at tillægge en formulering, der er anvendt i en af sprogversionerne, større betydning end de øvrige sprogversioner, hvilket ville være uforeneligt med kravet om en ensartet anvendelse af EU-retten (jf. i denne retning dom af 12.2.2026, Opera Laboratori Fiorentini, C-313/24, EU:C:2026:91, præmis 28 og den deri nævnte retspraksis). Når dette er sagt, henviser denne artikel 31, stk. 1, der i størstedelen af sprogversionerne henviser til »typer« af juridiske arrangementer, til juridiske transaktioner, der kan kategoriseres på grundlag af deres særlige karakteristika. Denne fortolkning understøttes af den identifikations- og underretningsopgave, der påhviler medlemsstaterne i henhold til artikel 31, stk. 1, første afsnit, andet punktum, og artikel 31, stk. 10, første afsnit.
65
Anvendelsen af artikel 31 i direktiv 2015/849 på »andre typer juridiske arrangementer« som omhandlet i denne artikel 31, stk. 1, forudsætter desuden, at disse juridiske arrangementer har »en struktur og funktion, der svarer til truster«.
66
Hvad angår den sammenhæng, hvori artikel 31 i direktiv 2015/849 indgår, og de formål, der forfølges hermed, bemærkes, at denne artikel 31 er en del af dette direktivs kapitel III med overskriften »Oplysninger om reelt ejerskab«. I denne henseende fremhæves det i 12. og 14. betragtning til det nævnte direktiv, at det for at sikre effektiv gennemsigtighed er vigtigt at identificere fysiske personer, som udøver ejendomsret til eller kontrol over en juridisk enhed, og at det er af afgørende betydning, at der rådes over nøjagtige og opdaterede oplysninger om den reelle ejer.
67
Hvad nærmere bestemt angår de regler, der finder anvendelse på truster og lignende juridiske arrangementer, fremgår det af 27. betragtning til direktiv 2018/843, at formålet med den nationale ret til gennemførelse af disse bestemmelser bør være at forhindre anvendelsen af truster eller lignende juridiske arrangementer til hvidvask af penge, finansiering af terrorisme eller tilknyttede underliggende forbrydelser. I denne forbindelse præciseres det i 28. betragtning til dette direktiv, at risiciene for hvidvask af penge og finansiering af terrorisme kan variere afhængigt af de særlige karakteristika ved typen af trusten eller det lignende juridiske arrangement.
68
I denne henseende har Kommissionen i sit skriftlige indlæg for Domstolen anført, at indførelsen af begrebet »andre typer juridiske arrangementer« inden for rammerne af direktiv 2015/849 gør det muligt i anvendelsesområdet for direktivets artikel 31 at medtage kategorier af transaktioner, som, selv om de ikke kvalificeres som »truster«, giver anledning til en adskillelse mellem den reelle ejer af aktiver og den forvalter, der er betroet disse aktiver, og som indgår forbindelser med tredjemand inden for rammerne af forvaltningen heraf, hvilket skaber en »slørende virkning«, der skjuler den reelle ejer eller disse retlige forbindelser over for tredjemand.
69
Som anført i nærværende doms præmis 49 skal medlemsstaterne ved identifikationen af »andre typer juridiske arrangementer« som omhandlet i artikel 31, stk. 1, i direktiv 2015/849 følgelig tage hensyn til den risiko, der er forbundet med et bestemt juridisk arrangement, for at dette anvendes til hvidvask af penge og finansiering af terrorisme.
70
I det foreliggende tilfælde har den forelæggende ret præciseret, at formueforvaltningsmandatet (mandato fiduciario) ikke er genstand for en fuldstændig retlig ramme, men at de kategorier af økonomiske transaktioner, der henhører under oprettelsen af formueforvaltningstransaktionen, er helt forskellige alt efter deres struktur, funktion og virkninger. Det fremgår desuden af forelæggelsesafgørelsen i sag C-685/24, at dette formueforvaltningsmandat synes at have strukturelle og funktionelle karakteristika, der bringer dem tættere på truster. Der er navnlig tale om en mekanisme til anbringelse af en persons aktiver i en anden persons navn med henblik på administration og forvaltning heraf, hvilket indebærer en adskillelse mellem den person, der administrerer og forvalter dette aktiv, og den person, der overdrager denne opgave til forvalteren, og i hvis interesse denne opgave udføres, på grundlag af en formueforvaltningsrelation. Den forelæggende ret har desuden henvist til den »slørende virkning«, som placeringen af de nævnte aktiver i forvalterens navn indebærer, idet sidstnævnte udøver en »skærmende funktion«, der gør det muligt at skjule mandatgiverens identitet, hvilket udgør et relevant element i forhold til det hovedformål, der forfølges med direktiv 2015/849.
71
Under disse omstændigheder kan formueforvaltningsmandater, der er indgået af formueforvaltningsselskaber efter italiensk ret (mandato fiduciario), være omfattet af begrebet »andre typer juridiske arrangementer« som omhandlet i artikel 31, stk. 1, i direktiv 2015/849, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
72
Det er i denne henseende uden betydning, at placeringen af aktiver i den forvalters navn, der er indsat i medfør af formueforvaltningsmandatet, ifølge den forelæggende ret sker uden overdragelse af ejendomsretten. En sådan overdragelse af ejendomsret kan nemlig ikke anses for at udgøre en obligatorisk betingelse for at kvalificere transaktioner som »andre typer juridiske arrangementer« som omhandlet i artikel 31, stk. 1, i direktiv 2015/849. Selv om 29. betragtning til direktiv 2018/843 i denne forbindelse som eksempel henviser til at »adskille eller afbryde det juridiske ejerskab fra det reelle ejerskab af aktiver«, tillægger den imidlertid ikke en overdragelse af ejendomsret karakter af obligatorisk betingelse.
73
Den betragtning, der er anført i nærværende doms præmis 71, drages i øvrigt heller ikke i tvivl af den argumentation, som sagsøgerne i sag C-685/24 har fremført, hvorefter de forskellige nationale lovgivninger, der regulerer formueforvaltningsselskabers aktiviteter, allerede er tilstrækkelige til at efterleve målene med direktiv 2015/849. I denne henseende er det tilstrækkeligt at bemærke, således som den forelæggende ret har redegjort detaljeret for i forelæggelsesafgørelsen i sag C-685/24, at disse nationale lovgivninger pålægger forpligtelser, der ikke fuldt ud svarer til dem, der er fastsat i dette direktivs artikel 31, idet denne artikel forfølger mere omfattende og forskellige formål med hensyn til gennemsigtighed og forebyggelse.
74
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det første til det fjerde spørgsmål i sag C-685/24 besvares med, at artikel 31, stk. 1, i direktiv 2015/849 skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter formueforvaltningsmandater indgået af formueforvaltningsselskaber efter italiensk ret (mandato fiduciario) anses for at være omfattet af begrebet »andre typer juridiske arrangementer« som omhandlet i denne bestemmelse.
Det første spørgsmål i sag C-684/24
75
Med det første spørgsmål i sag C-684/24, som skal behandles i tredje række, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 31, stk. 4, første afsnit, litra c), i direktiv 2015/849 er gyldig, henset til chartrets artikel 7 og 8 samt EMRK’s artikel 8.
76
For så vidt som den forelæggende ret har nævnt EMRK’s artikel 8, bemærkes indledningsvis, at selv om de grundlæggende rettigheder, som er anerkendt i EMRK, udgør generelle principper i EU-retten, således som det bekræftes af artikel 6, stk. 3, TEU, og selv om chartrets artikel 52, stk. 3, bestemmer, at de af chartrets rettigheder, som svarer til dem, der er sikret ved EMRK, har samme betydning og omfang som i denne konvention, udgør EMRK ikke et retligt instrument, der er formelt integreret i Unionens retsorden, idet Unionen ikke har tiltrådt den. Legalitetskontrollen af EU-retsakter skal således alene foretages i forhold til de grundlæggende rettigheder, der er sikret ved chartret, i det foreliggende tilfælde chartrets artikel 7 og 8 (jf. i denne retning dom af 15.2.2016, N., C-601/15, EU:C:2016:84, præmis 45 og 46 og den deri nævnte retspraksis).
Adgangen for enhver fysisk eller juridisk person, der kan påvise en legitim interesse i oplysninger om reelt ejerskab af en trust eller et lignende juridisk arrangement
77
Chartrets artikel 7 fastsætter, at enhver har ret til respekt for sit privatliv og familieliv, sit hjem og sin kommunikation, mens dets artikel 8, stk. 1, udtrykkeligt tillægger enhver person ret til beskyttelse af personoplysninger, der vedrører den pågældende.
78
Som det fremgår af artikel 31, stk. 1, andet afsnit, og artikel 31, stk. 2 og 3a, i direktiv 2015/849, er medlemsstaterne forpligtet til at fastsætte, at bestemte oplysninger om reelt ejerskab af en trust eller et lignende juridisk arrangement indhentes og opbevares. Med henblik på anvendelsen af denne bestemmelse er begrebet »reelle ejer« defineret i dette direktivs artikel 3, nr. 6), litra b) og c).
79
I medfør af artikel 31, stk. 4, første afsnit, litra c), i direktiv 2015/849 sikrer medlemsstaterne, at oplysningerne om reelt ejerskab af en trust eller et lignende juridisk arrangement i ethvert tilfælde er tilgængelige for enhver fysisk eller juridisk person, der kan godtgøre at have en legitim interesse. De oplysninger, som er tilgængelige i overensstemmelse med denne artikel 31, stk. 4, andet afsnit, omfatter den reelle ejers navn, fødselsmåned og -år, bopælsland og statsborgerskab samt art og omfang af den reelle ejers rettigheder.
80
I artikel 31, stk. 4, tredje afsnit, tilføjes, at medlemsstaterne under betingelser, som skal fastsættes i national ret, kan give adgang til supplerende oplysninger, der tillader identifikation af den reelle ejer, idet disse supplerende oplysninger som minimum omfatter fødselsdato eller kontaktoplysninger, i overensstemmelse med databeskyttelsesreglerne. Medlemsstaterne kan desuden give mulighed for en bredere adgang til oplysningerne i registret i overensstemmelse med deres nationale lovgivning.
81
I denne henseende bemærkes, at eftersom de oplysninger, der er omhandlet i artikel 31, stk. 4, andet afsnit, i direktiv 2015/849, indeholder oplysninger om identificerede fysiske personer, nemlig de reelle ejere af en trust eller et lignende juridisk arrangement, berører adgangen hertil for enhver fysisk eller juridisk person, der kan godtgøre en legitim interesse, disse reelle ejeres grundlæggende ret til respekt for privatlivet, der er sikret ved chartrets artikel 7, uden at det i denne sammenhæng er relevant, at disse oplysninger kan vedrøre erhvervsmæssig virksomhed. Denne tilrådighedsstillelse af de nævnte oplysninger udgør desuden en behandling af personoplysninger, der er omfattet af chartrets artikel 8 (jf. analogt dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 38 og den deri nævnte retspraksis).
82
Det skal ligeledes bemærkes, således som det fremgår af fast retspraksis, at tilrådighedsstillelse af personoplysninger for tredjemænd udgør et indgreb i de grundlæggende rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7 og 8, uanset hvad de videregivne oplysninger efterfølgende bruges til. I denne henseende er det uden betydning, om de pågældende oplysninger vedrørende privatlivet er følsomme oplysninger, eller om indgrebet har medført eventuelle ubehageligheder for de berørte (dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 39 og den deri nævnte retspraksis).
83
Adgangen for enhver fysisk eller juridisk person, der kan godtgøre en legitim interesse, til oplysningerne om de reelle ejere af en trust eller et lignende juridisk arrangement, der er fastsat i artikel 31, stk. 4, første afsnit, litra c), i direktiv 2015/849, udgør derfor et indgreb i de rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7 og 8.
Begrundelsen for det omhandlede indgreb
84
De grundlæggende rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7 og 8, er ikke absolutte rettigheder, men skal ses i sammenhæng med deres funktion i samfundet (dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 45 og den deri nævnte retspraksis).
85
I henhold til chartrets artikel 52, stk. 1, første punktum, skal enhver begrænsning i udøvelsen af de rettigheder og friheder, der anerkendes ved chartret, være fastlagt i lovgivningen og respektere disses væsentligste indhold. Ifølge chartrets artikel 52, stk. 1, andet punktum, kan der under iagttagelse af proportionalitetsprincippet kun indføres begrænsninger af disse rettigheder og friheder, såfremt disse er nødvendige og faktisk svarer til mål af almen interesse, der er anerkendt af Unionen, eller et behov for beskyttelse af andres rettigheder og friheder. I denne henseende er det i chartrets artikel 8, stk. 2, præciseret, at personoplysninger navnlig skal behandles »til udtrykkeligt angivne formål og på grundlag af de berørte personers samtykke eller på et andet berettiget ved lov fastsat grundlag«.
– Overholdelsen af legalitetsprincippet
86
For så vidt angår kravet om, at enhver begrænsning i udøvelsen af de grundlæggende rettigheder skal være fastlagt i lovgivningen, indebærer dette krav, at den retsakt, som tillader et indgreb i disse rettigheder, selv skal definere rækkevidden af begrænsningen i udøvelsen af den pågældende rettighed, idet det skal præciseres dels, at dette krav ikke udelukker, at denne begrænsning formuleres så åbent, at den kan tilpasses forskellige situationer og ændrede omstændigheder, dels at Domstolen om nødvendigt ved fortolkning kan præcisere den konkrete rækkevidde af den nævnte begrænsning både med hensyn til selve ordlyden af den omhandlede EU-lovgivning og med hensyn til dens almindelige opbygning og de formål, den forfølger, som fortolket i lyset af de grundlæggende rettigheder, som er sikret ved chartret (dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 47 og den deri nævnte retspraksis).
87
I denne henseende bemærkes, at den begrænsning i udøvelsen af de grundlæggende rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7 og 8, som følger af, at enhver fysisk eller juridisk person, der kan godtgøre en legitim interesse, har adgang til oplysninger om de reelle ejere af en trust eller et lignende juridisk arrangement, er fastsat i en lovgivningsmæssig EU-retsakt, nemlig direktiv 2015/849. I denne sammenhæng præciserer dette direktivs artikel 31, stk. 1, andet afsnit, artikel 31, stk. 2, og artikel 31, stk. 4, andet afsnit, på udtømmende vis, hvilke oplysninger der skal indhentes, og i hvilket omfang disse oplysninger er tilgængelige for personer, der kan godtgøre en legitim interesse.
88
Det nævnte direktivs artikel 31, stk. 4, tredje afsnit, overlader ganske vist medlemsstaterne en skønsmargen med hensyn til enten at give adgang til supplerende oplysninger, der tillader identifikation af den reelle ejer, herunder som minimum fødselsdato eller kontaktoplysninger, eller en bredere adgang til de oplysninger, der opbevares i registret. Denne skønsmargen er imidlertid afgrænset af kravet om, at betingelserne for adgang til disse supplerende oplysninger skal »fastsættes i national ret«, og at den bredere adgang til oplysningerne i registret skal være »i overensstemmelse med [...] national lovgivning«.
89
Samme direktivs artikel 31 fastsætter i stk. 7a, under hvilke betingelser medlemsstaterne kan fastsætte undtagelser fra den i artikel 31, stk. 4, første afsnit, litra c), fastsatte adgang for enhver fysisk eller juridisk person, der kan godtgøre en legitim interesse, til oplysninger om de reelle ejere af en trust eller lignende juridisk arrangement.
90
På denne baggrund skal legalitetsprincippet anses for at være opfyldt.
– Respekten for det væsentligste indhold af de grundlæggende rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7 og 8
91
For så vidt angår respekten for det væsentligste indhold af de grundlæggende rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7 og 8, bemærkes, at de oplysninger, der udtrykkeligt henvises til i artikel 31, stk. 4, andet afsnit, i direktiv 2015/849, kan klassificeres i to forskellige kategorier af oplysninger, hvoraf den første omfatter oplysninger om den reelle ejers identitet (navn, fødselsmåned og -år, bopælsland samt statsborgerskab), og den anden omfatter oplysninger af økonomisk karakter (art og omfang af den reelle ejers rettigheder) (jf. i denne retning dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 50).
92
Selv om det er korrekt, at artikel 31, stk. 4, andet afsnit, i direktiv 2015/849 gør det muligt for medlemsstaterne at give adgang til supplerende oplysninger, forholder det sig ikke desto mindre således, at i overensstemmelse med denne artikel 31, stk. 1, andet afsnit, kan kun »passende« oplysninger om de reelle ejere og de reelle ejeres rettigheder indhentes, opbevares og følgelig potentielt gøres tilgængelige, hvilket navnlig udelukker informationer, der ikke står i et passende forhold til direktivets formål (jf. i denne retning dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 51).
93
Det fremgår således ikke, at tilrådighedsstillelse af oplysninger, der står i et sådant passende forhold, på nogen måde kan skade det væsentligste indhold af de grundlæggende rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7 og 8 (jf. i denne retning dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 52).
94
I denne sammenhæng skal det ligeledes bemærkes, at enhver indsamling, opbevaring og tilrådighedsstillelse af oplysninger i henhold til direktiv 2015/849 fuldt ud skal opfylde de krav, der følger af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse) (EUT 2016, L 119, s. 1) (dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 53).
95
På denne baggrund respekterer det indgreb, som udgøres af adgangen for enhver fysisk eller juridisk person, der kan godtgøre en legitim interesse, til oplysninger om de reelle ejere af en trust eller et lignende juridisk arrangement, der er fastsat i artikel 31, stk. 4, første afsnit, litra c), i direktiv 2015/849, det væsentligste indhold af de grundlæggende rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7 og 8. (jf. i denne retning dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 54).
– Målet af almen interesse, der er anerkendt af Unionen
96
Direktiv 2015/849 har ifølge selve ordlyden af dets artikel 1, stk. 1, til formål at forebygge anvendelse af Unionens finansielle system til hvidvask af penge og finansiering af terrorisme. I denne henseende præciseres det i fjerde betragtning til direktiv 2018/843, at forfølgelsen af dette mål kun kan være effektiv, hvis omgivelserne er ugunstige for kriminelle, og at øgning af den overordnede gennemsigtighed på det økonomiske og finansielle miljø i Unionen kan være et effektivt afskrækkende middel (dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 55).
97
Hvad nærmere bestemt angår det formål, der forfølges med adgangen for enhver fysisk eller juridisk person, der kan godtgøre en legitim interesse, til oplysningerne om de reelle ejere af en trust eller et lignende juridisk arrangement, der er indført ved direktiv 2018/843, fremgår det af 29. og 30. betragtning til dette direktiv, at offentlig adgang til oplysninger om disse reelle ejere kan bidrage til at bekæmpe misbrug af truster og lignende juridiske arrangementer til hvidvask af penge eller finansiering af terrorisme.
98
I denne sammenhæng fremgår det af 30. betragtning til det nævnte direktiv, at denne offentlige adgang giver civilsamfundet, herunder pressen eller civilsamfundsorganisationer, bedre mulighed for at kontrollere oplysninger og bidrager til at bevare tilliden til integriteten i forretningstransaktioner og det finansielle system. Desuden præciseres det i 32. betragtning til direktiv 2018/843, at investorers og den brede offentligheds tillid til de finansielle markeder i vid udstrækning afhænger af, om der findes præcise regler for offentliggørelse, som skaber gennemsigtighed vedrørende selskabers og andre juridiske enheders samt visse typer af trusters og lignende juridiske arrangementers reelle ejerskab og kontrolstrukturer.
99
Heraf følger, at EU-lovgiver ved at fastsætte adgang for enhver fysisk eller juridisk person, der kan godtgøre en legitim interesse, til oplysningerne om de reelle ejere af en trust eller et lignende juridisk arrangement har til hensigt at forebygge hvidvask af penge og finansiering af terrorisme ved gennem øget gennemsigtighed at skabe et miljø, der i mindre grad kan anvendes til disse formål (jf. i denne retning dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 58).
100
Dette formål udgør således et mål af almen interesse, der kan begrunde endog alvorlige indgreb i de grundlæggende rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7 og 8 (dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 59 og den deri nævnte retspraksis).
– Det omhandlede indgrebs egnethed, nødvendighed og forholdsmæssighed
101
Kravet om, at foranstaltninger, der indebærer et indgreb i de rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7 og 8, skal være forholdsmæssige, indebærer ifølge fast retspraksis overholdelse af kravene om egnethed og nødvendighed samt af det krav, der vedrører disse foranstaltningers forholdsmæssighed i forhold til det forfulgte formål (dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 63 og den deri nævnte retspraksis).
102
Mere specifikt skal undtagelser fra og begrænsninger i beskyttelsen af personoplysninger begrænses til det strengt nødvendige, hvorved det forudsættes, at såfremt det er muligt at vælge mellem flere egnede foranstaltninger i forhold til de tilsigtede legitime mål, skal den mindst bebyrdende foranstaltning vælges. Desuden kan et mål af almen interesse ikke forfølges uden hensyntagen til den omstændighed, at målet skal forenes med de grundlæggende rettigheder, der er berørt af foranstaltningen, ved at foretage en rimelig afvejning mellem på den ene side målet af almen interesse og på den anden side de pågældende rettigheder med henblik på at sikre, at ulemperne ved denne foranstaltning ikke er uforholdsmæssige i forhold til de tilsigtede mål. Muligheden for at begrunde en begrænsning af de rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7 og 8, skal således vurderes ved at bedømme alvoren af det indgreb, som denne begrænsning indebærer, og ved at kontrollere, at betydningen af det mål af almen interesse, der forfølges med den nævnte begrænsning, står i forhold til denne alvor (dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 64 og den deri nævnte retspraksis).
103
For at opfylde kravet om forholdsmæssighed skal den pågældende lovgivning, der medfører det omhandlede indgreb, i øvrigt ligeledes fastsætte klare og præcise regler, der regulerer rækkevidden og anvendelsen af de foranstaltninger, som lovgivningen fastsætter, og opstille en række mindstekrav, således at de berørte personer råder over tilstrækkelige garantier, der gør det muligt effektivt at beskytte deres personoplysninger mod risikoen for misbrug. Denne lovgivning skal navnlig angive, under hvilke omstændigheder og på hvilke betingelser der kan vedtages en foranstaltning om behandling af sådanne oplysninger, hvorved det sikres, at indgrebet begrænses til det strengt nødvendige. Nødvendigheden af at råde over sådanne garantier er så meget desto større, når personoplysningerne stilles til rådighed for offentligheden og følgelig for et potentielt ubegrænset antal personer, og er af en sådan karakter, at de kan afsløre følsomme oplysninger om de berørte personer (dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 65 og den deri nævnte retspraksis).
104
I overensstemmelse med denne retspraksis skal det for det første undersøges, om adgangen for enhver fysisk eller juridisk person, der kan godtgøre en legitim interesse, til oplysningerne om de reelle ejere af en trust eller et lignende juridisk arrangement er egnet til at nå det tilsigtede mål af almen interesse, for det andet, om det indgreb i de rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7 og 8, som følger af en sådan adgang, er begrænset til det strengt nødvendige i den forstand, at formålet ikke med rimelighed kan nås lige så effektivt ved andre midler, der er mindre indgribende i de berørte personers grundlæggende rettigheder, og for det tredje, om indgrebet er uforholdsmæssigt i forhold til dette formål, hvilket indebærer en afvejning af vigtigheden af dette formål i forhold til alvoren af det nævnte indgreb (jf. i denne retning dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 66).
105
For det første skal det fastslås, at adgangen for enhver fysisk eller juridisk person, der kan godtgøre en legitim interesse, til oplysningerne om de reelle ejere af en trust eller et lignende juridisk arrangement er egnet til at bidrage til virkeliggørelsen af det mål af almen interesse, der er nævnt i nærværende doms præmis 99, om forebyggelse af hvidvask af penge og finansiering af terrorisme, eftersom indførelsen af denne adgang og den øgede gennemsigtighed, der følger heraf, bidrager til at skabe et miljø, der er mindre grad kan anvendes til sådanne formål (jf. i denne retning dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 67).
106
For det andet kan en lovgivning som den, der er fastsat i artikel 31, stk. 4, første afsnit, litra c), i direktiv 2015/849, hvorefter der gives adgang til oplysninger til medlemmer af offentligheden, som kan godtgøre en legitim interesse, principielt begrænse indgrebet i de rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7 og 8, til det strengt nødvendige.
107
Enhver begrænsning af adgangen til alene de kompetente myndigheder og forpligtede enheder, der er omhandlet i artikel 31, stk. 4, litra a) og b), i direktiv 2015/849, vil derimod nødvendigvis være til hinder for gennemførelsen af målet om gennem øget gennemsigtighed at forebygge hvidvask af penge og finansiering af terrorisme.
108
Hvad for det tredje angår spørgsmålet om, hvorvidt det omhandlede indgreb er uforholdsmæssigt i forhold til dette formål, skal det for det første fremhæves, at dette formål er vigtigt, hvilket, således som det er anført i nærværende doms præmis 100, kan begrunde endog alvorlige indgreb i de grundlæggende rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7 og 8.
109
Hvad angår alvoren af indgrebet er det for det andet korrekt, at de oplysninger, der stilles til rådighed, og som vedrører den reelle ejers identitet samt art og omfang af den reelle ejers rettigheder, kan gøre det muligt at tegne en profil vedrørende visse personlige identifikationsoplysninger og den pågældendes økonomiske situation.
110
I dom af 22. november 2022, Luxembourg Business Registers (C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 41-44), fastslog Domstolen, at adgangen til disse oplysninger for ethvert medlem af offentligheden og dermed et potentielt ubegrænset antal personer udgør et alvorligt indgreb i de grundlæggende rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7 og 8.
111
Det fremgår imidlertid af denne dom, at sammenlignet med en sådan ordning udgør en ordning, der ud over de kompetente myndigheders og visse enheders adgang foreskriver adgang for enhver person eller organisation, der kan godtgøre en legitim interesse, et væsentligt mindre alvorligt indgreb i disse grundlæggende rettigheder (jf. i denne retning dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 85).
112
Det skal tilføjes, at EU-lovgiver i artikel 31, stk. 7a, i direktiv 2015/849 udtrykkeligt har taget hensyn til forskellige risici, som en reel ejer kan være udsat for, og har tilladt medlemsstaterne at fastsætte en undtagelse med hensyn til adgangen til alle eller dele af de oplysninger, der vedrører den pågældende. Desuden kan medlemsstaterne i overensstemmelse med dette direktivs artikel 31, stk. 4a og 5, gøre tilrådighedsstillelsen af de pågældende oplysninger betinget af onlineregistrering og skal sikre, at de opbevarede oplysninger er passende, nøjagtige og aktuelle.
113
Hvad i øvrigt angår den forelæggende rets tvivl med hensyn til den omstændighed, at EU-lovgiver hverken har præciseret eller defineret rækkevidden af begrebet »legitim interesse« og har overladt det til medlemsstaterne at definere dette begreb, skal det bemærkes, således som generaladvokaten har anført i punkt 64-67 i forslaget til afgørelse, at den generelle opbygning af og formålene med direktiv 2015/849 gør det muligt at afgrænse rækkevidden af dette begreb således, at en person, der ønsker at få adgang til oplysninger om de reelle ejere af en trust eller et lignende juridisk arrangement, skal dokumentere sin legitime interesse med hensyn til formålet om forebyggelse og bekæmpelse af hvidvask af penge.
114
Som det præciseres i 14. betragtning til direktiv 2015/849, bør medlemsstaterne nemlig sikre, at personer med en legitim interesse med hensyn til hvidvask af penge, finansiering af terrorisme og tilknyttede underliggende forbrydelser, såsom korruption, skattemæssige overtrædelser og svig, får adgang til oplysninger om reelt ejerskab.
115
Som Domstolen allerede har fastslået med henvisning til 30. betragtning til direktiv 2018/843, har såvel pressen som de civilsamfundsorganisationer, der har en forbindelse til forebyggelsen og bekæmpelsen af hvidvask af penge og finansiering af terrorisme, desuden en legitim interesse i tilgå oplysningerne om reelt ejerskab. Det samme gælder de personer, der ligeledes er nævnt i denne betragtning, som ønsker at få kendskab til identiteten af de reelle ejere af et selskab eller en anden juridisk enhed, fordi de overvejer at indgå i transaktioner med disse, eller finansieringsinstitutter og myndigheder, der er involveret i bekæmpelsen af lovovertrædelser i forbindelse med hvidvask af penge eller finansiering af terrorisme, for så vidt som disse sidstnævnte enheder ikke allerede har adgang til de omhandlede oplysninger på grundlag af artikel 31, stk. 4, første afsnit, litra a) og b), i direktiv 2015/849 (jf. i denne retning dom af 22.11.2022, Luxembourg Business Registers, C-37/20 og C-601/20, EU:C:2022:912, præmis 74).
116
Det fremgår derudover af 42. betragtning til direktiv 2018/843, at definitionen af begrebet »legitim interesse« i medlemsstaternes ret ikke bør være begrænset til verserende administrative eller juridiske procedurer og, hvor det er relevant, bør gøre det muligt at tage hensyn til det forebyggende arbejde på området for bekæmpelse af hvidvask af penge, finansiering af terrorisme og tilknyttede underliggende forbrydelser, der gennemføres af NGO’er og undersøgende journalister.
117
Under disse omstændigheder opfylder rækkevidden af begrebet »legitim interesse« som omhandlet i artikel 31, stk. 4, første afsnit, litra c), i direktiv 2015/849, der således er præciseret i lyset af den omhandlede lovgivnings ordlyd, opbygning og formål, det krav om klarhed og præcision, der er nævnt i nærværende doms præmis 103.
118
Det indgreb, som adgangen for enhver fysisk eller juridisk person, der kan godtgøre en legitim interesse, til oplysninger om de reelle ejere af en trust eller et lignende juridisk arrangement, indebærer i de grundlæggende rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7 og 8, er derfor ikke uforholdsmæssigt i forhold til det mål, som EU-lovgiver forfølger.
119
Det følger af samtlige ovenstående betragtninger, at undersøgelsen af det første spørgsmål i sag C-684/24 ikke har frembragt forhold, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 31, stk. 4, første afsnit, litra c), i direktiv 2015/849.
Det sjette spørgsmål i sag C-685/24
120
Med det sjette spørgsmål i sag C-685/24, som skal behandles i fjerde række, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 31, stk. 4, første afsnit, litra c), i direktiv 2015/849 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, der giver adgang til oplysninger om de reelle ejere af en trust eller et lignende juridisk arrangement til privatpersoner, herunder personer med en almen interesse, som kan godtgøre at have en relevant og særskilt retlig interesse, såfremt det er nødvendigt at opnå kendskab til disse reelle ejere for at varetage eller forsvare en interesse, der svarer til en retligt beskyttet situation, og såfremt disse personer råder over beviser for, at den reelle ejer ikke er den juridiske ejer, idet denne nationale lovgivning desuden kræver, at denne retlige interesse skal være direkte, konkret og aktuel, og at den for enheder, der repræsenterer almene interesser, ikke er sammenfaldende med interesserne hos personer, der tilhører den repræsenterede kategori.
121
Dette spørgsmål vedrører i det væsentlige den forelæggende rets tvivl om, hvorvidt den nationale lovgivning, der gennemfører artikel 31, stk. 4, første afsnit, litra c), i direktiv 2015/849, er forenelig med EU-retten, som er knyttet til argumentationen om, at denne lovgivning tillader en alt for bred adgang til oplysninger om reelle ejere.
122
I denne henseende bemærkes, at medlemsstaterne råder over en skønsmargen ved fastlæggelsen af gennemførelsesforanstaltninger, der kan tilpasses forskellige tænkelige situationer (jf. i denne retning dom af 29.1.2008, Promusicae, C-275/06, EU:C:2008:54, præmis 67).
123
Ved gennemførelsen af foranstaltninger til gennemførelse af et direktiv påhviler det imidlertid medlemsstaternes myndigheder ikke blot at fortolke deres nationale ret på en måde, der er forenelig med dette direktiv, men også at sikre, at de ikke lægger en fortolkning heraf til grund, som kommer i konflikt med de grundlæggende rettigheder, der beskyttes ved Unionens retsorden, eller med andre generelle principper, som er anerkendt i denne retsorden (jf. i denne retning dom af 29.1.2008, Promusicae, C-275/06, EU:C:2008:54, præmis 68, og af 21.6.2022, Ligue des droits humains, C-817/19, EU:C:2022:491, præmis 87 og den deri nævnte retspraksis).
124
Som generaladvokaten har anført i punkt 70 i forslaget til afgørelse, skal de kompetente myndigheder derfor anlægge en fortolkning af begrebet »legitim interesse«, som sikrer den rette balance mellem på den ene side målet om at forebygge og bekæmpe hvidvask af penge og finansiering af terrorisme, der forfølges med direktiv 2015/849, og på den anden side de rettigheder, der er beskyttet ved chartrets artikel 7 og 8. De kan således hverken systematisk afslå adgang til oplysningerne om de reelle ejere eller omvendt konsekvent imødekomme anmodninger om adgang.
125
I det foreliggende tilfælde skal det bemærkes, således som generaladvokaten har anført i punkt 68 i forslaget til afgørelse, at den italienske lovgiver ved den nationale lovgivning, der er genstand for det sjette spørgsmål i sag C-685/24, har reguleret de betingelser, hvorunder privatpersoner kan få adgang til oplysninger om de reelle ejere, idet den har præciseret begrebet »legitim interesse«, samtidig med at den overlader de kompetente myndigheder en skønsmargen, der skal anvendes i den konkrete sag.
126
I denne henseende har den forelæggende ret, der alene har kompetence til at fortolke national ret, for det første præciseret, at den i hovedsagerne omhandlede nationale lovgivning både kræver, at der foreligger en relevant og særskilt retlig interesse, og at adgangen er nødvendig for at varetage eller forsvare en interesse, der svarer til en retligt beskyttet situation. Den forelæggende ret har for det andet anført, at henvisningen i denne lovgivning til den »særskilte« karakter af denne interesse skal forstås således, at den henviser til de formål, der forfølges med direktiv 2015/849.
127
Som generaladvokaten har anført i punkt 70 i forslaget til afgørelse, skal de kompetente myndigheder i øvrigt anlægge en fortolkning af begrebet »legitim interesse«, som sikrer den rette balance mellem på den ene side målet om at forebygge og bekæmpe hvidvask af penge og finansiering af terrorisme og på den anden side de rettigheder, der er beskyttet ved chartrets artikel 7 og 8.
128
Under disse omstændigheder fremgår det ikke på grundlag af de oplysninger, som Domstolen råder over, og med forbehold af de endelige vurderinger, som det påhviler den forelæggende ret at foretage, at den italienske lovgiver har overskredet den skønsmargen, som den rådede over i forbindelse med gennemførelsen af artikel 31, stk. 4, første afsnit, litra c), i direktiv 2015/849.
129
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det sjette spørgsmål i sag C-685/24 besvares med, at artikel 31, stk. 4, første afsnit, litra c), i direktiv 2015/849 skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, der giver adgang til oplysninger om de reelle ejere af en trust eller et lignende juridisk arrangement til privatpersoner, herunder personer med en almen interesse, som kan godtgøre at have en relevant og særskilt retlig interesse, såfremt det er nødvendigt at opnå kendskab til disse reelle ejere for at varetage eller forsvare en interesse, der svarer til en retligt beskyttet situation, og såfremt disse personer råder over beviser for, at den reelle ejer ikke er den juridiske ejer, idet denne nationale lovgivning desuden kræver, at denne retlige interesse skal være direkte, konkret og aktuel, og at den for enheder, der repræsenterer almene interesser, ikke er sammenfaldende med interesserne hos personer, der tilhører den repræsenterede kategori.
Det andet spørgsmål i sag C-684/24
130
Med det andet spørgsmål i sag C-684/24, som skal behandles i femte og sidste række, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 31, stk. 7a, i direktiv 2015/849, sammenholdt med chartrets artikel 47, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, der giver et administrativt, ikke-retsligt organ beføjelse til at indrømme en undtagelse vedrørende adgangen til oplysninger om de reelle ejere af en trust eller et lignende juridisk arrangement i henhold til denne artikel 31, stk. 7a, og som ikke fastsætter, at den pågældende reelle ejer har mulighed for midlertidig retsbeskyttelse, når en sådan undtagelse ikke indrømmes.
131
Det fremgår af artikel 31, stk. 7a, første punktum, i direktiv 2015/849, at i ekstraordinære situationer, som fastsættes i national ret, hvor den adgang for enhver fysisk eller juridisk person, der kan godtgøre en legitim interesse, ville udsætte den reelle ejer for en eller flere af de i denne bestemmelse nævnte risici, eller hvis den reelle ejer er mindreårig eller på anden måde juridisk umyndig, kan medlemsstaterne i det enkelte tilfælde indrømme en undtagelse til en sådan adgang til alle eller dele af disse oplysninger. Artikel 31, stk. 7a, andet og tredje punktum, fastsætter desuden, at medlemsstaterne sikrer, at disse undtagelser indrømmes efter en grundig vurdering af situationens ekstraordinære beskaffenhed, og at retten til en administrativ fornyet gennemgang af afgørelsen om undtagelse og til en effektiv domstolsprøvelse er garanteret.
132
Som det således klart fremgår af ordlyden af artikel 31, stk. 7a, i direktiv 2015/849, giver denne bestemmelse mulighed for, at et administrativt, ikke-retsligt organ tillægges beføjelse til at indrømme undtagelser vedrørende adgang til oplysninger om reelt ejerskab.
133
Når medlemsstaterne gennemfører denne artikel 31, stk. 7a, skal de imidlertid tage hensyn til chartrets artikel 47, som kræver, at en afgørelse truffet af en administrativ myndighed, der ikke selv opfylder de i sidstnævnte artikel fastsatte betingelser om uafhængighed og upartiskhed, kan undergives en efterfølgende kontrol af et retsligt organ, som navnlig skal have kompetence til at undersøge alle relevante spørgsmål (jf. i denne retning dom af 16.5.2017, Berlioz Investment Fund, C-682/15, EU:C:2017:373, præmis 55, og af 14.5.2020, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság, C-924/19 PPU og C-925/19 PPU, EU:C:2020:367, præmis 128 og den deri nævnte retspraksis).
134
En national domstol, der har fået forelagt en tvist, som skal afgøres efter EU-retten, skal endvidere kunne træffe foreløbige forholdsregler med henblik på at sikre den fulde virkning af den retsafgørelse, der skal træffes om eksistensen og rækkevidden af de rettigheder, der gøres krav på efter EU-retten (jf. i denne retning dom af 19.6.1990, Factortame m.fl., C-213/89, EU:C:1990:257, præmis 21, af 13.3.2007, Unibet, C-432/05, EU:C:2007:163, præmis 67, og af 2.6.2022, Skeyes, C-353/20, EU:C:2022:423, præmis 53).
135
I det foreliggende tilfælde fremgår det af forelæggelsesafgørelsen i sag C-684/24, at det i medfør af den italienske lovgivning, der gennemfører artikel 31, stk. 7a, i direktiv 2015/849, er det handelskammer, der har stedlig kompetence, og dermed et ikke-retsligt organ, der har til opgave at træffe afgørelser om undtagelser, men at disse afgørelser kan gøres til genstand for en efterfølgende prøvelse ved et retsligt organ. I modsætning til det krav, der følger af den retspraksis, der er nævnt i nærværende doms foregående præmis, har dette retslige organ derimod ikke beføjelse til at anordne foreløbige forholdsregler i forbindelse med denne senere kontrol. Hvad angår dette sidste punkt er artikel 31, stk. 7a, sammenholdt med chartrets artikel 47, således til hinder for en sådan lovgivning.
136
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det andet spørgsmål i sag C-684/24 besvares med, at artikel 31, stk. 7a, i direktiv 2015/849, sammenholdt med chartrets artikel 47, skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, der giver et administrativt, ikke-retsligt organ beføjelse til at indrømme en undtagelse vedrørende adgangen til oplysninger om de reelle ejere af en trust eller et lignende juridisk arrangement i henhold til denne artikel 31, stk. 7a. Denne bestemmelse er derimod til hinder for en sådan national lovgivning, for så vidt som den ikke fastsætter, at den pågældende reelle ejer har mulighed for midlertidig retsbeskyttelse, når en sådan undtagelse ikke indrømmes.
Sagsomkostninger
137
Da sagernes behandling i forhold til hovedsagernes parter udgør et led i de sager, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:
1)
Undersøgelsen af det femte spørgsmål i sag C-685/24 har ikke frembragt forhold, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 31, stk. 1, 2 og 10, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/849 af 20. maj 2015 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvask af penge eller finansiering af terrorisme, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 648/2012 og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF samt Kommissionens direktiv 2006/70/EF, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/843 af 30. maj 2018.
2)
Artikel 31, stk. 1, i direktiv 2015/849, som ændret ved direktiv 2018/843,
skal fortolkes således, at
denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter formueforvaltningsmandater indgået af formueforvaltningsselskaber efter italiensk ret (mandato fiduciario) anses for at være omfattet af begrebet »andre typer juridiske arrangementer« som omhandlet i denne bestemmelse.
3)
Undersøgelsen af det første spørgsmål i sag C-684/24 har ikke frembragt forhold, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 31, stk. 4, første afsnit, litra c), i direktiv 2015/849, som ændret ved direktiv 2018/843.
4)
Artikel 31, stk. 4, første afsnit, litra c), i direktiv 2015/849, som ændret ved direktiv 2018/843,
skal fortolkes således, at
denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, der giver adgang til oplysninger om de reelle ejere af en trust eller et lignende juridisk arrangement til privatpersoner, herunder personer med en almen interesse, som kan godtgøre at have en relevant og særskilt retlig interesse, såfremt det er nødvendigt at opnå kendskab til disse reelle ejere for at varetage eller forsvare en interesse, der svarer til en retligt beskyttet situation, og såfremt disse personer råder over beviser for, at den reelle ejer ikke er den juridiske ejer, idet denne nationale lovgivning desuden kræver, at denne retlige interesse skal være direkte, konkret og aktuel, og at den for enheder, der repræsenterer almene interesser, ikke er sammenfaldende med interesserne hos personer, der tilhører den repræsenterede kategori.
5)
Artikel 31, stk. 7a, i direktiv 2015/849, som ændret ved direktiv 2018/843, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,
skal fortolkes således, at
denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, der giver et administrativt, ikke-retsligt organ beføjelse til at indrømme en undtagelse vedrørende adgangen til oplysninger om de reelle ejere af en trust eller et lignende juridisk arrangement i henhold til denne artikel 31, stk. 7a. Denne bestemmelse er derimod til hinder for en sådan national lovgivning, for så vidt som den ikke fastsætter, at den pågældende reelle ejer har mulighed for midlertidig retsbeskyttelse, når en sådan undtagelse ikke indrømmes.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: italiensk.