61994CC0276_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
1 Ved beslutning af 6. oktober 1994 har Kriminalretten i Frederikshavn forelagt foelgende praejudicielle spoergsmaal for Domstolen:
»1) Skal Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1382/87 af 20. maj 1987 om fastsaettelse af bestemmelser for inspektion af fiskerfartoejer, artikel 2, fortolkes saadan, at den inspektionsstander eller det inspektionssymbol, der er beskrevet i forordningens bilag I, skal foeres af eller vaere paamalet bordingbaaden (gummibaaden), eller er det tilstraekkeligt, at moderskibet 'Nordjylland' foerte denne stander eller var paamalet symbolet?
Hvis svaret er, at bordingbaaden ikke skulle foere standeren/skulle have vaeret paamalet symbolet, oenskes der ikke yderligere praejudicielle afgoerelser.
I modsat fald:
2) Har en eventuel manglende overholdelse af forskrifterne i artikel 2 retlig betydning for, om foereren af et fartoej, jf. artikel 3, har pligt til at efterkomme ordrer fra den inspicerende myndighed, i bekraeftende fald, hvilken betydning?«
2 De faktiske omstaendigheder i hovedsagen kan i korthed sammenfattes saaledes. Finn Ohrt sejlede som foerer af fiskerfartoejet »Actinia« i den oestlige del af Kattegat, da en bordingbaad fra skibet »Nordjylland« naermede sig med henblik paa at foretage fiskeriinspektion. Paa trods af gentagne signaler om at standse skibet oejeblikkeligt, der blev afgivet dels over radio, dels ved hjaelp af lyssignaler, fortsatte Finn Ohrt sejladsen.
Der blev herefter rejst tiltale mod Finn Ohrt for overtraedelse af § 6, stk. 3, i Fiskeriministeriets bekendtgoerelse nr. 975 af 10. december 1992, jf. artikel 3, stk. 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1382/87 af 20. maj 1987 om fastsaettelse af bestemmelser for inspektion af fiskerfartoejer (1) (herefter benaevnt »forordningen«). Sidstnaevnte bestemmelse har foelgende ordlyd: »Foereren af et fartoej, som skal inspiceres, kan af repraesentanten for den paagaeldende medlemsstats inspicerende myndighed blive beordret til at standse, manoevrere eller udfoere andre handlinger for at lette adgangen.«
I forelaeggelsesbeslutningen er det anfoert, at den bordingbaad, som naermede sig »Actinia«, ikke var udstyret med det i forordningens artikel 2 anfoerte identifikationssymbol. Denne bestemmelse har foelgende ordlyd: »Fartoejer, der anvendes til inspektionsformaal, skal [paa klart synlig maade] (2) foere den stander eller vaere paamalet det i bilag I anfoerte symbol.« Et saadant symbol foertes kun af moderskibet »Nordjylland«. Dette skib kunne imidlertid ikke ses fra »Actinia«, idet det var flere soemil vaek. Den forelaeggende retsinstans har saaledes anmodet Domstolen om at tage stilling til, om forpligtelsen til at foere symbolet ogsaa gaelder for det fartoej, der foretager inspektionen, eller kun for moderskibet, og, i bekraeftende fald, om den omstaendighed, at det paagaeldende identifikationssymbol ikke har vaeret foert, har betydning med hensyn til forpligtelsen til at efterkomme en ordre om at standse eller eventuelle andre ordrer, som i henhold til forordningens artikel 3 kan gives til fiskerfartoejer.
3 For saa vidt angaar det foerste spoergsmaal, altsaa om symbolet ogsaa skal vaere paamalet bordingbaaden, maa det efter Kommissionens opfattelse besvares benaegtende.
Kommissionens synspunkt er i det vaesentlige baseret paa, at bordingbaaden i forhold til moderskibet ikke opererer selvstaendigt, men som et hjaelpefartoej. Ifoelge Kommissionen er moderskibet derfor det eneste »inspektionsfartoej«, der er omfattet af forpligtelsen til at foere/vaere paamalet det i forordningens artikel 2 omhandlede symbol.
Efter min opfattelse kan Kommissionens argument ikke tiltraedes. Kommissionen har saaledes ikke taget hensyn til, at formaalet med den paagaeldende faellesskabsretlige bestemmelse i det vaesentlige er, at fartoejer, der skal foretage kontrol af fiskerfartoejer, er umiddelbart genkendelige. Det fastsatte symbol skal vaere anbragt paa en saadan maade, at det er »klart synligt«: Selve formaalet med bestemmelsen er saaledes at tilvejebringe et ensartet »ydre« kendetegn til identifikation af skibe, der skal foretage inspektion af fiskerfartoejer.
For saa vidt dernaest angaar bordingbaaden er det for mig at se ikke korrekt, at den i relation til sagen her ikke skal betragtes som selvstaendig i forhold til moderskibet med den ovenfor naevnte foelge, at forpligtelsen til at foere symbolet udelukkende skulle gaelde for moderskibet. Mellem de to skibe er der for saa vidt et »tjenesteforhold« i den forstand, at bordingbaaden benyttes til at udfoere de samme aktiviteter som moderskibet. Saa snart bordingbaaden er sat i havet og ploejer boelgerne, udfoerer den selvstaendigt den funktion, moderskibet har, hvilket i dette tilfaelde er at inspicere. Dette udelukker imidlertid ikke, men forudsaetter tvaertimod, at der ogsaa over for en bordingbaad maa anvendes de identifikationskriterier, der efter faellesskabsbestemmelserne generelt er fastsat for alle fartoejer, der udfoerer inspektionsvirksomhed. Det er naermest overfloedigt at tilfoeje, at den omstaendighed, at bordingbaaden er mindre, ikke er til hinder for, at den kan betegnes som et »inspektionsskib«. Efter fast soeretlig tradition betegnes et fartoej som et skib, uanset dets stoerrelse (3).
Naar bordingbaaden saaledes er omfattet af begrebet inspektionsskib, hvilket jeg mener den er, foelger noedvendigvis heraf, at den skal foere genkendelsessymbolet paa samme maade som moderskibet. I modsat fald ville det egentlige formaal med artikel 2 ikke blive naaet. Denne bestemmelse skal ses i naer sammenhaeng med bestemmelsen i forordningens artikel 3, stk. 1, hvorefter foereren af fiskerfartoejet af medlemsstatens inspicerende myndighed kan blive beordret til at standse, manoevrere eller udfoere andre handlinger for at lette adgangen. De ordrer, der udgaar fra myndigheden, og de hertil svarende handleforpligtelser for foereren af fiskerfartoejet er klart fastsat i tilknytning til signaliseringsbestemmelserne, som finder anvendelse paa enhver form for inspektionsvirksomhed. Inspektion skal derfor signaliseres paa den foreskrevne maade, uanset hvordan den udoeves. I relation til anvendelsen af de faellesskabsretlige bestemmelser er det uden betydning, om der er tale om en bordingbaad eller om moderskibet.
4 Den forelaeggende retsinstans har endvidere oensket oplyst, nemlig med det andet praejudicielle spoergsmaal, om den omstaendighed, at genkendelsessymbolet ikke har vaeret anvendt, kan have betydning med hensyn til forpligtelsen til at efterkomme en ordre om at standse eller andre ordrer med hensyn til manoevrering eller andre handlinger, som er forbundet med inspektion af fiskerfartoejer. Naermere bestemt oenskes det oplyst, om foereren af et fiskerfartoej som begrundelse for ikke at efterkomme de ordrer, der er fastsat i forordningens artikel 3, kan goere gaeldende, at den inspicerende myndighed ikke har kunnet genkendes som saadan i kraft af de relevante identifikationssymboler.
Kommissionen og den danske regering har anfoert, at den omstaendighed, at genkendelsessymbolet ikke har vaeret anvendt, ikke er tilstraekkelig til at fritage foereren af et fiskerfartoej for forpligtelsen til at efterkomme de ordrer, den inspicerende myndighed afgiver. Efter deres opfattelse er det afgoerende i hvert enkelt tilfaelde, om det kan antages, at skibsfoereren vidste eller burde vide, hvem der har afgivet ordren. I den forbindelse er den omstaendighed, at symbolet ikke har vaeret foert, ikke i sig selv af afgoerende betydning, men kun én af de faktorer, som retten skal tage i betragtning ved vurderingen af, om der i den konkrete sag forelaa en saadan viden.
Ifoelge Kommissionen og den danske regering fremgaar det af forelaeggelsesbeslutningen, at Finn Ohrt var klar over, at bordingbaaden kom fra et inspektionsskib. Han har derfor vel vidende tilsidesat den forpligtelse, der paahviler ham i henhold til artikel 3, og han kan derfor ikke til sit forsvar goere gaeldende, at det fartoej, der konkret skulle foretage inspektionen, ikke havde overholdt de bestemmelser om identifikation, der er fastsat i artikel 2. Kommissionen har desuden anfoert, at Finn Ohrt heller ikke har overholdt forpligtelsen til at aflytte kanal 16 paa VHF, hvilket indebar, at Nordjylland ikke kunne give instruktioner over radioen. Dette er i sig selv en tilsidesaettelse af den forpligtelse til at samarbejde med fiskeriinspektionen, der som en generel regel er fastsat i artikel 2 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2241/87 af 23. juli 1987 (4).
5 Hvad kan man sige til ovennaevnte argumenter? For det foerste er spoergsmaalet om, hvorvidt Finn Ohrt vidste eller burde vide, om der var tale om en bordingbaad, en faktisk omstaendighed, som er relevant ved den nationale rets afgoerelse af sagen, men som efter min opfattelse ikke har betydning med hensyn til Domstolens fortolkningsdom.
For saa vidt dernaest angaar den paastaaede forpligtelse til at aflytte kanal 16 paa VHF maa det fremhaeves, at der ikke efter faellesskabsretten paahviler fiskerfartoejets foerer en saadan forpligtelse (5). En saadan forpligtelse kan heller ikke antages at ligge i forlaengelse af den forpligtelse til at samarbejde med de inspicerende myndigheder, der er fastsat i artikel 2 i forordning nr. 2241/87. Det fortolkningsspoergsmaal, den danske retsinstans har forelagt, vedroerer udelukkende bestemmelserne i forordning nr. 1382/87. Med henblik paa anvendelsen af disse bestemmelser bestaar forpligtelsen til at samarbejde med myndighederne, i det omfang det er fastsat, at foereren af fartoejet skal efterkomme de ordrer, der udstedes i forbindelse med inspektionsvirksomhed: Det er imidlertid aabenbart, at en saadan forpligtelse i henhold til EF-forordningen kun opstaar for saa vidt som den paagaeldende vidste - eller burde vide - at der er tale om en inspicerende myndighed.
Bortset fra ovennaevnte bemaerkninger er Kommissionens og den danske regerings synspunkt, som jeg som anfoert nedenfor ganske vist reelt er enig i, imidlertid ikke fyldestgoerende begrundet. Det tager udgangspunkt i, om foereren af et fiskerfartoej er forpligtet til at efterkomme de paagaeldende ordrer i alle tilfaelde, hvor han, uanset om inspektionssymbolet har vaeret foert, er klar over, hvem der har afgivet dem over for ham. I saa fald er der dog et problem, det er vigtigt at afklare, for at svaret paa spoergsmaalet kan fremstaa som korrekt. Det maa saaledes generelt fastslaas, om forholdet i henhold til forordningen er det, at foereren maa antages at vaere uvidende om, hvilket aerinde et skib eller andre fartoejer bestemt til inspektionsvirksomhed har, blot fordi den inspicerende myndighed ikke er paafoert det normale identifikationssymbol, eller om den paagaeldende ogsaa ad anden vej kan erhverve en saadan viden. Med saerlig henblik paa den konkrete sag vil de danske myndigheder kun, saafremt det er det sidste synspunkt, der er korrekt, lovligt have mulighed for at foere bevis for, at selv om det foreskrevne symbol ikke forefandtes, var Finn Ohrt alligevel klar over baadens karakter.
6 Svaret paa dette spoergsmaal kan kun findes paa grundlag af en uddybende fortolkning af artikel 2. Som allerede naevnt er bestemmelsen udtryk for, at fartoejets karakter skal vaere kendelig for alle og enhver. Naar den paagaeldende karakter er blevet offentligt kendt i kraft af den foreskrevne anbringelse af symbolet, vil ingen kunne haevde at vaere uvidende om den: Kendeligheden med hensyn til den paagaeldende betegnelse betragtes af faellesskabslovgiver i saa fald som en lovsformodning. Naar de i forordningens artikel 2 fastsatte betingelser er opfyldt, vil fiskerfartoejet med andre ord ikke kunne unddrage sig de forpligtelser, der er forbundet med udfoerelsen af inspektionen.
Hvordan stiller situationen sig imidlertid retligt, saafremt den inspicerende myndighed ikke forinden har vaeret genkendelig som foreskrevet i forordningen? Teoretisk set er der her to fortolkningsmuligheder.
a) For det foerste kan det haevdes, at anbringelsen af symbolet er et tilstraekkeligt, men ikke ogsaa noedvendigt bevismiddel for at vise karakteren af den inspicerende myndighed. Den beroerte person vil saaledes ogsaa kunne blive klar over den paa anden maade. Den omstaendighed, at symbolet ikke er anbragt, giver en formodning for uvidenhed. En saadan formodning kan imidlertid afkraeftes, saafremt de inspicerende myndigheder foerer bevis for, at den paagaeldende dog faktisk er vidende om den karakter, de har tillagt fartoejet (presumtio juris tantum).
b) Heroverfor kan det anfoeres, at de regler, der er fastsat i forordningens artikel 2, udtrykker et noedvendigt og tilstraekkeligt middel, dvs. det eneste middel, der anerkendes efter gaeldende bestemmelser, til at identificere inspektionsskibe. Herefter vil en manglende overholdelse af de paagaeldende bestemmelser vaere til hinder for, at myndighederne kan goere gaeldende, at den beroerte person var vidende om den betegnelse, fartoejet er tillagt. Der er i saa fald en formodning for uvidenhed om fartoejets karakter, en formodning, som ikke kan afkraeftes (presumtio juris et de jure).
7 Af de to muligheder er det den under a) naevnte, der efter min opfattelse er i overensstemmelse med selve formaalet med forordningens artikel 2. I bestemmelsen er blot fastsat en typisk og ensartet regel om identifikation af fartoejer bestemt til inspektionsvirksomhed. Hvis bestemmelsen overholdes, er der som naevnt ovenfor en absolut formodning for kendskab til den karakter, der er tillagt den inspicerende myndighed. Dette skyldes, at saafremt fartoejets karakter er kendelig som fastsat i forordningen, formodes den uafbeviseligt at vaere kendt. Saafremt bordingbaaden ikke foerer det i forordningen fastsatte symbol og saaledes ikke umiddelbart kan genkendes som det, den er, betyder dette imidlertid ikke, at den ud fra et faellesskabsretligt synspunkt ikke laengere har den inspicerende funktion, den skal have, eller én gang for alle mister det islaet af myndighed, som skal goeres gaeldende over for det fiskerfartoej, der skal inspiceres. I sidste instans er det afgoerende spoergsmaal, om fiskerfartoejets foerer paa en eller anden maade er klar over, hvem der foretager inspektion. Saafremt symbolet er anbragt efter reglerne, er der som ovenfor naevnt formodning for en saadan viden. I modsat fald skal myndighederne foere bevis herfor. Det tilkommer den nationale retsinstans at tage stilling til, hvilke bevismidler der kan bringes i anvendelse. Efter de omtvistede faellesskabsbestemmelser har fartoejsfoerere ikke pligt til at skaffe sig viden om inspektionsskibe, der ikke er paafoert det kraevede symbol; og dette er grunden til, at de inspicerende myndigheder skal bevise, at en foerer faktisk var klar over bordingbaadens funktion, naturligvis bortset fra det tilfaelde, hvor denne som foelge af, at symbolet forefindes, formodes kendt. Kun en saadan viden kan begrunde forpligtelser for fiskerfartoejet til at handle eller manoevrere i overensstemmelse med de ordrer, der i inspektionsoejemed afgives af myndighederne, som fartoejsfoereren har pligt til at samarbejde med. Sammenfattende er forholdet saaledes det, at de omtvistede faellesskabsretlige bestemmelser skal fortolkes paa den maade, at alle fartoejer, der skal udfoere inspektionsvirksomhed, skal foere det kraevede symbol, men at fartoejsfoererne paa den anden side ikke kan undlade at efterkomme ordrer fra myndighederne om bord paa de inspektionsskibe, hvis karakter den paagaeldende maatte vaere vidende om.
8 Paa baggrund af ovennaevnte bemaerkninger skal jeg herefter foreslaa, at de spoergsmaal, Kriminal- og Skifteretten i Frederikshavn har forelagt, besvares som foelger:
»Naar en bordingbaad foretager en inspektion, er den omfattet af begrebet 'fartoejer, der anvendes til inspektionsformaal' som omhandlet i artikel 2 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1382/87 af 20. maj 1987 og skal derfor foere det i naevnte bestemmelse fastsatte genkendelsessymbol.
Foereren af et fiskerfartoej har ikke pligt til at efterkomme en ordre om at standse eller andre ordrer, som han paalaegges af et inspektionsskib, jf. forordningens artikel 3, saafremt han ikke var vidende om, hvem ordregiveren var. Han har en saadan viden, saafremt den inspicerende myndighed foerer det identifikationssymbol, der kraeves efter artikel 2. I modsat fald gaelder der en afkraeftelig formodning for, at han ikke var vidende om, hvem det var, medmindre myndighederne beviser, at han havde en saadan viden, uanset at inspektionssymbolet ikke foertes.«
(1) - EFT L 132, s. 11. Det boer naevnes, at den danske retsforskrift, hvorved forordningens artikel 3, stk. 1, er gennemfoert, er § 137 i ovennaevnte bekendtgoerelse fra det danske Fiskeriministerium, og ikke § 6, stk. 3, saaledes som det fejlagtigt er angivet i forelaeggelsesbeslutningen. Der er imidlertid tale om en unoejagtighed, der er uden betydning for denne sag.
(2) - O.a.: Denne passus findes ikke i den danske version af bestemmelsen.
(3) - Allerede i oldtiden hed det, at »navigii appellatione etiam rates continentur« (betegnelsen skib omfatter ogsaa toemmerflaader) (Digesto 43, 12, 1, 14); i forlaengelse af denne justinianske regel haevdede forfattere i det 16. (Stracca), det 17. (Stypmannus) og det 18. (Casaregis) aarhundrede, at »sub vocabulo navis omnia navigiorum genera comprehendentur« (begrebet skib omfatter alt, hvad der kan sejles med). Ogsaa Valin anfoerte i Nouveau commentaire sur l'Ordonnance de la marine, I, La Rochelle, 1776, s. 601, at »sous ces noms de navires ou autres bâtiments de mer sont compris même les chaloupes (...)« (betegnelsen skibe og andre fartoejer omfatter endog robaade).
(4) - EFT L 207, s. 1.
(5) - Det kan heller ikke antages, at en saadan forpligtelse kan stoettes paa de kontrolbestemmelser, som de nationale myndigheder kan udstede i henhold til artikel 15 i forordning (EOEF) nr. 2241/87, saaledes som Kommissionen har anfoert i sit indlaeg. En saadan forpligtelse ligger klart uden for bestemmelserne i naevnte artikel, som vedroerer de forskellige muligheder, en medlemsstat har for at goere udoevelse af fiskeriaktiviteter betinget af en licens eller at paalaegge fiskerfartoejer en forpligtelse til at opbevare dokumentation vedroerende inspektioner, der allerede er foretaget i andre medlemsstater.