61997CC0106_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1 I denne praejudicielle sag har College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nederlandene) anmodet Domstolen om at skabe klarhed med hensyn til fortolkningen og gyldigheden af Raadets direktiv 92/46/EOEF af 16. juni 1992 om sundhedsbestemmelser for produktion og afsaetning af raa maelk, varmebehandlet maelk og maelkebaserede produkter (1) (herefter »direktiv 92/46«), navnlig dettes artikel 23, samt af Kommissionens beslutning 94/70/EF af 31. januar 1994 om den foreloebige liste over tredjelande, hvorfra medlemsstaterne tillader indfoersel af raa maelk, varmebehandlet maelk og maelkebaserede produkter (2) (herefter »beslutning 94/70«). Naermere bestemt anmodes Domstolen om at tage stilling til, om De Nederlandske Antiller ved anvendelsen af disse bestemmelser skal anses for et tredjeland.
De relevante retsregler
2 Direktiv 92/46 »indeholder sundhedsbestemmelserne for produktion og afsaetning af raa maelk, varmebehandlet konsummaelk og afsaetning af raa maelk, varmebehandlet konsummaelk, maelk til fremstilling af maelkebaserede produkter og maelkebaserede produkter til konsum ...« (3). For denne gennemgang er det naermere bestemt kapitel III (artikel 22-26), som har overskriften »Import fra tredjelande«, der er relevant. Ifoelge artikel 22 skal »bestemmelserne for import fra tredjelande af raa maelk, varmebehandlet maelk og maelkebaserede produkter, der er omfattet af dette direktiv ... mindst svare til dem, der er fastsat i kapitel II for faellesskabsproduktionen«.
Artikel 23 lyder saaledes:
»1. For at sikre ensartet anvendelse af bestemmelserne i artikel 22 gaelder bestemmelserne i det foelgende.
2. I Faellesskabet kan kun indfoeres maelk eller maelkebaserede produkter:
a) der kommer fra et tredjeland, der skal opfoeres paa en liste, som er opstillet i overensstemmelse med stk. 3, litra a)
b)
der er ledsaget af et sundhedscertifikat i overensstemmelse med den model, der skal udarbejdes efter fremgangsmaaden i artikel 31, og som er paategnet af den kompetente myndighed i eksportlandet, der attesterer, at denne maelk og de maelkebaserede produkter baade opfylder kravene i kapitel II og eventuelle andre betingelser eller giver tilsvarende garantier, som fastsat i henhold til punkt 3, og hidroerer fra virksomheder, der kan give de garantier, der er omhandlet i bilag B.
3 Efter fremgangsmaaden i artikel 31:
a) opstilles der en foreloebig liste over tredjelande eller dele af tredjelande, der er i stand til at give medlemsstaterne og Kommissionen samme garantier som dem, der er omhandlet i kapitel II, samt en liste over virksomheder, for hvilke de kan give saadanne garantier.
Denne foreloebige liste opstilles paa grundlag af listerne over de virksomheder, der er autoriseret og kontrolleret af de kompetente myndigheder, efter at Kommissionen forinden har sikret sig, at virksomhederne er i overensstemmelse med de generelle principper og regler i dette direktiv
b) ajourfoeres denne liste paa baggrund af den kontrol, der er fastsat i stk. 4
c) fastsaettes de saerlige betingelser og de tilsvarende garantier for tredjelandene, som ikke kan vaere mere fordelagtige end dem, der er fastsat i kapitel II
d) fastsaettes arten af de varmebehandlinger, der maa forudses for visse tredjelande, der udgoer en fare for dyresundheden.
4 Eksperter fra Kommissionen og fra medlemsstaterne efterproever ved kontrol paa stedet, om de garantier, tredjelandet har givet vedroerende betingelserne for produktion og afsaetning, kan betragtes som svarende til dem, der gaelder i Faellesskabet.
Medlemsstaternes eksperter, der skal foretage denne kontrol, udpeges af Kommissionen paa forslag af medlemsstaterne.
Kontrollen foretages paa Faellesskabets vegne og for dettes regning. Hyppigheden af og de naermere regler for kontrollen, herunder den, der skal foretages i tilfaelde af en afgoerelse i overensstemmelse med stk. 6, fastsaettes efter fremgangsmaaden i artikel 31.
5 Indtil den kontrol, som er omhandlet i punkt 4, er tilrettelagt, finder de nationale bestemmelser vedroerende kontrol i tredjelande fortsat anvendelse, idet manglende overholdelse af hygiejneforskrifterne, der konstateres under den paagaeldende kontrol, meddeles Den Staaende Veterinaerkomité.
6 Raadet, som traeffer afgoerelse med kvalificeret flertal paa forslag af Kommissionen, kan i stedet for en individuel godtagelse af behandlings- eller forarbejdningsvirksomheder paa et gensidigt grundlag godtage et tredjelands virksomheder, naar disse kontrolleres effektivt og regelmaessigt af den kompetente myndighed i dette land, og denne kan garantere, at kravene i stk. 2, litra b), er overholdt.«
Artikel 25 bestemmer foelgende:
»1. Medlemsstaterne paaser, at produkter, der er omfattet af dette direktiv, kun indfoeres i Faellesskabet, hvis de
- er ledsaget af et certifikat, der udstedes af den kompetente myndighed i det tredjeland, hvor indladningen foregaar.
Certifikatmodellen udarbejdes efter fremgangsmaaden i artikel 31
- har gennemgaaet den i direktiv 90/675/EOEF og 91/496/EOEF ... omhandlede kontrol
2. Indtil gennemfoerelsesbestemmelserne til denne artikel er fastsat, finder de nationale regler for indfoersel fra tredjelande, for hvilke saadanne faellesskabsbestemmelser ikke er vedtaget, stadig anvendelse, for saa vidt de ikke er mere fordelagtige end dem, der er fastsat i kapitel II.«
Endelig bestemmer artikel 26 foelgende:
»Paa de i artikel 23 omhandlede lister kan kun optages tredjelande eller dele af tredjelande:
a) fra hvilke indfoersel ikke er forbudt, fordi der ikke findes de i bilag A naevnte sygdomme eller andre i Faellesskabet ukendte sygdomme, eller i henhold til artikel 6, 7 og 14 i direktiv 72/462/EOEF
b) som under hensyn til lovgivningen og dets veterinaer- og kontroltjenesters struktur, disses befoejelser og det tilsyn, de er undergivet, anses for at vaere i stand til i overensstemmelse med artikel 3, stk. 2, i direktiv 72/462/EOEF at garantere gennemfoerelsen af den gaeldende lovgivning, eller
c) hvis veterinaertjeneste er i stand til at garantere overholdelsen af sundhedskrav, der mindst svarer til dem, der er fastsat i kapitel II.«
3. Beslutning 94/70 indeholder den foreloebige liste over tredjelande, hvorfra medlemsstaterne tillader indfoersel af raa maelk, varmebehandlet maelk og maelkebaserede produkter. De Nederlandske Antiller figurerer ikke paa denne liste, som er fastsat i henhold til artikel 23 i direktiv 92/46.
4. Der er en raekke bestemmelser i EF-traktaten, der har betydning her. EF-traktatens artikel 227 definerer dennes territoriale anvendelsesomraade og bestemmer i stk. 3, at »paa de oversoeiske lande og territorier, der er opregnet i listen i bilag IV til denne traktat, anvendes den saerlige associeringsordning, som er naermere fastlagt i denne traktats fjerde del.
Denne traktat finder ikke anvendelse i de oversoeiske lande og territorier, der opretholder saerlige forbindelser med Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland, og som ikke er naevnt i ovenstaaende liste«.
Traktatens fjerde del, som har overskriften »De oversoeiske lande og territoriers associering« (herefter »OLT«), omfatter artiklerne 131-136 A.
Artikel 131, stk. 1, bestemmer, at »medlemsstaterne er enige om at associere de ikke-europaeiske lande og territorier, der opretholder saerlige forbindelser med Belgien, Danmark, Frankrig, Italien, Nederlandene og Det Forenede Kongerige, med Faellesskabet. Disse lande og territorier, i det foelgende benaevnt 'lande og territorier', er opregnet i den liste, som er knyttet til denne traktat som bilag IV«.
De Nederlandske Antiller figurerede oprindeligt ikke paa denne liste, men er senere blevet opfoert paa den ved aftale 64/533/EOEF af 13. november 1962 (4).
I henhold til traktatens artikel 131, stk. 2, er formaalet med associeringen at fremme den oekonomiske og sociale udvikling i disse lande og territorier og at oprette naere oekonomiske forbindelser mellem disse og Faellesskabet som helhed.
Artikel 132 fastsaetter de maal, som associeringen tilstraeber, og fastsaetter en raekke grundregler. Med hensyn til ordningen for samhandelen bestemmer artikel 132, nr. 1, at »medlemsstaterne anvender i deres samhandel med disse lande og territorier samme regler, som de i henhold til denne traktat anvender indbyrdes«.
Artikel 136, stk. 1, bestemmer, at »de naermere retningslinjer for og fremgangsmaaden ved disse landes og territoriers associering med Faellesskabet« fastlaegges ved en saerlig til traktaten knyttet gennemfoerelseskonvention. I samme artikels stk. 2 bestemmes desuden, at »inden udloebet af den i foregaaende stykke naevnte gennemfoerelseskonvention vedtager Raadet, med udgangspunkt i de opnaaede resultater og paa grundlag af de principper, der er nedfaeldet i denne traktat, enstemmigt de bestemmelser, der skal gaelde for en ny periode«.
Raadet har truffet en raekke afgoerelser i henhold til artikel 136, hvoraf den seneste er afgoerelse 91/482/EOEF af 25. juli 1991 om de oversoeiske landes og territoriers associering med Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (5).
Her skal citeres artikel 100, 102 og 103 fra denne afgoerelse.
Den foerstnaevnte lyder saaledes:
»1. For saa vidt angaar handelssamarbejde er afgoerelsens maal at fremme samhandelen dels mellem OLT og Faellesskabet under hensyn til deres respektive udviklingsniveau, dels mellem OLT indbyrdes.
2. For at virkeliggoere dette maal vil der i saerlig grad blive lagt vaegt dels paa at lade OLT's samhandel med Faellesskabet opnaa yderligere faktiske fordele, dels paa at forbedre vilkaarene for deres varers adgang til markedet med det formaal at oege vaeksttempoet for deres handel og navnlig for deres eksport til Faellesskabet og sikre en bedre ligevaegt i de beroerte parters samhandel.
...«
Artikel 102 bestemmer, at »Faellesskabet anvender hverken kvantitative restriktioner eller foranstaltninger med tilsvarende virkning ved indfoersel af varer med oprindelse i OLT«.
Endelig bestemmer artikel 103 foelgende:
»1. Bestemmelserne i artikel 102 er ikke til hinder for saadanne forbud eller restriktioner vedroerende indfoersel, udfoersel eller transit, som er begrundet i hensynet til den offentlige saedelighed, den offentlige orden, beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed, beskyttelse af planter, beskyttelse af nationale skatte af kunstnerisk, historisk eller arkaeologisk vaerdi eller beskyttelse af industriel og kommerciel ejendomsret.
2. Saadanne forbud eller restriktioner maa dog under ingen omstaendigheder udgoere et middel til vilkaarlig forskelsbehandling eller en skjult begraensning af handelen i almindelighed.
...«
De faktiske omstaendigheder og de praejudicielle spoergsmaal
5. De faktiske omstaendigheder, der ligger til grund for denne praejudicielle sag, indgaar i den retlige ramme, som lige er beskrevet. Dutch Antillian Dairy Industry Inc. (herefter »DADI«) er en virksomhed med hjemsted i Curaçao paa De Nederlandske Antiller, som producerer smoer. De til dens virksomhed noedvendige raavarer indfoeres fra Belgien og Nederlandene.
Den 30. januar 1995 fremboed et selskab i Rotterdam, Verenigde Douane-Agenten BV (herefter »Douane-Agenten«) et parti smoer fra Antillerne afsendt af DADI til de kompetente nederlandske myndigheders kontrol, nemlig Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees (det nationale kontor for kontrol af kvaeg og koed, herefter »Rijksdienst«). Rijksdienst afslog imidlertid indfoersel med den begrundelse, at De Nederlandske Antiller, hvor varen stammede fra, ikke figurerede paa listen i beslutning 94/70, hvor der kun er opregnet de tredjelande, hvis produkter kan indfoeres til Faellesskabet.
DADI og Douane-Agenten indgav klage over denne afgoerelse, som blev afvist ved en ny afgoerelse fra Rijksdienst, hvorved det oprindelige afslag blev opretholdt.
De paagaeldende virksomheder anlagde dernaest sag ved College van Beroep voor het Bedrijfsleven med paastand om annullation af afgoerelsen og erstatning. I det vaesentlige har sagsoegerne i hovedsagen anfoert, at De Nederlandske Antiller er en integrerende del af Nederlandenes omraade, og at de derimod ikke kan anses for et tredjeland i forhold til Faellesskabet. Foelgelig kan bestemmelserne i direktiv 92/46 samt i beslutning 94/70, for saa vidt de gaelder for indfoersler fra tredjelande, ikke finde anvendelse paa produkter med oprindelse i De Nederlandske Antiller.
Den forelaeggende ret har besluttet at udsaette sagen og at stille Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»1) a) Skal bestemmelserne i kapitel III i direktiv 92/46/EOEF, navnlig set paa baggrund af EF-traktatens artikel 227 samt artikel 131-136, fortolkes saaledes, at de, som forudsat i EF-traktatens artikel 189, stk. 3, skal foere til nationale gennemfoerelsesbestemmelser, som finder anvendelse paa import til Faellesskabet af smoer med oprindelse i de oversoeiske lande og territorier, der naevnes i bilag IV til EF-traktaten, herunder De Nederlandske Antiller?
Saafremt spoergsmaal 1) a) besvares bekraeftende:
1) b) Er bestemmelserne i det naevnte direktivs kapitel III, navnlig paa baggrund af EF-traktatens artikel 132, stk. 1, og artikel 102 og 103 i Raadets afgoerelse 91/482/EF af 25. juli 1991 om de oversoeiske landes og territoriers associering med Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab gyldige, for saa vidt de vedroerer den i spoergsmaal 1) a) naevnte import?
Saafremt spoergsmaal 1) a) og 1) b) besvares bekraeftende:
2) Skal det naevnte direktivs artikel 23 fortolkes saaledes, at nationale bestemmelser til gennemfoerelse af denne artikel foerst kan finde anvendelse paa import som omhandlet i spoergsmaal 1) a),
a) efter at ordningen for samhandel inden for Faellesskabet med de paagaeldende varer, som ordningen for import fra tredjelande ifoelge samme direktivs artikel 22 mindst skal svare til, fuldt ud er traadt i kraft, og
b) efter at der er truffet retsgyldig afgoerelse dels om placering af det paagaeldende land paa den i artikel 23, stk. 3, foerstnaevnte liste, dels om listen over de i det paagaeldende land autoriserede virksomheder?
3) Er Kommissionens beslutning 94/70/EF af 31. januar 1994 gyldig?«
Det foerste spoergsmaal
6. Den forelaeggende rets foerste praejudicielle spoergsmaal gaar ud paa, om OLT, navnlig De Nederlandske Antiller, skal anses for tredjelande med henblik paa anvendelsen af kapitel III i direktiv 92/46. Med andre ord skal der tages stilling til, om direktivets ordning for »import fra tredjelande« ogsaa gaelder for produkter fra De nederlandske Antiller.
Ved besvarelsen af dette spoergsmaal har de parter, som har afgivet indlaeg, opholdt sig ved det teoretiske problem, om OLT's status betyder, at disse enheder kan anses for »tredjelande«. Der er fremfoert to modsatrettede opfattelser heraf. Efter den foerste henvises der til argumentet om den saerlige stilling, som traktatens regler tillaegger OLT, til stoette for, at der ikke er tale om tredjelande. Traktaten tillaegger nemlig disse enheder en saerlig associeringsstatus, som er privilegeret i forhold til den, der gives enhver tredjestat. Det foelger heraf, at direktivets bestemmelser for tredjelande ikke finder anvendelse paa OLT. Disse er ifoelge denne opfattelse - netop paa grund af det saerlige forhold, de har til Faellesskabet - forskellige fra tredjestater.
Den anden opfattelse sidestiller derimod OLT med tredjelande, idet det hovedsagelig goeres gaeldende, at OLT, selv om de er associerede med Faellesskabet, dog ikke er medlem af dette. Direktivet har netop haft til formaal at skelne mellem medlemsstaterne paa den ene side og enhver enhed, som ikke er kontraherende part i traktaten, paa den anden side.
7 Efter min opfattelse maa den foerste af de ovennaevnte opfattelser laegges til grund. Men jeg vil sandt at sige ikke laegge skjul paa, at der umiddelbart ogsaa synes at vaere nogle holdepunkter for den anden opfattelse. Det kunne ogsaa haevdes, at da direktivet har til formaal at fastsaette sundhedsbestemmelser for afsaetning af maelk og de heraf afledte produkter, har lovgiver villet sondre efter, om de paagaeldende produkter hidroerer fra medlemsstater eller fra et andet land, uanset om dette er associeret med eller er helt uden forbindelse med Faellesskabet: I foerstnaevnte tilfaelde er den omstaendighed, at et produkt hidroerer fra en medlemsstat, i sig selv en garanti for overholdelse af hygiejne og sundhedsregler, som maa formodes i det vaesentlige at vaere ligevaerdige i hele Faellesskabet. En saadan ligevaerdighed foreligger derimod ikke, naar produktet hidroerer fra et ikke- medlemsland. Foelgelig er det tilstraekkeligt til at begrunde anvendelse af den retlige ordning, der defineres i direktivets kapitel III med hensyn til tredjelande, at fastslaa, at produktet hidroerer fra et land, som ikke er en medlemsstat. Efter denne tankegang er det uden betydning, om det paagaeldende »tredjeland« er knyttet til Faellesskabet ved et associeringsforhold.
8 Til syvende og sidst kan det lige naevnte synspunkt imidlertid vanskeligt forenes med den saerlige status, som traktaten tillaegger OLT.
Som naevnt er forholdet mellem OLT og Faellesskabet nemlig genstand for en saerlig ordning, der defineres i traktatens fjerde del, som har titlen »De oversoeiske landes og territoriers associering«. Til brug for denne gennemgang skal to aspekter ved denne saerlige ordning fremhaeves. Det foerste er, at OLT er genstand for en »konstitutionel associeringsordning«, som saa at sige placerer dem i en stilling midtvejs mellem medlemsstaterne og tredjelande (6). Det andet er, som generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer har anfoert i Van der Kooy-sagen, at »hverken den originale eller den afledte faellesskabsret i det hele finder direkte og automatisk anvendelse paa OLT ...« (7).
Efter min opfattelse kan der af disse betragtninger udledes afgoerende holdepunkter for, at OLT - og her navnlig De Nederlandske Antiller - ikke kan betegnes som tredjelande med henblik paa anvendelsen af direktiv 92/46. Der er nemlig kort sagt ikke tale om tredjestater i forhold til Faellesskabet, men om associerede lande, som i oevrigt er omfattet af en saerlig og begunstiget associeringsordning, som er direkte defineret af traktaten (8). Desuden finder faellesskabsreglerne ikke automatisk anvendelse paa OLT uden udtrykkelig henvisning. En saadan henvisning mangler imidlertid her. Det paagaeldende direktiv skal nemlig ikke regulere samhandelen mellem OLT og Faellesskabet under overholdelse af de almindelige principper, som er fastslaaet i traktatens fjerde del, det er blot udstedt i henhold til samme traktats artikel 43 uden nogen henvisning til de relevante bestemmelser om OLT's retsstilling. Der kan ikke udledes noget argument af direktivets ordlyd, hverken stiltiende eller udtrykkeligt, for, at lovgiver skulle have haft til hensigt at fastsaette naermere regler for samhandelen med produkter fra de paagaeldende territorier. Denne omstaendighed er ifoelge Domstolens ovennaevnte praksis tilstraekkelig til at udelukke, at det paagaeldende direktiv kan finde anvendelse paa OLT.
Sidstnaevnte resultat bekraeftes under alle omstaendigheder af traktatens opbygning. Den omstaendighed, at De Nederlandske Antiller ikke skal betragtes som tredjelande i dette direktiv, forekommer mig at vaere den eneste opfattelse, der er forenelig med forfoelgningen af de formaal, der fastsaettes i den del af traktaten, som handler om OLT's associering. Jeg vil gentage, at disse bestemmelser har til formaal at indfoere en saerlig og privilegeret associeringsordning med OLT og saaledes tilsigter at udelukke, at disse territoriale enheder i deres forbindelser med Faellesskabet betragtes paa samme maade som en hvilken som helst tredjestat (9). Det er her tilstraekkeligt at naevne traktatens artikel 132, nr. 1, hvorefter »medlemsstaterne ... i deres samhandel med disse lande og territorier [anvender] samme regler, som de i henhold til denne traktat anvender indbyrdes«, samt de bestemmelser i OLT-afgoerelsen, som i forbindelserne mellem OLT og Faellesskabet vedroerende samhandelen med varer indfoerer regler, der i det vaesentlige er analoge med de tilsvarende bestemmelser for samhandelen inden for Faellesskabet, nemlig artikel 30 og 36 (10). Det er klart, at der saa at sige er tale om en retlig favoerordning, som ikke kunne retfaerdiggoeres over for enhver tredjestat, fordi en fortolkning af direktivet, som sidestillede OLT med tredjelande, efter min opfattelse vanskeligt ville kunne forenes med de principper og formaal, der er fastsat ved traktaten, som har forbeholdt OLT en saerlig associeringsstatus, der er forskellig fra den ordning, der gaelder for tredjestater.
9 Jeg mener derfor, at OLT ikke kan sidestilles med tredjelande ved anvendelsen af direktiv 92/46. Det betyder imidlertid ikke, at de skal betragtes som medlemsstater, stadig - naturligvis - inden for rammerne af den ordning, som er indfoert ved direktivet. OLT er nemlig hverken tredjelande eller medlemsstater. Den fortolkning, som jeg tilslutter mig, betyder derfor ikke, at produkter fra OLT frit kan bringes i omsaetning, som om der var tale om produkter med faellesskabsoprindelse bestemt til samhandelen inden for Faellesskabet. Lad mig tydeliggoere dette punkt yderligere. Den omstaendighed, at direktivet ikke finder anvendelse, medfoerer, at OLT-produkter er omfattet af den almindelige ordning, som er fastsat ved traktaten og ved de relevante bestemmelser i denne afledte ret, der finder anvendelse paa OLT. Det er derfor - som den franske regering med rette har anfoert - OLT-afgoerelsens artikel 102, der finder anvendelse; denne bestemmer, at »Faellesskabet anvender hverken kvantitative restriktioner eller foranstaltninger med tilsvarende virkning ved indfoersel af varer med oprindelse i OLT«. Ud over denne bestemmelse maa jeg dernaest naevne samme afgoerelses artikel 103, som gentager formuleringen i traktatens artikel 36. Ifoelge sidstnaevnte bestemmelse kan den frie bevaegelighed for produkter fra OLT undergives restriktioner, der er berettiget af hensynet til sundheden. Dette goer det muligt for medlemsstaterne at sikre, at de paagaeldende produkter er i overensstemmelse med Faellesskabets krav om sundhedsbeskyttelse.
De oevrige praejudicielle spoergsmaal
10 Den forelaeggende rets oevrige spoergsmaal oenskes kun besvaret for det tilfaelde, at Domstolen finder, at produkter med oprindelse i OLT falder ind under anvendelsesomraadet for ordningen i direktiv 92/46. I saa fald ville der nemlig opstaa det spoergsmaal, om det er foreneligt med den saerlige og gunstige status, som traktaten og de heraf afledte retsregler giver OLT, at sidestille OLT med tredjelande. I betragtning af det svar, som efter min opfattelse maa gives paa det foerste spoergsmaal, bliver de oevrige spoergsmaal uden genstand.
Forslag til afgoerelse
11 Foelgelig foreslaar jeg Domstolen at besvare den forelaeggende rets spoergsmaal saaledes:
»Import til Faellesskabet af smoer fra de oversoeiske lande og territorier, der naevnes i bilag IV til traktaten, herunder De Nederlandske Antiller, falder ikke ind under anvendelsesomraadet for kapitel III i Raadets direktiv 92/46/EOEF af 16. juni 1992 om sundhedsbestemmelser for produktion og afsaetning af raa maelk, varmebehandlet maelk og maelkebaserede produkter, men er omfattet af bestemmelserne i Raadets afgoerelse 91/482/EOEF af 25. juli 1991 om de oversoeiske landes og territoriers associering med Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab.«
(1) - EFT L 268, s. 1.
(2) - EFT L 36, s. 5.
(3) - Jf. artikel 1.
(4) - Aftale om aendring af traktaten om oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab med henblik paa at goere den saerlige associeringsordning i traktatens fjerde del anvendelig paa De Nederlandske Antiller (JO 1964 150, s. 2414).
(5) - EFT L 263, s. 1.
(6) - Jf. i denne forbindelse R. Monaco: Lezioni di Organizzazione internazionale II. Diritto dell'integrazione europa_Torino 1968, s. 406. I teorien taler man i denne forbindelse om »tildelt associering« (jf. G. Maganza: »La convention de Lomé« i Le droit de la Communauté économique européenne - Commentaire Mégret, Bd. 13, Bruxelles 1990, s. 18, med yderligere henvisninger) for at fremhaeve, at der her ikke er tale om et associeringsforhold, der er aftalt og forhandlet af de interesserede stater, men snarere om en associeringsordning, som medlemsstaterne har tildelt territoriale enheder, som ikke er folkeretsubjekter.
(7) - Sag C-181/97, forslagets afsnit 26, Sml. 1999 I, s. 483. Jf. ogsaa dom af 12.2.1992, sag C-260/90, Leplat, Sml. I, s. 643, praemis 10.
(8) - Et yderligere holdepunkt for, at OLT ikke kan anses for tredjestater, kan udledes af generaladvokat Trabucchi's forslag til afgoerelse, som blev fremsat til dommen af 11.12.1973 i sagen Carlheinz Lensing Kaffee-Tee-Import (sag 147/73, Sml. s. 1543). I denne sag fandt generaladvokaten, at Republikken Guinea »befandt sig i en tredjelandsposition«, fordi den ikke hoerte til de stater, som i henhold til associeringsoverenskomsten af 1969 er associeret med Faellesskabet, og fordi den »heller ikke [var] adressat for Raadets associeringsbeslutning af 1970, som fastlaegger Faellesskabets ... associeringsordning for de ... oversoeiske lande og territorier«. Man kan modsaetningsvis slutte, at saafremt Republikken Guinea havde hoert til OLT, ville den ikke have kunne anses for en tredjestat.
(9) - Den omstaendighed, at der er tale om et privilegeret associationsforhold, fremgaar af dommen af 26.10.1994, sag C-430/92, Nederlandene mod Kommissionen, Sml. I, s. 5197, praemis 22, hvori Domstolen fremhaevede, at denne ordning »begunstiger disse lande og territorier, hvis oekonomiske og sociale udvikling ordningen har til formaal at fremme«. Jf. i denne forbindelse ogsaa dom af 13.3.1979, sag 91/78, Hansen, Sml. s. 935, praemis 22, hvori det hedder, at OLT-afgoerelsen har til formaal at udstraekke bestemmelserne om de frie varebevaegelser inden for Faellesskabet til OLT, og navnlig dom af 14.9.1995, forenede sager T-480/93 og T-483/93, Antillean Rice Mills m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2305, praemis 91, hvor Retten i Foerste Instans udtalte, at OLT har en gunstigere stilling end andre lande, der er associerede med Faellesskabet.
(10) - Under denne gennemgang er det uvaesentligt, at Domstolen i dommen af 22.4.1997, sag C-310/95, Road Air, Sml. I, s. 2229, praemis 40, har antaget, at artikel 132 blot er udtryk for et maal, der skal forfoelges, snarere end en faktisk assimilering mellem medlemsstaterne og OLT. Et saadant formaal ville nemlig vanskeligt kunne retfaerdiggoeres over for nogen tredjestat.