61992CJ0011_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 12. december 1991 indgaaet til Domstolen den 13. januar 1992 har High Court of Justice of England and Wales (Queen' s Bench Division) i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 3, stk. 3, og artikel 4, stk. 4, i Raadets direktiv 89/622/EOEF af 13. november 1989 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om maerkning af tobaksvarer (EFT L 359, s. 1, herefter benaevnt "direktivet").
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag, som selskaberne Gallaher, Imperial Tobacco Limited og Rothmans International Tobacco (UK) (herefter benaevnt "sagsoegerne i hovedsagen") har anlagt ved High Court of Justice, og hvori der er nedlagt paastand om annullation af regulations 5(2)(d) og 6(3)(b) i Tobacco Products Labelling (Safety) Regulations 1991 (Statutory Instruments 1991, nr. 1530, herefter benaevnt "den britiske bekendtgoerelse") under anbringende af, at disse bestemmelser strider mod direktivets artikel 3, stk. 3, og artikel 4, stk. 4, samt om, at det fastslaas, at sagsoegerne har ret til at markedsfoere andre cigaretpakker end cigaretpakker importeret til Det Forenede Kongerige fra en anden medlemsstat i Faellesskabet, paa hvilke de i regulations 5 og 6 i den britiske bekendtgoerelse omhandlede advarsler og angivelser daekker mindst 4% af de paagaeldende sider af pakken.
3 Det bemaerkes, at direktivet opstiller et krav om, at cigaretpakker skal vaere forsynet med bestemte angivelser og advarsler. I henhold til direktivets artikel 3, stk. 3, skal angivelserne vedroerende indholdet af tjaere og nikotin vaere paatrykt siden af cigaretpakkerne paa det eller de officielle sprog i det land, hvor den endelige markedsfoering sker, med let laeselige bogstaver paa kontrasterende baggrund, saaledes at mindst 4% af den paagaeldende flade er daekket.
4 I henhold til artikel 4 skal alle tobaksvarepakninger paa den mest synlige af pakningens sider vaere forsynet med den generelle advarsel, "er yderst sundhedsskadeligt" (stk. 1). For cigaretpakkers vedkommende skal den anden brede flade af pakningen vaere forsynet med en af de specifikke advarsler, som er opfoert paa den liste, som hver medlemsstat skal udarbejde udelukkende paa grundlag af de i bilaget til direktivet anfoerte advarsler (stk. 2). Paa cigaretpakker skal de i stk. 1 og 2 omhandlede advarsler daekke mindst 4% af hver af de brede sider af pakningen, ikke medregnet den i stk. 3 naevnte angivelse af den myndighed, der er ophavsmand til de paagaeldende advarsler (stk. 4).
5 Regulation 5(2)(d) i den britiske bekendtgoerelse opstiller imidlertid et krav om, at de generelle og specifikke advarsler paa cigaretpakker skal daekke mindst 6% af de sider af pakken, som de er paatrykt. I henhold til regulation 6(3)(b) i den britiske bekendtgoerelse skal angivelserne paa cigaretpakker vedroerende indholdet af tjaere og nikotin ligeledes daekke mindst 6% af siden af pakken.
6 Regulations 8(c) og (d) i den britiske bekendtgoerelse indeholder bestemmelse om, at den, som indfoerer cigaretter ° uanset maerke ° til Det Forenede Kongerige fra en anden medlemsstat med henblik paa markedsfoering af disse i Det Forenede Kongerige, skal anses for at opfylde kravene i den britiske bekendtgoerelse, saafremt pakken er forsynet med advarsler paa engelsk, der opfylder den paagaeldende anden medlemsstats forskrifter i henhold til direktivets bestemmelser herom.
7 Efter sagens indbringelse for High Court of Justice har denne retsinstans besluttet at udsaette sagen, indtil Domstolen har truffet afgoerelse om foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Er det foreneligt med artikel 3, stk. 3, og artikel 4, stk. 4, i direktiv 89/622, at de i direktivets artikel 3, stk. 1, og artikel 4, stk. 1 og 2, omhandlede oplysninger og advarsler i henhold til nationale bestemmelser skal vaere paatrykt cigaretpakker saaledes, at de daekker mindst 6% af de i direktivet angivne flader, naar disse krav gaelder indenlandsk fremstillede varer, men kravene anses for opfyldt, naar cigaretpakker indfoeres fra en anden medlemsstat, saafremt pakkerne opfylder de af den anden medlemsstat i overensstemmelse med direktivets artikel 3, stk. 3, og artikel 4, stk. 4, fastsatte fladekrav?"
8 Hvad naermere angaar de faktiske omstaendigheder i hovedsagen og de for denne relevante retsforskrifter, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
9 Med det praejudicielle spoergsmaal oensker den nationale retsinstans oplyst, hvorvidt direktivets artikel 3, stk. 3, og artikel 4, stk. 4, skal fortolkes saaledes, at medlemsstaterne lovligt for saa vidt angaar indenlandsk fremstillede varer kan paabyde, at angivelserne vedroerende indholdet af tjaere og nikotin og de generelle og specifikke advarsler, jf. henholdsvis direktivets artikel 3 og artikel 4, skal vaere paatrykt cigaretpakker saaledes, at de daekker mindst 6% af hver af de paagaeldende sider af pakken.
10 Det bemaerkes, at direktivet, som blev udstedt paa grundlag af traktatens artikel 100 A, tilsigter at fjerne de hindringer for samhandelen, der maatte bestaa paa grund af forskellene mellem de nationale bestemmelser om maerkning af tobaksvarer, som dermed vil kunne haemme det indre markeds gennemfoerelse og funktion. Med henblik herpaa opstiller direktivet faelles regler om de sundhedsadvarsler, som tobaksvarepakninger skal vaere forsynet med, og om de angivelser vedroerende indholdet af tjaere og nikotin, som skal vaere paatrykt cigaretpakker.
11 Disse faelles regler er ikke alle af samme art.
12 I henhold til nogle af reglerne kan medlemsstaterne ikke opstille strengere maerkningskrav for tobaksvarer end de i direktivet fastsatte, og i visse tilfaelde heller ikke mere detaljerede krav eller krav, der paa nogen maade afviger herfra.
13 Direktivets artikel 8, stk. 1, indeholder saaledes bestemmelse om, at medlemsstaterne ikke af grunde, der vedroerer maerkningen, kan forbyde eller begraense handel med produkter, der er i overensstemmelse med direktivet. I henhold til artikel 8, stk. 2, kan medlemsstaterne ganske vist ° under overholdelse af bestemmelserne i traktaten ° foreskrive saadanne krav, som de anser for noedvendige for at sikre sundhedsbeskyttelse af befolkningen i forbindelse med indfoersel, salg og forbrug af tobaksvarer, men dette gaelder kun, for saa vidt det ikke medfoerer aendringer i maerkningen i forhold til direktivets bestemmelser.
14 Andre af direktivets bestemmelser tillaegger medlemsstaterne et vist skoen, hvorefter de kan indrette reglerne om maerkning af tobaksvarer saaledes, at hensynet til beskyttelsen af befolkningens sundhed tilgodeses. Dette gaelder artikel 4, stk. 2, hvorefter medlemsstaterne kan traeffe naermere bestemmelse om, hvilke specifikke advarsler cigaretpakker skal vaere forsynet med, ved at vaelge disse blandt de i bilaget til direktivet anfoerte. Det gaelder ligeledes artikel 4, stk. 3, hvorefter medlemsstaterne kan foreskrive, at den generelle advarsel, "er yderst sundhedsskadeligt", og de specifikke advarsler skal tilfoejes en angivelse af, hvilken myndighed der er ophavsmand til advarslerne.
15 Naar direktivet indeholder bestemmelser, der fastsaetter minimumskrav, udspringer dette af den resolution om et handlingsprogram for De Europaeiske Faellesskaber til bekaempelse af kraeft, som Raadet og repraesentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Raadet, vedtog den 7. juli 1986 (EFT C 184, s. 19), og som femte betragtning til direktivet henviser til. Ifoelge dette handlingsprogram boer de foranstaltninger, som Faellesskabet traeffer bestemmelse om med henblik paa at begraense og nedbringe tobaksforbruget, tage udgangspunkt i de praktiske erfaringer, der er gjort i de enkelte medlemsstater, og bidrage til at oege effektiviteten af de nationale programmer og aktioner.
16 Medlemsstater, der har gjort brug af deres befoejelser efter de bestemmelser, som opstiller minimumskrav, kan i henhold til direktivets artikel 8 ikke paa deres omraader forbyde eller begraense handel med produkter indfoert fra andre medlemsstater, der er i overensstemmelse med direktivet.
17 Med henblik paa at besvare spoergsmaalet fra den nationale retsinstans maa det herefter undersoeges, hvorvidt medlemsstaterne i henhold til direktivets artikel 3, stk. 3, og artikel 4, stk. 4, raader over et skoen, hvorefter de for saa vidt angaar indenlandsk fremstillede varer kan paabyde, at de omtvistede angivelser og advarsler hver skal daekke en stoerre andel af den paagaeldende side end 4%.
18 Sagsoegerne i hovedsagen har gjort gaeldende, at de bestemmelser i direktivet, som foreskriver, at angivelserne og advarslerne skal daekke mindst 4% af den paagaeldende side, skal gennemfoeres efter deres indhold af medlemsstaterne i disses nationale retsordener, idet disse bestemmelser ikke overlader medlemsstaterne noget skoen. Det tilkommer producenterne af tobaksvarer at afgoere, hvorvidt angivelserne og advarslerne skal daekke en stoerre overflade. For det foerste bekraeftes rigtigheden af denne fortolkning af Domstolens praksis vedroerende visse direktiver om maerkning, hvorefter de i de paagaeldende direktiver fastlagte faelles regler om maerkning skal fortolkes saaledes, at medmindre andet foelger af andre bestemmelser herom, kan der ikke lovligt opstilles yderligere eller afvigende nationale krav. Hvad navnlig angaar Raadets direktiv 73/173/EOEF af 4. juni 1973 om tilnaermelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om klassificering, emballering og etikettering af farlige praeparater (oploesningsmidler) (EFT L 189, s. 7) har Domstolen paa trods af bestemmelsen i direktivets artikel 6, stk. 1 ° hvorefter "hvert symbol skal optage mindst en tiendedel af etikettens overflade" ° utvetydigt fastslaaet, at direktivets regler om etikettering maatte antages at skulle finde ensartet anvendelse paa samme vilkaar for saavel indenlandsk fremstillede som importerede produkter (dom af 5.4.1979, sag 148/78, Ratti, Sml. s. 1629). En anden fortolkning ville vaere ensbetydende med, at medlemsstaterne var bemyndiget til at opstille strengere krav for indenlandsk fremstillede varer end dem, der gaelder for markedsfoering af varer indfoert fra andre medlemsstater, en retstilstand, der ville medfoere en forskelsbehandling, og som ville kunne undergrave den frie bevaegelighed for tobaksvarer og paavirke konkurrencevilkaarene.
19 Der kan ikke gives sagsoegerne i hovedsagen medhold heri.
20 Direktivets artikel 3, stk. 3, og artikel 4, stk. 4, indeholder bestemmelser, der er rettet til medlemsstaterne, som er adressater for direktivet, og ikke til producenterne af tobaksvarer, som ikke har nogen interesse i at lade de omtvistede angivelser og advarsler daekke en stoerre overflade. Ordet "mindst" i de naevnte bestemmelser maa forstaas saaledes, at medlemsstaterne ° saafremt de finder dette fornoedent paa grundlag af en vurdering med hensyn til graden af bevidsthed i befolkningen om de sundhedsfarer, der er forbundet med brug af tobak ° lovligt kan paabyde, at angivelserne og advarslerne skal daekke en stoerre overflade.
21 Den retspraksis vedroerende maerkning, som sagsoegerne i hovedsagen har henvist til, angaar direktiver med en anden raekkevidde end direktiv 89/622. Hvad naermere angaar dommen i Ratti-sagen bemaerkes, at Domstolen heri ikke tog stilling til fortolkningen af bestemmelsen i artikel 6, stk. 1, i direktiv 73/173, der ogsaa indeholder ordet "mindst", men til andre bestemmelser i dette direktiv og generelt til karakteren af dets bestemmelser.
22 Der maa gives sagsoegerne i hovedsagen medhold i, at den ovenfor angivne fortolkning af de paagaeldende bestemmelser kan resultere i, at indenlandsk fremstillede varer stilles ringere i forhold til importerede varer, og medfoere en opretholdelse af visse uligheder med hensyn til konkurrencevilkaarene. Denne omstaendighed er dog en foelge af den grad af harmonisering, der er tilsigtet med disse bestemmelser, som opstiller mindstekrav.
23 Spoergsmaalet fra den nationale retsinstans maa herefter besvares med, at artikel 3, stk. 3, og artikel 4, stk. 4, i direktiv 89/622 skal fortolkes saaledes, at medlemsstaterne lovligt for saa vidt angaar indenlandsk fremstillede varer kan paabyde, at angivelserne vedroerende indholdet af tjaere og nikotin og de generelle og specifikke advarsler, jf. henholdsvis direktivets artikel 3 og 4, skal vaere paatrykt cigaretpakker saaledes, at de daekker mindst 6% af hver af de paagaeldende sider af pakken.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
24 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongerige, af den irske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af High Court of Justice of England and Wales (Queen' s Bench Division) ved kendelse af 12. december 1991, for ret:
Artikel 3, stk. 3, og artikel 4, stk. 4, i Raadets direktiv 89/622/EOEF af 13. november 1989 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om maerkning af tobaksvarer skal fortolkes saaledes, at medlemsstaterne lovligt for saa vidt angaar indenlandsk fremstillede varer kan paabyde, at angivelserne vedroerende indholdet af tjaere og nikotin og de generelle og specifikke advarsler, jf. henholdsvis direktivets artikel 3 og 4, skal vaere paatrykt cigaretpakker saaledes, at de daekker mindst 6% af hver af de paagaeldende sider af pakken.