62001CC0411_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1. Tribunal d’instance de Metz har anmodet Domstolen om at udtale sig om fortolkningen af artikel 145-151 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (2) (herefter »toldkodeksen« eller blot »kodeksen«). Det præjudicielle spørgsmål er rejst i en sag vedrørende beregningen af en toldskyld, der er opstået i forbindelse med en procedure for tresidet passiv forædling (3) .
2. Den forelæggende ret ønsker nærmere bestemt oplyst, om en erhvervsdrivende, når forædlingsprodukter overgår til fri omsætning, kan fradrage det beløb i importafgifter, som ville være gældende for midlertidigt udførte varer ifølge disses korrekte position, såfremt den position, der blev angivet ved udførslen fra Fællesskabets territorium var ukorrekt.
Retsforskrifter
3. Som det fremgår af toldkodeksens artikel 4, stk. 16, indfører denne en række toldprocedurer, der finder anvendelse på varer, der indføres til eller udføres fra Fællesskabets toldområde.
Toldangivelsen
4. For alle varer, som skal henføres under en af de toldprocedurer, der er omhandlet i kodeksen, »skal der indgives en angivelse til den pågældende toldprocedure« (kodeksens artikel 59) ved hjælp af en »toldangivelse«, som den erhvervsdrivende fremlægger for det kompetente toldkontor.
5. Når toldangivelsen én gang er indgivet, kan denne kun ændres under overholdelse af betingelserne i artikel 65, hvorefter:
»Klarereren [...] efter anmodning [kan] få tilladelse til at berigtige en eller flere oplysninger i angivelsen, efter at toldvæsenet har antaget den. Dog må dette ikke bevirke, at angivelsen kommer til at vedrøre andre varer end de oprindeligt omfattede.
Der kan imidlertid ikke længere tillades berigtigelse, hvis anmodning herom fremsættes, efter at toldmyndighederne
a) har meddelt klarereren, at de agter at undersøge varerne
b) har konstateret, at de givne oplysninger er urigtige
c) har frigivet varerne.«
Efterfølgende kontrol af angivelserne
6. I henhold til kodeksens artikel 78 kan toldmyndighederne uden videre eller efter anmodning fra klarereren foretage en revision af angivelsen selv efter varernes frigivelse (stk. 1). Særligt hvis det »fremgår [...] af en revision af angivelsen eller af den efterfølgende kontrol, at de bestemmelser, der gælder for den pågældende toldprocedure, er blevet anvendt på grundlag af ukorrekte eller ufuldstændige oplysninger, træffer toldmyndighederne under overholdelse af eventuelle gældende bestemmelser de nødvendige foranstaltninger til at få afklaret situationen under hensyntagen til de foreliggende nye oplysninger« (stk. 3).
Bevilling til en toldprocedure af økonomisk betydning
7. I medfør af artikel 85 er benyttelse af visse toldprocedurer (de såkaldte toldprocedurer af økonomisk betydning, herunder passiv forædling) betinget af, at toldmyndighederne meddeler bevilling hertil. »Betingelserne for, hvorledes den pågældende procedure benyttes, fastsættes i bevillingen« (artikel 87, stk. 1), og disse betingelser varierer afhængig af, hvilken toldprocedure af økonomisk betydning der er valgt.
8. Med henblik på at kontrollere, at disse betingelser er opfyldt, bestemmer artikel 87, stk. 2, at »[b]evillingshaveren skal underrette toldmyndighederne om alle forhold, der indtræder efter bevillingens meddelelse, og som kan formodes at have betydning for bevillingens opretholdelse eller indhold«.
Efterfølgende bogføring af afgifter
9. Af relevans for denne sag bestemmer toldkodeksens artikel 220:
»1. Hvis det afgiftsbeløb, som følger af en toldskyld [...] er bogført for lavt i forhold til det efter lovgivningen skyldige beløb, skal bogføringen af det afgiftsbeløb, der skal opkræves eller efteropkræves, ske senest to dage efter det tidspunkt, hvor toldmyndighederne er blevet klar over situationen og kan beregne det efter lovgivningen skyldige beløb og fastslå, hvem der er debitor (efterfølgende bogføring) [...]
2. [der] foretages [...] ikke efterfølgende bogføring, når
[...]
b) det efter lovgivningen skyldige afgiftsbeløb ikke er blevet bogført som følge af en fejl, som toldmyndighederne selv har begået, og som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, hvis sidstnævnte i øvrigt i forbindelse med toldangivelsen har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gældende forskrifter.«
Passiv forædling
10. Proceduren for passiv forædling, der er omhandlet i den foreliggende sag, er reguleret i toldkodeksens artikel 145-160.
11. Der er tale om en procedure, hvor fællesskabsvarer udføres midlertidigt »fra Fællesskabets toldområde med henblik på at lade dem undergå forædlingsprocesser; de produkter, der fremkommer ved disse processer, kan derefter overgå til fri omsætning med fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter« (artikel 145, stk. 1).
12. Det bemærkes, at i medfør af denne bestemmelses stk. 3 forstås ved »midlertidigt udførte varer: varer, der henføres under proceduren for passiv forædling«. Ved »forædlingsprocesser forstås: de processer, der er omhandlet i artikel 114, stk. 2, litra c), første, andet og tredje led«, dvs. »bearbejdning af varer, herunder montage og samling samt tilpasning til andre varer, forarbejdning af varer, reparation af varer, herunder istandsættelse og justering«. Af relevans for den foreliggende sag er endelig »forædlingsprodukter, som er: alle de produkter, der fremkommer ved forædlingsprocesserne«.
13. Kodeksens artikel 147 og 148 regulerer udstedelsen af bevilling til passiv forædling. I den forbindelse bestemmer artikel 147, stk. 1, bl.a., at »[b]evilling til passiv forædling meddeles efter ansøgning fra den person, der lader forædlingsprocesserne udføre«.
14. Artikel 148, litra b), bestemmer, at bevilling kun meddeles, »når det kan godtgøres, at forædlingsprodukterne vil blive fremstillet på grundlag af de midlertidigt udførte varer«.
15. Kodeksens artikel 150, stk. 2, har følgende indhold:
»Fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter, jf. artikel 151, stk. 1, indrømmes ikke, når en af betingelserne eller forpligtelserne i forbindelse med proceduren for passiv forædling ikke er opfyldt, medmindre det godtgøres, at tilsidesættelserne ikke har haft reel betydning for denne procedures virkemåde.«
16. Artikel 151, stk. 1 og 2, bestemmer:
»1. Den i artikel 145 omhandlede fuldstændige eller delvise fritagelse for importafgifter består i, at beløbet for de importafgifter, der påhviler forædlingsprodukter, som overgår til fri omsætning, fradrages beløbet for de importafgifter, der på samme dato ville gælde for de midlertidigt udførte varer, hvis disse varer var blevet indført i Fællesskabets toldområde fra det land, hvor de har været genstand for forædlingsprocessen eller den sidste forædlingsproces.
2. Det beløb, der skal fradrages i henhold til stk. 1, beregnes efter mængden og beskaffenheden af de pågældende varer på datoen for antagelsen af angivelsen om deres henførsel under proceduren for passiv forædling og på grundlag af de andre beskatningselementer, der gælder for dem på datoen for antagelsen af angivelsen om forædlingsprodukternes overgang til fri omsætning.«
Den tresidede procedure
17. Af relevans for den foreliggende sag er ligeledes bestemmelserne vedrørende passiv tresidet forædling i artikel 748-787 i forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 (4) (herefter »gennemførelsesforordningen«).
18. I medfør af artikel 748 foreligger der en tresidet passiv forædling, når forædlingsprodukter overgår til fri omsætning ved et andet toldsted end det, som behandlede varerne til midlertidig udførsel.
19. Artikel 778 bestemmer, at for varer, der henføres under denne procedure, anvendes et såkaldt »oplysningsskema«, der er benævnt »INF 2«, og som skal fremlægges for toldstedet ved indleveringen af angivelsen om overgang til fri omsætning (artikel 781).
Den kombinerede nomenklatur
20. Endelig skal det bemærkes, at Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (5) har indført den kombinerede nomenklatur, som klassificerer varer i positioner (herefter også benævnt »positionen i KN«) navnlig med henblik på anvendelse af afgifterne i den fælles toldtarif.
I – Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger i hovedsagen
21. Tvisten i hovedsagen er opstået inden for rammen af en tresidet passiv forædling, som på forskellig vis har involveret selskaberne Hewlett Packard Italiana, Hewlett Packard France og Hewlett Packard Europe (herefter henholdsvis »HP Italien«, »HP Frankrig« og »HP Europa«), selskabet GEFCO SA, der er toldspeditør (herefter »GEFCO«), samt det franske og det italienske toldvæsen.
22. I 1995 fik HP Italien bevilling fra de italienske toldmyndigheder til en passiv forædling med henblik på midlertidig udførsel af elektroniske dele (elektroniske kort), der blev angivet under position 8473 30 90 i KN, og efterfølgende indførsel af forædlingsprodukter i form af laserprintere.
23. I oplysningsskemaet INF 2, som blev udstedt af de italienske toldmyndigheder efter anmodning fra HP Italien, anførtes position 8473 i KN som de udførte varers referencetoldposition, dvs. kun de fire første cifre af den angivne position.
24. Både bevillingen til midlertidig udførsel og INF 2 var vedlagt en detaljeret beskrivelse af de elektroniske korts tekniske udformning.
25. De elektroniske kort blev udført fra Italien til Kina og Japan. Der blev de indsat i printerne, som HP Frankrig på vegne af HP Europa i løbet af 1996-97 genindførte til Frankrig via toldkontoret i Ennery.
26. GEFCO, der handlede som toldkommissionær for HP Frankrig, angav ved genindførslen de elektroniske kort under position 8473 30 10 i KN, der var forskellig fra den, som allerede var blevet angivet i Italien ved udførslen (8473 30 90), og mere fordelagtig ved beregningen af den toldfritagelse, der er fastsat i medfør af ordningen for passiv forædling.
27. Ved en kontrol, der senere blev udført, påpegede det franske toldvæsen uoverensstemmelsen mellem toldpositionerne. Den undersøgelse, som efterfølgende blev foretaget, påviste, at kommissionæren, der havde handlet på HP Europas instruks, ensidigt havde ændret angivelsen. Desuden fremgik det af undersøgelsen, at der frem til november måned 1996 flere gange var foretaget en sådan ukorrekt angivelse i forbindelse med andre transaktioner.
28. I en første rapport af 3. december 1998 og i en anden rapport af 26. september 2000 foreholdt det franske toldvæsen derfor GEFCO, at denne uden at have modtaget den nødvendige toldmæssige tilladelse ensidigt havde ændret toldpositionerne, og ved skrivelse af 19. oktober 2000 udstedte toldvæsenet et administrativt pålæg til GEFCO, hvorefter denne skulle betale et beløb på 8 795 672 FRF for skyldig told- og merværdiafgift.
29. GEFCO rejste indsigelse for tribunal de Metz og fremlagde bl.a. en erklæring, der var blevet udstedt den 21. december 2000 af det italienske toldvæsen – som følge af en anmodning, som HP Italien havde indgivet den 29. november 2000 – og som bekræftede, at position 8473 30 90 i KN, der fejlagtigt blev angivet ved udførslen af varerne, »ikke svarer til beskrivelsen af de udførte varer« (6) .
30. Da tribunal de Metz er i tvivl om, hvordan toldkodeksens artikel 145-151 skal fortolkes, har den i medfør af artikel 234 EF forelagt følgende præjudicielle spørgsmål for Domstolen:
»Skal artikel 145-151 i EF’s toldkodeks vedrørende proceduren for tresidet passiv forædling fortolkes således, at en erhvervsdrivende, når forædlingsprodukterne overgår til fri omsætning, er udelukket fra at fradrage det beløb i importafgifter, som ville være gældende for midlertidigt udførte varer ifølge disses korrekte position, såfremt den position, der blev angivet ved udførslen, var en anden, ukorrekt position?«
31. Under sagens behandling for Domstolen har GEFCO, den franske og den portugisiske regering samt Kommissionen indgivet indlæg.
II – Retlig analyse
Parternes argumenter
32. GEFCO har for det første gjort gældende, at den manglende overensstemmelse mellem toldpositionerne, der er blevet konstateret i løbet af den passive forædlingstransaktions forskellige faser, skyldes en administrativ fejl, der blev begået af de italienske myndigheder, og som selskabet, der var i god tro, ikke havde kendskab til.
33. Under disse omstændigheder bør toldkodeksens artikel 151, stk. 2, ifølge GEFCO fortolkes således, at den giver mulighed for, at en erhvervsdrivende i god tro i afgifterne for forædlingsprodukterne kan fradrage det toldbeløb, som ville have været gældende for de midlertidigt udførte varer i medfør af den toldposition, der svarer til deres faktiske beskaffenhed, selv om denne position er forskellig fra den, der blev angivet ved varernes udførsel.
34. Til støtte herfor har GEFCO bl.a. gjort gældende, at fejlen i angivelsen af de udførte varer i den foreliggende sag ikke har haft nogen betydning for virkemåden af proceduren for passiv forædling, og toldfritagelsen opfylder således de betingelser, der er fastsat i kodeksens artikel 150, stk. 2.
35. Proceduren for passiv forædling har til formål at undgå, at fællesskabsvarer, der udføres med henblik på at undergå forædling uden for Fællesskabets toldområde, bliver pålagt told, når de genindføres til Fællesskabet. Sagsøgeren i hovedsagen har anført, at det for at opnå dette formål er nødvendigt og tilstrækkeligt med sikkerhed at kunne fastslå, at forædlingsprodukterne er blevet fremstillet på grundlag af de midlertidigt udførte varer.
36. Endelig har GEFCO gjort gældende, at hvis man lagde det franske toldvæsens opfattelse til grund, ville man anvende en åbenbart uforholdsmæssig sanktion i forhold til toldovertrædelsens karakter, hvorved virkeliggørelsen af formålet med den omhandlede toldprocedure af økonomisk betydning ville bringes i fare uden grund.
37. Den franske regering finder på den anden side, at delvis fritagelse for importafgifter principielt bør basere sig på angivelsen til midlertidig udførsel.
38. Ifølge regeringen betyder dette ikke, at muligheden for at tage varernes faktiske beskaffenhed i betragtning er absolut udelukket. Men varernes rette beskaffenhed og korrekte toldposition kan alene godtgøres ved at fremlægge toldmæssig dokumentation herfor. Hvis dokumentationen er ukorrekt, fordi toldangivelsen var ukorrekt, må angivelsen ændres, hvilket kun kan foregå i henhold til den fremgangsmåde og på de betingelser, der er fastsat i de fællesskabsretlige toldregler.
39. Efter regeringens opfattelse følger det specifikt af kodeksens artikel 65, stk. 1, og artikel 87, stk. 2, at en erhvervsdrivende, som ønsker angivelsen ændret, i rette tid skal fremsætte en anmodning til toldmyndighederne samt give disse myndigheder den nødvendige dokumentation for, at positionen skal ændres. I modsat fald er toldvæsenet ikke i stand til at kontrollere beskaffenheden af de varer, som er blevet henført under en bestemt toldprocedure.
40. Den franske regering har endvidere anført, at GEFCO heller ikke inden for fristen har gjort brug af den anden mulighed for revision af toldangivelsen i henhold til kodeksens artikel 78 og derfor ikke over for den nationale ret kan påberåbe sig, at angivelsen var ukorrekt.
41. Den franske regering har således foreslået Domstolen at fastslå, at en erhvervsdrivende, som inden for rammen af en passiv forædling har anført en ukorrekt toldposition i udførselsangivelsen, og som ikke – på de betingelser, der er opstillet i artikel 65 – har berigtiget angivelsen, inden toldmyndighederne har antaget den, eller som ikke har oplyst myndighederne om forhold, der er opstået efter meddelelsen af bevillingen, og dermed fået tolddokumentet berigtiget i overensstemmelse med artikel 78, ikke kan fradrage det beløb i importafgifter, som ville være gældende for de midlertidigt udførte varer ifølge disses korrekte position, når forædlingsprodukterne overgår til fri omsætning.
42. Den portugisiske regering deler som udgangspunkt den franske regerings opfattelse og finder ikke, at det er tilladt ensidigt at ændre midlertidigt udførte varers tarifering.
43. Ifølge den portugisiske regering er resultatet imidlertid et andet, såfremt betingelserne i kodeksens artikel 220, stk. 2, er opfyldt. Under en tresidet passiv forædling skal det toldsted, hvor forædlingsprodukterne indføres, tage hensyn til varernes korrekte toldposition, hvis den ukorrekte tarifering skyldes en fejl begået af toldmyndighederne på udførselsstedet, som den erhvervsdrivende ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, og hvis den erhvervsdrivende har overholdt samtlige bestemmelser i forbindelse med toldangivelsen. Den portugisiske regering har konkluderet, at det under alle omstændigheder tilkommer den forelæggende ret at kontrollere, om disse betingelser er opfyldt i den foreliggende sag.
44. Kommissionen har indledningsvis anført, at proceduren for passiv forædling er betinget af, at der for en bestemt vare er udstedt en bevilling til at foretage en bestemt økonomisk transaktion, og derfor bør den nationale ret, i tilfælde af manglende overensstemmelse mellem den angivne toldposition og de midlertidigt udførte varers faktiske beskaffenhed, først tage stilling til, om den tildelte bevilling efter sit indhold er tilstrækkelig til at omfatte de varer, der reelt er blevet udført.
45. Kommissionen har påpeget, at bevillingen i den foreliggende sag – samtidig med at den indeholder en ukorrekt toldposition – for en nøjagtig fastlæggelse af varernes beskaffenhed henviser til en detaljeret beskrivelse, der er vedlagt som bilag, og hvoraf det synes at fremgå, at bevillingen også omfatter de varer, der reelt er blevet udført.
46. Kommissionen har dog endvidere anført, at selv om dette er tilfældet, skal der stadig tages stilling til, om uregelmæssigheden i forhold til bestemmelserne om proceduren for passiv forædling, og i den foreliggende sag den ukorrekte toldangivelse, har haft betydning for denne procedures virkemåde, idet det i medfør af artikel 150, stk. 2, alene er i en sådan situation, at tilsidesættelsen kan sanktioneres.
47. Ifølge Kommissionen kan det med sikkerhed udelukkes, at en angivelse, der er ukorrekt med hensyn til midlertidigt udførte varers beskaffenhed, kan kompromittere en toldprocedures virkemåde, hvis angivelsen i medfør af artikel 78, stk. 3, efterfølgende er blevet rettet for at tage hensyn til de udførte varers korrekte beskaffenhed. I dette tilfælde er der således intet til hinder for, at toldskylden i forbindelse med udførslen af forædlingsprodukterne beregnes på grundlag af de midlertidigt udførte varers korrekte beskaffenhed, selv om det oprindeligt blev angivet, at varerne havde en anden beskaffenhed.
48. Kommissionen har endvidere anført, at det, selv om denne berigtigelse ikke er blevet foretaget, ikke desto mindre er muligt for den berørte part ved retten at føre bevis for de midlertidigt udførte varers korrekte beskaffenhed, og for at forædlingsprodukterne reelt er blevet fremstillet på grundlag af en forædling af disse varer. I dette tilfælde må der naturligvis benyttes et bevismiddel – såsom en efterfølgende kontrol, der er udført af toldmyndighederne eller en sagkyndig – som med absolut sikkerhed kan modsige tolddokumentets indhold og dermed uden nogen tvivl godtgøre, at en angivelse, der er ukorrekt med hensyn til midlertidigt udførte varers beskaffenhed, ikke har kompromitteret den pågældende toldprocedures virkemåde.
49. Som Kommissionen har fremhævet under retsmødet, er disse betingelser opfyldt i den foreliggende sag, idet de udførte varers beskaffenhed og beskaffenheden af varerne før og efter deres forædling let kan kontrolleres på grundlag af den detaljerede beskrivelse, der er vedlagt som bilag til de originale tolddokumenter. Desuden har de italienske toldmyndigheder ved en efterfølgende kontrol i det væsentlige bekræftet, at GEFCO’s redegørelse for de faktiske omstændigheder er korrekt.
50. Kommissionen har således konkluderet, at såfremt midlertidigt udførte varer er blevet angivet under en ukorrekt toldposition, tilkommer det toldskyldens debitor at bevise, at den ukorrekte angivelse ikke har haft en reel betydning for virkemåden af proceduren for passiv forædling. Hvis dette bevis er ført, og hvis en efterfølgende toldkontrol med sikkerhed har fastslået de midlertidigt udførte varers korrekte toldposition, er debitor berettiget til at fradrage det beløb i importafgifter, som ville være gældende for de midlertidigt udførte varer ifølge disses korrekte position, når forædlingsprodukterne overgår til fri omsætning.
Vurdering
51. Ved vurderingen af de fremherskende opfattelser, synes det for at afgøre den foreliggende sag ufornødent at finde støtte i kodeksens artikel 220, stk. 2, som den portugisiske regering har henvist til.
52. Det bemærkes, at i henhold til denne bestemmelse foretages der ikke efterfølgende bogføring, når »det efter lovgivningen skyldige afgiftsbeløb ikke er blevet bogført som følge af en fejl, som toldmyndighederne selv har begået, og som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, hvis sidstnævnte i øvrigt i forbindelse med toldangivelsen har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gældende forskrifter«.
53. Selv om denne bestemmelse teoretisk set kunne finde anvendelse, forekommer det mig ikke at være muligt i den foreliggende sag. Det er nemlig rigtigt, at det franske toldvæsen, efter at have fastsat afgiften for forædlingsprodukterne til et bestemt beløb under hensyn til den toldposition, som GEFCO angav ved indførslen, efterfølgende har fastsat et nyt og højere afgiftsbeløb i medfør af artikel 220, stk. 1, på grundlag af den afvigende toldpostion, der blev angivet ved udførslen. Den fejl, som nødvendiggjorde, at afgiften blev bogført efterfølgende, skyldes dog hverken det franske eller det italienske toldvæsen, men i det væsentlige den ukyndige eksportør, HP Italien, der anvendte en ukorrekt toldposition i sine egne udførselsangivelser (7) . Efter min opfattelse kan den første af de betingelser i artikel 220, stk. 2, der er til hinder for efterfølgende bogføring, således ikke anses for opfyldt.
54. Desuden kan man ikke hævde, at »debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget« fejlen (som påkrævet i medfør af artikel 220), idet det på baggrund af de faktiske omstændigheder derimod kan fastslås, at GEFCO var blevet klar over fejlen, og at denne derfor ensidigt ændrede toldangivelserne ved indførslen af forædlingsprodukterne.
55. I den foreliggende sag kan den anden betingelse i artikel 220, stk. 2, således heller ikke anses for opfyldt.
56. Hvad angår tvistens hovedproblemstilling bemærkes det indledningsvis, at ingen af parterne har bestridt, at betingelserne for at anvende proceduren for passiv forædling er blevet tilsidesat i den foreliggende sag, eftersom det er fastslået, at der ved udførslen blev indleveret en ukorrekt angivelse, og at toldmyndighederne ikke blev underrettet om fejlen.
57. Endvidere er der ingen af parterne, der har bestridt, at en tilsidesættelse af betingelserne for at anvende den pågældende toldprocedure ikke nødvendigvis medfører en forhøjet afgift i henhold til kodeksens artikel 150, stk. 2, hvis der føres bevis for, at den ikke har haft væsentlig betydning for procedurens virkemåde.
58. Som det klart fremgår af det ovenfor anførte, er der divergerende opfattelser hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt dette bevis kan tillades ført i et tilfælde, som det, der skal behandles, hvor tilsidesættelsen er blevet fastslået, og hvor udførselsangivelsen og bevillingen til passiv forædling ikke er blevet ændret efterfølgende i medfør af artikel 78, stk. 3.
59. Den franske regering finder det tilsyneladende strengt nødvendigt at ændre tolddokumentet, fordi der er en form for uafkræftelig formodning for, at dette er korrekt, således at det ikke er muligt på anden måde at bevise, at forædlingsprodukterne reelt er blevet fremstillet på grundlag af de midlertidigt udførte varer. GEFCO og Kommissionen har derimod anført, at selv i tilfælde af, at toldangivelsen ikke formelt er blevet ændret, vil den berørte part kunne føre bevis herfor på anden måde.
60. Jeg skal først bemærke, at såfremt man ser bort fra, at disse opfattelser principielt er i modstrid med hinanden, kan man eventuelt give en besvarelse af spørgsmålet i denne sag, der kan forene begge opfattelser, uden nødvendigvis at skulle vælge side forinden. Jeg mener således, at der for så vidt angår den konkrete sag kan findes en løsning direkte med henvisning til kodeksens artikel 78, således som Domstolen har udlagt denne bestemmelse i den nyligt afsagte Overland Footwear-dom (8) .
61. I denne sag skulle Domstolen udtale sig i et tilfælde, hvor en erhvervsdrivende i forbindelse med udførsel af visse produkter ved en fejl havde angivet en værdi, der var højere end den reelle værdi. Da han var blevet opmærksom på fejlen, havde han anmodet om tilbagebetaling af den del af toldafgiften, som han ikke skyldte. Anmodningen blev efterkommet, men efterfølgende blev de tilgrundliggende afgørelser annulleret. Domstolen fandt det ufornødent at give en principiel besvarelse af spørgsmålet om, hvorvidt toldmyndighederne i henhold til artikel 78 er forpligtede til at revidere toldangivelser og på hvilke betingelser. Domstolen bemærkede blot, at myndighederne i den pågældende sag »i første omgang efterkom [...] anmodningen om tilbagebetaling [og at denne] [...] anmodning [kun] kunne [...] efterkommes, såfremt toldmyndighederne foretog en fornyet efterprøvelse af toldangivelserne i lyset af nye oplysninger fremlagt af [...]. Det må derfor lægges til grund, at toldmyndighederne accepterede at foretage en revision af angivelserne, og at de efter revisionen og i overensstemmelse med dennes resultater vedtog den afgørelse, som var nødvendig for at »få afklaret situationen« i toldkodeksens artikel 78, stk. 3’s forstand, ved at tage hensyn til, at angivelserne var ufuldstændige som følge af en utilsigtet fejl fra klarererens side« (præmis 23).
62. Med andre ord har Domstolen anerkendt, at en beslutning, der er truffet af toldmyndighederne, og hvis indhold er uforenelig med en forudgående og ukorrekt toldangivelse kan (eller mere præcist, skal) anses for en implicit beslutning om berigtigelse af angivelsen i medfør af artikel 78.
63. Efter at der i den foreliggende sag var indgivet en anmodning i henhold til artikel 78, nægtede de italienske myndigheder at anerkende, at udførselsangivelsen var korrekt, idet de erklærede, at de udførte varers beskaffenhed ikke svarede til det angivne. Såfremt man lader ovennævnte retspraksis finde anvendelse, skal en sådan manglende anerkendelse følgelig gælde som en, om end implicit, beslutning om berigtigelse af udførselsangivelsen i artikel 78’s forstand.
64. Herefter mener jeg ikke, at det er nødvendigt at udtale sig om det principielle spørgsmål, der, som det er fremgået (af punkt 58 og 59), i særlig grad adskiller parterne, tillige fordi kodeksen ikke synes at indeholde mange støttepunkter for et entydigt og endeligt svar. I så henseende vil jeg indskrænke mig til at udtrykke en undren over for en løsning, hvor muligheden for at føre et alternativt bevis i de omhandlede tilfælde altid og i enhver situation udelukkes, fordi det forekommer mig, at en sådan løsning dårligt kan forenes med toldsystemets formål og med en rimelig og fornuftig vurdering af dette.
65. I særdeleshed finder jeg ikke, at man – i de undtagelsestilfælde, hvor toldmyndighederne selv har nægtet at anerkende indholdet af de relevante dokumenter, og samtidig erklærer, at der foreligger en ukorrekt tarifering af varerne, og hvor den korrekte tarifering let kan fastslås ved, at der føres bevis for varernes reelle beskaffenhed – kan forbyde den erhvervsdrivende at fremlægge dette bevis, heller ikke selv om tolddokumenterne ikke formelt er blevet ændret.
66. I modsat fald ville man således ikke blot gøre bestemmelsen i artikel 150, stk. 2, betydningsløs, men man ville endvidere risikere at fjerne sig fra formålet med toldproceduren for passiv forædling, eftersom de erhvervsdrivende da ville blive pålagt større afgifter, uden at dette er begrundet i det overordnede mål om en fælles handelspolitik, som kodeksen tilstræber, eller i de specifikke bestemmelser om passiv forædling.
67. Efter min opfattelse kan det foreliggende tilfælde betragtes som et af disse undtagelsestilfælde, idet de italienske toldmyndigheder selv har bekræftet, at den toldposition, som varerne blev angivet under, og som dannede grundlag for eksporttilladelsen, var ukorrekt.
68. Det er åbenbart, at det påhviler den forelæggende ret at foretage en vurdering af de faktiske omstændigheder og at afgøre, om GEFCO har ført det pågældende bevis. Her skal jeg blot bemærke, at det i den foreliggende sag ikke synes vanskeligt at fastslå de midlertidigt udførte varers reelle beskaffenhed og at fastslå, at disse varer er identiske med de varer, der blev anvendt til forædlingsprodukterne. Det letter nemlig bevisførelsen, at kortene blev indsat i printerne uden først at undergå nogle ændringer, og både den detaljerede tekniske beskrivelse, der var vedhæftet toldgodkendelsen og INF 2, samt den erklæring, som de italienske toldmyndigheder afgav efter anmodningen om ændring af tolddokumentet, og som Kommissionen godkendte under retsmødet, kan således anvendes som bevis.
69. På denne baggrund foreslår jeg Domstolen at besvare det af tribunal de Metz forelagte spørgsmål med, at toldkodeksens artikel 145-151 skal fortolkes således, at de i et tilfælde som det foreliggende ikke er til hinder for, at en erhvervsdrivende, der har angivet varer under en ukorrekt toldposition i henhold til proceduren for passiv forædling, kan fradrage det beløb i importafgifter, som ville være gældende for de midlertidigt udførte varer ifølge disses korrekte position, når forædlingsprodukterne overgår til fri omsætning.
III – Forslag til afgørelse
70. På baggrund af ovenstående betragtninger foreslås det Domstolen at træffe følgende afgørelse:
»Artikel 145-151 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes således, at de i et tilfælde som det foreliggende ikke er til hinder for, at en erhvervsdrivende, der har angivet varer under en ukorrekt toldposition i henhold til proceduren for passiv forædling, kan fradrage det beløb i importafgifter, som ville være gældende for de midlertidigt udførte varer ifølge disses korrekte position, når forædlingsprodukterne overgår til fri omsætning.«
(1) .
(2)
–	EFT L 302, s. 1.
(3)
–	Jf. punkt 11 og 18.
(4)
–	Kommissionens forordning om visse gennemførelsesbestemmelser til toldkodeksen (EFT L 253, s. 1).
(5)
–	EFT L 256, s. 1, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1734/96 af 9.9.1996 (EFT L 238, s. 1).
(6)
–	Jf. notatet fra Circoscrizione doganale di Milano af 21.12.2000 (procesdokument nr. 9 vedlagt som bilag til GEFCO’s skriftlige indlæg).
(7)
–	Jf. bilag 7 og 8, som GEFCO har fremlagt under sagen.
(8)
–	Dom af 5.12.2002, sag C-379/00, Sml. I, s. 11133.