61991TJ0033_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger
1 Sagsoegeren blev i oktober 1974 ansat ved Kontrolkommissionen, et finansielt kontrolorgan under Raadet for De Europaeiske Faellesskaber, som midlertidigt ansat i loenklasse A7, og blev derefter ved Raadets afgoerelse af 16. december 1976 udnaevnt som tjenestemand ved denne kommission pr. 1. oktober 1976 og indplaceret i loenklasse A7. Pr. 1. maj 1978 blev sagsoegeren overflyttet til en stilling i samme loenklasse ved Revisionsretten for De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "Revisionsretten"), da denne blev oprettet. Senere blev sagsoegeren forfremmet til loenklasse A6 pr. 1. maj 1979.
2 Paa grundlag af den interne udvaelgelsesproeve nr. CC/A/17/82 og dommen afsagt den 16. oktober 1984 af Domstolen for De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "Domstolen") (sag 257/83, Williams mod Revisionsretten, Sml. s. 3547), blev sagsoegeren pr. 16. oktober 1984 udnaevnt som ekspeditionssekretaer i loenklasse A5, tredje loentrin, ved afgoerelse af 18. oktober 1984 truffet af Revisionsrettens formand i sin egenskab af ansaettelsesmyndighed.
3 Den 12. februar 1990 modtog sagsoegeren fra sin kontorchef sin bedoemmelse for perioden 4. januar 1988 ° 31. december 1989.
4 Sagsoegeren anmodede ° i henhold til artikel 7 i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser til artikel 43 i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten"), som Revisionsretten havde udstedt paa grundlag af vedtaegtens artikel 110 ved afgoerelse nr. 34/84 af 22. marts 1984 ° om en samtale med bedoemmeren, som fandt sted den 6. marts 1990. Bedoemmeren bekraeftede ved skrivelse af 30. marts 1990 over for ham, at han opretholdt sin oprindelige bedoemmelse.
5 Den 30. april 1990 appellerede sagsoegeren ovennaevnte bedoemmelse.
6 Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg afgav den 15. juni 1990 den i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelsers artikel 8 omhandlede udtalelse, som det havde udstedt paa sit moede den foregaaende dag. Udvalget konkluderede i denne udtalelse efter at have anfoert, at det havde afhoert den bedoemte og bedoemmeren hver for sig og bl.a. havde gennemgaaet "en omfattende dokumentation, forelagt af bedoemmeren", at bedoemmeren i appelleddet i betragtning af visse formfejl og det konfliktfyldte forhold mellem parterne "burde soerge for, at bedoemmelsen af sagsoegeren blev genstand for en noeje revision".
7 Bedoemmeren i appelleddet vedtog den 27. juli 1990 den reviderede bedoemmelse efter at have foert forskellige samtaler og indhentet forskellige oplysninger (se praemis 63 og 64 nedenfor). Den reviderede bedoemmelse blev samme dag meddelt sagsoegeren ved en skrivelse fra bedoemmeren i appelleddet. Han forklarede, at uanset de konstaterede formfejl havde disse efter hans opfattelse ikke skadet sagsoegeren. Han tilfoejede, at han "efter en noeje gennemgang af [bedoemmerens] arbejdsdokumenter" var naaet til den konklusion, at sagsoegeren var blevet behandlet paa samme maade som de oevrige ansatte. Han meddelte sagsoegeren, at han derfor havde besluttet at opretholde de af bedoemmeren tildelte "karakterer", men at aendre visse af de ledsagende bemaerkninger.
8 Sagsoegeren indbragte den 26. oktober 1990 en klage over denne bedoemmelse i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 2. Ved skrivelse af 10. januar 1991, som sagsoegeren modtog den 6. februar 1991, afviste generalsekretaeren klagen.
9 Dette er baggrunden for, at sagsoegeren ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 3. maj 1991 anlagde denne sag.
10 Den skriftlige forhandling er forloebet forskriftsmaessigt.
11 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Fjerde Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
12 Parterne fremsatte deres mundtlige indlaeg og besvarede Rettens spoergsmaal i retsmoedet den 5. maj 1992. Under retsmoedet opfordrede Retten sagsoegte til skriftligt at meddele, om Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg havde haft adgang til sagsoegerens personlige aktmappe, som i henhold til vedtaegtens artikel 26 foeres af Revisionsrettens administration.
13 Retten erklaerede ved kendelse af 7. maj 1992 den mundtlige forhandling for genaabnet. Den paalagde sagsoegte for det foerste at fremlaegge de akter, der var fremsendt af den foerste bedoemmer til Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg, for det andet at angive, hvilke dokumenter bedoemmeren i appelleddet havde stoettet sig paa, da han i sin skrivelse af 27. juli 1990 til Williams skrev saetningen: "Efter en noeje gennemgang af [bedoemmerens] arbejdsdokumenter og efter at have udspurgt ham i detaljer er jeg overbevist om, at han har behandlet Dem paa samme maade som de oevrige inspektoerer", og for det tredje at fremlaegge de paagaeldende arbejdsdokumenter.
14 Sagsoegte indgav den 18. maj 1992 sit svar paa det under den mundtlige forhandling den 5. maj 1992 stillede spoergsmaal. Den 20. maj 1992 fremlagde sagsoegte de dokumenter, man ved kendelsen af 7. maj 1992 var blevet opfordret til at fremlaegge, samt svaret paa de ved samme kendelse stillede spoergsmaal.
15 Sagsoegeren har ikke fremsat bemaerkninger inden for den fastsatte frist.
16 Parterne fremsatte paa ny mundtlige indlaeg i det nye retsmoede, der blev afholdt den 25. juni 1992.
Parternes paastande
17 Sagsoegeren har i sin staevning nedlagt foelgende paastande:
° Den endelige bedoemmelse af 27. juli 1990 annulleres.
° Afvisningen af klagen af 26. oktober 1990 annulleres.
° Sagen henvises til Revisionsrettens ansaettelsesmyndighed med henblik paa opfyldelse af den dom, der skal afsiges.
° Modparten tilpligtes under alle omstaendigheder at betale samtlige sagens omkostninger.
18 Sagsoegeren har i retsmoedet frafaldet den tredje paastand i staevningen.
19 Revisionsretten har i svarskriftet nedlagt foelgende paastande:
° Frifindelse i sagen om annullation af bedoemmelsen.
° Eventuelt afvisning af de subsidiaere paastande, subsidiaert frifindelse.
° Hver part betaler sine egne omkostninger.
20 Sagsoegeren har endvidere i replikken nedlagt paastand om, at Retten undersoeger forfremmelsespraksis i Revisionsretten. Revisionsretten har i duplikken nedlagt paastand om, at kravet om en undersoegelse kendes uberettiget.
Formaliteten
21 Sagsoegte har bestridt, at sagen kan ankes til realitetsbehandling i realiteten, idet den er rettet mod afgoerelsen af 10. januar 1991 om at afvise sagsoegerens klage, med den begrundelse, at en afvisning af en klage alene har bekraeftende karakter og saaledes ikke er en anfaegtelig akt.
22 Sagsoegeren har ikke besvaret denne afvisningsindsigelse.
23 Retten skal paapege, at en administrativ klage og ansaettelsesmyndighedens udtrykkelige eller stiltiende afvisning deraf er en integrerende del af en sammensat procedure. Under disse forhold medfoerer et soegsmaal ved Retten, selv om det formelt er rettet mod afvisningen af tjenestemandens klage, at Retten ogsaa maa proeve den akt, der indeholder det klagepunkt, som har vaeret genstand for klagen (Domstolens dom af 17.1.1989, sag 293/87, Vainker mod Parlamentet, Sml. s. 23).
24 Foelgelig maa Revisionsrettens indsigelse om afvisning paa dette punkt af sagsoegerens sag forkastes.
Realiteten
25 Sagsoegeren har til stoette for sagen formuleret fem anbringender. Det foerste vedroerer administrationens overskridelse af graenserne for sine skoensmaessige befoejelser samt magtfordrejning. Det andet vedroerer overtraedelse af vedtaegtens artikel 5, stk. 3. Det tredje vedroerer en aabenbar faktisk vildfarelse. Det fjerde vedroerer overtraedelse af vedtaegtens artikel 24a, og det femte vedroerer endelig en uregelmaessighed i bedoemmelsesproceduren.
° Anbringendet om administrationens overskridelse af graenserne for sine skoensmaessige befoejelser samt magtfordrejning
Parternes argumenter
26 Sagsoegeren, som har haevdet, at forfremmelserne i Revisionsretten naesten matematisk afhaenger af det antal point, der er tildelt i bedoemmelsen, har gjort gaeldende, at bedoemmelsen af ham er udarbejdet paa en maade, der forhindrer ham i senere at blive forfremmet, idet han har faaet tildelt latterligt lave karakterer paa grundlag af bedoemmelseskriterier, der er forskellige for de forskellige bedoemte tjenestemaend. Da han finder, at der paa dette punkt findes mange objektive, relevante og samstemmende indicier, har han i replikken anmodet Retten om i henhold til artikel 64 ff. i procesreglementet at paabyde en undersoegelse om,
a) hvorledes Revisionsrettens Paritetiske Forfremmelsesudvalg fungerer
b) udvalgets interne regler og maaden, hvorpaa disse har aendret sig i aarenes loeb alt efter, hvem der skal forfremmes, og
c) ° kriterierne for pointtildeling samt
° maaden, hvorpaa kriterierne har aendret sig i aarenes loeb alt efter, hvem forfremmelsen reelt tager sigte paa.
Sagsoegeren har tilfoejet, at Revisionsretten systematisk har holdt ham vaek fra udvaelgelsesproever, som han har haft ret til at deltage i, under henvisning til de paastaaede "kvaliteter" hos de ansoegere, der fik adgang til proeverne. Han goer gaeldende, at det er Revisionsrettens praksis systematisk at forfremme personer helt uden regnskabsmaessig kompetence til A4/A5-stillinger, og der er vel at maerke tale om saakaldte "kontrolstillinger". Med henblik herpaa giver Revisionsretten karakteren "udmaerket" til ansatte, der ikke har de samme kvalifikationsbeviser eller uddannelse som han. Sagsoegeren fremhaever herved, at han er "chartered accountant", dvs. at han har en glimrende uddannelse paa regnskabsomraadet, der svarer bedre til den profil, man forventer at finde i en revisionsret.
27 Revisionsretten har gjort gaeldende, at sagsoegerens argumentation ikke indeholder objektive, relevante og samstemmende indicier for, at den anfaegtede bedoemmelse havde et andet formaal end det, man saedvanligvis tilskriver den. Revisionsretten henviser til, at bedoemmelsen kun udgoer ét af de elementer, der tages i betragtning ved en forfremmelsesprocedure. Den afviser pure sagsoegerens paastand om, at bedoemmerne har anvendt forskellige bedoemmelseskriterier afhaengig af de bedoemte. Med hensyn til de udvaelgelsesproever, som sagsoegeren har ansoegt om deltagelse i, har Revisionsretten under henvisning til udvaelgelseskomitéernes uafhaengighed over for ansaettelsesmyndigheden bemaerket, at den ikke kan goeres ansvarlig for ansoegernes gode eller daarlige resultater. For saa vidt angaar kvalifikationerne hos de oevrige ansatte, der er blevet forfremmet, har Revisionsretten understreget, at i betragtning af de opgaver, den har, og som ikke kun gaar ud paa at kontrollere regnskabsmaessige dispositioner, men ogsaa udstraekker sig til en kontrol af deres lovlighed, kan andre studier end de regnskabsmaessige udgoere en lige saa nyttig uddannelse for de ansatte, der arbejder i kontrolsektorerne.
Rettens bemaerkninger
28 Indledningsvis skal Retten paapege, at begrebet magtfordrejning har en klart afgraenset betydning, idet der herved forstaas, at en administrativ myndighed under udoevelsen af sine befoejelser forfoelger et andet maal end det, hvortil befoejelserne blev givet (jf. f.eks. dom af 4.2.1982, sag 817/79, Buyl mod Kommissionen, Sml. s. 245). Endvidere fremgaar det af Domstolens faste praksis, at en beslutning kun er behaeftet med magtfordrejning, naar det paa grund af objektive, relevante og samstemmende indicier maa antages, at den er truffet til forfoelgelse af andre formaal end dem, der er angivet (jf. f.eks. dom af 21.6.1984, sag 69/83, Lux mod Revisionsretten, Sml. s. 2447).
29 Det skal ligeledes paapeges, at den i vedtaegtens artikel 43 omhandlede udtalelse ifoelge Domstolens faste praksis i foerste raekke har til formaal at sikre administrationen regelmaessige oplysninger om, hvorledes tjenestemanden udfoerer deres opgaver (jf. Domstolens dom af 3.7.1980, forenede sager 6/79 og 97/79, Grassi mod Raadet, Sml. s. 2141).
30 Retten finder ikke, at spoergsmaalet om, hvorvidt forfremmelserne i Revisionsretten, som haevdet af sagsoegeren, naesten matematisk finder sted paa grundlag af antallet af point i bedoemmelsen, er relevant i den foreliggende sag, som udelukkende vedroerer de betingelser, hvorunder sagsoegerens bedoemmelse er udarbejdet. Derfor finder Retten ikke, at dette spoergsmaal skal behandles.
31 Heraf foelger, at sagsoegerens paastand om, at Retten paabyder en undersoegelse af bl.a. Revisionsrettens praksis med hensyn til forfremmelse, maa forkastes. Retten, som skal vurdere hensigtsmaessigheden af en saadan foranstaltning (jf. Rettens dom af 10.7.1992, sag T-53/91, Mergen mod Kommissionen, Sml. II, s. 2041, praemis 26), finder ikke, at den oenskede bevisfoerelse har nogen interesse i forbindelse med tvistens afgoerelse.
32 For oevrigt konstaterer Retten, at det ikke paa grundlag af de af sagsoegeren paaberaabte indicier kan fastslaas, at hans bedoemmelse ikke havde til formaal at give en objektiv vurdering af hans egnethed og praestationer i referenceperioden. For saa vidt angaar argumentet om, at bedoemmeren har anvendt forskellige bedoemmelseskriterier afhaengig af, hvem de bedoemte, kan Retten alene fastslaa, at argumentet, der er holdt i generelle vendinger, ikke ledsages af nogen faktuel oplysning, der goer det muligt at kontrollere dets rigtighed. Hvad angaar sagsoegerens oevrige argumenter vedroerende tidligere procedurer for afholdelse af udvaelgelsesproever og forfremmelser finder Retten ikke, at de naevnte omstaendigheder, hvis de antages bevist, har nogen forbindelse med udarbejdelsen af bedoemmelsen. I mangel af andre relevante oplysninger kan det saaledes ikke paa grundlag af disse omstaendigheder fastslaas, at bedoemmelsen ikke er udarbejdet med den fornoedne upartiskhed.
33 Heraf foelger, at dette anbringende, ligesom den paastand om undersoegelse, der er nedlagt i den forbindelse, maa forkastes.
° Anbringendet om overtraedelse af vedtaegtens artikel 5, stk. 3
Parternes argumenter
34 Sagsoegeren har anfoert, at han ikke er blevet behandlet paa samme maade som sine kolleger i kategori A, der som han har til opgave at revidere De Europaeiske Faellesskabers regnskaber. Han har som eksempel gjort gaeldende, at en anden tjenestemand under rubrikken "uddannelse" har faaet bedoemmelsen "udmaerket", selv om hans uddannelse ikke har nogen relevans for de opgaver, han udfoerer. Sagsoegeren bemaerker, at han for at opnaa den samme bedoemmelse har maattet fremlaegge bevis for, at han har gennemgaaet en hoejere uddannelse inden for regnskabslaere. Han fremhaever, at den oprindelige bedoemmelse, trods Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalgs henstilling om en revision deraf, stort set er opretholdt. Sagsoegeren betragter denne situation som en oplagt forskelsbehandling.
35 Sagsoegte finder ikke, at sagsoegeren har forklaret, hvorledes hans bedoemmelse udgoer en overtraedelse af vedtaegtens artikel 5, stk. 3. Ifoelge sagsoegte er det af sagsoegeren naevnte eksempel baade irrelevant og urigtigt. Irrelevant fordi sagsoegeren har opnaaet bedoemmelsen "udmaerket" i den paagaeldende rubrik. Og urigtigt, fordi den paagaeldende rubrik ikke vedroerer uddannelse, men "de for det paagaeldende arbejde noedvendige kundskaber". Med hensyn til udtalelsen fra Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg goer sagsoegte gaeldende, at bedoemmeren i appelleddet allerede i sin foelgeskrivelse af 27. juli 1990 til bedoemmelsen efter appel forklarede sagsoegeren, hvorfor de formfejl, han havde konstateret i sin udtalelse, ikke havde vaeret til skade for ham, idet han inden for de fastsatte frister havde faaet fuldt kendskab til bedoemmelsen og havde haft mulighed for i tide at goere sine rettigheder gaeldende.
Rettens bemaerkninger
36 Retten skal henvise til, at ifoelge Domstolens faste praksis er det almindelige ligebehandlingsprincip et af de fundamentale principper i faellesskabsretten. Ifoelge dette princip maa sammenlignelige situationer ikke behandles forskelligt, medmindre en forskelsbehandling objektivt set er berettiget (jf. Domstolens dom af 14.7.1983, forenede sager 152/81, 158/81, 162/81, 166/81, 170/81, 173/81, 175/81, 177/81-179/81, 182/81 og 186/81, Ferrario m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2357).
37 Hvad angaar sagsoegerens argument om, at en anden tjenestemand i en stilling, der kan sammenlignes med hans, under rubrikken "de for det paagaeldende arbejde noedvendige kundskaber" opnaaede den samme bedoemmelse som sagsoegeren, selv om han til forskel for sagsoegeren ikke har en saerlig uddannelse paa det omraade, han beskaeftiger sig med, udtales, at den paagaeldende rubrik, saaledes som det fremgaar af dens overskrift, kraever en konkret vurdering, der tager hensyn til samtlige den bedoemte tjenestemands faktiske kundskaber, navnlig hans saerlige kundskaber paa det omraade, han beskaeftiger sig med, og ikke en abstrakt vurdering af hans uddannelsesniveau alene paa grundlag af hans kvalifikations- og eksamensbeviser. Foelgelig kan den af sagsoegeren paaberaabte omstaendighed, selv om den bevises, ikke i mangel af andre oplysninger udgoere et bevis for forskelsbehandling.
38 Med hensyn til sagsoegerens argument om, at den oprindelige bedoemmelse trods Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalgs henstilling om en revision deraf i det store og hele er opretholdt, erindrer Retten om, at det i artikel 9, stk. 2, i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser hedder: "Bedoemmeren i appelleddet ... tager ligeledes hensyn til udtalelsen fra Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg. Bedoemmeren i appelleddet har mulighed for at bekraefte den oprindelige bedoemmelse eller forbedre den helt eller delvis." Heraf foelger, at bedoemmeren i appelleddet ikke er tvunget til at foelge Det Paritetiske Udvalgs udtalelse, og at han er eneansvarlig for den endelige bedoemmelse. I den foreliggende sag fremgaar det af skrivelsen af 27. juli 1990 til sagsoegeren fra bedoemmeren i appelleddet, at denne har taget hensyn til udtalelsen fra Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg. Det kan saaledes ikke paa grundlag af hans beslutning om ikke at aendre den foerste bedoemmers analytiske vurderinger, en beslutning, der ligger inden for hans frie skoen, fastslaas, at sagsoegeren er blevet udsat for forskelsbehandling.
39 Foelgelig maa dette anbringende forkastes.
° Anbringendet om en aabenbar faktisk vildfarelse
Parternes argumenter
40 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at den endelig bedoemmelse indeholder en aabenbar faktisk vildfarelse, da det i forbindelse med den almindelige vurdering bebrejdes ham, at han i perioden 1988-1989 ikke fulgte de arbejdsmetoder, der beskrives i Revisionsrettens revisionsmanual. Denne manual blev dog foerst blevet vedtaget i 1990. Sagsoegeren har i replikken erkendt, at der ogsaa foer fandtes systemer svarende til dem, som beskrives i den paagaeldende manual. Imidlertid har han navnlig under henvisning til et diagram taget fra et revisionsnotat af oktober 1983 med titlen "Flowchart of the Court' s systems based audit approach" anfoert, at Revisionsretten ikke lod ham foelge forskrifterne deri.
41 Sagsoegeren har i retsmoedet bemaerket, at selv om det er muligt, at revisionsmanualens indhold allerede i 1988-1989 fandtes i ca. en halv snes forskellige notater, og at der ikke var sket vaesentlige aendringer siden da, beviser den bebrejdelse, der rettes mod ham, nemlig at han ikke har fulgt de i manualen anviste arbejdsmetoder, klart, at bedoemmelsen er udarbejdet paa en overfladisk maade.
42 Sagsoegte har forklaret, at man mellem 1978 og 1985 vedtog tolv "revisionsnotater" indeholdende Revisionsrettens revisionskoncept og -metode, og at disse tolv afgoerelser derefter blev samlet og kodificeret i et enkelt dokument med titlen "Revisionsmanual ° Del I", som blev vedtaget den 8. marts 1990. Sagsoegerens kontorchef havde udtrykkeligt anmodet ham om at udarbejde sit arbejdsprogram paa grundlag af de metoder, der var beskrevet i udkastet til revisionsmanual, til hvis udarbejdelse sagsoegeren i oevrigt selv havde bidraget. Disse metoder har ikke aendret sig siden manualens vedtagelse. Ifoelge sagsoegte har bedoemmeren i appelleddet i sin generelle vurdering klart fastslaaet, hvorledes man skal opfatte den bebrejdelse, han retter mod sagsoegeren, nemlig at han ikke har anvendt Revisionsrettens arbejdsmetoder, saaledes som disse har vaeret gaeldende i mange aar. Ifoelge sagsoegte har bedoemmeren i appelleddet villet henvise til manualens indhold, dvs. de procedurer, der skal foelges, og som er fastlagt i de ovennaevnte tolv tidligere beslutninger fra 1988-1989 og senere medtaget i revisionsmanualen. For saa vidt angaar muligheden for at foelge disse forskrifter, navnlig dem, der kan udledes af det diagram, som er vedlagt replikken, har sagsoegte fremhaevet, at sagsoegeren i sit arbejde aldrig er kommet laengere end til det foerste stadium ("preliminary survey"), og at han, da han ikke har kunnet fremlaegge en sammenhaengende arbejds- og revisionsplan ("audit planning memorandum"), ikke har haft tilladelse til at udfoere revision paa stedet og gaa laengere i proceduren. Konklusionen er, at sagsoegte ikke kan se, hvorledes en henvisning i bedoemmeren i appelleddets generelle vurdering til gamle og af sagsoegeren velkendte revisionsmetoder kan udgoere en aabenbar vildfarelse, der er undergivet Rettens kontrol.
Rettens bemaerkninger
43 Retten finder, at det ifoelge fast retspraksis ikke tilkommer den at kontrollere berettigelsen af administrationens bedoemmelse af en tjenestemands faglige kvalifikationer, naar denne bedoemmelse indebaerer komplekse vaerdibestemte vurderinger, som ifoelge selve deres beskaffenhed ikke kan kontrolleres objektivt. Denne retspraksis vedroerer dog alene vaerdibestemte vurderinger. Retten skal kontrollere, om der foreligger form- og procedurefejl, om administrationens bedoemmelser er behaeftet med aabenbare faktiske vildfarelser, eller om der foreligger magtfordrejning (jf. bl.a. Domstolens dom af 5.5.1983, sag 207/81, Ditterich mod Kommissionen, Sml. s. 1359, og Rettens dom af 24.1.1991, sag T-63/89, Latham mod Kommissionen, Sml. II, s. 19).
44 I den foreliggende sag har bedoemmeren i appelleddet under punkt 17 i den anfaegtede bedoemmelse under "Generel vurdering" anfoert foelgende:
"Hr. Williams har i de aar, hvor han har vaeret ansat i Revisionsretten, haft alle muligheder for at goere sig fortrolig med dennes arbejdsmetoder, herunder dem, der er beskrevet i Revisionsrettens revisionsmanual. Han boer bestraebe sig paa at planlaegge, udfoere og dokumentere sit arbejde og udarbejde sine rapporter i overensstemmelse med Revisionsrettens procedurer."
45 Sagsoegeren har ikke bestridt den oplysning, Revisionsretten fremkom med under retsforhandlingerne, nemlig at "Revisionsmanual ° Del I", som den havde vedtaget den 8. marts 1990, var en kodificering i et enkelt dokument af tolv revisionsnotater, hvori den havde fastlagt koncepter og kontrolmetoder, og som den havde vedtaget i form af afgoerelser mellem 1978 og 1985.
46 Det fremgaar af denne oplysning, at henvisningen til "Revisionsmanualen" i den generelle vurdering under punkt 17 i bedoemmelsen er fejlagtig.
47 Denne omstaendighed kan dog ikke have givet sagsoegeren en fejlagtig opfattelse af, hvad bedoemmeren i appelleddet bebrejdede ham, nemlig at han ikke havde fulgt de arbejdsmetoder, der i flere aar havde vaeret gaeldende i Revisionsretten. Sagsoegeren har faktisk selv i retsmoedet erkendt, at Revisionsrettens vedtagelse af "Revisionsmanualen" intet har aendret ved de indtil da anvendte arbejdsmetoder.
48 Under disse omstaendigheder kan henvisningen til "Revisionsmanualen" i sagsoegerens bedoemmelse ikke misforstaas.
49 For saa vidt angaar sagsoegerens argument om, at han ikke har faaet mulighed for at anvende Revisionsrettens revisionsmetoder, navnlig forskrifterne i diagrammet "Flowchart of the Court' s systems based audit approach", skal Retten udtale, at sagsoegte, uden at blive modsagt af sagsoegeren, saavel under den skriftlige som under den mundtlige forhandling har haevdet, at sagsoegeren ikke havde kunnet gaa laengere end til det foerste stadium i dette diagram, fordi han ikke havde kunnet fremlaegge en sammenhaengende arbejdsplan. Under disse omstaendigheder og i betragtning af, at diagrammet fastsaetter en logisk foelge af sammenhaengende processer, findes sagsoegtes redegoerelse at vaere fyldestgoerende og bekraefte den bemaerkning, bedoemmeren i appelleddet er fremkommet med under bedoemmelsens punkt 17.
50 Det fremgaar af det ovenfor anfoerte, at sagsoegeren ikke har fremlagt noget retligt fyldestgoerende bevis for, at bedoemmernes vurderinger af ham er behaeftet med en aabenbar faktisk vildfarelse. Foelgelig maa dette anbringende forkastes.
° Anbringendet om overtraedelse af vedtaegtens artikel 24a
Parternes argumenter
51 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at kun fagforeningsrepraesentanter faar daarlige bedoemmelser i Revisionsretten. I den seneste bedoemmelsesrunde var de tre tjenestemaend med de daarligste bedoemmelser fagforeningsrepraesentanter. Sagsoegeren finder, at omstaendighederne taler for sig selv og viser, at der er sket overtraedelse af vedtaegtens artikel 24a. Ifoelge sagsoegeren er fagforeningsbevaegelsen, som han er drivkraft for, ikke saerlig velanskrevet blandt Revisionsrettens ledere.
52 Sagsoegte har svaret, at sagsoegeren ikke har paavist nogen overtraedelse af vedtaegtens artikel 24a. Sagsoegte finder det normalt og uundgaaeligt, at der blandt fagforeningsrepraesentanter ogsaa findes tjenestemaend med mindre gode bedoemmelser, og at en paastand om det modsatte svarer til et krav om, at fagforeningsfolk skal have en fortrinsstilling. Sagsoegte har gjort gaeldende, at man kan naevne mange fagforeningsrepraesentanter eller medlemmer af Personaleudvalget, hvis bedoemmelser er paa niveau med eller bedre end institutionens gennemsnit.
Rettens bemaerkninger
53 Retten skal paapege, dels at vedtaegtens artikel 24a anerkender fagforeningsfriheden, og at denne frihed indebaerer ikke alene ret for tjenestemaendene til frit at danne sammenslutninger efter eget valg, men ogsaa adgang for disse sammenslutninger til at foretage enhver lovlig handling til forsvar af deres medlemmers faglige interesse, navnlig ved at rejse soegsmaal (dom af 8.10.1974, sag 175/73, Union syndicale ° Service public européen ° mod Raadet, Sml. s. 917), og dels, at det paahviler faellesskabsinstitutionerne og de organer, der med henblik paa anvendelsen af tjenestemandsvedtaegten er ligestillet med disse, jf. tjenestemandsvedtaegtens artikel 1, ikke at foretage handlinger, der kan hindre udoevelsen af den fagforeningsfrihed, som er anerkendt ved bestemmelserne i artikel 24a (Domstolens dom af 18.1.1990, forenede sager C-193/87 og C-194/87, Maurissen og Union syndicale mod Revisionsretten, Sml. I, s. 95, praemis 12).
54 Selv om det antoges, at de tre tjenestemaend med de daarligste bedoemmelser i Revisionsretten er fagforeningsrepraesentanter, finder Retten imidlertid ikke, at denne omstaendighed i sig selv foerer til den konklusion, at det alene er fagforeningsrepraesentanter, der bedoemmes daarligt, og at vedtaegtens artikel 24a saaledes overtraedes. Endvidere har sagsoegeren ikke bestridt sagsoegtes svar, som gaar ud paa, at flere fagforeningsrepraesentanter har opnaaet en bedoemmelse paa samme niveau som institutionens gennemsnit eller bedre. Foelgelig finder Retten ikke, at sagsoegeren retligt fyldestgoerende har bevist, at hans bedoemmelse er udarbejdet paa en maade, der i strid med vedtaegtens artikel 24a straffer ham for hans fagforeningsvirksomhed.
55 Det fremgaar af det ovenfor anfoerte, at dette anbringende maa forkastes.
° Anbringendet om en uregelmaessighed i bedoemmelsesproceduren
Parternes argumenter
56 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at administrationen ved siden af den personlige aktmappe, som foeres for sagsoegeren i henhold til vedtaegtens artikel 26, har foert en anden samling, indeholdende dokumenter, der ikke er medtaget i den foerste. Denne anden aktsamling forelagde den foerste bedoemmer Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg, som naevnte den i sin udtalelse. Sagsoegeren har i replikken gjort gaeldende, at selv om denne aktsamling, som paastaaet af sagsoegte, alene indeholder proever paa hans arbejde og korrespondance, har den alligevel kunnet aendre hans tjenesteretlige stilling, om ikke andet saa ved den indflydelse, den har kunnet udoeve paa Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg. Sagsoegeren finder saaledes, at der for hans vedkommende har vaeret foert en "parallelaktsamling".
57 Sagsoegeren har i retsmoedet efter at have gjort sig bekendt med de dokumenter, sagsoegte har fremlagt paa Rettens anmodning, fastholdt, at den af den foerste bedoemmer foerte aktsamling udgoer en anden personlig aktmappe i henhold til vedtaegtens artikel 26, som er foert uden hans vidende og parallelt med den officielle personlige aktmappe vedroerende hans indsats og kompetence. Sagsoegeren finder, at hans ret til kontradiktion blev alvorligt kraenket, da han appellerede sin oprindelige bedoemmelse, eftersom denne bedoemmelse stort set var udarbejdet paa grundlag af en samling akter, han ikke havde kendskab til, og oplysninger, der var foreholdt ham. Det ses ifoelge sagsoegeren ikke, hvorledes han skulle kunne forsvare sig, ikke alene over for Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg, men ogsaa over for bedoemmeren i appelleddet, naar han ikke kendte de dokumenter i aktsamlingen, som var grundlaget for den foerste bedoemmers dybe overbevisning.
58 Sagsoegte har erkendt, at den foerste bedoemmer forelagde Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg en samling akter vedroerende sagsoegeren, men bestridt, at det drejer sig om en parallel personlig aktmappe. Sagsoegte har gjort gaeldende, at der er tale om en aktsamling, som bedoemmeren foerer for samtlige de ansatte, han har under sig, og hvori han bevarer proever paa arbejdet og korrespondancen vedroerende det daglige arbejde, med andre ord notater, der goer det muligt for ham at foretage en saa objektiv vurdering som muligt paa grundlag af konkrete dokumenter, og ikke paa grundlag af erindringsforskydninger eller det sidste indtryk af den bedoemte, som netop kan foere til en subjektiv vurdering. Under disse omstaendigheder er det naturligt, at naevnte aktsamling, der alene indeholder dokumenter fra sagsoegeren eller hans kontorchef, og som vedroerer sagsoegeren, er blevet forelagt Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg, da bedoemmelsen jo er udarbejdet paa grundlag af denne aktsamling.
59 Sagsoegte har i retsmoedet anfoert, at de omtalte dokumenter, der er tilstillet Retten i medfoer af dennes kendelse af 7. maj 1992, kan inddeles i tre kategorier. For det foerste proever paa sagsoegerens arbejde, som den foerste bedoemmer havde gemt for ved afslutningen af referenceperioden at kunne vurdere sin underordnedes arbejde og udarbejde bedoemmelsen. For det andet korrespondance mellem sagsoegeren og den foerste bedoemmer samt mellem denne og hans direkte overordnede. For det tredje en sammenfatning, som den foerste bedoemmer udarbejdede efter den oprindelige bedoemmelse, og hvori han forklarer Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg og bedoemmeren i appelleddet indholdet af de arbejdsproever, de har faaet forelagt. Ifoelge sagsoegte indeholder denne "samling" af dokumenter ingen rapport vedroerende sagsoegerens kvalifikationer, indsats eller adfaerd i henhold til vedtaegtens artikel 26.
60 Selv om Retten skulle antage, at nogle af disse dokumenter burde have vaeret indeholdt i sagsoegerens personlige aktmappe, kan en saadan tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 26 ifoelge sagsoegte ikke begrunde en annullation af bedoemmelsen. Sagsoegte finder nemlig, at bedoemmelsen ville have vaeret forvansket, saafremt den foerste bedoemmer, Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg eller bedoemmeren i appelleddet ikke havde kunnet goere sig bekendt med vigtige dokumenter, men at det ikke er tilfaeldet i den foreliggende sag, da disse tre instanser fik forelagt samtlige oplysninger.
61 Sagsoegte tilfoejer, at den foerste bedoemmers forelaeggelse af sin aktsamling for Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg paa ingen maade skadede sagsoegerens ret til kontradiktion. Der er alene tale om en skriftlig forlaengelse af den ikke kontradiktoriske hoering af den foerste bedoemmer, som udvalget har foretaget i henhold til sine interne regler.
Rettens bemaerkninger
62 Retten finder det hensigtsmaessigt foer paadoemmelsen af dette anbringende at erindre om det faktiske forloeb af den procedure, der foerte til den anfaegtede bedoemmelse.
63 Retten fastslaar, at det fremgaar af bilagene i sagen, som ikke anfaegtes, og af parternes redegoerelser under retsmoedet, at naevnte procedure er forloebet som foelger. I referenceperioden nedfaeldede sagsoegerens kontorchef, som foerste bedoemmer, i en raekke notater sin vurdering af, hvorledes sagsoegeren havde udfoert de ham betroede opgaver. Den foerste bedoemmer samlede bl.a. disse notater, proever paa sagsoegerens arbejde og korrespondance med sagsoegeren i en aktsamling, paa grundlag af hvilken han den 12. februar 1990 udarbejdede bedoemmelsen af sagsoegeren. Sagsoegeren appellerede denne bedoemmelse, hvorefter Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg foretog saerskilt afhoering af sagsoegeren og den foerste bedoemmer. Udvalget gennemgik ligeledes appellen, dens bilag samt de dokumenter, den foerste bedoemmer havde samlet og videregivet. Med denne aktsamling fulgte en sammenfatning udarbejdet den 23. maj 1990 af den foerste bedoemmer "vedroerende det C. Williams betroede arbejde i 1989". Denne sammenfatning, der bar paategningen "fortrolig", og hvoraf det fremgik, at den havde til formaal "at understoette bedoemmelsen af C. Williams", var inddelt i tre dele, "a) opgaver, der er optaget i arbejdsprogrammet, b) disponibilitet med henblik paa EUF-aktiviteter, og c) diverse aktiviteter, punktlighed". Sagsoegeren fik hverken forelagt aktsamlingen eller sammenfatningen. Den 14. juni 1990 afgav Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg sin udtalelse. Udvalget fandt, at bedoemmeren i appelleddet skulle soerge for, at sagsoegerens bedoemmelse blev underkastet en grundig revision. Bedoemmeren i appelleddet hoerte sagsoegeren den 11. juli 1990 efter at have gjort sig bekendt med den oprindelige bedoemmelse, sagsoegerens appel og Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalgs udtalelse. Under denne samtale og i de foelgende dage forelagde sagsoegeren forskellige dokumenter og akter for bedoemmeren i appelleddet, som gennemgik dem. Han gennemgik ligeledes sagsakterne vedroerende de revisionsopgaver, der i 1988 og 1989 var blevet overdraget til sagsoegeren, samt time/sagsregnskaberne for de samme aar. Bedoemmeren raadfoerte sig endvidere foerst og fremmest med et medlem af Revisionsretten og derefter med sagsoegerens kontorchef i 1988, som havde udarbejdet hans tidligere bedoemmelse, og endelig med sagsoegerens kontorchef i 1989, der havde udfaerdiget den appellerede bedoemmelse.
64 I mellemtiden var de af den foerste bedoemmer samlede akter og hans sammenfatning af 23. maj 1990, som var blevet forelagt Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg, videregivet til bedoemmeren i appelleddet. Denne gennemgik dokumenterne og udarbejdede den 5. juni 1990 et resumé, der sammen med en raekke spoergsmaal blev forelagt den foerste bedoemmer. Denne svarede herpaa ved haandskrevne paategninger og under en samtale med bedoemmeren i appelleddet. Den 27. juli 1990 udarbejdede bedoemmeren i appelleddet den endelige bedoemmelse, som blev sendt til sagsoegeren ved en skrivelse af samme dato, hvoraf det fremgik, hvilke dokumenter han havde gennemgaaet, hvilke personer han havde raadfoert sig med, samt hvilken konklusion han efter hoering af Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg var naaet frem til med hensyn til de konstaterede mangler ved bedoemmelsesproceduren. Bedoemmeren i appelleddet gav i sin skrivelse sagsoegeren meddelelse om, at han havde besluttet at bekraefte den foerste bedoemmers "karakterer", men aendre nogle af de ledsagende bemaerkninger.
65 Paa baggrund af disse kendsgerninger finder Retten det nyttigt at erindre om, hvad naervaerende anbringende gaar ud paa. Sagsoegeren har til stoette for paastanden om annullation af den endelige bedoemmelse, som blev udarbejdet af bedoemmeren i appelleddet den 27. juli 1990, gjort gaeldende, at denne tilsidesatte proceduren for bedoemmelser i appelleddet, der var fastlagt ved de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser, som paa det paagaeldende tidspunkt var i kraft i Revisionsretten, ved at tage hensyn til strengt personlige notater fra den foerste bedoemmer, der ikke var meddelt sagsoegeren, og som vedroerte maaden, hvorpaa denne havde udfoert de ham paalagte opgaver i referenceperioden. Den endelige bedoemmelse blev saaledes udfaerdiget paa grundlag af dokumenter og oplysninger, i forbindelse med hvilke sagsoegeren ikke havde mulighed for at udoeve sin ret til kontradiktion. Sagsoegeren har gjort gaeldende, at der her er tale om en uregelmaessighed, som er underkastet kontrol ved Faellesskabets retsinstanser.
66 Retten bemaerker for det foerste, at det af artikel 9, stk. 2, i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser fremgaar, at bedoemmeren i appelleddet inden udarbejdelsen af den endelige bedoemmelse skal hoere den foerste bedoemmer samt den bedoemte tjenestemand, at han skal foretage de hoeringer, han finder hensigtsmaessige, og at han skal tage hensyn til udtalelsen fra Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg. Retten bemaerker for det andet, at det i punkt B.8.1 i Kommissionens "Vejledning i bedoemmelse af tjenestemaend (artikel 43 i vedtaegten for tjenestemaend)", som var i kraft i Revisionsretten paa det paagaeldende tidspunkt, og som har samme vaerdi som et internt direktiv (Rettens ovennaevnte dom af 24.1.1991, sag T-63/89, Latham mod Kommissionen, praemis 25), hedder, at den direkte kontakt mellem bedoemmeren og den bedoemte er en vigtig formalitet i forbindelse med bedoemmelsesproceduren. Hensigten hermed er at muliggoere en aabenhjertig og indgaaende samtale mellem bedoemmeren og den bedoemte, for at begge kan faa noeje kendskab til eventuelle meningsforskelle, deres beskaffenhed, aarsag og omfang, saaledes at de kan naa frem til en bedre gensidig forstaaelse og en mere rimelig vurdering af bedoemmelsen. Det skal ligeledes bemaerkes, at det i samme vejlednings punkt B.9.3.1 hedder, at bedoemmeren i appelleddet skal soege at afdaempe og udjaevne uoverensstemmelserne, at han skal indhente saa fuldstaendige oplysninger som muligt, og at han, inden han tager stilling, skal hoere bedoemmeren og den bedoemte samt soege at formaa dem til at udtale sig saa udfoerligt som muligt.
67 Retten finder, at det fremgaar af ovennaevnte bestemmelser, at den bedoemte skal have praktisk mulighed for at give sit synspunkt til kende for saa vidt angaar samtlige de oplysninger, der udgoer grundlaget for appelbedoemmerens endelige afgoerelse.
68 I den foreliggende sag har Retten konstateret, for det foerste, at Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg og bedoemmeren i appelleddet under proceduren forud for udarbejdelsen af den omtvistede endelige bedoemmelse fik forelagt og gjorde sig bekendt med notater, der indtil da var strengt personlige, og som indeholdt den foerste bedoemmers vurdering af den maade, hvorpaa sagsoegeren havde udfoert sine opgaver i referenceperioden, og en fortrolig sammenfatning, der var udarbejdet af den foerste bedoemmer til underbygning af den oprindelige bedoemmelse, og, for det andet, at disse dokumenter blev droeftet af den foerste bedoemmer og bedoemmeren i appelleddet. Retten har ligeledes konstateret, at sagsoegeren ikke kendte indholdet og end ikke eksistensen af disse dokumenter, og at han heller ikke havde kendskab til den droeftelse, den foerste bedoemmer og bedoemmeren i appelleddet havde haft om disse dokumenter.
69 Heraf foelger, at sagsoegeren under bedoemmelsesproceduren i appelleddet ikke havde kendskab til alle de oplysninger, paa grundlag af hvilke bedoemmeren i appelleddet traf sin endelige afgoerelse, og at han saaledes ikke kunne give sit synspunkt til kende.
70 Retten har endvidere konstateret, at den aktsamling, som den foerste bedoemmer havde foert med henblik paa den oprindelige bedoemmelse, og som senere blev forelagt Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg og bedoemmeren i appelleddet, indeholder visse dokumenter, bl.a. dokumentet med titlen "Gennemfoerelse af undersoegelsen vedroerende 'saerlige laan' i EUF-sektoren", vedroerende arbejde, som er udfoert ikke alene i den af bedoemmelsen daekkede periode, men ogsaa i tidsrummet fra januar til april 1990. Men af artikel 5 i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser fremgaar det, at bedoemmelsen kun maa vedroere bedoemmelsesperioden. Foelgelig kan Retten ikke udelukke, at den endelige bedoemmelse fra bedoemmeren i appelleddet tager hensyn til oplysninger vedroerende en periode, der ligger senere end referenceperioden fra januar 1988 til december 1989.
71 Det fremgaar af det ovenfor anfoerte, at proceduren for bedoemmelsen i appelleddet er behaeftet med uregelmaessigheder, og at den omtvistede bedoemmelse skal annulleres, uden at det er noedvendigt at tage stilling til, om der i den foreliggende sag er sket overtraedelse af vedtaegtens artikel 26.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
72 Ifoelge artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Sagsoegte har tabt sagen og paalaegges derfor at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Fjerde Afdeling)
1) Udarbejdelsen af 27. juli 1990 af bedoemmelsen af sagsoegeren for perioden fra den 4. januar 1988 til den 31. december 1989 annulleres.
2) Revisionsretten betaler sagens omkostninger.