61982CJ0066_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 26 . januar 1982, ingaaet til Domstolen den 17 . februar 1982, har Tribunal administratif de Paris i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt er praejudicielt spoergsmaal vedroerende gyldigheden, i forhold til proportionalitetsprincippet, af artikel 18, stk . 2, i Kommissionens forordning nr . 1259/72 af 16 . juni 1972 om afsaetning af smoer til nedsatte priser til visse forarbejdningsvirksomheder inden for Faellesskabet ( EFT 1972 II, s . 539 ), af artikel 18, stk . 2, og artikel 19 i Kommissionens forordning nr . 232/75 af 30 . januar 1975 om salg til nedsat pris af smoer beregnet til fremstilling af konditorvarer og konsumis ( EFT L 24, s . 45 ) og artikel 13, stk . 4, i Kommissionens forordning nr . 1687/76 af 30 . juni 1976 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for kontrol med anvendelse af og/eller bestemmelse for produkter fra intervention ( EFT L 190, s . 1 ).
2 Spoergsmaalet er rejst under en sag mellem selskabet Fromançais SA og Fonds d ' orientation et de régularisation des marchés agricoles ( FORMA, det franske interventionsorgan ), som naegtede at frigive beloeb, som Fromançais havde stillet som sikkerhed i aarene 1973-1977 i forbindelse med forskellige koeb af interventionssmoer til nedsatte priser med henblik paa fremstilling af konditorvarer og konsumis .
3 FORMA mente, at da Fromançais ikke havde foert bevis for, at de omtvistede smoerpartier var blevet forarbejdet inden for den i faellesskabsforordningerne fastsatte frist, opfyldte selskabet ikke de betingelser, der paa det davaerende tidspunkt var fastsat i forordningerne for frigivelse af forarbejdningssikkerheden .
4 I henhold til artikel 18, stk . 2, i forordning nr . 1259/72, som traadte i kraft den 10 . marts 1973, og til artikel 18, stk . 2, i forordning nr . 232/75, som med virkning fra 1 . februar 1975 traadte i stedet for foerstnaevnte forordning, frigjordes forarbejdningssikkerheden kun for de maengder, for hvilke koeberen kunne foere bevis for, at visse betingelser var overholdt, med mindre der forelaa force majeure . En af disse betingelser var en skriftlig forpligtelse til at forarbejde smoerret inden for en bestemt frist, som i forordning nr . 1259/72 var fastsat til 120 dage efter overtagelsen af smoerret, og som senere i forordning nr . 232/75 blev forlaenget til seks maaneder, regnet fra samme tidspunkt . Artikel 19, stk . 2, i forordning nr . 232/75 bestemte, at hvis overskridelsen af forarbejdningsfristen ikke skyldtes grov forsoemmelse fra koeberens side, kunne denne inden for en yderligere frist af 30 dage anmode om, at den stillede sikkerhed kun forfaldt med 2 regningsenheder pr . ton for hver dag, fristen blev overskredet .
5 I forelaeggelsesdommen henvises ogsaa til artikel 13, stk . 4, i forordning nr . 1687/76, der traadte i kraft den 1 . oktober 1976, men denne bestemmelse vedroerende den administrative kontrol af smoerrets anvendelse og frigivelsen af forarbejdningssikkerheden har ikke direkte betydning for sagsgenstanden .
6 Ifoelge denne forordnings artikel 15 ophaeves artikel 18, stk . 2, i forordning nr . 232/75, men det kan dog udledes af en raekke forhold, at det ikke var hensigten at ophaeve foerste afsnit af denne bestemmelse, som gjorde frigivelsen af den stillede sikkerhed afhaengig af visse betingelser . Allerede overskriften til forordning nr . 1687/76, hvori der er tale om »faelles gennemfoerelsesbestemmelser for kontrol med anvendelse af og/eller bestemmelse for produkter fra intervention«, viser at forordningen udelukkende havde til formaal at aendre de bevisregler for licitationskoeberens opfyldelse af de indgaaede forpligtelser, son netop var fastsat i den paagaeldende bestemmelses andet afsnit . Yderligere ophaevede forordning nr . 1687/76 ikke artikel 19, stk . 2, i forordning nr . 232/75, som bestemte, at kun en del af den stillede sikkerhed forfaldt i tilfaelde af, at fristen blev overskredet som foelge af en forsoemmelse fra koebers side, der ikke kunne betegnes som grov . Denne bestemmelse ville vaere uden mening, hvis en overskridelse af fristen ikke skulle medfoere, at sikkerheden fortabtes . Endelig bestemmes det udtrykkeligt i Kommissionens forordning nr . 262/79 af 12 . februar 1979, som endnu en gang aendrede betingelserne for at frigive den stillede sikkerhed, at alene forordning nr . 232/75 ophaeves, hvilket vanskeligt kan forklares, hvis disse betingelser ligeledes var fastsat i forordning nr . 1687/76 .
7 Fromançais har gjort gaeldende, at da hele den stillede sikkerhed fortabes i tilfaelde af forarbejdning efter den fastsatte frist, behandles en forholdsvis ubetydelig overtraedelse af de forpligtelser, der paahviler licitationskoeberen, paa samme maade som en langt grovere overtraedelse, som f.eks . undladelse af at forarbejde smoerret, hvorved proportionalitetsprincippet tilsidesaettes .
8 For at afgoere, om en faellesskabsretlig bestemmelse er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, skal det for det foerste undersoeges, om de midler, som ivaerksaettes for at opfylde det tilsigtede maal, svarer til dets betydning, og for det andet, om de er noedvendige for at realisere det .
9 Bestemmelserne om, at hele den stillede sikkerhed fortabes, saafremt forarbejdningsfristen overskrides, har til formaal at hindre, at licitationskoeberne af smoer til nedsat pris i spekulationsoejemed kan opbygge lagre .
10 Da prisen for det smoer, som saelges af interventionsorganerne, fastsaettes i forhold til prisen for konkurrerende vegetabilske fedtstoffer, og da disse produkters priser er underkastet svingninger som foelge af prisudviklingen paa verdensmarkedet, kan det nemlig paaregnes, at koebsprisen for det smoer, som saelges til nedsat pris, med stoerre eller mindre mellemrum stiger .
11 Hvis der ikke var fastsat en forarbejdningsfrist, eller hvis det var muligt at forlaenge fristen ret betydeligt, kunne licitationskoeberen fristes til at erhverve store maengder smoer for at anvende dem paa maader, der afviger fra de i faellesskabsforordningerne fastsatte, bl.a . for at opbygge lagre, som goer det muligt at undgaa foelgerne af en fremtidig stigning i koebsprisen .
12 En saadan spekulation ville vaere i strid med formaalet i forordningerne om salg af smoer til nedsat pris, nemlig at aflaste markedet for overskudssmoer ved at fremme anvendelsen af smoer i stedet for andre fedtstoffer til fremstilling af konditorvarer og konsumis . De i oekonomisk henseende staerkeste koebere ville nemlig have interesse i at monopolisere indkoebet, hvilket ville medfoere, at en stor procentdel af det saaledes solgte smoer ikke blev forarbejdet, men derimod tjente til at opbygge lagre, som delvis blev finansieret over Faellesskabets budget under tilsidesaettelse af de omhandlede forordninger .
13 Det bemaerkes derfor, at det formaal, der bestaar i at modvirke spekulation, er af vaesentlig betydning for, at den ordning, der blev indfoert i medfoer af forordningerne nr . 1259/72 og nr . 232/75, kan virke tilfredsstillende .
14 Kravet om, at forarbejdningsfristen overholdes strengt for at sikre, at dette formaal opfyldes, kan ikke, som haevdet af Fromançais, anfaegtes ud fra den paastand, at Kommissionen ved flere gange at have aendret laengden af fristen selv skulle have vist, at der ikke bestaar nogen forbindelse mellem forarbejdningsfristens laengde og muligheden for spekulation .
15 Selv om det er korrekt, at den i forordning nr . 1259/72 fastsatte forarbejdningsfrist foerst blev forlaenget ved forordning nr . 232/75 og dernaest nogle aar
senere ved forordning nr . 262/79, hvorved fristen blev aendret til otte maaneder fra den sidste dag for indgivelse af bud, beviser disse aendringer paa ingen maade, at Kommissionen har ment, at det var uden betydning, om forarbejdningsfristen overholdes .
16 Paa grundlag af sin gennem aarenes loeb indhoestede erfaring var det i virkeligheden med fuld foeje, at Kommissionen i medfoer af sit frie skoen paa det oekonomiske omraade antog, at der kunne ydes interventionskoeberne en lidt laengere frist, uden at dette kan fortolkes som en anerkendelse af, at der ikke bestaar nogen forbindelse mellem forarbejdningsfristen og muligheden for spekulation .
17 Det samme kan laegges til grund, for saa vidt angaar den supplerende frist, som i forordning nr . 262/79 blev forlaenget til 60 dage . Heller ikke i dette tilfaelde kan det haevdes, at Kommissionen inden forlaengelsen af fristen ikke undersoegte spoergsmaalet, om en saadan forlaengelse kunne indebaere risiko for spekulation .
18 Det foelger af det anfoerte, at den omstaendighed, at hele den stillede sikkerhed fortabes ved overskridelse af den i faellesskabsforordningerne fastsatte frist, er en sanktion, der staar i et rimeligt forhold til de maal, der forfoelges i forordningerne nr . 1259/72 og nr . 232/75 .
19 Det af Tribunal administratif de Paris forelagte spoergsmaal skal derfor besvares saaledes, at gennemgangen af det forelagte spoergsmaal intet har frembragt, som kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 18, stk . 2, i Kommissionens forordning nr . 1259/72 eller af artikel 18, stk . 2, og artikel 19 i Kommissionens forordning nr . 232/75 .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
20 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse vedroerende sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( foerste afdeling )
vedroerende det spoergsmaal, der ved dom af 26 . januar 1982 er forelagt den af Tribunal administratif de Paris, for ret :
Gennemgangen af de forelagte spoergsmaal har intet frembragt, som kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 18, stk . 2, i Kommissionens forordning nr . 1259/72 af 16 . juni 1972 eller af artikel 18, stk . 2, og artikel 19 i Kommissionens forordning nr . 232/75 af 30 . januar 1975 .