61983CJ0267_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse a 18 oktober 1983, indgaaet til Domstolen den 5 . december 1983, har Bundesverwaltungsgericht, 1 . afdeling, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artiklerne 10 og 11 i Raadets forordning nr . 1612/68 af 15 . oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet ( EFT L 257, s . 2 ).
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en tvist mellem Aissatou Diatta, der er senegalisisk statsborger, og Land Berlin, repraesenteret af Berlins politidirektoer ( Polizeipraesident ).
3 Diatta indgik aegteskab med en fransk statsborger, der bor og arbejder i Vestberlin . Hun har dér udoevet sit erhverv uden afbrydelser siden februar 1978 .
4 Efter i nogen tid at have boet sammen med sin aegtefaelle ophaevede hun samlivet den 29 . august 1978 med henblik paa at blive skilt, og hun har siden boet i en anden bolig .
5 Ved udloebet af sin opholdstilladelse ansoegte Diatta om forlaengelse, men den 29 . august 1980 afslog Berlins politidirektoer ansoegningen med den begrundelse, at Diatta ikke laengere kunne anses for medlem af nogen EF-borgers familie, og at hun ikke laengere opretholdt nogen faelles bolig med sin mand . Afslaget blev opretholdt af Verwaltungsgericht under henvisning til aegtefaellernes manglende faelles bolig . Derimod ansaa denne retsinstans den familiemaessige tilknytning for bestaaende . Sagsoegeren ankede den paagaeldende dom til Oberverwaltungsgericht, der stadfaestede den, hvorefter sagsoegeren indbragte sagen for Bundesverwaltungsgericht .
6 Dette er baggrunden for, at Bundesverwaltungsgericht har forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal :
1 ) Skal artikel 10, stk . 1, i forordning nr . 1612/68 fortolkes saaledes, at en aegtefaelle til en arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat og er beskaeftiget paa en anden medlemsstats omraade, anses for at have bopael »hos ... [arbejdstageren]«, selv om han varigt har ophaevet samlivet, men bebor en anden bolig i samme omraade?
2 ) Skal artikel 11 i forordning nr . 1612/68 fortolkes saaledes, at en aegtefaelle ( der ikke selv er statsborger i en medlemsstat ) til en statsborger i en medlemsstat, som udoever erhverv paa en anden medlemsstats omraade, har opholdsret i denne medlemsstat, uanset om vedkommende opfylder betingelserne for opholdsret i henhold til forordningens artikel 10, naar den paagaeldende oensker at udoeve en loennet beskaeftigelse paa medlemsstatens omraade?
7 Ved de to af Bundesverwaltungsgericht forelagte spoergsmaal soeges i det vaesentlige klarlagt, om de af artikel 10 i forordning nr . 1612/68 omfattede medlemmer af en vandrende arbejdstagers familie noedvendigvis til stadighed skal bo sammen med arbejdstageren for at have ret til ophold i medfoer af denne bestemmelse, og om artikel 11 hjemler en selvstaendig ret til ophold i forhold til den i artikel 10 omhandlede .
8 Artikel 10 i forordning nr . 1612/68 er saalydende :
»1 ) Foelgende personer har uanset nationalitet ret til at tage bopael hos en arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat og er beskaeftiget paa en anden medlemsstats omraade :
a ) hans aegtefaelle og deres efterkommere i lige linje, der er under 21 aar eller forsoerges af ham ;
b ) arbejdstagerens og hans aegtefaelles slaegtninge i opstigende linje, naar disse forsoerges af ham .
2)Medlemsstaterne skal lette tilflytningen for familiemedlemmer, som ikke er naevnt i stk . 1, men som forsoerges af eller i hjemlandet er optaget i den naevnte arbejdstagers husstand .
3)Det er en forudsaetning for anvendelsen af stk . 1 og stk . 2, at arbejdstageren for sin familie raader over en bolig, der svarer til de krav, der anses for normale for indenlandske arbejdstagere i det omraade, hvor han er beskaeftiget ; denne bestemmelse maa ikke medfoere forskelsbehandling mellem indenlandske arbejdstagere og arbejdstagere fra andre medlemsstater.«
9 Forordningens artikel 11 lyder saaledes :
»I tilfaelde, hvor en statsborger i en medlemsstat har loennet beskaeftigelse eller selvstaendig virksomhed paa en anden medlemsstats omraade, har aegtefaellen og boern, der er under 21 aar eller forsoerges af ham, ret til at udoeve enhver loennet beskaeftigelse paa hele denne medlemsstats omraade, selv om de ikke har statsborgerret i en medlemsstat.«
10 Sagsoegeren i hovedsagen har gjort gaeldende, at artikel 10 ikke indeholder noget udtrykkeligt krav om en faelles bolig, idet bestemmelsen kun kan antages at kraeve, at den vandrende arbejdstager stiller en bolig til raadighed for medlemmerne af sin familie, »der svarer til de krav, der anses for normale« . Baggrunden for disse regler er et oenske om at sikre den offentlige orden og sikkerhed ved at forhindre indvandring af personer, der lever under utilfredstillende forhold . Det udelukker imidlertid ikke, at aegtefaellen eller et andet familiemedlem ved at leje en egen bolig skaffer sig yderligere plads . Det anfoeres endvidere, at der i forordning nr . 1612/68 ikke kan indfortolkes et krav om, at det aegteskabelige samliv opretholdes . Det tilkommer saaledes ikke indvandringsmyndigheden at afgoere, om en forsoning stadig er mulig . Hertil kommer, at hvis man undtagelsesfrit kraevede, at aegtefaellerne opretholder en faelles bolig, ville arbejdstageren til enhver tid, ved at naegte aegtefaellen adgang til boligen, kunne faa ham eller hende udvist . Endelig goeres det gaeldende, at forordningens artikel 11 skaber en videregaaende ret til ophold end den, som hjemles i artikel 10, og at artikel 11 noedvendigvis forudsaetter, at aegtefaellen kan vaelge at oprette en anden bolig .
11 Sagsoegte i hovedsagen, Land Berlin, har gjort gaeldende, at artikel 10 i forordning nr . 1612/68 udelukkende er begrundet i hensynet til de vandrende arbejdstageres interesser og deres mobilitet, idet bestemmelsen sikrer, at deres familiebaand kan opretholdes . Der er derfor intet grundlag for at antage, at der bestaar en opholdsret for vandrende arbejdstageres familiemedlemmer ud over den, som er begrundet i, at disse lever sammen med arbejdstageren . Om artikel 11 goeres det gaeldende, at bestemmelsen ikke hjemler nogen ret til ophold, men kun en ret til at tage beskaeftigelse .
12 Regeringerne for Forbundsrepublikken Tyskland, Det forenede Kongerige og Nederlandene har paa linje hermed gjort gaeldende, at det foelger af ordlyden og de reale hensyn bag forordningens artikel 10, at aegtefaellen kun har ret til ophold, saafremt han eller hun bor i den vandrende arbejdstagers bolig . Det fremgaar af femte betragtning til forordning nr . 1612/68, at formaalet med bestemmelsen er at goere det muligt for arbejdstageren at leve sammen med sin familie . Der kan imidlertid ikke antages at foreligge familieforening, naar aegtefaellerne opgiver det aegteskabelige samliv . Der er i artiklerne 10 og 11 i forordning nr . 1612/68 taget hoejde for sondringen i artikel 48, stk . 3, mellem ret til arbejde og ret til ophold . Rigtigheden af denne fortolkning bestyrkes af den maade, som artiklerne 10 og 11 i forordning nr . 1612/68 er blevet til paa, idet grundlaget herfor er artiklerne 17 og 18 i Raadets forordning nr . 38/64 af 25 . marts 1964 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet ( JO 62, s . 965 ). Det fremgik udtrykkeligt af artikel 18 i forordning nr . 38/64, at der ikke var nogen selvstaendig ret til ophold for det familiemedlem, der ikke kunne stoette ret paa artikel 17 .
13 Kommissionen har gjort gaeldende, at det er almindeligt anerkendt, at den grundlaeggende ret til fri bevaegelighed, der er omhandlet i traktatens artikler 48 ff ., ogsaa gaelder den vandrende arbejdstagers familie . Kommissionen anfoerer, at EF-borgernes ret til frit at kunne bevaege sig herefter ikke kan vaere afhaengig af den maade, aegtefaellerne oensker at indrette deres aegteskabelige samliv paa, ved at der stilles krav om, at aegtefaellerne deler bolig . Det anfoeres i denne forbindelse navnlig, at ikke alle medlemsstater og enkeltpersoner har samme opfattelse af aegteskabet . Det er aarsagen til, at artikel 10 ikke kan antages at opstille et saadant krav . Formaalet med artikel 10 er her kun at sikre, at indvandrere har raadighed over en normal bolig, hvilket er begrundet i administrative krav om, at udlaendinges boliger opfylder visse sundheds- og pladsmaessige normer . Det fremgaar ligeledes af artikel 3, stk . 3 og 4, i Raadets direktiv 68/360 af 15 . oktober 1968 om afskaffelse af restriktioner om rejse og ophold inden for Faellesskabet for medlemsstaternes arbejdstagere og deres familiemedlemmer ( EFT 1968 II, s . 477 ), at retten til at faa udstedt opholdstilladelse kun er undergivet den ene materielle betingelse, at der foreligger et aegteskab, idet der ikke yderligere kan stilles krav om faelles bolig . Under retsmoedet har Kommissionen gjort en mere vidtraekkende opfattelse gaeldende, nemlig at opholdsretten for den vandrende arbejdstagers familiemedlemmer, ligesom deres ret til paa hele opholdsstatens omraade at udoeve en loennet beskaeftigelse, ikke bortfalder, saafremt der efter indrejsen i den paagaeldende stat sker en ophaevelse af den familiemaessige tilknytning .
14 Ved besvarelsen af de forelagte spoergsmaal maa der tages hensyn til den sammenhaeng, som forordning nr . 1612/68 er et led i .
15 Forordningen indgaar i en raekke forskellige regelsaet, hvis formaal det er at bidrage til, at de i traktatens artikel 48 opstillede maal kan foeres ud i livet . Forordningen skal derfor bl.a . goere det muligt for arbejdstagerne frit at bevaege sig paa andre medlemsstaters omraader og tage ophold dér for at udoeve en beskaeftigelse .
16 Med henblik herpaa bestemmes det i forordningens artikel 10, at ogsaa visse af den vandrende arbejdstagers familiemedlemmer kan indrejse i den medlemsstat, hvor arbejdstageren har slaaet sig ned, og tage ophold hos ham .
17 Naar henses til den sammenhaeng, bestemmelsen indgaar i, og de maal, der soeges naaet herved, boer den ikke fortolkes indskraenkende .
18 Ifoelge forordningens artikel 10, hvorefter den vandrende arbejdstagers familiemedlemmer har ret til at tage ophold hos arbejdstageren, er det ikke nogen betingelse, at det paagaeldende familiemedlem til stadighed bor hos ham, men kun, jfr . bestemmelsens stk . 3, at arbejdstageren med henblik paa modtagelsen af sin familie raader over en bolig, der svarer til de krav, der anses for normale . Der kan saaledes ikke antages at vaere noget stiltiende krav om, at der til stadighed foreligger en faelles bolig for familien .
19 En saadan fortolkning er i oevrigt i overensstemmelse med de reale hensyn bag forordningens artikel 11, der hjemler en ret for familiemedlemmerne til paa hele den paagaeldende medlemsstats omraade at paatage sig enhver form for loennet beskaeftigelse, ogsaa selv om denne beskaeftigelse udoeves langt fra den vandrende arbejdstagers opholdssted .
20 Det tilfoejes, at de aegteskabelige baand ikke kan anses for brudt, saa laenge aegteskabet ikke er blevet oploest ved en afgoerelse fra den dertil kompetente myndighed . Dette er ikke tilfaeldet, naar aegtefaellerne blot har ophaevet samlivet, ogsaa selv om de har til hensigt senere at lade sig skille .
21 Hvad angaar artikel 11 i forordning nr . 1612/68, fremgaar det af selve ordlyden, at den ikke hjemler nogen selvstaendig ret til ophold for den vandrende arbejdstagers familiemedlemmer, men kun en ret til paa hele den paagaeldende medlemsstats omraade at udoeve enhver form for loennet beskaeftigelse . Forordningens artikel 11 kan derfor ikke antages at hjemle en opholdsret, der er uafhaengig af, om de i artikel 10 opstillede betingelser er opfyldt .
22 De af Bundesverwaltungsgericht forelagte spoergsmaal maa herefter besvares saaledes, at de af artikel 10 i forordning nr . 1612/68 omfattede medlemmer af en vandrende arbejdstagers familie ikke noedvendigvis til stadighed skal bo sammen med arbejdstageren for at have ret til ophold i medfoer af denne bestemmelse, men forordningens artikel 11 hjemler ingen selvstaendig ret til ophold i forhold til den i artikel 10 omhandlede .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
23 De udgifter, der er afholdt af de deltagende regeringer og af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, der har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, som er forelagt den af Bundesverwaltungsgericht ved kendelse af 18 . oktober 1983, for ret :
De af artikel 10 i forordning nr . 1612/68 omfattede medlemmer af en vandrende arbejdstagers familie skal ikke noedvendigvis til stadighed bo sammen med arbejdstageren for at have ret til ophold i medfoer af denne bestemmelse, men forordningens artikel 11 hjemler ingen selvstaendig ret til ophold i forhold til den i artikel 10 omhandlede .