Foreløbig udgave
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
A. BIONDI
fremsat den 29. januar 2026 (1)
Sag C-721/24
Vista-Life Pharma SA,
Vista-Life Pharma Belgium SCRL
mod
Laboratoires S.M.B. SA,
Brussels Reps Pharma SRL
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel de Bruxelles (appeldomstolen i Bruxelles, Belgien))
» Præjudiciel forelæggelse – forordning (EF) nr. 1924/2006 – kosttilskud, som er genstand for reklame – anprisning af en reduceret risiko for sygdom – særlige anvendelsesbetingelser «
1.        Med denne præjudicielle forelæggelse har Cour d’appel de Bruxelles (appeldomstolen i Bruxelles, Belgien) anmodet Domstolen om at præcisere anvendelsen af visse bestemmelser i forordning nr. 1924/2006 (2). Den forelæggende ret anmoder Domstolen om på den ene side at definere, hvornår henvisninger til indtagelseshyppigheden og indgivelsesmåden for kosttilskud – afhængigt af den måde, hvorpå de præsenteres – kan vedrøre sundheden, og på den anden side at præcisere rækkevidden for og formen af det budskab, der ledsager en anprisning af reducerede sundhedsrisici, herunder spørgsmålet, om dette budskab skal være indeholdt i mærkningen eller reklamen.
I.      Lovgivningsmæssige rammer
2.        Forordning nr. 1924/2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer definerer i artikel 2, stk. 2, nr. 1) og 5), de i den foreliggende sag relevante begreber således: »anprisning«: »ethvert budskab eller enhver fremstilling, der ikke er obligatorisk i henhold til EF-lovgivningen eller national lovgivning, herunder billeder, grafik eller symboler uanset form, som angiver, indikerer eller antyder, at en fødevare har særlige egenskaber«; »sundhedsanprisning«: »enhver anprisning, der angiver, indikerer eller antyder, at der er sammenhæng mellem en fødevarekategori, en fødevare eller en af dens bestanddele og sundhed«.
3.        Forordningens artikel 14, stk. 2, fastsætter, at
»[...] for anprisninger af en reduceret risiko for sygdom [gælder det], at mærkningen, eller hvis der ikke findes nogen mærkning, præsentationen eller reklamerne også skal indeholde en angivelse af, at den sygdom, som anprisningen vedrører, kan skyldes mange risikofaktorer, og at en ændring af en af disse risikofaktorer ikke nødvendigvis har en gavnlig virkning«.
4.        Hvad angår definitionen af »mærkning« henviser artikel 2, stk. 1, litra d), i forordning nr. 1924/2006 til artikel 1, stk. 3, litra a), i direktiv 2000/13/EF (3), som er blevet ophævet og erstattet af artikel 2, stk. 2, litra j), i forordning nr. 1169/2011 (4). Sidstnævnte forordning definerer »mærkning« som »angivelser, oplysninger, fabriks- eller varemærker, billeder eller symboler, som vedrører en fødevare, og som er anført på emballager, dokumenter, skilte, etiketter eller halsetiketter af enhver art, der ledsager eller henviser til denne fødevare«.
5.        Til trods for at den forelæggende ret alene nærer tvivl om fortolkningen af forordning nr. 1924/2006, skal det efter min mening holdes in mente, at denne forordning er blevet gennemført i belgisk ret. Med henblik på at beskytte virksomhedernes erhvervsmæssige interesser forbyder artikel VI.104 i Code de droit économique (5) (økonomisk lovbog) navnlig urimelig handelspraksis.
II.    Tvisten i hovedsagen, de præjudicielle spørgsmål og retsforhandlingerne ved Domstolen
6.        Hovedsagens parter driver virksomhed inden for den belgiske sektor for lægemidler og andre varer, som forhandles fra apoteker. Laboratoires S.M.B. SA og Brussels Reps Pharma SRL (herefter samlet »SMB«) producerer og markedsfører lægemidler og kosttilskud. Vista-Life Pharma SA og Vista-Life Pharma Belgium SCRL (herefter samlet »Vista-Life«) markedsfører ligeledes kosttilskud, herunder Vista-D3 og VistaSterol. SMB og Vista-Life er konkurrenter for så vidt angår markedsføring af kosttilskud.
7.        Tvisten i hovedsagen vedrører kommercielle budskaber angående disse produkter. Reklamekampagnerne for disse produkter blev hovedsageligt udbredt i fagtidsskrifter henvendt til apotekervirksomheder og læger.
8.        Produktet Vista-D3 blev markedsført med følgende anprisninger: »stabile plasmatal«, »Vista-D3 hjælper med at modvirke en forøget risiko for dødelighed«, »Vista-D3 hjælper med at undgå virkningen af førstepassage-metabolisme og enzymnedbrydningen i maven«, »bedre ved daglig dosis end som enkeltdosis« og i relation til den sub-linguale indgivelsesmåde »fremragende optagelse hos alle patienter«.
9.        VistaStero blev markedsført med anprisningen »løsningen på for høje kolesteroltal«.
10.      Med to forskellige søgsmål den 9. juni 2021 samt den 9. december 2022 anlagde SMB sag ved Tribunal de l’entreprise francophone de Bruxelles (den fransksprogede ret i handels- og erhvervsretlige sager i Bruxelles, Belgien), hvormed de bestred, at ovennævnte anprisninger var i overensstemmelse med forordning nr. 1924/2006. Navligt anførte SMB, at disse anprisninger udgjorde »sundhedsanprisninger«, jf. forordning nr. 1924/2006, hvorved forordningens artikel 10 samt artikel VI.104 i Code de droit économique (økonomisk lovbog) blev overtrådt. For så vidt angår anprisningerne vedrørende stabile plasmatal og løsningen på for høje kolesteroltal hævdede SMB, at disse overtrådte artikel 14, stk. 2, i forordningen samt artikel VI.104 i Code de droit économique (økonomisk lovbog).
11.      Med dom af 6. april 2022 og af 5. april 2023 fandt retten i første instans, at artikel 10 og artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 1924/2006 samt artikel VI.104 i Code de droit économique (økonomisk lovbog) var overtrådt, og pålagde Vista-Life at bringe overtrædelserne til ophør.
12.      Vista-Life har herefter iværksat appel for Cour d’appel de Bruxelles (appeldomstolen i Bruxelles), som har forenet sagerne.
13.      På baggrund heraf har Cour d’appel de Bruxelles (appeldomstolen i Bruxelles) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)      Skal artikel 2, stk. 2, nr. 1) og 5), i forordning nr. 1924/2006 [...] fortolkes således, at udtrykkene »særlige egenskaber« og »en fødevarekategori, en fødevare eller en af dens bestanddele« omfatter angivelser vedrørende indtagelseshyppigheden og/eller [indgivelsesmåden] for fødevaren?
2)      Skal artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 1924/2006 fortolkes således, at denne bestemmelse kræver, at mærkningen, eller hvis der ikke findes nogen mærkning, præsentationen eller reklamerne ordret gengiver bemærkningen om, at den sygdom, som anprisningen vedrører, »kan skyldes mange risikofaktorer, og at en ændring af en af disse risikofaktorer ikke nødvendigvis har en gavnlig virkning?
3)      Skal artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 1924/2006 fortolkes således, at denne bestemmelse kræver, at den reklame, hvori sundhedsanprisningen af en reduceret risiko for sygdom er gengivet, indeholder bemærkningen om, at »den sygdom, som anprisningen vedrører, kan skyldes mange risikofaktorer, og at en ændring af en af disse risikofaktorer ikke nødvendigvis har en gavnlig virkning«, når denne bemærkning optræder på emballagen, indlægssedlen og/eller webstedet for produktet?«
14.      Hovedsagens parter samt den belgiske regering og Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg.
III. Bedømmelse
A.      Indledende betragtninger
15.      Forordning nr. 1924/2006 indfører en fuldstændig harmonisering af regler, der gælder umiddelbart i alle medlemsstater, og som sikrer korrekt oplysning af forbrugerne og lige konkurrencevilkår (6).
16.      Medlemsstaterne tildeles tilsyns- og håndhævelsesopgaver, mens det påhviler Kommissionen (i samarbejde med Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA)) at ajourføre listerne over tilladte anprisninger samt at vejlede og samordne gennemførelsen af forordningen i overensstemmelse med de af EU-lovgiver forfulgte formål, dvs. at sikre, at det indre marked fungerer tilfredsstillende, samtidig med at der sikres et højt forbrugerbeskyttelsesniveau (7). Ud over forbrugerbeskyttelse er sundhedsbeskyttelse ligeledes et af hovedformålene med forordning nr. 1924/2006 (8).
17.      For at disse formål kan opfyldes, er det fastslået af Domstolen, at forbrugerne navnlig skal gives de fornødne oplysninger, således at de kan foretage et valg med fuldt kendskab til oplysninger om produktet (9).
18.      Det generelle princip i forordning nr. 1924/2006 er, at sundhedsanprisninger af fødevarer er forbudt, medmindre de er i overensstemmelse med forordningen, godkendt af Kommissionen og opført på en liste over tilladte anprisninger (10).
19.      Sundhedsrisiko udgør endvidere anledningen til de særlige regler om sundhedsanprisninger og om anprisninger af en reduceret risiko for sygdom. Når det kommercielle budskab indeholder ernærings- eller sundhedsanprisninger, falder dette budskab inden for forordningens anvendelsesområde. Domstolen lægger op til en bred og funktionel fortolkning af begrebet »sundhedsanprisning«, som ikke alene omfatter en forbedring af helbredstilstanden, men også fraværet af eller reduktionen af negative virkninger, der ledsager indtagelsen af fødevaren, samt kortvarige virkninger, eksempelvis virkningerne af en enkelt dosis, tillige med virkningerne af en gentagen indtagelse (11).
20.      I Deutsches Weintor-dommen kvalificerede Domstolen betegnelsen »letfordøjelig« (med hensyn til en vin) som en sundhedsanprisning ud fra den betragtning, at budskabet indikerede fraværet af sundhedsskadelige virkninger for fordøjelsessystemet, hvilket bekræfter, at sundhedsanprisninger ligeledes omfatter anprisninger af opretholdelse af et godt helbred »på trods af« indtagelse, der potentielt kan være skadelig (12). Med andre ord lægges der vægt på forbrugerens helhedsindtryk af budskabet og budskabets overbevisende effekt (13).
21.      Forbrugerbeskyttelse og sundhedsbeskyttelse skal desuden afvejes mod friheden til at oprette og drive egen virksomhed (14). Denne afvejning er ikke til hinder for, at sundhedsanprisninger er underlagt visse betingelser, med henblik på at forbrugerne kan foretage et valg med fuldt kendskab til oplysninger om produktet (15).
22.      I forbindelse med denne afvejning tager Domstolen udgangspunkt i »en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger« (16).
23.      Kravet om, at anprisninger af en reduceret risiko for sygdom skal indeholde en angivelse af risikofaktorer (17), jf. artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 1924/2006, har til formål at give et realistisk billede af anprisningen af en reduceret risiko ved at fremhæve, i) at den konkrete sygdom kan skyldes mange risikofaktorer, og ii) at en ændring af en af disse risikofaktorer ikke nødvendigvis har en gavnlig virkning. Dette er således på linje med det sundhedsbeskyttelsesniveau, som forordningen sigter efter (18).
24.      I den digitale sammenhæng, hvor forbrugerne regelmæssigt indhenter oplysninger og køber online, er det nødvendigt at sikre, at lovgivningen fungerer efter hensigten. Reklamerne bør ikke isolere sundhedsanprisningen fra angivelsen af risikofaktorer som foreskrevet i forordning nr. 1924/2006; hvis sundhedsanprisningen fremgår på et websted, og angivelsen af risikofaktorer derimod fremgår af mærkningen, kan det være en mulighed at indsætte en klar henvisning til det sted, hvor den respektive angivelse af risikofaktorer er tilgængelig i sin helhed, således at det sikres, at angivelsen er umiddelbart tilgængelig (19).
25.      Det tilkommer de nationale myndigheder og retter at sikre forordningens effektivitet samt fulde håndhævelse heraf. Sideløbende er Kommissionen forpligtet til at varetage sin opgave med at ajourføre lister af anprisninger, vejlede gennemførelsen og samordne håndhævelsen til gavn for forudsigeligheden for virksomhederne samt beskyttelse af forbrugerne.
B.      Det første præjudicielle spørgsmål: indtagelseshyppigheden og indgivelsesmåden
26.      Forordning nr. 1924/2006 indfører en bred og formålsbestemt fortolkning af begrebet »anprisning« samt »sundhedsanprisninger«. Disse begreber omfatter ethvert budskab, som angiver, indikerer eller antyder, at der er sammenhæng mellem en fødevare (eller en af dens bestanddele) og sundhed. Henvisningen til »særlige egenskaber« af fødevaren er ikke begrænset til dens iboende egenskaber (sammensætning, indhold og ingredienser), men omfatter også de elementer, der – afhængigt af den måde, hvorpå de præsenteres for forbrugeren – kendetegner den måde, hvorpå produktet er bestemt til at blive indtaget, og påvirker forventningerne om en gavnlig virkning. Set ud fra dette perspektiv kan henvisningerne til indtagelseshyppigheden (eksempelvis »bedre ved daglig dosis end som enkeltdosis«) og/eller indgivelsesmåden (eksempelvis »under tungen«, som angiveligt sikrer »stabile plasmatal« eller »forbedret optagelse«) udgøre en »anprisning« som omhandlet i artikel 2, stk. 2, nr. 1) og 5), når der henvises til en gavnlig virkning for sundheden.
27.      Det ovenstående bekræftes af både en ordlyds-, systematisk samt formålsfortolkning: Der er tale om en ordlydsfortolkning, fordi artikel 2, stk. 2, nr. 5), i forordning nr. 1924/2006 udtrykkeligt omfatter ethvert budskab, der »antyder«, at der er sammenhæng mellem en fødevare og sundhed; ligeledes er der tale om en systematisk fortolkning, fordi – som det fremgår af 16. betragtning til forordning nr. 1924/2006 – kriteriet for, hvad der udgør en gennemsnitsforbruger, ikke er statisk, hvilket derimod betyder, at det skal vurderes ud fra gennemsnitsforbrugerens typiske reaktion fra gang til gang; ligeledes er der tale om en formålsbestemt fortolkning, netop fordi formålet med at beskytte forbrugeren og sundheden forhindrer, at der ved hjælp af halve eller tekniske budskaber loves en gavnlig virkning, der ikke lever op til anprisningerne.
Denne fortolkning bekræftes i retspraksis, hvorefter »sundhedsanprisning« også omfatter det budskab, der ikke lover en klinisk forbedring i snæver forstand, men indikerer fraværet af eller reduktionen af de negative virkninger, og dermed udnytter netop den måde, hvorpå forbrugerne opfatter budskabet i dets helhed og på denne baggrund træffer deres valg (20).
28.      Heraf følger, at anvendelsesområdet for »sundhedsanprisning« omfatter angivelser vedrørende indgivelsesmåden og indtagelseshyppigheden, der af hensyn til formulering, grafisk placering, nærliggende angivelser eller billeder bevirker, at disse faktorer spiller en rolle i relation til, at man gerne vil opnå et helbredsmæssigt resultat (eksempelvis »stabile plasmatal«, »forbedret optagelse«, »undgå virkningen af førstepassage-metabolisme og enzymnedbrydningen i maven«. Anvendelsesområdet omfatter derimod ikke neutrale brugsanvisninger uden sundhedsmæssigt overbevisende indhold (eksempelvis »indtages med vand«, »en tablet pr. dag«), når de ikke ledsages af nogen udtrykkelig eller implicit henvisning til gavnlige virkninger eller risici. Det, der følgelig er relevant, er ikke, at indgivelsesmåden nævnes, men derimod at denne præsenteres som et bidragende element til den gavnlige virkning.
29.      Endelig kræver denne fortolkning ikke, at virksomhederne pålægges overdreven formalisme. En virksomhed kan give neutrale brugsanvisninger. Hvis virksomheden derimod fremstiller indgivelsesmåden og indtagelseshyppigheden som et argument, der bidrager til sundheden, skal sådanne budskaber overholde betingelserne i artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 1924/2006. Det tilkommer den nationale ret i hvert enkelt tilfælde at undersøge, om de omtvistede budskaber overholder ovennævnte betingelser.
30.      Det første spørgsmål skal derfor besvares med, at indtagelseshyppigheden og indgivelsesmåden, for så vidt som de præsenteres som elementer, der bidrager til sundheden, udgør »særlige egenskaber«, som udgør »sundhedsanprisninger« som omhandlet i artikel 2, stk. 2, nr. 1) og 5), i forordning nr. 1924/2006.
C.      Det andet præjudicielle spørgsmål: den ordrette gengivelse af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 1924/2006
31.      Artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 1924/2006 kræver ikke, at denne bestemmelse skal gengives ordret. Bestemmelsen beskriver det væsentligste indhold af angivelsen af risikofaktorer, som skal indeholde, i) at den konkrete sygdom kan skyldes mange faktorer, og ii) at en ændring af en af disse risikofaktorer ikke nødvendigvis har en gavnlig virkning. Ordlyden dikterer således de oplysninger, som forbrugerne skal modtage, men ikke nødvendigvis, hvordan disse skal formuleres.
32.      Dette bekræftes også af analysen af andre bestemmelser i samme forordning. Når lovgiver vil diktere en standardiseret gengivelse, angives det udtrykkeligt. Jf. eksempelvis artikel 4, stk. 2, litra b) (21), i forordning nr. 1924/2006 og anprisningerne i bilaget (22) hertil, hvor der for så vidt angår visse ernæringsanprisninger foreskrives en tekstangivelse (eksempelvis pligten til at indføje »med et naturligt indhold af sukker«, når fødevaren indeholder naturligt sukker, ved siden af angivelsen »uden tilsat sukker«). Artikel 14, stk. 2, fungerer ikke på denne måde, eftersom den foreskriver formålet med og indholdet af en meddelelse, men ikke dens ordlyd.
33.      Formålet er klart: at undgå, at anprisningen af en reduceret risiko opfattes som et terapeutisk løfte. Dette opnås, når anprisningen skal ledsages af en bemærkning, som modificerer dens rækkevidde.
34.      I mangel af en bestemmelse i denne henseende er en anprisning forenelig med artikel 14, stk. 2, såfremt den indeholder de væsentlige oplysninger, dvs. i) at den konkrete sygdom kan skyldes mange faktorer, og ii) at en ændring af en af disse faktorer ikke nødvendigvis har en gavnlig virkning.
35.      Med den foreslåede fortolkning undgås unødvendig formalisme, dog beskytter klare informationsstandarder sundheden (23).
36.      I det foreliggende tilfælde fremgår det af ovenstående betragtninger, at en anprisning, der formidler budskabets indhold, er i overensstemmelse med artikel 14, stk. 2, uden at det er påkrævet at gengive bestemmelsen ordret. Det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, om den anvendte formulering i lyset af en forbrugers helhedsindtryk giver de nødvendige oplysninger på en klar og forståelig måde.
D.      Det tredje præjudicielle spørgsmål: pligten til at gengive angivelsen af risikofaktorer i reklamen, når denne allerede optræder på emballagen, indlægssedlen og/eller webstedet for produktet
37.      For anprisninger af en reduceret risiko for sygdom foreskriver artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 1924/2006, at »mærkningen, eller hvis der ikke findes nogen mærkning, præsentationen eller reklamerne« skal indeholde angivelsen af risikofaktorer.
38.      Af bestemmelsens ordlyd følger en enkel regel: Angivelsen i reklamen er kun nødvendig »i mangel af mærkning«. Hvis der er en mærkning, og denne er i overensstemmelse med artikel 14, stk. 2, opfyldes pligten på dette primære medium.
39.      Med andre ord gælder følgende: i) Hvis der er en mærkning, skal angivelsen af risikofaktorer være indeholdt heri; ii) hvis der ikke er nogen mærkning, skal angivelsen af risikofaktorer fremgå af præsentationen eller reklamen. Bestemmelsen kræver ikke, at angivelsen af risikofaktorer automatisk gengives på ethvert reklamemateriale.
40.      Jeg minder desuden om, at Domstolen har udtalt sig i relation til artikel 10, stk. 3, i forordning nr. 1924/2006, der foreskriver, at en henvisning til generelle og uspecifikke gavnlige virkninger skal »ledsages« af en beslægtet specifik sundhedsanprisning (24). Særligt har Domstolen fastslået, at i det særlige tilfælde, hvor de specifikke sundhedsanprisninger ikke i deres helhed kan indeholdes på den samme side af emballagen som den side, hvor den henvisning, som de har til formål at understøtte, er anbragt, kan kravet om en direkte visuel forbindelse undtagelsesvis blive opfyldt ved en udtrykkelig henvisning, f.eks. ved en asterisk, såfremt denne klart og fuldt forståeligt for forbrugeren sikrer en indholdsmæssig overensstemmelse på det rumlige plan mellem sundhedsanprisningerne og henvisningen (25). Det tilkommer derfor den nationale ret under hensyntagen til samtlige omstændigheder i sagen at efterprøve og afgøre, om kravet om visuel nærhed er opfyldt ved anvendelsen af en asteriskforbindelse (26).
41.      Ved at benytte dette ræsonnement analogt på artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 1924/2006 kan man udlede, at en mærkning eller reklame kan opfylde kravene i nævnte forordnings artikel 14, stk. 2, ved – som denne artikel foreskriver – at henvise til angivelsen af risikofaktorer, som kan findes andetsteds. Det tilkommer derfor den nationale ret at efterprøve og afgøre, om henvisningen til erklæringen er tilstrækkelig til at sikre den fulde effektivitet af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 1924/2006.
42.      For så vidt angår emballage og indlægsseddel i denne sag er det værd at bemærke, at disse ubestridt falder ind under definitionen af »mærkning«, jf. artikel 2, stk. 2, litra j), i forordning nr. 1169/2011.
43.      Hvad angår websteder blev forordning nr. 1924/2006 vedtaget på et tidspunkt, hvor onlinehandel var meget mindre udbredt end i dag. Som Europa-Parlamentet har påpeget, anvendes vildledende anprisninger i forbindelse med både online- og offlinesalg af fødevarer (27). Parlamentet har derfor udtrykkeligt opfordret Kommissionen til at udarbejde omfattende retningslinjer for håndhævelse af forordningen i relation til onlinehandel (28).
44.      Digitale informationskanaler er blevet allemandseje både i relation til at indhente oplysninger forud for indgåelse af et køb og ligeledes for så vidt angår kosttilskud (29).
45.      Det er i denne forbindelse nødvendigt at fastlægge, hvorvidt et websted udgør »angivelser, oplysninger, fabriks- eller varemærker, billeder eller symboler, som vedrører en fødevare, og som er anført på emballager, dokumenter, skilte, etiketter eller halsetiketter af enhver art, der ledsager eller henviser til denne fødevare« som omhandlet i artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 1169/2011.
46.      Dette afgør webstedets funktion. Hvis webstedet fungerer som en platform til markedsføring af produktet, falder det inden for definitionen af præsentation og reklame i medfør af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 1924/2006. Hvis det fungerer som platform til salg af produktet, kan det hævdes, at det i stedet har karakter af »dokument« eller »skilt«, der ledsager eller henviser til denne fødevare, og derved falder ind under definitionen af mærkning i medfør af forordning nr. 1169/2011.
47.      På baggrund af det ovenstående afhænger anvendelsen af de ovenfor nævnte kriterier, som er gældende for websteder, af den funktion, som disse har: a) Når webstedet præsenterer eller promoverer et produkt (produktblad, præsentationssider, reklamekampagner), er webstedet omfattet af definitionen af præsentation eller reklame ifølge forordning nr. 1924/2006; b) når webstedet anvendes som et led i fjernsalg (websted til køb) og formidler de obligatoriske oplysninger forud for købet, kræver artikel 14 i forordning nr. 1169/2011, at disse oplysninger er tilgængelige på mediet til fjernsalg; i den sidstnævnte funktion kan webstedet konkret opfattes som et »dokument« eller »skilt«, der ledsager kosttilskuddet, og derfor som mærkning ifølge den brede definition i forordning nr. 1169/2011.
48.      Som ovenfor nævnt ville man undgå, at begrebet »mærkning« overordnet set blev udvidet til at omfatte hele internettet, hvis man sørgede for, at angivelsen af risikofaktorer var tilgængelig ved et klik på webstedet forud for købet.
49.      Der er derfor ingen grund til at pålægge en virksomhed at gentage angivelsen af risikofaktorer i alle kommunikationsmedier. Hvis man benytter et funktionelt kriterium, skal angivelsen være anbragt på det sted, hvor den udfører sin informative funktion, og den skal være let tilgængelig for forbrugerne, når de har til hensigt at foretage køb. I denne henseende udelukker jeg ikke for så vidt angår fjernsalg, at onlinereklamen, såfremt det pågældende websted indeholder en angivelse af risikofaktorer, kan have en henvisning (f.eks. et link) til salgswebstedet.
50.      Det tilkommer den forelæggende ret i hvert enkelt tilfælde at undersøge, hvorvidt den af virksomheden valgte løsning sikrer forbrugerne en rimelig mulighed for at få kendskab til angivelsen af risikofaktorer, inden de beslutter sig for at købe.
51.      Artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 1924/2006 kræver derfor i princippet ikke, at angivelsen af risikofaktorer gentages i reklamen, når denne er forskriftsmæssigt indeholdt i mærkningen.
IV.    Forslag til afgørelse
52.      På baggrund af alle de ovenfor anførte betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare de spørgsmål, som Cour d’appel de Bruxelles (appeldomstolen i Bruxelles, Belgien) har forelagt, på følgende måde:
»Artikel 2, stk. 2, nr. 1) og 5), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1924/2006 af 20. december 2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer skal fortolkes således, at udtrykkene »særlige egenskaber« og »en fødevarekategori, en fødevare eller en af dens bestanddele« omfatter angivelser vedrørende indtagelseshyppigheden og/eller indgivelsesmåden for fødevaren.
Artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 1924/2006 skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke kræver, at mærkningen, eller hvis der ikke findes nogen mærkning, præsentationen eller reklamerne ordret gengiver bemærkningen om, at den sygdom, som anprisningen vedrører, »kan skyldes mange risikofaktorer, og at en ændring af en af disse risikofaktorer ikke nødvendigvis har en gavnlig virkning«.
Artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 1924/2006 skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke kræver, at den reklame, hvori sundhedsanprisningen af en reduceret risiko for sygdom er gengivet, indeholder bemærkningen om, at »den sygdom, som anprisningen vedrører, kan skyldes mange risikofaktorer, og at en ændring af en af disse risikofaktorer ikke nødvendigvis har en gavnlig virkning«, når denne bemærkning optræder på emballagen, indlægssedlen og/eller webstedet for produktet.«
1 –      Originalsprog: italiensk.
2 –      Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1924/2006 af 20.12.2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer (EUT 2006, L 404, s. 9) om ændring af/som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 107/2008 af 15.1.2008 om ændring af forordning (EF) nr. 1924/2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer for så vidt angår Kommissionens gennemførelsesbeføjelser (EUT 2008, L 39, s. 8); Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 109/2008 af 15.1.2008 om ændring af forordning (EF) nr. 1924/2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer (EUT 2008, L 39, s. 14); Kommissionens forordning nr. 116/2010 af 9.2.2010 om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 for så vidt angår listen over ernæringsanprisninger (EUT 2010, L 37, s. 16); Europa-Parlamentets og Rådets Forordning (EU) nr. 1169/2011 af 25.10.2011 om fødevareinformation til forbrugerne (EUT 2011, L 304, s. 18), om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 og (EF) nr. 1925/2006 og om ophævelse af Kommissionens direktiv 87/250/EØF, Rådets direktiv 90/496/EØF, Kommissionens direktiv 1999/10/EF, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF, Kommissionens direktiv 2002/67/EF og 2008/5/EF og Kommissionens forordning (EF) nr. 608/2004; Kommissionens Forordning (EU) nr. 1047/2012 af 8.11.2012 om ændring af forordning (EF) nr. 1924/2006 for så vidt angår listen over ernæringsanprisninger (EUT 2012, L 310, s. 36).
3 –      Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20.3.2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler (EFT 2000, L 109, s. 29).
4 –      Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1169/2011 af 25.10.2011 om fødevareinformation til forbrugerne, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 og (EF) nr. 1925/2006 og om ophævelse af Kommissionens direktiv 87/250/EØF, Rådets direktiv 90/496/EØF, Kommissionens direktiv 1999/10/EF, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF, Kommissionens direktiv 2002/67/EF og 2008/5/EF og Kommissionens forordning (EF) nr. 608/2004 (EUT 2011, L 304, s. 18).
5 –      Moniteur belge af 29.3.2013, s. 19975, som ændret ved Loi portant insertion du titre VI »Pratiques du marché et protection du consommateur« dans le Code de droit économique et portant insertion des définitions propres au livre VI, et des dispositions d’application de la loi propres au livre VI, dans les Livres I et XV du Code de droit économique (lov om tilføjelse af afsnit VI »Handelspraksis og forbrugerbeskyttelse« i økonomisk lovbog og om tilføjelse af definitioner i henhold til bog VI og bestemmelser om anvendelse af loven i henhold til bog VI, i bog I og XV i økonomisk lovbog af 21.12.2013 (Moniteur belge af 30.12.2013, s. 103506).
6,      Jf. niende betragtning til og artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 1924/2006.
7 –      Jf. 31., 33., 34. og 36. betragtning til samt artikel 1, stk. 1, og artikel 20 i forordning nr. 1924/2006.
8 –      Dom af 30.4.2025, Novel Nutriology (C-386/23, EU:C:2025:304, præmis 63 og den deri nævnte retspraksis).
9 –      Dom af 30.4.2025, Novel Nutriology (C-386/23, EU:C:2025:304, præmis 64 og den deri nævnte retspraksis).
10 –      Artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 1924/2006. Jf. også Kommissionens forordning (EF) nr. 983/2009 af 21.10.2009 om henholdsvis godkendelse og afvisning af visse sundhedsanprisninger af fødevarer, der henviser til en reduceret risiko for sygdom og til børns udvikling og sundhed (EUT 2009, L 277, s. 3) og Kommissionens forordning (EU) nr. 432/2012 af 16.5.2012 om fastlæggelse af en liste over andre tilladte sundhedsanprisninger af fødevarer end dem, der henviser til en reduceret risiko for sygdom og til børns udvikling og sundhed (EUT 2012, L 136, s. 1).
11 –      Dom af 6.9.2012, Deutsches Weintor (C-544/10, EU:C:2012:526, præmis 34-36).
12 –      Ibidem, præmis 35.
13 –      Ibidem, præmis 37.
14 –      Artikel 15 og 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (EUT 2016, C 202, s. 389).
15 –      Generaladvokat Rantos’ forslag til afgørelse Novel Nutriology (C-386/23, EU:C:2024:897, punkt 43).
16 –      16. betragtning til forordning nr. 1924/2006 og dom af 30.1.2020, Dr. Willmar Schwabe (C-524/18, EU:C:2020:60, præmis 35).
17 –      Herefter »angivelsen af risikofaktorer«.
18 –      Dette formål nævnes også i dom af 6.9.2012, Deutsches Weintor (C-544/10, EU:C:2012:526, præmis 45).
19 –      Jf. punkt 37 ff. i dette forslag til afgørelse.
20 –      Dom af 6.9.2012, Deutsches Weintor (C-544/10, EU:C:2012:526, præmis 35).
21 –      Artikel 4, stk. 2, litra b), om »[b]etingelser for anvendelse af ernærings- og sundhedsanprisninger« lyder således: »[...] Oplysningen formuleres således: »Højt indhold af ([navnet på det næringsstof, der ikke lever op til ernæringsprofilen])«.«
22 –      Bilag med overskriften »Ernæringsanprisninger og betingelserne for deres anvendelse« under »uden tilsat sukker« har følgende ordlyd: »[...] Hvis fødevaren har et naturligt indhold af sukker, skal følgende angives på mærkningen: »MED ET NATURLIGT INDHOLD AF SUKKER«.«
23 –      Jf. ligeledes analogt generaladvokat Hogans forslag til afgørelse Dr. Willmar Schwabe (C-524/18, EU:C:2019:727, punkt 60-66).
24 –      Dom af 30.1.2020, Dr. Willmar Schwabe (C-524/18, EU:C:2020:60).
25 –      Ibidem, præmis 48.
26,      Ibidem, præmis 49.
27 –      Europa-Parlamentets beslutning af 18.1.2024 om gennemførelsen af forordning (EF) nr. 1924/2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer (EUT C, C/2024/5729), punkt 1.
28 –      Ibidem, punkt 23.
29 –      Jf. analogt dom af 11.12.2003, Deutscher Apothekerverband (C‑322/01, EU:C:2003:664, præmis 73).