61990CJ0078_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved domme af 14. februar 1990, indgaaet til Domstolen den 22. marts s.aa., har Cour d' appel de Poitiers i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt en raekke praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EOEF-traktatens artikel 3, 5, 6, 12, 13 og 30, artikel 31, stk. 1, artikel 32, stk. 1, artikel 37, stk. 2, samt artikel 92 og 95.
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en raekke sager, som virksomheder, der forhandler mineralolieprodukter, har anlagt mod de franske toldmyndigheder vedroerende lovligheden af en skattelignende afgift, der opkraeves i Frankrig paa visse mineralolieprodukter.
3 Det fremgaar af sagen, at overtagelsesprisen ab raffinaderi for mineralolieprodukter i Frankrig fastsattes af de administrative myndigheder paa grundlag af en raekke elementer, herunder kursen for den amerikanske dollar, som anvendes ved handel med raaolie paa de internationale markeder. Detailpriserne for disse produkter fastsattes ogsaa af de administrative myndigheder paa grundlag af en raekke forhold, herunder naevnte overtagelsespriser, der blev nedsat i 1978 som foelge af faldet i dollarkursen.
4 For at undgaa et stigende forbrug af olieprodukter paa grund af prisfaldet besluttede myndighederne, at faldet i overtagelsespriserne ikke skulle overvaeltes paa detailpriserne. For at udligne prisfaldet blev der derfor ved to dekreter af henholdsvis 30. august og 2. november 1978 indfoert en skattelignende afgift paa superbenzin, normalbenzin og fyringsgasolie med virkning indtil den 31. december 1978. Ved ministerielle bekendtgoerelser blev afgiftssatsen fastsat til 6,85 FF/hl for superbenzin og normalbenzin og til 2,06 FF/hl for fyringsgasolie.
5 Det fremgik af de to dekreter, at den skattelignende afgift skulle betales, naar produkterne overgik til frit forbrug, hvad enten de var importeret eller fremstillet af franske raffinaderier paa grundlag af raaolie af fransk eller udenlandsk oprindelse.
6 Ifoelge dekreterne skulle afgifterne indbetales til Agence pour les économies d' énergie (Agenturet for Energibesparende Foranstaltninger), der er en offentlig institution af industriel og kommerciel karakter, som skulle anvende afgiftsprovenuet til at finansiere aktioner til fremme af energibesparende foranstaltninger eller en rationel anvendelse af energikilder, der ikke udnyttes i fuldt omfang.
7 Fire virksomheder, som koeber, importerer og forhandler mineralolieprodukter, og som fandt, at det var ulovligt at opkraeve den omhandlede afgift, anlagde sag mod toldmyndighederne ved Tribunal d' instance de La Rochelle med paastand om, at myndighederne tilpligtes at tilbagebetale de beloeb, de havde opkraevet i medfoer af de to naevnte dekreter.
8 Retten fandt, at de sagsoegende virksomheder ikke i henhold til artikel 13-5 i finansloven af 30. december 1980, nu artikel 352a i toldloven, havde foert bevis for, at de opkraevede afgifter ikke var overvaeltet paa forbrugeren. Foelgelig frifandt retten sagsoegte.
9 Den af Tribunal d' instance afsagte dom blev indanket til Cour d' appel de Poitiers, der besluttede at udsaette sagen indtil De Europaeiske Faellesskabers Domstols afsigelse af dom i en sag vedroerende et praejudicielt spoergsmaal, som Frankrigs Cour de cassation havde forelagt som foelge af lignende sager anlagt af andre beroerte virksomheder.
10 Ved dom af 25. februar 1988 (forenede sager 331/85, 376/85 og 378/85, Bianco og Girard, Sml. s. 1099) besvarede Domstolen det forelagte spoergsmaal saaledes:
"1) Traktaten om oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab skal fortolkes saaledes, at en medlemsstat ikke lovligt kan udstede bestemmelser, der goer tilbagebetaling af indenlandske afgifter, som er opkraevet i strid med faellesskabsretten, betinget af, at det godtgoeres, at disse ikke er blevet overvaeltet paa koeberne af de afgiftspligtige varer, saaledes at bevisbyrden for, at dette ikke har vaeret tilfaeldet, udelukkende paahviler den fysiske eller juridiske person, der soeger afgiften tilbagebetalt.
2) Dette gaelder uafhaengigt af, om den paagaeldende nationale bestemmelse er blevet givet tilbagevirkende gyldighed, hvilken form for afgift der er tale om, og hvilke markedsforhold den paagaeldende vare er underlagt, dvs. om markedet helt eller delvis er praeget af konkurrence, regulering eller monopoldannelser."
11 Da Domstolens dom kun vedroerte bevisbyrden i forbindelse med krav om tilbagebetaling om nationale afgifter "opkraevet i strid med faellesskabsretten", fandt Cour d' appel de Poitiers, at det maatte afgoeres, om de omtvistede afgifter var blevet indfoert og opkraevet i strid med faellesskabsretten.
12 Ved seks ens domme af 14. februar 1990 udsatte Cour d' appel derfor sagen og besluttede at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Er en af en medlemsstat indfoert skattelignende afgift, som opkraeves af et offentligretligt, nationalt organ, naar en vare overgaar til frit forbrug, forenelig med EOEF-traktatens artikel 3, 5, 6, 12 og 13 vedroerende de frie varebevaegelser mellem medlemsstaterne,
a) naar afgiften opkraeves af importerede varer
b) naar afgiften paa samme vilkaar opkraeves saavel af importerede varer som af indenlandsk fremstillede varer?
2) Maa en af en medlemsstat indfoert skattelignende afgift, der skal svares af et industriprodukt som normalbenzin, superbenzin eller fyringsgasolie ved produktets overgang til frit forbrug paa hjemmemarkedet, anses for en foranstaltning med tilsvarende virkning som kvantitative indfoerselsrestriktioner, og er en saadan afgift forenelig med EOEF-traktatens artikel 30, artikel 31, stk. 1, og artikel 32, stk. 1,
a) naar afgiften opkraeves af importerede varer
b) naar afgiften paa samme vilkaar opkraeves saavel af importerede olieprodukter som af indenlandsk fremstillede olieprodukter, som kun udgoer en beskeden andel af det nationale forbrug?
3) Er en skattelignende afgift som den i de omtvistede dekreter fastsatte forenelig med EOEF-traktatens artikel 37, stk. 2?
4) Kan den skattelignende afgift i det omfang, den ikke kan betragtes som en afgift med tilsvarende virkning som told, anses for en intern afgift i den i EOEF-traktatens artikel 95 forudsatte betydning?
5) Er en skattelignende afgift, hvis provenu udelukkende skal anvendes til stoette for nationale virksomheder - in casu l' Agence pour les économies d' énergie (Agenturet for Energibesparende Foranstaltninger), som ifoelge artikel 5 i dekret af 30. august 1978 skal anvende midlerne til energibesparende foranstaltninger eller til en rationel anvendelse af utilstraekkeligt udnyttede energikilder - forenelig med Rom-traktaten, navnlig artikel 92?"
13 Hvad naermere angaar de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
De praejudicielle spoergsmaal
14 Kommissionen har anfoert, at der ikke med henblik paa besvarelsen af de praejudicielle spoergsmaal udelukkende skal tages stilling til afgiften som saadan, da denne udgjorde en del af en prisfastsaettelsesordning, der er uforenelig med traktatens artikel 30, jf. Domstolens dom af 29. januar 1985 (sag 231/83, Cullet mod Leclerc, Sml. s. 305) og af 6. november 1979 (forenede sager 16/79-20/79, Danis, Sml. s. 3327). Ifoelge Kommissionen udgjorde de skattelignende afgifter, som er genstand for det praejudicielle spoergsmaal, en integrerende del af en prisfastsaettelsesordning, hvis forskellige elementer blev fastsat af de administrative myndigheder. Afgifterne er saaledes omfattet af forbuddet efter traktatens artikel 30, da ordningen foerte til, at konkurrencevilkaarene for de indenlandsk fremstillede produkter ikke havde aendret sig, idet afgiftsbyrden blev udlignet af prisfaldet. Importerede mineralolieprodukter fra andre medlemsstater blev derimod ringere stillet, da de blev belastet med afgiften uden at drage fordel af prisfaldet.
15 Det bemaerkes i denne forbindelse, at den forelaeggende ret i de praejudicielle spoergsmaal ikke henviser til den franske prisfastsaettelsesordning, men udelukkende til den skattelignende afgift som saadan. Foelgelig skal Domstolen alene behandle de saaledes affattede spoergsmaal og tage stilling til den skattelignende afgift uden at komme ind paa spoergsmaalet om forholdet mellem denne og prisfaldet for olieprodukter.
16 De forelagte spoergsmaal maa derfor omformuleres saaledes:
Er traktatens artikel 3, 5, 6, 12, 13 og 30, artikel 31, stk. 1, artikel 32, stk. 1, og artikel 37, stk. 2, samt artikel 92 og 95 til hinder for indfoerelsen af en skattelignende afgift, der opkraeves ved overgangen til frit forbrug af visse mineralolieprodukter, og som uden forskel belaster indenlandsk fremstillede og importerede produkter, til fordel for en offentlig institution, der anvender de saaledes opkraevede midler til finansiering af aktioner til fremme af energibesparende foranstaltninger eller en rationel anvendelse af energikilder, der ikke udnyttes i fuldt omfang?
Traktatens artikel 3, 5 og 6
17 Traktatens artikel 3 indeholder en generel liste over omraaderne for Faellesskabets virke "i det tempo, som er foreskrevet i denne traktat".
18 Som Domstolen har fastslaaet i dommen af 29. januar 1985 (sag 231/83, Cullet mod Leclerc, Sml. s. 305, praemis 10) vedroerende artikel 3, litra f), udgoer artikel 3 et af de generelle principper for det faelles marked, som anvendes i forbindelse med de kapitler i traktaten, som har til formaal at foere principperne ud i livet, idet de deri naevnte generelle formaal uddybes ved saerlige regler i andre bestemmelser. Heraf foelger, at den paagaeldende artikel ikke kan anvendes uafhaengigt af de saerlige traktatbestemmelser, som regulerer det konkrete omraade.
19 Ligeledes er traktatens artikel 5 og 6 affattet saa generelt, at der ikke kan vaere tale om at anvende dem selvstaendigt, naar den konkrete situation er omfattet af en saerlig traktatbestemmelse, som det er tilfaeldet i denne sag. Der findes derfor ikke anledning til at besvare spoergsmaalet vedroerende traktatens artikel 3, 5 og 6.
Traktatens artikel 12 og 13, artikel 30 ff. og artikel 95
20 Ifoelge fast retspraksis (jf. bl.a. dom af 22.3.1977, sag 74/76, Iannelli & Volpi, Sml. s. 557) omfatter anvendelsesomraadet for traktatens artikel 30 ikke hindringer, som er omhandlet i andre saerlige bestemmelser i traktaten, mens de af traktatens artikel 9-16 og artikel 95 omfattede hindringer af fiskal karakter eller med tilsvarende virkning som told ikke er omfattet af forbuddet efter artikel 30.
21 Naar henses til denne retspraksis skal Domstolen foerst undersoege, om en foranstaltning som den i den forelaeggende rets spoergsmaal beskrevne er omfattet af traktatens artikel 12 og 13 eller artikel 95, og kun saafremt spoergsmaalet besvares benaegtende, skal Domstolen herefter afgoere, om foranstaltningen falder ind under traktatens artikel 30' s anvendelsesomraade.
22 Da bestemmelserne vedroerende afgifter med tilsvarende virkning som told og bestemmelserne vedroerende diskriminerende interne afgifter ikke kan anvendes samtidig (jf. dom af 18.6.1975, sag 94/74, IGAV, Sml. s. 699), er det noedvendigt at fastlaegge anvendelsesomraadet for hver af disse bestemmelser.
23 Traktatens artikel 12 og 13 indeholder et forbud mod ind- og udfoerselstold samt afgifter med tilsvarende virkning i den indbyrdes samhandel mellem medlemsstaterne. For saa vidt angaar importtold og afgifter med tilsvarende virkning har Domstolen i dom af 19. juni 1973 (sag 77/72, Capolongo, Sml. s. 611) fastslaaet, at forbuddet principielt omfatter alle afgifter, der opkraeves i forbindelse med eller paa grund af import, og som specielt rammer et importeret produkt og ikke det tilsvarende indenlandske produkt, og at selv afgifter, der er bestemt til at finansiere et offentligretligt organs virksomhed, kan vaere afgifter med tilsvarende virkning som told.
24 Domstolen udtalte i denne dom, at det ved fortolkningen af begrebet "afgift, der har tilsvarende virkning som indfoerselstold" kan vaere noedvendigt at tage hensyn til formaalet med de opkraevede afgifter. Naar en saadan afgift eller et saadant bidrag udelukkende er bestemt til at finansiere aktiviteter, som navnlig de indenlandske produkter har fordel af, kan dette bevirke, at det almindelige bidrag, der opkraeves efter samme kriterier af det importerede og det indenlandsk fremstillede produkt, alligevel for den ene part udgoer en egentlig tillaegsafgift, mens det for den anden part i virkeligheden udgoer modydelsen for fordele eller stoette, som denne har modtaget. Et bidrag, der er led i et almindeligt, internt afgiftssystem, som konsekvent behandler indenlandsk fremstillede og importerede produkter efter samme kriterier, kan derfor alligevel udgoere en afgift med tilsvarende virkning som indfoerselstold, naar dette bidrag udelukkende er bestemt til at finansiere saadanne aktiviteter, som saerlig er til fordel for det paagaeldende, indenlandsk fremstillede produkt.
25 Ifoelge traktatens artikel 95 maa ingen medlemsstat direkte eller indirekte paalaegge varer fra andre medlemsstater interne afgifter af nogen art, som er hoejere end de afgifter, der direkte eller indirekte paalaegges lignende, indenlandske varer. For at bestemmelsen finder anvendelse, skal den indenlandske afgift saaledes indebaere en forskelsbehandling eller have beskyttende virkning.
26 For saa vidt angaar en afgift, som rammer importerede og indenlandske produkter efter samme kriterier, har Domstolen imidlertid fastslaaet, at der skal tages hensyn til det formaal, hvortil afgiftsprovenuet skal anvendes. Naar et saadant afgiftsprovenu er bestemt til at betale aktiviteter, der i saerlig grad er til fordel for indenlandske, afgiftsbelagte produkter, kan dette medfoere, at et bidrag, der opkraeves efter samme kriterier, alligevel er en diskriminerende beskatning i det omfang, den afgiftsmaessige byrde, der paahviler indenlandske produkter, opvejes af de fordele, som afgiften skal finansiere, hvorimod den afgift, der paahviler de importerede produkter, er udtryk for en klar byrde (dom af 21.5.1980, sag 73/79, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 1533, praemis 15).
27 Det fremgaar af disse betragtninger, at saafremt de fordele, som opstaar ved, at varen belaegges med en afgift, fuldt ud udligner udgifterne ved at bringe den indenlandske vare i omsaetning, maa afgiften anses for en afgift med tilsvarende virkning som told, der er omfattet af forbuddet efter traktatens artikel 12 ff. Hvis fordelene kun udligner en del af den byrde, der belaster den indenlandske vare, er afgiften derimod omfattet af traktatens artikel 95. I saa fald er afgiften uforenelig med traktatens artikel 95 og saaledes forbudt i det omfang, den indebaerer en forskelsbehandling af den importerede vare, dvs. i det omfang, den delvis udligner den byrde, der belaster den tilsvarende, indenlandske vare.
28 Det paahviler den nationale ret at afgoere, om den byrde, der paahviler den indenlandske vare, helt eller delvis udlignes ved, at det paagaeldende afgiftsprovenu anvendes til fordel for den indenlandske vare.
29 Da det saaledes staar fast, at den omtvistede, skattelignende afgift enten er omfattet af traktatens artikel 12 ff. eller af traktatens artikel 95 afhaengig af de faktiske omstaendigheder, som henhoerer under den nationale rets kompetence, finder artikel 30 ikke anvendelse i det foreliggende tilfaelde.
30 Herefter skal den nationale rets spoergsmaal besvares saaledes, at en skattelignende afgift som den her foreliggende er omfattet af traktatens artikel 12 ff. eller artikel 95, men derimod ikke af traktatens artikel 30.
Traktatens artikel 92 ff.
31 Den nationale ret har spurgt Domstolen, om en skattelignende afgift som den her foreliggende er forenelig med traktatens bestemmelser vedroerende statsstoette.
32 Som allerede bemaerket er den omhandlede skattelignende afgift omfattet enten af traktatens artikel 12 og 13 eller af traktatens artikel 95. Anvendelsen af afgiftsprovenuet kan imidlertid udgoere en statsstoette, der er uforenelig med det faelles marked, hvis betingelserne for at anvende traktatens artikel 92 som fortolket af Domstolen er opfyldt i det foreliggende tilfaelde.
33 Ifoelge Domstolens praksis er forbuddet mod statsstoette som vaerende uforenelig med det faelles marked hverken absolut eller ubetinget. Traktaten, der ved artikel 93 overlader den loebende undersoegelse og kontrollen med stoetteordninger til Kommissionen, forudsaetter, at konstateringen af en stoetteordnings uforenelighed med faellesmarkedet skal ske under Domstolens kontrol og i henhold til en saerlig procedure, hvis gennemfoerelse paahviler Kommissionen. Private kan saaledes ikke, alene under paaberaabelse af artikel 92, anfaegte en stoettes forenelighed med faellesskabsretten for de nationale retter eller nedlaegge paastand om, at disse retter enten umiddelbart eller ved en mellemafgoerelse skal fastslaa en saadan uforenelighed (ovennaevnte dom af 22.3.1977, sag 74/76, Iannelli & Volpi, og dom af 22.3.1977, sag 78/76, Steinike & Weinlig, Sml. s. 595).
34 Der skal derimod henvises til den nationale rets befoejelser i tilfaelde af, at den beroerte medlemsstat har tilsidesat traktatens artikel 93, stk. 3, saaledes som disse er fastsat af Domstolen i dom af 21. november 1991 (sag C-354/90, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires, Sml. I, s. 5505).
35 Foelgelig kan en skattelignende afgift som den her foreliggende, afhaengig af anvendelsen af afgiftsprovenuet, udgoere en statsstoette, der er uforenelig med det faelles marked, hvis betingelserne i traktatens artikel 92 er opfyldt. Afgoerelsen af, om disse betingelser er opfyldt, skal traeffes paa grundlag af den procedure, der med henblik herpaa er fastsat i traktatens artikel 93.
Traktatens artikel 37
36 Det bemaerkes, at i det i de praejudicielle spoergsmaal naevnte tilfaelde blev den skattelignende afgift indfoert uafhaengigt af ordningen for import og salg af mineralolie i Frankrig og uden tilknytning til udoevelsen af de i henhold til denne ordning fastsatte, eksklusive rettigheder.
37 Den nationale rets spoergsmaal skal derfor besvares saaledes, at traktatens artikel 37 ikke er til hinder for indfoerelsen af en skattelignende afgift, som er uafhaengig af den i en medlemsstat gaeldende ordning for import og salg af mineralolie, og som ikke er knyttet til udoevelsen af de i henhold til denne ordning fastsatte, eksklusive rettigheder.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
38 De udgifter, der er afholdt af den franske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Cour d' appel de Poitiers ved domme af 14. februar 1990, for ret:
1) En skattelignende afgift, der paa samme vilkaar opkraeves af saavel importerede som indenlandsk fremstillede varer, og hvis provenu udelukkende anvendes til stoette for indenlandsk fremstillede varer, saaledes at de heraf foelgende fordele fuldt ud udligner den byrde, der belaster disse varer, er en afgift med tilsvarende virkning som told, der er forbudt ifoelge EOEF-traktatens artikel 12. Hvis disse fordele derimod kun udligner en del af den byrde, der belaster de indenlandsk fremstillede varer, indebaerer afgiften en forskelsbehandling, der er forbudt ifoelge traktatens artikel 95.
2) En saadan skattelignende afgift kan, afhaengigt af anvendelsen af dens provenu, anses for statsstoette, der er uforenelig med faellesmarkedet, hvis betingelserne i traktatens artikel 92 er opfyldt. Afgoerelsen af, om disse betingelser er opfyldt, skal traeffes paa grundlag af den procedure, der med henblik herpaa er fastsat i traktatens artikel 93.
3) En saadan skattelignende afgift er omfattet af traktatens artikel 12 ff. eller artikel 95 og derfor ikke af traktatens artikel 30.
4) Traktatens artikel 37 er ikke til hinder for indfoerelsen af en skattelignende afgift, som er uafhaengig af den i en medlemsstat gaeldende ordning for import og salg af mineralolie, og som ikke er knyttet til udoevelsen af de i henhold til denne ordning fastsatte eksklusive rettigheder.