62021CJ0245_RES
Združeni zadevi C‑245/21 in C‑248/21
Bundesrepublik Deutschland
proti
MAinPBinLE
(Predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ju je vložilo Bundesverwaltungsgericht)
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 22. septembra 2022
„Predhodno odločanje – Uredba (EU) št. 604/2013 – Določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito – Člena 27 in 29 – Predaja zadevne osebe v državo članico, odgovorno za obravnavanje njene prošnje – Odlog predaje zaradi pandemije covida-19 – Nemožnost predaje – Sodno varstvo – Posledice za rok za predajo“
Mejni nadzor, azil in priseljevanje – Azilna politika – Merila in mehanizmi za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito – Uredba št. 604/2013 – Postopki za sprejem in ponovni sprejem – Rok za izvedbo predaje prosilca za mednarodno zaščito – Sprejetje, s strani pristojnih organov države članice, odločbe, ki se lahko prekliče, o odlogu izvršitve odločitve o predaji – Odločitev, utemeljena z dejansko nemožnostjo prenosa zaradi pandemije covida-19 – Prekinitev roka za predajo – Nedopustnost
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 604/2013, člena 27(4) in 29(1))
(Glej točke od 47 do 50, 57, od 59 do 62 in od 68 do 71 ter izrek.)
Povzetek
Odlog izvršitve odločitve o predaji prosilca za azil v odgovorno državo članico zaradi pandemije covida-19 ne povzroči prekinitve šestmesečnega roka za predajo
Ko se ta rok izteče, postane za obravnavanje prošnje za azil odgovorna država članica, ki daje zahtevo
Osebe LE, MA in PB so leta 2019 v Nemčiji vložile prošnje za azil. Vendar je oseba LE pred tem vložila prošnjo za mednarodno zaščito v Italiji, osebi MA in PB pa sta nezakonito vstopili na ozemlje zadnjenavedene države članice, kjer sta bili registrirani kot prosilki za mednarodno zaščito. Pristojni nemški organ je zato od italijanskih organov zahteval, naj na podlagi Uredbe Dublin III (
1
) osebo LE ponovno sprejmejo ter sprejmejo osebi MA in PB. Ta organ je nato ugotovil, da prošnje zadevnih oseb za azil niso dopustne, in odredil njihovo odstranitev v Italijo.
Italijanski organi so februarja 2020 nemške organe obvestili, da se zaradi pandemije covida‑19 predaje v Italijo in iz nje na podlagi Uredbe Dublin III ne bodo več opravljale. Pristojni nemški organ je z odločbama, sprejetima marca 2020 in aprila 2020, izvršitev odredb o odstranitvi zadevnih oseb do nadaljnjega odložil med drugim na podlagi navedene uredbe, (
2
) ker zaradi razvoja pandemije covida-19 teh predaj ni bilo mogoče opraviti.
Verwaltungsgericht (upravno sodišče, Nemčija) je s sodbama, izrečenima junija 2020 in avgusta 2020, odločbi, v katerih je organ ugotovil, da prošnje zadevnih oseb za azil niso dopustne, in odredil njihovo odstranitev, odpravilo. Navedeno sodišče je ugotovilo, da je bila ob domnevi, da je Republika Italija odgovorna za obravnavanje prošenj za azil zadevnih oseb, ta odgovornost prenesena na Zvezno republiko Nemčijo zaradi izteka roka za predajo iz Uredbe Dublin III, (
3
) ker tek tega roka z odločbama o odlogu ni bil prekinjen.
Predložitveno sodišče, pri katerem je bila vložena revizija zoper ti sodbi, dvomi o tem, ali lahko odločbi o odlogu izvršitve odredb o odstranitvi, sprejeti v zvezi z zadevnimi osebami, povzročita prekinitev teka roka za predajo.
Sodišče je razsodilo, da se rok za predajo iz Uredbe Dublin III (
4
) ne prekine, če pristojni organi države članice na podlagi te uredbe (
5
) sprejmejo odločbo, ki se lahko prekliče, o odlogu izvršitve odločitve o predaji, ker ta izvršitev zaradi pandemije covida-19 dejansko ni mogoča.
Presoja Sodišča
V zvezi s tem je Sodišče najprej pojasnilo, da če je bil odložilni učinek pritožbe zoper odločitev o predaji odobren z odločbo pristojnih organov pod pogoji, določenimi v Uredbi Dublin III, (
6
) začne rok za predajo teči od končne odločitve o tej pritožbi, tako da je treba odločitev o predaji izvršiti najpozneje v šestih mesecih od končne odločitve o navedeni pritožbi. S tako rešitvijo pa se zahteva, da so ti organi odločitev o odlogu izvršitve odločitve o predaji sprejeli v mejah področja uporabe določbe, ki tak odložilni učinek določa. (
7
)
V zvezi s tem področjem uporabe je Sodišče poudarilo, prvič, da je uporaba te določbe tesno povezana z vložitvijo pritožbe zadevne osebe zoper odločitev o predaji, saj je treba odlog, ki ga izrečejo ti organi, sprejeti, „dokler se obravnava pritožba“.
Drugič, glede sobesedila, v katero je umeščena ta določba, je treba ugotoviti, da je ta določba del oddelka, naslovljenega „Postopkovni zaščitni ukrepi“. Poleg tega je navedena določba umeščena v člen, naslovljen „Pravna sredstva“, in sledi odstavku o odložilnem učinku pritožbe zoper odločbo o predaji, ki ga dopolnjuje s tem, da državam članicam omogoča, da pristojnim organom dovolijo, da odložijo izvršitev odločitve o predaji v primerih, v katerih odložitev te izvršitve po vložitvi pravnega sredstva ne izhaja niti iz učinka zakona niti iz sodne odločbe.
Nazadnje, glede ciljev Uredbe Dublin III je treba navesti, da je namen šestmesečnega roka za predajo, ki ga določa ta uredba, zagotoviti, da je zadevna oseba čim prej dejansko predana v državo članico, ki je odgovorna za obravnavanje njene prošnje za mednarodno zaščito. Glede na učinek prekinitve odloga izvršitve odločitve o predaji na rok za predajo pa bi razlaga zadevne določbe, kot da državam članicam omogoča, da pristojnim organom dovolijo, da odložijo izvršitev odločitev o predaji iz razloga, ki ni neposredno povezan s sodnim varstvom zadevne osebe, lahko pomeni tveganje, da se roku za predajo odvzame učinkovitost, spremeni delitev odgovornosti med državami članicami, ki izhaja iz Uredbe Dublin III, in obravnava prošenj za mednarodno zaščito dolgotrajno podaljša.
Zato je Sodišče menilo, da lahko pristojni organi v okviru, ki ga za to določa Uredba Dublin III, izvršitev odločbe o predaji odložijo le, če okoliščine, povezane s to izvršitvijo, pomenijo, da je treba navedeni osebi, da bi se ji zagotovilo učinkovito sodno varstvo, dovoliti, da ostane na ozemlju države članice, ki je sprejela navedeno odločitev, do sprejetja dokončne odločitve o tej pritožbi. Zato odločbe, ki se lahko prekliče, o odlogu izvršitve odločitve o predaji, ker ta izvršitev dejansko ni mogoča, ni mogoče šteti za odločbo, ki spada v ta okvir. Okoliščina, da dejanska nemožnost izvršitve odločitve o predaji lahko na podlagi nacionalnega prava zadevne države članice povzroči, da je ta odločitev nezakonita, te ugotovitve ne more ovreči. Po eni strani namreč preklicljivost odločbe o odložitvi izvršitve odločbe o predaji izključuje, da bi se štelo, da je bila ta odložitev odrejena do odločitve o pravnem sredstvu zoper odločbo o predaji in za zagotovitev sodnega varstva zadevne osebe, saj ni mogoče izključiti, da do preklica navedene odložitve pride pred odločitvijo o tem pravnem sredstvu. Po drugi strani je iz različnih določb Uredbe Dublin III razvidno, da zakonodajalec Unije ni menil, da bi se morala dejanska nemožnost izvršitve odločitve o predaji šteti za utemeljitev prekinitve ali zadržanja roka za predajo.
(
1
)	Uredba (EU) št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva (UL 2013, L 180, str. 31; v nadaljevanju: Uredba Dublin III).
(
2
)	Ti odločbi sta bili sprejeti na podlagi člena 27(4) Uredbe Dublin III, v skladu s katerim lahko države članice določijo, da se lahko pristojni organi po uradni dolžnosti odločijo, da bodo odložili izvršitev odločitve o predaji, dokler se obravnava pritožba ali poteka ponovni pregled.
(
3
)	Glej člen 29(1) Uredbe Dublin III, v skladu s katerim se predaja prosilca iz države članice, ki poda zahtevo, v odgovorno državo članico izvede v skladu z nacionalno zakonodajo države članice, ki poda zahtevo, po posvetu med zadevnima državama članicama, kakor hitro je to praktično izvedljivo in najkasneje v šestih mesecih po odobritvi zahteve, da bo druga država članica sprejela ali ponovno sprejela zadevno osebo, ali končni odločitvi o pritožbi ali ponovnem pregledu, če v skladu s členom 27(3) obstaja odložilni učinek.
(
4
)	Glej člen 29(1) Uredbe Dublin III.
(
5
)	Odločba torej temelji na členu 27(4) Uredbe Dublin III.
(
6
)	V skladu s členom 27(4) Uredbe Dublin III.
(
7
)	Gre za člen 27(4) Uredbe Dublin III.