62024CJ0743_RES
Zadeva C‑743/24 [Alchaster II] (
i
)
Minister for Justice and Equality
proti
MA
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supreme Court (Irska))
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 3. aprila 2025
„Predhodno odločanje – Sporazum o trgovini in sodelovanju med Evropsko unijo in Evropsko skupnostjo za atomsko energijo na eni strani ter Združenim kraljestvom Velika Britanija in Severna Irska na drugi strani – Predaja osebe Združenemu kraljestvu zaradi kazenskega pregona – Nevarnost kršitve temeljne pravice – Člen 49(1), drugi stavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Načelo zakonitosti v kazenskem pravu – Sprememba ureditve pogojnega odpusta v škodo obsojene osebe“
Temeljne pravice – Listina o temeljnih pravicah – Načelo zakonitosti v kazenskem pravu – Določitev tako v Listini o temeljnih pravicah kot v Evropski konvenciji o človekovih pravicah – Enaka vsebina in obseg – Raven varstva, zagotovljena z Listino, ki ne krši ravni varstva, zagotovljene z navedeno konvencijo
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 49(1))
(Glej točko 24.)
Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Sporazum o trgovini in sodelovanju z Združenim kraljestvom – Predaja obsojenih ali osumljenih oseb odreditvenim pravosodnim organom – Obveznost spoštovanja temeljnih pravic in temeljnih pravnih načel – Zavrnitev izvršitve naloga za prijetje v primeru nevarnosti kršitve člena 49(1) Listine o temeljnih pravicah – Pogoji – Retroaktivna sprememba obsega zagrožene kazni – Resnična nevarnost strožje kazni od sprva predpisane kazni – Naložitev strožje kazni v primeru spremembe ureditve pogojnega odpusta – Pogoji
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 49(1); Sporazum o trgovini in sodelovanju med EU in ESAE ter Združenim kraljestvom)
(Glej točke od 25 do 47 in izrek.)
Povzetek
Sodišče (veliki senat), pri katerem je Supreme Court (vrhovno sodišče, Irska) vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, je v okviru hitrega postopka in v kontekstu naloga za prijetje, izdanega na podlagi Sporazuma o trgovini in sodelovanju, sklenjenega z Združenim kraljestvom Velika Britanija in Severna Irska, (
1
) pojasnilo pojem naložitve strožje kazni glede na načelo zakonitosti v kazenskem pravu, določeno v členu 49(1), drugi stavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. (
2
)
District Judge (okrožni sodnik) Magistrates’ Courts of Northern Ireland (magistratno sodišče Severne Irske, Združeno kraljestvo) je zoper MA izdal štiri naloge za prijetje zaradi kaznivih dejanj, povezanih s terorizmom, ki naj bi bila storjena leta 2020.
High Court (višje sodišče, Irska) je leta 2022 odredilo predajo MA Združenemu kraljestvu. MA je zoper to odločbo vložil pritožbo pri predložitvenem sodišču, ki je Sodišču predložilo vprašanje za predhodno odločanje v zvezi z razlago STS, na katero je Sodišče odgovorilo v sodbi Alchaster. (
3
)
Sodišče je v tej sodbi navedlo, da mora izvršitveni pravosodni organ, kadar se oseba, na katero se nanaša nalog za prijetje, izdan na podlagi STS, v primeru predaje Združenemu kraljestvu sklicuje na nevarnost kršitve člena 49(1) Listine zaradi spremembe pogojev za pogojni odpust, do katere je prišlo po domnevni storitvi kaznivega dejanja, zaradi katerega je navedena oseba kazensko preganjana, samostojno preučiti obstoj te nevarnosti, preden odloči o izvršitvi tega naloga za prijetje. Glede na ta odgovor je predložitveno sodišče od organov Združenega kraljestva zahtevalo (
4
) dodatne informacije o ureditvi, ki bi se v primeru predaje uporabljala za MA na področju pogojnega odpusta.
Iz odgovora okrožnega sodnika prvostopenjskega sodišča Severne Irske je razvidno, da je moralo sodišče, ki je izreklo obsodbo na časovno določeno kazen zapora, v skladu z ureditvijo, ki se je na Severnem Irskem uporabljala ob domnevni storitvi kaznivih dejanj iz postopka v glavni stvari, določiti „obdobje odvzema prostosti“, ki ni smelo presegati polovice izrečene kazni in ob koncu katerega je morala biti obsojena oseba obvezno upravičena do pogojnega odpusta. V skladu z novo ureditvijo, ki se uporablja od 30. aprila 2021, tudi za kazniva dejanja, storjena pred tem datumom, pa je časovno določena kazen zapora za „določeno teroristično kaznivo dejanje“ sestavljena iz „ustreznega obdobja odvzema prostosti“, ki ga določi sodišče, in dodatnega enoletnega obdobja, v katerem je obsojena oseba upravičena do pogojnega odpusta, pri čemer skupno trajanje teh obdobij ne sme presegati najdaljšega trajanja predpisane kazni zapora. Ta oseba je lahko poleg tega upravičena do pogojnega odpusta, potem ko je prestala dve tretjini „ustreznega obdobja odvzema prostosti“, in če Parole Commissioners (člani komisije za pogojni odpust, Združeno kraljestvo) ugotovijo, da nadaljnji odvzem prostosti tej osebi ni potreben za varstvo družbe.
Ker predložitveno sodišče dvomi o tem, ali je za te spremembe mogoče šteti, da se nanašajo le na izvrševanje kazni, ali pa je treba, nasprotno, šteti, da retroaktivno spreminjajo sam obseg zagrožene kazni in ali bi bilo zato treba šteti, da je bila zadevni osebi naložena strožja kazen od tiste, ki je bila zagrožena ob storitvi domnevnih kaznivih dejanj, s čimer bi bil kršen člen 49(1) Listine, je Sodišču predložilo vprašanje za predhodno odločanje.
Presoja Sodišča
Sodišče je najprej opozorilo, da člen 49 Listine vsebuje vsaj enaka jamstva, kot so določena v členu 7 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (
5
) in ki jih je treba v skladu s členom 52(3) Listine upoštevati kot minimalno raven varstva.
Pri uporabi člena 7 EKČP je treba razlikovati med ukrepom, ki pomeni „kazen“, in ukrepom v zvezi z „izvrševanjem“ ali „uporabo“ kazni.
Ukrep v zvezi z izvrševanjem kazni ni združljiv s členom 49(1), drugi stavek, Listine le, če povzroči retroaktivno spremembo samega obsega kazni, ki je bila predpisana na dan domnevne storitve zadevnega kaznivega dejanja, zaradi česar bi bila naložena kazen strožja od tiste, ki je bila sprva predpisana. Čeprav to ne velja, kadar je s tem ukrepom zgolj zvišan prag za upravičenost do pogojnega odpusta, je lahko drugače zlasti v primeru, v katerem se z navedenim ukrepom v bistvu odpravi možnost pogojnega odpusta ali je isti ukrep sestavni del celote ukrepov, ki pripeljejo do zaostritve sprva predpisane kazni.
Zato okoliščina, da nacionalna ureditev glede kaznivih dejanj, storjenih pred začetkom veljavnosti te ureditve, določa podaljšanje dela zaporne kazni, ki jo je treba nujno prestati v zaporu, preden se lahko odredi pogojni odpust, sama po sebi ne more pomeniti kršitve člena 49(1), drugi stavek, Listine.
Vendar se postavljeno vprašanje nanaša na spremembe ureditve pogojnega odpusta, ki spreminjajo tudi pravilo, na podlagi katerega bi bil pogojni odpust odobren samodejno, če bi bila polovica kazni že prestana. Čeprav ta sprememba ureditve pogojnega odpusta v obravnavani zadevi povzroči otežitev položaja glede odvzema prostosti, pa za to okoliščino ni treba nujno šteti, da pomeni naložitev strožje kazni v smislu člena 49(1), drugi stavek, Listine.
Ta preudarek izhaja iz ločevanja med pojmom „kazen“, ki se razume kot obsodba, ki je bila ali bi lahko bila izrečena, in pojmom ukrepov v zvezi z „izvrševanjem“ ali „uporabo“ kazni. Ne velja le za zvišanje praga za upravičenost do pogojnega odpusta, ampak tudi za spremembe drugih pogojev, s katerimi je pogojena odobritev pogojnega odpusta.
Ker torej te spremembe v bistvu ne izničijo možnosti takega odpusta in ne povzročijo zaostritve kazni, predpisane ob domnevni storitvi zadevnih kaznivih dejanj, uporaba navedenih sprememb za kazniva dejanja, storjena pred začetkom veljavnosti istih sprememb, ni v nasprotju s členom 49(1), drugi stavek, Listine.
V zvezi s prvim od teh dveh pogojev uvedena sprememba v obravnavanem primeru niti na podlagi zakona niti v praksi pravzaprav ne vodi do odprave možnosti pogojnega odpusta.
Kar zadeva drugi pogoj, ni videti, da bi zadevna sprememba ureditve pogojnega odpusta, ki ne podaljšuje najdaljšega trajanja predpisane kazni zapora, pripeljala do zaostritve sprva predpisane kazni. Trajanje zaporne kazni, ki bi jo izreklo kazensko sodišče, bi namreč tako na podlagi nove ureditve kot na podlagi ureditve, ki je veljala ob domnevni storitvi zadevnih kaznivih dejanj, pomenilo najdaljše trajanje, v katerem bi bila lahko obsojena oseba nazadnje v zaporu. Ti ureditvi pogojnega odpusta obe vključujeta možnost, da je osebi, ki ji je bil odobren tak odpust, bodisi ponovno odvzeta prostost, če njeno vedenje upravičuje preklic tega odpusta. Nobena od teh ureditev torej tej osebi ne zagotavlja, da bo ostala na prostosti za vnaprej določen del kazni zapora, ki jo izreče kazensko sodišče.
Poleg tega je merilo, ki se nanaša na nevarnost obsojene osebe, kot je bila ocenjena ob morebitnem pogojnem odpustu, merilo, ki se običajno uporablja v zaporniški politiki in vključuje drugačno oceno od tiste, ki je bila prvotno opravljena ob izreku obsodbe, in je torej povezano z izvrševanjem kazni.
Sodišče je ugotovilo, da na podlagi člena 49(1), drugi stavek, Listine ne gre za naložitev strožje kazni, če se za osebo, ki bi bila obsojena na časovno določeno kazen zapora, uporabi ureditev, ki določa, da mora ta oseba prestati vsaj dve tretjini določenega obdobja odvzema prostosti, preden je lahko upravičena do pogojnega odpusta, da je tak odpust pogojen s tem, da specializirani organ oceni, da nadaljnji odvzem prostosti navedeni osebi ni več potreben za varstvo družbe, in da je ista oseba nujno upravičena do pogojnega odpusta eno leto pred iztekom izrečene kazni, medtem ko bi morala biti na podlagi pravil, ki so se uporabljala ob domnevni storitvi zadevnih kaznivih dejanj, samodejno upravičena do pogojnega odpusta, potem ko je prestala polovico te kazni.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.
(
1
)	Sporazum o trgovini in sodelovanju med Evropsko unijo in Evropsko skupnostjo za atomsko energijo na eni strani ter Združenim kraljestvom Velika Britanija in Severna Irska na drugi strani (UL 2021, L 149, str. 10; v nadaljevanju: STS).
(
2
)	V nadaljevanju: Listina.
(
3
)	Sodba z dne 29. julija 2024, Alchaster (C‑202/24, EU:C:2024:649).
(
4
)	Na podlagi člena 613(2) STS.
(
5
)	Konvencija, podpisana 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP).