62015CJ0562
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
z dne 8. februarja 2017 (
1
)
„Predhodno odločanje — Primerjalno oglaševanje — Direktiva 2006/114/ES — Člen 4 — Direktiva 2005/29/ES — Člen 7 — Objektivna primerjava cen — Zavajajoča opustitev — Oglaševanje s primerjavo cen proizvodov, ki se prodajajo v trgovinah različnih velikosti ali formatov — Dovoljenost — Bistvena informacija — Obseg in nosilec informacije“
V zadevi C‑562/15,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo cour d’appel de Paris (pritožbeno sodišče v Parizu, Francija) z odločbo z dne 29. oktobra 2015, ki je prispela na Sodišče 4. novembra 2015, v postopku
Carrefour Hypermarchés SAS
proti
ITM Alimentaire International SASU,
SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi M. Ilešič, predsednik senata, A. Prechal, sodnica, A. Rosas, sodnik, C. Toader, sodnica, in E. Jarašiūnas (poročevalec), sodnik,
generalni pravobranilec: H. Saugmandsgaard Øe,
sodni tajnik: V. Tourrès, administrator,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 6. julija 2016,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
—
za družbo Carrefour Hypermarchés SAS B. Moreau-Margotin, M. Karsenty-Ricard, B. L’Homme-Houzai in F. Guerre, odvetniki,
—
za družbo ITM Alimentaire International SASU P. Deprez in J. C. André, odvetnika,
—
za francosko vlado D. Colas in J. Traband, agenta,
—
za Evropsko komisijo C. Valero in M. D. Roussanov, agenta,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 19. oktobra 2016
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 4(a) in (c) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2006/114/ES z dne 12. decembra 2006 o zavajajočem in primerjalnem oglaševanju (UL 2006, L 376, str. 21) in člena 7 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) (UL 2005, L 149, str. 22).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbama ITM Alimentaire International SASU (v nadaljevanju: ITM) in Carrefour Hypermarchés SAS (v nadaljevanju: Carrefour) v zvezi s televizijsko oglaševalsko kampanjo, ki jo je začela zadnjenavedena in v kateri je primerjala cene proizvodov velikih znamk, ki se zaračunavajo v trgovinah trgovca na drobno Carrefour in konkurenčnih trgovinah.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Člen 2(b) Direktive 2006/114 določa, da „zavajajoče oglaševanje“ za namene te direktive pomeni „vsako oglaševanje, ki na kateri koli način, vključno s predstavitvijo, zavaja ali bi utegnilo zavajati osebe, ki jim je namenjeno, ali osebe, ki jih doseže, in ki bi zaradi svoje zavajajoče narave verjetno vplivalo na ekonomsko obnašanje oseb ali ki iz enakih razlogov škodi ali bi utegnilo škoditi konkurentom“.
4
Člen 4 te direktive določa:
„Kar zadeva primerjavo, je primerjalno oglaševanje dovoljeno, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
oglaševanje ni zavajajoče v smislu členov 2(b), 3 in 8(1) te direktive ali členov 6 in 7 Direktive 2005/29 […];
(b)
primerja blago ali storitve, ki zadovoljujejo iste potrebe ali imajo enak namen;
(c)
objektivno primerja eno ali več bistvenih, pomembnih, preverljivih in reprezentativnih lastnosti takega blaga ali storitev, s čemer so mišljene tudi cene;
(d)
ne diskreditira ali očrni znamk, trgovskih imen, drugih znakov razlikovanja, blaga, storitev, dejavnosti ali razmer konkurenta;
(e)
pri izdelkih z navedbo porekla v vsakem primeru obravnava izdelke z enakim poreklom;
(f)
se ne okorišča nepošteno z ugledom blagovne znamke, trgovskega imena ali drugih znakov razlikovanja konkurenta ali z navedbo porekla konkurenčnih izdelkov;
(g)
ne predstavlja blaga ali storitev kot imitacije ali kopije blaga ali storitev, ki imajo zaščiteno blagovno znamko ali trgovsko ime.“
(h)
ne ustvarja zmede pri trgovcih med oglaševalcem in konkurenti ali med znamkami, trgovskimi imeni, drugimi znaki razlikovanja, blagom ali storitvami oglaševalca in konkurentov.“
5
Člen 6 Direktive 2005/29, naslovljen „Zavajajoča dejanja“, določa:
„1.   Poslovna praksa se šteje za zavajajočo, če vsebuje napačne informacije in je torej neresnična, ali če na kakršen koli način, vključno s celotno predstavitvijo, zavaja ali bi utegnila zavajati povprečnega potrošnika, četudi je informacija točna glede enega ali več sledečih elementov, ter v vsakem primeru povzroči ali bi utegnila povzročiti, da povprečni potrošnik sprejme odločitev o poslu, ki je drugače ne bi sprejel:
[…]
(d)
glede cene ali načina izračunavanja cene ali obstoja določene cenovne prednosti;
[…]“
6
Člen 7 Direktive 2005/29, naslovljen „Zavajajoče opustitve“, določa:
„1.   Poslovna praksa se šteje za zavajajočo, če v konkretnem primeru ob upoštevanju vseh značilnosti in okoliščin ter omejitev sredstva komunikacije izpusti bistvene informacije, ki jih glede na kontekst povprečni potrošnik potrebuje za sprejetje odločitve ob poznavanju vseh pomembnih dejstev, in s tem povzroči ali bi utegnila povzročiti, da povprečni potrošnik sprejme odločitev o poslu, ki je drugače ne bi sprejel.
2.   Za zavajajočo opustitev se šteje tudi, če trgovec ob upoštevanju okoliščin, opisanih v odstavku 1, prikriva ali na nejasen, nerazumljiv, dvoumen način ali ob nepravem času navede bistvene informacije iz navedenega odstavka ali ne opredeli komercialnega namena poslovne prakse, če ta ni razviden iz konteksta in če v enem ali drugem primeru to povzroči ali bi utegnilo povzročiti, da povprečni potrošnik sprejme odločitev o poslu, ki je drugače ne bi sprejel.
3.   Če so za sredstvo, uporabljeno za komunikacijo poslovne prakse, značilne prostorske ali časovne omejitve, se te omejitve in kateri koli ukrepi, ki jih trgovec sprejme, da postanejo informacije dostopne potrošnikom prek drugih sredstev, upoštevajo pri odločanju o tem, ali so bile informacije opuščene.
[…]“
Francosko pravo
7
Člen L. 121‑8 code de la consommation (zakonik o varstvu potrošnikov) v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari, določa:
„Oglaševanje, ki blago ali storitve primerja tako, da z nakazovanjem ali izrecno opredeli konkurenta oziroma blago ali storitve, ki jih ponuja konkurent, je dovoljeno le, če:
1.
ni zavajajoče ali takšno, da bi lahko zavedlo;
2.
se nanaša na blago ali storitve, ki zadovoljujejo iste potrebe ali imajo isti namen;
3.
objektivno primerja eno ali več bistvenih, pomembnih, preverljivih in reprezentativnih lastnosti tega blaga ali storitev, s čimer so mišljene tudi cene.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
8
Družba Carrefour je decembra 2012 začela obsežno televizijsko oglaševalsko kampanjo z naslovom „zajamčeno najnižja Carrefourjeva cena“, v kateri je primerjala cene 500 proizvodov velikih znamk, ki se zaračunavajo v trgovinah trgovca na drobno Carrefour in trgovinah konkurenčnih trgovcev na drobno, med katerim so bile tudi trgovine družbe Intermarché, in potrošniku ponudila, da mu povrne dvakratno razliko v ceni, če najde cenejši proizvod drugje.
9
V predvajanih oglasnih spotih so bile prikazane razlike v cenah, ki so pri družbi Carrefour ugodnejše, zlasti so bili proizvodi, ki se prodajajo v trgovinah trgovca na drobno Intermarché, predstavljeni kot redno dražji kot tisti pri družbi Carrefour. Od drugega televizijskega spota dalje so bile vse trgovine Intermarché, ki so bile izbrane za primerjavo, supermarketi, vse trgovine Carrefour pa hipermarketi. Ta informacija je bila objavljena zgolj na domači strani spletne strani družbe Carrefour z navedbo v drobnem tisku, da je jamstvo najnižjih cen „veljalo le v trgovinah Carrefour in Carrefour Planet“ ter da torej „ni veljalo v trgovinah Carrefour Market, Carrefour Contact in Carrefour City“. V televizijskih spotih je bila pod imenom Intermarché z manjšimi črkami navedena beseda „Super“.
10
Družba ITM, ki je zadolžena za strategijo in prodajno politiko trgovcev z živili na drobno „skupine Les Mousquetaires“, katere članici sta bili med drugimi družbi Intermarché Hyper in Intermarché Super, je, potem ko je družbo Carrefour pozvala, naj preneha z razširjanjem tega oglasa, 2. oktobra 2013 proti družbi Carrefour vložila tožbo pri Tribunal de commerce de Paris (trgovinsko sodišče v Parizu, Francija), da bi se zadnjenavedeni naložilo plačilo odškodnine v višini 3 milijone EUR, prepovedalo razširjanje očitanega oglasa in vsakršno primerjalno oglaševanje, ki temelji na podobnih metodah primerjave, odredilo prenehanje razširjanja osmih oglasnih spotov na internetu, sicer bo naložena denarna kazen, odredilo prenehanje vsakršne predstavitve, v kateri se primerjajo razlike med povprečnimi cenami različnih trgovcev na drobno na podlagi metodologije primerjave, ki ni objektivna, sicer bo naložena denarna kazen, in odredila objava sodbe, ki bo izrečena.
11
Tribunal de commerce de Paris (trgovinsko sodišče v Parizu) je družbi Carrefour s sodbo z dne 31. decembra 2014 naložilo, naj družbi ITM plača znesek 800.000 EUR za povračilo utrpele škode, ugodilo predlogom za prepoved razširjanja zadevnega oglasa in odredilo objavo te sodbe.
12
To sodišče je namreč med drugim menilo, da je družba Carrefour zavajajoče izbrala prodajna mesta, s čimer se izkrivlja reprezentativnost primerjav cen in se ne upoštevajo zahteve po objektivnosti, ki izhajajo iz člena L.121‑8 zakonika o varstvu potrošnikov, ter da te kršitve nevtralnosti in objektivnosti v primerjalni oglaševalski kampanji pomenijo nelojalno konkurenco. Navedlo je tudi, da informacije na spletni strani družbe Carrefour potrošniku ne omogočajo, da bi bil jasno obveščen o tem, da je bila ta primerjava cen opravljena med trgovinami različnih velikosti.
13
Družba Carrefour se je zoper sodbo pritožila pri cour d’appel de Paris (pritožbeno sodišče v Parizu) in predlagala, naj se v pripravljalnem postopku Sodišču predložijo vprašanja za predhodno odločanje.
14
Družba Carrefour je pred tem sodiščem trdila, da je razlaga Direktive 2006/114, ki je prenesena s členom L. 121‑8 zakonika o varstvu potrošnikov, nujna za rešitev spora o glavni stvari glede vprašanja, ali je primerjava cen izbranih proizvodov dovoljena le, če se ti proizvodi prodajajo v trgovinah enake velikosti ali formata.
15
Družba ITM je nasprotovala predlogu za sprejetje predhodne odločbe in trdila, da zadevno vprašanje ni nujno za rešitev spora o glavni stvari, ker njegov predmet ni obravnava prepovedi primerjave cen proizvodov, ki se prodajajo v trgovinah različnih velikosti ali formatov, temveč presoja zavajajočega značaja oglaševanja, ker potrošnik ni bil jasno in objektivno obveščen o različnosti formatov ali velikosti primerjanih trgovin.
16
Sodnik, ki obravnavo zadevo, je navedel, da se je prvostopenjsko sodišče v odločbi oprlo prav na načelo primerjalnega oglaševanja cen med trgovinami različnega formata, in je presodil, da mora o tem odločati cour d’appel de Paris (pritožbeno sodišče v Parizu), ki odloča o celotnem sporu. Med drugim je navedel, da če bi se načelo primerjalnega oglaševanja cen med trgovinami različnega formata štelo za skladno z Direktivo 2006/114, bi se moralo pritožbeno sodišče vprašati tudi, ali je dejstvo, da so trgovine, katerih cene se primerjajo, različnih formatov in velikosti, bistvena informacija v smislu Direktive 2005/29, o kateri je treba nujno obvestiti potrošnika, in če je odgovor pritrdilen, kolikšen naj bo obseg in kakšen naj bo način razširjanja te informacije.
17
V teh okoliščinah je cour d’appel de Paris (pritožbeno sodišče v Parizu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 4(a) in (c) Direktive [2006/114], v skladu s katerim ‚je primerjalno oglaševanje dovoljeno, če […] ni zavajajoče […] [in] objektivno primerja eno ali več bistvenih, pomembnih, preverljivih in reprezentativnih lastnosti takega blaga ali storitev‘, razlagati tako, da je primerjava cen proizvodov, ki jih prodajajo trgovci na drobno, dovoljena le, če se proizvodi prodajajo v trgovinah enakega formata ali trgovinah enake velikosti?
2.
Ali je dejstvo, da so trgovine, katerih cene se primerjajo, različnih formatov in velikosti, bistvena informacija v smislu Direktive 2005/29[…], o kateri je treba nujno obvestiti potrošnika[?]
3.
Če je odgovor pritrdilen, v kolikšnem obsegu in/ali kako je treba to informacijo razširjati pri potrošniku?“
Vprašanja za predhodno odločanje
18
Predložitveno sodišče s tremi vprašanji, ki jih je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 4(a) in (c) Direktive 2006/114 razlagati tako, da ni dovoljeno oglaševanje, kot je to iz postopka v glavni stvari, s katerim se primerjajo cene proizvodov, ki se prodajajo v trgovinah različnih velikosti ali formatov. Poleg tega sprašuje, ali je dejstvo, da so trgovine, katerih cene se primerjajo, različnih velikosti ali formatov, bistvena informacija v smislu člena 7(1) in (2) Direktive 2005/29/ES, na katerega napotuje člen 4(a) Direktive 2006/114, ter – v danem primeru – v kolikšnem obsegu in kako je treba to informacijo razširjati.
19
Navesti je treba, da je bila z Direktivo 2006/114 kodificirana Direktiva Sveta 84/450/EGS z dne 10. septembra 1984 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic o zavajajočem oglaševanju (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 1, str. 227), ki je bila, potem ko je bila večkrat spremenjena, razveljavljena in nadomeščena z Direktivo 2006/114, tako da se sodna praksa Sodišča glede razlage Direktive 84/450 v celoti uporablja za primere, ki jih ureja Direktiva 2006/114.
20
Zato je treba opozoriti, da so bili z Direktivo 2006/114 izčrpno usklajeni pogoji za dovolitev primerjalnega oglaševanja v državah članicah in da taka uskladitev pomeni, da je treba dovolitev primerjalnega oglaševanja presojati le v smislu meril, ki jih je določil zakonodajalec Unije (sodbi z dne 8. aprila 2003, Pippig Augenoptik, C‑44/01, EU:C:2003:205, točka 44, in z dne 18. novembra 2010, Lidl, C‑159/09, EU:C:2010:696, točka 22).
21
Poleg tega je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča, ker primerjalno oglaševanje prispeva k objektivnemu poudarjanju prednosti različnih primerljivih proizvodov in s tem k spodbujanju konkurence med dobavitelji blaga in storitev v interesu potrošnikov, pogoje za takšno oglaševanje razlagati kar najmileje, tako da se omogoči oglaševanje z objektivno primerjavo lastnosti blaga ali storitev, pri čemer pa je treba zagotoviti, da se primerjalno oglaševanje ne uporabi v nasprotju s pravili o varstvu konkurence in nepošteno ali tako, da škodi interesom potrošnikov (glej v tem smislu sodbe z dne 25. oktobra 2001, Toshiba Europe, C‑112/99, EU:C:2001:566, točki 36 in 37; z dne 19. septembra 2006, Lidl Belgium, C‑356/04, EU:C:2006:585, točka 22, in z dne 18. novembra 2010, Lidl, C‑159/09, EU:C:2010:696, točki 20 in 21 ter navedena sodna praksa).
22
Člen 4 Direktive 2006/114 ne zahteva, da sta format ali velikost trgovin, v katerih se prodajajo proizvodi, katerih cene se primerjajo, podobna, primerjava cen primerljivih proizvodov, ki se prodajajo v trgovinah različnih formatov ali velikosti, pa sama po sebi lahko prispeva k uresničitvi ciljev primerjalnega oglaševanja, kot so navedeni v prejšnji točki te sodbe, in ne posega v zahtevo po pošteni konkurenci niti v interese potrošnikov.
23
Vendar se lahko oglaševanje, s katerim se primerjajo cene proizvodov, ki se prodajajo v trgovinah različnih velikosti ali formatov, šteje za dovoljeno v smislu člena 4 Direktive 2006/114 le, če so izpolnjeni vsi pogoji iz tega člena.
24
S takšnim oglaševanjem se morajo zlasti objektivno primerjati cene in ne sme biti zavajajoče.
25
Na eni strani namreč iz člena 4(c) Direktive 2006/114 izhaja, da je treba cene primerjati objektivno (glej v tem smislu sodbo z dne 19. septembra 2006, Lidl Belgium, C‑356/04, EU:C:2006:585, točka 45).
26
V nekaterih okoliščinah lahko razlike v velikosti ali formatu trgovin, v katerih so bile zbrane cene, ki jih primerja oglaševalec, izkrivijo objektivnost primerjave. Tak primer je lahko, kadar delujejo oglaševalec in konkurenti, pri katerih so bile zbrane cene, v okviru trgovcev na drobno, ki imajo razpon trgovin različnih velikosti in formatov, in oglaševalec primerja cene, ki veljajo v trgovinah večjih velikosti ali formatov njegovega trgovca na drobno, s cenami, ki so bile zbrane v trgovinah manjših velikosti ali formatov konkurenčnih trgovcev na drobno, ne da bi bilo to navedeno v oglasu.
27
Kot je namreč navedel generalni pravobranilec v točkah 43 in 57 sklepnih predlogov, se lahko cene blaga tekoče potrošnje na splošno spreminjajo glede na format ali velikost trgovine, tako da bi se lahko zaradi nesomerne primerjave umetno ustvarila ali povečala razlika med cenami oglaševalca in cenami konkurentov glede na izbor trgovin, ki se primerjajo.
28
Na drugi strani člen 4(a) Direktive 2006/114 zahteva, da primerjalno oglaševanje ni zavajajoče v smislu člena 2(b) te direktive ali členov 6 in 7 Direktive 2005/29.
29
Iz teh določb izhaja, da je zavajajoče primerjalno oglaševanje, ki bi kakor koli s storitvijo ali z opustitvijo utegnilo zavesti potrošnike, ki jim je namenjeno, vplivati na njihovo ekonomsko obnašanje ali iz enakih razlogov škoditi konkurentom. Tako je v skladu s členom 4(a) Direktive 2006/114 v povezavi s členom 7(1) in (2) Direktive 2005/29 zavajajoč oglas, ki izpusti bistveno informacijo, ki jo glede na kontekst povprečni potrošnik potrebuje za sprejetje odločitve o poslu ob poznavanju vseh pomembnih dejstev, ali takšne informacije prikriva ali jih navede na nejasen, nerazumljiv, dvoumen način ali ob nepravem času in ki utegne povprečnega potrošnika napeljati k sprejetju odločitve o nakupu, ki je drugače ne bi sprejel.
30
Čeprav v Direktivi 2005/29 pojem „bistvena informacija“ ni opredeljen, iz člena 7(1) in (2) izhaja, da je to informacija, ki jo povprečni potrošnik glede na kontekst potrebuje za sprejetje odločitve o poslu ob poznavanju vseh pomembnih dejstev in katere opustitev utegne povzročiti, da povprečni potrošnik sprejme odločitev o poslu, ki je drugače ne bi sprejel.
31
Vprašanje, ali je lahko oglas ob upoštevanju potrošnikov, ki jim je namenjen, zavajajoč, morajo glede na okoliščine vsakega primera preveriti nacionalna sodišča (glej v tem smislu sodbi z dne 18. novembra 2010, Lidl, C‑159/09, EU:C:2010:696, točka 46 in navedena sodna praksa, in z dne 12. maja 2011, Ving Sverige, C‑122/10, EU:C:2011:299, točka 51). Za to morajo pa eni strani upoštevati dojemanje povprečnega potrošnika izdelkov ali storitev, ki se oglašujejo v zadevnem oglasu, ki je običajno obveščen in razumno pozoren ter preudaren, in po drugi strani upoštevati vse upoštevne elemente v zadevi, pri čemer upoštevajo, kot izhaja iz člena 3 Direktive 2006/114, podatke, ki jih oglas vsebuje, in splošneje, vse njegove elemente (glej v tem smislu sodbo z dne 18. novembra 2010, Lidl, C‑159/09, EU:C:2010:696, točki 47 in 48 ter navedena sodna praksa).
32
V obravnavanem primeru se lahko v oglasu, v katerem oglaševalec zato, da bi cene proizvodov, ki se prodajajo v njegovih trgovinah, primerjal s cenami proizvodov, ki se prodajajo v trgovinah konkurentov, na eni strani upoštevajo cene, ki se zaračunavajo v trgovinah večjih velikosti ali formatov njegovega trgovca na drobno, in na drugi cene, ki so bile zbrane v trgovinah manjših velikosti ali formatov konkurenčnih trgovcev na drobno, čeprav imajo vsi ti trgovci na drobno razpon trgovin različnih velikosti in formatov, zavede povprečnega potrošnika s tem, da pri njem ustvari vtis, da so bile pri primerjavi upoštevane vse trgovine, ki delujejo v okviru teh trgovcev na drobno, in da razlike v cenah veljajo v vseh trgovinah vseh trgovcev na drobno, ne glede na njihovo velikost ali format, čeprav iz razlogov, navedenih v točki 27 te sodbe, to ni nujno tako.
33
Ta oglas lahko vpliva na ekonomsko obnašanje potrošnika s tem, da ga napelje k sprejetju odločitve v zmotnem prepričanju, da bo z nakupom zadevnih proizvodov v vseh trgovinah trgovca na drobno oglaševalca namesto v trgovinah konkurenčnih trgovcev na drobno izkoristil razlike v ceni, ki so bile izpostavljene v oglasu.
34
Iz tega izhaja, da je tak oglas lahko zavajajoč v smislu člena 4(a) Direktive 2006/114.
35
Vendar pa je drugače, če je potrošnik obveščen o tem, da se v zadevnem oglasu primerjajo cene, ki se zaračunavajo v trgovinah večjih velikosti ali formatov trgovca na drobno oglaševalca, s cenami, ki so bile zbrane v trgovinah manjših velikosti ali formatov konkurenčnih trgovcev na drobno, ker potrošnik v tem primeru ve, da lahko razlike v ceni, ki so bile izpostavljene v oglasu, izkoristi zgolj ob nakupu zadevnih proizvodov v trgovinah večjih velikosti ali formatov trgovca na drobno oglaševalca. Zato je ta informacija, kadar se v takem oglasu primerjajo cene, ki veljajo v trgovinah, ki delujejo v okviru trgovcev na drobno, ki imajo vsi razpon trgovin različnih velikosti in formatov, nujna za potrošnika, da odločitev o nakupu zadevnih proizvodov v trgovinah oglaševalca namesto v konkurenčnih trgovinah sprejme ob poznavanju vseh pomembnih dejstev in da se ne povzroči, da sprejme odločitev o nakupu, ki je sicer ne bi sprejel. Zato gre v tem okviru za bistveno informacijo v smislu člena 7, odstavka 1 in 2, Direktive 2005/29.
36
Iz zgornjih preudarkov izhaja, da oglas, kakršen je ta iz postopka v glavni stvari, v katerem se primerjajo cene proizvodov, ki se prodajajo v trgovinah različnih velikosti ali formatov, če te trgovine delujejo v okviru trgovcev na drobno, ki imajo razpon trgovin različnih velikosti in formatov, in oglaševalec primerja cene, ki se zaračunavajo v trgovinah večjih velikosti ali formatov njegovega trgovca na drobno, s cenami, ki so bile zbrane v trgovinah manjših velikosti ali formatov konkurenčnih trgovcev na drobno, ne izpolnjuje zahteve po objektivnosti primerjave iz člena 4(a) Direktive 2006/114 in je lahko zavajajoč v smislu člena 4(c) te direktive, razen če so bili potrošniki obveščeni o tem, da je bila primerjava opravljena med cenami, ki se zaračunavajo v trgovinah večjih velikosti ali formatov trgovca na drobno oglaševalca, in tistimi, ki so bile zbrane v trgovinah manjših velikosti ali formatov konkurenčnih trgovcev na drobno.
37
Kar zadeva obseg in nosilec te bistvene informacije, je treba navesti, da Direktiva 2005/29 ne vsebuje nobene podrobne določbe glede tega. Vendar iz člena 7(2) te direktive izhaja, da bistvene informacije ni dovoljeno prikrivati ali navesti na nejasen, nerazumljiv, dvoumen način ali ob nepravem času, iz člena 7(1) in (3) navedene direktive pa, da je treba za presojo, ali so bile informacije opuščene, upoštevati omejitve uporabljenega sredstva komunikacije, in če so za to sredstvo značilne prostorske ali časovne omejitve, katere koli ukrepe, ki jih trgovec sprejme, da postanejo informacije dostopne potrošnikom prek drugih sredstev.
38
Kar zadeva oglas, kakršen je ta iz postopka v glavni stvari, iz zgornjih preudarkov izhaja, da je informacija o tem, da je bila primerjava opravljena med cenami, ki se zaračunavajo v trgovinah večjih velikosti ali formatov trgovca na drobno oglaševalca, in tistimi, ki so bile zbrane v trgovinah manjših velikosti ali formatov konkurenčnih trgovcev na drobno, element, brez katerega je zelo verjetno, da oglas ne izpolnjuje zahteve po objektivnosti primerjave in je zavajajoč. Zato ni dovolj, da je ta informacija navedena jasno, ampak jo je treba, kot je poudaril generalni pravobranilec v točkah od 75 do 79 sklepnih predlogov, podati v samem oglasnem sporočilu.
39
Predložitveno sodišče mora preveriti, ali v postopku v glavni stvari zadevni oglas iz postopka v glavni stvari glede na okoliščine konkretnega primera ne izpolnjuje zahtev po objektivnosti primerjave in je zavajajoč, tako da upošteva elemente, na katere je bilo opozorjeno v točki 31 te sodbe, zlasti informacije, navedene v samem oglasu, ki se nanašajo na trgovine trgovca na drobno oglaševalca in trgovine konkurenčnih trgovcev na drobno, katerih cene so se primerjale, saj so ti elementi upoštevni za presojo tako objektivnosti primerjave kot zavajajočega značaja navedenega oglasa.
40
Glede na vse zgornje premisleke je treba na zastavljeni vprašanji odgovoriti tako:
—
Člen 4(a) in (c) Direktive 2006/114 v povezavi s členom 7, od (1) do (3), Direktive 2005/29 je treba razlagati tako, da utegne biti v smislu prve od teh določb nedovoljeno oglaševanje, kot je to iz postopka v glavni stvari, s katerim se primerjajo cene proizvodov, ki se prodajajo v trgovinah različnih velikosti ali formatov, kadar te trgovine delujejo v okviru trgovcev na drobno, ki imajo razpon trgovin različnih velikosti ali formatov, in oglaševalec primerja cene, ki se zaračunavajo v trgovinah večjih velikosti ali formatov njegovega trgovca na drobno, s cenami, ki so bile zbrane v trgovinah manjših velikosti ali formatov konkurenčnih trgovcev na drobno, razen če so bili potrošniki jasno in v samem oglasnem sporočilu obveščeni o tem, da je bila primerjava opravljena med cenami, ki se zaračunavajo v trgovinah večjih velikosti ali formatov trgovca na drobno oglaševalca, in tistimi, ki so bile zbrane v trgovinah manjših velikosti ali formatov konkurenčnih trgovcev na drobno.
—
Predložitveno sodišče mora za presojo dovoljenosti takšnega oglaševanja preveriti, ali zadevni oglas v postopku v glavni stvari glede na okoliščine konkretnega primera ne izpolnjuje zahteve po objektivnosti primerjave in/ali je zavajajoč, tako da upošteva na eni strani dojemanje povprečnega potrošnika zadevnih proizvodov, ki je običajno obveščen ter razumno pozoren in preudaren, in na drugi informacije iz navedenega oglasa, zlasti tiste, ki se nanašajo na trgovine trgovca na drobno oglaševalca in trgovine konkurenčnih trgovcev na drobno, katerih cene so se primerjale, in splošneje, vse njegove elemente.
Stroški
41
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
Člen 4(a) in (c) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2006/114/ES z dne 12. decembra 2006 o zavajajočem in primerjalnem oglaševanju v povezavi s členom 7, od (1) do (3), Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) je treba razlagati tako, da utegne biti v smislu prve od teh določb nedovoljeno oglaševanje, kot je to iz postopka v glavni stvari, s katerim se primerjajo cene proizvodov, ki se prodajajo v trgovinah različnih velikosti ali formatov, kadar te trgovine delujejo v okviru trgovcev na drobno, ki imajo razpon trgovin različnih velikosti ali formatov, in oglaševalec primerja cene, ki se zaračunavajo v trgovinah večjih velikosti ali formatov njegovega trgovca na drobno, s cenami, ki so bile zbrane v trgovinah manjših velikosti ali formatov konkurenčnih trgovcev na drobno, razen če so bili potrošniki jasno in v samem oglasnem sporočilu obveščeni o tem, da je bila primerjava opravljena med cenami, ki se zaračunavajo v trgovinah večjih velikosti ali formatov trgovca na drobno oglaševalca, in tistimi, ki so bile zbrane v trgovinah manjših velikosti ali formatov konkurenčnih trgovcev na drobno.
Predložitveno sodišče mora za presojo dovoljenosti takšnega oglaševanja preveriti, ali zadevni oglas v postopku v glavni stvari glede na okoliščine konkretnega primera ne izpolnjuje zahteve po objektivnosti primerjave in/ali je zavajajoč, tako da upošteva na eni strani dojemanje povprečnega potrošnika zadevnih proizvodov, ki je običajno obveščen ter razumno pozoren in preudaren, in na drugi informacije iz navedenega oglasa, zlasti tiste, ki se nanašajo na trgovine trgovca na drobno oglaševalca in trgovine konkurenčnih trgovcev na drobno, katerih cene so se primerjale, in splošneje, vse njegove elemente.
Podpisi
(
1
)	* Jezik postopka: francoščina.