62023CJ0453
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (suuri jaosto)
29 päivänä huhtikuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Jäsenvaltioiden myöntämät tuet – SEUT 107 artiklan 1 kohta – Valtiontuen käsite – Verotoimenpiteen valikoivuus – Arviointiperusteet – Viitejärjestelmän määrittäminen – Kiinteistövero – Rautatieinfrastruktuuriin kuuluvien maa-alueiden, rakennusten ja rakenteiden vapautus
Asiassa C‑453/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Naczelny Sąd Administracyjny (ylin hallintotuomioistuin, Puola) on esittänyt 19.4.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 19.7.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
E. sp. z o.o.
vastaan
Prezydent Miasta Mielca,
jossa asian käsittelyyn osallistuu
Rzecznik Małych i Średnich Przedsiębiorców,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (suuri jaosto),
toimien kokoonpanossa: presidentti K. Lenaerts, varapresidentti T. von Danwitz, jaostojen puheenjohtajat F. Biltgen, K. Jürimäe, C. Lycourgos (esittelevä tuomari), M. L. Arastey Sahún, S. Rodin, D. Gratsias ja M. Gavalec sekä tuomarit E. Regan, I. Ziemele, J. Passer ja Z. Csehi,
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: hallintovirkamies M. Siekierzyńska,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 8.7.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
E. sp. z o.o., edustajinaan M. Dziedzic, radca prawny, ja R. Kran, doradca podatkowy,
–
Prezydent Miasta Mielca, edustajinaan A. Dowgier, adwokat, ja J. Grabiec, radca prawny,
–
Rzecznik Małych i Średnich Przedsiębiorców, edustajanaan P. Chrupek, radca prawny,
–
Puolan hallitus, asiamiehinään B. Majczyna, A. Kramarczyk–Szaładzińska ja M. Rzotkiewicz,
–
Espanjan hallitus, asiamiehenään M. Morales Puerta,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään I. Barcew, C.‑M. Carrega ja F. Tomat,
kuultuaan julkisasiamiehen 17.10.2024 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee SEUT 107 artiklan 1 kohdan ja SEUT 108 artiklan 3 kohdan tulkintaa, luettuina yhdessä [SEUT] 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 13.7.2015 annetun neuvoston asetuksen (EU) 2015/1589 (EUVL 2015, L 248, s. 9) 2 artiklan kanssa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä E. sp. z. o.o. (jäljempänä yhtiö E) ja toisaalta Prezydent Miasta Mielca (Mielecin kaupunginjohtaja, Puola) ja jossa on kyse siitä, että viimeksi mainittu kieltäytyi myöntämästä tälle yhtiölle vapautusta kiinteistöverosta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
EUT‑sopimus
3
SEUT 107 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Jollei perussopimuksissa toisin määrätä, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.”
4
SEUT 108 artiklan 3 kohdassa määrätään seuraavaa:
”[Euroopan] komissiolle on annettava tieto tuen myöntämistä tai muuttamista koskevasta suunnitelmasta niin ajoissa, että se voi esittää huomautuksensa. Jos komissio katsoo, että tällainen suunnitelma ei [SEUT] 107 artiklan mukaan sovellu sisämarkkinoille, se aloittaa [SEUT 108 artiklan] 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn viipymättä. Jäsenvaltio, jota asia koskee, ei saa toteuttaa ehdottamiaan toimenpiteitä, ennen kuin menettelyssä on annettu lopullinen päätös.”
Direktiivi 2012/34/EU
5
Yhtenäisestä eurooppalaisesta rautatiealueesta 21.11.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/34/EU (EUVL 2012, L 343, s. 32) 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Kohde ja soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tässä direktiivissä säädetään:
a)
jäljempänä II luvussa vahvistettuun rautateiden infrastruktuurin hallintoon ja jäsenvaltioihin sijoittautuneiden tai sijoittautuvien rautatieyritysten rautatiekuljetustoimintaan sovellettavista säännöistä;
b)
jäljempänä III luvussa vahvistetuista arviointiperusteista, joita sovelletaan kun jäsenvaltiot myöntävät, uusivat tai muuttavat [Euroopan] unioniin sijoittautuneille tai sijoittautuville rautatieyrityksille tarkoitettuja toimilupia;
c)
jäljempänä IV luvussa vahvistetuista rautatieinfrastruktuurin käyttömaksujen määrittämiseen ja perimiseen sekä rautateiden ratakapasiteetin käyttöoikeuden myöntämiseen sovellettavista periaatteista ja menettelytavoista.
2.   Tätä direktiiviä sovelletaan rautatieinfrastruktuurin käyttöön kotimaisessa ja kansainvälisessä rautatieliikenteessä.”
6
Kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 alakohdassa määritellään rautatieinfrastruktuurin käsite siten, että sillä tarkoitetaan kaikkia niitä nimikkeitä, jotka luetellaan kyseisen direktiivin liitteessä I. Kyseisessä liitteessä I on luettelo niistä osista, joista rautatieinfrastruktuuri koostuu, ”jos ne ovat osa kiinteää rataa, mukaan luettuina sivuraiteet, mutta ei raiteita, jotka sijaitsevat korjaamoissa taikka vaunu‑ tai veturihalleissa, eikä yksityisiä haara‑ tai sivuraiteita”.
Asetus 2015/1589
7
Asetuksen 2015/1589 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jollei SEUT‑sopimuksen 109 artiklan tai sen muiden asiaa koskevien määräysten nojalla annetuissa asetuksissa toisin säädetä, asianomaisen jäsenvaltion on riittävän ajoissa ilmoitettava komissiolle kaikista suunnitelmistaan myöntää uutta tukea. Komissio ilmoittaa viipymättä asianomaiselle jäsenvaltiolle ilmoituksen vastaanottamisesta.”
Puolan oikeus
8
Paikallisista veroista ja maksuista 12.1.1991 annetun lain (ustawa o podatkach i opłatach lokalnych) (Dz. U. 2019, järjestysnumero 1170), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 2 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.   Seuraavista kiinteistöistä tai rakenteista kannetaan kiinteistöveroa:
1)
maa‑alueet
2)
rakennukset tai niiden osat
3)
rakenteet tai niiden osat, jotka on tarkoitettu taloudelliseen toimintaan.
2.   Maa‑ ja metsämaasta, lukuun ottamatta taloudelliseen toimintaan käytettäviä maa‑alueita, ei kanneta kiinteistöveroa.”
9
Kyseisen lain 2 §:n 3 momentin 4 kohdan mukaan kiinteistöverosta vapautetaan maa‑alueet, joilla sijaitsee yleiseen liikenteeseen käytettäviä liikenneväyliä, lukuun ottamatta maa‑alueita, jotka liittyvät muun taloudellisen toiminnan harjoittamiseen kuin yleisten teiden ylläpitämiseen tai maksullisten moottoriteiden ylläpitämiseen.
10
Kyseisen lain 4 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Veron perusteena ovat
1)
maa‑alueiden osalta pinta‑ala
2)
rakennusten tai niiden osien osalta hyötypinta‑ala
3)
jollei 4–6 momentista muuta johdu, taloudelliseen toimintaan tarkoitettujen rakenteiden tai niiden osien osalta tuloverosäännöksissä tarkoitettu arvo, joka on kyseisen vuoden tammikuun 1 päivänä vahvistettu samana vuonna tehtävän poiston laskentaperustaksi ja josta ei ole vähennetty poistoja, ja kirjanpidosta kokonaan poistettujen rakenteiden osalta niiden arvo sen vuoden tammikuun 1 päivänä, jona viimeinen poisto tehtiin.
– –”
11
Saman lain 7 §:n 1 momentin 1 kohdan a alakohdassa säädettiin seuraavaa:
”Kiinteistöverosta on vapautettu
1)
maa‑alueet, rakennukset ja rakenteet, jotka kuuluvat rautatieliikennettä koskevissa säännöksissä tarkoitettuun rautatieinfrastruktuuriin ja jotka
a)
on annettu rautatieliikenteen harjoittajien käyttöön.”
12
Valtiontukiasioita koskevista menettelyistä 30.4.2004 annetun lain (ustawa o postępowaniu w sprawach dotyczących pomocy publicznej) (Dz. U. 2023, järjestysnumero 702) 6 §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”Valtiontuet, joista säädetään säädöksessä, jossa tuen saamisen edellytykseksi asetetaan vain siinä säädettyjen edellytysten noudattaminen vaatimatta päätöstä tai sopimuksen tekemistä tai jonka yhteydessä tehdyssä päätöksessä ainoastaan vahvistetaan kyseisen oikeuden saaminen, voidaan myöntää, jos kyseinen sääntelytoimi on tukiohjelma, jonka komissio on hyväksynyt SEUT 108 artiklan mukaisesti, tai jos siinä säädetään sellaisten tukien myöntämisestä, joita ilmoitusvelvollisuus ei koske.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
13
Yhtiö E omistaa yksityisen haararaiteen, joka sijaitsee sen omistamilla maa‑alueilla, ja se omistaa myös osan kyseisen haararaiteen infrastruktuurista. Kyseinen yhtiö ilmoitti vuonna 2021 aikovansa antaa mainitun haararaiteen käytettäväksi rautatieliikenteen harjoittajalle, joka suorittaisi kuljetuksia mainitun yhtiön lukuun.
14
Kyseinen yhtiö katsoi, että se voisi tästä käytettäväksi antamisesta lähtien saada paikallisista veroista ja maksuista 12.1.1991 annetun lain 7 §:n 1 momentin 1 kohdan a alakohdassa säädetyn kiinteistöverovapautuksen kaikkien näiden maa‑alueiden sekä sellaisten maa‑alueiden osalta, jotka se aikoi hankkia ja joille on osaksi rakennettu yksityinen haararaide. Näin ollen se pyysi Mielecin kaupunginjohtajalta ennakkoratkaisua, jossa vahvistettaisiin, että se voisi saada tämän verovapautuksen kyseisestä päivästä alkaen.
15
Mielecin kaupunginjohtaja totesi 14.6.2021 antamassaan ennakkoratkaisussa, että yhtiöllä E ei ole mahdollisuutta saada kyseistä vapautusta. Kaupunginjohtaja totesi, että vaikka kyseinen yhtiö täyttää muodollisesti kyseisen 7 §:n 1 momentin 1 kohdan a alakohdassa säädetyt edellytykset, siihen ei voitu soveltaa kyseisessä säännöksessä säädettyä vapautusta, koska sen seurauksena mainitulle yhtiölle olisi myönnetty valtiontukea, johon ei ollut sovellettu komission ennakkovalvontamenettelyä.
16
Yhtiö E nosti tämän jälkeen tästä ennakkoratkaisusta kanteen Wojewódzki Sąd Administracyjny w Rzeszowiessa (Rzeszówin voivodikunnan hallintotuomioistuin, Puola), joka hylkäsi kanteen 19.10.2021 antamallaan tuomiolla. Kyseinen tuomioistuin vahvisti Mielecin kaupunginjohtajan kannan siltä osin kuin kaupunginjohtaja oli luokitellut kyseisen vapautuksen valtiontueksi ja todennut, että tämä tuki oli SEUT 108 artiklan 3 kohdan ja asetuksen 2015/1589 2 artiklan vastaisesti jätetty ilmoittamatta komissiolle.
17
Yhtiö teki tästä tuomiosta kassaatiovalituksen Naczelny Sąd Administracyjnyyn (ylin hallintotuomioistuin, Puola), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
18
Kyseinen tuomioistuin selittää, että paikallisista veroista ja maksuista annetun lain 7 §:n 1 momentin 1 kohdan a alakohdassa kiinteistöverosta vapauttaminen ulotettiin koskemaan yksityisiä haara- ja sivuraiteita, erityisesti niitä, jotka muodostavat niin sanotun yksityisen infrastruktuurin ja jotka sijaitsevat muun muassa kaivoksissa, tuotantolaitoksissa tai voimalaitoksissa ja jotka kuuluvat rautateiden tavaraliikennejärjestelmään kokonaisuudessaan. Tällaisiin yksityisiin haara- ja sivuraiteisiin ja niiden infrastruktuuriin kuuluviin rakennuksiin sovelletaan tätä vapautusta sillä edellytyksellä, että ne annetaan rautatieyrityksen käyttöön. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tältä osin, että Puolan lainsäätäjä on säätänyt järjestelmästä, jolla yrityksiä kannustetaan kunnostamaan käytöstä poistetut haara- ja sivuraiteet ja käyttämään tehokkaasti rautatieliikennettä, joka ei aiheuta saastuttavia päästöjä ja joka tarjoaa enemmän turvallisuutta.
19
Se katsoo, että vaikka mainitulla vapautuksella viitataan sen yleisen luonteen vuoksi lähtökohtaisesti rajaamattomaan tuensaajien joukkoon, on edelleen epäilyjä 7 §:n 1 momentin 1 kohdan a alakohdassa käytetystä kriteeristä, jonka mukaan asianomaisella taloudellisella yksiköllä on oltava tietyntyyppinen infrastruktuuri, mikä hyödyttää käytännössä tietyillä aloilla toimivia yrityksiä eli muun muassa kaivoksia, lämpövoimaloita tai panimoita ylläpitäviä yrityksiä. Vaikka tällaisen perusteen soveltaminen olisi ensi näkemältä objektiivista, se voisi siten johtaa peiteltyyn valikoivuuteen.
20
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää lisäksi, että kiinteistöveroa ei ole yhdenmukaistettu unionin tasolla, joten jäsenvaltioilla säilyy vapaus päättää veropolitiikastaan ja kyseisen veron verokantojen vahvistamistavasta. Puolan oikeusjärjestelmässä kiinteistövero kannetaan maa‑alueista, jotka eivät ole maa‑ ja metsätalousmaata, sekä rakennuksista tai niiden osista ja rakenteista tai niiden osista, kun niitä käytetään taloudellisen toiminnan harjoittamiseen. Nyt käsiteltävässä asiassa ei ole kyse siitä, onko paikallisista veroista ja maksuista annetun lain 7 §:n 1 momentin 1 kohdan a alakohdassa säädetty vapautus kiinteistöverosta yhteensopiva unionin oikeuden kanssa, vaan siitä, onko sen soveltaminen sallittua, kun sitä ei ole ilmoitettu komissiolle SEUT 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti, jonka välittömästä oikeusvaikutuksesta kyseinen tuomioistuin muistuttaa.
21
Lopuksi kyseinen tuomioistuin pohtii, onko siinä tapauksessa, että kyseistä vapautusta olisi sovellettu SEUT 108 artiklan 3 kohdassa määrätyn ilmoitusvelvollisuuden vastaisesti, kyseisestä vapautuksesta hyötyneen yrityksen maksettava takaisin sääntöjenvastaisesti saadut tuet korkoineen, vai onko luottamuksensuojan periaate esteenä tällaiselle palauttamiselle. Se toteaa tältä osin, että vasta sen jälkeen, kun Puolan veroviranomaiset olivat soveltaneet kyseessä olevaa vapautusta neljän vuoden ajan, ne alkoivat kieltäytyä myöntämästä sitä vetoamalla ilmoitusvelvollisuuden noudattamatta jättämiseen.
22
Tässä tilanteessa Naczelny Sąd Administracyjny päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Vääristääkö kilpailua SEUT 107 artiklan 1 kohdan valossa tai uhkaako vääristää kilpailua se, että jäsenvaltio myöntää kaikille elinkeinonharjoittajille [paikallisista veroista ja maksuista annetun lain] 7 §:n 1 momentin 1 kohdan a alakohdassa säädetyn kaltaisen verohelpotuksen, joka koskee rautatieliikenteen alan säännöksissä tarkoitettuun rautatieinfrastruktuuriin, joka on annettu rautatieliikenteen harjoittajan käyttöön, kuuluvien maa‑alueiden, rakennusten ja rakenteiden vapautusta kiinteistöverosta?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko yritys, jolle on edellä mainitun kansallisen säännöksen perusteella myönnetty verovapautus, joka on otettu käyttöön SEUT 108 artiklan 3 kohdassa, luettuna yhdessä asetuksen [2015/1589] 2 artiklan kanssa, edellytetyn menettelyn vastaisesti, velvollinen maksamaan maksamatta jääneet verot korkoineen?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Tutkittavaksi ottaminen
23
Espanjan hallitus katsoo, että ennakkoratkaisupyyntö on jätettävä tutkimatta. Paikallisista veroista ja maksuista annetun lain 7 §:n 1 momentin 1 kohdan a alakohdassa säädetty verovapautus koskee nimittäin rautatieinfrastruktuuriin kuuluvia maa‑alueita, rakennuksia ja rakenteita. Direktiivin 2012/34 3 artiklan 3 alakohdassa, luettuna yhdessä direktiivin liitteen I kanssa, olevan rautatieinfrastruktuurin käsitteen määritelmän mukaan yksityiset haara- ja sivuraiteet on suljettu tämän käsitteen ulkopuolelle. Näin ollen yhtiöllä E, joka omistaa maa‑alueillaan vain yksityisen haararaiteen, ei ole oikeutta saada tätä vapautusta. Näin ollen unionin tuomioistuimelle esitetyillä kysymyksillä ei ole merkitystä pääasian ratkaisun kannalta.
24
Puolan hallitus ja komissio katsovat lisäksi, että toinen kysymys on jätettävä tutkimatta. Ennakkoratkaisupyynnöstä nimittäin ilmenee, ettei yhtiö E ole saanut mainittua vapautusta. Näin ollen siihen kysymykseen annettavalla vastauksella, onko tällaisen vapautuksen saanut yritys velvollinen palauttamaan sen kiinteistöveron määrän, josta se on vapautettu, ja siihen liittyvät korot, ei olisi mitään vaikutusta pääasian ratkaisuun.
25
Tältä osin on syytä muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklalla käyttöön otetussa unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisessä yhteistyössä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Kun esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimella on näin ollen periaatteessa velvollisuus antaa ennakkoratkaisu (tuomio 4.10.2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Yritys saada pääsy matkapuhelimelle tallennettuihin henkilötietoihin), C‑548/21, EU:C:2024:830, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26
Tästä seuraa, että unionin oikeutta koskevilla kysymyksillä oletetaan olevan merkitystä asian ratkaisemisen kannalta. Unionin tuomioistuin voi jättää kansallisen tuomioistuimen esittämän ennakkoratkaisupyynnön tutkimatta ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeussäännön tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (ks. vastaavasti tuomio 4.10.2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Yritys saada pääsy matkapuhelimelle tallennettuihin henkilötietoihin), C‑548/21, EU:C:2024:830, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27
Nyt käsiteltävässä asiassa ensimmäinen kysymys koskee SEUT 107 artiklan 1 kohdan tulkintaa asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtiö E ja Mielecin kaupunginjohtaja ja jossa on kyse siitä, että viimeksi mainittu on kieltäytynyt myöntämästä tälle yhtiölle paikallisista veroista ja maksuista annetun lain 7 §:n 1 momentin 1 kohdan a alakohdassa säädettyä verovapautusta sillä perusteella, että kyseisen vapautuksen myöntäminen on sääntöjenvastaista valtiontukea, koska siitä ei ole ilmoitettu komissiolle SEUT 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti. On siis ilmeistä, että tämä tulkinta liittyy oikeusriidan kohteeseen ja että sillä pyritään ratkaisemaan ongelma, joka ei ole luonteeltaan hypoteettinen. Unionin tuomioistuimella on lisäksi tiedossaan ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, jotka ovat tarpeen, jotta se voi antaa hyödyllisen vastauksen ensimmäiseen kysymykseen.
28
Lisäksi on todettava, että direktiivin 2012/34 1 artiklan 1 kohdan mukaan kyseisessä direktiivissä vahvistetaan muun muassa säännöt, joita sovelletaan rautateiden infrastruktuurin hallintoon, arviointiperusteet, joita sovelletaan, kun jäsenvaltiot myöntävät, uusivat tai muuttavat rautatieyrityksille tarkoitettuja toimilupia, sekä periaatteet ja menettelytavat, joita sovelletaan rautatieinfrastruktuurin käyttömaksujen määrittämiseen ja perimiseen ja rautateiden ratakapasiteetin käyttöoikeuden myöntämiseen. Kyseisen direktiivin 1 artiklan 2 kohdan mukaan direktiiviä sovelletaan rautatieinfrastruktuurin käyttöön kotimaisessa ja kansainvälisessä rautatieliikenteessä.
29
Tästä seuraa, että kyseistä direktiiviä ei selvästikään ole tarkoitus soveltaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen oikeusriitaan, joka koskee kansallisen verotoimenpiteen, jolla säädetään kiinteistöverovapautuksesta, mahdollista luokittelua SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi.
30
Merkitystä ei siis ole sillä, että direktiivin 2012/34 liitteessä I suljetaan yksityiset haara- ja sivuraiteet kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 alakohdassa tarkoitetun rautatieinfrastruktuurin käsitteen ulkopuolelle.
31
Edellä esitetystä seuraa, että ensimmäinen kysymys on otettava tutkittavaksi.
32
Toinen kysymys koskee velvollisuuksia, joita paikallisista veroista ja maksuista annetun lain 7 §:n 1 momentin 1 kohdan a alakohdassa säädetyn verovapautuksen saaneella yrityksellä olisi siinä tapauksessa, että kyseiseen vapautukseen sisältyy SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen osatekijöitä sillä perusteella, että se on myönnetty noudattamatta SEUT 108 artiklan 3 kohdassa, luettuna yhdessä asetuksen 2015/1589 2 artiklan kanssa, määrättyä ilmoitusvelvollisuutta.
33
Tältä osin on todettava, että – kuten Puolan hallitus ja komissio toteavat – ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, ettei yhtiö E ole saanut mainittua vapautusta.
34
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuimen tehtävänä ei kuitenkaan ole antaa neuvoa-antavia lausuntoja yleisluonteisista tai hypoteettisista kysymyksistä (tuomio 20.10.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Ihmiskaupan uhrin maastapoistaminen), C‑66/21, EU:C:2022:809, 82 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35
Toinen kysymys on näin ollen jätettävä tutkimatta.
Ensimmäinen kysymys
36
Aluksi on ensinnäkin muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että toimenpidettä voidaan pitää SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena vain, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät. Kyseessä on ensinnäkin oltava valtion toimenpide tai valtion varoilla toteutettu toimenpide. Toiseksi kyseisen toimenpiteen on oltava omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Kolmanneksi toimenpiteellä on annettava valikoivaa etua sen edunsaajalle. Neljänneksi toimenpiteen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua (ks. mm. tuomio 7.3.2024, Fallimento Esperia ja GSE, C‑558/22, EU:C:2024:209, 62 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
37
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että ensimmäinen kysymys, sellaisena kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on sen muotoillut, koskee SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen käsitteen tulkintaa yksinomaan sen kyseisessä määräyksessä vahvistetun edellytyksen kannalta, jonka mukaan kyseessä oleva toimenpide vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua. Ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ilmenee kuitenkin selvästi, että kyseisellä tuomioistuimella on epäilyjä myös mainitussa määräyksessä vahvistetusta edellytyksestä, jonka mukaan kyseisellä toimenpiteellä on annettava valikoivaa etua sen edunsaajille, koska sillä suositaan tiettyjä yrityksiä tai tuotannonaloja.
38
Kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Unionin tuomioistuimen on tätä silmällä pitäen tarvittaessa muotoiltava sille esitetyt kysymykset uudelleen (tuomio 4.10.2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Yritys saada pääsy matkapuhelimelle tallennettuihin henkilötietoihin), C‑548/21, EU:C:2024:830, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39
Unionin tuomioistuimen on tältä osin poimittava kaikista kansallisen tuomioistuimen esittämistä seikoista ja erityisesti ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ne unionin oikeutta koskevat seikat, joita on syytä tulkita, kun otetaan huomioon riidan kohde (ks. vastaavasti tuomio 4.10.2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Yritys saada pääsy matkapuhelimelle tallennettuihin henkilötietoihin), C‑548/21, EU:C:2024:830, 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40
Näin ollen on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko SEUT 107 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltion lainsäädäntö, jossa vapautetaan kiinteistöverosta maa‑alueet, rakennukset ja rakenteet, jotka ovat osa rautatieinfrastruktuuria, kun se on annettu rautatieliikenteen harjoittajien käyttöön, antaa valikoivan edun kyseisen vapautuksen saajille ja vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua.
41
Toiseksi on muistutettava ensinnäkin, että jäsenvaltioiden toimenpiteitä aloilla, joita ei ole yhdenmukaistettu unionin oikeudessa, kuten välittömän verotuksen alalla, ei ole suljettu valtiontukien valvontaa koskevien EUT‑sopimuksen määräysten soveltamisalan ulkopuolelle. Jäsenvaltioiden on siten pidättäydyttävä toteuttamasta verotuksellisia toimenpiteitä, jotka voivat olla sisämarkkinoille soveltumatonta valtiontukea (ks. vastaavasti tuomio 10.9.2024, komissio v. Irlanti ym., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 73 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
42
Toiseksi unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että paikallisista veroista ja maksuista annetun lain 7 §:n 1 momentin 1 kohdan a alakohdassa määritellään yleisesti ja abstraktisti, ketkä voivat saada pääasiassa kyseessä olevan vapautuksen, joka voidaan myöntää niille pelkästään tämän lain säännöksen perusteella. Näin ollen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on ratkaistava, annetaanko pääasiassa kyseessä olevassa vapautuksessa sitä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen vuoksi edunsaajille olennaista etua verrattuna niiden kilpailijoihin ja voiko tuki hyödyttää olennaisesti sellaisia yrityksiä, jotka toimivat jäsenvaltioiden välisessä kaupassa (ks. vastaavasti tuomio 14.10.1987, Saksa v. komissio, 248/84, EU:C:1987:437, 18 kohta ja tuomio 16.9.2021, komissio v. Belgia ja Magnetrol International, C‑337/19 P, EU:C:2021:741, 77 kohta).
Valikoivaa etua koskeva edellytys
43
Sen määrittämiseksi, onko jokin kansallinen toimenpide omiaan antamaan SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valikoivan edun, on tutkittava, onko tietyssä oikeudellisessa järjestelmässä kyseessä oleva kansallinen toimenpide omiaan suosimaan ”jotakin yritystä tai tuotannonalaa” verrattuna muihin, jotka ovat kyseisellä järjestelmällä tavoitellun päämäärän kannalta siihen rinnastettavassa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa ja joita siis kohdellaan eri tavalla, joka voidaan katsoa syrjiväksi (tuomio 10.9.2024, komissio v. Irlanti ym., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 75 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
44
Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen verotoimenpiteen luokitteleminen ”valikoivaksi” edellyttää aluksi viitejärjestelmän eli asianomaisessa jäsenvaltiossa sovellettavan ”normaalin” verojärjestelmän määrittämistä ja tämän jälkeen sen osoittamista, että kyseessä oleva verotoimenpide poikkeaa mainitusta viitejärjestelmästä siten, että sillä otetaan käyttöön erilainen kohtelu sellaisten toimijoiden välillä, jotka ovat kyseisen viitejärjestelmän tavoitteen kannalta toisiinsa rinnastettavassa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa. Valtiontuen käsite ei kuitenkaan kata toimenpiteitä, joilla aikaansaadaan erilaista kohtelua sellaisten yritysten välillä, jotka ovat kyseessä olevalle oikeudelliselle järjestelmälle asetetun päämäärän kannalta toisiinsa rinnastettavassa tosiasiallisessa tai oikeudellisessa tilanteessa, eikä täten ensi näkemältä valikoivia toimenpiteitä, jos kyseinen jäsenvaltio pystyy kolmanneksi osoittamaan, että kyseinen erilainen kohtelu on oikeutettua, koska se johtuu sen järjestelmän luonteesta tai rakenteesta, jonka osa toimenpiteet ovat (ks. vastaavasti tuomio 19.12.2018, A‑Brauerei, C‑374/17, EU:C:2018:1024, 36 ja 44 kohta ja tuomio 10.9.2024, komissio v. Irlanti ym., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 76 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
45
Tässä yhteydessä viitejärjestelmän määrittämisellä on erityistä merkitystä tilanteissa, joissa on kyse verotoimenpiteistä, koska SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun taloudellisen edun olemassaolo voidaan osoittaa ainoastaan suhteessa niin sanottuun normaaliin verotukseen (tuomio 10.9.2024, komissio v. Irlanti ym., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 77 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
46
Tältä osin on korostettava yhtäältä, että viitejärjestelmän määrittämisen on perustuttava kyseisen valtion oikeuden nojalla sovellettavien sääntöjen sisällön, niiden keskinäisen vuorovaikutuksen ja niiden konkreettisten vaikutusten objektiiviseen tarkasteluun. Verotoimenpiteen valikoivuutta ei voida arvioida asianomaisen jäsenvaltion oikeuden sellaisten muutamien säännösten muodostaman viitejärjestelmän perusteella, jotka on irrotettu keinotekoisesti laajemmasta lainsäädännöllisestä kehyksestä (ks. vastaavasti tuomio 6.10.2021, Banco Santander ym. v. komissio, C‑53/19 P ja C‑65/19 P, EU:C:2021:795, 62 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
47
Jos kyseessä olevaa verotoimenpidettä ei voida erottaa asianomaisen jäsenvaltion yleisestä verojärjestelmästä, viitejärjestelmänä on näin ollen käytettävä tätä järjestelmää. Jos sitä vastoin ilmenee, että tällainen toimenpide on selvästi erotettavissa kyseisestä yleisestä verojärjestelmästä, ei voida sulkea pois sitä, että huomioon otettava viitejärjestelmä on rajoitetumpi kuin asianomainen yleinen järjestelmä tai että viitejärjestelmä muodostuu itse toimenpiteestä, jos toimenpide osoittautuu säännöksi, jolla on oma itsenäinen oikeudellinen logiikkansa ja jonka ulkopuolella ei ole mahdollista yksilöidä johdonmukaista sääntökokonaisuutta (tuomio 6.10.2021, Banco Santander ym. v. komissio, C‑53/19 P ja C‑65/19 P, EU:C:2021:795, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
48
Toisaalta on syytä muistuttaa, että niiden alojen ulkopuolella, joilla unionin vero-oikeus on yhdenmukaistettu, kyseessä oleva jäsenvaltio määrittää käyttämällä välitöntä verotusta koskevaa toimivaltaansa ja verotuksellisen autonomiansa mukaisesti verojen olennaiset ominaispiirteet, jotka määrittävät lähtökohtaisesti viitejärjestelmän tai ”normaalin” verojärjestelmän, jonka perusteella valikoivuutta koskevaa edellytystä on tarkasteltava (ks. vastaavasti tuomio 5.12.2023, Luxemburg ym. v. komissio, C‑451/21 P ja C‑454/21 P, EU:C:2023:948, 112 kohta ja tuomio 10.9.2024, komissio v. Irlanti ym., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 81 kohta).
49
Tähän veron olennaisten ominaispiirteiden määrittämiseen kuuluu veroperuste, verotettava tapahtuma ja tähän veroon mahdollisesti liittyvät vapautukset (ks. vastaavasti tuomio 5.12.2023, Luxemburg ym. v. komissio, C‑451/21 P ja C‑454/21 P, EU:C:2023:948, 112 kohta ja tuomio 19.9.2024, Yhdistynyt kuningaskunta ym. v. komissio (Ulkomaisten väliyhtiöiden tulojen verotus), C‑555/22 P, C‑556/22 P ja C‑564/22 P, EU:C:2024:763, 96 kohta).
50
Koska veron olennaiset ominaispiirteet määrittävät lähtökohtaisesti viitejärjestelmän, jonka kannalta valikoivuusedellytystä on tutkittava, pääasiassa kyseessä olevan kaltaista välittömään veroon liittyvää yleistä ja abstraktia vapautusta ei tavallisesti luokitella valtiontueksi. Siltä osin kuin tämän vapautuksen oletetaan olevan erottamaton osa ”normaalia” verojärjestelmää, sillä ei nimittäin pääsääntöisesti voida antaa SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valikoivaa etua.
51
Tällainen toteamus perustuu jäsenvaltioille välittömän verotuksen alalla tunnustettuun autonomiaan, joka on palautettu mieleen tämän tuomion 48 kohdassa, ja tämä autonomia merkitsee sitä, että jäsenvaltioilla on mahdollisuus turvautua veroluokituksiin ja erityisesti verovapautuksiin, joita ne pitävät sopivimpina tavoittelemiensa yleisen edun mukaisten tavoitteiden toteuttamiseen, riippumatta siitä, ovatko nämä tavoitteet luonteeltaan verotuksellisia vai eivät. Kuten nimittäin julkisasiamies on pääasiallisesti todennut ratkaisuehdotuksensa 33 kohdassa, jäsenvaltiot voivat verotuksellisen autonomiansa puitteissa oikeutetusti pyrkiä välittömällä verotuksella puhtaasti julkistaloudellisen tavoitteen lisäksi yhteen tai useampaan muuhun tavoitteeseen, jotka mahdollisesti yhdessä muodostavat merkityksellisen viitejärjestelmän tavoitteen.
52
Komissiolla on kuitenkin laaja harkintavalta katsoa tietyt tuet sisämarkkinoille soveltuviksi SEUT 107 artiklan 3 kohdan nojalla (tuomio 31.1.2023, komissio v. Braesch ym., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 94 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Jos tämän toimivallan käytön pitäisi kattaa kaikki yleiset ja abstraktit verovapautukset, vaarana olisi, että komission arviointi korvaisi järjestelmällisesti jäsenvaltioiden arvioinnin ja loukkaisi siten niiden verotuksellista autonomiaa.
53
Tämän tuomion 50 kohtaan sisältyvä päätelmä ei kuitenkaan vaikuta mahdollisuuteen todeta yhtäältä – kuten on tehty 15.11.2011annetulla tuomiolla ratkaistussa asiassa komissio ja Espanja v. Government of Gibraltar ja Yhdistynyt kuningaskunta (C‑106/09 P ja C‑107/09 P, EU:C:2011:732) –, että itse viitekehys, sellaisena kuin se ilmenee kansallisesta oikeudesta, ei ole yhteensopiva valtiontukia koskevan unionin oikeuden kanssa, kun kyseessä oleva verotusjärjestelmä on muotoiltu sellaisten selvästi syrjivien parametrien mukaisesti, joilla pyritään kiertämään unionin oikeutta (ks. vastaavasti tuomio 5.12.2023, Luxemburg ym. v. komissio, C‑451/21 P ja C‑454/21 P, EU:C:2023:948, 114 kohta ja tuomio 10.9.2024, komissio v. Irlanti ym., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 83 kohta).
54
Toisaalta poiketen siitä, mitä tämän tuomion 50 kohdassa on esitetty, välittömään veroon liittyvän yleisen ja abstraktin vapautuksen ei voida katsoa kuuluvan ”normaaliin” verojärjestelmään, kun merkityksellisessä säännöstössä tämän vapautuksen saamiselle asetetut edellytykset liittyvät oikeudellisesti tai tosiasiallisesti yhteen tai useampaan erityispiirteeseen, jotka ovat ominaisia ainoastaan niiden yritysten ryhmälle, joille tämä vapautus voidaan myöntää, koska nämä ominaispiirteet liittyvät erottamattomasti kyseisten yritysten tai niiden toiminnan luonteeseen. Näin muodostetaan yhtenäinen yritysryhmä. Se, että verovapautusta voidaan soveltaa ainoastaan tällaiseen yhtenäiseen yritysryhmään, on omiaan vahvistamaan, että kyseinen vapautus on mahdollisesti syrjivä ja kilpailunvastainen, vaikka itse viitejärjestelmää ei ole muotoiltu tämän tuomion 53 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla selvästi syrjivien parametrien mukaisesti.
55
Tämä koskee erityisesti yleisiä ja abstrakteja verovapautuksia, jotka on oikeudellisesti tai tosiasiallisesti varattu yrityksille, joilla on tietty pääomarakenne, jotka toimivat tietyllä maantieteellisellä alueella tai taloudellisella alalla, jotka ovat kooltaan pieniä tai joilla päinvastoin on huomattavia taloudellisia resursseja tai joilla ei ole yhtään työntekijää kyseisen valtion alueella (ks. vastaavasti tuomio 10.1.2006, Cassa di Risparmio di Firenze ym., C‑222/04, EU:C:2006:8, 136 ja 137 kohta; tuomio 15.11.2011, komissio ja Espanja v. Government of Gibraltar ja Yhdistynyt kuningaskunta, C‑106/09 P ja C‑107/09 P, EU:C:2011:732, 104–106 kohta ja tuomio 19.12.2018, A‑Brauerei, C‑374/17, EU:C:2018:1024, 31 ja 38 kohta).
56
Sitä vastoin silloin, kun verovapautusjärjestelmässä säädetyt edellytykset eivät oikeudellisesti tai tosiasiallisesti liity erityispiirteisiin, jotka ovat ominaisia siihen ainoaan ryhmään kuuluville yrityksille, joille tämä vapautus voidaan myöntää, ja jotka liittyvät erottamattomasti näiden yritysten tai niiden toimintojen luonteeseen, kyseinen järjestelmä kuuluu ”normaaliin” verojärjestelmään. Tällaisen verovapautuksen myöntämisedellytykset vaikuttavat nimittäin kilpailun kannalta neutraaleilta, koska se, että tietyt yritykset täyttävät nämä edellytykset ja toiset taas eivät täytä niitä, on seikka, jolla ei ole merkitystä valtiontukisääntöjen kannalta.
57
Tältä osin on syytä täsmentää, että se, että verovapautukselle asetetaan tiettyjä edellytyksiä, merkitsee tosin välttämättä sitä, että tämä vapautus hyödyttää ainoastaan niiden yritysten ryhmää, jotka kykenevät täyttämään nämä edellytykset. Unionin tuomioistuimella on kuitenkin jo ollut tilaisuus todeta, että se, että ainoastaan toimenpiteen soveltamiseksi tarvittavat edellytykset täyttävillä yrityksillä on mahdollisuus hyötyä toimenpiteestä, ei sellaisenaan tee siitä valikoivaa (ks. vastaavasti tuomio 29.3.2012, 3M Italia, C‑417/10, EU:C:2012:184, 41 ja 42 kohta ja tuomio 19.12.2018, A‑Brauerei, C‑374/17, EU:C:2018:1024, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
58
Tämä merkitsee muun muassa sitä, että verovapautus, jonka soveltaminen riippuu yritysten tuloksesta, ei ole sellaisenaan valikoiva (tuomio 15.11.2011, komissio ja Espanja v. Government of Gibraltar ja Yhdistynyt kuningaskunta, C‑106/09 P ja C‑107/09 P, EU:C:2011:732, 80, 82 ja 83 kohta). Siltä osin kuin tämän tuomion 56 kohdassa mainitut edellytykset täyttyvät, sama pätee lähtökohtaisesti myös verovapautuksiin, joiden soveltaminen riippuu esimerkiksi tietystä työhönottopolitiikasta tai tietyistä ympäristötoimenpiteistä.
59
Lisäksi se, että verovapautus myönnetään riippumatta siitä, harjoittavatko verovelvolliset, joita se koskee, taloudellista toimintaa vai eivät, on viite siitä, että kyseinen vapautus kuuluu viitejärjestelmään.
60
On vielä lisättävä, että vaikka olisi katsottava, ettei välittömään veroon liittyvä yleinen ja abstrakti vapautus kuulu viitejärjestelmään, siitä ei automaattisesti tule valikoivaa. Tällaisessa tilanteessa on nimittäin julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksensa 28 kohdassa pääasiallisesti toteamin ja tämän tuomion 44 kohdasta ilmenevin tavoin selvitettävä, ovatko kyseisen vapautuksen saaneet yritykset kyseisellä viitejärjestelmällä tavoitellun päämäärän kannalta tosiasiallisesti ja oikeudellisesti toisiinsa rinnastettavassa tilanteessa niiden yritysten tilanteeseen, jotka eivät hyödy verovapautuksesta. Jos näin on, mainittua vapautusta on pidettävä valikoivana, ellei voida osoittaa, että siitä seuraava yritysten erilainen kohtelu johtuu sen järjestelmän luonteesta tai rakenteesta, jonka osa kyseinen vapautus on.
61
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava edellä esitetyn perusteella, voiko paikallisista veroista ja maksuista annetun lain 7 §:n 1 momentin 1 kohdan a alakohta, jossa vapautetaan kiinteistöverosta rautatieinfrastruktuuriin kuuluvat maa-alueet, rakennukset ja rakenteet, kun rautatieinfrastruktuuri on annettu rautatieliikenteen harjoittajien käyttöön, tuottaa SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla valikoivaa etua yrityksille, jotka hyötyvät tästä vapautuksesta.
62
Tältä osin unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee ensinnäkin, että kiinteistöveroa koskeva oikeudellinen järjestelmä, sellaisena kuin se ilmenee kyseisestä laista, muodostaa ”normaalin” verojärjestelmän ja näin ollen nyt käsiteltävässä asiassa sovellettavan viitejärjestelmän.
63
Kuten Puolan hallitus toteaa, kyseinen järjestelmä muodostuu sääntöjärjestelmästä, jota sovelletaan kaikkiin yhteisöihin, joilla on omistuksessaan tai hallinnassaan kiinteää omaisuutta, ja siinä määritellään muun muassa veron kohde ja peruste, verovelvolliset ja verokanta. Erityisesti mainitun lain 2 §:n 1 momentissa vahvistetaan sääntö, jonka mukaan kiinteistöveroa kannetaan maa-alueista, rakennuksista tai niiden osista sekä rakenteista tai niiden osista, jotka on tarkoitettu taloudelliseen toimintaan.
64
Toiseksi tämän tuomion 54 kohdasta ilmenee, että saman lain 7 §:n 1 momentin 1 kohdan a alakohdassa säädetty vapautus on osa tätä viitejärjestelmää, paitsi jos kyseisen vapautuksen myöntämisedellytykset liittyvät oikeudellisesti tai tosiasiallisesti yhteen tai useampaan erityispiirteeseen, jotka ovat ominaisia ainoastaan niiden yritysten ryhmälle, jotka voivat saada tämän vapautuksen, koska nämä ominaispiirteet liittyvät erottamattomasti kyseisten yritysten tai niiden toiminnan luonteeseen ja niiden perusteella voidaan näin ollen katsoa, että mainitut yritykset kuuluvat yhtenäiseen ryhmään.
65
Pääasiassa kyseessä oleva vapautus myönnetään kiinteistöverovelvollisille henkilöille sillä edellytyksellä, että heillä on rautatieinfrastruktuuriin kuuluva maa-alue, rakennus tai rakenne, joka on annettu rautatieliikenteen harjoittajien käyttöön.
66
Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta tarkistuksesta muuta johdu, tämä edellytys ei näytä oikeudellisesti tai tosiasiallisesti liittyvän kyseisen vapautuksen saaneiden yritysten yhteen tai useampaan erityispiirteeseen, jonka perusteella kaikki nämä yritykset voitaisiin koota tämän tuomion 54 ja 64 kohdassa tarkoitettuun yhtenäiseen ryhmään.
67
Vaikuttaa päinvastoin siltä, että mainitun vapautuksen voi saada jokainen verovelvollinen, joka omistaa rautatieinfrastruktuuriin kuuluvan maa-alueen, rakennuksen tai rakenteen, joka annetaan rautatieliikenteen harjoittajien käyttöön, riippumatta siitä, harjoittaako kyseinen verovelvollinen taloudellista toimintaa vai ei, ja jos harjoittaa, riippumatta tämän toiminnan luonteesta. Näin ollen pääasiassa kyseessä olevan verovapautuksen saajien ryhmä näyttää olevan verrattavissa kokonaisuuteen, johon kuuluu sekä muita kuin talouden toimijoita että yrityksiä siten, että nämä yrityksetkin voivat olla oikeudelliselta muodoltaan ja kooltaan hyvin erilaisia ja toimia hyvin erilaisilla toimialoilla.
68
Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, kyseinen vapautus näyttää siis perustuvan neutraaliin arviointiperusteeseen, jota sovelletaan riippumatta muun muassa edunsaajayritysten toimialasta tai taloudellisesta toiminnasta tai niiden oikeudellisesta muodosta.
69
Tästä seuraa, että jollei kyseisen tuomioistuimen suorittamasta tarkistuksesta muuta johdu, mainitun vapautuksen on katsottava kuuluvan nyt käsiteltävässä asiassa sovellettavaan viitejärjestelmään.
70
Kolmanneksi vaikuttaa siltä, että kyseisellä viitejärjestelmällä on itsenäinen oikeudellinen logiikka, jolla on omat tavoitteet, eikä sitä voida liittää sen ulkopuoliseen johdonmukaiseen normatiiviseen kokonaisuuteen.
71
Sen lisäksi, mitä tämän tuomion 62 ja 63 kohdassa on todettu, ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että kiinteistöverojärjestelmällä on paitsi julkistaloudellinen tarkoitus, joka on olennainen itse veron tehtävän kannalta, myös pääasiassa kyseessä olevan verovapautuksen kautta ympäristöön liittyvä tavoite kannustaa asianomaisia yrityksiä kunnostamaan käytöstä poistetut sivuraiteet ja käyttämään rautatieliikennettä, josta ei aiheudu hiilidioksidipäästöjä ja joka on turvallisempaa kuin maantieliikenne.
72
Kuten tämän tuomion 51 kohdassa on todettu, jäsenvaltio voi verotuksellisen autonomiansa puitteissa oikeutetusti pyrkiä välittömällä verotuksella puhtaasti julkistaloudellisen tavoitteen lisäksi yhteen tai useampaan muuhun tavoitteeseen, jotka mahdollisesti yhdessä muodostavat merkityksellisen viitejärjestelmän tavoitteen.
73
Lopuksi on todettava, ettei mistään unionin tuomioistuimen käytettävissä olevaan asiakirja-aineistoon sisältyvästä seikasta ilmene, että kyseinen viitejärjestelmä olisi muotoiltu tämän tuomion 53 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla sellaisten selvästi syrjivien parametrien mukaisesti, joiden tarkoituksena on kiertää valtiontukia koskevaa unionin oikeutta.
74
Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta tarkistuksesta muuta johdu, kaikesta edellä esitetystä seuraa näin ollen, että paikallisista veroista ja maksuista annetun lain 7 §:n 1 momentin 1 kohdan a alakohdassa säädetyllä kiinteistöverovapautuksella ei anneta valikoivaa etua kyseisen vapautuksen saaneille yrityksille.
Edellytys, jonka mukaan asianomaisen toimenpiteen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua
75
Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätyy katsomaan, että pääasiassa kyseessä olevalla vapautuksella annetaan valikoiva etu, herää kysymys, täyttääkö kyseinen vapautus tämän tuomion 36 kohdassa mainitun edellytyksen, jonka mukaan kyseessä olevan toimenpiteen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua.
76
Tältä osin on muistutettava, että ei ole tarpeen osoittaa, että kilpailu tosiasiallisesti vääristyy, vaan ainoastaan tutkia, onko kyseinen toimenpide omiaan vääristämään kilpailua (ks. vastaavasti tuomio 27.6.2017, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, 78 kohta ja tuomio 27.1.2022, Fondul Proprietatea, C‑179/20, EU:C:2022:58, 100 kohta).
77
Tällainen edellytys täyttyy silloin, kun asianomaisilla markkinoilla on toimiva kilpailutilanne kyseisen toimenpiteen voimaantulohetkellä (ks. vastaavasti tuomio 12.1.2023, DOBELES HES, C‑702/20 ja C‑17/21, EU:C:2023:1, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), ja se seikka, että jokin talouden ala on vapautettu unionin tasolla, on peruste sen toteamiseen, että tuet vaikuttavat tosiasiallisesti tai potentiaalisesti kilpailuun (ks. vastaavasti tuomio 18.5.2017, Fondul Proprietatea, C‑150/16, EU:C:2017:388, 34 kohta).
78
Lisäksi unionin tuomioistuin on jo todennut, että pääasiassa kyseessä olevan vapautuksen kaltaisilla toimenpiteillä, joilla pyritään vapauttamaan yritys kustannuksista, joista sen olisi tavallisesti pitänyt vastata päivittäisessä liikkeenjohdossaan tai tavanomaisessa toiminnassaan, vääristetään lähtökohtaisesti kilpailuolosuhteita (ks. vastaavasti tuomio 27.6.2017, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, 80 kohta).
79
Lopuksi on muistutettava, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida, vääristääkö vapautus tai uhkaako se vääristää kilpailua, kun otetaan huomioon kyseisen vapautuksen yleiset ominaispiirteet, eikä kyseisellä tuomioistuimella ole velvollisuutta tutkia kunkin yrityksen yksilöllistä tilannetta (ks. vastaavasti tuomio 15.11.2011, komissio ja Espanja v. Government of Gibraltar ja Yhdistynyt kuningaskunta, C‑106/09 P ja C‑107/09 P, EU:C:2011:732, 122 kohta; tuomio 28.10.2021, Eco Fox ym., C‑915/19–C‑917/19, EU:C:2021:887, 57 kohta ja tuomio 30.5.2024, Autoridad Portuaria de Bilbao v. komissio (C‑110/23 P, EU:C:2024:441, 69 kohta).
80
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että SEUT 107 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion lainsäädäntö, jossa rautatieinfrastruktuuriin kuuluvat maa-alueet, rakennukset ja rakenteet vapautetaan kiinteistöverosta, kun rautatieinfrastruktuuri on annettu rautatieliikenteen harjoittajien käyttöön, ei ole toimenpide, jolla annetaan valikoivaa etua niille, jotka hyötyvät kyseisestä vapautuksesta.
Oikeudenkäyntikulut
81
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
SEUT 107 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion lainsäädäntö, jossa rautatieinfrastruktuuriin kuuluvat maa-alueet, rakennukset ja rakenteet vapautetaan kiinteistöverosta, kun rautatieinfrastruktuuri on annettu rautatieliikenteen harjoittajien käyttöön, ei ole toimenpide, jolla annetaan valikoivaa etua niille, jotka hyötyvät kyseisestä vapautuksesta.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: puola.