62006CC0331
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
JÁN MAZÁK
16 päivänä tammikuuta 2008 (
1
)
Asia C-331/06
K. D. Chuck
vastaan
Raad van Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank
”Vanhuuseläke — Työntekijä, joka on jäsenvaltion kansalainen — Sosiaaliturvamaksut — Eri kaudet — Eri jäsenvaltiot — Vakuutuskausien laskeminen — Eläkehakemus — Asuinpaikka kolmannessa valtiossa”
1.
Tämä ennakkoratkaisupyyntö koskee sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna 5.6.2001 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1386/2001 (jäljempänä asetus N:o 1408/71 tai asetus), 48 artiklaa. (
2
)
2.
Kyseinen säännös koskee alle vuoden pituisia vakuutuskausia jossakin tietyssä kansallisessa eläkejärjestelmässä. Asetuksen N:o 1408/71 48 artiklan 2 kohdan mukaan tällaiset lyhyet kaudet lasketaan yhteen jonkin muun jäsenvaltion tai joidenkin muiden jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmien mukaan täyttyneiden vakuutuskausien kanssa.
3.
Käsiteltävänä olevassa ennakkoratkaisupyyntöön johtaneessa asiassa Ison-Britannian kansalainen työskenteli useita vuosia yhteisön alueella (pääasiassa Hollannissa, mutta myös yhdeksän kuukautta Tanskassa) ja muutti sitten Yhdysvaltoihin, jossa hän on asunut siitä lähtien. Kun hän teki eläkehakemuksen Alankomaiden eläkeviranomaisille, esiin nousi kysymys siitä, onko asetuksen N:o 1408/71 48 artiklan 2 kohtaan sisältyvää sääntöä sovellettava yhteisön ulkopuolella asuvan henkilön tekemään eläkehakemukseen, mikä tässä tapauksessa merkitsisi, että Alankomaiden eläkeviranomaisten olisi otettava huomioon sekä Alankomaiden että Tanskan lainsäädännön mukaan täyttyneet vakuutuskaudet vaadittua eläkettä laskettaessa.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Yhteisön säännöstö
4.
Asetuksessa N:o 1408/71 annetaan säännökset, joilla sovitetaan yhteen kansallisten sosiaaliturvajärjestelmien soveltamista yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä.
5.
Asetuksen 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Asetuksen soveltamisalaan kuuluvat henkilöt
1.   Tätä asetusta sovelletaan palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja opiskelijoihin, jotka kuuluvat tai ovat kuuluneet yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön piiriin ja jotka ovat jäsenvaltion kansalaisia tai jotka ovat valtiottomia henkilöitä tai pakolaisia, jotka asuvat jäsenvaltion alueella, sekä heidän perheenjäseniinsä tai jälkeenjääneisiinsä.
– –”
6.
Asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Yhdenvertainen kohtelu
1.   Jollei tämän asetuksen erityisistä säännöksistä muuta johdu, [jäsenvaltion alueella asuvat] (
3
) henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat jäsenvaltion lainsäädännön mukaan samojen velvoitteiden alaisia ja nauttivat samoja etuja kuin tämän valtion kansalaiset.”
7.
Asetuksen 10 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Asumista koskevasta edellytyksestä luopuminen – Pakollisen vakuutuksen vaikutus maksujen palauttamiseen
1.   Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, työkyvyttömyys-, vanhuus- tai jälkeenjääneiden rahaetuuksia, työtapaturma- tai ammattitautieläkkeitä ja kuolemantapauksen johdosta annettavia avustuksia, joihin on saavutettu oikeus yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, ei saa vähentää, muuttaa, keskeyttää, peruuttaa tai takavarikoida sen vuoksi, että etuuden saaja asuu muun jäsenvaltion alueella kuin sen, jossa maksamisesta vastuussa oleva laitos sijaitsee.
Edellä olevaa alakohtaa sovelletaan myös kertasuoritteisiin etuuksiin, jotka myönnetään leskeneläkkeeseen oikeutetun jälkeenjääneen puolison avioituessa uudelleen.
– –”
8.
Asetuksen 46 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2.   Jos jäsenvaltion lainsäädännön vaatimat edellytykset oikeudesta etuuksiin eivät täyty, ellei oteta huomioon 45 artiklan ja/tai 40 artiklan 3 kohdan säännöksiä, sovelletaan seuraavia sääntöjä:
a)
toimivaltainen laitos laskee sen etuuden teoreettisen määrän, jota kysymyksessä oleva henkilö voisi hakea, jos kaikki vakuutus- tai asumiskaudet, jotka ovat täyttyneet niiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan, joiden alainen palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja on, olisivat täyttyneet kyseisessä jäsenvaltiossa ja sen soveltaman lainsäädännön mukaan etuuden myöntämispäivänä. Jos tämän lainsäädännön mukaan etuuden määrä on riippumaton täyttyneiden vakuutuskausien kestosta, määrää pidetään tässä a alakohdassa tarkoitettuna teoreettisena määränä;– –”
9.
Asetuksen 48 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Alle vuoden pituiset vakuutus- tai asumiskaudet
1.   Sen estämättä mitä 46 artiklan 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltion laitos ei ole velvollinen myöntämään etuuksia sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneiden sellaisten kausien osalta, jotka on otettava huomioon riskin toteutumishetkellä, jos:
—
sanottujen kausien kesto ei ole yhtä vuotta, ja
—
jos tämän lainsäädännön mukaan oikeutta etuuteen ei saavuteta vain näiden kausien perusteella.
2.   Jokaisen muun jäsenvaltion toimivaltainen laitos ottaa huomioon 1 kohdassa tarkoitetut kaudet soveltaessaan 46 artiklan 2 kohtaa, lukuun ottamatta b alakohdan säännöksiä.
3.   Jos 1 kohdan säännösten soveltamisen tuloksena olisi vapautus kaikille kyseisten jäsenvaltioiden laitoksille velvoitteistaan, etuudet myönnetään yksinomaan viimeisen sellaisen valtion lainsäädännön mukaan, jonka mukaiset edellytykset täyttyvät, niin kuin kaikki täyttyneet ja 45 artiklan 1–4 kohdan säännösten mukaan huomioon otetut vakuutus- ja asumiskaudet olisivat täyttyneet tämän valtion lainsäädännön mukaan.”
10.
Asetuksen (ETY) N:o 574/72 (
4
) (täytäntöönpanoasetus) 36 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos hakija asuu muun kuin jäsenvaltion alueella, hänen on toimitettava hakemuksensa sen jäsenvaltion toimivaltaiselle laitokselle, jonka lainsäädännön alainen palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja viimeksi oli.
Jos hakija toimittaa hakemuksensa sen jäsenvaltion laitokselle, jonka kansalainen hän on, viimeksi mainittu toimittaa tällaisen hakemuksen edelleen toimivaltaiselle laitokselle.”
B Kansallinen säännöstö
1. Alankomaiden säännöstö
11.
Yleisen vanhuuseläkelain (Algemene Ouderdomswet, jäljempänä AOW) mukaan henkilöt, joiden katsotaan olevan kyseisen lain mukaisesti vakuutettuja, saavat eläkettä 65 vuoden iästä lukien. Vakuutettuja ovat alle 65-vuotiaat, jotka asuvat Alankomaissa tai jotka eivät asu Alankomaissa, mutta jotka ovat siellä tuloverovelvollisia Alankomaissa tehdyn palkatun työn vuoksi. Vanhuuseläkettä vähennetään kahdella prosentilla jokaisen sellaisen täyden kalenterivuoden osalta, jolloin eläkkeeseen oikeutettu ei ollut vakuutettuna sen jälkeen kun hän on täyttänyt 15 vuotta ja ennen kuin hän on täyttänyt 65 vuotta.
2. Tanskan säännöstö
12.
Tanskan vanhuuseläkejärjestelmä tarjoaa vakuutuksen kaikille, jotka asuvat ja työskentelevät Tanskassa. Samoin kuin Alankomaissa, myös Tanskassa järjestelmä perustuu eläkkeen kertymiseen. Tanskan lainsäädännön mukaan Chuckilla ei ole oikeutta vanhuuseläkkeeseen sillä perusteella, että hän oli aikanaan vakuutettuna yhdeksän kuukauden ajan.
II Tosiseikat, menettely kansallisessa tuomioistuimessa ja ennakkoratkaisukysymys
13.
Kantaja on syntynyt 13.12.1935, ja hän on Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen. Hän asui ja työskenteli Alankomaissa 1.9.1972–1.4.1975 ja 1.1.1976–31.12.1977, toisin sanoen neljä vuotta ja seitsemän kuukautta. Näiden jaksojen välisen yhdeksän kuukauden ajan hän työskenteli Tanskassa ja maksoi siellä sosiaaliturvamaksuja. Hän on asunut Yhdysvalloissa 1.1.1978 lukien.
14.
Saavutettuaan eläkeiän kantaja teki vanhuuseläkettä koskevan hakemuksen Raad van bestuur van de Sociale Verzekeringsbankille (sosiaalivakuutuslaitoksen hallitus tai SVB).
15.
SVB ilmoitti kantajalle 11.9.2001 tekemällään päätöksellä, että tällä on AOW:n nojalla joulukuusta 2000 lukien oikeus eläkkeeseen, jonka suuruus on 10 prosenttia täydestä AOW:n mukaisesta eläkkeestä. SVB ei ottanut eläkkeen laskennassa huomioon Tanskassa suoritettuja sosiaaliturvamaksuja, koska Chuck ei eläkehakemuksen tehdessään asunut Euroopan yhteisön alueella eikä häneen sen vuoksi voitu SVB:n mukaan soveltaa asetuksen 48 artiklaa.
16.
Kantajalle ilmoitettiin myös, että koska hänen puolisonsa oli alle 65-vuotias, hänellä oli joulukuusta 2002 lukien oikeus korotukseen, jonka suuruus on 26 prosenttia täydestä korotuksesta.
17.
Chuck teki tästä päätöksestä oikaisuvaatimuksen, jonka SVB hylkäsi perusteettomana 2.1.2002. Chuck riitautti hylkäävän päätöksen Rechtbank Amsterdamissa. Hän väitti pääasiallisesti, että SVB:n olisi pitänyt hänen eläkkeensä laskennassa ottaa huomioon ajanjakso, jonka kuluessa hän suoritti maksuja Tanskan sosiaaliturvajärjestelmään, ja että SVB oli virheellisesti jättänyt soveltamatta asetuksen 48 artiklan 2 kohtaa, koska se, että hän ei asu yhteisön alueella, ei sulje pois kyseisen säännöksen soveltamista.
18.
Rechtbank Amsterdam päätti 27.7.2006 lykätä asian käsittelyä ja esittää Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Kun työntekijä asuu yhteisön ulkopuolella ajankohtana, jolloin hän saavuttaa eläkkeeseen oikeuttavan iän, onko asetuksen 48 artiklaa sovellettava samalla tavalla kuin sitä sovelletaan tilanteessa, jossa kyseinen työntekijä asuu yhteisön alueella?”
III Oikeudenkäynti yhteisöjen tuomioistuimessa
19.
Yhteisöjen tuomioistuimelle ovat esittäneet huomautuksia SVB, komissio ja Kreikan, Italian ja Alankomaiden hallitukset.
20.
Suullinen käsittely pidettiin 27.9.2007.
IV Asianosaisten keskeiset lausumat
21.
Komission mukaan kysymykseen olisi vastattava, että kun työntekijä asuu yhteisön ulkopuolella ajankohtana, jolloin hän saavuttaa eläkkeeseen oikeuttavan iän, asetuksen 48 artiklaa on sovellettava samalla tavalla kuin jos työntekijä asuisi yhteisön alueella. Kyseisen artiklan soveltamisen kannalta ratkaisevaa ei ole se, onko eläkkeelle siirtyvän henkilön asuinpaikka yhteisön alueella vai sen ulkopuolella.
22.
Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että asetuksella N:o 1408/71 ei luoda yhteistä sosiaaliturvajärjestelmää, vaan sillä vain sovitetaan yhteen kansallisia järjestelmiä. Samalla kun siirtotyöläisillä, jotka ovat kuuluneet eri kansallisiin järjestelmiin, säilyy oikeus esittää vaateita eri kansallisille sosiaaliturvalaitoksille, siirtotyöläisten sosiaaliturvaa koskevilla yhteisön säännöillä taataan, että oikeudet tunnustetaan ja niitä suojataan siitä hetkestä alkaen, jolloin kyseisessä lainsäädännössä tarkoitettuna siirtotyöläisenä pidettävä henkilö ne saavuttaa.
23.
Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö osoittaa lisäksi, että näiden sääntöjen soveltamisen kannalta merkitystä on työntekijän ja sen jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmän, jossa hän on ollut vakuutettuna tietyn ajan, välisellä suhteella, pikemminkin kuin esimerkiksi paikalla, jossa ammattitoimintaa harjoitetaan. Komissio katsoo, että asetuksen N:o 1408/71 soveltamisen olennainen kriteeri on tämän vuoksi työntekijän ja jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmän välinen suhde.
24.
SVB:n päättelyn hyväksyminen riistäisi suurelta osin asetuksen N:o 1408/71 mukaisen yhteenlaskuperiaatteen tehokkuuden.
25.
On kuitenkin selvää, että missään asetuksen säännöksessä ei säädetä mahdollisuudesta viedä sosiaalietuuksia muihin kuin jäsenvaltioihin. Tästä kysymyksestä säädetään edelleen kansallisessa lainsäädännössä.
26.
Kreikan ja Italian hallitukset ovat pääosin samaa mieltä kuin komissio. Kreikan hallitus huomauttaa myös, että asetuksen N:o 574/72 36 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jos hakija asuu muun kuin jäsenvaltion alueella, hänen on toimitettava hakemuksensa sen jäsenvaltion toimivaltaiselle laitokselle, jonka lainsäädännön alainen työntekijä viimeksi oli.
27.
Italian hallitus toteaa, että asetuksen N:o 1408/71 10 artiklan 1 kohta, jonka tarkoituksena on etuuksien säilyttäminen muutettaessa jäsenvaltiosta toiseen, ei itsessään merkitse, että oikeus etuuksiin voitaisiin säilyttää vain silloin, kun asianomainen henkilö muuttaa jäsenvaltiosta toiseen, eikä siinä suljeta pois oikeuden saamista etuuksiin, kun etuuden hakija ei enää asu jäsenvaltiossa ajankohtana, jolloin hän siirtyy eläkkeelle. Italian hallitus viittaa myös asetuksen N:o 1408/71 3 artiklaan asetuksella N:o 647/2005 tehtyihin muutoksiin, joilla poistettiin vaatimus siitä, että henkilön on asuttava jäsenvaltion alueella, jotta jonkin jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädäntöä voidaan soveltaa häneen tavalla, joka ei ole syrjivä. Se toteaa lisäksi, että asetuksen (EY) N:o 883/2004 (
5
), jolla kumotaan asetus N:o 1408/71 tämän asetuksen soveltamisen alkamispäivästä lukien, (
6
) 2 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”tätä asetusta sovelletaan sellaisiin jossakin jäsenvaltiossa asuviin jäsenvaltion kansalaisiin, kansalaisuudettomiin henkilöihin ja pakolaisiin, jotka ovat tai ovat olleet yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön alaisia”.
28.
Esitettyyn kysymykseen annettavan myönteisen vastauksen puolesta Alankomaiden hallitus esittää argumenttina, että EY 42 artiklassa määrätään työntekijöiden vapaan liikkuvuuden kannustamiseksi järjestelmästä, jossa työntekijän sosiaaliturvaan liittyvät oikeudet taataan ensinnäkin järjestelmällä, jossa kaikki jäsenvaltion alueen ulkopuolella täyttyneet vakuutuskaudet lasketaan yhteen ja jota sovelletaan etuuksia koskevan oikeuden saamiseen ja säilyttämiseen, ja toiseksi velvollisuudella maksaa etuuksia koko yhteisön alueella. Asetuksen N:o 574/72 36 artiklan 3 kohdassa säädetään lisäksi menettelystä, jonka mukaan muissa kuin jäsenvaltiossa asuvat voivat hakea vanhuus- ja työkyvyttömyyseläkettä.
29.
Esitettyyn kysymykseen annettavan kielteisen vastauksen puolesta Alankomaiden hallitus esittää argumenttina kuitenkin, että asetus N:o 1408/71 on laadittu edesauttamaan työntekijöiden ja heidän perheenjäsentensä vapaata liikkuvuutta yhteisön alueella. Tätä näkemystä tukee myös EY 42 artiklan sanamuoto, jonka mukaan neuvosto toteuttaa toimenpiteet, jotka turvaavat sen, että etuudet maksetaan jäsenvaltioiden alueella asuville.
30.
Alankomaiden hallitus korostaa lopuksi, että vaikka vanhuuseläke-etuus olisikin laskettava asetuksen N:o 1408/71 48 artiklan 2 kohdan mukaisesti, tämä ei merkitse, että etuus olisi vietävissä muuhun kuin jäsenvaltioon ja maksettavissa siellä. Asetuksessa N:o 1408/71 ei säädetä tästä kysymyksestä, ja se kuuluu yksinomaan kansallisen lainsäädännön piiriin.
31.
Ennakkoratkaisupyynnön esittäneessä kansallisessa tuomioistuimessa vastaajana oleva SVB katsoo, että yhteisöjen tuomioistuimen pitäisi vastata ennakkoratkaisukysymykseen kielteisesti.
32.
Se toteaa ensiksi, että asetuksessa taataan oikeuksia ja etuja vain yhteisön sisällä liikkuville työntekijöille. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ei sen mukaan voida johtaa sellaista yleistä sääntöä, että asetuksen henkilöllisen soveltamisalaan kuuluvat henkilöt voivat automaattisesti johtaa siitä oikeuksia.
33.
SVB:n tulisi lisäksi soveltaa asetuksen 48 artiklaa yhteisön ulkopuolella asuvan eläkkeenhakijan tapauksessa vain, jos yhteen laskettavat etuudet ovat maastavientikelpoisia asetuksen 10 artiklan nojalla. Näyttää siltä, että 10 artiklassa taataan vain mahdollisuus viedä eläke toiseen jäsenvaltioon. Tämä merkitsee, että 10 artiklassa ei velvoiteta Tanskan viranomaisia mahdollistamaan eläkkeen vientiä Euroopan unionin ulkopuolelle, joten olisi epäloogista, jos asetuksen 48 artiklassa velvoitettaisiin Alankomaiden viranomaiset ottamaan huomioon Chuckin Tanskassa yhdeksän kuukauden aikana suorittamat sosiaaliturvamaksut, jolloin näillä maksuilla olisi vaikutusta yhteisön ulkopuolella. Käsiteltävänä olevassa asiassa vain Alankomaiden kansallinen lainsäädäntö on perusteena sille, että Chuck saa viedä AOW:hen perustuvia eläkeoikeuksia Yhdysvaltoihin.
34.
Koska tanskalaisten etuuksien maasta vieminen ei siis perustu yhteisön lainsäädäntöön, on sitäkin mahdottomampaa johtaa yhteisön lainsäädännöstä oikeutta viedä maasta mahdollisuutta näiden etuuksien yhteen laskemiseen asetuksen 48 artiklan 2 kohdan nojalla. Asetuksen N:o 883/2004 7 artikla vahvistaa tämän päätelmän. (
7
)
V Arviointi
35.
Kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävänä olevassa asiassa olennainen kysymys asianosaisten välillä koskee sitä, olisiko SVB:n tullut ottaa asetuksen 48 artiklan 2 kohdan nojalla huomioon kantajan yhdeksän kuukauden pituinen vakuutuskausi Tanskassa, kun se laski SVB:n kantajalle maksettavaksi tulevaa eläkettä.
36.
Asetuksen 48 artiklan 2 kohtaan sisältyvä periaate ei itsessään ole riidan kohteena käsiteltävänä olevassa asiassa. Asetuksen 48 artikla koskee erityiskysymystä tietyn jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaan alle vuoden kestäneistä vakuutuskausista. Asetuksen 48 artiklan 1 kohdan mukaan kyseistä lainsäädäntöä soveltava laitos ei ole vakuutuskauden lyhyyden vuoksi velvollinen myöntämään etuuksia. Asetuksen 48 artiklan 2 kohdassa varmistetaan, että eläkeoikeuksien laskennassa toimivaltainen jäsenvaltion kansallinen viranomainen ottaa kuitenkin tällaiset kaudet huomioon. (
8
)
37.
Kysymys on siitä, onko kyseistä artiklaa sovellettava sellaiseen työntekijään, joka ei asu yhteisön alueella ajankohtana, jolloin hän hakee eläkettä.
38.
Asetuksen N:o 1408/71 2 artiklassa asetetaan kaksi kriteeriä, joiden on täytyttävä samanaikaisesti, jotta asetusta sovelletaan yksilön tilanteeseen: yhteisön jäsenvaltion kansalaisuus (tai jäsenvaltion alueella asuvan valtiottoman henkilön tai pakolaisen asema) ja kuuluminen jonkin jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmän piiriin.
39.
Asetuksessa N:o 1408/71 ei kuitenkaan aseteta erityisiä sääntöjä sen alueellisesta soveltamisalasta tai sellaisten työntekijöiden eläkeoikeuksien oikeudellisesta asemasta, jotka ovat sittemmin muuttaneet muuhun kuin jäsenvaltioon.
40.
On totta, että asetuksen N:o 1408/71 10 artiklassa nimenomaisesti kielletään niin sanotut asumista koskevat lausekkeet vain yhteisön jäsenvaltioiden osalta. Tämä ei kuitenkaan itsessään mahdollista sellaista päätelmää, että työntekijät lakkaisivat nauttimasta asetukseen perustuvia oikeuksia muuttaessaan muuhun kuin jäsenvaltioon. EY 299 artiklaan sisältyvä määritelmä perustamissopimuksen alueellisesta soveltamisesta ei itse asiassa estä sitä, että yhteisön lainsäädännöllä on vaikutuksia Euroopan unionin alueen ulkopuolella. (
9
)
41.
Tämän vuoksi on syytä tarkastella asetuksen 48 artiklan 2 kohdan rakennetta ja tavoitetta sen ratkaisemiseksi, onko kantajan asuinpaikalle eläkehakemuksen jättämisajankohtana annettava merkitystä asetuksen 48 artiklan 2 kohtaan sisältyvän lyhyiden vakuutuskausien yhteen laskemista koskevan periaatteen soveltamiseksi.
42.
Ensiksi voidaan todeta, että asetuksen N:o 1408/71 täytäntöönpanoasetukseen sisältyy sääntö, joka määrittelee, mikä sosiaaliturvaviranomainen on toimivaltainen käsittelemään muussa kuin jäsenvaltiossa asuvien tekemät eläkehakemukset. Tämä viittaa siihen, että asetusta N:o 1408/71 on tarkoitus soveltaa hakijoihin, joka eivät asu yhteisön alueella hakemuksen jättämisajankohtana.
43.
Yhteisöjen tuomioistuin on asetuksen N:o 1408/71 48 artiklan 2 kohdan osalta vakiintuneesti katsonut, että EY 42 artiklan panemiseksi täytäntöön annettujen asetusten tavoitteena on siirtotyöläisten vapaan liikkuvuuden mahdollisimman täysimääräinen toteutuminen ja että niitä on tulkittava tämän tavoitteen valossa. (
10
)
44.
Asetuksella N:o 1408/71 pyritään tämän tavoitteen saavuttamiseen siten, että estetään ne mahdolliset haittavaikutukset, joita sillä, että työntekijät käyttävät oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, saattaisi olla työntekijöiden ja heidän perheidensä sosiaaliturvaetuuksien saamisen kannalta. Eläkeoikeuksien osalta asetuksella pyritään yhdistämään siirtotyöläisen työura kokonaisuudeksi siltä osin kuin kysymys on eri sosiaaliturvajärjestelmiin suoritetuista maksuista ja tällä tavoin takaamaan työntekijälle oikeusvarmuus sen osalta, että hän säilyttää eläkejärjestelmiin suorittamiinsa maksuihin perustuvat oikeutensa samalla tavoin kuin työntekijä, joka ei ole käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen yhteisön alueella. (
11
)
45.
Asetuksen N:o 1408/71 48 artikla koskee erityisesti tietyn jäsenvaltion lainsäädännön mukaisten alle vuoden pituisten vakuutuskausien yhteen laskemista muissa jäsenvaltioissa täyttyneiden vakuutuskausien kanssa. Menetys, joka aiheutuu siitä, että tietyn jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti täyttyneitä lyhyitä vakuutuskausia ei otettaisi huomioon laskettaessa eläkettä eläkeiässä, voisi vaikuttaa työntekijän päätökseen hänellä olevan vapaata liikkumista yhteisön alueella koskevan oikeuden käyttämisestä, koska päättäessään muuttaa johonkin toiseen jäsenvaltioon työntekijä ei luonnollisestikaan voi ennustaa, miten kauan hän työskentelee siellä ja voiko hän saada eläkeoikeuksia sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Niinpä asetuksen 48 artiklassa varmistetaan, että tällaiset kaudet lasketaan yhteen yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön mukaisten vakuutuskausien kanssa, jotta ne voivat saada aikaan eläkkeen maksamisen myös silloin, kun tällaisista lyhyistä vakuutuskausista ei yksin kansallisen lainsäädännön nojalla voitaisi johtaa itsenäistä oikeutta vanhuuseläkkeeseen.
46.
Chuckin tapauksessa on selvää, että hänen muuttonsa Alankomaista Yhdysvaltoihin ei liity millään tavoin työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen yhteisön alueella. Tämä yhteys syntyy kuitenkin siitä, että hän käytti aiemmin oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen työskennellessään Ison-Britannian kansalaisena Alankomaissa ennen kuin muutti Tanskaan työskennelläkseen siellä yhdeksän kuukautta, minkä jälkeen hän muutti takaisin Alankomaihin. Tämä on juuri senkaltainen tilanne, jonka varalta asetuksella N:o 1408/71 pyritään varmistamaan, että liikkumisvapauden käyttäminen ei vaikuta haitallisesti työntekijän sosiaaliturvaa koskeviin oikeuksiin.
47.
Kun yhteisön kansalainen tekee päätöksen siitä, muuttaako hän työskentelemään lyhyeksi ajaksi toiseen jäsenvaltioon, hän ei todellakaan voi ennustaa, missä hän asuu eläkkeelle siirtyessään. Jos näin ollen Chuckin yhdeksän kuukauden Tanskassa työskentelyn kaltainen lyhyt työskentelykausi jätetään mahdollisesti ottamatta huomioon laskettaessa eläkettä eläkeiässä sen mukaan, asuuko työntekijä yhteisön alueella eläkettä hakiessaan, tällainen epävarmuus saattaa vaikuttaa työntekijän päätökseen siitä, käyttääkö hän oikeuttaan liikkua vapaasti yhteisön alueella jossakin työelämänsä aikaisemmassa vaiheessa, kun hän työskentelee yhteisön alueella. Tällainen lopputulos olisi asetuksen N:o 1408/71 tavoitteen vastainen, koska se saattaisi estää työntekijöitä käyttämästä oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen yhteisön alueella.
48.
Edellä esitetystä seuraa, että asetuksen N:o 1408/71 48 artiklaa tulee sen tavoitteen valossa soveltaa sen kaltaiseen tilanteeseen, jossa Chuck on.
49.
Tätä päätelmää tukee asetuksen N:o 1408/71 taustalla olevien periaatteiden tarkastelu. Sen sijaan että yhteisön lainsäädännössä olisi toteutettu toimenpiteitä, joilla pyrittäisiin yhdenmukaistamaan jäsenvaltioiden lainsäädäntö, siinä säädetään kansallisten sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta. (
12
) Tämän yhteensovittamisen perustavanlaatuinen periaate on, että muut jäsenvaltiot tunnustavat eri kansallisiin eläkejärjestelmiin suoritetut maksut ja että tällaisten maksujen kautta saavutetut oikeudet säilyvät eläkkeelle siirtymiseen asti. Vaikka asetukseen N:o 1408/71 ei sisälly säännöstä, jossa nimenomaisesti ilmaistaisiin tämä saavutettujen oikeuksien säilymisen periaate, sekä yhteen laskemisen periaate että periaate asumisedellytyksestä luopumisesta ovat tosiasiallisesti keinoja varmistaa sen täysimääräinen toteutuminen. (
13
)
50.
Yhteisöjen tuomioistuin on vakiintuneesti soveltanut tätä periaatetta. Sen soveltaminen näkyy esimerkiksi asiassa Belbouab, (
14
) jossa yhteisöjen tuomioistuin nojautui oikeusvarmuuden periaatteeseen ja katsoi, että se, että kantaja oli eläkehakemuksen jättämisajankohtana muun kuin jäsenvaltion kansalainen, ei estänyt asetuksen N:o 1408/71 soveltamista hänen eläkkeensä laskennassa. Merkityksellinen seikka oli se, että työntekijä täytti työskentelyn ja vakuutuksen aikana asetuksen N:o 1408/71 2 artiklan mukaiset kaksi kriteeriä, ja erityisesti olennaista kysymyksessä olevassa asiassa oli se, että hän oli yhteisön kansalainen. Yhteisöjen tuomioistuin piti kantajan eläkeoikeuksien laskemisen kannalta merkityksettömänä sitä, että hän oli sittemmin menettänyt kansalaisuutensa ja hänestä oli tullut muun kuin jäsenvaltion kansalainen. Kunhan kantaja vain oli täyttänyt kaksi asetuksen soveltamisen edellytystä samanaikaisesti, hän saavutti oikeuden siihen, että hänen eläkeoikeutensa laskettiin asetuksen mukaisesti, (
15
) eikä myöhemmin tapahtunut kansalaisuuden vaihtuminen voinut vaikuttaa tähän oikeuteen.
51.
Yhteisöjen tuomioistuin sovelsi tätä päättelyä myöhemmin asiassa Buhari Haji, (
16
) mutta kantajan vahingoksi. Kantaja oli Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen ajankohtana, jolloin hän työskenteli ja maksoi sosiaaliturvamaksuja Belgian lainsäädännön mukaisesti, (
17
) mutta Yhdistynyt kuningaskunta ei tuolloin vielä ollut yhteisön jäsenvaltio. Näin ollen kantaja ei täyttänyt samanaikaisesti edellytystä yhteisön jäsenvaltion kansalaisuudesta ja kuulumisesta jonkin jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään. Asetus N:o 1408/71 ei tämän vuoksi ollut sovellettavissa hänen tilanteeseensa.
52.
Tästä seuraa, että sen ratkaisemiseksi, voidaanko henkilöön soveltaa asetuksen N:o 1408/71 säännöksiä ja erityisesti sen 48 artiklan 2 kohdan kaltaisia laskentasääntöjä, on riittävää, että hän täyttää asetuksen 2 artiklassa mainitut edellytykset. Oikeusvarmuuden periaate edellyttää, että näitä edellytyksiä tarkastellaan suoraan suhteessa niihin ajanjaksoihin, jolloin asianomainen työntekijä työskenteli. (
18
) Kyseisen periaatteen johdonmukainen soveltaminen merkitsee myös, että myöhempi tapahtuma, kuten asuinpaikka eläkehakemuksen jättämisajankohtana, ei voi vaikuttaa kantajan oikeuteen saada eläkkeensä lasketuksi asetuksen N:o 1408/71 sisältämien laskentasääntöjen ja erityisesti sen 48 artiklan 2 kohdan mukaisesti. (
19
)
53.
Käsiteltävänä olevassa asiassa Chuck on aina ollut Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen ja hän on kuulunut työntekijänä Alankomaiden ja Tanskan sosiaaliturvajärjestelmiin. Hän täyttää näin ollen asetuksen N:o 1408/71 sisältämien sääntöjen soveltamisedellytykset siltä osin kuin kysymys on hänen yhteisön jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmiin suorittamistaan maksuista.
54.
Näkemykseni mukaan tästä seuraa, että olisi asetuksen rakenteen ja tavoitteen vastaista saattaa asetuksen 48 artiklan 2 kohdan mukaisen eläkkeen laskennan edellytykseksi se, että hakija asuu yhteisön alueella ajankohtana, jolloin hän tekee hakemuksensa.
55.
Tämä päätelmä on kuitenkin pidettävä erillään siitä kysymyksestä, onko mahdollista saada asetuksen 48 artiklan 2 kohdan mukaisesti laskettu eläke maksetuksi muussa kuin jäsenvaltiossa. Kun otetaan huomioon SVB:n ja Alankomaiden hallituksen esittämät huomautukset ja jotta kansallisen tuomioistuimen ennakkoratkaisukysymykseen voidaan antaa hyödyllinen vastaus, on syytä esittää viimeksi mainitusta seikasta joitakin huomioita.
56.
Vaikka asetuksen N:o 1408/71 10 artiklassa annetaan täytäntöönpanokelpoinen oikeus vastaanottaa maksettava eläke missä tahansa yhteisön jäsenvaltiossa, ei asetukseen eikä yhteisön lainsäädäntöön yleensäkään sisälly säännöstä tai määräystä, jossa velvoitettaisiin jäsenvaltiot maksamaan eläkkeitä muihin kuin jäsenvaltioihin. Tämä merkitsee, että Chuckilla ei asetuksen säännösten perusteella ole täytäntöönpanokelpoista oikeutta saada eläkettä maksetuksi Yhdysvalloissa sijaitsevalle pankkitilille. (
20
)
57.
Eläkkeen maksaminen muuhun kuin jäsenvaltioon jää siis edelleen sen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön alaiseksi, jossa sijaitsee se eläkeviranomainen, jonka on maksettava eläke. Tämä merkitsee käytännössä, että mahdollisuus saada eläke maksetuksi muuhun kuin jäsenvaltioon ja tällaisen maksun käytännön toteutus vaihtelevat sen jäsenvaltion kansallisen lain mukaan, joka on toimivaltainen maksamaan eläkkeen. Tähän kansalliseen lainsäädäntöön saattavat vaikuttaa kahdenväliset sosiaaliturvasopimukset, jollaisia jäsenvaltiot ovat tehneet itsenäisesti useiden muiden kuin jäsenvaltioiden kanssa. Tällaisissa sopimuksissa määrätään usein muun muassa mahdollisuudesta saada eläkeoikeudet maksetuiksi suoraan kysymyksessä olevassa muussa kuin jäsenvaltiossa.
58.
Asiakirja-aineistosta ilmenee, että Alankomaiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä on kahdenvälinen sopimus, joka koskee eläkeoikeuksia. Asetukseen N:o 1408/71 olennaisesti kuuluvat periaatteet vakuutuskausien vastavuoroisesta tunnustamisesta ja muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaisesti täytettyjen vakuutuskausien ei-syrjivästä kohtelusta (
21
) merkitsevät, että sellaisen sopimuksen määräyksiä, jota sovelletaan sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan täyttyneisiin eläkekausiin perustuviin eläkeoikeuksiin, joka on tehnyt kahdenvälisen sopimuksen muun kuin jäsenvaltion kanssa, on yhtä lailla sovellettava oikeuksiin, jotka perustuvat muiden jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan täyttyneisiin eläkekausiin perustuviin oikeuksiin. (
22
) Näin ollen SVB:n esittämän mukaista näkemystä siitä, että kahdenvälistä sopimusta sovelletaan vain Alankomaiden lain nojalla hankittuihin eläkeoikeuksiin, ei voida hyväksyä.
59.
Jos näin ollen on olemassa kahdenvälisen sopimuksen määräys, jonka mukaan Alankomaiden lain mukaan saavutetut eläkeoikeudet voidaan maksaa Yhdysvalloissa, Chuckilla on oikeus saada asianomaisen kahdenvälisen sopimuksen ehtojen mukaisesti Yhdysvalloissa maksetuksi eläke, joka on laskettu asetuksen N:o 1408/71 säännösten, myös sen 48 artiklan 2 kohdan, mukaisesti.
60.
Edellä esitetystä seuraa, että näkemykseni mukaan asetuksen N:o 1408/71 48 artiklan soveltaminen Chuckin eläkkeen laskentaan ei edellytä, että kantaja asuu yhteisön alueella ajankohtana, jolloin hän jättää eläkkeen maksamista koskevan hakemuksen.
VI Ratkaisuehdotus
61.
Edellä esitetyn valossa katson, että yhteisöjen tuomioistuimen tulisi vastata esitettyyn ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Kun työntekijä asuu yhteisön ulkopuolella ajankohtana, jolloin hän saavuttaa eläkkeeseen oikeuttavan iän, sosiaaliturvajärjestelmän soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna 5.6.2001 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1386/2001, 48 artiklaa on sovellettava samalla tavalla kun sitä sovelletaan tilanteessa, jossa kyseinen työntekijä asuu yhteisön alueella.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	EYVL L 149, s. 2. Muutoksia on myöhemmin tehty mm. sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 sekä asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 574/72 muuttamisesta 13.4.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 647/2005 (EUVL L 117, s. 1).
(
3
)	Poistettu asetuksella N:o 647/2005.
(
4
)	Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä 21.3.1972 annettu neuvoston asetus N:o 574/72 (EYVL L 74, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL 1997, L 28, s. 1).
(
5
)	Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 883/2004 (EUVL L 166, s. 1).
(
6
)	Asetuksen N:o 883/2004 91 artiklan mukaan asetusta ei sovelleta ennen uuden täytäntöönpanoasetuksen voimaantuloa, ja viimeksi mainittua ei ole vielä annettu (ks. asiaa koskeva komission ehdotus KOM/2006/0016 lopullinen).
(
7
)	Tässä säännöksessä toistetaan pääosin asetuksen N:o 1408/71 10 artiklan 1 kohta.
(
8
)	Ks. tältä osin asia 55/81, Vernaut, tuomio 18.2.1982 (Kok. 1982, s. 649). Yhteisöjen tuomioistuin katsoi siinä, että vanhuuseläkkeiden osalta toimivaltaisen kansallisen laitoksen on otettava huomioon vuotta lyhyemmät vakuutuskaudet, jotka työntekijä on lainsäädännön mukaisesti täyttänyt. Tällaiset kaudet lasketaan yhteen sellaisten vakuutuskausien kanssa, jotka on täytetty yhden tai useamman muun jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmien mukaisesti ja jotka ovat perusteena itsenäiselle eläkevaatimukselle näiden kansallisten lainsäädäntöjen mukaisesti.
(
9
)	Ks. esim. asia C-214/94, Boukhalfa, tuomio 30.4.1996 (Kok. 1996, s. I-2253, 14 kohta).
(
10
)	Yhteisöjen tuomioistuin on aina ensimmäisistä tällä alalla antamistaan tuomioista lähtien sijoittanut yhteisön varhaisen sosiaaliturvalainsäädännön tähän laajempaan kontekstiin. Ks. esimerkiksi asia 75/63, Unger, tuomio 19.3.1964 (Kok. 1964, s. 177); asia 92/63, Nonnenmacher, tuomio 9.6.1964 (Kok. 1964, s. 281) ja asia 1/67, Ciechelski, tuomio 5.7.1967 (Kok. 1967, s. 181).
(
11
)	Ks. Prodromos Mavridis, La sécurité sociale à l’épreuve de l’intégration européenne, Bruylant 2003, s. 500.
(
12
)	Jäsenvaltioilla säilyy oikeus määrittää sosiaalietuuksien lajit ja niiden myöntämisen edellytykset, kun taas yhteisön lainsäädännössä asetetaan tiettyjä sääntöjä ja periaatteita sen varmistamiseksi, että eri kansallisten sääntöjen soveltaminen ei vaikuta epäedullisesti henkilöihin, jotka käyttävät oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen yhteisön alueella.
(
13
)	Ks. edellä alaviitteessä 11 mainittu Prodromos Mavridis, s. 524.
(
14
)	Asia 10/78, Belbouab, tuomio 12.10.1978 (Kok. 1978, s. 1915).
(
15
)	Ks. edellä alaviitteessä 14 mainittu asia Belbouab, tuomion 8 kohta.
(
16
)	Asia C-105/89, tuomio 14.11.1990 (Kok. 1990, s. I-4211).
(
17
)	Nigeriassa syntynyt kantaja oli Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen kunnes Nigeria itsenäistyi vuonna 1960, 13 vuotta ennen Yhdistyneen kuningaskunnan liittymistä Euroopan yhteisöön, ja hänestä tuli sittemmin nigerialainen. Hän oli asunut ja työskennellyt Belgian Kongossa vuodesta 1937 ja suorittanut maksuja Belgian eläkejärjestelmään, kunnes kyseinen alue itsenäistyi 1.7.1960.
(
18
)	Ks. tältä osin edellä alaviitteessä 14 mainittu asia Belbouab, tuomion 7 kohta.
(
19
)	Voidaan todeta, että asiassa Belbouab annetusta tuomiosta (mainittu alaviitteessä 14) lukien on tullut selväksi, että asetuksen N:o 1408/71 lähestymistapa poikkeaa kansainvälisten sosiaaliturvasopimusten lähestymistavasta, jonka mukaan sosiaalietuuksien myöntämisen edellytysten on täytyttävä ajankohtana, jolloin jokin tapahtuma synnyttää oikeuden etuuksien vastaanottamiseen, toisin sanoen eläkeoikeuksien osalta eläkeikä tai eläkehakemuksen jättämisajankohta (ks. Ph. Gosseries, ”Europe sociale – La libre circulation des travailleurs et les règlements CEE Nos 1408/71 et 1612/68: champ d’application matériel et personnel – règle de l’égalité de traitement”, Journal des Tribunaux du travail, 1993, nro 560, s. 273–274).
(
20
)	Ks. vastaavasti julkisasiamies Mischon asiassa Buhari Haji (mainittu alaviitteessä 16) esittämän ratkaisuehdotuksen 11 kohta. Julkisasiamies Mischo katsoi, että vaikka kantaja oli ollut yhteisön jäsenvaltion kansalainen, hän ei voinut vedota asetuksen N:o 1408/71 10 artiklan 1 kohtaan kansallisen eläkeviranomaisen velvoittamiseksi maksamaan hänen eläkkeensä Zairessa tai Nigeriassa sijaitsevan rahalaitoksen tilille.
(
21
)	Tässä suhteessa on tärkeää pitää mielessä, että vaikka eläkeviranomaisten on vastavuoroisesti tunnustettava vakuutuskaudet, tämä ei merkitse, että kaudet muunnettaisiin kansallisiksi vakuutuskausiksi.
(
22
)	Ks. tältä osin asia C-55/00, Gottardo, tuomio 15.1.2002 (Kok. 2002, s. I-413). Kyseisessä asiassa jäsenvaltion ja muun kuin jäsenvaltion kahdenvälisen sosiaaliturvasopimuksen mukaan oli mahdollista, että asianomaisen jäsenvaltion kansalaisten osalta otettiin huomioon kyseisessä muussa kuin jäsenvaltiossa täytettyjä vakuutuskausia vanhuuteen liittyvien etujen saavuttamiseksi. Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että jäsenvaltioiden on kansainvälisissä sopimuksissa antamiensa sitoumusten täytäntöönpanossa noudatettava yhteisön oikeuden mukaisia velvoitteitaan. Kyseisessä asiassa tämä merkitsi sitä, että jäsenvaltion oli myönnettävä muiden jäsenvaltioiden kansalaisille samat edut kuin sen omat kansalaiset saavat kahdenvälisen sosiaaliturvasopimuksen perusteella.