61998CC0008_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1 Landgericht Heilbronn on pyytänyt yhteisöjen tuomioistuinta tulkitsemaan tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevaa 27 päivänä syyskuuta 1968 allekirjoitettua yleissopimusta(1) (jäljempänä Brysselin yleissopimus). Tarkemmin sanoen yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään määrittelemään Brysselin yleissopimuksen 16 artiklan 1 kohdan soveltamisala; tämän määräyksen mukaan esineoikeutta kiinteään omaisuuteen tai kiinteän omaisuuden vuokraa koskevassa asiassa yksinomainen toimivalta on sen sopimusvaltion tuomioistuimilla, jossa kiinteistö sijaitsee.
Tosiseikat ja sovellettavat oikeussäännöt
2 Saksan kansalainen Götz, jonka kotipaikka on Saksassa, varasi vuonna 1995 tanskalaiselta osakeyhtiöltä Dansommer A/S:ltä (jäljempänä Dansommer) Tanskassa sijaitsevan talon viettääkseen siellä kaksi lomaviikkoa.
Kiinteistö ei ollut Dansommerin vaan Tanskassa asuvan yksityishenkilön. Ennakkoratkaisupyynnön mukaan Dansommer toimi asiassa pelkästään välittäjänä.
Dansommerin ja Götzin välisen sopimuksen yleisten sopimusehtojen mukaan Götz sai kiinteistön käyttöönsä sovittuna ajanjaksona hinnasta, johon sisältyi vakuutusmaksu matkan peruuttamisen varalta. Yleisten sopimusehtojen mukaan Dansommer antoi myös vakuuden asiakkaan maksaman matkan hinnan palauttamisen turvaamiseksi. Dansommerilla ei ollut velvollisuutta muihin kuin edellä mainittuihin suorituksiin.
3 Kun Götzin oleskelu kyseessä olevassa talossa oli päättynyt, Dansommer haastoi hänet Amtsgericht Heilbronniin. Dansommer väitti, että vastaaja ei ollut asianmukaisesti siivonnut tiloja ennen lähtöään, että hän oli vahingoittanut lattian päällystettä ja että hän oli rikkonut uunin turvamekanismin.
Kansallisen tuomioistuimen mukaan Dansommer on asianosaisena kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa, koska talon omistajan oikeudet olivat siirtyneet Dansommerille.
4 Dansommerin kanne hylättiin, minkä jälkeen se valitti Landgericht Heilbronniin, joka on esittänyt tässä asiassa ennakkoratkaisupyynnön. Sen mukaan ennen pääasian ratkaisemista on ratkaistava toimivaltaa koskeva kysymys, joka kuuluu Brysselin yleissopimuksen soveltamisalaan. Brysselin yleissopimuksessa nimittäin on erityismääräyksiä asioista, jotka koskevat esineoikeutta kiinteään omaisuuteen tai kiinteän omaisuuden vuokraa ja joita koskeva yksinomainen toimivalta kuuluu sen sopimusvaltion tuomioistuimille, jossa kiinteistö sijaitsee. Tässä asiassa merkitystä on erityisesti Brysselin yleissopimuksen 16 artiklalla, joka on seuraavanlainen:
"Seuraavilla tuomioistuimilla on asianosaisen kotipaikasta riippumatta yksinomainen toimivalta asiassa, joka koskee
1.
a) esineoikeutta kiinteään omaisuuteen tai kiinteän omaisuuden vuokraa, sen sopimusvaltion tuomioistuimilla, jossa kiinteistö sijaitsee;
b) kuitenkin asiassa, joka koskee kiinteän omaisuuden vuokraamista tilapäiseen yksityiskäyttöön enintään kuudeksi peräkkäiseksi kuukaudeksi, toimivalta on myös sen sopimusvaltion tuomioistuimilla, jossa vastaajalla on kotipaikka edellyttäen, että omistaja ja vuokralainen ovat luonnollisia henkilöitä ja että heillä on kotipaikka samassa sopimusvaltiossa."
5 Kansallinen tuomioistuin toteaa, että 16 artiklan 1 kohdan b alakohtaa ei voida soveltaa tässä asiassa, koska kantajan kotipaikka on Tanskassa ja vuokralaisen Saksassa. Kansallinen tuomioistuin kysyy siis yhteisöjen tuomioistuimelta, kuuluvatko vireillä olevan asian tosiseikat 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltamisalaan. Jos näin on, asia kuuluu tanskalaisen tuomioistuimen yksinomaiseen toimivaltaan. Landgericht on siis päättänyt lykätä asian käsittelyä esittääkseen yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Sovelletaanko tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevan yleissopimuksen 16 artiklan 1 kohdan a alakohtaa loma-asuntovuokraukseen, kun matkanjärjestäjän suoritusvelvollisuus rajoittuu loma-asunnon luovuttamiseen ja automaattiseen matkan peruuttamisen varalta otettavaan vakuutukseen mutta kun loma-asunnon omistajan ja vuokraajan kotipaikka ei ole samassa sopimusvaltiossa?"
Pääasia
6 Ensimmäinen huomattava seikka on, että asiaa on tutkittava 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan eikä b alakohdan perusteella, kuten kansallinen tuomioistuin toteaa. Tässä b alakohdassa edellytetään, että molemmat asianosaiset ovat luonnollisia henkilöitä, joilla on kotipaikka samassa sopimusvaltiossa, eikä tämä edellytys täyty tässä asiassa: Dansommer on osakeyhtiö, jonka kotipaikka on Tanskassa, kun taas Götz on luonnollinen henkilö, jonka kotipaikka on Saksassa.
Yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on siis tutkia, sovelletaanko tässä asiassa 16 artiklan 1 kohdan a alakohtaa. Tältä osin on esitetty kaksi erilaista käsitystä, jotka voidaan tiivistää seuraavasti.
Yhden käsityksen mukaan Götzin ja Dansommerin välistä sopimusta ei voida luokitella Brysselin yleissopimuksen 16 artiklassa tarkoitetuksi vuokrasopimukseksi.(2) Kyseessä olisi pikemminkin monimutkainen sopimussuhde, jonka tarkoituksena on se, että ammattimainen matkanjärjestäjä Dansommer tarjoaa matkailupalveluita kuluttaja Götzille. Koska tätä ei voida miltään osin pitää vuokrasuhteena, Brysselin yleissopimuksen 16 artiklassa määrättyä kiinteistön sijaintipaikan tuomioistuimen yksinomaista toimivaltaa koskevaa määräystä ei voida soveltaa.
Vastakkaisen käsityksen mukaan Brysselin yleissopimuksen 16 artiklaa sitä vastoin voidaan soveltaa, koska asiassa on kyse vuokrasuhteesta.(3) Sopimuspuolten sopimuksen tavoitteena on tämän käsityksen mukaan nimittäin sen takaaminen, että Götz saa nautintaoikeuden kiinteistöön sovituksi ajaksi. Muut sopimuspuolten sopimat suoritukset (vakuutus mahdollisen peruutuksen varalta ja matkan hinnan palauttamista koskeva vakuus) ovat ainoastaan liitännäisiä eivätkä ne muuta tätä sopimuksen tarkoitusta.
7 Totean heti, että mielestäni käsitykselle, jonka mukaan Brysselin yleissopimuksen 16 artiklaa ei voida soveltaa, ei löydy mitään tukea tämän määräyksen tarkoituksesta eikä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä.
Ensin mainitusta näkökohdasta, joka koskee määräyksen tavoitetta, on todettava, että Brysselin yleissopimuksen 16 artiklan 1 kohdassa määrätään sen valtion tuomioistuinten yksinomaisesta erityistoimivallasta, jonka alueella kiinteistö sijaitsee, eivätkä sopimuspuolet voi tästä määräyksestä poiketa.(4) Kuten julkisasiamies Darmon totesi asiassa Webb antamassaan ratkaisuehdotuksessa, tämän toimivallan jaon tarkoitus "perustuu läheisyysperiaatteelle"; tällä tuomioistuimella on nimittäin "läheisen sijainnin vuoksi parhaat edellytykset saada tietoonsa tosiseikat ja soveltaa sitten yleensä sijaintipaikkavaltion perusteella määräytyviä oikeussääntöjä ja käytäntöjä".(5) Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan nämä päätelmät, joiden taustalla on "hyvää lainkäyttöä koskeva intressi",(6) selittävät sen, että "vuokrasopimusten voimassaoloa tai tulkintaa sekä vuokralaisen aiheuttamien vahinkojen korvaamista koskevat riidat kuuluvat sen valtion tuomioistuimen yksinomaiseen toimivaltaan, jonka alueella kiinteistö sijaitsee".(7)
Mainitsemastani perustelujen kohdasta on mielestäni löydettävissä ratkaisu käsiteltävänä olevan asian ratkaisemiseksi. Joskin on totta, että oikeuskäytännössä 16 artiklaa ei yleensä tulkita "laajemmin kuin sen tavoitteen takia on välttämätöntä",(8) tämä ei tarkoita, että tämän määräyksen soveltamisalaa pitäisi ylettömästi rajoittaa, sillä näin saatettaisiin tehdä tyhjäksi määräyksen tarkoitus. Kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa on kyse juuri Götzin kiinteistölle aiheuttamaksi väitettyjen vahinkojen korvaamisesta. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan juuri 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan tavoitteella voidaan perustella se, että asia on saatettava sen valtion tuomioistuimen käsiteltäväksi, jonka alueella kiinteistö sijaitsee, eli tanskalaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi.
8 Tätä käsitystä tukee yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö, jossa on yksityiskohtaisesti määritelty, mitkä kanteet kuuluvat Brysselin yleissopimuksen 16 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Haluan mainita erityisesti asiassa Rösler annetun tuomion,(9) josta voidaan tehdä kaksi nyt käsiteltävänä olevan asian kannalta tärkeätä havaintoa.
Ensinnäkin kyseessä olevaa määräystä "sovelletaan kaikkiin kiinteistön vuokrasopimuksiin, riippumatta siitä, onko sopimus määräaikainen tai koskeeko se ainoastaan loma-asunnon käyttöoikeutta".(10) Pelkästään se seikka, että kiinteistön käyttöoikeus on luovutettu lyhyen loman ajaksi, kuten kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa on tapahtunut, ei siis estä sitä, että 16 artiklan 1 kohtaa voidaan soveltaa.
Toinen käsiteltävänä olevan asian kannalta tärkeä seikka on se, että yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Rösler erottanut suoraan vuokrasopimusta koskevat riita-asiat, joiden osalta kiinteistön sijaintipaikan tuomioistuimella on yksinomainen toimivalta, riita-asioista, jotka koskevat ainoastaan välillisesti kiinteistön käyttöä ja joihin ei voida soveltaa 16 artiklan 1 kohtaa. Tässä tuomiossa mainitaan riita-asioina, jotka koskevat suoraan vuokrasopimusta, juuri kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa kyseessä olevat asiat, jotka koskevat kiinteistön asianmukaista käyttöä ja mahdollista "vuokralaisen aiheuttamien vahinkojen korvaamista".(11)
Tämän oikeuskäytännön mukaisesti katson, että kansallisessa tuomioistuimessa vireillä oleva asia kuuluu 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltamisalaan: kantajan vaatimus koskee asiassa Rösler tarkoitetulla tavalla suoraan vuokratun kiinteistön käyttöä, minkä takia asia kuuluu sen valtion tuomioistuimen käsiteltäväksi, jonka alueella kiinteistön sijaitsee.
9 Mielestäni tämä ratkaisu ei voi olla ristiriidassa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Hacker antaman tuomion kanssa.(12) Tässä tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että 16 artiklan 1 kohtaa ei voida soveltaa, kun on kyse monimutkaisesta sopimuksesta, jossa kiinteistön käyttö oli vain yksi (ei ratkaiseva) osa "kaikkia palveluita, jotka tarjottiin asiakkaan maksamaa kokonaishintaa vastaan".(13) Nämä muut palvelut kuin pelkkä asunnon käyttö lyhyen loman ajan olivat "matkanjärjestäjän antamat tiedot ja neuvot, jotka koskivat asiakkaalle tarjottuja lomavaihtoehtoja, asunnon varaaminen asiakkaan valitsemaksi ajankohdaksi, paikkojen varaaminen matkaa varten, vastaanotto paikan päällä ja mahdollinen vakuutus matkan peruuttamisen varalta".(14)
Käsiteltävänä oleva asia on kuitenkin erilainen. Dansommerin ja Götzin sopimussuhde ei koske useita heterogeenisia, asiassa Hacker kuvatun kaltaisia suorituksia. Tämän sopimussuhteen syynä tai pikemminkin tehtävänä oli taata Götzille asunnon käyttöoikeus, vaikka tämä tapahtuikin lyhyeksi ajanjaksoksi matkailutarkoituksiin. Tämän pääasiallisen tarkoituksen lisäksi sopimuksessa ei määrätty muista, muunkaltaisista suorituksista, jotka voisivat muuttaa sopimussuhteen luokittelua. Ainoat kansallisen tuomioistuimen mainitsemat sopimusmääräykset, jotka eivät suoraan liity kiinteistön käyttöön, koskevat vakuutusta peruutuksen varalta ja matkan hinnan palauttamisen turvaamiseksi annettua vakuutta. Nämä ovat kuitenkin ilmiselvästi liitännäisiä sopimusmääräyksiä, jotka ovat luonteeltaan neutraaleja luokiteltaessa sopimusta ja jotka voisivat olla missä tahansa sopimuksessa vaikuttamatta sen luokitteluun.
Katson siis, että toisin kuin asiassa Hacker nyt on kyseessä sopimus, joka ei koske monimutkaisen palvelukokonaisuuden tarjoamista vaan ainoastaan kiinteistön käyttöä vastiketta vastaan. Juuri tällainen on yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan Brysselin yleissopimuksen 16 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun vuokraamisen tyypillinen tarkoitus.
10 En myöskään katso, että Brysselin yleissopimuksen 16 artiklan 1 kohtaa ei voitaisi soveltaa pelkästään sillä perusteella, että Dansommer ei omista kyseessä olevaa kiinteistöä. Kuten kansallinen tuomioistuin on todennut, Dansommer on nimittäin nostanut asiassa kanteen, koska omistajan oikeudet olivat siirtyneet sille, mikä tarkoittaa, että se on kiinteistönomistajan oikeudenomistaja ja käyttää tätä oikeuttaan tuomioistuimessa omistajan tavoin. Toisin sanoen oikeuksien siirtyminen ei vaikuta riidanalaisen suhteen luonteeseen, joka pysyy ennallaan riippumatta oikeuksien siirtymiseen liittyvästä henkilövaihdoksesta.
Tähän päätelmään ei mielestäni vaikuta yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Shearson Lehman Hutton antama tuomio.(15) Tässä asiassa oli kyse siitä, voiko yhtiö, joka ei ole kuluttaja vaan kuluttajan oikeuksien haltija, vedota Brysselin yleissopimuksen 13 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa määrättyyn, kuluttajien tekemiä sopimuksia koskevaan erityisjärjestelmään. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi perustellusti, että tämä ei ole mahdollista sen takia, että Brysselin yleissopimuksen "innoittajana on tavoite suojata kuluttajaa, joka on sopimussuhteessa taloudellisesti heikommassa asemassa ja juridisesti kokemattomampi kuin sopimuskumppani".(16) Tästä yhteisöjen tuomioistuin päätteli, että "näiden määräysten suojafunktio tarkoittaa, että Brysselin yleissopimuksessa tätä varten olevien, erityistä toimivaltaa koskevien määräysten soveltamista ei uloteta henkilöihin, joiden suojaaminen ei ole perusteltua".(17) Toisin sanoen "Brysselin yleissopimuksella suojataan kuluttajaa ainoastaan, jos hän on oikeudenkäynnissä henkilökohtaisesti kantajana tai vastaajana".(18)
Tätä päättelyä ei kuitenkaan voida seurata nyt käsiteltävänä olevassa asiassa. Brysselin yleissopimuksen 16 artiklassa määrätty erityinen toimivalta ei nimittäin perustu siihen, että oikeudenhaltijaa, jolla on esineoikeus kiinteään omaisuuteen, haluttaisiin henkilökohtaisesti suosia. Tätä toimivaltaa voidaan perustella pikemminkin objektiivisella vaatimuksella saattaa asiat, jotka koskevat esineoikeutta kiinteään omaisuuteen tai kiinteän omaisuuden vuokraa, sen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on alueellisen läheisyyden takia parhaat edellytykset näiden asioiden käsittelyyn. Tavoitteena siis on suorittaa järkevä toimivallan jako suosimalla kiinteistön sijaintipaikan tuomioistuinta hyvän oikeudenkäytön takaamiseksi. On todettava ilman muuta, että tämä vaatimus pysyy ja on täytettävä riippumatta siitä, onko kanteen nostanut suoraan oikeudenhaltija vai nämä oikeudet saanut toinen henkilö.
Ratkaisuehdotus
11 Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi Landgericht Heilbronnin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevan 27 päivänä syyskuuta 1968 allekirjoitetun yleissopimuksen 16 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että sitä sovelletaan tilanteessa, jossa kiinteistön omistajan ja vuokraajan kotipaikat eivät ole samassa sopimusvaltiossa ja jossa matkanjärjestäjän sopimusperusteisena velvoitteena on ainoastaan antaa loma-asunto asiakkaan käyttöön, minkä lisäksi sopimuksessa on pelkästään liitännäisiä määräyksiä, jotka koskevat esimerkiksi vakuutusta matkan peruuttamisen varalta ja vakuutta matkan hinnan palauttamisen turvaamiseksi.
(1) - EYVL 1972, L 299, s. 32. Tätä yleissopimusta on muutettu 9.10.1978 päivätyllä liittymissopimuksella (EYVL L 304, s. 1), 25.10.1982 päivätyllä liittymissopimuksella (EYVL L 388, s. 1) ja 26.5.1989 päivätyllä liittymissopimuksella (EYVL L 285, s. 1).
(2) - Näin väittävät Götz, Dansommer ja hieman toisin perustein komissio. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus oli kirjallisissa huomautuksissaan tällä kannalla, mutta se muutti käsitystään suullisessa käsittelyssä siten, että sen mukaan tässä asiassa voidaankin soveltaa Brysselin yleissopimuksen 16 artiklan 1 kohdan a alakohtaa.
(3) - Tätä käsitystä kannattavat Espanjan, Italian sekä Ranskan hallitukset.
(4) - Brysselin yleissopimuksen 16 artiklassa määrätystä yksinomaisesta toimivallasta ei ole mahdollista poiketa oikeuspaikkasopimuksella jonkin toisen sopimusvaltion tuomioistuinten hyväksi (17 artikla) eikä sopimalla hiljaisesti toimivallasta toisin (18 artikla). Lisäksi tuomioistuimen on Brysselin yleissopimuksen 19 artiklan mukaan jätettävä omasta aloitteestaan asia tutkimatta, jos toisen sopimusvaltion tuomioistuin on 16 artiklan mukaan yksinomaisesti toimivaltainen tutkimaan asian. Ulkomaista tuomiota, joka on annettu 16 artiklaa rikkoen, ei myöskään voida tunnustaa (28 artikla) eikä täytäntöönpanna (34 artikla).
(5) - Asia C-294/92, tuomio 17.5.1994 (Kok. 1994, s. I-1717, ratkaisuehdotuksen 18 kohta).
(6) - Asia 73/77, Sanders, tuomio 14.12.1977 (Kok. 1977, s. 2383, 17 kohta).
(7) - Em. asia Sanders, tuomion 15 kohta.
(8) - Asia C-292/93, Lieber, tuomio 9.6.1994 (Kok. 1994, s. I-2535, 12 kohta). Tämän käsityksen perusteena on se, että 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan "vaikutuksesta asianosaisilla ei ole heille tavallisesti kuuluvaa, oikeuspaikkaa koskevaa valinnanvapautta ja koska joissakin tilanteissa tästä aiheutuisi, että asia tulisi vireille tuomioistuimessa, joka ei ole kummankaan asianosaisen kotipaikan tuomioistuin".
(9) - Asia 241/83, tuomio 15.1.1985 (Kok. 1985, s. 99).
(10) - Em. asia Rösler, tuomion 25 kohta.
(11) - Tuomion 29 kohta. Kursivointi tässä.
(12) - Asia 280/90, tuomio 26.2.1992 (Kok. 1992, s. I-1111). Tässä asiassa annettuun tuomion on vedottu sen käsityksen tueksi, että käsiteltävänä olevassa asiassa ei voitaisi soveltaa Brysselin yleissopimuksen 16 artiklan 1 kohdan a alakohtaa.
(13) - Tuomion 15 kohta.
(14) - Tuomion 14 kohta.
(15) - Asia C-89/91, tuomio 19.1.1993 (Kok. 1993, s. I-139).
(16) - Tuomion 18 kohta. Kursivointi tässä.
(17) - Tuomion 19 kohta. Kursivointi tässä.
(18) - Tuomion 23 kohta. Kursivointi tässä.