Asia T-61/18
Amador Rodriguez Prieto
vastaan
Euroopan komissio
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kahdeksas jaosto) 4.4.2019
Henkilöstö – Virkamiehet – Asia ”Eurostat” – Kansallinen rikosoikeudellinen menettely – Syytteestä luopuminen – Avustamispyyntö – Väärinkäytösten paljastaja – Syyttömyysolettama – Vahingonkorvaus- ja kumoamiskanne
1.      Virkamiehet – Hallinnolle kuuluva avustamisvelvollisuus – Ulottuvuus – Rajat – Toimielimestä lähtöisin olevat toimet – Virkamiestä vastaan nostetut rikossyytteet
(Henkilöstösääntöjen 24 artikla)
(ks. 47, 48, 51 ja 52 kohta)
2.      Virkamiehet – Oikeudet ja velvollisuudet – Sananvapaus – Sellaisten tosiseikkojen paljastaminen, jotka voivat antaa olettaa laittoman toiminnan tai vakavan laiminlyönnin olemassaolon – Velvollisuuden ulottuvuus – Sellaisen virkamiehen suojaaminen, joka on paljastanut tällaisia tosiseikkoja – Ulottuvuus
(Henkilöstösääntöjen 22 a artiklan 3 kohta)
(ks. 71–73 kohta)
3.      Virkamiehet – Sopimussuhteen ulkopuolinen toimielinten vastuu – Virkavirhe – Käsite – Kanteen nostaminen virkamiestä vastaan – Sisällyttäminen – Edellytys – Poikkeukselliset olosuhteet
(SEUT 340 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla)
(ks. 75 kohta)
4.      Virkamiehet – Periaatteet – Syyttömyysolettamaa koskeva oikeus – Ulottuvuus – Virkamiehen, jota vastaan nostetuista rikossyytteistä on luovuttu, esittämän avustamispyynnön hylkääminen sillä perusteella, että etujen vastakkaisuuden väitetään jatkuneen – Rikkominen
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 48 artiklan 1 kohta)
(ks. 91–93 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin kumosi 4.4.2019 antamallaan tuomiolla Rodriguez Prieto v. komissio (T-61/18) Euroopan komission päätöksen, jolla hylättiin Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 24 artiklaan perustuva avustamispyyntö, ja totesi, että kantajan oikeutta syyttömyysolettamaan on loukattu.
Eurostat on huolehtinut keräämiensä tilastotietojen jakamisesta yleisölle vuodesta 1996 lähtien Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimiston ja myyntipisteiden verkoston avulla. Vuonna 1998 kantaja, joka oli yksikönpäällikkö Eurostatissa, pyysi toteuttamaan sisäisen tarkastuksen. Kun tarkastuksessa oli todettu sääntöjenvastaisuuksia ja Euroopan petostentorjuntavirasto (OLAF) oli tehnyt tutkimuksia, komissio käynnisti vuonna 2003 Ranskan viranomaisissa rikosoikeudellisen menettelyn, jossa kantaja kutsuttiin todistajaksi ja sen jälkeen saatettiin syyteharkintaan. Kantaja esitti ensimmäisen avustamispyynnön henkilöstösääntöjen 24 artiklan nojalla. Siinä hän vetosi asemaansa väärinkäytösten paljastajana ja katsoi, että komission piti vastata hänelle aiheutuneista asianajokuluista. Tämä pyyntö hylättiin.
Ranskalaisen tuomioistuimen tehtyä syyttämättäjättämispäätöksen kaikista syyteharkintaan saatetuista henkilöistä, myös kantajasta, komissio teki ensin valituksen ja sen jälkeen kassaatiovalituksen, jotka molemmat hylättiin. Kantaja esitti tämän jälkeen toisen avustamispyynnön tarkoituksenaan saada komissio vastaamaan asianajokuluista, joita hänelle oli aiheutunut puolustautumisesta ranskalaisissa tuomioistuimissa. Toissijaisesti kantaja väitti, että komissio ei ollut ottanut huomioon hänen asemaansa väärinkäytösten paljastajana eikä myöntänyt siihen liittyvää suojelua henkilöstösääntöjen 22 a artiklan vastaisesti, ja vaati vahingonkorvausta. Kantaja riitautti pyyntöjensä hylkäämisen unionin yleisessä tuomioistuimessa.
Unionin yleinen tuomioistuin muistutti aluksi henkilöstösääntöjen 24 artiklan sovellettavuudesta käsiteltävässä asiassa, että kyseisen artiklan mukaan toimielimen on puolustettava virkamiehiä ja toimihenkilöitä kolmansien osapuolten toimia vastaan, muttei toimielimestä lähtöisin olevia toimia vastaan. Yhtäältä Ranskan oikeusviranomaisten käsiteltävässä asiassa toteuttamat toimet kuuluvat rikosoikeudellisen menettelyn normaaliin kulkuun, eivätkä ne ole lainvastaisia toimia, joilla voitaisiin perustella avustaminen. Toisaalta henkilöstösääntöjen 24 artiklaa ei voitu soveltaa käsiteltävässä asiassa, koska tosiasiassa kantaja pyysi komissiolta apua tämän toimielimen itsensä toteuttamia toimia vastaan. Nämä toimet olivat olleet rikosoikeudellisen menettelyn taustalla, ja niiden takia menettely jatkui.
Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin totesi väitteestä, jonka mukaan komissio ei ollut ottanut huomioon kantajan asemaa väärinkäytösten paljastajana, että henkilöstösääntöjen 22 a artiklassa, joka tuli voimaan 1.5.2004, asetetaan kaikille virkamiehille velvollisuus ilmoittaa seikoista, jotka antavat aihetta olettaa, että toiminta on laitonta tai ettei unionin virkamiehelle kuuluvia velvollisuuksia ole noudatettu. Unionin yleinen tuomioistuin huomautti, että kaikilla virkamiehillä, jotka olivat tehneet jo ennen kyseistä päivämäärää aloitteen ja ilmoittaneet esimiehilleen tietoonsa tulleista lainvastaisuuksista tai henkilöstösääntöjen mukaisten velvollisuuksien laiminlyönneistä, jotka saattoivat aiheuttaa vahinkoa unionin taloudellisille eduille, olisi ollut jo oikeus saada toimielimeltä suojelua tästä paljastamisesta mahdollisesti seuraavia kostotoimia vastaan sekä kyseisen toimielimen aiheuttamalta vahingolta, jos virkamies on toiminut vilpittömästi. Unionin yleinen tuomioistuin on kuitenkin katsonut, että tämän suojelun tarkoituksena ei voi olla virkamiehen suojaaminen tutkinnalta, jossa pyritään selvittämään, onko virkamies ollut itse osallisena paljastamiinsa sääntöjenvastaisuuksiin. Virkamiehen aloite voidaan enintään katsoa lieventäväksi seikaksi mahdollisissa seuraamusmenettelyissä, jos tutkimuksissa vahvistuu, että virkamies on itse ollut osallisena. Näin ollen kantajan esille ottama väärinkäytösten paljastajan asema ei ollut sellainen, että kantajaa olisi voitu suojella sen nojalla menettelyiltä.
Tässä yhteydessä oli kyse siitä, oliko komissio toiminut lainvastaisesti, kun se aiheutti rikosoikeudellisen menettelyn jatkumisen syyttämättäjättämispäätöksen jälkeen. Unionin yleinen tuomioistuin muistutti ensin, että mahdollisuus turvata oikeutensa tuomioistuinteitse ja siihen liittyvä tuomioistuinten harjoittama valvonta ovat ilmausta yleisestä oikeusperiaatteesta ja ainoastaan erityisen poikkeuksellisissa olosuhteissa voidaan toimielimen tuomioistuimessa nostama kanne katsoa virkavirheeksi, minkä jälkeen se totesi, että käsiteltävässä asiassa tällaista virhettä ei ollut tehty, ja siksi se hylkäsi korvausvaatimuksen vahingoista, joita rikosoikeudellisen menettelyn kohteena vuosina 2003–2016 olemisesta väitetysti aiheutui kantajalle.
Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin muistutti, että syyttömyysolettamaa sovelletaan myös, vaikkei syytettä ole nostettu, virkamieheen, jota epäillään henkilöstösääntöjen mukaisten velvollisuuksiensa niin vakavasta laiminlyönnistä, että OLAF:n on perusteltua tutkia asia, minkä perusteella hallinto voi toteuttaa kaikki tarpeelliset toimenpiteet, myös ankarat, ja totesi sen jälkeen, että komissio loukkasi kantajan syyttömyysolettamaa, kun se hylkäsi kantajan pyynnön, joka koski kansallisen rikosoikeudellisen menettelyn yhteydessä aiheutuneiden puolustautumiskulujen korvaamista, lähinnä sillä perusteella, että komission ja kantajan edut olivat edelleen vastakkaiset, vaikka kantaja oli vapautettu epäilyistä rikosasiassa.