62001CC0290_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Esillä olevassa asiassa Ranskan Cour de cassation (kauppaoikeudellisia, rahoitusta ja taloudellisia asioita käsittelevä jaosto) on pyytänyt yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua yhteisön tullikoodeksin(2) 70 artiklan 1 kohdan tulkinnasta.
2. Kysymys on ennen kaikkea siitä, voiko tavaranhaltija,(3) jonka läsnä ollessa tulliviranomainen on ottanut maahantuoduista tavaroista näytteitä ja joka ei tuolloin ole esittänyt vastaväitteitä, joiden mukaan nämä näytteet eivät olisi edustavia, riitauttaa tulliviranomaisen analysoimien näytteiden perusteella tekemän lisätuontitullien maksamista koskevan päätöksen pätevyyden sillä perusteella, että näytteet eivät olleet edustavia.
Asiaa koskeva yhteisön lainsäädäntö
Tulliviranomaisten tarkastamat maahantuodut tavarat
3. Vaikka kansallinen tuomioistuin viittaa kysymyksessään tullikoodeksiin, asian tosiseikat ovat tapahtuneet ennen tämän lainsäädännön voimaantuloa.(4) Sen sijaan neuvoston direktiivi 79/695/ETY(5) ja komission direktiivi 82/57/ETY(6) olivat tuolloin voimassa.
4. Direktiivin 79/695/ETY 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”[Yhteisöön maahantuotujen tavaroiden] luovutus vapaaseen liikkeeseen edellyttää, että tullitoimipaikkaan jätetään tässä direktiivissä säädetyin edellytyksin ilmoitus vapaaseen liikkeeseen luovuttamisesta, jäljempänä ilmoitus.
Luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka tekee ilmoituksen, kutsutaan jäljempänä tavaranhaltijaksi.”(7)
5. Direktiivin 79/695/ETY 9 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Tulliviranomainen voi tarkastaa ilmoitetut tavarat kokonaan tai osittain tämän kuitenkaan rajoittamatta muita sen käytettävissä olevien valvontakeinojen käyttämistä.
– –
4. Tavaranhaltijalla on oikeus olla läsnä tai edustettuna tavaroita tarkastettaessa. Tulliviranomainen voi aiheelliseksi katsoessaan vaatia tavaranhaltijaa tai tämän edustajaa olemaan läsnä tavaroita tarkastettaessa ja tarvittaessa avustamaan viranomaista tarkastuksen helpottamiseksi.
5. Tulliviranomainen voi tavaroita tarkastettaessa ottaa näytteitä niiden analysoimista tai yksityiskohtaista tutkimista varten. Näistä analyyseistä tai yksityiskohtaisesta tutkimisesta aiheutuvista kustannuksista vastaa tulliviranomainen.”
6. Direktiivin 79/695/ETY 10 artikla kuuluu seuraavasti:
”1. Ilmoituksen sekä mahdollisen tuotteiden tarkastuksen tuloksia ja niihin liitettyjä asiakirjoja käytetään tuontitullien laskuperustana sekä tuotteiden vapaaseen liikkeeseen luovutukseen liittyvien muiden säännösten soveltamisen perustana – –
2. Edellä 1 kohdassa säädetty ei kuitenkaan rajoita jäsenvaltion, jossa tavarat on luovutettu vapaaseen liikkeeseen, toimivaltaisia viranomaisia tekemästä myöhemmin tarkastuksia tai vaikuta mahdollisiin seurauksiin, jotka aiheutuvat voimassa olevien säännösten soveltamisesta erityisesti näistä tavaroista kannettujen tuontitullien määrän osalta.”
7. Direktiivillä 82/57/ETY pannaan täytäntöön direktiivin 79/695/ETY tietyt säännökset, kuten 9 artiklan 1, 4 ja 5 kohta.(8) Direktiivin 82/57/ETY 11 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Jos tulliviranomainen päättää tarkastaa ainoastaan osan tavaroista, sen on ilmoitettava tavaranhaltijalle tai tämän edustajalle, mitkä tavarat se haluaa tarkastaa. Tätä viranomaisen valintaa ei voi vastustaa.
Tällaisen osittaisen tarkastuksen tulokset koskevat kaikkia kyseisessä ilmoituksessa tarkoitettuja tavaroita. Tavaranhaltija voi kuitenkin pyytää lisätarkastusta arvioidessaan, etteivät osittaisen tarkastuksen tulokset koske tarkastamatonta osaa ilmoituksessa tarkoitetuista tavaroista.”(9)
8. Direktiivin 82/57/ETY 12 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Jos tulliviranomainen päättää tarkastaa tavarat, sen on ilmoitettava siitä tavaranhaltijalle tai tämän edustajalle.
2. Tavaranhaltijan tai henkilön, jonka tämä on nimennyt olemaan läsnä tavaroita tarkastettaessa, on avustettava tulliviranomaista tarkastuksen helpottamiseksi – – ”
9. Direktiivin 82/57/ETY 13 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Jos tulliviranomainen päättää ottaa näytteitä, sen on ilmoitettava siitä tavaranhaltijalle tai tämän edustajalle.
Tulliviranomainen voi aiheelliseksi katsoessaan vaatia tavaranhaltijaa olemaan läsnä näytteitä otettaessa tai toimittamaan paikalle edustajan, joka kykenee antamaan viranomaiselle tarvittavan avun.
2. Tulliviranomaisen on otettava näytteet itse. Se voi kuitenkin pyytää, että tavaranhaltija tai tämän nimeämä henkilö ottaa näytteet sen valvonnassa.
Näytteet on otettava voimassa olevissa säännöksissä tätä varten vahvistetuilla menetelmillä.”
10. Direktiivin 82/57/ETY 14 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tavaranhaltijan tai henkilön, jonka tämä on nimennyt olemaan läsnä näytteitä otettaessa, on annettava tulliviranomaiselle työn helpottamiseksi tarvittava apu.”
11. Direktiivin 82/57/ETY 15 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kun tulliviranomainen ottaa näytteitä niiden analysoimista tai yksityiskohtaista tutkimista varten, sen on annettava lupa luovuttaa kyseiset tavarat vapaaseen liikkeeseen odottamatta analyysien tai yksityiskohtaisen tutkimisen tuloksia, ellei ole muita perusteita olla antamatta lupaa.”
12. Vaikka tullikoodeksia ei sovellettu pääasian oikeudenkäynnin taustalla olevien tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, on hyödyllistä esittää sen vastaavat säännökset, sillä useat huomautuksia esittäneet ovat viitanneet niihin.
12. Tullikoodeksin 4 artiklassa olevien määritelmien mukaan tarkoitetaan
”16) (tullimenettelyllä)
a) luovutusta vapaaseen liikkeeseen,
– –
17) (tulli-ilmoituksella) tointa, jolla henkilö ilmoittaa määrättyjä muotoja ja yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen haluavansa asettaa tavaran tiettyyn tullimenettelyyn;
18) (tavaranhaltijalla) henkilöä, joka tekee tulli-ilmoituksen omissa nimissään tai jonka nimissä tulli-ilmoitus tehdään.”
13. Tullikoodeksin 68 artiklan b alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Vastaanottamiensa ilmoitusten tutkimiseksi tulliviranomaiset voivat – – tarkastaa tavarat sekä ottaa näytteitä niiden analysoimista tai yksityiskohtaista tutkimista varten.”
14. Sen 69 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tavaranhaltijalla on oikeus olla läsnä tavaroita tarkastettaessa ja näytteitä otettaessa. Tulliviranomaisten on aiheelliseksi katsoessaan vaadittava tavaranhaltijaa tai tämän edustajaa olemaan läsnä tavaroita tarkastettaessa taikka näytteitä otettaessa ja avustamaan viranomaisia tarkastuksen tai näytteenoton helpottamiseksi.”
15. Sen 70 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos tarkastetaan ainoastaan osa ilmoituksessa tarkoitetuista tavaroista, tarkastuksen tulokset koskevat kaikkia ilmoituksessa tarkoitettuja tavaroita.
Tavaranhaltija voi kuitenkin pyytää lisätarkastusta arvioidessaan, etteivät osittaisen tarkastuksen tulokset koske tarkastamatonta osaa ilmoituksessa tarkoitetuista tavaroista.”
16. Tullikoodeksin 243 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Henkilöllä on oikeus hakea muutosta itseään suoraan ja henkilökohtaisesti koskevaan tullilainsäädännön soveltamiseen liittyvään tulliviranomaisten päätökseen.”
17. Asetuksella N:o 2454/93(10) pannaan täytäntöön tullikoodeksista annettu asetus N:o 2913/92.
18. Asetuksen N:o 2454/93  240 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Jos tulliviranomaiset päättävät tarkastaa tavarat, näiden on ilmoitettava siitä tavaranhaltijalle tai tämän edustajalle.
2. Jos tulliviranomaiset päättävät tarkastaa ainoastaan osan ilmoitetuista tavaroista, niiden on ilmoitettava tavaranhaltijalle tai tämän edustajalle, mitä ne haluavat tarkastaa, näiden voimatta vastustaa tulliviranomaisten valintaa.”
19. Asetuksen 242 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Jos tulliviranomaiset päättävät ottaa näytteitä, niiden on ilmoitettava siitä tavaranhaltijalle tai tämän edustajalle.
2. – –
Näytteet on otettava voimassa olevissa säännöksissä tätä varten vahvistetuilla menetelmillä.
– – ”
20. Asetuksen 243 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tavaranhaltijan tai henkilön, jonka tämä on nimennyt olemaan läsnä näytteitä otettaessa, on annettava tulliviranomaisille työn helpottamiseksi tarvittava apu.”
Riisistä kannettavat tuontitullit
21. Tosiseikkojen tapahtuma-aikaan riisin tuontitulleista säädettiin asetuksessa N:o 1418/76.(11) On kiistatonta, että rikkoutuneista riisinjyvistä kannettava tulli on alhaisempi kuin kokonaisista riisinjyvistä.(12)
22. ”Rikkoutuneita riisinjyviä” ovat asetuksen N:o 1418/76 liitteessä A olevan 3 kohdan määritelmän mukaan ”jyvien palaset, joiden pituus on enintään 3/4 kokonaisen jyvän keskipituudesta”. Jyvät on mitattava ottamalla ”edustava näyte erästä”.(13)
23. Asiassa Van Sillevoldt ym. antamassaan tuomiossa(14) yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että määritettäessä liitteessä A olevassa 3 kohdassa tarkoitetun kokonaisen jyvän keskipituutta oli arvioitava maahantuodusta riisierästä otetussa näytteessä olevien kokonaisten jyvien keskipituus ottamatta huomioon jyviä, jotka eivät olleet täysin kehittyneet.
24. Asetuksen N:o 2729/75(15) 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, että rikkoutuneista riisinjyvistä ja useampiin eri ryhmiin tai jalostusasteisiin kuuluvasta riisistä koostuviin sekoituksiin sovelletaan tuontitullia, jota sovelletaan painoltaan suurimpaan ainesosaan, jos se on vähintään 90 prosenttia sekoituksen painosta. Jos mikään ainesosista ei ole vähintään 90:tä prosenttia tästä painosta, sovelletaan korkeinta tullia.
Tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymys
25. Vuonna 1989 Tang Frères (jäljempänä Tang) toi maahan erän nimellä ”Thai flagrant broken rice”. Riisi tuotiin useissa eri konteissa, jotka sisälsivät kukin noin 800  25–30 kilon säkkiä. Derudder & Cie SA (jäljempänä Derudder) suoritti tullimuodollisuudet Tangin puolesta. Vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskevassa ilmoituksessa Derudder kuvasi tavarat ”rikkoutuneiksi riisinjyviksi”.
26. Maahantuonnin aikaan tulliviranomainen otti riisistä kuusi näytettä Derudderin edustajan läsnä ollessa.(16) Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin olettaa (vaikka asianosaiset eivät ilmeisesti ole asiasta yksimielisiä), että Derudder ei tuolloin kyseenalaistanut näytteiden edustavuutta. Koska Derudder oli ilmoittanut haluavansa myydä riisin, tulliviranomaiset määräsivät sen luovutettavaksi vapaaseen liikkeeseen välittömästi näytteiden ottamisen jälkeen.
27. Näytteiden analysoinnin jälkeen tulliviranomainen katsoi, että kyseinen seos ei sisältänyt vähintään 90:tä prosenttia rikkoutuneita riisinjyviä ja että siihen oli siten sovellettava kokonaiseen riisinjyvään sovellettavaa tullia. Tulliyksikön johtaja antoi 25.5.1992 Derruderille tiedoksi tullauspäätöksen maksamatta olevista lisätuontitulleista. Derudder vaati päätöksen kumoamista Tribunal d’instance de Bobignyssa vedoten useisiin eri perusteisiin ja muun muassa siihen, että tulliviranomaisen näytteiden analysoinnissa käyttämä menetelmä ei ollut asianmukainen ja että näytteet eivät olleet edustavia.
28. Huhtikuussa 1993 Tribunal d’instance katsoi, että määritettäessä asetuksen N:o 1418/76 liitteessä A olevassa 3 kohdassa tarkoitetun kokonaisen jyvän keskipituutta oli arvioitava maahantuodusta riisierästä otettuun näytteeseen sisältyvien kokonaisten jyvien keskipituus ottamatta huomioon jyviä, jotka eivät olleet täysin kehittyneet. Ennen Derudderin hakemuksen hyväksymistä Tribunal d’instance määräsi asiantuntijan i) analysoimaan yhden otetuista näytteistä kokonaisen riisinjyvän keskipituuden selvittämiseksi kyseisen menetelmän mukaisesti ja ii) määrittämään, oliko kysymyksessä olevassa tavarassa vähintään 90 prosenttia rikkoutuneita riisinjyviä.
29. Asiantuntija antoi lausuntonsa lokakuussa 1994. Hän totesi, että rikkoutuneiden riisinjyvien osuus kuudessa hänelle toimitetussa näytteessä oli 59,3–77 prosenttia ja siten huomattavasti alle 90 prosenttia, kuten tullin analyysissä oli katsottu. Hän esitti kuitenkin varauksia sekä analysointimenetelmän että näytteiden edustavuuden osalta. Analysointimenetelmästä hän totesi erityisesti, että oli teknisesti mahdotonta jättää huomiotta kehittymättömät jyvät, sillä ei ole olemassa keinoa näiden jyvien erottamiseksi kehittyneistä jyvistä. Näytteen edustavuuden osalta asiantuntija katsoi, ettei ollut todisteita siitä, että tullin ottamat näytteet olisivat edustava otos tavarasta kokonaisuudessaan. Hän totesi, ettei tilastollista otantaa koskevaa suunnitelmaa ollut laadittu: kunkin kontin näyte oli otettu vain yhdestä kontin sisältämästä noin 800 säkistä, ja tämä säkki oli ollut aivan kontin etualalla. Analyysin tulokset olivat asiantuntijan mukaan päteviä vain kyseisen näytteen itsensä osalta, eikä niiden perusteella voitu määritellä rikkoutuneiden riisinjyvien todellista osuutta koko kontissa.
30. Maaliskuussa 1996 pidetyssä istunnossa Derudder väitti, että tulliviranomainen ei ollut osoittanut, että sen olisi maksettava korkeampaa tullia, että otetut näytteet eivät olleet edustavia, minkä vuoksi ei ollut mahdollista määrittää, oliko rikkoutuneiden riisinjyvien osuus 90 prosenttia koko erästä, tai näin ollen soveltaa kokonaisiin riisinjyviin sovellettavaa tullia, että tuomioistuimen esittämää jaottelua kehittyneisiin ja kehittymättömiin jyviin oli asiantuntijan mukaan teknisesti mahdotonta tehdä ja että tulliviranomaisen analyysejä ei siten voitu käyttää todisteina, joten kyseinen viranomainen ei voinut pitää asiassa sovellettavana tullina kokonaisiin riisinjyviin sovellettavaa tullia.
31. Tulliyksikön johtaja vaati Tribunal d’instancea kumoamaan osittain asiantuntijan lausunnon sillä perusteella, että asiantuntija oli ylittänyt toimeksiantonsa lausumalla seikoista, joista sen lausuntoa ei ollut pyydetty, nimittäin tuomioistuimen esittämien näytteiden ottamista koskevien menetelmien pätevyydestä ja Derudderin läsnä ollessa otettujen näytteiden edustavuudesta.
32. Toukokuussa 1996 Tribunal d’instance kumosi riidanalaisen tullauspäätöksen ja katsoi, että tavaranhaltijan läsnäolo näytteitä otettaessa ei merkitse sitä, että nämä näytteet olisivat edustavia, eikä myöskään estä tavaranhaltijaa myöhemmin riitauttamasta niiden edustavuutta, ja että asiantuntija ei ollut pitänyt näytteitä edustavina.
33. Tulliyksikön johtaja valitti päätöksestä Cour d’appel de Paris’hin vedoten samoihin perusteluihin kuin Tribunal d’instancessa, mutta kyseinen valitustuomioistuin pysytti päätöksen.
34. Cour de cassation, joka käsitteli tulliyksikön johtajan oikeuskysymyksestä tekemää valitusta, on lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksen siitä, onko yhteisön tullikoodeksin 70 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että tavaranhaltija, jonka läsnä ollessa tulliviranomainen on ottanut maahantuoduista tavaroista näytteitä ja joka ei ole tuolloin esittänyt vastaväitteitä, joiden mukaan nämä näytteet eivät olisi edustavia, voi myöhemmin vaatia lisätuontitullien maksamista koskevan päätöksen kumoamista sillä perusteella, että näytteet eivät olleet edustavia.
35. Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Tang, jolle Derudderin oikeudet ovat siirtyneet, Ranskan ja Italian hallitukset sekä komissio. Ranskan hallitus ja komissio olivat edustettuina istunnossa.
Asian tarkastelu
36. Kaikki huomautuksia esittäneet katsovat, että tavaranhaltija, joka oli läsnä näytteitä otettaessa ja joka ei tuolloin esittänyt vastaväitteitä, ei ole menettänyt oikeuttaan myöhemmin riitauttaa kyseisten näytteiden edustavuutta.
37. Tang, jonka tarkastelu rajoittuu yhteisön tullikoodeksiin, näyttää katsovan, että tavaranhaltija on tähän oikeutettu jopa sen jälkeen, kun kyseiset tavarat on luovutettu vapaaseen liikkeeseen ja kulutettu. Ranskan hallitus ja komissio sitä vastoin katsovat, että tavaranhaltijalla on oikeus riitauttaa otettujen näytteiden edustavuus vain niin kauan kuin tavaroista voidaan ottaa lisänäytteitä, kun taas Italian hallituksen mukaan tämä oikeus lakkaa, kun tavaranhaltija hyväksyy tulliviranomaisen kannan.
38. Osapuolten näkemykset jakautuvat etenkin direktiivin 82/57/ETY 11 artiklan sovellettavuuden osalta. Kyseisen artiklan mukaan tavaranhaltija voi pyytää osittain tarkastettujen tavaroiden lisätarkastusta arvioidessaan, etteivät osittaisen tarkastuksen tulokset koske tarkastamatonta osaa tavaroista, ja näin ollen tällaisen tarkastuksen tulosta on (väitteen mukaan) pidettävä pätevänä, jollei tavaranhaltija pyydä lisätarkastusta. Tang väittää, että tullikoodeksin 70 artiklan 1 kohtaa – joka vastaa olennaisesti direktiivin 82/57/ETY 11 artiklaa – sovelletaan ainoastaan tavaroiden osittaiseen tarkastukseen eikä näytteiden ottamiseen. Ranskan hallitus ja komissio sen sijaan katsovat nimenomaisesti ja Italian hallitus näyttää olettavan, että osittainen tarkastus käsittää näytteiden ottamisen.
39. Vaikka lainsäädäntö ei ole täysin selkeä, mielestäni (tullikoodeksin osalta ilmaistu) Tangin näkemys vastaa enemmän direktiivin 82/57/ETY rakennetta. Kyseisen direktiivin 11 artikla sisältyy sen osastoon II, jonka otsikkona on ”Ilmoituksen tutkiminen”. Osasto II jakautuu neljään lukuun, joiden otsikot ovat ”A. Asiakirjojen tutkiminen”, ”B. Tavaroiden tarkastaminen”, ”C. Näytteiden ottaminen” ja ”D. Tulliviranomaisen antama todistus”. Luku B sisältää artiklat 11 ja 12; luku C artiklat 13–17. Kyseinen rakenne viittaa siihen, että tavaroiden tarkastamista ja näytteiden ottamista on haluttu säännellä eri säännöksillä. Osittainen tarkastus ei tämän tulkinnan mukaan kata näytteiden ottamista esimerkiksi pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevista tavaroista, joiden tuontitulli voi vaihdella niiden täsmällisen koostumuksen mukaan. Se tarkoittaa pikemminkin samanlaisista tavaroista muodostuvan erän osan tarkastamista näiden tavaroiden oikean tulliluokituksen määrittämiseksi ja erityisesti sen varmistamiseksi, että tavarat on ilmoitettu asianmukaisesti. Tätä tukee erityisesti 11 artiklan sanamuoto, jossa viitataan ”tavaroihin [, jotka tulliviranomainen] haluaa tarkastaa”.
40. Lainsäädäntö ei kuitenkaan ole yksiselitteinen. Muistettakoon, että direktiivi 82/57/ETY on täytäntöönpanotoimi; sillä pannaan täytäntöön useita direktiivin 79/695/ETY säännöksiä, kuten 9 artiklan 1, 4 ja 5 kohta sekä 10 artiklan 1 kohta. Direktiivin 79/695/ETY 9 artiklan 5 kohdan perusteella on selvää, että näytteiden ottaminen on tavaroiden tarkastamisen erityinen muoto. Tämä vahvistetaan kyseisen direktiivin 10 artiklan 1 kohdassa, jossa ei mainita erikseen näytteitä mutta selvästi oletetaan, että ”tavaroiden tarkastaminen” sisältää kaikenlaisen näytteiden ottamisen.
41. Tullikoodeksi, jolla korvattiin direktiivit 82/57/ETY ja 79/695/ETY, ei myöskään ole yksiselitteinen, ja se voidaan ymmärtää kummalla tavalla tahansa. Toisaalta voidaan väittää, että koska tullikoodeksin 70 artiklassa, toisin kuin 68 ja 69 artiklassa, viitataan pelkästään tarkastamiseen ja erityisesti osittaiseen tarkastamiseen, eikä sekä tarkastamiseen että näytteiden ottamiseen, 70 artiklaa ei sovelleta näytteiden ottamiseen. Toisaalta 68 artiklan b alakohdan ja 69 artiklan 2 kohdan systematiikan ja sanamuodon perusteella voitaisiin väittää, että 70 artiklan 1 kohdassa oleva viittaus ilmoituksessa tarkoitettujen tavaroiden osittaiseen tarkastukseen sisältää näiden tavaroiden näytteiden tarkastamisen.
42. Kyseessä olevan lainsäädännön sanamuodon perusteella ei näin ollen saada tyhjentävää vastausta siihen, voidaanko direktiivin 82/57/ETY 11 artiklaa soveltaa näytteiden ottamiseen. Tässä säännöksessä ei mielestäni kuitenkaan missään tapauksessa ratkaista Cour de cassationin esittämää kysymystä, koska siinä ainoastaan annetaan tavaranhaltijalle oikeus pyytää lisätarkastusta täsmentämättä, miten kauan tämä mahdollisuus on käytettävissä. Vastaus esitettyyn kysymykseen löytyy pikemminkin lainsäädännön systematiikasta ja tavoitteista.
43. Direktiivin 79/659/ETY – joka pannaan täytäntöön direktiivillä 82/57/ETY, kuten edellä on todettu – johdanto-osan perusteella on selvää, että sillä on tarkoitus ”vahvistaa tavaroiden luovuttamista vapaaseen liikkeeseen koskevat yhteiset menettelysäännöt” ja että näiden yhteisten sääntöjen ”on mahdollistettava paitsi tullien, vaikutukseltaan vastaavien maksujen, maatalousmaksujen tai muiden yhteisen maatalouspolitiikan yhteydessä vahvistettujen maksujen asianmukainen soveltaminen, myös kaikkien muiden tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskevien yhteisön säännösten asianmukainen soveltaminen; – – näiden sääntöjen – – on oltava riittävän joustavia mukautuakseen eri olosuhteisiin”.(17)
44. Direktiivillä 82/57/ETY oli tarkoitus ”varmistaa [näiden] yhteisten sääntöjen yhdenmukainen soveltaminen”(18) ja ”ottaa käyttöön yhdenmukaiset käytännön menettelyt – – tavaroiden tarkastamista ja näytteiden ottamista varten”.(19)
45. Näiden tavoitteiden saavuttamista palvelee selkeästi se, että tavaranhaltijalla on oikeus riitauttaa maahantuotujen tavaroiden näyte sillä perusteella, että se ei ole edustava eikä siten johtaisi oikean tullin kantamiseen tavaroista. Lisänäytteen ottaminen tällaisissa olosuhteissa edesauttaa tullien asianmukaista soveltamista. Tältä pohjalta en ymmärrä, miksi tällainen mahdollisuus pitäisi evätä pelkästään sillä perusteella, että tavaranhaltija on ollut läsnä näytteitä otettaessa.
46. Lisäksi oikeus riitauttaa viranomaisten tekemä päätös on yleinen periaate, joka on ymmärrettävä laajasti ja joka on tullien osalta vahvistettu tullikoodeksin 243 artiklan 1 kohdassa.(20) Se on sekä 11 artiklan että muiden säännösten taustalla.
47. On kuitenkin muistettava, että direktiivin 82/57/ETY 15 artiklassa säädetään, että kun tulliviranomainen ottaa näytteitä niiden analysoimista tai yksityiskohtaista tutkimista varten, se antaa yleensä luvan luovuttaa kyseiset tavarat vapaaseen liikkeeseen odottamatta analyysien tai tutkinnan tuloksia. Kun kyseiset tavarat on luovutettu vapaaseen liikkeeseen eivätkä ole enää tulliviranomaisen käytettävissä, tilanne on täysin toinen kuin edellisissä kohdissa. Jos tavaranhaltija voisi siinä tapauksessa riitauttaa otettujen näytteiden edustavuuden, lisänäytteiden ottaminen ei olisi mahdollista, ja tavaranhaltija voisi välttää tulliviranomaisen alkuperäisten näytteiden perusteella vaatimien lisätullien maksamisen. Tämä estäisi tullien asianmukaisen soveltamisen ja olisi siten lainsäädännön tavoitteiden vastaista, kuten Ranskan hallitus ja komissio toteavat.
48. Tästä syystä on yleensä tavaranhaltijan intressissä varmistaa, että alkuperäiset näytteet ovat edustavia, siten että tavarat voidaan luovuttaa vapaaseen liikkeeseen. Jos tulliviranomainen päättää ottaa näytteitä, sen on ilmoitettava siitä tavaranhaltijalle,(21) jonka on annettava tulliviranomaiselle työn helpottamiseksi tarvittava apu.(22) Tavaranhaltija voi siis varmistaa, että alkuperäiset näytteet edustavat erää kokonaisuudessaan.
49. Mielestäni tavaranhaltijan oikeus riitauttaa maahantuotujen tavaroiden erästä otettujen näytteiden edustavuus lakkaa siinä vaiheessa, kun nämä tavarat eivät enää ole käytettävissä lisänäytteiden ottamista varten.
50. Tang vastustaa tätä tulkintaa sillä perusteella, että tavaranhaltija ei voi loogisesti ajatellen vaatia lisätarkastusta ennen kuin näytteiden tarkastuksen tulokset on saatu, ja tuona ajankohtana tavarat on luovutettu vapaaseen liikkeeseen eivätkä ehkä ole enää käytettävissä.
51. Tämä vastaväite ei mielestäni estä esittämääni tulkintaa. Kun näytteet on otettu, tulokset voidaan riitauttaa kahdella perusteella (pääasian oikeudenkäynnissä on itse asiassa kyse molemmista, mutta vain toinen mainitaan ennakkoratkaisukysymyksessä).
52. Ensinnäkin tavaranhaltija voi olla tyytymätön näytteiden analysointimenetelmään. On selvää, ettei se voi ottaa kantaa tähän menetelmään ennen kuin analyysi on saatu valmiiksi ja tulokset ovat tiedossa. Kuitenkin tässä tapauksessa on yleensä vielä mahdollista tehdä lisätarkastus jopa sen jälkeen, kun kyseinen tavaraerä on luovutettu vapaaseen liikkeeseen: direktiivin 82/57/ETY 17 artiklan(23) mukaan tulliviranomaisen on i) säilytettävä näytteet (jollei niitä ole tuhottu analyysissä), kunnes tavaranhaltija ei voi analyysin tulosten perusteella enää turvautua oikeussuojakeinoihin viranomaisen päätöstä vastaan, ja ii) palautettava ne tavaranhaltijalle tämän jälkeen. Näin ollen analyysin toistamisen pitäisi periaatteessa olla mahdollista.
53. Toiseksi tavaranhaltija saattaa olla tyytymätön näytteiden edustavuuteen. Tässä tapauksessa, kuten edellä on todettu, lainsäädännön yleistä tavoitetta ei saavutettaisi, jos tavaranhaltijalla olisi oikeus riitauttaa näytteiden edustavuus vielä silloin, kun tavarat eivät enää ole käytettävissä lisänäytteiden ottamista varten.
54. Kun kyseiset tavarat on luovutettu vapaaseen liikkeeseen, ne eivät välttämättä – tai edes yleensä – ole tällä tavoin käytettävissä. Direktiivin 79/695/ETY 13 artiklan 3 kohdassa säädetään, että ”tavaroita ei saa siirtää siitä, missä ne ovat, eikä käsitellä millään tavoin ilman tulliviranomaisten lupaa”(24) ennen kuin ne on luovutettu vapaaseen liikkeeseen. Näin ollen lisänäytteitä voidaan tuohon ajankohtaan asti ottaa varmana siitä, että käytettävissä olevat tavarat ovat niitä, jotka on alun perin tuotu maahan ja joista on otettu näytteitä.
55. Kun tavarat on luovutettu vapaaseen liikkeeseen, ne kuitenkin lakkaavat kuulumasta tulliviranomaisten valvonnan alaisuuteen. Tavaranhaltija voi väittää, että koko maahantuotu tavaraerä pysyy koskemattomana; sen on kuitenkin voitava näyttää tämä toteen, jos se haluaa riitauttaa aiemmin otettujen näytteiden edustavuuden. Jos se kykenee kiistatta osoittamaan, että koko vapaaseen liikkeeseen luovutettu tavaraerä on todellisuudessa säilynyt koskemattomana ja olennaisesti muuttumattomana tavaroiden myöhemmästä käsittelystä, kuljetuksesta tai varastoinnista huolimatta, en näe esteitä sille, etteikö tavaranhaltija voisi riitauttaa tällaisten näytteiden edustavuuden. Huomattakoon, että direktiivin 79/695/ETY 10 artiklan 2 kohdassa viitataan ”sen jäsenvaltion, jossa tavarat on luovutettu vapaaseen liikkeeseen, toimivaltaisten viranomaisten toteuttamaan jälkitarkastukseen”.(25)
56. Silloin kun tavaranhaltija ei kuitenkaan kykene tällä tavoin osoittamaan, mistä tavaroista on kyse, ja niiden tilaa, tai vielä suuremmalla syyllä silloin kun pilaantuvat tavarat, kuten tässä asiassa kyseessä oleva riisi, on tällä välin luovutettu vapaaseen liikkeeseen ja kulutettu, ei ole mitenkään enää mahdollista ottaa lisänäytteitä eikä tavaranhaltijalla voi enää olla oikeutta riitauttaa alkuperäisiä näytteitä sillä perusteella, että ne eivät ole edustavia.
57. Katson näin ollen, että tavaranhaltija, jonka läsnä ollessa tulliviranomainen on ottanut maahantuoduista tavaroista näytteitä ja joka ei tuolloin ole esittänyt vastaväitteitä, joiden mukaan nämä näytteet eivät olisi edustavia, ei ole tietyistä tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevien menettelyjen yhdenmukaistamisesta annettujen direktiivien 79/695/ETY ja 82/57/ETY tai yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 perusteella menettänyt oikeutta myöhemmin riitauttaa näytteen edustavuutta edellyttäen, että koko tavaraerä on edelleen käytettävissä lisänäytteen ottamista varten eikä tavaroiden tilaa ole tällä välin voitu mitenkään muuttaa.
58. On vielä paikallaan mainita komission esittämät huomautukset direktiivin 82/57/ETY 11 artiklan täytäntöönpanon puuttumisesta. Se väittää, että koska direktiiveillä ei voi olla horisontaalista välitöntä oikeusvaikutusta, tulliviranomainen ei voi suoraan vedota kyseiseen säännökseen tavaranhaltijaa vastaan, jos sitä ei ole pantu täytäntöön kansallisessa oikeusjärjestyksessä. Tulliviranomainen ei näytä vedonneen pääasian oikeudenkäynnissä mihinkään kansallisen oikeuden säännökseen, mikä viittaisi siihen, että direktiiviä ei ole pantu täytäntöön. Myöskään ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ei mainitse yhtäkään kansallisen oikeuden säännöstä ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa päätöksessään. Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan tavaranhaltija ei voi riitauttaa maahantuoduista tavaroista otettujen näytteiden edustavuutta enää sen jälkeen, kun tavaroista ei voida enää ottaa näytteitä eikä niitä voida tarkastaa, olisi kuitenkin komission mielestä direktiivin 82/57/ETY 11 artiklan sanamuodon ja tavoitteen mukainen.
59. Vastauksena kyseiseen huomautukseen Ranskan hallitus mainitsi istunnossa nähtävästi vuodelta 1948 olevan tullikoodeksinsa 101 §:n, jonka vuoksi se pitää 11 artiklan täytäntöönpanoa tarpeettomana. Kyseinen 101 § kuuluu seuraavasti:
”1. Yksityiskohtaisen ilmoituksen tekemisen jälkeen tulliviranomainen voi aiheelliseksi katsoessaan tarkastaa ilmoitetut tavarat kokonaan tai osittain.
2. Riidanalaisessa tapauksessa tavaranhaltijalla on oikeus kiistää osittaisen tarkastuksen tulokset ja vaatia, että ilmoituksen sisältämä riidanalainen tieto tarkastetaan kokonaan.”
60. Ei ole selvää, että kyseistä säännöstä voitaisiin pitää 11 artiklan asianmukaisena täytäntöönpanona. Sillä ei kuitenkaan ole mielestäni juurikaan merkitystä, sillä näkemykseni mukaan 11 artikla ei ole relevantti ja vastaus ennakkoratkaisukysymykseen pitäisi joka tapauksessa antaa pikemminkin yhteisön lainsäädännön systematiikan ja tavoitteiden kuin sen sanamuodon perusteella. Komission yleinen kanta on kuitenkin järkeenkäypä: kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan tavaranhaltija voi riitauttaa näytteiden edustavuuden, olisi yhteensopiva yhteisön lainsäädännön systematiikan ja tavoitteiden kanssa edellyttäen, että tavarat ovat käytettävissä lisänäytteiden ottamista varten ja että silloin, kun tavarat on tällä välin luovutettu vapaaseen liikkeeseen, voidaan osoittaa, että koko erä on siitä lähtien säilynyt koskemattomana.
Ratkaisuehdotus
61. Tämän vuoksi katson, että Cour de cassationin esittämään kysymykseen on vastattava seuraavasti:
Tavaranhaltija, jonka läsnä ollessa tulliviranomainen on ottanut maahantuoduista tavaroista näytteitä ja joka ei tuolloin ole esittänyt vastaväitteitä, joiden mukaan nämä näytteet eivät olisi edustavia, ei ole tietyistä tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevien menettelyjen yhdenmukaistamisesta annettujen direktiivien 79/695/ETY ja 82/57/ETY tai yhteisön tullikoodeksista annetun asetuksen N:o 2913/92 perusteella menettänyt oikeutta myöhemmin riitauttaa näytteen edustavuutta edellyttäen, että koko tavaraerä on edelleen käytettävissä lisänäytteen ottamista varten eikä tavaroiden tilaa ole tällä välin voitu mitenkään muuttaa.
(1) .
(2)
–	Yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302, s. 1).
(3)
–	Tulli-ilmoituksen tekevä osapuoli; ks. aiemman terminologian osalta jäljempänä 4 kohta.
(4)
–	Asetuksen N:o 2913/92 253 artiklassa säädetään, että sitä sovelletaan 1.1.1994 lähtien.
(5)
–	Tietyistä tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevien menettelyjen yhdenmukaistamisesta 24.7.1979 annettu direktiivi (EYVL L 205, s. 19).
(6)
–	Tietyistä tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevien menettelyjen yhdenmukaistamisesta annetun neuvoston direktiivin 79/695/ETY soveltamista koskevista säännöksistä 17.12.1981 annettu direktiivi (EYVL 1982, L 28, s. 38).
(7)
– Tässä ja jäljempänä ratkaisuehdotuksessa esitetyt lainaukset direktiivistä on suomennettu yhteisöjen tuomioistuimessa, koska EYVL:ssä ei ole julkaistu suomenkielistä tekstiä.
(8)
–	Ks. direktiivin 79/695/ETY 26 artiklan 1 kohta ja direktiivin 82/57/ETY johdanto-osan toinen viittauskappale.
(9)
– Tässä ja jäljempänä ratkaisuehdotuksessa esitetyt lainaukset direktiivistä on suomennettu yhteisöjen tuomioistuimessa, koska EYVL:ssä ei ole julkaistu suomenkielistä tekstiä.
(10)
–	2.7.1993 annettu komission asetus (EYVL L 253, s. 1).
(11)
–	Riisin yhteisestä markkinajärjestelystä 21 päivänä kesäkuuta 1976 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1418/76 (EYVL L 166, s. 1).
(12)
–	Ks. tullien rakennetta koskevan yhteenvedon osalta asia C-159/88, Van Sillevoldt ym. (Kok. 1990, s. I-2215, 4 kohta).
(13)
–	Asetuksen N:o 1418/76 liitteessä A olevan 2 kohdan c alakohdan i alakohta.
(14)
–	Mainittu edellä alaviitteessä 10.
(15)
–	Viljan, riisin ja rikkoutuneiden riisinjyvien sekoituksiin sovellettavista tuontimaksuista 29 päivänä lokakuuta 1975 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2729/75 (EYVL L 281, s. 18). Asetuksen N:o 2729/95 käsitteet tuontimaksu ja tuontimaksut korvattiin 1.7.1995 lukien käsitteillä tulli ja tullit maatalousalalla Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa tehtyjen sopimusten täytäntöönpanemiseksi tarvittavista mukautuksista ja siirtymäjärjestelyistä 22 päivänä joulukuuta 1994 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 3290/94 (EYVL L 349, s. 105).
(16)
–	Tässä ratkaisuehdotuksessa esitettyjen viittausten Derudderiin katsotaan sisältävän sen edustajan, jollei asiayhteydestä selvästi muuta ilmene.
(17)
–	Yhdeksäs ja kymmenes perustelukappale.
(18)
–	Direktiivin 79/695/ETY johdanto-osan viimeinen perustelukappale.
(19)
–	Direktiivin 82/57/ETY neljäs perustelukappale.
(20)
–	Ks. edellä 17 kohta.
(21)
–	Direktiivin 82/57/ETY 13 artiklan 1 kohta, joka on esitetty edellä 9 kohdassa, ja asetuksen N:o 2454/93
242 artiklan 1 kohta, joka on esitetty edellä 20 kohdassa.
(22)
–	Direktiivin 82/57/ETY 14 artiklan 1 kohta, joka on esitetty edellä 10 kohdassa, ja asetuksen N:o 2454/93
243 artiklan 1 kohta, joka on esitetty edellä 21 kohdassa.
(23)
–	Ks. asetuksen N:o 2454/93 246 artiklan 1 kohta.
(24)
–	Ks. tullikoodeksin 37 artikla.
(25)
–	Ks. tullikoodeksin 78 artikla.