61963J0053
DOMSTOLENS DOM
AF 5. DECEMBER 1963
Lemmerz-Werke GmbH m.fl.
mod Den Høje Myndighed for Det europæiske Kul- og Stålfællesskab
Forenede sager 53 og 54/63
Processprog: Tysk
Angående:
1.
Annullation af visse dele af sagsøgtes beslutning nr. 7/63 af 3. april 1963 (ABl. af 6. 4. 1963, s. 1091 ff; findes ikke på dansk),
2.
annullation af visse dele af opfordringerne af 8. april 1963 til sagsøgerne om betaling af bidrag til udligningsordningen for imponeret skrot.
Domskonklusion :
1.
Søgsmålene afvises fra realitetsbehandling.
2.
Sagsøgte bærer sine egne omkostninger og 3/4 af sagsøgernes, mens sagsøgerne bærer 1/4 af deres egne omkostninger.
Generaladvokatens forslag til afgørelse:
at de anlagte søgsmål ganske vist ikke kan antages til realitetsbehandling, men at Den Høje Myndighed i henhold til procesreglementets artikel 69. stk. 3 bor idommes sagsomkostningerne.
Sammendrag
1.
Institutionernes retsakter — Den Høje Myndigheds beslutninger — bestemmende faktorer
(EKSF-traktaten, artikel 14)
2.
Institutionernes retsakter — Den Høje Myndigheds beslutninger — fortolkning — betydningen af erklæringer fra tjenestemænd
3.
Sagsomkostninger — ingen udtrykkelige påstande — følger
(Procesreglementet, artikel 69, stk. 2)
1.
a)
En retsakt, som opfylder de grundbetingelser, der er knyttet til begrebet beslutning, som forstået i traktaten, bevarer denne karakter, selv om er uvæsentligt formkrav, der er fastsat af Den Høje Myndighed som kendetegn for beslutningerne, ikke er opfyldt.
b)
En beslutning skal fremstå som en kollegial retsakt fra Den Høje Myndighed, der skal fremkalde retsvirkninger, skal være afslutningen på Den Høje Myndigheds interne behandling, hvorved denne træffer endelig afgørelse, og skal fremstå i en form, som gør det muligt at identificere den pågældende retsakt som en beslutning.
En retsakt, der navnlig ikke fremstår som værende drøftet og udstedt af Den Høje Myndighed, og som ikke er bekræftet ved en underskrift fra en af dens medlemmer, kan ikke anses som en beslutning.
2.
Erklæringer fra Den Høje Myndigheds tjenestemænd kan navnlig ikke have betydning for fortolkningen af beslutninger truffet af denne, hvis denne fortolkning, når der ses bort fra de nævnte erklæringer, fører til et entydigt resultat.
3.
Når der ikke er nedlagt påstand om, at den tabende part skal idømmes sagsomkostningerne, kan denne part ikke dømmes til at godtgøre den vindende part dennes udgifter.