62007CC0566
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
J. KOKOTT
fremsat den 12. marts 2009 (
1
)
Sag C-566/07
Staatssecretaris van Financiën
mod
Stadeco BV
»Sjette momsdirektiv — artikel 21, stk. 1, litra c) — afgift skyldig, udelukkende fordi den er anført på fakturaen — berigtigelse af en urigtigt faktureret afgift — ugrundet berigelse«
I — Indledning
1.
Hoge Raad der Nederlanden har anmodet Domstolen om en besvarelse af to spørgsmål om fortolkningen af sjette momsdirektiv (
2
). Med det ene spørgsmål ønskes oplyst, om en afgiftspligtig er betalingspligtig for merværdiafgift (herefter »moms«), som han har anført på en faktura, skønt den i fakturaen angivne levering faktisk ikke var afgiftsbelagt på det sted, hvor fakturaudstederens hjemsted er beliggende. Hertil knytter sig det yderligere spørgsmål, om tilbagebetalingen af afgiften i givet fald kan betinges af, at den fejlbehæftede faktura erstattes af en berigtiget faktura.
2.
Dette har de nederlandske afgiftsmyndigheder stillet krav om i hovedsagen. Den tilgrundliggende nationale lovgivning tilsigter at forhindre, at modtageren af fakturaen fradrager den deri fejlagtigt anførte afgift som indgående afgift, skønt udstederen af fakturaen ikke har betalt afgiften eller har fået den tilbage. Imidlertid foreligger denne fare faktisk ikke i det konkrete tilfælde, da modtageren af ydelsen var et offentligt organ, som ikke havde ret til fradrag for indgående moms. Følgelig rejser spørgsmålet sig, om anvendelsen af den omtvistede lovgivning i et sådant tilfælde går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
II — Retsforskrifter
A — Fællesskabsbestemmelser
3.
Sjette direktivs artikel 21, som affattet ved direktivets artikel 28g (
3
), har uddragsvis følgende ordlyd:
»Merværdiafgiften påhviler:
1.
ved indenlandsk virksomhed
[…]
c)
enhver person, som anfører merværdiafgiften på en faktura eller et dokument, der tjener som faktura […]«
B — De nationale bestemmelser
4.
Det følger af artikel 37 i Wet op de Omzetbelasting 1968 (lov om omsætningsafgift af 1968), at enhver som [i en faktura] — uanset på hvilken måde — anfører et momsbeløb, som vedkommende ikke er pligtig at betale i medfør af andre bestemmelser end denne artikel, bliver forpligtet til at betale nævnte moms, i det øjeblik fakturaen bliver udstedt, og til at give oplysning herom i sin momsangivelse.
III — Sagens faktiske omstændigheder, de præjudicielle spørgsmål og retsforhandlingerne
5.
Stadeco BV udlejer messestande, som selskabet også opbygger og afmonterer på stedet. I perioden 1993-1995 leverede selskabet sådanne ydelser til Economische Voorlichtingsdienst (det økonomiske informationskontor, herefter »EVD«), der er en del af det nederlandske finansministerium; på messer og udstillinger i Tyskland og i tredjelande. Selskabet fakturerede EVD herfor med angivelse af momsens størrelse og betalte afgiften. EVD anvendte udelukkende de tjenester, som Stadeco leverede, til brug for virksomhed, der ikke giver EVD — som en del af et offentligt organ — ret til fradrag for indgående afgift.
6.
Afgiftsmyndighederne oplyste Stadeco om, at selskabet ikke var afgiftspligtigt i Nederlandene for disse tjenesteydelser, eftersom tjenesteydelserne ikke var blevet leveret i Nederlandene. Stadeco anmodede derfor i 1996 om tilbagebetaling af afgiften, i alt 230314 NLG (104512 EUR). Afgiftsmyndighederne anmodede Stadeco om at udfærdige en kreditfaktura til EVD vedrørende det tilbagesøgte beløb og om at sende en kopi heraf til afgiftsmyndighederne. Ved afgørelse af 7. februar 1997 blev Stadeco derefter ydet den tilbagebetaling, hvorom selskabet havde anmodet.
7.
Ved en kontrol i 2000 blev det fastslået, at Stadeco ikke havde tilsendt EVD nogen kreditfaktura og heller ikke havde tilbagebetalt beløbet. Afgiftsmyndighederne traf derfor en beslutning om efteropkrævning, som Stadeco imidlertid med succes anfægtede for Gerechtshof te ’s-Gravenhage.
8.
Afgiftsmyndigheden ankede denne afgørelse til Hoge Raad, som ved kendelse af 30. november 2007 har anmodet Domstolen om at træffe præjudiciel afgørelse vedrørende følgende spørgsmål:
»1)
Skal sjette direktivs artikel 21, nr. 1, litra c), fortolkes således, at der ikke opstår momspligt i den medlemsstat, hvor udstederen af en faktura har bopæl eller er hjemmehørende, hvis udstederen anfører moms på fakturaen i relation til virksomhed, som i overensstemmelse med den fælles momsordning skal anses for udført i en anden medlemsstat eller i et tredjeland?
2)
Hvis dette spørgsmål besvares benægtende: Har medlemsstaterne — når en faktura som omhandlet i sjette direktivs artikel 21, nr. 1, litra c), er udstedt til en aftager af tjenesteydelser, som ikke havde ret til momsfradrag (og hvor der følgelig ikke opstår nogen risiko for tab af afgiftsindtægter) — da ret til at betinge tilbagebetaling af den fejlagtigt fakturerede moms, der er skyldig i medfør af nævnte bestemmelse, af, at den afgiftspligtige person tilsender sin kunde en ny faktura, hvorpå der ikke er anført moms?«
9.
I sagen for Domstolen har den græske, den tyske, den italienske og den nederlandske regering samt Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber afgivet skriftlige og mundtlige indlæg. Stadeco har kun udtalt sig under den mundtlige forhandling.
IV — Retlig bedømmelse
A — Om det første præjudicielle spørgsmål
10.
Med første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om sjette direktivs artikel 21, nr. 1, litra c), skal fortolkes således, at en person, der udsteder en faktura, også skal betale en medlemsstats moms, der er anført på fakturaen, i denne stat, når leveringen faktisk ikke var afgiftspligtig dér.
11.
Det skal indledningsvis bemærkes, at denne bestemmelse finder anvendelse i et tilfælde som det foreliggende, hvor en ydelse er leveret i en anden medlemsstat.
12.
Artikel 21, nr. 1, bestemmer, hvem der inden for Fællesskabet er betalingspligtige. Dermed omfatter bestemmelsen ikke blot indenlandske transaktioner, således som det synes at fremgå af den nederlandske affattelse (binnenlands verkeer) (
4
). De andre sprogversioner tydeliggør derimod, at bestemmelsen sigter på transaktioner, der foretages inden for Fællesskabet (
5
). Dette fremgår også af den systematiske sammenhæng. Transaktioner inden for Fællesskabet i henhold til nr. 1 står nemlig i modsætning til den i nr. 4 omhandlede indførsel i Fællesskabet. Den tvetydige henvisning til indenlandsk virksomhed er desuden bortfaldet i den nye affattelse i artikel 203 i direktiv 2006/112/EF (
6
).
13.
Desuden lagde Domstolen i Reetsma-dommen (
7
), der vedrørte en lignende sag, til grund, at artikel 21, nr. 1, litra c), fandt anvendelse. Den sag vedrørte også spørgsmålet, om udstederen af en faktura hæftede for den angivne afgift, hvilken afgift faktisk skulle betales af modtageren af ydelsen i en anden medlemsstat. I sidste ende strandede anvendelsen af bestemmelsen imidlertid på, at det ikke var udstederen, der gjorde krav på berigtigelse af afgiften, men derimod modtageren.
14.
Under alle omstændigheder begrunder artikel 21, nr. 1, litra c), kun, at der foreligger en afgiftsskyld over for den stat, hvis moms er anført på fakturaen. Hvilken moms det herved drejer sig om, må fastslås ved fortolkning af fakturaen, når der ikke er nogen udtrykkelig angivelse heraf. Vigtige indicier kunne for så vidt være afgiftssatsen, valutaen for det fakturerede beløb, fakturaudstederens og -modtagerens hjemsted og stedet for de fakturerede ydelser, for så vidt som disse oplysninger fremgår af fakturaen. Denne indskrænkende fortolkning er påbudt for at udelukke, at flere medlemsstater på grundlag af den samme faktura gør krav på at kunne opkræve afgiften.
15.
Efter ordlyden af sjette direktivs artikel 21, nr. 1, litra c), påhviler momsen en person, udelukkende fordi vedkommende har anført afgiften på en faktura (
8
).
16.
Spørgsmålet er, om denne formelle omstændighed faktisk er tilstrækkelig til at opkræve afgiften, eller om der desuden skal foreligge en afgiftspligtig transaktion som omhandlet i sjette direktivs artikel 5-7 eller 28a i den stat, hvis moms er anført på fakturaen. I sidstnævnte tilfælde kan tilbagebetalingen også fordres uden en forudgående berigtigelse af fakturaen, når den bagvedliggende transaktion viser sig ikke at være afgiftspligtig i den pågældende stat.
17.
Indholdet af og formålet med artikel 21, nr. 1, litra c), taler imidlertid imod, at afgiftsskylden som omhandlet i denne bestemmelse gøres afhængig af den yderligere betingelse, at der også faktisk ligger en afgiftspligtig transaktion til grund for den anførte afgift i den pågældende stat.
18.
Bestemmelsen skal udelukke risikoen for tab af afgiftsindtægter, ved at fakturaen anvendes til fradrag af indgående afgift (
9
). Ved at anføre momsen på en faktura giver udstederen nemlig indtryk af at have foretaget en afgiftspligtig transaktion og af at have betalt eller at ville betale momsen. Ifølge artikel 21, nr. 1, litra c), skal udstederen af fakturaen derfor også betale den anførte afgift. Det er nemlig i medfør af sjette direktivs artikel 18, stk. 1, litra b), tilstrækkeligt for at foretage fradrag for indgående afgift, at den afgiftspligtige modtager er i besiddelse af en faktura, der i overensstemmelse med direktivets artikel 22, stk. 3, indeholder en angivelse af momsen. Artikel 21, nr. 1, litra c), sikrer herved, at der ikke fradrages nogen indgående afgift, som faktisk ikke er indbetalt.
19.
Domstolen har i Genius Holding-dommen (
10
) uden videre afvist et krav på fradrag for indgående afgift, når den afgift, der er anført på fakturaen, ikke havde sammenhæng med en levering af goder eller tjenesteydelser. Det er imidlertid ikke altid sikkert, at afgiftsmyndighederne får kendskab til denne omstændighed. Derudover kan fradraget for indgående afgift allerede være sikret, inden det bliver tydeligt, at den levering, der er angivet på fakturaen, ikke eller ikke i det angivne omfang var afgiftspligtig. Derfor skal udstederen af fakturaen indestå for betalingen af den anførte afgift, så længe fakturaen ikke er berigtiget, og risikoen for tab af afgiftsindtægter ikke er fjernet (
11
).
20.
Afgiftsskylden i henhold til artikel 21, nr. 1, litra c), bortfalder ikke, blot fordi modtageren af fakturaen ikke er berettiget til fradrag for indgående afgift. Som den tyske regering nemlig med rette har anført, fremgår det ikke af selve fakturaen, om modtageren er berettiget til at fradrage indgående afgift.
21.
Det første præjudicielle spørgsmål bør derfor besvares med, at sjette direktivs artikel 21, nr. 1, litra c), skal fortolkes således, at en person, der udsteder en faktura, også skal betale en medlemsstats moms, der er anført på fakturaen, i denne stat, når leveringen faktisk ikke var afgiftspligtig dér.
B — Om det andet præjudicielle spørgsmål
22.
Med det andet præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om tilbagebetaling af en afgift, der fejlagtigt er anført på en faktura, kan betinges af, at den afgiftspligtige erstatter fakturaen med en berigtiget faktura.
23.
Det skal herved fastslås, at sjette direktiv ikke indeholder nogen bestemmelser om berigtigelse af en faktura, hvorpå der fejlagtigt er anført en stats moms, selv om der i denne stat faktisk ikke er foretaget nogen afgiftspligtig transaktion. Følgelig påhviler det medlemsstaterne at sikre momsens neutralitet, idet de i deres interne retsorden skal give mulighed for berigtigelse af en urigtig faktureret afgift (
12
).
24.
Domstolen har herved i dommen i sagen Schmeink & Cofreth og Strobel (
13
) udtalt, at de foranstaltninger, medlemsstaterne kan træffe i medfør af sjette direktivs artikel 22, stk. 8, for at sikre en korrekt opkrævning af afgiften og undgå svig, ikke må gå ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål. Disse foranstaltninger må derfor ikke anvendes på en sådan måde, at de anfægter princippet om momsens neutralitet, som er et grundlæggende princip i det fælles momssystem. Det må herved fastslås, at kravet om, at udstederen af fakturaen beviser sin gode tro, når han rettidigt fuldstændigt har afværget risikoen for tab af afgiftsindtægter, ikke er nødvendigt for at sikre opkrævningen af momsen og hindre afgiftssvig (
14
).
25.
Denne udtalelse kan fortolkes således, at nationale bestemmelser i et tilfælde som det foreliggende, hvor der ikke foreligger nogen risiko for tab af afgiftsindtægter, ikke må opstille yderligere betingelser for tilbagebetaling af afgiften. Da EVD, der er modtageren af fakturaen, ikke er berettiget til at fradrage den derpå fejlagtigt anførte nederlandske indgående afgift, består der i dette konkrete tilfælde ingen risiko for afgiftsindtægterne i Nederlandene.
26.
Jeg er dog ikke af den opfattelse, at Domstolen ville fastsætte så snævre grænser for medlemsstaterne. De nationale lovgivere har snarere et vidt skøn ved udfærdigelsen af bestemmelserne om berigtigelse og tilbagebetaling af afgift, der fejlagtigt er anført på en faktura. Medlemsstaterne skal under alle omstændigheder overholde ækvivalens- og effektivitetsprincippet (
15
) og de almindelige retsgrundsætninger, herunder særligt proportionalitetsprincippet (
16
).
27.
En indenlandsk bestemmelse, der generelt foreskriver, at en urigtig faktura skal erstattes af en berigtiget faktura, forekommer således ikke at være uforholdsmæssig. Dette påbud er normalt et egnet middel til at udelukke et uberettiget fradrag for indgående afgift ved hjælp af den oprindelige faktura. Det letter forvaltningen, når afgiftsmyndighederne ikke i hvert enkelt tilfælde skal undersøge, om modtageren af en faktura muligvis ikke er berettiget til fradrag for indgående afgift, således at der ikke er risiko for tab af afgiftsindtægter.
28.
Det skal herved tages i betragtning, at afgiftspligtige ved udstedelse af en fejlbehæftet faktura selv er skyld i tilbagebetalingsprocessen, og at ombytningen af fakturaen under normale omstændigheder ikke gør tilbagebetalingskravet uforholdsmæssigt vanskeligt. Måske vil proportionalitetsprincippet, når ombytning af en faktura i enkelttilfælde er umulig, f.eks. fordi fakturaen er forsvundet, og det er udelukket at anvende den til at gøre fradrag gældende for indgående afgift, kunne være til hinder for, at tilbagebetaling afslås på grund af manglende ombytning af fakturaen.
29.
Domstolens udtalelse i Collée-dommen (
17
) er ikke til hinder herfor: »[A]t en national foranstaltning, som i det væsentlige gør retten til momsfritagelse af en levering inden for Fællesskabet betinget af formelle krav uden hensyntagen til de materielle betingelser og navnlig uden efterprøvelse af, om disse materielle betingelser er opfyldt, går ud over, hvad der er nødvendigt for at sikre en korrekt opkrævning af afgiften.« Til forskel fra bestemmelsen om afgiftspålæggelse af erhvervelser inden for Fællesskabet og afgiftsfritagelse for levering inden for Fællesskabet afhænger afgiftsskylden efter sjette direktivs artikel 21, nr. 1, litra c), netop ikke af en transaktions materielle afgiftspligtighed, men er udelukkende knyttet til det formelle kriterium om, at afgiften er anført på en faktura.
30.
Desuden er fællesskabsretten ikke til hinder for, at et nationalt retssystem nægter tilbagebetaling af afgifter opkrævet med urette, såfremt dette måtte føre til en ugrundet berigelse (
18
). Heraf følger også, at der til tilbagebetaling kan knyttes et pålæg, som modvirker en ugrundet berigelse for udstederen af fakturaen.
31.
Såfremt der på fakturaen oprindeligt er anført et momsbeløb, som faktisk ikke skulle betales eller ikke skulle betales med det angivne beløb, har modtageren med forbehold af særlige aftaler nemlig et civilretligt krav på tilbagebetaling af det for så vidt med urette betalte beløb (
19
). Da tilbagebetaling af afgiften til udstederen af fakturaen efter de indenlandske bestemmelser betinges af, at udstederen ombytter eller på egnet vis korrigerer fakturaen, sikrer bestemmelserne, at modtageren får de informationer, der er nødvendige for at kunne gøre krav på tilbagebetaling.
32.
Der skal her ikke tages stilling til spørgsmålet, om medlemsstaterne derudover kan forlange, at udstederen af en faktura faktisk tilbagebetaler det beløb, der med urette er opkrævet som moms, til sin aftalepartner. Det fremgår ganske vist af den nederlandske regerings indlæg, at de nederlandske afgiftsmyndigheder kræver dette, men den forelæggende ret har imidlertid ikke stillet spørgsmål om lovligheden af en sådan yderligere betingelse (
20
).
33.
Endelig skal der henvises til, at fællesskabsretten ikke indeholder nogen specifikke bestemmelser om berigtigelse af afgiften i tilfælde af, at en levering ikke er afgiftspligtig i den stat, hvis moms er anført på en faktura, men derimod i en anden medlemsstat eller i et tredjeland.
34.
Sjette direktiv pålægger særligt ikke førstnævnte medlemsstat kun at tilbagebetale afgiften på betingelse af, at den anden medlemsstats afgift er anført på den ombyttede faktura, således som den italienske regering har gjort gældende. Herfor ville førstnævnte stat nemlig skulle afgøre, om og i hvilket omfang udstederen af fakturaen skal betale afgiften i den anden medlemsstat. Det er imidlertid ikke uden videre muligt for den stat, hvis moms skal tilbagebetales, at foretage denne afgørelse. Det kunne f.eks. være, at det ikke var den person, der leverede ydelsen, der var betalingspligtig i den anden stat, men derimod modtageren i medfør af artikel 21, nr. 1, litra b). Desuden kunne det være, at en ikke-harmoniseret fritagelse eller en nedsat afgiftssats fandt anvendelse i den anden stat.
35.
Desuagtet er udstederen imidlertid i medfør af sjette direktivs artikel 22, stk. 3, sammenholdt med de tilsvarende indenlandske gennemførelsesbestemmelser i den medlemsstat, hvor ydelserne faktisk er afgiftspligtige, forpligtet til i den korrigerede faktura at anføre den afgift, som han i givet fald skal betale i denne stat.
36.
Det andet spørgsmål bør derfor besvares med, at fællesskabsretten ikke er til hinder for, at medlemsstaten betinger tilbagebetaling af den fejlagtigt fakturerede afgift, der derfor er skyldig i medfør af sjette direktivs artikel 21, nr. 1, litra c), af, at den afgiftspligtige person tilsender sin kunde en ny faktura, hvori der ikke er anført moms. Dette gælder også, når modtageren af fakturaen ikke har ret til fradrag for indgående moms.
V — Forslag til afgørelse
37.
Som følge af ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare de præjudicielle spørgsmål således:
»1)
Artikel 21, nr. 1, litra c), i sjette direktiv 77/388/EØF, som affattet ved direktiv 91/680/EØF, skal fortolkes således, at en person, der udsteder en faktura, også skal betale en medlemsstats merværdiafgift, der er anført på fakturaen, i denne stat, når leveringen faktisk ikke var afgiftspligtig dér.
2)
Fællesskabsretten ikke er til hinder for, at medlemsstaten betinger tilbagebetaling af den fejlagtigt fakturerede afgift, der derfor er skyldig i medfør af sjette direktivs artikel 21, nr. 1, litra c), af, at den afgiftspligtige person tilsender sin kunde en ny faktura, hvorpå der ikke er anført moms. Dette gælder også, når modtageren af fakturaen ikke har ret til fradrag for indgående afgift.«
(
1
) – Originalsprog: tysk.
(
2
) – Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1), der med virkning fra den er erstattet af Rådets direktiv 2006/112/EF af om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).
(
3
) – Som affattet ved Rådets direktiv 91/680/EØF af 16.12.1991 om tilføjelse til det fælles merværdiafgiftssystem og om ændring, med henblik på afskaffelse af de fiskale grænser, af direktiv 77/388/EØF (EFT L 376, s. 1). Ved Rådets direktiv 2000/65/EF af om ændring af direktiv 77/388/EØF for så vidt angår bestemmelse af betalingspligten for merværdiafgiften (EFT L 269, s. 44), der i tidsmæssig henseende ikke finder anvendelse på de faktiske omstændigheder i hovedsagen, blev litra c) uden nogen indholdsmæssig ændring til litra d). Nu findes den pågældende bestemmelse i artikel 203 i direktiv 2006/112.
(
4
) – Jf. hertil bemærkningerne i nr. 5.2-5.8 i Advocaat-General W. de Wits forslag til afgørelse af 29.6.2007, der udgør en del af Hoge Raads forelæggelsesafgørelse.
(
5
) – Jf. bl.a. FR: régime interne; IT: regime interno; EN: internal system; ES: régimen interior.
(
6
) – Nævnt ovenfor i fodnote 2.
(
7
) – Dom af 15.3.2007, sag C-35/05, Reemtsma Cigarettenfabriken, Sml. I, s. 2425.
(
8
) – Jf. dom af 13.12.1989, sag C-342/87, Genius Holding, Sml. I, s. 4227, præmis 19, af, sag C-454/98, Schmeink & Cofreth og Strobel, Sml. I, s. 6973, præmis 53, og af, forenede sager C-78/02 — C-80/02, Karageorgou m.fl., Sml. I, s. 13295, præmis 50, samt Reemtsma Cigarettenfabriken-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 7, præmis 23.
(
9
) – Jf. i denne retning Kommissionens forslag af 29.6.1973 til Rådets sjette direktiv om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, Bulletin for De Europæiske Fællesskaber, Supplement 11/73, s. 22.
(
10
) – Genius Holding-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 8, præmis 15.
(
11
) – Se nærmere herom bemærkningerne til det andet præjudicielle spørgsmål.
(
12
) – Jf. i denne retning Genius Holding-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 8, præmis 18, dommen i sagen Schmeink & Cofreth og Strobel, nævnt ovenfor i fodnote 8, præmis 48, 49 og 56, og dommen i sagen Karageorgou m.fl., nævnt ovenfor i fodnote 8, præmis 49 og 50.
(
13
) – Nævnt ovenfor i fodnote 8, præmis 59, med henvisning til dom af 21.3.2000, forenede sager C-110/98 — C-147/98, Gabalfrisa m.fl., Sml. I, s. 1577, præmis 52. Jf. også dom af, sag C-146/05, Collée, Sml. I, s. 7861, præmis 26.
(
14
) – Dommen i sagen Schmeink & Cofreth og Strobel, nævnt ovenfor i fodnote 8, præmis 60, og dommen i sagen Karageorgou m.fl., nævnt ovenfor i fodnote 8, præmis 50.
(
15
) – Jf. bl.a. Reemtsma Cigarettenfabriken-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 7, præmis 37 og den deri nævnte retspraksis.
(
16
) – Jf. om nationale bestemmelser til gennemførelse og udfyldning af sjette momsdirektivs overholdelse af proportionalitetsprincippet bl.a. dom af 18.12.1997, forenede sager C-286/94, C-340/95, C-401/95 og C-47/96, Molenheide m.fl., Sml. I, s. 7281, præmis 48, og af, sag C-25/07, Sosnowska, Sml. I, s. 5129, præmis 23.
(
17
) – Nævnt ovenfor i fodnote 13, præmis 29.
(
18
) – Dom af 24.3.1988, sag 104/86, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 1799, præmis 6, af, sag C-343/96, Dilexport, Sml. I, s. 579, præmis 47, og af, sag C-309/06, Marks & Spencer, Sml. I, s. 2283, præmis 41.
(
19
) – I Reemtsma Cigarettenfabriken-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 7, præmis 39, fastslog Domstolen udtrykkeligt, at momsens neutralitet kan sikres ved et civilretligt krav om tilbagebetaling af den ugrundede berigelse.
(
20
) – Under den mundtlige forhandling indrømmede repræsentanten for den nederlandske regering på Domstolens forespørgsel, at der ikke var udtrykkelig hjemmel til påbud i national ret i den periode, der er relevant for afgørelsen.