61997CC0172(01)_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
I - Indledning
1. Denne sag omhandler tilbagebetalingen af et forskud, som Kommissionen havde tildelt Syndicat intercommunal à vocation unique du plan d'eau de la Vallée du Lot (herefter »SIVU«) og Hydro-Réalisations SARL (herefter »Hydro«). Forskuddet blev tildelt et projekt, der bestod i opførelsen af et lavtryks-minikraftværk. Da projektet blev standset, forlangte Kommissionen tilbagebetaling af forskuddet med tillæg af renter.
II - Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger
A - Kontrakten mellem parterne
2. Den 6. december 1990 indgik Kommissionen på Det Europæiske Økonomiske Fællesskabs vegne kontrakt nr. HY 84/89 FR med SIVU og Hydro, der hæftede solidarisk. Kontraktens formål var at fremme projektet »Opdæmning af floden Lot - indbygning af et lavtryks-minikraftværk i dæmningen«. Hjemmelen for den tildelte støtte er Rådets forordning (EØF) nr. 3640/85 af 20. december 1985 om ydelse af finansiel støtte til fremme af demonstrationsprojekter og industrielle pilotprojekter på energiområdet .
3. Bestemmelserne nævnt nedenfor har betydning for afgørelsen af denne sag.
4. Ifølge kontraktens artikel 4.3. er SIVU og Hydro forpligtet til regelmæssigt at oplyse Kommissionen om, hvorledes arbejdet skrider frem, og hvilke udgifter der er blevet afholdt.
5. Artikel 9 fastsætter betingelserne for en eventuel opsigelse af kontrakten. Ifølge artikel 9.1. kan parterne opsige kontrakten, såfremt videreførelsen af det arbejdsprogram, der fremgår af bilag I, er blevet uden interesse, navnlig fordi det kan forventes, at det ovennævnte arbejdsprogram ikke er teknisk eller økonomisk gennemførligt, eller fordi de i forbindelse med projektet anslåede omkostninger er overskredet i et omfang, der findes urimeligt.
6. Såfremt det fremgår af en efterprøvelse af de af Kommissionen udbetalte beløb, at SIVU og Hydro har modtaget for meget i støtte, er støttemodtagerne ifølge artikel 9.3 forpligtet til omgående at tilbagebetale det for meget modtagne beløb. Der påløber renter på beløbet fra tidspunktet for afslutningen eller standsningen af de i kontrakten omhandlede arbejder.
7. I henhold til artikel 9.4. beregnes renten i henhold til satsen, som Den Europæiske Fond for Monetært Samarbejde anvender for sine transaktioner i ecu, og som offentliggøres den første hverdag i hver måned.
8. Ifølge kontrakten er De Europæiske Fællesskabers Domstol kompetent til at behandle alle tvister mellem parterne (artikel 13). Fransk ret finder anvendelse på kontrakten (artikel 14).
9. Den 31. december 1990 udbetalte Kommissionen i overensstemmelse med kontrakten et forskud på 83 928 EUR, som SIVU modtog den 17. januar 1991. Den 23. maj og den 13. august 1991 fremsendte SIVU den første tekniske delrapport og den første økonomiske rapport til Kommissionen. Trods opfordringer herom modtog Kommissionen ikke yderligere rapporter for andet halvår 1991. Den 7. oktober 1992 rykkede Kommissionen for disse rapporter og gav SIVU en frist på en måned til at opfylde kontrakten. Kommissionen truede med at opsige kontrakten i tilfælde af misligholdelse.
10. I henhold til Kommissionens bemærkninger i stævningen fremgår det af de rapporter, som SIVU har forelagt i overensstemmelsen med kontrakten, at arbejdet med projektet var blevet videreført indtil den 31. maj 1991.
11. Ved skrivelse af 6. november 1992 underrettede SIVU Kommissionen om, at projektet var blevet ændret, for at tage de betænkeligheder i betragtning, der var blevet fremsat af miljøbeskyttelsessammenslutninger. Bygningen af minikraftværket var blevet opgivet til fordel for en dæmning. SIVU gav følgelig afkald på den finansielle støtte og tilbød at tilbagebetale det allerede modtagne forskud.
12. Ved skrivelse af 18. november 1992 meddelte Kommissionen SIVU, at den opsagde kontrakten i medfør af kontraktens artikel 9, og anmodede SIVU om at tilbagebetale forskuddet på 83 928 EUR, med tillæg af renter fra tidspunktet for forskuddets modtagelse, dvs. fra den 17. januar 1991.
13. Den 13. februar 1992 blev proceduren for likvidation af Hydro indledt.
B - Udeblivelsesdommen
14. På trods af yderligere anmodninger om tilbagebetaling fremsendt den 8. december 1992, den 27. februar 1994, den 1. juni 1994, den 31. oktober 1994 og den 12. oktober 1995 betalte SIVU ikke. Derfor anlagde Kommissionen den 2. maj 1997 sag for Domstolen mod SIVU og Hydro. Kommissionen nedlagde påstand om, at SIVU og Hydro blev tilpligtet at betale et beløb på 83 928 EUR med tillæg af aftalte renter fra den 17. januar 1991, der var tidspunktet for udbetalingen af forskuddet, og renter efter loven fra den 28. februar 1993, der var tidspunktet fastsat som frist for betaling i den første anmodning om tilbagebetaling.
15. Ingen af de indstævnte afgav svarskrift inden for den fastsatte frist. Som følge heraf fremsatte Kommissionen i henhold til procesreglementets artikel 94, stk. 1, en begæring om, at Domstolen afsagde en udeblivelsesdom.
16. Den 10. juni 1999 afsagde Domstolen en udeblivelsesdom med følgende domskonklusion:
»1) SIVU du plan d'eau de la Vallée du Lot, også benævnt SIVU du pays d'accueil de la Vallée du Lot, og Hydro-Réalisations SARL betaler in solidum Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber et beløb på 83 928 EUR, med tillæg af aftalte renter fra den 31. maj 1991 og indtil fuld betaling af det skyldige beløb.
2) I øvrigt frifindes de sagsøgte.
3) SIVU du plan d'eau de la Vallée du Lot, også benævnt SIVU du pays d'accueil de la Vallée du Lot, og Hydro-Réalisations SARL betaler sagens omkostninger in solidum.«
C - Tilbagebetalingen
17. Uden at komme ind på Kommissionens søgsmål meddelte SIVU den 11. juni 1997 Kommissionen, at dæmningen var blevet færdig i 1994. Efter at miljøorganisationerne havde opgivet deres modstand, havde SIVU bestilt en undersøgelse af mulighederne for, at det oprindelig planlagte minikraftværk kunne gennemføres. Først da resultaterne af denne undersøgelse forelå, kunne det den 11. juni 1997 besluttes, at bygningen af minikraftværket endelig skulle opgives. SIVU meddelte, at beløbet på 83 928 EUR omgående ville blive tilbagebetalt, og anmodede Kommissionen om ikke at gribe til »straffeforanstaltninger« som følge af den sene tilbagebetaling.
18. Den 8. oktober 1998 overførte SIVU et beløb på 587 496,00 FRF til Kommissionen uden at angive, hvorledes dette beløb var sammensat, og i hvilket omfang beløbet blev betalt til dækning af hovedstolen (forskudsbeløbet) eller biydelserne (renterne). På Kommissionens foranledning udstedte banken to kreditnotaer for dette beløb: en dateret den 23. oktober 1998 på et beløb på 554 889,97 FRF (omregnet til 83 928 EUR) og en dateret den 30. oktober 1998 på et beløb på 32 606,03 FRF (omregnet til 4 973,81 EUR).
19. Ved skrivelse af 9. juni 1999, dvs. dagen før domsafsigelsen, underrettede SIVU's advokat Kommissionen og Domstolen om betalingen af 8. oktober 1998.
20. Ved processkrift af 9. juli 1999, indgået til Domstolen den 12. juli 1999, begærede SIVU udeblivelsesdommen, som var blevet forkyndt for SIVU den 15. juni 1999, genoptaget.
III - Parternes påstande og anbringender
21. For så vidt angår hovedstolen har SIVU påstået, at denne er blevet indfriet ved betalingen af 8. oktober 1998.
22. For så vidt angår de aftalte renter har SIVU påstået, at arbejdet med projektet først var blevet standset den 11. juni 1997. Først fra dette tidspunkt havde resultaterne af undersøgelsen af mulighederne for et minikraftværk foreligget, en undersøgelse, som SIVU havde bestilt, efter at miljøorganisationerne havde opgivet modstanden. Ved skrivelse af 11. juni 1997 blev Kommissionen informeret herom. Efter SIVU's opfattelse skal der derfor først beregnes aftalte renter fra den 11. juni 1997 og kun indtil indfrielsen af hovedstolen den 8. oktober 1998.
23. Subsidiært er SIVU af den mening, at de aftalte renter først skal beregnes fra den 31. maj 1991, der er tidspunktet for afslutningen af arbejdet i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i kontraktens artikel 9.
24. Efter SIVU's opfattelse kan der i henhold til bestemmelsen i artikel 1153 i code civil ikke kræves renter efter loven. Denne bestemmelse tillader ikke, at der både kræves aftalte renter og renter efter loven.
25. SIVU har nedlagt følgende påstande:
1) Begæringen om genoptagelse erklæres for begrundet, og som følge heraf
- ophæves udeblivelsesdommen af 10. juni 1999
- tages Kommissionens stævning af 2. maj 1997 ikke til følge
- fastslås det, at beløbet på 587 496,00 FRF er blevet tilbagebetalt til Kommissionen den 8. oktober 1998.
2) For så vidt angår renterne har SIVU nedlagt følgende påstande:
- Det fastslås, at der kun skal beregnes renter fra den 11. juni 1997 og til den 8. oktober 1998.
- Subsidiært fastslås, at der kun skal beregnes renter i tidsrummet fra den 31. maj 1991 og til den 8. oktober 1998.
3) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
26. Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
1) Begæringen om genoptagelse tages ikke til følge.
2) SIVU tilpligtes at betale sagens omkostninger.
27. Til støtte for sine påstande har Kommissionen anført, at SIVU for sent har givet Kommissionen og Domstolen meddelelse om betalingen, nemlig først dagen før udeblivelsesdommens afsigelse.
28. Desuden har SIVU's betaling ingen indflydelse på udeblivelsesdommens indhold, men vedrører udelukkende dens fuldbyrdelse. Beløbet, som SIVU har overført, er ikke tilstrækkeligt til at indfri hovedstol og renter. Efter en indfrielse af hovedstolen (83 928 EUR) havde Kommissionen derfor den 23. oktober 1998 stadig et krav på 40 347,64 EUR, der svarede til de aftalte renter for tidsrummet fra den 1. juni 1991 til den 22. oktober 1998. Beløbet på 4 973,81 EUR, som SIVU betalte den 30. oktober 1998 indfriede ligeledes kun en del af gælden.
29. For så vidt angår de aftalte renter har Kommissionen anført, at renterne påløber fra den 31. maj 1991. SIVU har henvist til tidspunktet, hvor arbejdet blev endeligt opgivet, dvs. 11. juni 1997. Derimod er det ifølge Kommissionen i henhold til kontrakten alene det efter objektive kriterier fastsatte tidspunkt for afslutningen eller standsningen af arbejderne, der er afgørende. Dette er den 31. maj 1991.
30. SIVU's opfattelse, hvorefter der først skal beregnes renter fra den 11. juni 1997, er ifølge Kommissionen uforenelig med ordlyden af kontraktens artikel 9. Denne bestemmelse sondrer mellem tidspunktet for opsigelse af kontrakten - der er kendetegnet ved, at en af kontraktens parter fastslår, at videreførelse af kontrakten er blevet uden interesse - og tidspunktet for standsningen af arbejderne. Kommissionen finder, at det er uforeneligt med bestemmelsens formål og indhold, såfremt kontraktens opsigelse eller den endelige opgivelse af projektet sidestilles med standsningen af arbejderne.
31. Ved skrivelse af 19. juli 1999 har Kommissionen af SIVU krævet betaling af restbeløbet på 48 748,56 EUR (136 845,78 EUR fratrukket de betalte beløb på i alt 88 901,81 EUR = 47 943,97 EUR med tillæg af aftalte renter for perioden fra den 30.10.1998 til den 1.7.1999).
32. For så vidt angår renterne efter loven, som Kommissionen oprindelig havde krævet, henviser Kommissionen imidlertid til udeblivelsesdommens præmis 30.
33. I sit svar på spørgsmål stillet af Domstolen har Kommissionen i den forbindelse yderligere anført, at de beløb, som SIVU har betalt, først og fremmest skulle anvendes til nedskrivning på renterne og derefter til nedskrivning på hovedstolen. Efter SIVU's betaling havde Kommissionen den 23. oktober 1998 stadig et tilgodehavende på 40 347,64 EUR i hovedstol, som den 30. oktober 1998 efter den anden kreditnota var nedbragt til 35 373,83 EUR. Som følge af en ufuldstændig indfrielse af hovedstolen påløb der efter dette tidspunkt fortsat renter.
34. Ifølge Kommissionens erklæringer er den rentesats, der skal anvendes ved beregningen af renten, den sats, som offentliggøres den første hverdag i hver måned i EF-Tidende. Indtil 1993 var det den sats, som Den Europæiske Fond for Monetært Samarbejde anvendte for sine transaktioner i ecu. Herefter og indtil maj 1998 var det den sats, som Det Europæiske Monetære Institut og derefter Den Europæiske Centralbank anvendte for deres transaktioner i ecu. Siden indførelsen af euroen den 1. januar 1999 skal der anvendes den rentesats, som Den Europæiske Centralbank anvendte først for sine pensioner og nu fra april 2000 anvender for sine primære refinansieringsoperationer.
IV - Stillingtagen
A - Formaliteten
35. Ifølge sagens dokumenter blev udeblivelsesdommen forkyndt for SIVU den 15. juni 1999. Begæringen om genoptagelse, der er indleveret til Domstolen den 12. juli 1999, er således indgivet rettidigt. Da de øvrige formaliteter er opfyldt, kan genoptagelsesbegæringen realitetsbehandles.
B - Spørgsmålet, om SIVU skal gives medhold i genoptagelsessagen
1) Tilbagebetaling af forskuddet
36. SIVU og Hydro har givet afkald på at udføre projektet. Kommissionen er derfor med rette kommet til det resultat, at videreførelsen af arbejdet er blevet uden interesse, og institutionen har derfor retmæssigt opsagt kontrakten. I henhold til kontraktens artikel 9.3. har Kommissionen principielt ret til at få tilbagebetalt forskuddet på 83 928 EUR med tillæg af renter. For så vidt angår de nærmere enkeltheder henvises til forslag til afgørelse af 28. januar 1999 i samme sag.
37. Ved efterprøvelsen af SIVUs påstande i genoptagelsessagen skal det imidlertid undersøges, hvorvidt Kommissionens tilbagebetalingskrav er blevet fyldestgjort ved betalingen den 8. oktober 1998.
38. SIVU har betalt 587 496,00 FRF til Kommissionen. Ifølge Kommissionens oplysninger er dette beløb blevet godskrevet i to omgange: første gang den 23. oktober 1998 med et beløb på 83 928 EUR og anden gang den 30. oktober 1998 med et beløb på 4 973,81 EUR. SIVU er af den opfattelse, at Kommissionens tilbagebetalingskrav er blevet fyldestgjort med betalingen af dette beløb. Kommissionen bestrider dette, da det indbetalte beløb ikke er tilstrækkeligt til at indfri både hovedstol og renter.
39. Tilbagebetalingskravet, der er fastslået i udeblivelsesdommen, er opfyldt, såfremt SIVU har betalt det samlede skyldige beløb, der består af forskuddet og renterne. Forskuddet beløber sig til 83 928 EUR. For at fastslå om Kommissionens tilbagebetalingskrav blev opfyldt ved betalingen den 8. oktober 1998, skal størrelsen af Kommissionens rentekrav på betalingstidspunktet fastslås.
2) Beregning af renter
a) Begyndelsestidspunkt for pålæggelse af renter
40. I henhold til kontraktens artikel 9.3. pålægges det skyldige beløb renter fra tidspunktet for afslutningen eller standsningen af arbejderne (»date de fin ou d'arrêt des travaux«). Efter SIVU's opfattelse blev arbejderne standset den 11. juni 1997, efter at resultaterne af undersøgelsen forelå. Kommissionen havde i sin stævning oprindelig anført den 17. januar 1991 - som er det tidspunkt, hvor forskuddet blev udbetalt - som afgørende. I sine bemærkninger til genoptagelsessagen antager Kommissionen imidlertid i tilslutning til Domstolens opfattelse i udeblivelsesdommen, at arbejdet blev standset den 31. maj 1991.
41. Ved fortolkning af kontrakter skal man i henhold til artikel 1156 i code civil søge at nå frem til kontraktparternes hensigt . Det kan dog ikke antages, at parterne havde til hensigt, at tidspunktet for standsningen af arbejderne - der er af væsentlig betydning ved renteberegningen - skulle fastsættes ud fra kriterier, som begge kontraktparter ikke var bekendt med eller i det mindste kunne få kendskab til. Ved fastlæggelsen af tidspunktet for afslutningen eller standsningen af arbejderne kan den ene af kontraktparternes opfattelse således ikke være afgørende. Tværtimod skal tidspunktet herfor fastsættes ud fra objektive kriterier og omstændigheder, som begge kontraktparter var bekendt med eller i det mindste kunne få kendskab til.
42. Jeg bemærker først, at SIVU's skrivelse af 6. november 1992 (ovenfor, punkt 11) kan betragtes som en sådan objektiv omstændighed. I skrivelsen havde SIVU oplyst Kommissionen om, at kraftværket, som skulle bygges i henhold til kontrakten, ikke kunne gennemføres, og SIVU havde tilbudt at tilbagebetale forskuddet. Fra dette tidspunkt kunne Kommissionen ikke mere regne med en fortsættelse af arbejderne. Navnlig fremgår det ikke af de dokumenter, der er fremlagt for Domstolen, at SIVU mellem dette tidspunkt og sammenslutningens skrivelse af 11. juni 1997 har underrettet Kommission om, at arbejdet med projektet alligevel var fortsat. Det ville således være i strid med artikel 1134, stk. 3, i code civil, der kræver, at kontrakter opfyldes i overensstemmelse med god tro og redelig handlemåde, såfremt SIVU kunne påberåbe sig sin skrivelse af 11. juni 1997. Kommissionen har den 8. december 1992, den 27. februar 1994, den 1. juni 1994, den 31. oktober 1994 og den 12. oktober 1995 fremsendt anmodninger til SIVU - under henvisning til skrivelsen af 6. november 1992 og Kommissionens opsigelse af 18. november 1992 - om tilbagebetaling af forskuddet. Kommissionen er tydeligvis gået ud fra, at arbejdet, der var aftalt i kontrakten, i overensstemmelse med skrivelsen af 6. november 1992 endegyldigt var standset. SIVU har ikke bestridt dette. Det vil stride imod god tro og redelig handlemåde, såfremt skrivelsen af 11. juni 1997 nu skulle tages i betragtning.
43. I stævningen har Kommissionen imidlertid selv nævnt et tidligere tidspunkt, nemlig den 31. maj 1991. Indtil dette tidspunkt blev der - ifølge oplysninger, der fremgår af de rapporter, som SIVU i henhold til kontrakten var forpligtet til at forelægge - udført arbejder på projektet. Disse oplysninger er blevet bekræftet i indlæggene i forbindelse med begæringen om genoptagelse. Det må derfor antages, at det for begge parter var tydeligt, at arbejderne var blevet standset den 31. maj 1991. Fra dette tidspunkt påløber der således de aftalte renter.
b) Den anvendelige rentesats
44. Kontrakten bestemmer, at den rentesats, der skal anvendes, er den sats, som Den Europæiske Fond for Monetært Samarbejde anvender for sine transaktioner i ecu, og som offentliggøres den første hverdag i hver måned. Fonden eksisterer imidlertid ikke mere, og rentesatsen, der er aftalt, offentliggøres ikke mere. Spørgsmålet er derfor, hvilken rentesats der skal anvendes på tilbagebetalingskravet.
45. Ifølge Kommissionen er den relevante rentesats den sats, som den offentliggør den første hverdag i hver måned i EF-Tidende. Indtil 1993 var det den sats, som Den Europæiske Fond for Monetært Samarbejde anvendte for sine transaktioner i ecu. Herefter og indtil maj 1998 var det den sats, som Det Europæiske Monetære Institut og derefter Den Europæiske Centralbank anvendte for deres transaktioner i ecu. Siden indførelsen af euroen den 1. januar 1999 skal der anvendes den rentesats, som Den Europæiske Centralbank anvendte først for sine pensioner og nu anvender for sine primære refinansieringsoperationer. Der findes imidlertid ingen nærmere regler for, hvornår man skal anvende de forskellige referencesatser.
46. Den aftalte rentesats eksisterer ikke længere, og kontrakten selv indeholder ikke bestemmelser om, hvilken rentesats der skal anvendes i stedet. Som ovenfor nævnt, skal man i henhold til artikel 1156 i code civil ved en fortolkning af kontrakten søge at nå frem til kontraktparternes fælles hensigt. Det kan i det mindste af bestemmelsen i kontraktens artikel 9.4. udledes, at det var parternes hensigt at aftale en rentesats, der blev anvendt for transaktioner i ecu. Endvidere kan det af bestemmelsen udledes, at der ikke skal anvendes den rentesats, der anvendes af et privat pengeinstitut, men en rentesats, der er fastsat inden for rammerne af medlemsstaternes monetære samarbejde. Endelig kan det af kontrakten udledes, at der skal anvendes en rentesats, der offentliggøres.
47. Kommissionens løsning opfylder disse krav. De forskellige rentesatser har været anvendt og bliver anvendt for transaktioner i henholdsvis ecu og - siden ecuen blev erstattet af euroen - i euro. De er blevet fastsat og bliver i alle tilfælde fastsat af den institution, der har ansvaret for de monetære opgaver i Fællesskabet. De forskellige rentesatser er blevet offentliggjort og offentliggøres den første hverdag i hver måned i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
48. Endvidere skal artikel 1160 i code civil tages i betragtning, hvorefter kontrakter skal udfyldes med de regler, der svarer til almindelig handelssædvane, selv i de tilfælde, hvor dette ikke udtrykkelig fremgår af kontrakten . Kommissionen har angivet de rentesatser, som den normalt anvender i sine kontrakter. Dette taler ligeledes for at anvende de rentesatser, som Kommissionen har lagt til grund, efter det tidspunkt, hvor de i kontrakten angivne referencesatser var bortfaldet.
49. SIVU har ikke bestridt Kommissionens fremgangsmåde. For så vidt angår de organer, der er nævnt af Kommissionen, er der altid tale om en institution, der er selvstændig i forhold til Kommissionen, og Kommissionen har ingen indflydelse på størrelsen af de fastsatte rentesatser. Der er i øvrigt heller ikke noget, der tyder på, at SIVU er blevet forfordelt som følge af udskiftningen af referencesatserne. Herefter kan Kommissionens fremgangsmåde ikke kritiseres ud fra et retligt synspunkt. Den rentesats, der skal anvendes, er således indtil 1993 den sats, som Den Europæiske Fond for Monetært Samarbejde anvendte for sine transaktioner i ecu. Herefter og indtil maj 1998 er det den rentesats, som Det Europæiske Monetære Institut og derefter Den Europæiske Centralbank anvendte for deres transaktioner i ecu, og siden indførelsen af euroen den 1. januar 1999 den rentesats, som Den Europæiske Centralbank har anvendt først for sine pensioner og nu anvender for sine primære refinansieringsoperationer.
50. På grundlag af disse referencesatser har Kommissionen indtil SIVU's indbetaling beregnet et rentetilgodehavende, der beløber sig til 40 347,64 EUR. SIVU har ikke bestridt denne beregning. Det skal således antages, at der inden betalingen den 23. oktober 1998 forelå en rentegæld på 40 347,64 EUR.
51. I modsætning til SIVU's opfattelse er den afgørende dato for beregningen af betalingen det tidspunkt, hvor betalingen blev krediteret Kommissionen, dvs. den 23. oktober 1998 og ikke den 8. oktober 1998. SIVU har anført, at sammenslutningen havde overført tilbagebetalingen, og har til støtte herfor fremlagt en intern betalingsordre udstedt den 8. oktober 1998. I henhold de franske domstoles fortolkning af artikel 1238 i code civil har betaling ved overførsel først virkning, når beløbet er krediteret fordringshaveren. I henhold til Kommissionens forklaring, der er ubestridt, er overførslen på 587 496,00 FRF blevet krediteret med et delbeløb den 23. oktober 1998 på 83 928 EUR og med et yderligere delbeløb den 30. oktober 1998 på 4 973,81 EUR. Disse tidspunkter skal således betragtes som tidspunkterne for SIVU's indbetaling og som følge heraf som skæringstidspunkterne ved beregningen af påløbne renter.
3) Renter efter loven
52. Med hensyn til renter efter loven har Domstolen i udeblivelsesdommen fastslået, at der i henhold til artikel 1153 i code civil ikke kan kræves såvel renter efter loven som aftalte renter. Kommissionen har ikke bestridt dette. Der foreligger heller ikke særlige omstændigheder, der kunne retfærdiggøre et andet resultat. I det omfang Kommissionen kræver renter efter loven samtidig med aftalte renter, må man henholde sig til udeblivelsesdommen.
4) Det skyldige beløbs størrelse ved betalingen.
53. Det kan således foreløbigt fastslås, at SIVU den 23. oktober 1998 skyldte et beløb på 83 928 EUR i hovedstol og 40 347,64 EUR i renter. Det samlede skyldige beløb udgjorde således 124 275,64 EUR.
5) Betalingens retsvirkninger
54. Af det skyldige beløb på 124 275,64 EUR har SIVU indbetalt i alt 88 901,81 EUR. Dette beløb er ikke tilstrækkeligt til at indfri den samlede gæld. I hvilket omfang Kommissionens krav er blevet opfyldt ved SIVU's betaling, afhænger således af, hvilken del af gælden SIVU har tilbagebetalt.
55. I betalingsordren, som SIVU fremlagde samtidig med genoptagelsesbegæringen, anføres imidlertid blot helt generelt, at der er tale om et beløb til dækning af tilbagebetaling af EØF-støtten (»remboursement subvention CEE«). Der er ikke blevet forelagt en opgørelse, hvoraf det fremgår, hvorledes beløbet er sammensat.
56. I SIVU's skrivelse af 11. juni 1997, hvori der blev meddelt, at sammenslutningen havde til hensigt at tilbagebetale, nævnes et beløb på 83 928 EUR. Dette taler for, at SIVU i oktober 1998 ønskede at tilbagebetale hovedstolen. Desuden anmodede SIVU i denne skrivelse Kommissionen om at se bort fra »straffeforanstaltninger« (»sans pénalisation«). Dette er yderligere et indicium for, at SIVU i det mindste ønskede, at betalingen først og fremmest skulle anvendes til nedskrivning på hovedstolen, da »straffeforanstaltninger« som renter nemlig skulle undgås.
57. En sådan tolkning af SIVU's betaling forudsætter imidlertid, at betingelserne i artikel 1254 i code civil er opfyldt. Heraf fremgår, at en ydelse principielt først anvendes til nedskrivning på renterne og derefter til nedskrivning på hovedstolen, medmindre fordringshaveren har givet samtykke til, at ydelsen anvendes til nedskrivning på hovedstolen . Som følge heraf står nu tilbage at undersøge, hvorvidt Kommissionen har givet samtykke til, at ydelsen skulle anvendes til nedskrivning på hovedstolen.
58. Et udtrykkeligt samtykke fra Kommissionen kunne muligvis fremgå af Kommissionens indlæg af 24. november 1999. I dette indlæg har Kommissionen anført, at den efter at have taget SIVU's indfrielse af hovedfordringen i betragtning (83 928 EUR) stadig har en fordring på 40 347,64 EUR, der udgør de renter, der er påløbet i perioden mellem den 1. juni 1991 og den 22. oktober 1998. Beløbet på 4 973,81 EUR har kun indfriet en del af den fordring på aftalte renter, som Kommissionen havde på daværende tidspunkt .
59. Denne beskrivelse af situationen strider dog imod, hvad der er fremført i det tidligere indlæg af 13. oktober 1999, og mod skrivelse af 19. juli 1999, hvori der henvises til punkt 15 i dette indlæg. I denne skrivelse havde Kommissionen beregnet, at der var et restbeløb på 47 943,97 EUR, hvilket i mellemtiden er blevet rettet til 40 347,64 EUR, idet der dog yderligere forlanges renter for perioden fra den 30. oktober 1998 til den 1. juli 1999. Ifølge bestemmelserne i artikel 1154 i code civil kan der principielt kun kræves renter af hovedstolen og ikke af renterne, medmindre andet er fastsat ved en domstolsafgørelse eller ved aftale . Da disse undtagelsestilfælde ikke foreligger, skal Kommissionen, for så vidt den kræver yderligere renter, først og fremmest anvende SIVU's betaling til nedskrivning på de forfaldne renter og derefter til nedskrivning på hovedstolen.
60. Kommissionen har i sit svar af 18. juli 2000 på Domstolens spørgsmål vedrørende denne modsigelse bekræftet sit oprindelige standpunkt, hvorefter betalingen først og fremmest skulle anvendes til nedskrivning på renterne og først derefter til nedskrivning på hovedstolen. Som forklaring på modsigelsen har Kommissionen anført, at der er tale om en fejlagtig bogføring i Kommissionens regnskabsafdeling.
61. Kommissionens forklaring tyder på, at SIVU's betaling i det mindste faktisk er blevet krediteret på hovedstolen og kun den resterende del på renterne. Dette beror dog tilsyneladende mere på Kommissionens interne problemer end på en bevidst disposition. Endvidere skal det bemærkes, at den eneste udtrykkelige beslutning, der kan anføres til støtte herfor, først kom til udtryk i indlægget af 24. november 1999, dvs. mere end et år efter bogføringen. Denne beslutning kan således ikke være grundlaget for den udførte bogføring. På grund af de modstridende forklaringer kan der heller ikke udledes et klart tilkendegivet samtykke fra Kommissionen til, at betalingen blev krediteret hovedstolen. Som følge heraf finder bestemmelsen i artikel 1254 i code civil anvendelse, hvorefter en delvis betaling først og fremmest skal anvendes til at nedskrive de skyldige renter.
62. Man kunne måske betragte regnskabsførerens bogføring som et stiltiende samtykke. Herfor taler frem for alt, at beløbene er identiske. Det beløb, som banken krediterede den 23. oktober 1998, og det beløb, som regnskabsføreren bogførte, på 83 928 EUR, svarer nøjagtig til det forskudsbeløb, der skal tilbagebetales.
63. Imod en sådan fortolkning af Kommissionens dispositioner taler imidlertid, at bogføringen ifølge Kommissionen kan forklares af den omstændighed, at der på det pågældende tidspunkt kun eksisterede et betalingskrav vedrørende »83 928 [EUR] + renter«, og at de påløbne renter endnu ikke var blevet opgjort. Når det tages i betragtning, at Kommissionens betalingskrav siden 1992 altid har haft tilføjelsen »+ renter«, og at artikel 1254 i code civil og artikel 96 i forordning nr. 3418/93, der er bindende for Kommissionens regnskabsførere, bestemmer, at betaling først fratrækkes renterne og dernæst hovedstolen, er det svært at anse bogføringen for et stiltiende samtykke til en nedskrivning på hovedstolen.
64. Af disse betragtninger følger, at Kommissionen hverken udtrykkeligt eller ved en handling, der må tillægges denne virkning, har givet samtykke til, at SIVU's ydelse skulle anvendes til nedskrivning på hovedstolen. Det betalte beløb på 587 496,00 FRF skulle således nedskrives på renterne og dernæst på hovedstolen. Det er kun, i det omfang det overførte beløb overstiger de påløbne renter, at fordringens hovedstol nedskrives.
65. Af de 124 275,64 EUR, som udgjorde den samlede gæld den 23. oktober 1998, blev først og fremmest renterne indfriet ved betalingen af 83 928 EUR. Derfor tilbagestår 40 347,64 EUR af hovedstolen, hvorpå der i henhold til kontraktens artikel 9 fortsat løber renter.
66. Den 30. oktober 1998 fulgte endnu en kreditering på 4 973,81 EUR. I overensstemmelse med de ovenfor anførte betragtninger skulle denne betaling også først og fremmest anvendes til at nedskrive renterne og derefter hovedstolen. Såfremt de rentesatser, som Kommissionen har angivet, lægges til grund, hvilket SIVU ikke har bestridt, skulle gælden i oktober 1998 forrentes med 4%. Den 30. oktober 1998 er der således påløbet renter på 31,38 EUR. Denne betaling medførte således, at hovedstolen blev nedsat til 35 405,21 EUR. Efter de to betalinger er der herefter en restgæld på 35 405,21 EUR.
6) Sammenfatning
67. Sammenfattende skal det fastslås, at efter betalingen af 587 496,00 FRF var der en restgæld på 35 405,21 EUR. Kommissionens tilbagebetalingskrav er således ikke fyldestgjort. Det skyldige beløb skal i henhold til kontraktens artikel 9 forrentes, indtil endelig betaling sker.
68. SIVU og Hydro hæfter ifølge kontrakten solidarisk for opfyldelsen af deres kontraktmæssige forpligtelser. Som følge heraf skal de også tilpligtes solidarisk at tilbagebetale restgælden.
V - Sagens omkostninger
69. Ifølge procesreglementets artikel 69, stk. 3, kan Domstolen fordele sagens omkostninger eller bestemme, at hver part skal bære sine egne omkostninger, hvis hver af parterne vinder på et eller flere punkter. SIVU's påstand skal ikke tages til følge, da der stadig er en restgæld. Kommissionen har heller ikke fået medhold i sin påstand om en fuldstændig frifindelse. Begge parter vinder således kun på et eller visse punkter. Under hensyn til den omstændighed, at sagsøgeren først har underrettet Domstolen umiddelbart før udeblivelsesdommens afsigelse om, at der var blevet foretaget en betaling ni måneder forinden, og at Kommissionen overhovedet ikke har underrettet Domstolen om indbetalingen, må begge parter i denne sag bære skylden for denne genoptagelsessag. Derfor bør hver part bære sine egne omkostninger.
VI - Forslag til afgørelse
70. På baggrund af ovenstående foreslår jeg, at Domstolen afsiger følgende dom:
1) SIVU du plan d'eau de la Vallée du Lot, tidligere benævnt SIVU du pays d'accueil de la Vallée du Lot, og Hydro-Réalisations SARL betaler in solidum Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber et beløb på 35 405,21 EUR med tillæg af aftalte renter fra den 30. oktober 1998 og indtil fuld betaling af det skyldige beløb.
2) I øvrigt tages begæringen om genoptagelse ikke til følge.
3) Hver part bærer sine egne omkostninger.