61984C0251
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
MARCO DARMON
fremsat den 28. november 1985 (
*1
)
Høje Domstol.
1.
Denne sag, i hvilken Domstolens kompetence beror på en voldgiftsbestemmelse, angår fortolkningen af en forskningskontrakt indgået på grundlag af Kommissionen forordning (EØF) nr. 2935/79 af 20. december 1979 om videreførelse af de i forordning (EØF) nr. 723/78 omhandlede foranstaltninger vedrørende markedssøgning inden for Fællesskaber for mælk og mejeriprodukter (
1
).
Kontrakten, der den 4. august og 2. oktober 1980 er indgået mellem Kommissionen og Centrale Marketinggesellschaft der Deutschen Agrarwirtschaft GmbH (herefter: CMDA), vedrører en videnskabelig undersøgelse af betydningen for blodets sammensætning af sammensætningen af fedtstofferne i levnedsmidler. Forskningsprojektet skulle efter artikel 1, stk. 3, i kontrakten udføres i entreprise af professor Schwandt, lægefakultetet i München.
Tvisten er opstået efter revision af det endelige regnskab over de udgifter, der er medgået til forskningsarbejdet. Revisionen blev foretaget af Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung (forbundsstyrelsen for markedsordningerne for landbrugsvarer, herefter: BLM), der er det »interventionsorgan«, der er udpeget af Forbundsrepublikken Tyskland i overensstemmelse med artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 2935/79.
Efter kontraktens artikel 1.1. var udgifter fordelt på følgende fem poster:
1) Mindre apparater (Geräte Kurzlebig)
70 000 DM
2) Personaleomkostninger
439 000 DM
3) Materielomkostninger (Sachkosten)
160 000 DM
4) Forsøgspersoner
161 000 DM
5) Biometri, edb
50 000 DM
Under kontraktens udførelse blev omkostningernes fordeling efter anmodning fra professor Schwandt ændret således:
1) Apparater (Geräte)
79 000 DM
2) Personaleomkostninger
520 000 DM
3) Div. omkostninger (Sachausgaben) : materielomkostninger, forsøgspersoner, biometri, edb
281 000 DM
Det viste sig, at man under »materielomkostninger« (Sachausgaben) havde medtaget udgifterne til leasing af tre måleapparater, nemlig
Post
Betegnelse
Udgift i DM
207
et stk. Behring laser nefelometer
20 340,00
211
et stk. Sartorius mikrovægt
12 126,03
212
et stk. Eppendorf 5096-»måleplads«
30 374,40
i alt 62 840,43
BALM og efterfølgende Kommissionen afviste imidlertid at medtage disse udgifter i tilskudsgrundlaget, idet »det forslag, der ligger til grund for kontrakten, nævner ikke brug af apparater, der skulle anskaffes på grundlag af leasingkontrakter« (BALM's skrivelse af 12. december 1983 til CMDA). I overensstemmelse med Kommissionens instrukser af 8. marts 1983 blev dog et beløb på 20% af anskaffelsessummerne medregnet, nemlig
Betegnelse
Anskaffelsessum i DM
— nefelometer
24 069,00
— mikrovægt
17 176,00
— måleplads
38 639,22
79 884,22
79884_22x20% = 15976_84DM
I medfør af kontraktens artikel 3, stk. 2, blev 75% af beløbet, dvs. 11982,63 DM, udbetalt CMDA.
Kommissionens afgørelse beroede på, at leasingudgifterne blev sidestillet med udgifter til anskaffelse af apparater, hvorom det i kontraktens artikel 5, stk. 3, bestemtes:
»5. 3)
Såfremt forskningens gennemførelse nødvendiggør anskaffelse af udstyr, apparater, maskiner, o.l., medtages udgifterne hertil kun i tilskudsgrundlaget med 20% af den købesum, der er angivet i tilbudet fra medkontrahenten.«
Det pågældende materiel kunne nemlig efter Kommissionens opfattelse ikke anses som småanskaffelser (mindre apparater), da deres gennemsnitlige levetid efter såvel de i Bayern gældende skatteregler som fællesskabsreglerne oversteg tre år.
2.
CMDA har anfægtet afgørelsen om kun delvis godkendelse af leasingudgifterne, og først og fremmest gjort gældende, at parterne oprindeligt var enige om at henføre omkostningerne til de pågældende apparater under posten »Sachkosten« eller materielomkostninger, og at de følgelig måtte følge hovedreglen i kontraktens artikel 1, stk. 1, sammenholdt med artikel 3, stk. 2, hvorefter tilskudet udgør 75% af de aftalte omkostninger i forbindelse med forskningen. Påstanden går ud på, at det statueres, at sagsøgeren har krav på betaling af 35147,69 DM, dvs. 75% af de samlede leasingudgifter med fradrag af det godkendte beløb på 11982,63 DM.
Efter sagsøgerens opfattelse har Kommissionen ændret standpunkt på grund af udtrykket »leasing«. Sagsøgte har som følge heraf fraveget hovedreglen og anvendt undtagelsesreglen i artikel 5, stk. 3. Spørgsmålets afgørelse forudsætter imidlertid, at man bestemmer til hvilken slags udstyr de pågældende apparater må henregnes, og hvad der var formålet med leasingkontrakternes indgåelse.
For det første har apparaterne gjort det muligt at erstatte manuelle operationer i laboratoriet, hvilket er forklaringen på, at omkostningerne er medtaget under en post »laboratorieomkostninger« i professor Schwands forslag, der i kontrakten blev til »materielomkostninger«.
For det andet er indgåelsen af leasingkontrakter ikke tilstrækkelig til, at de pågældende apparater må betragtes som varige goder. Da de efter sagsøgerens opfattelse efter to års brug har mistet deres præcision, og kun er brugelige i undervisningsøjemed, har apparaterne ikke længere nogen værdi for forskningsinstituttet, som følgelig har leveret dem tilbage til leverandøren. Der er således tale om mindre apparater, der henhører under materielomkostningerne, for hvilke tilskudet efter den førnævnte hovedregel er 75%.
3.
Kommissionen har gjort gældende, at der ikke i kontrakten er hjemmel til at henføre udgifterne noget andet sted end under bestemmelsen i artikel 5, stk. 3. Spørgsmålet om leasing er for første gang rejst med nærværende sag og det er efterfølgende udtrykkeligt blevet besluttet at yde tilskud til sådanne omkostninger med 20%.
Intet i forslaget fra professor Schwandt nævnte muligheden for leasing. Sagsøgeren og den, der havde forskningsarbejdet i entreprise, burde have rådført sig med Kommissionen, før de benyttede en i kontrakten uomtalt anskaffelsesmåde for apparater. Noget bevis for en senere aftale herom har sagsøgeren ikke ført. Kontraktens regel om anskaffelse af apparater har som udgangspunkt, at samtlige medkontrahenter skal behandles lige, således at den, der foretager en erhvervelse, ikke behandles mindre godt end den, der benytter leasing. Kontrahenterne forudsættes allerede at have det for forskningen nødvendige udstyr til rådighed, og den eneste mulighed efter kontrakten i tilfælde af behov for særligt materiel er erhvervelsen, hvortil der ydes tilskud efter artiklerne 5, stk. 3, og 3, stk. 2.
Endelig har sagsøgeren ikke efter Kommissionens opfattelse godtgjort, at de pågældende apparater efter forskningens afslutning ikke længere kunne bruges på normal måde.
4.
Afgørelsen af den tvist, der er indbragt for Domstolen, beror efter min opfattelse ikke på hvilken af de fem poster i kontraktens artikel 1, stk. 1, de pågældende apparater må henføres under.
Det må først undersøges, hvorvidt en særlig aftale er truffet mellem parterne om tilskud med 75% af leasingudgifterne. Det oprindelige forslag fra professor Schwandt — hvilket i øvrigt blev bekræftet under den mundtlige forhandling — omtalte ikke nødvendigheden af sådanne apparater eller vilkårene for sådannes anskaffelse.
Hverken professor Schwands skrivelse af 25. august 1982 med anmodning om ændring af fordelingen af de samlede omkostninger i de oprindeligt aftale poster (bilag K 13) eller Kommissionens tiltrædelse af 18. oktober 1982 (bilag K 14) siger noget herom.
I mangel af en særlig aftale er der ingen anden mulighed end at ty til kontrakten selv.
Ideen i den kontrakt, der er indgået mellem parterne, synes at være følgende: de er enige om, at sådanne forskningskontrakter bør indgås med institutioner, der allerede har det nødvendige grundudstyr, og at kontrakterne ikke kan have til formål at skaffe disse sådant udstyr.
Det er på denne baggrund, at kontrakten giver CMDA mulighed for at foretage anskaffelse af yderligere særligt materiel, der er nødvendigt for arbejdets rette gennemførelse.
Sådant materiel kan være af to slags.
Med kort levetid: de kan ikke bruges til noget andet efter forskningens afslutning. Inden for de fastsatte beløb ydes der et tilskud fra Kommissionen på 75% af omkostningerne (artikel 1, stk. 1, punkt 1 og 3 i kontrakten og bilag I, »finansielle bestemmelser«, V, retningslinjer, punkt 3).
Med lang levetid: efter forskningsarbejdets afslutning har de fortsat værdi for Kommissionens medkontrahent. Kommissionen yder inden for de førnævnte grænser kun tilskud med 20% af omkostningerne til sådant udstyr (artikel 5, stk. 3, i kontrakten og bilag I, punkt IV).
Til anskaffelse af sådant yderligere udstyr er der efter kontrakten kun en mulighed: køb. Selv om den valgte fremgangsmåde muligt skyldes tekniske grunde, kan CMDA ikke uden særlig aftale påberåbe sig de nævnte bestemmelser for at opnå et større tilskud end det, Kommissionen har tilbudt at yde.
Enhver anden løsning ville medføre, at medkontrahenten kunne omgå bestemmelsen i artikel 5, stk. 3. Det udstyr, der leases, må nemlig forudsættes at have en levetid, der er længere end lejeperioden. Hertil kommer, at omkostningerne hertil overstiger omkostningerne ved et almindeligt lejemål og kan — det ses i nærværende sag — nå op til beløb, der ligger nær en købesum. Et tilskud på 75% som følge af det valg, CMDA ensidigt har truffet til fordel for leasing, og for en udgift, der i tilfælde af køb kun ville have udløst et meget mindre tilskud fra Kommissionen, ville være ensbetydende med at fremtvinge dennes indforståelse. Kontrakten er og bør forblive afgørende for retsforholdet mellem parterne.
5.
Herefter foreslår jeg:
—
at sagsøgte frifindes,
—
at sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
(
*1
) – Oversat fra fransk.
(
1
) – EFT L 334 af 28.12.1979, s. 13.