61992CC0053_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. praesident,
De herrer dommere,
1. Denne sag er indbragt for Domstolen ved appel ivaerksat til proevelse af den dom, Retten i Foerste Instans afsagde den 12. december 1991 i sagen Hilti mod Kommissionen (1) (herefter benaevnt "dommen"). Ved dommen frifandtes Kommissionen for Hilti' s paastand om annullation af en beslutning, hvorved Kommissionen fastslog, at Hilti indtog en dominerende stilling i EOEF paa markederne for boltepistoler og for Hilti-kompatible bolte og patronmagasiner, og at Hilti havde misbrugt denne dominerende stilling i traktatens artikel 86' s forstand (2).Ved beslutningen blev Hilti paalagt en boede paa 6 mio. ECU og paalagt at bringe de paatalte overtraedelser til ophoer.
2. De klager, der foerte til, at der blev indledt en procedure over for Hilti, var indgivet til Kommissionen af Bauco (UK) Ltd og af Profix Distribution Ltd (tidligere "Eurofix"). Under sagen for Retten i Foerste Instans indtraadte baade Bauco og Profix i sagen til stoette for Kommissionens paastande. I medfoer af artikel 114 og 115 i Domstolens procesreglement kunne Bauco og Profix begge indgive svarskrift. Kun Bauco har imidlertid gjort det.
3. De boltepistoler, Hilti fremstiller, er et teknologisk avanceret middel til at foretage fastgoerelser i byggeindustrien. Sammen med boltemagasiner, bolte og soem udgoer pistolerne et "skudmontagesystem" (eller et "SM-system"), som affyrer boltene ind i forskellige materialer; et saadant system egner sig imidlertid ikke for alle former for materialer. Patronerne udloeser eksplosionskraften i systemet, og hvert enkelt patronmagasin indeholder et vist antal patroner. Pistolen kan saaledes anvendes flere gange, uden at der skal isaettes nye patroner. De bolte, som er kompatible med Hilti-pistolerne, fremstilles og leveres baade af Hilti og af andre virksomheder. Bauco og Profix er to saadanne uafhaengige fabrikanter af bolte, som kan anvendes i Hilti-pistolerne. I det foelgende betyder ordene "patronmagasiner" og "bolte" saadanne komponenter, som er bestemt til anvendelse i Hilti-boltepistolerne. I beslutningen har Kommissionen betegnet disse komponenter som "forbrugsgods".
4. Traktatens artikel 86, stk. 1, bestemmer:
"En eller flere virksomheders misbrug af en dominerende stilling paa faellesmarkedet eller en vaesentlig del heraf er uforenelig med faellesmarkedet og forbudt i den udstraekning, samhandelen mellem medlemsstater herved kan paavirkes."
Appellen omfatter kun de dele af dommen, hvorved Retten i Foerste Instans gav Kommissionen medhold i, at Hilti indtog en dominerende stilling paa faellesmarkedet. Hilti bestrider ikke nu, at saafremt det antages, at Hilti indtog en saadan stilling, var den adfaerd, Kommissionen fastslog i beslutningen, udtryk for misbrug. For Domstolen har Hilti heller ikke bestridt, at den paagaeldende adfaerd kan have paavirket samhandelen mellem medlemsstaterne.
5. Det misbrug, Kommissionen har paatalt, bestod i, at Hilti i sin egenskab af fabrikant af boltepistoler, patronmagasiner og bolte optraadte paa en saadan maade, at Hilti hindrede uafhaengige boltefabrikanter i at komme ind eller traenge ind paa markedet for bolte eller paa anden maade generede deres forretningsaktivitet. En saadan adfaerd er imidlertid kun i strid med artikel 86, saafremt Hilti faktisk indtog en dominerende stilling paa mindst ét af de paagaeldende markeder.
6. Ved afgoerelsen af, om der er tale om en dominerende stilling i henhold til artikel 86, er det noedvendigt at fastlaegge det eller de relevante markeder, hvor der er en saadan dominerende adfaerd. Som Domstolen fastslog i praemis 32 i dommen i Continental Can-sagen (3):
"Ved vurderingen af [sagsoegerens] dominerende stilling ... er afgraensningen af det omhandlede marked af vaesentlig betydning, da mulighederne for konkurrence kun kan vurderes i forhold til de omhandlede varers saerpraeg, som bevirker, at de er saerligt egnede til at tilfredsstille en vedvarende efterspoergsel og kun vanskeligt kan ombyttes med andre varer."
Med henblik paa en saadan vurdering skal der ikke alene tages hensyn til sortimentet af de paagaeldende produkter (betegnet "det relevante produktmarked"), men ogsaa til markedets geografiske udstraekning. Ifoelge Hilti har Kommissionen i beslutningen defineret de relevante produktmarkeder forkert, og Hilti har ivaerksat appel til proevelse af de dele af Rettens dom, som giver Kommissionen medhold i dens definition af disse markeder. For Domstolen har Hilti imidlertid ikke bestridt Kommissionens definition af det relevante geografiske marked.
7. I beslutningen har Kommissionen identificeret tre saerskilte, relevante produktmarkeder, hvor Hilti fandtes at indtage en dominerende stilling: markedet for boltepistoler, markedet for Hilti-kompatible patronmagasiner og markedet for Hilti-kompatible bolte. Ifoelge betragtning 74 til beslutningen har Hilti misbrugt sin dominerende stilling paa disse markeder med henblik paa at forhindre en effektiv konkurrence fra nye virksomheder, som maatte traenge ind paa markedet for bolte.
8. At definere et relevant produktmarked, naar det skal afgoeres, om der er tale om en dominerende stilling i henhold til traktatens artikel 86, er ganske kompliceret, idet der skal fastslaas faktiske omstaendigheder, som derefter skal vurderes ud fra oekonomiske principper og retlige kriterier (4). Ved behandlingen af en appel ivaerksat til proevelse af en dom afsagt af Retten, jf. traktatens artikel 168 A, stk. 1, kan Domstolen kun tage stilling til retsspoergsmaal. Som bekendt har artikel 51, stk. 1, i EOEF-statutten for Domstolen foelgende ordlyd:
"Appel til Domstolen er begraenset til retsspoergsmaal. Den kan kun stoettes paa, at Retten savner kompetence, at der er begaaet rettergangsfejl, som kraenker appellantens interesser, eller at Retten har overtraadt faellesskabsretten."
9. Selv om denne begraensning naturligvis omfatter alle tilfaelde, hvor en dom afsagt af Retten appelleres til Domstolen, kan saerlige forhold goere sig gaeldende ved appel af domme i konkurrencesager, som udspringer af beslutninger, hvorved Kommissionen fastslog overtraedelser af traktatens artikel 85 og 86 (5). Det skal navnlig bemaerkes, at i saadanne sager har Retten i Foerste Instans selv skullet proeve lovligheden af en kommissionsbeslutning, hvori der baade er fastslaaet en raekke faktiske omstaendigheder og foretaget en maaske kompliceret oekonomisk vurdering. Spoergsmaal som dem, der er rejst i den foreliggende sag, og som vedroerer definitionen af det relevante marked, og spoergsmaalet om, hvorvidt der er tale om en dominerende stilling paa det marked, kraever anvendelse af kriterier, som oekonomer maaske ikke er enige om. Det maa bemaerkes, at den retlige proevelse af saadanne spoergsmaal er mere begraenset end af rent faktiske omstaendigheder: Retten kan altid proeve, om de faktiske omstaendigheder, Kommissionen har lagt til grund, er korrekte, hvorimod Rettens proevelse af oekonomiske vurderinger normalt er begraenset til en proevelse af, at Kommissionen ikke har begaaet en aabenbar skoensfejl eller har begaaet magtfordrejning (6). Som det vil fremgaa af det foelgende, opstaar herefter det spoergsmaal, i hvilket omfang Domstolen kan proeve Rettens vurdering af faktum (7).
10. Den kompetence, Retten nu har i konkurrencesager, havde Domstolen oprindeligt i henhold til traktatens artikel 173 og 175, men den blev overfoert til Retten ved Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af en Ret i Foerste Instans (8). Det fremgaar klart af betragtningerne til afgoerelsen, at begrundelsen for at oprette en Ret i Foerste Instans var, at Retten og ikke Domstolen skulle foretage undersoegelsen af komplicerede faktiske omstaendigheder. I afgoerelsen af 24. oktober 1988 hedder det saaledes foerst, at Raadet i henhold til traktatens artikel 168 A i tilknytning til Domstolen kan oprette en Ret i Foerste Instans, "der skal udoeve vigtige retslige funktioner". Det tilfoejes, at "i sager, hvori det er noedvendigt at foretage en indgaaende undersoegelse af komplicerede faktiske omstaendigheder, vil det indebaere en stoerre grad af retsbeskyttelse for de retsundergivne, at der indfoeres en mulighed for en behandling i to instanser"; videre anfoeres det, at "for at opretholde kvaliteten og effektiviteten af retsbeskyttelsen boer der skabes grundlag for, at Domstolen kan koncentrere sig om sin hovedopgave, som er at sikre en ensartet fortolkning af faellesskabsretten". Endelig hedder det, at "der boer til Retten overfoeres kompetence til, som foerste instans, at traeffe afgoerelse i bestemte arter af sager, som ofte kraever en undersoegelse af komplicerede faktiske omstaendigheder", herunder sager, der indbringes af fysiske eller juridiske personer vedroerende konkurrencespoergsmaal. Raadets afgoerelse af 8. juni 1993 (9) indeholder flere af de samme betragtninger med hensyn til overfoerelsen til Retten, i de fleste tilfaelde med virkning fra den 1. august 1993 (10), af andre former for sager, som indbringes af fysiske eller juridiske personer.
11. Som Kommissionen bemaerkede under den mundtlige forhandling, kan det ikke have vaeret meningen, at Retten som retsinstans blot skal vaere et mellemled mellem Kommissionen og Domstolen, men derimod, at den skulle overtage en vaesentlig del af Domstolens kompetence. Det er saaledes betegnende, at det i artikel 3 i afgoerelsen af 24. oktober 1988 hedder, at Retten i Foerste Instans "udoever" de befoejelser, der er tillagt Domstolen i henhold til traktaterne, og at det, som jeg netop har naevnt, hedder, at der "overfoeres" kompetence til Retten.
12. Efter min opfattelse maa artikel 51 i statutten, hvorefter appel til Domstolen er begraenset til retsspoergsmaal, derfor fortolkes restriktivt, i det mindste i sager vedroerende konkurrencespoergsmaal. Paa det grundlag vil jeg herefter behandle de forskellige anbringender, Hilti har fremfoert til stoette for appellen.
Hilti' s anbringender
13. Hilti har fremfoert syv anbringender, som kan sammenfattes som foelger:
1) I dommens praemis 66 og 67 har Retten fejlagtigt konkluderet, at der findes saerskilte markeder for patronmagasiner og bolte som foelge af, at der siden 1960' erne har vaeret uafhaengige fabrikanter af bolte til brug i boltepistoler, og som foelge af, at patronmagasiner og bolte fremstilles specielt og af brugerne koebes til et enkelt pistolmaerke. Retten har saaledes ikke anvendt det korrekte kriterium ved fastlaeggelsen af et relevant produktmarked for reservedele og komponenter og ikke taget hensyn til spoergsmaalet om substituerbarhed paa efterspoergselssiden mellem forskellige fastgoerelsessystemer.
2) I dommens praemis 69 naaede Retten frem til, at SM-systemer er et relevant produktmarked, mens Retten ikke satte tal paa de tilfaelde, hvor andre fastgoerelsessystemer kan anvendes i stedet for SM-systemer.
3) I dommens praemis 70 og 71 gav Retten med urette Kommissionen medhold i, at andre fastgoerelsessystemer ikke let kan anvendes i stedet for SM-systemer, selv om dette resultat alene var baseret paa en beskrivelse af de forskellige egenskaber ved de paagaeldende produkter og saaledes ikke var tilstraekkeligt begrundet.
4) Tilsvarende gav Retten i dommens praemis 71 med urette Kommissionen medhold i, at der ikke var substituerbarhed, idet der over en laengere periode havde vaeret forskellige fastgoerelsessystemer paa markedet.
5) I dommens praemis 74 afviste Retten de beviser, Hilti havde fremfoert til stoette for, at de forskellige fastgoerelsessystemer er substituerbare. Retten fordelte herved bevisbyrden forkert.
6) I dommens praemis 73 og 76 lagde Retten med urette til grund, at Kommissionens konklusioner underbyggedes eller i det mindste ikke blev gendrevet af forskellige beviser, Hilti havde fremfoert, nemlig en analyse udarbejdet af en vis hr. Yarrow, en undersoegelse udfoert af et privat firma ved navn Rosslyn Research og en oekonometrisk analyse udfoert af en vis professor Albach.
7) Retten har ikke taget hensyn til alle de relevante beviser, Hilti har fremfoert.
14. I det foelgende vil jeg naermere behandle hvert enkelt af de syv anbringender. Det maa dog bemaerkes, at i visse tilfaelde overlapper de spoergsmaal, de enkelte anbringender giver anledning til, hinanden. Anbringenderne vil saaledes ikke konsekvent kunne behandles hver for sig.
Det foerste anbringende
15. Det foerste spoergsmaal, appellen giver anledning til, er, om der maa antages at vaere tale om saerskilte markeder for Hilti-kompatible patronmagasiner og bolte, eller om pistoler og forbrugsgodset maa betragtes som et uadskilleligt hele. Hilti har anfoert, at Retten ikke har anvendt en regel ved afgoerelsen af, om der er et saerskilt marked for leverancer af reservedele til et produkt, en regel, som Domstolen ifoelge Hilti opstillede i dommen i Hugin-sagen (11). Det er selvfoelgelig klart, at et anbringende om, at der ikke er taget fornoedent hensyn til en retsregel, eller den er fortolket fejlagtigt, rejser et retsspoergsmaal, som Domstolen kan tage stilling til i forbindelse med en appel.
16. Hugin-sagen drejede sig om, at Hugin Cash Registers Ltd naegtede at levere reservedele til Hugin-kasseapparater til et andet firma, Liptons. Hilti har saerligt henvist til praemis 5 i Hugin-dommen, hvor Domstolen udtalte:
"Ved afgoerelsen af dette stridspunkt maa det relevante marked foerst fastlaegges ... Spoergsmaalet er derfor, om levering af reservedele udgoer et saerskilt marked eller indgaar som bestanddel af et stoerre marked. Ved besvarelsen af dette spoergsmaal er det noedvendigt naermere at afgraense den kundekreds, der efterspoerger saadanne dele."
Domstolen fastslog, at der eksisterede et saerskilt marked for reservedele, idet der var uafhaengige virksomheder, der havde specialiseret sig i vedligeholdelse og reparation af kasseapparater og i hovedreparation og salg af brugte apparater, som selv efterspurgte reservedele, og saadanne virksomheder udgjorde derfor en saerlig gruppe, som var en anden end koeberne af kasseapparaterne: Se naermere i Hugin-dommens praemis 7. Efter Hilti' s opfattelse viser Domstolens raesonnement i Hugin-sagen, at bolte kun kan antages at udgoere et saerskilt produktmarked i forhold til boltepistolerne, saafremt det fastslaas, at koeberne af saadanne bolte ikke er de samme som koeberne af boltepistolerne.
17. For mig at se giver Hugin-sagen ikke belaeg for det synspunkt. I den sag var det paa grund af de saerlige faktiske omstaendigheder noedvendigt at se naermere paa den kategori af kunder, som efterspurgte reservedele. For det foerste havde Hugin monopol paa at levere de paagaeldende reservedele. Desuden kunne reservedelene kun monteres af en specialuddannet tekniker, ligesom reservedelenes vaerdi var ubetydelig i forhold til udgiften til vedligeholdelse og reparationer: Brugerne af kasseapparaterne optraadte derfor ikke paa markedet som koebere af reservedele. Hvis de eneste kunder til saadanne dele havde vaeret koeberne af kasseapparaterne, er det klart, at der ikke ville have vaeret et saerskilt marked for reservedele i forhold til markedet for apparaterne og markedet for levering af tjenesteydelser i form af vedligeholdelse og reparation af apparaterne: Se naermere praemis 6 i Domstolens dom.
18. Som baade Bauco og Kommissionen har understreget, kan Hugin-dommen ikke fortolkes saaledes, at der herved er opstillet en regel om, at for at der skal eksistere et saerskilt marked for reservedele eller andre komponenter, skal koeberne af disse dele vaere nogen andre end koeberne af det udstyr, delene er beregnet til. I Hugin-dommen opstillede Domstolen ikke en saadan regel, men tog blot stilling til, om der ud fra de i den sag ganske saerlige faktiske omstaendigheder eksisterede et relevant marked for reservedele. Sagen her adskiller sig meget fra Hugin-sagen. De dele, der koebes med henblik paa anvendelse i Hilti' s boltepistoler, er ikke reservedele, som kun en specialuddannet tekniker kan montere, men derimod forbrugsgods for de pistoler, som er bestemt til anvendelse af enhver, der kan betjene pistolen. Det paagaeldende forbrugsgods leveres desuden ikke alene af Hilti selv, men ogsaa af uafhaengige fabrikanter, som fremstiller bolte til anvendelse i Hilti-pistolerne. Som Retten bemaerkede i dommens praemis 67, er denne omstaendighed i sig selv et vaesentligt indicium for, at der findes et saerskilt marked for bolte. I modsaetning til situationen i Hugin-sagen optraeder brugerne af pistolerne direkte paa markedet som koebere af bolte, og det er uden betydning, at koeberne af boltene ikke er en saerskilt gruppe i forhold til koeberne af pistolerne.
19. For at definere markederne for bolte og patronmagasiner som relevante markeder, hvor Hilti indtager en dominerende stilling, kan det meget vel vaere noedvendigt at se paa Hilti' s stilling paa markeder, som er naert forbundne med markederne for patronmagasiner og bolte. Som vi har set, definerede Kommissionen i beslutningen markedet for boltepistoler som et relevant marked, hvor Hilti ogsaa indtog en dominerende stilling. Saafremt Hilti er dominerende paa et saadant marked, kan dette kun styrke Hilti' s stilling paa markederne for komponenter som f.eks. patronmagasiner og bolte. Omvendt vil Hilti' s stilling paa disse markeder vaere svagere, saafremt SM-systemer konkurrerer med systemer, der ikke er SM-systemer, paa et stoerre marked, som omfatter begge former for systemer, og hvor Hilti ikke indtager en dominerende stilling.
20. Spoergsmaalet er herefter, om SM-systemer udgoer et relevant marked, hvor Hilti indtager en dominerende stilling, og som er et saerskilt marked i forhold til markedet for fastgoerelsessystemer som helhed. Dette behoever ikke vaere tilfaeldet, hvis der er en hoej grad af substituerbarhed mellem de forskellige systemer. Med det foerste anbringende har Hilti derfor ogsaa rejst spoergsmaalet om substituerbarhed mellem forskellige fastgoerelsessystemer. Da det samme spoergsmaal ogsaa opstaar i forbindelse med Hilti' s oevrige anbringender, navnlig det andet, tredje, fjerde og femte anbringende, vil jeg behandle det i den forbindelse.
Det andet anbringende
21. Som bekendt fastslog Kommissionen, at Hilti indtog en dominerende stilling, baade paa markederne for bolte og patronmagasiner og paa markedet for boltepistoler. Paa nuvaerende tidspunkt bestrider Hilti ikke Kommissionens konklusioner med hensyn til virksomhedens betydelige markedsandele for saa vidt angaar bolte, patronmagasiner og boltepistoler, og heller ikke de oevrige fordele, som f.eks. patentbeskyttelse og et velorganiseret distributionssystem, som efter Kommissionens opfattelse bidrog til at opretholde og styrke Hilti' s position paa de markeder.
22. For at bevise, at der er tale om en dominerende stilling, maa det godtgoeres, at den paagaeldende virksomhed indtager en saa staerk oekonomisk stilling, "at den har mulighed for at hindre, at der opretholdes effektiv konkurrence paa det paagaeldende marked, idet den naevnte stilling giver virksomheden vide muligheder for uafhaengig adfaerd i forhold til konkurrenter, kunder og i sidste instans til forbrugerne" (12). Som jeg allerede har naevnt, har Hilti anfoert, at virksomhedens muligheder for at handle uafhaengigt paa markedet for bolte var paavirket af, at SM-systemer er en del af et stoerre marked for fastgoerelsessystemer som helhed. Selv om markederne for bolte, patronmagasiner og boltepistoler betragtes som saerskilte markeder, er det ikke sikkert, at der er tale om "relevante" markeder med henblik paa afgoerelsen af, om der er tale om en dominerende stilling, idet brugere af Hilti-boltepistoler kan have mulighed for at skifte til andre fastgoerelsessystemer, hvor det ikke er noedvendigt at koebe patronmagasiner eller bolte. Ifoelge Hilti indebaerer den omstaendighed, at Kommissionen ikke har taget hensyn til den hoeje grad af en saadan "substituerbarhed paa efterspoergselssiden" mellem de forskellige systemer, at Kommissionens definition af de relevante markeder ikke er korrekt.
23. Hilti har naermere anfoert, at Retten har gjort sig skyldig i en retsvildfarelse ved at give Kommissionen medhold i, at SM- og andre fastgoerelsessystemer ikke uden videre kan erstatte hinanden. Som led i de forskellige anbringender er Hilti fremkommet med en raekke bemaerkninger til spoergsmaalet om substituerbarhed.
24. For det foerste har Hilti i forbindelse med det andet anbringende anfoert, at Retten ikke naermere har undersoegt det antal tilfaelde, hvor SM-systemer ikke let kan erstattes af andre fastgoerelsessystemer. Hilti har navnlig henvist til Rettens bemaerkning i dommens praemis 69, hvorefter:
"De egenskaber, der er saerlige for SM-systemer, og som er opregnet i beslutningens betragtning 62, bevirker, at det er oplagt at vaelge disse i en raekke tilfaelde."
Hilti har paapeget, at da Retten ikke har fastslaaet, at antallet af saadanne tilfaelde er mere end nogle faa, eller endog er ganske ubetydeligt, kan Retten ikke udlede, at SM-systemer og andre fastgoerelsessystemer ikke er substituerbare.
25. Noget tyder imidlertid paa, at denne bemaerkning ikke er i overensstemmelse med ordlyden af praemis 69, hvori det videre hedder:
"... Det fremgaar saaledes af oplysningerne i sagen, at der i mange situationer ikke er et realistisk alternativ hverken for den faglaerte arbejder, der udfoerer et arbejde paa en byggeplads, eller for den tekniker, som forud skal tage stilling til, hvilke fastgoerelsesmetoder der skal anvendes i en given situation." (Fremhaevet af mig).
I dommens praemis 71 fastslog Retten desuden, at "der bestaar herefter ingen rimelig tvivl om, at der i praksis forekommer en lang raekke forskelligartede situationer, hvor det uden videre vil vaere oplagt at anvende et skudmontagesystem, mens det i andre vil vaere mere hensigtsmaessigt at anvende et eller flere andre fastgoerelsessystemer." (Fremhaevet af mig).
Efter min opfattelse viser disse bemaerkninger, at Retten foretog en faktisk konstatering af, at der er et betydeligt antal tilfaelde, hvor der kun er en beskeden grad af substituerbarhed paa efterspoergselssiden mellem de forskellige systemer. Hilti' s andet anbringende maa derfor forkastes.
Det tredje og fjerde anbringende
26. Retten fastslog, at SM- og andre fastgoerelsessystemer ikke er en del af det samme relevante marked, og det paa grundlag af foelgende omstaendigheder: i) de forskellige kvalitative egenskaber ved de paagaeldende produkter, saaledes som Kommissionen har beskrevet dem; ii) det forhold, at forskellige fastgoerelsessystemer har vaeret paa markedet samtidig i en laengere periode; iii) professor Yarrow' s sagkyndige analyse; og iv) Rosslyn Research-instituttets undersoegelse. Retten gennemgik ogsaa konklusionerne af den af professor Albach foretagne oekonometriske analyse og forkastede dem.
27. Som det tredje anbringende har Hilti gjort gaeldende, at Retten i dommens praemis 70 og 71 har taget fejl, idet den alene har baseret sin konklusion vedroerende det relevante marked paa de forskellige egenskaber ved de paagaeldende fastgoerelsessystemer. Tilsvarende har Hilti som sit fjerde anbringende anfoert, at i dommens praemis 71 har Retten af den omstaendighed, at SM-systemer og andre systemer har vaeret paa markedet samtidig i en laengere periode, fejlagtigt draget den slutning, at de forskellige systemer ikke var substituerbare (og foelgelig ikke er en del af samme relevante marked). Efter min opfattelse er dette dog ikke en korrekt udlaegning af Rettens raesonnement. Som vi har set, naaede Retten frem til sine konklusioner vedroerende det relevante marked paa grundlag af en raekke konstateringer, som maa ses under ét. Man kan derfor ikke med foeje kritisere Retten for at have baseret sine konklusioner paa en enkelt af de paagaeldende konstateringer isoleret betragtet.
28. Det maa imidlertid undersoeges, om Retten har draget sine konklusioner paa grundlag af alle relevante forhold. Hvis det viser sig, at der er relevante forhold, der ikke er taget i betragtning, har Retten gjort sig skyldig i en retsvildfarelse ved at basere sine konklusioner paa et utilstraekkeligt grundlag. Det er klart, at den omstaendighed, at der som grundlag for en retlig konklusion er relevante forhold, der ikke er taget i betragtning, i sig selv er en retsvildfarelse, som kan begrunde, at dommen ophaeves. Det maa fremhaeves, at Domstolen i saa fald ikke foretager en proevelse af de faktiske omstaendigheder, Retten har lagt til grund, men derimod undersoeger, om Retten har foretaget de fornoedne konstateringer som grundlag for de retlige konklusioner, den har draget. Efter min opfattelse maa definitionen af det relevante marked med henblik paa afgoerelsen af, om der er tale om en dominerende stilling, betragtes som en retlig konklusion og ikke en simpel faktisk konstatering.
29. Som det tredje anbringende har Hilti anfoert, at Rettens raesonnement i dommens praemis 70 og 71 er i strid med faste faellesskabsretlige principper med hensyn til definitionen af det relevante marked. Hilti har i den forbindelse navnlig henvist til dommen i Michelin-sagen (13), hvor Domstolen i praemis 37 bemaerkede:
"Som Domstolen gentagne gange ... har fastslaaet, skal man ved bedoemmelsen af spoergsmaalet, om en virksomhed indtager en dominerende stilling, se paa konkurrencemulighederne inden for rammerne af markedet for alle de produkter, som paa grund af deres egenskaber er saerligt egnede til at opfylde vedvarende behov, og som kun i ringe omfang kan erstattes af andre produkter. Det maa imidlertid bemaerkes, at afgraensningen af det relevante marked tjener til at afgoere, om vedkommende virksomhed har mulighed for at hindre en effektiv konkurrence og for at anlaegge en i vaesentligt omfang uafhaengig adfaerd i forholdet til konkurrenter, kunder og forbrugere. Ved undersoegelsen i saa henseende kan man derfor ikke begraense sig alene til de omhandlede varers objektive karakteristika; ogsaa konkurrencevilkaarene og efterspoergsels- og udbudsstrukturen paa det paagaeldende marked maa tillaegges betydning."
Ifoelge Hilti har Kommissionen og Retten "ikke baseret deres konklusioner paa de fornoedne omstaendigheder af denne art".
30. Michelin-sagen drejede sig om markedet for nye udskiftningsdaek til tunge koeretoejer, dvs. lastvogne, busser og lignende koeretoejer. Michelin og Kommissionen var enige om, at de originale daek, koeretoejerne leveres med, ikke skulle tages i betragtning; saaledes bemaerkede Domstolen i dommens praemis 38:
"Paa dette omraade foregaar konkurrencen nemlig efter regler og under forhold af en hel anden art, fordi efterspoergslen her har form af ordrer direkte fra bilproducenterne."
Dette viser, at endog produkter med de samme egenskaber kan antages at tilhoere forskellige markeder, naar efterspoergselsstrukturen tages i betragtning. Med hensyn til markedet for udskiftningsdaek fremkom Domstolen med tre bemaerkninger (se naermere i dommens praemis 39, 40 og 41): For det foerste er der paa forbrugerplan ikke tale om at anse personvogns- og varevognsdaek for substituerbare med lastvognsdaek; for det andet er forholdet med hensyn til efterspoergselsstrukturen det, at koeberne af tunge daek, som for et flertals vedkommende er professionelle koebere, kan udskilles i forhold til de almindelige koebere af personvogns- og varevognsdaek; og endelig:
"..., at udbuddet af lastvognsdaek ikke paavirker udbuddet af personvognsdaek og omvendt, idet de respektive produktionsmetoder, anlaeg og maskiner er meget forskellige."
I begrebet "udbudselasticitet" ligger, hvorledes efterspoergslen efter et produkt reagerer paa aendringer af prisen paa produktet. Udbudselasticiteten mellem to produkter er saaledes et maal for graden af substituerbarhed paa udbudssiden mellem dem, dvs. i hvilken grad fabrikanter og leverandoerer af det ene produkt kan skifte over til at fremstille eller levere det andet. Betydningen for, om produktet indtager en dominerende stilling paa markedet, er klar nok: Selv om en fabrikant har en betydelig markedsandel, kan han ikke handle uafhaengigt af andre fabrikanter ved fastsaettelse af sine priser, saafremt en saadan adfaerd oejeblikkeligt ville traekke andre leverandoerer ind paa markedet, som kunne gaa under hans priser. Det maa imidlertid fremhaeves, at i visse tilfaelde vil en meget betydelig markedsandel i sig selv udgoere en egentlig barriere, idet det kan vaere vanskeligt for andre leverandoerer hurtigt at tilfredsstille efterspoergslen fra dem, som maatte oenske at loesrive sig fra den virksomhed, der har den stoerste markedsandel (14).
31. Domstolen har udtrykkeligt behandlet spoergsmaalet om udbudsstrukturen i en raekke andre sager, herunder Hoffmann-La Roche-sagen (15), United Brands-sagen (16), og i Continental Can-sagen (17). Der kan naturligvis taenkes tilfaelde, hvor spoergsmaalet ikke omtvistes, eller hvor svaret er indlysende, f.eks. saafremt udbuddet af det paagaeldende produkt eller den paagaeldende tjenesteydelse i henhold til national ret er forbeholdt en bestemt virksomhed. Under saadanne omstaendigheder kan der naturligvis ikke vaere alternative forsyningskilder, som kan paavirke konkurrencen paa markedet for det paagaeldende produkt (18). Udbudsstrukturen vil imidlertid normalt vaere relevant ved afgoerelsen af, om der er tale om en dominerende stilling. Selvfoelgelig vil det ikke altid vaere rimeligt at behandle spoergsmaalet i forbindelse med spoergsmaalet om fastlaeggelsen af det relevante marked. Domstolen har tilsyneladende kun behandlet spoergsmaalet om udbudsstrukturen i relation hertil, naar Domstolen konkret behandlede spoergsmaalet om udbudselasticiteten mellem forskellige produkter. Derimod har Domstolen behandlet spoergsmaalet om begraensninger i mulighederne for at komme ind eller traenge ind paa markedet under overskrifter vedroerende virksomhedens "position paa det relevante marked" eller "de relevante markeders struktur" (19). Det ser imidlertid ud til, at spoergsmaalet normalt maa behandles enten i forbindelse med fastlaeggelsen af de relevante markeder eller i forbindelse med spoergsmaalet om, hvor staerk en stilling virksomheden indtager paa de paagaeldende markeder.
32. I det foelgende vil jeg foerst behandle spoergsmaalet om efterspoergslen efter fastgoerelsessystemer og derefter udbuddet. Retten naaede frem til visse konklusioner med hensyn til efterspoergslen paa markedet, og spoergsmaalet er, om Retten naaede frem til disse konklusioner paa fejlagtigt grundlag, saaledes som Hilti har anfoert. For saa vidt angaar spoergsmaalet om udbudsstrukturen ser det imidlertid ikke ud til, at Retten har draget sine egne konklusioner.
1) Efterspoergslen efter fastgoerelsessystemer
33. Retten lagde to vaesentlige faktiske omstaendigheder til grund for sine konklusioner med hensyn til efterspoergslen efter forskellige fastgoerelsessystemer: Kommissionens beskrivelse af de forskellige kvalitative egenskaber ved de paagaeldende produkter og det forhold, at de forskellige fastgoerelsessystemer har vaeret paa markedet samtidig i en lang periode. Som allerede naevnt har Hilti som sit tredje anbringende gjort gaeldende, at det forhold, at SM-systemer har saerlige egenskaber, hvorved de adskiller sig fra andre systemer, ikke i sig selv kan begrunde den konklusion, Kommissionen har draget, og som Retten bekraeftede, og hvorefter systemerne ikke er indbyrdes substituerbare. Tilsvarende har Hilti som sit fjerde anbringende anfoert, at det forhold, at de forskellige systemer har vaeret paa markedet i en laengere periode, ikke i sig selv kan begrunde, at systemerne ikke er substituerbare, hvilket efter Hilti' s opfattelse er den slutning, der drages i andet punktum af dommens praemis 71.
34. Andet punktum af praemis 71 maa dog naturligvis ses i sammenhaeng med den argumentation, der er udviklet i praemis 69-72. I praemis 70 hedder det, at den beskrivelse af de saerlige egenskaber ved SM-systemer, som Kommissionen har givet i betragtning 62 til beslutningen, er tilstraekkelig klar og overbevisende som grundlag for de konklusioner, Kommissionen har draget heraf. I dommens praemis 71 og 72 hedder det derefter:
"Der bestaar herefter ingen rimelig tvivl om, at der i praksis forekommer en lang raekke forskelligartede situationer, hvor det uden videre vil vaere oplagt at anvende et skudmontagesystem, mens det i andre vil vaere hensigtsmaessigt at anvende et eller flere andre fastgoerelsessystemer. Som Kommissionen har bemaerket, sandsynliggoer den omstaendighed, at flere forskellige fastgoerelsessystemer gennem lang tid hver for sig har daekket en stor del af den samlede efterspoergsel med hensyn til fastgoerelsesmetoder, at der kun er en forholdsvis beskeden grad af substituerbarhed mellem de forskellige fastgoerelsessystemer.
Det tilfoejes, at Kommissionen under disse omstaendigheder var berettiget til at basere sine konklusioner paa argumenter, der tager udgangspunkt i produkternes kvalitative egenskaber."
Det fremgaar heraf, at Retten som allerede naevnt baserede sine konklusioner vedroerende substituerbarheden paa begge ovennaevnte forhold set under ét og ikke paa hver enkelt af dem isoleret betragtet. Saaledes hedder det i dommens praemis 72, at "under disse omstaendigheder" var Kommissionen berettiget til at basere sine konklusioner paa produkternes kvalitative egenskaber, naar de paagaeldende omstaendigheder klart ogsaa omfatter den omstaendighed, at forskellige fastgoerelsessystemer har vaeret paa markedet samtidigt i laengere perioder. I modsaetning til, hvad Hilti har anfoert som sit fjerde anbringende, lagde Retten saaledes ikke denne omstaendighed til grund alene.
35. Efter min opfattelse var Retten desuden berettiget til at basere sine konklusioner vedroerende efterspoergslen paa disse to forhold, set under ét. Selv om Hilti som allerede naevnt kritiserer Rettens raesonnement vedroerende substituerbarheden paa efterspoergselssiden, har Hilti ikke selv fremfoert andre faktorer, som paavirker efterspoergslen efter fastgoerelsessystemer, og som burde vaere taget i betragtning. Sammenfattende mener jeg herefter, at Retten ikke kan foreholdes ikke at have taget relevante forhold i betragtning, der vedroerer substituerbarhed paa efterspoergselssiden, eller andre faktorer, der har relation til efterspoergslen.
36. Jeg skal minde om, at ud over de to ovenfor naevnte faktorer tog Retten ogsaa visse ekspertudtalelser vedroerende efterspoergslen efter fastgoerelsessystemer, som Hilti havde fremlagt, nemlig professor Yarrow' s analyse, Rosslyn Research-instituttets undersoegelse og professor Albach' s oekonometriske analyse i betragtning. Med sit femte og sjette anbringende har Hilti forsoegt at bevise, at Retten har behandlet disse yderligere bevisligheder paa en maade, der er i strid med retsprincipper, eller aabenbart fejlagtige for saa vidt angaar begrundelsen. Jeg vil behandle disse anbringender naermere nedenfor. Det maa imidlertid foerst undersoeges, om Retten har undladt at behandle relevante forhold vedroerende udbuddet af fastgoerelsessystemer.
2) Udbudsstrukturen
37. I modsaetning til efterspoergselssiden synes Retten ikke at have draget konklusioner for saa vidt angaar spoergsmaalet om substituerbarhed paa udbudssiden mellem forskellige fastgoerelsessystemer, selv om spoergsmaalet var rejst for Retten. Dommen indeholder ganske vist en sammenfatning af parternes argumenter vedroerende spoergsmaalet om substituerbarhed paa udbudssiden, men Retten har ikke taget stilling til det. Det eneste sted i dommen, hvor udbudsstrukturen i relation til et af de relevante markeder beroeres, er i praemis 66 og 67, men det drejer sig ikke om, hvorvidt SM-systemer er et relevant produktmarked, men derimod om, hvorvidt markederne for patronmagasiner og bolte er saerskilte markeder i forhold til markedet for boltepistoler.
38. I appelskriftet har Hilti imidlertid ikke rejst spoergsmaalet om substituerbarhed paa udbudssiden. Vel har Hilti paaberaabt sig den bemaerkning i Michelin-dommen, hvori det hedder, at "ogsaa konkurrencevilkaarene og efterspoergsels- og udbudsstrukturen paa det paagaeldende marked maa tages i betragtning". Men i de skriftlige indlaeg har Hilti ikke specifikt omtalt spoergsmaalet om substituerbarhed paa udbudssiden. Kommissionen er heller ikke kommet saerskilt ind paa spoergsmaalet i svarskriftet, og ej heller Bauco. Det forhold, at spoergsmaalet ikke er blevet beroert, tyder paa, at det ikke udtrykkeligt blev rejst i appelskriftet, og Domstolen boer derfor heller ikke tage stilling til det.
39. Sammenfattende mener jeg, at Hilti ikke har fremfoert nogen relevante omstaendigheder, hverken med hensyn til udbudsstrukturen, efterspoergselsstrukturen eller konkurrencevilkaarene paa markedet, som Retten ikke har taget hensyn til i dommen. Hilti' s anbringender om, at Retten ikke har foretaget de noedvendige konstateringer med henblik paa fastlaeggelsen af de relevante markeder, maa foelgelig forkastes.
40. Lad mig tilfoeje, at hvis jeg havde fundet, at dommen var behaeftet med en mangel paa det punkt, ville det ikke have foert til, at Kommissionens beslutning var blevet annulleret, men til, at sagen blev hjemvist til Retten i henhold til statuttens artikel 54.
Det femte anbringende
41. Med det femte anbringende har Hilti bestridt bemaerkningen i dommens praemis 74 om, at "de beviser, sagsoegeren har fremfoert, ikke kan rejse tvivl om Kommissionens konklusioner". Hilti har naermere anfoert, at Hilti kun skulle fremfoere beviser, som kunne give grundlag for en alternativ forklaring paa Kommissionens konklusioner, men ikke skulle fremfoere beviser, som kunne "rejse tvivl om" konklusionerne. Hilti har bemaerket, at Retten i den praemis derfor har anvendt en "forkert bevisbyrderegel".
42. Til stoette herfor har Hilti paaberaabt sig betragtning 63 til Kommissionens beslutning, hvori Kommissionen konkluderer, at:
"... Det er derfor ikke taenkeligt, at smaa aendringer i prisen paa en boltepistol, bolte og/eller patroner skulle give anledning til et oejeblikkeligt og omfattende skift til eller fra alternative fastgoerelsesmetoder."
Ifoelge Hilti peger anvendelsen af ordet "taenkeligt" i retning af, at Kommissionen baserede sin konklusion paa en ren formodning. Hilti har naermere anfoert, at for at gendrive en simpel formodning er det tilstraekkeligt, at det godtgoeres, at der foreligger omstaendigheder, der kan saette de af Kommissionen konstaterede forhold i et andet lys, jf. praemis 16 i Domstolens dom i CRAM og Rheinzink-sagen (20).
43. En naermere undersoegelse af begrundelsen i betragtning 63, 64 og 65 til beslutningen underbygger efter min opfattelse imidlertid ikke, at Kommissionen skulle have baseret sine konklusioner paa en simpel formodning. I betragtning 61 og 62 til beslutningen beskriver Kommissionen relativt detaljeret de faktorer, som kan paavirke valget af en fastgoerelsesmetode under de konkrete omstaendigheder, og de tekniske kendetegn, hvorved SM-systemer adskiller sig fra andre fastgoerelsesmetoder. Det er paa baggrund af disse bemaerkninger, at Kommissionen i betragtning 63 naar frem til, at SM-systemer og andre fastgoerelsessystemer ikke kan siges at udgoere en del af det samme relevante marked. Kommissionen forklarer saaledes naermere i betragtningen, at:
"... Valget af den bedst egnede fastgoerelsesmetode traeffes paa grundlag af et specifikt anvendelsesformaal paa et givet arbejdssted ... I betragtning af de mange faktorer, som taeller i dette valg, og den omstaendighed, at fastgoerelser normalt kun udgoer en meget lille del af byggeomkostningerne, maa det antages, at prisen paa elementerne i de forskellige fastgoerelsesmetoder ikke er den eneste eller den afgoerende faktor i valget af, hvilken fastgoerelsesmetode der skal bruges i et givet tilfaelde. Det er derfor ikke taenkeligt, at smaa aendringer i prisen paa en boltepistol, bolte og/eller patroner skulle give anledning til et oejeblikkeligt og omfattende skift til eller fra alternative fastgoerelsesmetoder." (Fremhaevet af mig).
Kommissionens bemaerkning, hvorefter det "ikke er taenkeligt", at smaa aendringer i prisen kan medfoere et oejeblikkeligt og omfattende skift mellem forskellige fastgoerelsesmetoder, fremstaar saaledes som en logisk konsekvens af den konklusion, Kommissionen allerede var naaet frem til paa grundlag af de fremlagte bevisligheder, og hvorefter valget af fastgoerelsesmetode ikke paa afgoerende maade afhaenger af prisen paa de enkelte dele af systemer, dvs. af prisen paa boltepistoler, patronmagasiner og bolte. Det kan derfor ikke haevdes, at Kommissionens bemaerkning er en simpel formodning eller antagelse: Der er derimod tale om en konklusion, som Kommissionen er naaet frem til paa grundlag af beviserne i sagen. Hvis Hilti skulle have rejst tvivl med hensyn til en saadan konklusion, skulle Hilti under retsforhandlingerne for Retten enten have godtgjort, at de beviser, Kommissionen havde lagt til grund, ikke var tilstraekkelige til at underbygge en saadan konklusion, eller have fremlagt andre solide beviser for, at prisen paa et fastgoerelsessystems enkelte dele er en afgoerende faktor ved valget mellem forskellige systemer (21).
44. Efter min opfattelse har Retten derfor med foeje bemaerket, at det tilkom Hilti at godtgoere, at det nye bevismateriale, virksomheden havde paaberaabt sig, faktisk rejste tvivl med hensyn til Kommissionens konklusioner. Hilti' s argument om, at Retten har anvendt en forkert bevisbyrderegel, maa derfor forkastes.
Det sjette anbringende
45. Med det sjette anbringende har Hilti i det vaesentlige gjort gaeldende, at Retten i mindst tre tilfaelde har anlagt en fejlagtig fortolkning af det bevismateriale, der var fremlagt for den. Anbringendet rejser saaledes det spoergsmaal, om der er tale om et retsspoergsmaal, som Domstolen kan proeve under en appel, eller om det maa antages kun at vedroere faktiske omstaendigheder, hvor Rettens afgoerelse er endelig. Som det vil fremgaa af det foelgende, er der i mine oejne ingen tvivl om, at de argumenter, Hilti har fremfoert til stoette for anbringendet, alene rejser spoergsmaal om faktiske omstaendigheder, som Domstolen skal laegge uproevet til grund.
46. Naturligvis er det ikke altid let at sondre mellem jus og faktum. Sondringen er genstand for indgaaende droeftelser i de nationale retsordener; i appelskriftet synes Hilti at goere gaeldende, at Domstolen boer tilslutte sig den praksis, der foelges af visse nationale domstole, og under visse omstaendigheder skal sidestille aabenbare faktiske vildfarelser med retsvildfarelser. Med hensyn til appeller til proevelse af Rettens afgoerelse kan Domstolen imidlertid efter min opfattelse med fuld ret anlaegge en restriktiv fortolkning af formuleringen i statuttens artikel 51 om, at "Retten har overtraadt faellesskabsretten". Domstolen maa undgaa at komme i en situation, hvor den skal foretage en fornyet proevelse af faktiske omstaendigheder, saafremt det blev gjort gaeldende, at en faktisk vildfarelse var aabenbar. Dette ville bevirke, at formaalene med oprettelsen af Retten blev undergravet. Af de grunde, jeg allerede har fremfoert, gaelder dette navnlig med hensyn til konkurrencesager, hvor Rettens afgoerelse i sig selv udgoer en meget detaljeret proevelse af en begrundet kommissionsbeslutning (22).
47. Naar Retten uden selv at undersoege nyt bevismateriale eller paa eget initiativ proever de faktiske omstaendigheder, Kommissionen har fastslaaet i beslutningen, eller de konklusioner, Kommissionen har draget heraf, er det saaledes efter min opfattelse klart, at Domstolen ikke kan foretage en fornyet proevelse af de faktiske omstaendigheder, Kommissionen har fastslaaet. Domstolen kan kun gribe ind, saafremt det fremgaar af Rettens dom, at den har anvendt faellesskabsretten fejlagtigt, f.eks. ved at laegge et forkert retligt kriterium til grund ved afgoerelsen af et spoergsmaal, saasom definitionen af det relevante marked, eller ved at basere sine retlige konklusioner paa en utilstraekkelig begrundelse. Kun en saadan fejl kan sidestilles med, at Retten "har overtraadt faellesskabsretten" som omhandlet i statuttens artikel 51. En saadan fejl vil fremgaa af selve dommens praemisser, og Domstolen skal i saa fald blot proeve den begrundelse, der er anfoert i dommen.
48. Gaelder der noget andet, saafremt Retten selv indhenter bevismateriale, paa anden maade foretager undersoegelser af de faktiske omstaendigheder, eller eventuelt fastslaar nye faktiske omstaendigheder? Det maa understreges, at saadanne nye faktiske omstaendigheder ikke fastslaas med henblik paa, at de skal traede i stedet for dem, som Kommissionen har fastslaaet, men kun med henblik paa at bekraefte eller gendrive de faktiske omstaendigheder, Kommissionen har fastslaaet; i saadanne tilfaelde handler Retten ikke som en ret i foerste instans, der som den foerste skal fastslaa faktiske omstaendigheder, men fastslaar dem kun med henblik paa at kontrollere de faktiske omstaendigheder, Kommissionen har fastslaaet. Hvis Retten vil opfylde begrundelseskravet, maa den i saa fald noedvendigvis i dommen redegoere for de faktiske omstaendigheder, den har fastslaaet, og drage de relevante slutninger til stoette for sine egne konklusioner. Selv i det tilfaelde kan Domstolens proevelse derfor med foeje begraenses til en proevelse af begrundelsen, saaledes som den er angivet i dommen. Begrundelsen maa naturligvis vaere en relevant stillingtagen til parternes argumentation og maa derfor noedvendigvis indeholde de faktiske omstaendigheder, Retten selv har fastslaaet, og de slutninger, den har draget heraf. Domstolen behoever derfor ikke gaa naermere ind i Rettens dom og undersoege de beviser, der var fremfoert for Retten.
49. Der kan naturligvis taenkes vanskelige tilfaelde, hvor Domstolen maa tage stilling til, i hvilket omfang den er indstillet paa at proeve det raesonnement, Retten har anlagt i forbindelse med dens vurdering af de fastslaaede faktiske omstaendigheder. Som allerede naevnt maa Domstolen for mig at se kunne anlaegge et restriktivt synspunkt med hensyn til sin kompetence som appelinstans i konkurrencesager og det paa baggrund af formaalene med oprettelsen af Retten og den omstaendighed, at der i konkurrencesager altid vil vaere to begrundede afgoerelser. Uanset hvad man maatte mene med hensyn til omfanget af Domstolens kompetence som appelinstans, kan det imidlertid ikke have vaeret meningen, at Domstolen skulle gaa bag om de faktiske omstaendigheder i Rettens dom, naar der i dommen er foretaget en proevelse af de faktiske omstaendigheder, Kommissionen har fastslaaet.
50. Med disse bemaerkninger in mente vil jeg herefter gaa over til at behandle de fejl, Retten ifoelge Hilti har begaaet, jf. det sjette anbringende.
51. Den foerste fejl ligger ifoelge Hilti i bemaerkningen i dommens praemis 73, hvorefter Kommissionens konklusioner:
"underbygges ... af professor Yarrow' s analyse og af Rosslyn Research-instituttets undersoegelse, ... hvoraf fremgaar, at der var et betydeligt antal brugere af boltepistoler, der ikke saa noget realistisk alternativ til skudmontagesystemet i hovedparten af de tilfaelde, hvor boltepistoler faktisk er blevet anvendt."
Hilti har heroverfor anfoert, at udlaegningen af den undersoegelse, Rosslyn Research-instituttet har foretaget, er "aabenbart fejlagtig" og "skyldes en simpel matematisk fejl". Ifoelge Hilti viser undersoegelsen ikke, at der er et betydeligt antal brugere af boltepistoler, men derimod, at kun en lille del af brugere af boltepistoler kommer ud for situationer, hvor de ikke kan anvende andre fastgoerelsessystemer, og det kun i en del af de tilfaelde, hvor de anvender boltepistoler.
52. Hilti' s indvending gaar saaledes paa, at Retten paa grundlag af en konkret undersoegelse, der er fremlagt som bevis, fastslaar, at der i de fleste tilfaelde findes et betydeligt antal brugere, for hvem SM-systemer ikke kan erstattes af andre fastgoerelsessystemer. Efter min opfattelse er der her tale om en simpel faktisk konstatering fra Rettens side. Som vi allerede har set, tilkommer det ikke Domstolen at gaa bag om de faktiske omstaendigheder, der er fastslaaet i dommen; Domstolen kan hoejst undersoege det raesonnement, Retten har anlagt, naar den drager konklusioner af saadanne fastslaaede forhold. Udlaegningen af resultaterne af Rosslyn Research-instituttets undersoegelse henhoerer derfor alene under Rettens kompetence og kan ikke anfaegtes i appelinstansen.
53. Tilsvarende betragtninger goer sig efter min opfattelse gaeldende med hensyn til den anden del af Hilti' s sjette anbringende, som vedroerer dommens praemis 75. Her kritiserer Retten den metode, der er anvendt i professor Yarrow' s analyse, og i Rosslyn Research-instituttets undersoegelse, og bemaerker naermere, at de spoergsmaal, der i undersoegelsen blev stillet byggevirksomhederne:
"ikke [giver] grundlag for et svar paa det afgoerende spoergsmaal i denne sag, nemlig om smaa, men signifikante aendringer af prisen paa bolte maa antages at medfoere en vaesentlig aendring af efterspoergslen".
For mig at se er vurderingen af den metode, der anvendes i en empirisk undersoegelse, et spoergsmaal, som alene henhoerer under Rettens kompetence, idet det er Retten, der fastslaar faktum. Det er klart, at spoergsmaalet om, hvorledes man korrekt udarbejder de spoergsmaal, der stilles byggevirksomhederne, naar man skal vurdere, hvilken betydning prisen har med hensyn til deres afgoerelse om at anvende et bestemt fastgoerelsessystem, ikke er et retsspoergsmaal, som kan proeves under denne appelsag.
54. Endelig har Hilti bestridt bemaerkningen i dommens praemis 76, hvori Retten kritiserer den metode, der er anvendt i professor Albach' s oekonometriske analyse. Det fremgaar af sagen, at professor Albach kom ind paa de paagaeldende metodologiske problemer under en forklaring, han afgav i retsmoedet for Retten, og hvoraf Hilti har gengivet et uddrag i appelskriftet. Efter min opfattelse tilkommer det helt klart Retten og kun den at tage stilling til, om de tvivlsspoergsmaal, der blev rejst, blev afklaret paa passende maade gennem professor Albach' s forklaring for Retten.
55. Jeg er herefter naaet frem til, at ingen af de argumenter, Hilti har fremfoert i forbindelse med sit sjette anbringende, kan antages at rejse et retsspoergsmaal, som Domstolen kan tage stilling til under appelsagen.
Det syvende anbringende
56. Som sit sidste anbringende har Hilti gjort gaeldende, at Retten har gjort sig skyldig i en retsvildfarelse, idet den ikke har taget alt det bevismateriale i betragtning, som var udarbejdet af sagkyndige, og som havde betydning for definitionen af de relevante produktmarkeder. Til stoette herfor har Hilti naermere anfoert, at de beviser, Hilti har fremfoert, i dommen kun beroeres i tre korte bemaerkninger, som ifoelge Hilti desuden kun behandler "tre ubetydelige aspekter" omkring dette bevismateriale.
57. Som vi allerede har set, bemaerkede Retten, at Kommissionens konklusioner med hensyn til de relevante produktmarkeder snarere blev underbygget end gendrevet af de ekspertudtalelser, Hilti havde fremlagt. Efter min opfattelse kan man imidlertid ikke sige, at Retten ikke har taget hensyn hertil; tvaertimod undersoegte Retten dem naermere, men drog andre konklusioner end dem, der ifoelge Hilti maatte drages. I afsnit 4.58 i appelskriftet har Hilti redegjort for, hvad der efter virksomhedens opfattelse er de mest relevante konklusioner, der burde drages af det materiale, hr. Yarrow og professor Albach har analyseret. Den omstaendighed, at Retten ikke drog de samme konklusioner, betyder imidlertid ikke, at den ikke tog det paagaeldende bevismateriale i betragtning.
58. Efter min opfattelse kan Hilti' s syvende anbringende derfor heller ikke tiltraedes. Appellen maa herefter forkastes.
59. Endelig skal jeg bemaerke, at Bauco' s paastand om, at den boede, Hilti er blevet paalagt, forhoejes, ikke kan paakendes. En intervenient for Retten kan kun stoette en af parternes paastande eller paastaa disse forkastet, helt eller delvis, og en intervenient i appelinstansen kan ikke nedlaegge andre paastande i svarskriftet end dem, der blev nedlagt for Retten (23). Bauco kan derfor ikke nedlaegge paastand om forhoejelse af boeden, hverken i den oprindelige begaering om intervention for Retten eller i det skriftlige indlaeg i appelsagen.
Sammenfatning
60. Jeg skal herefter foreslaa, at Domstolen:
1) forkaster appellen
2) doemmer Hilti til at betale sagens omkostninger, herunder Bauco' s.
(*) Originalsprog: engelsk.
(1) - Sag T-30/89, Sml. II, s. 1439.
(2) - Kommissionens beslutning 88/138/EOEF af 22.12.1987 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 86 (IV/30.787 og 31.488 - Eurofix-Bauco mod Hilti), EFT 1988 L 65, s. 19.
(3) - Sag 6/72, Europemballage og Continental Can mod Kommissionen, Sml. 1973, s. 215. Se ogsaa dommen i sag 31/80, L' Oréal, Sml. 1980, s. 3775, praemis 25, og dommen i sag C-62/86, AKZO mod Kommissionen, Sml. 1991 I, s. 3359, praemis 51.
(4) - Se navnlig droeftelsen i Whish, Competition Law (anden udgave; London 1989), s. 278-287.
(5) - Om anvendelse af begraensningen i tilfaelde af appel af domme i tjenestemandssager se f.eks. dommene i sag C-115/90 P, Turner mod Kommissionen, Sml. 1991 I, s. 1423, i sag C-283/90 P, Vidrányi mod Kommissionen, Sml. 1991 I, s. 4339, i sag C-107/90 P, Hochbaum mod Kommissionen, Sml. 1992 I, s. 157, og i sag C-18/91 P, V. mod Parlamentet, Sml. 1992 I, s. 3997.
(6) - Jf. dommen i sag 42/84, Remia mod Kommissionen, Sml. 1985, s. 2545, praemis 34.
(7) - Se nedenfor i punkt 46-49.
(8) - Raadets afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom, EFT L 319, s. 1.
(9) - Raadets afgoerelse 93/350/Euratom, EKSF, EOEF, EFT L 144, s. 21.
(10) - I antidumping- og antisubsidiesager traeder afgoerelsen dog foerst i kraft paa en dato, som Raadet traeffer afgoerelse om med enstemmighed, jf. artikel 3.
(11) - Sag 22/78, Hugin mod Kommissionen, Sml. 1979, s. 1869.
(12) - Sag 27/76, United Brands mod Kommissionen, Sml. 1978, s. 207, praemis 65.
(13) - Sag 322/81, Michelin mod Kommissionen, Sml. 1983, s. 3461.
(14) - Jf. sag 85/76, Hoffmann-La Roche mod Kommissionen, Sml. 1979, s. 461, praemis 41.
(15) - Omtalt i fodnote 14; se dommens praemis 33, 34 og 48.
(16) - Omtalt i fodnote 12; se dommens praemis 122, hvor spoergsmaalet imidlertid blev behandlet i den afdeling af dommen, der har overskriften United Brands' stilling paa det relevante marked, og ikke i den afdeling, der vedroerte definitionen af det relevante marked.
(17) - Omtalt i fodnote 3; se dommens praemis 33-36.
(18) - Se f.eks. sag 26/75, General Motors mod Kommissionen, Sml. 1975, s. 1367, sag 226/84, British Leyland mod Kommissionen, Sml. 1986, s. 3263, og sag C-41/90, Hoefner og Elser, Sml. 1991 I, s. 1979.
(19) - Jf. fodnote 16 og ogsaa dommen i Hoffmann-La Roche-sagen, omtalt i fodnote 14, dommens praemis 33 og 34.
(20) - Forenede sager 29/83 og 30/83, CRAM og Rheinzink mod Kommissionen, Sml. 1984, s. 1679.
(21) - Se generaladvokat Sir Gordon Slynn' s bemaerkninger i forslag til afgoerelse i de forenede sager 100/80-103/80, Musique Diffusion Française mod Kommissionen, Sml. 1983, s. 1825, navnlig paa s. 1930-1931.
(22) - Se punkt 9-12 ovenfor.
(23) - Jf. artikel 116, stk. 4, i Rettens procesreglement og artikel 116, stk. 1, i Domstolens procesreglement.