61999CJ0166_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-166/99,
angående en anmodning, som Cour du travail de Bruxelles (Belgien) i medfør af EF-traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF) har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,
Marthe Defreyn
mod
Sabena SA,
at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af protokol nr. 2 ad artikel 119 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, der er knyttet til EF-traktaten, og af artikel 5 i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår (EFT L 39, s. 40),
har
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, D.A.O. Edward, og dommerne L. Sevón, P.J.G. Kapteyn (refererende dommer), P. Jann og M. Wathelet,
generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer
justitssekretær: ekspeditionssekretær D. Louterman-Hubeau,
efter at der er indgivet skriftlige indlæg af:
- Sabena SA ved advokat L. de Schrijver, Gent
- den belgiske regering ved generaldirektør P. Rietjens, Juridisk Tjeneste, Ministeriet for Udenrigsanliggender, Udenrigshandel og Udviklingssamarbejde, som befuldmægtiget
- Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved A. Aresu, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget,
på grundlag af retsmøderapporten,
efter at der i retsmødet den 24. februar 2000 er afgivet mundtlige indlæg af Marthe Defreyn ved advokat G. Faveers, Bruxelles, af Sabena SA ved advokaterne L. de Schrijver og F. Lagasse, Bruxelles, af den belgiske regering ved P. Rietjens, af Det Forenede Kongeriges regering ved barrister C. Lewis, og af Kommissionen ved H. Michard, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 16. marts 2000,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved dom af 28. april 1999, indgået til Domstolen den 4. maj 1999, har Cour du travail de Bruxelles i medfør af EF-traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF) forelagt tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af protokol nr. 2 ad artikel 119 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, der er knyttet til EF-traktaten (herefter »protokollen«), og af artikel 5 i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår (EFT L 39, s. 40, herefter »direktivet«).
2 Spørgsmålene er blevet rejst under en sag mellem Marthe Defreyn og Sabena SA.
De fællesskabsretlige bestemmelser
3 EF-traktatens artikel 119 (EF-traktatens artikel 117-120 er blevet erstattet af artikel 136 EF-143 EF) bestemmer:
»Hver medlemsstat gennemfører i løbet af første etape og opretholder derefter princippet om lige løn til mænd og kvinder for samme arbejde.
Ved løn forstås i denne artikel den almindelige grund- eller minimumsløn og alle andre ydelser, som arbejdstageren som følge af arbejdsforholdet modtager fra arbejdsgiveren direkte eller indirekte i penge eller naturalier.«
4 Protokollen har følgende ordlyd:
»Med henblik på anvendelsen af traktatens artikel 119 skal ydelser i medfør af en erhvervstilknyttet social sikringsordning ikke anses for løn, hvis og i det omfang de kan henføres til beskæftigelsesperioder, der ligger forud for den 17. maj 1990, undtagen for arbejdstagere eller deres ydelsesberettigede pårørende, der inden denne dato har anlagt søgsmål eller indbragt en dertil svarende klage i overensstemmelse med den relevante nationale ret.«
5 I direktivets artikel 5, stk. 1, er det fastsat:
»Anvendelsen af princippet om ligebehandling for så vidt angår arbejdsvilkår, herunder afskedigelsesvilkår, indebærer, at mænd og kvinder sikres samme vilkår uden forskelsbehandling på grundlag af køn.«
De nationale bestemmelser
6 Ved kollektiv overenskomst nr. 17 af 19. december 1974, der er indgået af Conseil national du travail og tillagt bindende virkning ved kongelig anordning af 16. januar 1975 (Moniteur belge af 31.1.1975, s. 1055), blev der indført en ordning med supplerende fratrædelsesgodtgørelse i tilfælde af afskedigelse af arbejdstagere på mindst 60 år, der modtager arbejdsløshedsunderstøttelse (artikel 3 og 4). Den supplerende fratrædelsesgodtgørelse betales af arbejdsgiveren og udgør halvdelen af forskellen mellem den nettoløn, der er referencegrundlag, og arbejdsløshedsunderstøttelsen.
7 I henhold til artikel 144 i kongelig anordning af 28. december 1963 om beskæftigelse og arbejdsløshed (som ændret bl.a. ved kongelig anordning af 25.11.1991) har arbejdsløse mænd ikke ret til arbejdsløshedsunderstøttelse fra den første dag i måneden efter den måned, hvor de fylder 65 år, mens denne aldersgrænse for kvinder er 60 år. Disse bestemmelser er ikke blevet tilpasset til lov af 20. juli 1990, hvorefter såvel mænd som kvinder kan vælge at gå på pension, når de er mellem 60 og 65 år.
8 Ifølge kollektiv overenskomst nr. 17 kan der inden for det enkelte fagområde indgås kollektive overenskomster, hvorefter ordningen udvides til at omfatte arbejdstagere på 55 år og derover. Den 23. maj 1984 blev der indgået en sådan kollektiv overenskomst i det paritetiske underudvalg nr. 315.1 (Sabena) med henblik på at imødegå tilfælde af underbeskæftigelse, bl.a. som følge af den særlige arbejdstekniske udvikling inden for den erhvervsmæssige luftfart, og for at fremme opretholdelsen af arbejdspladser for yngre arbejdstagere.
9 I henhold til denne overenskomst blev ordningen med godtgørelser, der skal supplere arbejdsløshedsunderstøttelsen udvidet til også at omfatte arbejdstagere på 55 år og derover, der afskediges efter fælles overenskomst. Godtgørelsen udbetales indtil den måned, hvori den mandlige arbejdstager fylder 65, men kun til det fyldte 60. år for kvindelige arbejdstageres vedkommende. Ifølge overenskomsten udbetaler Sabena til en ansat med mindst 25 års anciennitet en supplerende godtgørelse, hvorved den ansatte sikres 82% af sin nettoløn i den sidste måned forud for den dato, hvor afskedigelsen har virkning.
10 Som følge af Domstolens dom af 17. februar 1993 (sag C-173/91, Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 673), hvori Domstolen fastslog, at den differentiering, hvorefter kvindelige arbejdstagere på over 60 år ikke kunne opnå de supplerende fratrædelsesgodtgørelser i tilfælde af afskedigelse, som omhandlet i kollektiv overenskomst nr. 17, var retsstridig, blev konventionens artikel 4 tilpasset af Conseil national du travail den 17. december 1997 (kollektiv overenskomst nr. 17s).
11 Herefter får alle arbejdstagere udbetalt den supplerende godtgørelse af arbejdsgiveren indtil den sidste dag i den måned, hvor de fylder 65 år, uanset om de har overskredet den aldersgrænse, der er fastsat med hensyn til udbetaling af arbejdsløshedsunderstøttelse.
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
12 Marthe Defreyn blev ansat hos Sabena den 27. juni 1960. Den 14. november 1984 anmodede hun om ydelser i henhold til den kollektive arbejdsoverenskomst af 23. maj 1984. Den 29. november 1984 blev hendes anmodning om førtidspensionering imødekommet, idet der var en varslingsperiode på to år (fra den 1.12.1984 til den 31.12.1986). Sabena forpligtede sig herefter til at udbetale hende den overenskomstmæssige supplerende godtgørelse fra den 1. januar 1987 og indtil udgangen af den måned, hvor hun fyldte 60 år (dvs. den 30.11.1991). Marthe Defreyn fik faktisk udbetalt den godtgørelse, der supplerer arbejdsløshedsunderstøttelsen, indtil den måned, hvor hun fyldte 60 år. På det tidspunkt gik hun på pension.
13 Den 17. februar 1993 afsagde Domstolen ovennævnte dom i sagen Kommissionen mod Belgien, hvori Domstolen fastslog, at Kongeriget Belgien havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktatens artikel 119 ved at opretholde en lovgivning, hvorefter kvindelige arbejdstagere over 60 år ikke kunne opnå de supplerende fratrædelsesgodtgørelser, som omhandlet i den kollektive overenskomst nr. 17, der var gjort bindende ved kongelig anordning af 16. januar 1975.
14 Som følge af denne dom krævede Marthe Defreyn ved skrivelse af 10. juni 1993, at Sabena udbetalte hende den supplerende godtgørelse, hun hævdede at have ret til, indtil hun fyldte 65 år, dvs. indtil den 30. november 1996.
15 Sabena afslog kravet, og Marthe Defreyn anlagde herefter sag den 21. december 1993 ved Tribunal du travail de Bruxelles med påstand om, at Sabena tilpligtedes at udbetale hende den godtgørelse, der supplerer arbejdsløshedsunderstøttelsen, for tiden fra den 1. december 1991 til den 30. november 1996. Ved dom af 28. juni 1995 frifandt Tribunal du travail Sabena.
16 Tribunal du travail fandt, at den omtvistede godtgørelse var omfattet af protokollen, hvorved der var indført en tidsmæssig begrænsning af rækkevidden af traktatens artikel 119. Det var ubestridt, at Marthe Defreyn støttede sit krav på en beskæftigelsesperiode, der lå forud for den 17. maj 1990, og at hun først havde anlagt sag efter dette tidspunkt.
17 Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt den omtvistede godtgørelse var omfattet af begrebet »ydelser i medfør af en erhvervstilknyttet social sikringsordning« i protokollen, fandt Tribunal du travail på grundlag af en sammenlignende undersøgelse af den franske og den nederlandske version af protokollen, at dette spørgsmål måtte besvares bekræftende. Efter rettens opfattelse fremgik det af den nederlandske version, at udtrykket omfattede »regler indført på virksomheds- og brancheniveau med hensyn til social sikring«, og at protokollen derfor måtte finde anvendelse i sagen.
18 Den 12. februar 1996 iværksatte Marthe Defreyn appel af dommen til Cour du travail du Bruxelles. Her nedlagde hun på ny påstand om, at Sabena tilpligtedes at betale hende den godtgørelse, der supplerer arbejdsløshedsunderstøttelsen, for tiden fra den 1. december 1991 til den 30. november 1996. Subsidiært nedlagde hun påstand om, at Cour du travail forelagde præjudicielle spørgsmål for Domstolen med henblik på en afgørelse af, om den omtvistede supplerende godtgørelse kunne betragtes som en ydelse i medfør af en erhvervstilknyttet social sikringsordning som omhandlet i protokollen, og om direktivets artikel 5, stk. 1, skulle tages i betragtning ved afgørelsen af tvisten.
19 For Cour du travail de Bruxelles gjorde Marthe Defreyn gældende, at det fremgår af dommen i sagen Kommissionen mod Belgien, at den godtgørelse, der omtvistes i hovedsagen, udgør løn som omhandlet i traktatens artikel 119. Protokollen måtte derfor lades ude af betragtning til fordel for bestemmelserne i den nævnte artikel, som efter hendes opfattelse er til hinder for, at godtgørelsen kun ydes mandlige arbejdstagere mellem 60 og 65 år, der afskediges, mens 60-65-årige kvindelige arbejdstagere, der afskediges, ikke kan få udbetalt ydelsen.
20 Heroverfor nedlagde Sabena påstand om stadfæstelse af dommen fra Tribunal du travail. Sabena anførte, at Tribunal du travail korrekt havde anvendt de retsprincipper, der gælder på området. Det fremgår af protokollen, at der kun kan anlægges sag i henhold til traktatens artikel 119 vedrørende den supplerende godtgørelse, der omtvistes i hovedsagen, og som ifølge Sabena udgør en erhvervstilknyttet social sikringsordning, såfremt sagen angår ydelser efter den 17. maj 1990 eller arbejdsydelser forud for dette tidspunkt, for så vidt som arbejdstageren har anlagt søgsmål forud for den nævnte dato. Da disse betingelser ikke er opfyldt, kan Marthe Defreyn ifølge Sabena ikke påberåbe sig traktatens artikel 119 til støtte for et krav om en godtgørelse, der supplerer arbejdsløshedsunderstøttelsen, for tiden fra den 1. december 1991 til den 30. november 1996.
21 Cour du travail de Bruxelles udsatte herefter sagen og har forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1) Kan den supplerende fratrædelsesgodtgørelse ved førtidspensionering, som i medfør af kollektiv overenskomst nr. 17 - der er tillagt bindende virkning ved kongelig anordning af 16. januar 1975 - er indført ved kollektiv overenskomst af 23. maj 1984, indgået i det paritetiske underudvalg nr. 315.1, betragtes som en ydelse i medfør af en erhvervstilknyttet social sikringsordning, som protokollen ad artikel 119 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab finder anvendelse på?
2) Er bestemmelserne i kollektiv overenskomst nr. 17 og kollektiv overenskomst af 23. maj 1984, som indgået i det paritetiske underudvalg nr. 315.1, forenelige med artikel 5 i direktiv 76/207/EØF, for så vidt som de udelukker kvindelige arbejdstagere, der er fyldt 60 år, fra at kunne modtage den supplerende fratrædelsesgodtgørelse ved førtidspensionering - som er en tillægsydelse i forbindelse med afskedigelse, og som tildeles ud over arbejdsløshedsunderstøttelsen - mens godtgørelsen tildeles mandlige arbejdstagere, indtil de fylder 65 år?
3) For det tilfælde, at det første og det andet præjudicielle spørgsmål besvares bekræftende, er anvendelsen af protokollen ad traktatens artikel 119 da til hinder for, at der gives medhold i Marthe Defreyn's påstande, for så vidt som de støttes på, at artikel 5 i direktiv 76/207 er tilsidesat?«
Det første spørgsmål
22 Med henblik på at give den forelæggende ret et relevant svar må der først tages stilling til, om den godtgørelse, der omtvistes i hovedsagen, udgør en ydelse i medfør af en erhvervstilknyttet social sikringsordning som omhandlet i protokollen.
23 Det er ubestridt, at den omtvistede ydelse er en overenskomstmæssig godtgørelse, som supplerer en af de lovbestemte sociale sikringsordninger, nemlig ordningen om arbejdsløshed.
24 Ifølge Marthe Defreyn og Kommissionen fremgår det af dommen i sagen Kommissionen mod Belgien, at den godtgørelse, der supplerer arbejdsløshedsunderstøttelsen, må antages at være løn og ikke en social sikringsydelse. Efter deres opfattelse er en sådan ydelse derfor ikke omfattet af protokollen, hvilket indebærer, at det i traktatens artikel 119 fastsatte ligebehandlingsprincip finder anvendelse.
25 Heroverfor har Sabena, den belgiske regering og Det Forenede Kongeriges regering anført, at den i hovedsagen omtvistede godtgørelse ganske vist udgør løn som omhandlet i traktatens artikel 119, men at den er omfattet af protokollen, idet den er et led i en social sikringsordning, der er tilvejebragt på et erhvervstilknyttet grundlag.
26 Hertil bemærkes først, at Domstolen i dommen i sagen Kommissionen mod Belgien har fastslået, at den supplerende fratrædelsesgodtgørelse ved førtidspensionering ikke er en social sikringsydelse, idet den tværtimod ikke har nogen forbindelse med den generelle socialsikringsordning og følgelig udgør løn som omhandlet i traktatens artikel 119. Den belgiske regerings argument, der er omtalt i dommens præmis 18, og hvorefter den supplerende fratrædelsesgodtgørelse måtte betragtes som en socialsikringsydelse, idet den tilsammen med arbejdsløshedsunderstøttelsen udgjorde en uadskillelig helhed, blev følgelig forkastet.
27 I modsætning til, hvad Marthe Defreyn og Kommissionen har anført, indebærer den omstændighed, at Domstolen har kvalificeret den godtgørelse, der omtvistes i hovedsagen, som løn som omhandlet i traktatens artikel 119, ikke, at der herved er taget stilling til, om en sådan form for løn udgør en ydelse i medfør af en erhvervstilknyttet social sikringsordning som omhandlet i protokollen.
28 I denne forbindelse bemærkes således blot, at dette spørgsmål ikke kunne opstå, før traktaten om Den Europæiske Union og dermed også protokollen trådte i kraft, og at Domstolen derfor ikke skulle tage stilling til det.
29 Det må endvidere fastslås, at en erhvervstilknyttet ordning som den, der omtvistes i hovedsagen, og som sikrer beskyttelse mod risikoen arbejdsløshed, idet arbejdstagere i en virksomhed, konkret Sabena, i henhold til ordningen får udbetalt ydelser, der skal supplere ydelserne i henhold til den lovbestemte socialsikringsordning vedrørende arbejdsløshed, må kvalificeres som en erhvervstilknyttet socialsikringsordning som omhandlet i artikel 2 og 4 i Rådets direktiv 86/378/EØF af 24. juli 1986 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger (EFT L 225, s. 40), som ændret ved Rådets direktiv 96/97/EF af 20. december 1996 (EFT 1997 L 46, s. 20).
30 Den supplerende godtgørelse, der omtvistes i hovedsagen, udgør således en ydelse i medfør af en erhvervstilknyttet social sikringsordning som omhandlet i protokollen, som derfor kan finde anvendelse, såfremt de deri fastsatte betingelser er opfyldt.
31 I denne forbindelse bemærkes, at i medfør af protokollen finder traktatens artikel 119 ikke anvendelse på ydelser i medfør af en erhvervstilknyttet social sikringsordning, såfremt ydelserne kan henføres til beskæftigelsesperioder, der ligger forud for den 17. maj 1990, undtagen for arbejdstagere, der inden denne dato har anlagt søgsmål eller indbragt en dertil svarende klage.
32 Som det fremgår af hovedsagen, har Marthe Defreyn arbejdet for Sabena mellem juni 1960 og december 1986. Det er ligeledes ubestridt, at Sabena har udbetalt hende den omtvistede supplerende godtgørelse som hendes sidste arbejdsgiver. Det kan herefter ikke bestrides, at godtgørelsen er blevet udbetalt som følge af det arbejdsforhold, som blev afsluttet inden den 17. maj 1990. Endelig er det ubestridt, at Marthe Defreyn på dette tidspunkt ikke havde anlagt søgsmål eller indbragt en dertil svarende klage.
33 Det første spørgsmål må herefter besvares med, at protokollen finder anvendelse på en godtgørelse som den supplerende fratrædelsesgodtgørelse ved førtidspensionering, som omhandles i den kollektive overenskomst nr. 17, der er gjort bindende ved kongelig anordning af 16. januar 1975, og som omhandles i den kollektive arbejdsoverenskomst af 23. maj 1984, der er indgået i det paritetiske underudvalg nr. 315.1.
Det andet og tredje spørgsmål
34 Med det andet og tredje spørgsmål, som vil blive behandlet under et, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om direktivets artikel 5 finder anvendelse i hovedsagen.
35 Hertil bemærkes, at en ydelse, der som i den foreliggende sag udgør løn som omhandlet i traktatens artikel 119, ikke tillige være omfattet af direktivet (jf. dom af 13.2.1996, sag C-342/93, Gillespie m.fl., Sml. I, s. 475, præmis 24).
36 Det andet og tredje spørgsmål må herefter besvares med, at en supplerende godtgørelse, der, som i den foreliggende sag, udgør løn som omhandlet i traktatens artikel 119, ikke er omfattet af direktivets artikel 5.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
37 De udgifter, der er afholdt af den belgiske regering, af Det Forenede Kongeriges regering og af Kommissionen, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedrørende de spørgsmål, der er forelagt af Cour du travail de Bruxelles ved dom af 28. april 1999, for ret:
1) Protokol nr. 2 ad artikel 119 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, der er knyttet til EF-traktaten, finder anvendelse på en godtgørelse som den supplerende fratrædelsesgodtgørelse ved førtidspensionering, som omhandles i den kollektive arbejdsoverenskomst nr. 17, der er gjort bindende ved kongelig anordning af 16. januar 1975, og som omhandles i den kollektive arbejdsoverenskomst af 23. maj 1984, der er indgået i det paritetiske underudvalg nr. 315.1.
2) En supplerende godtgørelse, der, som i den foreliggende sag, udgør løn som omhandlet i EF-traktatens artikel 119 (EF-traktatens artikel 117-120 er blevet erstattet af artikel 136 EF-143 EF), er ikke omfattet af artikel 5 i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår.