61998CC0060_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
I - Indledning
1 I naervaerende sag skal Domstolen traeffe afgoerelse vedroerende et praejudicielt spoergsmaal fra Tribunale ordinario di Milano vedroerende fortolkningen af artikel 10 i Raadets direktiv 93/98/EOEF af 29. oktober 1993 (1). Problemet angaar beskyttelsen af tredjemands erhvervede rettigheder i de tilfaelde, hvor der som foelge af gennemfoerelsen af det omtvistede direktiv i de forskellige nationale retsordener sker en reaktivering af en med ophavsret beslaegtet rettighed til et musikalsk vaerk, der forinden var overgaaet til »offentlig ejendom«.
II - Faktiske omstaendigheder
2 Det retlige problem, som rejses ved det praejudicielle spoergsmaal, kom frem under en tvist mellem Butterfly Srl (herefter »Butterfly«) og Carosello Srl (herefter »Carosello«) vedroerende udnyttelsen af indspilningen af visse vaerker fra den italienske sangerinde Mina. Butterfly solgte i 1992 en compactdisk med titlen »Bricioli di Baci« med seksten Mina-sange, der foerste gang var blevet indspillet i aarene 1958-1962, eftersom selskabet fra Carosello - der paa dette tidspunkt var indehaver af de beslaegtede rettigheder til de omtvistede vaerker - havde opnaaet tilladelse til at udnytte disse indspilninger. I overensstemmelse med den gaeldende lovgivning paa det omhandlede tidspunkt havde beskyttelsen af de rettigheder, som tilkom producenter og udoevende kunstnere til et musikalsk vaerk, en varighed paa 30 aar. Senere fastsatte faellesskabslovgiver ved direktiv 93/98 varigheden af beskyttelsen af de paagaeldende rettigheder til 50 aar. Efter udloebet af fristen for at gennemfoere direktivet, den 30. juni 1995, udarbejdede de italienske myndigheder en raekke lov- og forvaltningsforskrifter, hvorefter rettighederne for producenter af fonogrammer ophoerer 50 aar efter offentliggoerelsen af disse, og rettighederne for udoevende kunstnere ophoerer 50 aar efter fortolkningen eller udoevelsen.
3 Paa grundlag af denne lovaendring fremsatte Carosello via en advarsel krav over for Butterfly om, at dette selskab skulle afholde sig fra enhver videre udnyttelse af de indspilninger, som der toges sigte paa ved den i 1992 givne tilladelse; med henblik herpaa har Carosello paaberaabt sig reaktiveringen af de beslaegtede rettigheder vedroerende de naevnte indspilninger, hvilken reaktivering ifoelge Carosello er en foelge af den i national ret skete aendring og af gennemfoerelsen af direktiv 93/98.
4 Butterfly har anlagt sag ved Tribunale ordinario di Milano og har herved nedlagt paastand om dels, at Carosello's advarsel er ulovlig, dels at sagsoegeren har ret til at fortsaette udnyttelsen af de omtvistede indspilninger og den fonografiske gengivelse af cd'en »Briciole di Baci«. Sagsoegte har paastaaet sig frifundet og har nedlagt modpaastand om, at det forbydes sagsoegeren for fremtiden at udnytte disse musikalske vaerker, i forbindelse med hvilke det maa antages, at beskyttelsen var genopstaaet efter den naevnte aendring af retsreglerne vedroerende ophavsret og beslaegtede rettigheder. Carosello's analyse stoettes af intervenienten, Federazione Industria Musicale Italiana (herefter »FIMI«).
5 Den forelaeggende ret finder det klart ifoelge bestemmelserne i artikel 10, stk. 3, i direktiv 93/98, at der som foelge af den efter direktivet forlaengede beskyttelsestid er sket en reaktivering af de rettigheder, som ophoerte efter udloebet af den trediveaarsperiode, der oprindelig var fastsat i den italienske lovgivning. Retten naerer imidlertid tvivl om foreneligheden af den gaeldende nationale lovgivning med direktivreglerne om noedvendigheden af at beskytte tredjemands erhvervede rettigheder, hvilken noedvendighed kom frem, da beskyttelsestiden blev forlaenget fra 30 til 50 aar.
III - Det praejudicielle spoergsmaal
6 Af disse grunde har den forelaeggende ret anmodet Domstolen om at besvare foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»Er bestemmelsen i artikel 17, stk. 4, i lov nr. 52 af 6. februar 1996, som aendret ved lov nr. 650 af 23. december 1996, forenelig med fortolkningen af artikel 10 i direktiv 93/98/EOEF af 29. oktober 1993, navnlig for saa vidt angaar den del, hvori denne artikel foreskriver, at 'medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger til i saerdeleshed at beskytte tredjemands erhvervede rettigheder'?«
IV - Den gaeldende faellesskabslovgivning
7 Direktiv 93/98 har til formaal at harmonisere medlemsstaternes lovgivning om beskyttelsestiden for ophavsret og hermed beslaegtede rettigheder.
Direktivets artikel 3 bestemmer:
»1. Udoevende kunstneres rettigheder udloeber 50 aar efter fremfoerelsesdatoen. Hvis en optagelse af en fremfoerelse udgives lovligt eller offentliggoeres lovligt inden for dette tidsrum, udloeber rettighederne dog 50 aar efter datoen for foerste lovlige udgivelse eller foerste lovlige offentliggoerelse, alt efter hvilken dato der er den foerste.
2. Fonogramfremstilleres rettigheder udloeber 50 aar efter optagelsen. Hvis fonogrammet udgives lovligt eller offentliggoeres lovligt inden for dette tidsrum, udloeber rettighederne dog 50 aar efter datoen for foerste lovlige udgivelse eller foerste lovlige offentliggoerelse, alt efter hvilken dato der er den foerste.«
8 Herefter behandler direktivet spoergsmaalet om beskyttelsen af tredjemands erhvervede rettigheder.
Det hedder i 26. betragtning til direktivet, at
»... medlemsstaterne boer frit kunne vedtage bestemmelser om fortolkning, tilpasning og videre gennemfoerelse af kontrakter om udnyttelse af beskyttede vaerker og andre emner, som blev indgaaet inden den forlaengelse af beskyttelsestiden, der er resultatet af dette direktiv«.
I 27. betragtning til direktivet hedder det,
»at erhvervede rettigheder og berettigede forventninger skal respekteres; medlemsstaterne kan i saerdeleshed bestemme, at ophavsrettigheder og beslaegtede rettigheder, som reaktiveres i henhold til dette direktiv, under visse omstaendigheder ikke maa danne grundlag for, at personer, der i god tro indledte udnyttelsen af vaerkerne paa et tidspunkt, hvor disse var offentlig ejendom, skal erlaegge vederlag«.
Henset til ovenstaaende fastsaettes foelgende i direktivets artikel 10, som indeholder forskrifter om den tidsmaessige gyldighed af de omtvistede rettigheder:
»1. Hvis en beskyttelsestid, der er laengere end den tilsvarende periode i dette direktiv, allerede er gaeldende i en medlemsstat paa den i artikel 13, stk. 1, naevnte dato, medfoerer dette direktiv ikke, at den paagaeldende beskyttelsestid afkortes i den paagaeldende medlemsstat.
2. Den beskyttelsestid, der er fastsat i dette direktiv, finder anvendelse paa alle vaerker og emner, som paa den i artikel 13, stk. 1, naevnte dato er beskyttet i mindst én medlemsstat i medfoer af national lovgivning om ophavsret eller beslaegtede rettigheder, eller som opfylder kriterierne for beskyttelse efter direktiv 92/100/EOEF.
3. Direktivet beroerer ikke nogen udnyttelseshandling, der har fundet sted foer den i artikel 13, stk. 1, naevnte dato. Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger til i saerdeleshed at beskytte tredjemands erhvervede rettigheder« (2).
9 Endelig er medlemsstaterne i direktivets artikel 13, stk. 1, forpligtet til at saette de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivets artikel 1-11 senest den 1. juli 1995.
V - De relevante nationale bestemmelser
10 Lov nr. 633 af 22. april 1941 (3), som oprindelig regulerede rettighederne for fremstillere af aandsvaerker, er for nylig blevet aendret, navnlig ved »lov om gennemfoerelse af faellesskabsbestemmelser« nr. 52 af 6. februar 1996 (4). Lov nr. 52/96 er senere blevet aendret ved lov nr. 650 af 23. december 1996 (5).
11 I medfoer af artikel 17, stk. 1, i lov nr. 52/96 forlaengedes varigheden af beskyttelsen af rettighederne for fonogramfremstillere samt for udoevende kunstnere fra 30 til 50 aar.
12 Stk. 2 i samme artikel, som aendret ved lov nr. 650/96, fastsaetter udtrykkeligt, at reglen om en beskyttelsestid paa 50 aar tillige finder anvendelse paa vaerker eller rettigheder, der vel ikke laengere nyder beskyttelse som foelge af den tidligere lovgivning, men som den 29. juni 1995 - der er relevant i sagen - er beskyttet af den nye lovgivning.
13 I medfoer af reglerne i samme artikels stk. 4 beroerer anvendelsen af de ovennaevnte bestemmelser om reaktivering af beskyttelsen af de omtvistede rettigheder ikke handlinger foretaget og kontrakter indgaaet inden den 29. juni 1995 eller de rettigheder, som lovligt er erhvervet og udoeves af tredjemand i medfoer af disse handlinger eller overenskomster. Ganske saerlig foretager den italienske lovgiver en sondring inden for beskyttelsen af erhvervede rettigheder paa grundlag af karakteren af det vaerk, i forbindelse med hvilket der opstaar spoergsmaal om reaktivering af den omtvistede ret. Det omstridte stk. 4 er formuleret saaledes:
»4. Det har sit fulde forblivende ved handlinger foretaget og kontrakter indgaaet inden den 29. juni 1995, og som en undtagelse fra artikel 119, stk. 3, i lov nr. 633 af 22. april 1941, kontrakter indgaaet efter den 30. juni 1990 samt de heraf foelgende rettigheder, der lovligt er erhvervet og udoeves af tredjemand.
Navnlig beroeres ikke
a) spredning og genfremstilling af vaerker, der er blevet offentlig ejendom i medfoer af den tidligere lovgivning inden for graenserne af den grafiske sammensaetning og den udgivelsesform, hvori offentliggoerelsen har fundet sted, af personer, som har foretaget spredning og genfremstilling af vaerkerne inden tidspunktet for denne lovs ikrafttraeden. Fremtidige ajourfoeringer, der er paakraevet som foelge af vaerkernes art, kan ogsaa spredes og genfremstilles uden vederlag
b) spredning, begraenset til en periode af tre maaneder efter tidspunktet for denne lovs ikrafttraeden, af grammofonplader og tilsvarende lydbaerere, for hvilke udnyttelsesretten er udloebet ifoelge den tidligere lovgivning, af personer, som har genfremstillet og markedsfoert de naevnte lydbaerere inden tidspunktet for denne lovs ikrafttraeden.«
VI - Formuleringen af det praejudicielle spoergsmaal
14 Det boer foerst bemaerkes, at det praejudicielle spoergsmaal, som Kommissionen med rette har gjort opmaerksom paa i sit indlaeg, skal omformuleres. Domstolens befoejelser i medfoer af EF-traktatens artikel 177 tillader den ikke at besvare spoergsmaalet i det af den forelaeggende ret oenskede omfang. Det gaelder naermere, at spoergsmaalet direkte rejser et problem om en national retsregels forenelighed med faellesskabsretten, men et saadant problem kan ikke vaere genstand for en praejudiciel forelaeggelse. Jeg anser det foelgelig for oenskeligt at omformulere spoergsmaalet og saaledes undersoege, om bestemmelserne i direktiv 93/98 samt faellesskabsretten i almindelighed og beskyttelsen af tredjemands erhvervede rettigheder samt retssubjekternes berettigede forventning er til hinder for en national regel, som med henblik paa at beskytte de erhvervede rettigheder hos tredjemand - stillet over for reaktiveringen af rettigheder beslaegtet med ophavsretten til musikalske vaerker - er begraenset til at give de paagaeldende tredjemaend mulighed for at saelge deres lagre for en periode, der ikke overstiger tre maaneder beregnet fra ikrafttraedelsen af den paagaeldende nationale bestemmelse.
VII - Spoergsmaalet om realitetsbehandling af det praejudicielle spoergsmaal
15 Carosello har fremsat indsigelse om sagens afvisning og goer herved gaeldende, at svaret paa det praejudicielle spoergsmaal ikke har nogen betydning for afgoerelsen af hovedsagen. Synspunktet begrundes med de foelgende argumenter: For det foerste finder Carosello, at hovedsagen angaar fortolkningen af en kontrakt, der blev indgaaet mellem Butterfly og selskabet selv den 16. juli 1990, og at det for at kunne goere det ikke er absolut noedvendigt at fortolke bestemmelserne i direktiv 93/98. For det andet havde Butterfly allerede, saaledes som det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, foer udloebet af 1995 afsat hele sit lager af cd'erne med »Briciole di Baci«, saaledes at det praejudicielle spoergsmaal ifoelge Carosello's opfattelse angaar bestemmelser i den italienske lovgivning, som hjemler tredjemand mulighed for at saelge sit lager inden for en bestemt frist, og derfor er helt hypotetisk. For det tredje er Butterfly's begaering inden for rammerne af hovedsagen om anerkendelse af selskabets ret til at genudgive de omtvistede cd'er paa trods af Carosello's afvisning, uden nogen relevans; for i det omfang, hvori Butterfly hverken har begaeret eller haft mulighed for at opnaa en licens i denne forstand fra Società Italiana Autori Editori (herefter »SIAE«), der er en noedvendig forudsaetning for at kunne genudgive, har genstanden for hovedsagen ingen praktisk betydning.
16 Det er min opfattelse, at formalitetsindsigelsen ikke kan laegges til grund. Det skal foerst bemaerkes, at naar der er tale om at afvise at gennemgaa et praejudicielt spoergsmaal af formalitetsgrunde, er skoennet saerdeles snaevert. I overensstemmelse med Domstolens faste praksis »... tilkommer det alene de nationale retter, som behandler sagen, og som har ansvaret for den retsafgoerelse, der skal traeffes, ud fra den enkelte sags saerenheder at bedoemme, saavel om en praejudiciel afgoerelse er noedvendig for, at retten kan afsige dom, som spoergsmaalet om relevansen af de spoergsmaal, den forelaegger Domstolen ...« (6). Foelgelig er Domstolen, naar spoergsmaalene angaar fortolkningen af faellesskabsretten »... pligtig at traeffe afgoerelse i princippet« (7). Under ganske saerlige omstaendigheder har Domstolen imidlertid ogsaa antaget, at det, med henblik paa at bringe sin egen kompetence paa det rene, tilkom den at undersoege de forhold, hvorunder den nationale sag var blevet forelagt (8). Under alle omstaendigheder gaelder det, at »afvisningen af at behandle en anmodning fra en national ret kun er mulig, naar det klart fremgaar, at den af den nationale retsinstans oenskede fortolkning eller vurdering af en faellesskabsbestemmelses gyldighed savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, eller naar problemet er af hypotetisk karakter, og Domstolen ikke raader over de faktiske og retlige oplysninger, som er noedvendige for, at den kan foretage en saglig korrekt besvarelse af de stillede spoergsmaal« (9).
17 Den aabenbare karakter (10) af de grunde, af hvilke Domstolen kan afvise at besvare et praejudicielt spoergsmaal, er efter min opfattelse ikke eksisterende i naervaerende sag. Hertil kommer, at Domstolen ikke har ret til at gennemgaa realiteten i hovedsagen for i foerste raekke at traeffe afgoerelse vedroerende spoergsmaalet, om denne bliver uden genstand alene ved, at Butterfly ikke har tilladelse fra SIAE vedroerende de omtvistede musikalske vaerker og for det andet vedroerende spoergsmaalet, om faellesskabsretten er uden nogen virkning vedroerende fortolkningen af kontrakten mellem Carosello og Butterfly. Det gaelder vel, at man i det modsatte tilfaelde, saafremt man til slut ville antage, at beskyttelsen af de erhvervede rettigheder hos tredjemand, naar den blot bestaar i muligheden for at saelge eksisterende lagre, ikke er tilstraekkelig faellesskabsretligt set, paa dette punkt ville blive stillet over for spoergsmaalet, om Butterfly's krav i hovedsagen om fortsat udnyttelse af fonogrammer, paa grundlag af hvilke cd'en »Briciole di Baci« blev fremstillet, uden at Carosello kan paaberaabe sig beslaegtede rettigheder hertil, har hjemmel i faellesskabsretten, saaledes som sagsoegeren har gjort gaeldende i hovedsagen. Foelgelig boer Domstolen besvare det praejudicielle spoergsmaal.
VIII - Besvarelsen af det praejudicielle spoergsmaal
18 I sit indlaeg soeger Butterfly ved fortolkningen af bestemmelserne i artikel 10, stk. 3, i direktiv 93/98 at presse paa for en indfaldsvinkel, hvorefter, for det foerste, disse bestemmelser tildeler en vid og ubegraenset beskyttelse af indehaverne af erhvervede rettigheder til vaerker, for hvilke der kan ske en reaktivering af ophavsretten eller begraensede rettigheder, for det andet, de naevnte bestemmelser er tilstraekkeligt klare og ubetingede til at medfoere direkte virkning i den nationale ret, og, for det tredje, de nationale begraensninger af de erhvervede rettigheder, saaledes som de bestaar i den omtvistede italienske lovgivning, strider mod de naevnte bestemmelser i direktivet og boer altsaa ikke anvendes af den nationale ret. Butterfly goer gaeldende, at denne indfaldsvinkel er den eneste, der er i overensstemmelse med faellesskabsrettens almindelige grundsaetninger vedroerende beskyttelsen af borgernes erhvervede rettigheder og berettigede forventning.
19 Visse punkter i Butterfly's raesonnement og de konklusioner, som dette munder ud i, bestrides af Carosello, FIMI, den italienske regering og af Kommissionen.
20 Jeg vil nedenfor gennemgaa bestemmelserne i direktiv 93/98, saaledes at det kan afgoeres dels, hvor langt beskyttelsen af de erhvervede rettigheder ifoelge direktivet raekker, dels hvor stort det frie skoen er, som direktivets bestemmelser giver medlemsstaterne med henblik paa at gennemfoere den paagaeldende beskyttelse. Jeg skal herefter bringe paa det rene, om garantierne ifoelge direktiv 93/98 i relation til sikringen af de erhvervede rettigheder er tilstraekkelige ud fra synspunktet om faellesskabsrettens almindelige grundsaetninger og herunder ganske saerlig med principperne for beskyttelsen af borgernes erhvervede rettigheder og berettigede forventning. Endelig skal jeg - men udelukkende, saafremt det viser sig noedvendigt efter forloebet af undersoegelsens foregaaende stadier - gaa ind i problemet om den direkte virkning af direktivets artikel 10, stk. 3, andet punktum.
21 Direktiv 93/98 ligger i forlaengelse af faellesskabslovgivers bestraebelser paa at harmonisere reglerne for beskyttelsen af ophavsret og hermed beslaegtede rettigheder (11). Disse bestraebelser kom til udtryk fra begyndelsen af 1990'erne og bestaar endnu i dag (12). Den centrale tanke bag dette tiltag er, at der maa foretages en styrkelse af beskyttelsen af de paagaeldende rettigheder, som for oevrigt kraeves ved TRIPS-aftalen (13), der blev indgaaet i forbindelse med Uruguay-runden under GATT. Noedvendigheden af en styrket beskyttelse anerkendes udtrykkeligt i direktiv 93/98; tiende betragtning hertil fremhaever, at »harmoniseringen af ophavsretten og beslaegtede rettigheder boer gennemfoeres paa et hoejt beskyttelsesniveau, da disse rettigheder er grundlaget for intellektuel kreativ virksomhed ...«.
22 Den placering og betydning, der tillaegges de paagaeldende rettigheder, er i ganske saerlig grad nyttig for fortolkningen af bestemmelserne i direktiv 93/98: Man kan heraf udlaese faellesskabslovgivers vilje til at sikre den videst mulige beskyttelse af ophavsretten og beslaegtede rettigheder. Foelgelig skal de bestemmelser, hvis formaal er at sikre disse rettigheder, fortolkes bredt, mens de, der fastsaetter undtagelser fra beskyttelsesordningen, skal fortolkes indskraenkende.
23 Denne konklusion bekraeftes i oevrigt af den maade, hvorpaa proceduren til vedtagelse af det omtvistede direktiv forloeb. Det oprindelige forslag forudsaa udelukkende den klausul, hvorefter anvendelsen af bestemmelserne i direktiv 93/98 ikke maa foere til forkortelse af en laengere beskyttelsestid, som kan vaere fastsat af lovgivningen i visse medlemsstater; med andre ord maa direktivet ikke foere til en begraensning af ophavsretten og beslaegtede rettigheder, som allerede er erhvervet i medfoer af de gaeldende nationale forskrifter. Det oprindelige udkast indeholdt imidlertid ikke udtrykkelig hjemmel for muligheden for at reaktivere rettigheder, som allerede var udtoemt i medfoer af national ret inden ikrafttraedelsen af direktiv 93/98. Europa-Parlamentet fremsatte oenske om aendring, hvori man gjorde gaeldende dels, at der bestod et problem med reaktivering af rettigheder, hvis beskyttelse allerede var ophoert i medfoer af national ret, dels at der opstaar et spoergsmaal om sikring af tredjemands erhvervede rettigheder.
24 Ganske saerligt, og vedroerende beskyttelsen af tredjemands erhvervede rettigheder, oenskede Parlamentet, at Kommissionen til teksten i direktiv 93/98 foejede bestemmelser, hvorefter, for det foerste, de nye faellesskabsregler vedroerende beskyttelsen af ophavsret og beslaegtede rettigheder finder anvendelse uden at beroere lovligt fastsatte retsakter om udnyttelse af vaerker, der er kommet i stand inden en bestemt dato, for det andet, at indehaverne af ophavsret og beslaegtede rettigheder ikke kan modsaette sig de fortsatte udnyttelse af vaerker, som direkte er forbundet med investeringer foretaget i god tro inden ikrafttraedelsen af faellesskabsbestemmelserne, og for det tredje at medlemsstaterne har pligt til at fastsaette en passende erstatning til indehaverne af ophavsret og beslaegtede rettigheder for de naevnte retsakter om udnyttelse, der fortsaetter efter datoen for ikrafttraedelsen af faellesskabsbestemmelserne.
25 Naar man sammenligner Parlamentets forslag med den endelige udformning af direktiv 93/98, naar man frem til foelgende konklusioner:
For det foerste knaesatte direktiv 93/98 princippet om reaktivering af ophavsret og beslaegtede rettigheder, der var ophoert i medfoer af den gaeldende nationale lovgivning foer EF-direktivets ikrafttraedelse (14). Det maa konstateres, at loesningen med reaktivering er i overensstemmelse med den almindelige grundsaetning, hvorefter retsregler er anvendelige ex nunc. Mere specifikt maa man i princippet antage - naar en bestemmelse fastsaetter, at en ret er ophoert efter udloebet af 50 eller 70 aar regnet fra den begivenhed, som markerer begyndelsen af rettighedens beskyttelse ved legale tekster, og naar denne frist endnu ikke er udloebet paa tidspunktet for den paagaeldende bestemmelses ikrafttraedelse - at retsspoergsmaalet bestaar. Reaktiveringen af ophavsret og beslaegtede rettigheder i medfoer af direktiv 93/98 betyder ikke, at dette finder anvendelse med tilbagevirkende gyldighed, hvilket ud fra synspunktet om den tidsmaessige anvendelse af direktiv 93/98 ville rejse tvivl om denne situations forenelighed med de almindelige retsgrundsaetninger (15).
For det andet maa det antages, at selv om direktiv 93/98 fastsaetter garantien for tredjemands erhvervede rettigheder, ogsaa under anvendelse af faellesskabsrettens almindelige grundsaetninger, sker det ikke fuldstaendig paa samme maade, som Parlamentet foreslog. Ganske vist tilfoejede man vedroerende anvendelsesomraadet for direktiv 93/98 et udtrykkeligt forbehold vedroerende udnyttelseshandlinger, der laa foer den 1. juli 1995 - den dato, paa hvilken der som naevnt ovenfor skulle vaere truffet de nationale forholdsregler, der var noedvendige for at gennemfoere direktivet - men direktiv 93/98 afgraenser ikke (og kraever heller ikke) bestemte midler til at beskytte tredjemands erhvervede rettigheder, naar udnyttelsen finder sted efter den naevnte dato. Direktivet indskraenker sig blot til ganske almindeligt og ubestemt at kraeve af medlemsstaterne, at de »traeffer de noedvendige foranstaltninger til i saerdeleshed at beskytte tredjemands erhvervede rettigheder«, hvilken forpligtelse ved fortolkning foerer til at antage, at denne gruppe retssubjekter ikke boer vaere uden beskyttelse i tiden efter direktivets gennemfoerelse i de forskellige nationale retsordener. Inden for den ramme, der saettes af noedvendigheden af at overholde tredjemands erhvervede rettigheder og berettigede forventning forudser 27. betragtning til direktivet i oevrigt blot muligheden for, ikke forpligtelsen for medlemsstaterne til at »... bestemme ... at ophavsrettigheder og beslaegtede rettigheder, som reaktiveres i henhold til dette direktiv, under visse omstaendigheder (16) ikke maa danne grundlag for, at personer, der i god tro indledte udnyttelsen af vaerkerne paa et tidspunkt, hvor de var offentlig ejendom, skal erlaegge vederlag«. Det er saaledes klart, at der ikke findes nogen saerlig ret af nogen som helst art til fordel for tredjemaend i god tro, der, selv efter betaling af en rimelig godtgoerelse (og endnu mindre i fravaer af en godtgoerelse) ville goere det muligt for dem at fortsaette udnyttelsen af et vaerk, naar udoevelsen havde fundet sted foer den 1. juli 1995 samt efter denne dato.
26 Ifoelge min opfattelse viser dette klart faellesskabslovgivers vilje til at beskytte de erhvervede rettigheder samtidig med, at der levnes de kompetente nationale myndigheder et betydeligt skoen. De nationale myndigheder er i oevrigt som foelge af deres karakter og deres placering de mest egnede til paa retfaerdig vis at forene de indbyrdes modstridende interesser hos ophavsmanden, producenten eller fortolkeren paa den ene side og de godtroende tredjemaend paa den anden side. Desuden synes det ikke, som om der er hold i Butterfly's udtalelse om, at det direkte kan udledes af bestemmelserne i artikel 10 i direktiv 93/98, at Butterfly som godtroende tredjemand har ret til at fortsaette udnyttelsen af Mina's sange ogsaa efter den 1. juli 1995. Den retlige regulering af retsforhold stiftet efter reaktiveringen af de beslaegtede rettigheder i medfoer af direktivet fra den 1. juli 1995 og beskyttelsen, der skal sikres tredjemand, henhoerer i princippet under medlemsstaternes kompetence. Kun saafremt man vil antage, at den utilstraekkelige beskyttelse af tredjemand ved de nationale foranstaltninger er af en saadan art, at den befinder sig uden for medlemsstatens manoevremargen, kan man forestille sig en gennemgang af bestemmelserne i direktivets artikel 10, stk. 3, med henblik paa at bringe paa det rene, om disse har direkte virkning, og om de kan paaberaabes af retssubjekter, der som Butterfly oensker at fortsaette udnyttelsen af de vaerker, der var blevet offentlig ejendom foer den 1. juli 1995.
27 Hvad angaar kontrollen med det skoen, medlemsstaterne har faaet til at regulere beskyttelsen af tredjemands erhvervede rettigheder, er det interessant at understrege, at skoennet er overordentligt vidt, saaledes som det fremgaar af de foelgende bemaerkninger: For det foerste er bestemmelserne i artikel 10, stk. 2, i direktiv 93/98 formuleret i saa almindelige vendinger som overhovedet muligt. For det andet har man foretrukket denne generelle formulering i stedet for formuleringen i Parlamentets forslag, som om end kun delvis definerede formen for beskyttelsen af tredjemand. For det tredje er det tilstraekkeligt at henvise til den ene omstaendighed, at de paagaeldende nationale bestemmelser er blevet vedtaget med henblik paa at gennemfoere en faellesskabsregel, som praesenterer sig i form af direktiv, for at bevise, hvor frit de kompetente nationale myndigheder er stillet. De naevnte myndigheder er bundet af EF-traktatens artikel 189 hvad angaar virkeliggoerelsen af de med direktivet tilsigtede maal, men de bevarer muligheden for at vaelge de saerlige midler, hvormed de vil realisere maalsaetningen.
28 Dette betyder naturligvis ikke, at medlemsstaterne i forbindelse med artikel 10, stk. 3, i direktiv 93/98 kan lovgive uden nogen som helst kontrol. For oevrigt gaelder det, saaledes som Domstolen allerede havde tilkendegivet inden vedtagelsen af den omtvistede EF-lovgivning, at »... de enerettigheder, der er tildelt paa grundlag af litteraere og kunstneriske ejendomsrettigheder, [kan] paavirke udvekslingen af varer og tjenesteydelser samt konkurrenceforholdene inden for Faellesskabet. [Derfor] ... er disse rettigheder, skoent de reguleres af national lovgivning, underlagt traktatens krav og henhoerer saaledes under dennes anvendelsesomraade« (17). Foelgelig kan den nationale beskyttelse, der tildeles ophavsretten og de beslaegtede rettigheder, ikke vaere af en saadan art, at den paavirker andre rettigheder og interesser, der anses for beskyttelsesvaerdige i henhold til faellesskabsretten, saasom tredjemands erhvervede rettigheder i den konkrete sag.
29 Under alle omstaendigheder ses, som Kommissionen med rette har gjort opmaerksom paa, en national lovgivning, der alene tildeler tredjemand mulighed for paa markedet og for en begraenset periode at afsaette lagrene fra udnyttelsen af et vaerk, der var blevet offentlig ejendom foer den 1. juli 1995, at vaere utilstraekkelig i direktivets betydning, saaledes som jeg skal paavise nedenfor.
30 Med hensyn til den konkrete tvist maa det foerst noteres, at den frist, inden for hvilken lagrene ifoelge den italienske omtvistede lovgivning skal vaere solgt, er tre maaneder at regne fra ikrafttraedelsen af den paagaeldende lovgivning. Fristen udloeb saaledes tre maaneder efter den 25. februar 1996, altsaa den 26. maj 1996. Denne bemaerkning er interessant, da reaktiveringen af ophavsretten og de beslaegtede rettigheder ifoelge gennemfoerelsen af direktiv 93/98 i de forskellige nationale retsordener allerede var sket den 29. juni 1995. Det ses altsaa, at som foelge af anvendelsen af den omtvistede italienske lovgivning fik indehaverne af erhvervede rettigheder sikkerhed for, at de kunne afsaette deres lagre i en periode, der var lidt laengere end elleve maaneder at regne fra reaktiveringen af ophavsretten og de beslaegtede rettigheder for vaerker, hvis udnyttelse havde taget sin begyndelse foer den 1. juli 1995 (18). Saaledes opnaar de erhvervsdrivende, som havde udnyttet de vaerker, der var blevet offentlig ejendom foer den 1. juli 1995, mulighed for via afsaetningen af deres lagre inden for en tilstraekkelig frist, at drage fordel af udnyttelsen uden at skulle betale en godtgoerelse til indehaverne af rettigheder, som allerede var blevet reaktiveret i medfoer af det paagaeldende EF-direktiv.
31 Fristen paa tre maaneder i den italienske lov, som i realiteten bliver til elleve maaneder at regne fra tidspunktet for reaktiveringen ifoelge direktiv 93/98 af ophavsretten og beslaegtede rettigheder, forekommer principielt tilstraekkelig til at sikre de oekonomiske interesser hos godtroende tredjemaend, saaledes som den italienske regering forklarer i sit indlaeg (19); under alle omstaendigheder er denne frist ikke aabenbart utilstraekkelig og ej heller saa begraenset, at den ville kunne skade de ovennaevnte personer, hvorom det i oevrigt maa antages, at de allerede den 29. november 1993, datoen for offentliggoerelsen af direktiv 93/98 i EF-Tidende, var bekendt med, at reaktiveringen af de beslaegtede rettigheder bestod senest den 1. juli 1995. Tillige tilkommer det ikke Domstolen at erstatte den nationale lovgiver ved at soege at udfinde det mest egnede system for at etablere ligevaegt mellem de modsatrettede interesser, et system, som ogsaa skulle tage hensyn til andre parametre, saasom omfanget af den investering, den godtroende tredjemand havde foretaget, de saerlige omstaendigheder omkring og betydningen af den tidligere udnyttelse i den periode, hvor det omtvistede vaerk var en del af den offentlige ejendom, eller ogsaa den saerlige natur af det udnyttede vaerk. For saa vidt som faellesskabslovgiver har foretrukket at tildele medlemsstaterne et skoen paa omraadet, er Domstolens frihed ved fortolkningen af artikel 10, stk. 3, i direktiv 93/98 i ganske saerlig grad begraenset.
32 I oevrigt maa det antages, at den omstaendighed, at den holdning, som blev indtaget i relation til de producerende tredjemaend af den italienske lovgiver - i overensstemmelse med den sammenlignende undersoegelse, Butterfly har paaberaabt sig - synes at vaere strengere end den, der er blevet anlagt af de kompetente myndigheder i de oevrige medlemsstater, naturligvis ikke betyder, at den italienske lovgiver er gaaet uden for omraadet for de befoejelser, der blev tillagt lovgiver ved artikel 10, stk. 3, i direktiv 93/98.
33 I den forbindelse kan der ikke, med henblik paa tvistens loesning, laegges vaegt paa det argument fra Butterfly, hvorefter den italienske lovgiver defavoriserer indehaverne af erhvervede rettigheder til fonografiske vaerker i forhold til dem, der udnytter litteraere vaerker. Den omtvistede nationale lovgivning er aabenbart gunstig for tredjemand, som var begyndt at udnytte et litteraert vaerk, der var blevet offentlig ejendom foer direktivets gennemfoerelse, og hvis ophavsret var blevet reaktiveret; tredjemand kan frit fortsaette udnyttelsen af det paagaeldende vaerk (distribution, genudgivelse og, om noedvendigt, ajourfoering uden tidsbegraensning). Imidlertid indebaerer det forhold, at de litteraere vaerker behandles paa denne maade, naturligvis ikke, at de nationale myndigheder har pligt til at tildele en behandling svarende til de musikalske vaerker og til de rettigheder, godtroende tredjemaend har erhvervet hertil. Selv om behandlingen af de sidstnaevnte dog altsaa er klart mindre gunstig end den, der tildeles tredjemand, som fortsaetter udnyttelsen af de litteraere vaerker, overskrides graenserne ikke for det skoen, de nationale myndigheder har i medfoer af direktivet, saaledes at det ikke er muligt at tale om en tilsidesaettelse af faellesskabsretten (20).
34 Subsidiaert er det tillige nyttigt at notere, at det ikke, saaledes som Butterfly urigtigt bemaerker, er aabenbart, at den italienske lovgivnings bestemmelser om den skaebne, der tildeles tredjemands erhvervede rettigheder til litteraere vaerker i tilfaelde af, at ophavsretten reaktiveres, er i overensstemmelse med aanden i direktiv 93/98. Dette problem tages der ikke direkte stilling til af den forelaeggende ret, ligesom det ikke gennemgaas dybtgaaende af de procesdeltagere, der har afgivet indlaeg. Derfor anser jeg det for bedst, at Domstolen ikke tager stilling til det, da det i oevrigt ikke efter min opfattelse er uomgaengeligt noedvendigt for besvarelsen af det verserende praejudicielle spoergsmaal. I de tilfaelde, hvor Domstolen dog alligevel maatte mene noget andet, anser jeg det for mest korrekt at antage, at en saa udstrakt beskyttelse - der i realiteten er ubegraenset - af tredjemands interesser vil fjerne indholdet af ophavsretten og beslaegtede rettigheder, som faellesskabslovgiveren soeger at beskytte, og at den foelgelig vil vaere i strid med bestemmelserne i direktiv 93/98. Derfor kan Butterfly ikke kraeve anvendelse af ligebehandlingsprincippet, eftersom den paagaeldende behandling selv er i strid med faellesskabsretten.
35 Naar alt kommer til alt maa det bemaerkes - og her er jeg ved det vigtigste argument til fordel for retsopfattelsen hos Carosello, FIMI, den italienske regering og Kommissionen - at den kompetence, der er tillagt medlemsstaterne ved de omtvistede bestemmelser i direktiv 93/98, angaar vedtagelsen af overgangsbestemmelser, som ifoelge deres karakter kun maa faa den svagest mulige virkning paa bestemmelserne, da de er ensbetydende med indfoerelse af undtagelser i det almindelige system for beskyttelse af beslaegtede rettigheder, som skabes ved direktivets regler. Det maa med andre ord antages, at naar de nationale myndigheder skal foelge forskrifterne i direktivets artikel 10, stk. 3, om beskyttelsen af tredjemands erhvervede rettigheder, skal de holde sig for oeje, at denne beskyttelse har karakter af en undtagelse; de skal saa snaevert som muligt afgraense omraadet for beskyttelsen af ophavsretten og de beslaegtede rettigheder, hvis ivaerksaettelse er den centrale genstand for og det overordnede maal ifoelge direktiv 93/98.
36 Resultatet af denne gennemgang vedroerende fortolkningen af direktiv 93/98 kan i oevrigt ikke anfaegtes med henvisning til faellesskabsretlige grundsaetninger, isaer dem vedroerende beskyttelsen af tredjemands erhvervede rettigheder og berettigede forventning. Hvad angaar begrebet erhvervede rettigheder har Domstolen vel antaget, at de er beskyttet af faellesskabsretten (21), men Domstolen har aldrig antaget - og kunne i oevrigt heller ikke goere det - at sikringen af disse rettigheder via indfoerelse af overgangsbestemmelser for en faellesskabsregel kan foere til en forkastelse af den ved denne regel ivaerksatte almindelige ordning og fjerne enhver virkning af de rettigheder og berettigede forventninger samt legitime interesser, som den paagaeldende regel netop har til formaal at beskytte. I saa henseende har Domstolen fast antaget, at princippet om den berettigede forventning »... ikke kan udvides i en saadan grad, at det generelt forhindrer, at en ny ordning kan finde anvendelse paa de fremtidige virkninger af situationer, som er opstaaet under den tidligere ordning« (22). Domstolen indtog samme standpunkt, da den fastslog, at »de erhvervsdrivende dog ikke [kan] have nogen berettiget forventning om opretholdelse af en bestaaende situation, som Faellesskabets institutioner kan aendre ved beslutninger truffet inden for rammerne af deres skoen« (23).
37 Jeg ser foelgelig ikke i faellesskabsretten hjemmel for, at de erhvervsdrivende, der befinder sig i samme situation som Butterfly - dvs. de erhvervsdrivende, der indledte udnyttelsen af et vaerk, hvortil de beslaegtede rettigheder var udloebet, og som oenskede at fortsaette udnyttelsen efter reaktiveringen af disse rettigheder som foelge af, at direktiv 93/98 var blevet gennemfoert i national ret - kan paaberaabe sig en ret til beskyttelse, der er stoerre end den, som er fastsat i den omtvistede italienske lovgivning (24).
Efter denne konstatering er det ikke noedvendigt at undersoege spoergsmaalet, i hvilket omfang de saerlige bestemmelser i artikel 10, stk. 3, i direktiv 93/98 har de noedvendige retlige egenskaber til, at de kan have direkte virkning i den nationale retsorden.
IX - Forslag til afgoerelse
38 Henset til de ovenstaaende bemaerkninger skal jeg foreslaa Domstolen at besvare det praejudicielle spoergsmaal saaledes:
»Bestemmelserne i artikel 10, stk. 3, i Raadets direktiv 93/98/EOEF om harmonisering af beskyttelsestiden for ophavsret og visse beslaegtede rettigheder saavel som faellesskabsretten i almindelighed er ikke til hinder for en national regel, der med henblik paa at beskytte tredjemands erhvervede rettigheder over for den ved direktivet fastsatte reaktivering af de med ophavsretten beslaegtede rettigheder paa omraadet for musikalske vaerker, er begraenset til at tildele de naevnte tredjemaend muligheden for at afsaette deres lagre i en periode, som ikke overstiger tre maaneder at regne fra ikrafttraedelsen af den paagaeldende nationale regel.«
(1) - Om harmonisering af beskyttelsestiden for ophavsret og visse beslaegtede rettigheder (EFT L 290, s. 9).
(2) - Min fremhaevelse.
(3) - GURI nr. 166 af 16.7.1941.
(4) - GURI nr. 34 af 10.2.1996, ordinaert tillaeg nr. 24.
(5) - GURI nr. 300 af 23.12.1996.
(6) - Dom af 5.6.1997, sag C-105/94, Celestini, Sml. I, s. 2971, praemis 21. Se bl.a. ogsaa dom af 14.12.1995, sag C-387/93, Banchero, Sml. I, s. 4663, praemis 15.
(7) - Jf. Celestini-dommen (fodnote 6, praemis 21), og dom af 15.12.1995, sag C-415/93, Bosman, Sml. I, s. 4921, praemis 59.
(8) - Jf. f.eks. dom af 16.12.1981, sag 244/80, Foglia, Sml. s. 3045, praemis 21, af 16.7.1992, sag C-343/90, Lourenço Dias, Sml. I, s. 4673, af 26.1.1993, forenede sager C-320/90, C-321/90 og C-322/90, Telemarsicabruzzo m.fl., Sml. I, s. 393, og Celestini-dommen (naevnt ovenfor i fodnote 6, praemis 22).
(9) - Celestini-dommen (naevnt ovenfor i fodnote 6, praemis 22). Se ogsaa den analytiske indfaldsvinkel til problemet i forslaget til afgoerelse fra generaladvokat Fennelly i Celestini-sagen (punkt 19 ff.).
(10) - Vedroerende noedvendigheden af at fastslaa den aabenbare karakter i forbindelse med formalitetsspoergsmaalet skal jeg tillige henvise til dom af 7.12.1995, sag C-472/93, Spano m.fl., Sml. I, s. 4321, af 20.3.1996, sag C-2/96, Sunino og Data, Sml. I, s. 1543, og af 19.7.1996, sag C-191/96, Modesti, Sml. I, s. 3937.
(11) - Allerede i sin dom af 8.6.1971, sag 78/70, Deutsche Grammophon, Sml. 1971, s. 125, org. ref.: Rec. s. 487, havde Domstolen udtalt, at beskyttelsen af de industrielle og kommercielle ejendomsrettigheder er omfattet af faellesskabsretten, da der udtrykkelig tages sigte paa dem ved EF-traktatens artikel 36.
(12) - I 1989 fastslog Domstolen, at »det paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin, som er karakteriseret ved, at der ikke er sket en harmonisering eller indbyrdes tilnaermelse af lovgivningerne om beskyttelse af ejendomsretten til litteraere og kunstneriske vaerker, tilkommer det de lovgivende myndigheder i medlemsstaterne at fastsaette betingelserne for og den naermere udformning af denne beskyttelse« (dom af 24.1.1989, sag 341/87, EMI Electrola, Sml. s. 79, praemis 11). Denne lakune er blevet udfyldt ved foelgende direktiver: Raadets direktiv 91/250/EOEF af 14.5.1991 om retlig beskyttelse af edb-programmer (EFT L 122, s. 42), Raadets direktiv 92/100/EOEF af 19.11.1992 om udlejnings- og udlaansrettigheder samt om visse andre ophavsretsbeslaegtede rettigheder i forbindelse med intellektuel ejendomsret (EFT L 346, s. 61), Raadets direktiv 93/83/EOEF af 27.9.1993 om samordning af visse bestemmelser vedroerende ophavsrettigheder og ophavsretsbeslaegtede rettigheder i forbindelse med radio- og tv-udsendelse via satellit og viderespredning pr. kabel (EFT L 248, s. 15), det ovennaevnte direktiv 93/98 og Europa-Parlamentet og Raadets direktiv 96/9/EF af 11.3.1996 om retlig beskyttelse af databaser (EFT L 77, s. 20).
(13) - Aftale om visse aspekter af den intellektuelle ejendomsret med kommerciel betydning - herunder den internationale handel med eftergjorte varer - TRIPS-aftalen.
(14) - Loesningen med at reaktivere rettighederne var hensigtsmaessig med henblik paa saa hurtigt som muligt at naa til harmoniseringen af de nationale lovgivninger vedroerende beskyttelsestiden for ophavsret og beslaegtede rettigheder. Uden denne reaktivering ville man i det mindste i en vis periode konstatere, at ophavsretten og de beslaegtede rettigheder til et vaerk fra foer direktivet, der er beskyttet i en medlemsstat (hvori der er hjemmel for en laengere tidsmaessig beskyttelse), derimod er ophoert i en anden medlemsstat. Denne mulighed ville helt utvivlsomt have negative konsekvenser for samhandelen mellem medlemsstaterne.
(15) - Som jeg allerede har gjort opmaerksom paa i mit forslag til afgoerelse den 19.1.1999 i Andersson-sagen (sag C-321/97, der endnu verserer for Domstolen, punkt 57), maa man ikke sammenblande en regels tilbagevirkende gyldighed med dens umiddelbare virkning. Sondringen skal ske ved at tage hensyn til den tidsmaessige dimension af de situationer, som reglen styrer. Den tilbagevirkende gyldighed bestaar i at anvende reglen paa retsforhold, der var blevet endelige inden reglens ikrafttraeden. Den umiddelbare virkning, som paa sin side i princippet ogsaa udfolder sig i overensstemmelse med grundsaetningen tempus regit actum, bestaar i at anvende reglen paa loebende retsforhold; det betyder, at en regels tidsmaessige anvendelsesomraade ogsaa daekker de fremtidige virkninger af loebende forhold, som er blevet skabt i fortiden, men som ikke var blevet endelige inden reglens ikrafttraeden. Det er et saadant loebende forhold, der ikke er blevet endeligt, som er blevet skabt ved paabegyndelsen og opfoelgningen af udnyttelsen af et vaerk, efter at dette er blevet offentlig ejendom. Med andre ord kan tredjemaend i god tro ikke blot paaberaabe sig det faktum, at udnyttelsen af vaerket er en omstaendighed, der medfoerer, at et retsforhold bliver endeligt. Hvis derimod udnyttelsen var ophoert inden ikrafttraedelsen af direktiv 93/98, ville man efter min opfattelse staa over for en saadan situation, der var blevet endelig, og hvis omstoedelse ville vaere ensbetydende med en anvendelse med tilbagevirkende gyldighed af en senere retsregel. Sammenfattende maa det antages, at retsstillingen for tredjemand i god tro alene kan betragtes som endelig i det tilfaelde, hvor tredjemand ikke blot har indledt fremstillingen og udnyttelsen af en cd, men ogsaa solgt de fremstillede eksemplarer, dvs. afsat produkterne paa markedet. Det er udelukkende i det tilfaelde, hvor direktiv 93/98 maatte bestemme, at reaktiveringen af de beslaegtede rettigheder gaar saa langt som til at tvinge tredjemand i god tro til at betale for de cd'er, han har fremstillet, markedsfoert og afsat paa markedet foer den 1.7.1995, at problemet med tilbagevirkende gyldighed faktisk opstaar paa en maade, der strider mod almindelige retsgrundsaetninger. Spoergsmaalet opstaar ikke her i sagen, da det fremgaar af saavel bogstaven som aanden i direktiv 93/98, at reaktiveringen af de beslaegtede rettigheder ikke angaar de varer, der er blevet afsat paa markedet foer den ved EF-forskriften fastsatte frist.
(16) - Min fremhaevelse.
(17) - Dom af 20.10.1993, forenede sager C-92/92 og C-326/92, Phil Collins m.fl., Sml. I, s. 5145.
(18) - Naermere bestemt opnaaede tredjemand mulighed for at fortsaette produktionen og salget af cd'er fra 1.7.1995 til 25.2.1996 og frit at afsaette de eksemplarer, der var fremstillet mellem den 25.2.1996 og den 26.5.1996.
(19) - I sit indlaeg anfoerer den italienske regering, at man inden vedtagelsen af den omtvistede lovgivning tog hensyn til den saedvanlige udgift, som fonogramproducenter har, stoerrelsen af deres investeringer og mulighederne for fortjeneste. Regeringen har navnlig fastslaaet, at udgiften ved at producere navnlig er lav, naar der er tale om vaerker, der er blevet offentlig ejendom, og at udgiften i praksis svarer til reproduktionsomkostningerne (cd-fabrikationen). For at amortisere disse udgifter er det foelgelig tilstraekkeligt at tildele producenterne muligheden for at afsaette lagrene i en bestemt periode at regne fra reaktiveringen af de beslaegtede rettigheder samtidig med, at de fritages for at betale en godtgoerelse til rettighedernes indehaver.
(20) - Det kan i oevrigt haevdes, at tredjemand, som i god tro har udnyttet et musikalsk vaerk, der er blevet offentlig ejendom, ikke befinder sig i samme situation som den, der udnytter et musikalsk vaerk, for hvilket beskyttelsen af ophavsretten er ophoert. Det kan foelgelig ikke paa grundlag af almindelige fortolkningsprincipper kraeves, at man paa samme maade behandler forskellige forhold.
(21) - Dom af 22.9.1983, sag 159/82, Verli-Wallace mod Kommissionen, Sml. s. 2711.
(22) - Dom af 22.2.1990, sag C-221/88, Busseni, Sml. I, s. 495, praemis 35. Se ogsaa dom af 14.1.1987, sag 278/84, Tyskland mod Kommissionen, Sml. s. 1, af 14.4.1970, sag 68/69, Brock, Sml. 1970, s. 37, org. ref.: Rec. s. 171, og af 10.7.1986, sag 270/84, Licata mod OESU, Sml. s. 2305.
(23) - Dom af 14.2.1990, sag C-350/88, Delacre m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 395, praemis 33, se ogsaa dom af 28.10.1982, sag 52/81, Faust mod Kommissionen, Sml. s. 3745, praemis 27, og af 17.6.1987, forenede sager 424/85 og 425/85, Frico m.fl., Sml. s. 2755, praemis 33.
(24) - Den nationale lovgiver kan eventuelt tildele dem en stoerre beskyttelse; noget saadant har han imidlertid ikke pligt til.