62021TJ0525_RES
Sag T-525/21
E. Breuninger GmbH & Co.
mod
Europa-Kommissionen
Rettens dom (Anden Udvidede Afdeling) af 21. december 2022
»Annullationssøgsmål – statsstøtte – paraplyordning, der har til formål at indføre en forbundsstatslig kompensationsordning i Tyskland for tab som følge af afgørelser om nedlukning – afgørelse om ikke at gøre indsigelse – foranstaltning til at afhjælpe skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller andre usædvanlige begivenheder – manglende søgsmålsinteresse – afvisning«
Annullationssøgsmål – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – søgsmålsinteresse – efterprøvelse af egen drift
(Art. 263 TEUF)
(jf. præmis 17)
Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – søgsmålsinteresse – nødvendigheden af en eksisterende og faktisk interesse – søgsmål, der kan tilføre sagsøgeren en fordel – søgsmål anlagt til prøvelse af en afgørelse fra Kommissionen om ikke at gøre indsigelser mod en anmeldt støtteordning – søgsmål anlagt af en virksomhed, som opfylder betingelserne for anvendelse af den anmeldte støtteordning – virksomhed, som ikke opfylder en yderligere ikke-anmeldt betingelse for støtteberettigelse – manglende søgsmålsinteresse – afvisning
(Art. 263, stk. 4, TEUF)
(jf. præmis 18-30 og 33)
Resumé
Retten afviste søgsmålet anlagt af detailselskabet Breuninger til prøvelse af Kommissionens afgørelse om godkendelse af Tysklands støtte med henblik på at kompensere for de tab, der var lidt på grund af nedlukningen under covid-19-krisen.
Breuninger var fejlagtigt af den opfattelse, at selskabet var udelukket fra støtteordningen som anmeldt, således at det ikke havde nogen interesse i, at Kommissionens afgørelse blev annulleret.
Den 21. maj 2021 anmeldte Forbundsrepublikken Tyskland en støtteordning i form af midlertidig økonomisk støtte til virksomheder, hvis aktiviteter var blevet indstillet som følge af de foranstaltninger, der blev truffet af forbundsstaten og delstaterne for at håndtere pandemien på dens område i forbindelse med covid-19-krisen (herefter »den forbundsstatslige kompensationsordning«) til Europa-Kommissionen.
I henhold til denne forbundsstatslige kompensationsordning kan administrative myndigheder på både forbunds-, delstats- og lokalt niveau på visse betingelser yde direkte støtte til virksomheder, der har lidt tab mellem den 16. marts 2020 og den 31. december 2021 som følge af afgørelserne om nedlukning.
Ved afgørelse af 28. maj 2021 (
1
) erklærede Kommissionen denne ordning forenelig med det indre marked i medfør af artikel 107, stk. 2, litra b), TEUF. I henhold til denne bestemmelse er støtte til afhjælpning af skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller andre usædvanlige begivenheder forenelig med det indre marked.
Det tyske selskab E. Breuninger GmbH & Co., som navnlig driver virksomhed inden for detailsektoren, anlagde sag med påstand om annullation af Kommissionens afgørelse. Denne sag blev ikke desto mindre afvist af Rettens Anden Udvidede Afdeling, som af egen drift anførte, at dette selskab ikke havde godtgjort, at det havde den fornødne søgsmålsinteresse for at anlægge sag ved Retten.
Rettens bemærkninger
Da betingelserne for at antage en sag til realitetsbehandling er ufravigelige procesforudsætninger, som Retten skal efterprøve af egen drift, bemærkede den, at et annullationssøgsmål, der anlægges af en fysisk eller juridisk person, kun kan antages til realitetsbehandling, såfremt sagsøgeren har en retlig interesse i, at den anfægtede retsakt annulleres. En sådan interesse foreligger kun, såfremt en annullation af den omhandlede retsakt i sig selv kan have retsvirkninger, og søgsmålet således med sit resultat kan tilføre parten en fordel.
For så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt sagsøgeren havde søgsmålsinteresse med henblik på annullation af den anfægtede afgørelse, bemærkede Retten, at sagsøgerens søgsmål hvilede på en fejlagtig antagelse om, at selskabet ikke var støtteberettiget i medfør af den forbundsstatslige kompensationsordning på grund af den i den nævnte ordnings artikel 2, stk. 2, fastsatte betingelse om, at virksomheder med blandede aktiviteter, hvoraf nogle slet ikke er berørt af nedlukningen, kun er støtteberettigede i medfør af den forbundsstatslige kompensationsordning, når de forbudte aktiviteter udgør mindst 80% af deres omsætning. Da sagsøgerens onlinehandelsaktiviteter blev anset for at være relateret til selskabets detailhandelsaktiviteter, skulle alle aktiviteterne anses for at være berørt i denne bestemmelses forstand af de afgørelser om nedlukning, der blev truffet under covid-19-pandemien.
Derimod fremgik det af retsforhandlingerne under retssagen, at sagsøgerens udelukkelse fra at opnå finansiel bistand i henhold til forbundsstøtteprogrammet i virkeligheden skyldtes, at de tyske myndigheder anvendte en betingelse for støtteberettigelse, som ikke var blevet anmeldt til Kommissionen, og som krævede, at mindst 30% af ansøgerens samlede omsætning var blevet berørt af afgørelserne om nedlukning.
For så vidt som det af sagsøgeren anlagte søgsmål udelukkende vedrørte lovligheden af den anfægtede afgørelse, hvorved Kommissionen erklærede den anmeldte forbundsstatslige kompensationsordning forenelig med artikel 107, stk. 2, litra b), TEUF, var de tyske myndigheders tilføjelse af en yderligere betingelse for støtteberettigelse, som hverken fremgik udtrykkeligt eller forudsætningsvis af denne ordning, imidlertid uden betydning i det foreliggende søgsmål.
Det fulgte af disse betragtninger, at sagsøgeren, henset til artikel 2, stk. 2, i den forbundsstatslige kompensationsordning, således som den blev blevet erklæret forenelig med artikel 107, stk. 2, litra b), TEUF i den anfægtede afgørelse, var berettiget til støtte i henhold til den nævnte ordning. Retten fastslog således, at en annullation af denne afgørelse ikke tilførte selskabet nogen fordel. Derfor afviste Retten sagsøgerens søgsmål på grund af manglende søgsmålsinteresse.
Retten tilføjede ikke desto mindre, at sagsøgeren havde mulighed for at anlægge sag ved de tyske domstole, som – eventuelt efter at have forelagt Domstolen et præjudicielt fortolkningsspørgsmål – skal prøve, om de tyske myndigheders tilføjelse af en supplerende betingelse for støtteberettigelse svarer til en ændring af eksisterende støtte og dermed til en ny støtte, der er omfattet af anmeldelsespligten i medfør artikel 108, stk. 3, TEUF.
(
1
) – Kommissionens afgørelse C (2021) 3999 final af 28.5.2021 om statsstøtte SA.62784 (2021/N) - Tyskland COVID-19 - forbundsordning om kompensation (EUT 2021, C 223, s. 25, herefter »den anfægtede afgørelse«).