61990CJ0371_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 10. december 1990, indgaaet til Domstolen den 17. december 1990, har Tribunal Fiscal Aduaneiro do Porto i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt fire praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 5, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkraevning af import- eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter (EFT L 197, s. 1).
2 Spoergsmaalene er rejst under en sag anlagt af selskabet Beirafrio-Indústria de Produtos Alimentares, Lda (herefter benaevnt "Beirafrio") med paastand om annullation af en afgoerelse om efteropkraevning af told truffet af toldmyndighederne i Porto.
3 Med henblik paa indfoersel af flere partier frosset kulmule fra Chile anmodede Beirafrio ved telex af 4. december 1989 Divisão de Nomenclatura e Política Pautal da Direcção-Geral das Alfândegas om oplysninger vedroerende den toldsats, der skulle anvendes paa dette produkt i henhold til den generelle praeferenceordning (herefter benaevnt "praeferenceordningen").
4 Ved telex af 5. december 1989 oplyste den naevnte myndighed i besvarelse af anmodningen, at der skulle anvendes en toldsats paa 6%.
5 Efter at have modtaget denne oplysning indfoerte Beirafrio fra Chile syv partier frosset kulmule, som efter betaling af 6% i told blev toldbehandlet og bragt i fri omsaetning.
6 Senere fastslog afdelingen "Conferência final" under hovedtoldkontoret i Porto, at frosset kulmule fra Chile ikke var omfattet af praeferenceordningen, der kun gaelder for de mindst industrialiserede udviklingslande, og at der derfor skulle anvendes de efter ordningen for tredjelande gaeldende satser, nemlig 13,5% i importafgifter og 15% i henhold til den faelles toldtarif.
7 Herefter indledte hovedtoldkontoret i Porto ved afdelingen "Conferência final" syv efteropkraevningsprocedurer vedroerende told af indfoerslen af de syv partier frosset kulmule og beregnede det toldbeloeb, der skulle efteropkraeves hos Beirafrio, til i alt 45 095 670 ESC.
8 Beirafrio indbragte en klage over denne opkraevningsafgoerelse for Tolddirektoratet i Porto, idet selskabet gjorde gaeldende, at toldmyndighederne i henhold til artikel 5, stk. 1, i ovennaevnte forordning nr. 1697/79 ikke kan foretage efteropkraevning af det manglende toldbeloeb, saafremt det erlagte beloeb blev beregnet paa grundlag af "bindende oplysninger fra de kompetente myndigheder selv".
9 Tolddirektoratet afviste klagen med den begrundelse, at betingelserne i artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 1697/79 ikke var opfyldt, da oplysninger, som man havde meddelt om de toldsatser, der skulle anvendes, ikke bandt direktoratet.
10 Beirafrio anlagde herefter sag ved Tribunal Fiscal Aduaneiro do Porto med paastand om annullation af efteropkraevningsafgoerelsen vedroerende told. Tribunal Fiscal, der var i tvivl om det naermere indhold af udtrykket "bindende oplysninger fra de kompetente myndigheder selv" i artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 1697/79, har udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Omfatter det naevnte udtryk oplysninger om toldsatser?
2) Omfatter udtrykket oplysninger, der meddeles af centrale toldmyndigheder, eller alene oplysninger afgivet af et nationalt organ, der ved national lov er tildelt kompetence til at meddele bindende oplysninger?
3) Kan national lovgivning fastsaette begraensninger med hensyn til, hvilke oplysninger der binder myndighederne, og skal saadanne oplysninger gives skriftligt?
4) Omfatter udtrykket bindende oplysninger, som udelukker enhver form for efteropkraevning, alene oplysninger, der er behaeftet med en fejl, som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget?"
11 Hvad naermere angaar hovedsagens faktiske omstaendigheder, de relevante faellesskabsregler og portugisiske bestemmelser samt retsforhandlingernes forloeb og de for Domstolen afgivne indlaeg henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
12 Sagen vedroerer navnlig foelgende to bestemmelser:
- artikel 5, stk. 1, foerste led, i forordning nr. 1697/79, der bestemmer:
"De kompetente myndigheder kan ikke foretage efteropkraevning, saafremt den import- eller eksportafgift, som senere viser sig at vaere mindre end den afgift, der forskriftsmaessigt skulle have vaeret opkraevet, er beregnet ... paa grundlag af bindende oplysninger fra de kompetente myndigheder selv",
samt
- artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79, der bestemmer:
"De kompetente myndigheder kan undlade at foretage efteropkraevning af import- eller eksportafgift, der ikke er opkraevet som foelge af en fejl, som de kompetente myndigheder selv har begaaet, og som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, saafremt sidstnaevnte i forbindelse med toldangivelsen har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gaeldende forskrifter."
Foerste, andet og tredje spoergsmaal
13 Med de foerste tre spoergsmaal, som boer behandles under ét, fordi de er snaevert forbundne, har den nationale ret under henvisning til artikel 5, stk. 1, foerste led, i forordning nr. 1697/79 anmodet Domstolen om naermere at praecisere, hvilke oplysninger der maa anses for bindende for de kompetente myndigheder, hvilke myndigheder der har kompetence til at give disse oplysninger, samt i hvilken form oplysningerne boer gives.
14 Artikel 5, stk. 1, besvarer ikke disse spoergsmaal, som heller ikke kan besvares ud fra formaalet med forordning nr. 1697/79, da denne ikke har til formaal at harmonisere de naermere bestemmelser vedroerende oplysninger, der gives af medlemsstaternes toldmyndigheder, men - som det fremgaar af anden betragtning - at skabe den sikkerhed, som debitorerne med rette kan forvente i forbindelse med administrative handlinger, der har oekonomiske konsekvenser, saafremt den oprindelige beregning af import- eller eksportafgifterne har fundet sted paa grundlag af de kompetente myndigheders egne og for dem bindende oplysninger.
15 Foerst ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1715/90 af 20. juni 1990 om oplysninger fra medlemsstaternes toldmyndigheder vedroerende tarifering af varer i toldnomenklaturen (EFT L 160, s. 1), som anvendes fra den 1. januar 1991, gennemfoerte faellesskabslovgiver en harmonisering paa omraadet ved at bestemme, at alene oplysninger vedroerende tariferingen kan betegnes som bindende oplysninger, og ved at fastsaette de myndigheder, der har kompetence til at give oplysningerne, samt proceduren for indhentning af oplysningerne.
16 Det fremgaar af ovenstaaende, at eftersom de paa det for hovedsagen relevante tidspunkt gaeldende faellesskabsregler ikke indeholdt naermere bestemmelser om disse forhold, paahviler det de lovgivende myndigheder i den enkelte medlemsstat at bestemme, hvilke oplysninger der er bindende for de kompetente myndigheder, samt under hvilke betingelser saadanne oplysninger skal meddeles.
17 Foelgelig skal det foerste, andet og tredje spoergsmaal besvares med, at artikel 5, stk. 1, foerste led, i forordning nr. 1697/79 skal fortolkes saaledes, at fastlaeggelsen af, hvilke oplysninger der er bindende for de kompetente myndigheder, og hvilke myndigheder der har befoejelse til at meddele disse oplysninger, samt hvilken form de skal gives i, henhoerer under den beroerte medlemsstats lovgivning, idet der ikke var indeholdt bestemmelser herom i den faellesskabslovgivning, der var gaeldende forud for ikrafttraedelsen af Raadets forordning nr. 1715/90.
Fjerde spoergsmaal
18 Med det fjerde spoergsmaal oensker den nationale ret fastslaaet, om anvendelsen af ovennaevnte artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 1697/79 er betinget af, at debitor ikke med rimelighed kan forventes at opdage den fejl, de kompetente myndigheders bindende oplysninger er behaeftet med.
19 Det forhold, at debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget fejlen, er ikke naevnt i artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 1697/79.
20 Denne bestemmelse skal sikre debitor en saerlig beskyttelse, som stoettes paa det forhold, at den kompetente myndigheds forkerte bindende oplysninger har skabt en berettiget forventning hos debitor om, at der ikke vil blive foretaget efteropkraevning, og det er herved uden betydning, hvorvidt debitor med rimelighed kunne forventes at have opdaget fejlen.
21 At debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget den af de kompetente myndigheder begaaede fejl, er derimod én af betingelserne for at anvende artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79. Denne betingelse skal derfor opfyldes, hvis en debitor oensker at paaberaabe sig forordningens artikel 5, stk. 2, idet han ikke kan paaberaabe sig artikel 5, stk. 1, bl.a. fordi de oplysninger, der var blevet meddelt ham, ikke bandt myndighederne. Der skal her henvises til Domstolens faste praksis, hvorefter det tilkommer den nationale retsinstans at afgoere, om denne betingelse er opfyldt, idet der skal tages hensyn til fejlens karakter, den paagaeldende erhvervsdrivendes erfaring og den agtpaagivenhed, han har udvist (jf. bl.a. dom af 26.6.1990, sag C-64/89, Deutsche Fernsprecher, Sml. I, s. 2535, praemis 24).
22 Foelgelig skal det fjerde spoergsmaal besvares med, at der ved anvendelsen af artikel 5, stk. 1, foerste led, i forordning nr. 1697/79 ikke maa tages hensyn til den omstaendighed, at debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget den fejl, de kompetente myndigheders oplysninger var behaeftet med. Derimod udgoer denne omstaendighed en af betingelserne for anvendelsen af forordningens artikel 5, stk. 2, som den erhvervsdrivende kan paaberaabe sig, saafremt alle de heri fastsatte betingelser er opfyldt, og fejlen skyldes oplysninger, som ikke er bindende for de kompetente myndigheder.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
23 De udgifter, der er afholdt af den portugisiske regering, det offentliges repraesentant ved den portugisiske ret og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal Fiscal Aduaneiro do Porto ved kendelse af 10. december 1990, for ret:
1) Artikel 5, stk. 1, foerste led, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkraevning af import- eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter, skal fortolkes saaledes, at fastlaeggelsen af, hvilke oplysninger der er bindende for de kompetente myndigheder, og hvilke myndigheder der har befoejelse til at meddele disse oplysninger, samt hvilken form de skal gives i, henhoerer under den beroerte medlemsstats lovgivning, idet der ikke var indeholdt bestemmelser herom i den faellesskabslovgivning, der var gaeldende forud for ikrafttraedelsen af Raadets forordning (EOEF) nr. 1715/90 af 20. juni 1990 om oplysninger fra medlemsstaternes toldmyndigheder vedroerende tarifering af varer i toldnomenklaturen.
2) Ved anvendelsen af artikel 5, stk. 1, foerste led, i forordning (EOEF) nr. 1697/79 maa der ikke tages hensyn til den omstaendighed, at debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget den fejl, de kompetente myndigheders oplysninger var behaeftet med. Derimod udgoer denne omstaendighed en af betingelserne for anvendelsen af forordningens artikel 5, stk. 2, som den erhvervsdrivende kan paaberaabe sig, saafremt alle de heri fastsatte betingelser er opfyldt, og fejlen skyldes oplysninger, som ikke er bindende for de kompetente myndigheder.