62020TJ0370_RES
Byla T‑370/20
KL
prieš
Europos investicijų banką (EIB)
2021 m. lapkričio 24 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas
„Viešoji tarnyba – EIB personalas – Sveikatos būklė – Darbingumas – Neatvykimas į darbą be pateisinamos priežasties – Ieškinys dėl panaikinimo – Neįgalumo sąvoka – Neribota jurisdikcija – Finansinio pobūdžio ginčai – Invalidumo pensijos mokėjimas atgaline data – Ieškinys dėl žalos atlyginimo“
Pareigūnai – Europos investicijų banko tarnautojai – Socialinė apsauga – Draudimas nuo nelaimingų atsitikimų ir profesinių ligų – Neįgalumas – Sąvoka – Vertinimas, kiek tai susiję su Banke vykdomomis pareigomis
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 78 straipsnis; Europos investicijų banko personalo reglamento 14 straipsnis)
(žr. 83–89, 100 punktus)
Pareigūnai – Europos investicijų banko tarnautojai – Socialinė apsauga – Draudimas nuo nelaimingų atsitikimų ir profesinių ligų – Neįgalumas – Invalidumo komitetas – Kompetencija – Tarnautojo gebėjimo dirbti ne Banke vertinimas – Neįtraukimas
(žr. 90–93 punktus)
Pareigūnų ieškiniai – Europos investicijų banko tarnautojai – Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnio 1 dalies taikymas pagal analogiją – Neribota jurisdikcija – Finansinio pobūdžio ginčai – Sąvoka – Ieškinys, kuriuo siekiama, kad invalidumo pensija būtų sumokėta atgaline data – Įtraukimas
(SESV 266 straipsnis; Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnio 1 dalis)
(žr. 109–113, 117–124 punktus)
Santrauka
Ieškovas KL dirba Europos investicijų banke (EIB). Po kelių ieškovo neatvykimo į darbą laikotarpių EIB inicijavo procedūrą Invalidumo komitete, o iki tol, kol šis komitetas pateiks savo nuomonę, ieškovas laikinai buvo laikomas visiškai nedarbingu. Įvertinęs ieškovo sveikatos būklę Invalidumo komitetas vienbalsiai nusprendė, kad ieškovas nebegali eiti pareigų EIB, bet vis dar gali užsiimti profesine veikla bendrojoje darbo rinkoje. Todėl EIB priėmė du sprendimus, kuriuose ieškovą pripažino darbingu ir be pateisinamos priežasties neatvykstančiu į darbą nuo tos dienos, kurią paprašė jo grįžti į darbą. Kadangi taikinimo procedūra buvo nesėkminga, ieškovas kreipėsi į Bendrąjį Teismą su ieškiniu dėl tų dviejų sprendimų ir EIB pirmininko sprendimo patvirtinti tuos sprendimus (toliau kartu – ginčijami sprendimai).
Bendrasis Teismas patenkino ieškinį ir panaikino ginčijamus sprendimus. Savo sprendime Bendrasis Teismas invalidumo sąvoką, esančią nuostatose, priimtose įgyvendinant EIB personalo reglamentą, apibrėžė kaip vertintiną, kiek tai susiję su EIB, bet ne su bendrąja darbo rinka. Bendrasis Teismas taip pat taikė „neribotą jurisdikciją“, kuri jam dėl „finansinio pobūdžio ginčų“ pripažįstama pagal Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai) 91 straipsnį, pagal analogiją taikomą EIB tarnautojams. Be to, jis paaiškino šių dviejų sąvokų ribas.
Bendrojo Teismo vertinimas
Visų pirma dėl dokumentų, sudarančių Invalidumo komiteto nuomonę, priimtinumo Bendrasis Teismas pažymėjo, kad dokumentas negali būti atmestas, motyvuojant tuo, kad jame nurodyta data nėra ta, kurią šis komitetas patikrino ieškovą.
Be to, neįgalumo sąvokos klausimu Bendrasis Teismas remiasi Pareigūnų tarnybos nuostatų 78 ir 5 straipsnių aiškinimu pagal analogiją ir EIB darbuotojams taikomos pensijų sistemos pereinamojo laikotarpio reglamento 51-1 straipsniu, iš kurių matyti, kad EIB neįgaliu pripažintas tarnautojas gali užsiimti pelno siekiančia veikla už šios institucijos ribų, jeigu bendra įvairių jo pajamų suma neviršija neto darbo užmokesčio, kurį jis gaudavo dirbdamas EIB.
Be to, EIB sudaromi invalidumo komitetai yra EIB organai, todėl teisiniu požiūriu neturi kompetencijos vertinti ieškovo galimybių vykdyti profesines pareigas už šios institucijos ribų. Minėti komitetai teisiniu požiūriu turi kompetenciją spręsti dėl EIB personalo galimybių dirbti šioje institucijoje. Norint nuspręsti dėl šių asmenų gebėjimo dirbti ne EIB, atitinkamą asmenį turi tikrinti kitų institucijų ar nacionalinių institucijų sudaryti komitetai.
Taigi spręsdamas dėl ieškovo galėjimo užsiimti veikla bendrojoje darbo rinkoje, Invalidumo komitetas pasikėsino į tokių komitetų kompetenciją, taip sukeldamas pavojų, kad jo atliktas ieškovo galėjimo dirbti bendrojoje darbo rinkoje vertinimas prieštaraus vertinimams, kuriuos vėliau gali pateikti kitų institucijų ar nacionalinių valdžios institucijų įsteigti invalidumo komitetai.
Todėl Bendrasis Teismas nusprendė, kad neįgalumo sąvoka, kaip ji suprantama pagal EIB darbuotojams taikomos pensijų sistemos pereinamojo laikotarpio reglamento 46-1 straipsnį ir EIB darbuotojams taikomų administracinių nuostatų, priimtų įgyvendinant EIB personalo reglamentą, 11.1 straipsnį, turi būti aiškinama taip, kad ji skirta EIB tarnautojui, kurį EIB įsteigtas Invalidumo komitetas pripažino negalinčiu grįžti į savo pareigas arba lygiavertes pareigas EIB.
Galiausiai Bendrasis Teismas priminė, kad EIB ir jo tarnautojų ginčams reikia taikyti Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnio 1 dalies antrame sakinyje įtvirtintą taisyklę. Pagal šią nuostatą finansinio pobūdžio ginčuose Sąjungos teismui suteikiama neribota jurisdikcija, kuria naudodamasis jis prireikus savo iniciatyva gali įpareigoti atsakovą sumokėti dėl jo kaltės padarytos žalos atlyginimą ir tokiu atveju, atsižvelgdamas į visas bylos aplinkybes, ex æquo et bono įvertinti patirtą žalą.
Neribota jurisdikcija Sąjungos teismui pavedama užduotis, be kita ko, išsamiai išspręsti jo nagrinėjamas bylas ir užtikrinti sprendimų dėl panaikinimo, kuriuos jis priima viešosios tarnybos bylose, praktinį veiksmingumą. Įgyvendindamas savo neribotą jurisdikciją Sąjungos teismas neteikia nurodymų atitinkamoms institucijoms ar įstaigoms, bet prireikus turi kompetenciją vietoj jų priimti sprendimus, kurie neišvengiamai susiję su išvadomis, prie kurių jis prieina atlikęs teisinį bylos vertinimą.
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas priminė, kad pagal jurisprudenciją „finansinio pobūdžio ginčai“, kaip tai suprantama pagal minėtą nuostatą, apima ne tik ieškinius dėl atsakomybės, kuriuos tarnautojai pareiškia Sąjungos institucijai ar įstaigai, bet ir visus ginčus, kuriais siekiama, kad tokia institucija ar įstaiga sumokėtų tarnautojui tam tikrą sumą, kurią ji, jos nuomone, yra jam skolinga pagal Pareigūnų tarnybos nuostatus arba kitą aktą, reglamentuojantį jų darbo santykius.
Nagrinėjamu atveju ginčas yra finansinio pobūdžio, nes ieškovas prašo Sąjungos teismo nuspręsti dėl sprendimo, kuriuo jam nepripažintas „neįgalaus“ asmens statusas, teisėtumo ir įpareigoti EIB sumokėti jam tam tikrą pinigų sumą. Iš tiesų sprendimas ieškovą laikyti „ne neįgaliu“ turi tiesioginių pasekmių suinteresuotojo asmens, kaip EIB tarnautojo, padėties tęstinumui, taigi, ir jo darbo užmokesčiui bei finansinėms teisėms.
Be to, Bendrasis Teismas konstatavo, kad priimdamas naują sprendimą, kuriame būtų užfiksuota ieškovo neįgalumo būklė, EIB turi tik ribotą kompetenciją, kuri įpareigoja jį padaryti administracines išvadas iš Invalidumo komiteto sprendimo.
Todėl Bendrasis Teismas įpareigojo EIB sumokėti ieškovui invalidumo pensiją. Tačiau Bendrasis Teismas atmetė ieškovo reikalavimą dėl neturtinės žalos atlyginimo nusprendęs, kad ieškovas neįrodė, jog ši žala negali būti visiškai atlyginta panaikinus ginčijamus sprendimus ir įpareigojus EIB sumokėti jam visas pinigines išmokas, kurių jis negavo dėl panaikintų sprendimų.