62002CJ0113_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑113/02,
dėl ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo pagal EB 226 straipsnį,
pareikšto 2002 m. kovo 27 d.,
Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama H. van Lier, padedamo advocaten
M. van der Woude ir R. Wezenbeek‑Geuke, nurodžiusių adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
ieškovė,
prieš
Nyderlandų Karalystę, atstovaujamą H. G. Sevenster,
atsakovę,
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann (pranešėjas), teisėjai A. Rosas, R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts ir S. von Bahr,
generalinis advokatas F. G. Jacobs,
sekretorius R. Grass,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
susipažinęs su 2004 m. gegužės 6 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Europos Bendrijų Komisija ieškiniu prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad Nyderlandų Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal 1993 m. vasario 1 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 259/93 dėl atliekų vežimo Europos bendrijos viduje, į Bendriją ir iš jos priežiūros ir kontrolės (OL L 30, p. 1) 7 straipsnio 4 dalį ir 1975 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 75/442/EEB dėl atliekų (OL L 194, p. 39), iš dalies pakeistos 1991 m. kovo 18 d. Tarybos direktyva 91/156/EEB (OL L 78, p. 32) ir 1996 m. gegužės 24 d. Komisijos sprendimu 96/350/EB (OL L 135, p. 32), (toliau – Direktyva 75/442) 1 straipsnio e ir f punktus ir 7 straipsnio 1 dalį bei kartu nagrinėjamus EB 82 ir 86 straipsnius.
2. Komisija atsisakė savo ieškinio pagrindų, susijusių su Direktyvos 75/442 7 straipsnio 1 dalies ir kartu nagrinėjamų EB 82 ir 86 straipsnių pažeidimu.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
Apibrėžimai
3. Reglamento Nr. 259/93 2 straipsnio i ir k punktai atliekų atžvilgiu nustato, kad „šalinimas“ vartojamas „kaip apibrėžta Direktyvos 75/442/EEB 1 straipsnio e punkte“, o „panaudojimas“ atitinka „Direktyvos 75/442/EEB 1 straipsnio f punkte pateiktą apibrėžimą“.
4. Pagal minėtos direktyvos 1 straipsnio e ir f punktus „šalinimas“ reiškia bet kurią operaciją, išvardytą IIA priede, o „panaudojimas“ reiškia bet kurią operaciją, išvardytą IIB priede.
5. Taigi Direktyvos 75/442 IIA priedo D10 punkte nurodytas terminas „deginimas sausumoje“ yra laikomas „šalinimo“ operacija. Tuo tarpu iš tos pačios direktyvos IIB priedo R1 punkto matyti, kad „panaudojimas“ (deginant) reiškia „panaudojimą kaip kuro ar kitos priemonės energijai gauti“.
Pagrindinės taisyklės
6. Dėl panaudojimui skirtų atliekų Reglamento Nr. 259/93 7 straipsnio 4 dalies a punkto penktoji įtrauka numato, kad „siunčiančioji ir paskirties kompetentingos institucijos gali kelti pagrįstus prieštaravimus dėl planuojamo atliekų vežimo: < ... >
– jei galimų ir negalimų panaudoti atliekų santykis, apskaičiuota galutinai sunaudotų medžiagų vertė, sąnaudos ir negalimos panaudoti atliekų dalies šalinimo sąnaudos nepateisina šio panaudojimo ekonominiu ir aplinkosaugos požiūriu“.
Nacionalinės teisės aktai
7. Meerjarenplan gevaarlijke afvalstoffen II 1997–2007
(Daugiametis pavojingų atliekų tvarkymo planas, toliau – MJP-GA II) pirmos dalies 8 skyriaus, skirto importui ir eksportui siekiant panaudoti Europos Sąjungoje, 3 punkte numatyta, kad
„Prieštaravimo, (nurodyto Reglamento Nr. 259/93 7 straipsnio 4 dalies a punkto penktoje įtraukoje) įgyvendinimas reikalauja atsižvelgti į šiuos argumentus:
Panaudojimui skirtų pavojingų atliekų tarpvalstybinis vežimas priklauso nuo Europos Sąjungos valios sudaryti palankias sąlygas pakartotiniam atliekų panaudojimui. Šiuo klausimu pirmenybė bus teikiama panaudojimui, o ne galutiniam šalinimui. Kad galėtume tai padaryti, bus remiamasi panaudojimui skirtų ir neskirtų atliekų santykiu (panaudojimo laipsnis).
Bet koks pranešimas bus vertinamas atsižvelgus į šį prieštaravimą pagrindžiantį motyvą, neribojant bet kurio prieštaravimą pateisinančio motyvo esminių aspektų, ir bus veikiama taip:
a) Jei mažiau nei 20 % (masės procentinis dydis) numatytų už valstybės ribų pervežti atliekų yra panaudojamos siunčiančiojoje valstybėje narėje atsižvelgiant į didelį kiekį atliekų, kurios bus vėliau galutinai pašalintos, motyvai, pagrindžiantys Reglamente Nr. 259/93 (7 straipsnyje) nurodytą prieštaravimą, bus vertinami atskirai pagal kiekvieną konkretų prašymą. Bet kuriuo atveju b punkto išnašoje nurodytas ribinis dydis netaikomas. 20 % panaudotų medžiagų svoris skaičiuojamas pagal pirminės medžiagos svorį, neatsižvelgiant į galimus su tvarkymu susijusius priedus. < … >
b) Kitais atvejais vežimui gali būti prieštaraujama, jei paskirties valstybėje narėje galimų perdirbti atliekų procentinis dydis yra mažesnis nei siunčiančiojoje valstybėje narėje.“
8. MJP-GA II, pakeisto 2000 m. kovo 3 d. Ministro nutarimu Nr. MJZ200019786 (2000 m. kovo 24 d. Staatscourant, Nr. 60, p. 18), pirmosios dalies 8 skyriaus 3 punkto b papunkčio išnašos redakcijoje, galiojusioje argumentuotoje nuomonėje nustatyto termino pabaigos momentu, nustatyta
„Siekiant išvengti skundų ir ieškinių, galima taikyti tam tikrą ribinį dydį, jei aiškiai negalima nustatyti, kad paskirties šalyje realiai galimų panaudoti atliekų procentinis dydis yra mažesnis. Ribinis dydis negali viršyti 20 % santykinės vertės. Visa tai yra vertinama pagal konkrečiai planuojamą vežimą. Tarifo apskaičiavimo būdas yra toks pat, kaip ir nurodytas a punkte, atsižvelgiant į kilmės šalyje panaudotinų atliekų kiekį,“
9. MJP-GA II antros dalies 18 skyriuje įtvirtinamas skirtumas tarp panaudojimo (deginant), t. y. pagrindinio panaudojimo kaip kuro, ir galutinio šalinimo (deginant). Šis skirtumas daromas pagal kriterijų, patikslinantį, kad pavojingos medžiagos, turinčios mažiau nei 1 % chloro, yra panaudojamos, jei jų šiluminė vertė yra didesnė nei 11 500 KJ/kg, o pavojingos medžiagos, turinčios daugiau nei 1 % chloro, yra panaudojamos, jei jų šiluminė vertė yra didesnė nei 15 000 KJ/kg.
Ikiteisminė procedūra
10. Suteikusi galimybę Nyderlandų Karalystei pateikti savo pastabas, Komisija 2000 m. rugpjūčio 1 d. jai išsiuntė argumentuotą nuomonę, kurioje nurodė, kad tam tikri nacionalinės teisės aktų dėl pavojingų atliekų tvarkymo aspektai jai atrodo nesuderinami su Reglamentu Nr. 259/93, Direktyva 75/442 bei EB 82 ir 86 straipsniais. Ji nurodė šiai valstybei narei per du mėnesius nuo šios nuomonės gavimo imtis būtinų priemonių iš minėtų nuostatų kylantiems savo įsipareigojimams įgyvendinti. Kadangi 2000 m. lapkričio 8 d. laišku pateiktas Nyderlandų valdžios institucijų atsakymas Komisijos netenkino, ji nusprendė pareikšti šį ieškinį.
Dėl ieškinio
11. Grįsdama savo ieškinį Komisija nurodo du pagrindus, susijusius su Nyderlandų teisės aktais dėl pavojingų atliekų.
12. Šie ieškinio pagrindai iš esmės yra susiję su:
– Nyderlandų nustatytos tvarkos, numatančios, kad atliekų vežimui iš esmės gali būti prieštaraujama, jei bent 20 % atliekų galima panaudoti Nyderlanduose ir paskirties valstybėje galimų panaudoti atliekų procentinis dydis yra mažesnis už taikomą siunčiančiojoje valstybėje narėje (toliau – ginčijama Nyderlandų atliekų vežimo tvarka), nesuderinamumu su Reglamento Nr. 259/93 7 straipsnio 4 dalies a punktu,
– neteisingu Direktyvos 75/442 1 straipsnio e ir f punktų perkėlimu į nacionalinę teisę Nyderlandų teisės aktu, nustatančiu, kad panaudojimas (deginant) turi būti skiriamas nuo šalinimo (deginant) pagal kriterijų, kuris apima reikalavimą dėl su atliekų deginimu susijusios šiluminės vertės ir chloro kiekiu jose (toliau – ginčijamas teisės aktas, nustatantis skirtumą tarp panaudojimo (deginant) ir šalinimo (deginant)).
Dėl pirmo ieškinio pagrindo
Šalių argumentai
13. Komisija tvirtina, kad Nyderlandų atliekų vežimo tvarka tiek, kiek ji grindžiama Nyderlanduose ir paskirties šalyje galimų perdirbti atliekų procentiniu dydžiu, pažeidžia Reglamento Nr. 259/93 7 straipsnio 4 dalies a punkte numatytus bei taikytinus kriterijus, ir todėl yra su juo nesuderinama.
14. Palyginti su pirmiau galiojusia Nyderlandų atliekų vežimo tvarka, kai prieštaravimai atliekų eksportui buvo pateikiami, jei tvarkymas užsienyje nebuvo efektyvesnis, išskyrus jei tvarkymo pajėgumai Nyderlanduose buvo nepakankami arba jų iš viso nebuvo, galiojanti Nyderlandų tvarka tik pakeitė kriterijų dėl „efektyvesnio“ tvarkymo nebuvimo terminu „mažesnis panaudojimo laipsnis“.
15. Nyderlandų vyriausybė tvirtina, kad ginčijama atliekų vežimo tvarka nepažeidžia Reglamento Nr. 259/93 7 straipsnio 4 dalies a punkto penktosios įtraukos.
Teisingumo Teismo vertinimas
16. Remiantis nusistovėjusia teismo praktika, valstybės narės gali priimti reglamentą įgyvendinančias priemones, jei jos nepažeidžia jo tiesioginio taikymo, neiškraipo jo, kaip Bendrijos teisės akto, prigimties ir jei jos patikslina šiuo reglamentu suteiktos diskrecijos įgyvendinimą, nepažeisdamos jo nuostatų (šiuo klausimu žr. 1978 m. sausio 31 d. Sprendimo Zerbone,
94/77, Rink. p. 99, 27 punktą).
17. Primintina, jog iš Reglamento Nr. 259/93 7 straipsnio 4 dalies a punkto penktosios įtraukos matyti, kad siunčiančioji ir paskirties kompetentingos institucijos gali kelti pagrįstus prieštaravimus dėl planuojamo atliekų vežimo, jei galimų ir negalimų panaudoti atliekų santykis, apskaičiuota galutinai sunaudotų medžiagų vertė, sąnaudos ir negalimos panaudoti atliekų dalies šalinimo sąnaudos nepateisina šio panaudojimo ekonominiu ir aplinkosaugos požiūriu.
18. Siekiant nustatyti, ar panaudojimas ekonominiu ir aplinkosaugos požiūriu yra pagrįstas, minėto 7 straipsnio 4 dalies a punkto penktoje įtraukoje nurodomi trys kriterijai, t. y. galimų ir negalimų panaudoti atliekų santykis, apskaičiuota galutinai sunaudotų medžiagų vertė ir negalimos panaudoti atliekų dalies šalinimo sąnaudos.
19. Šiuo klausimu konstatuotina, kad Nyderlandų atliekų vežimo tvarka pažeidžia Reglamento Nr. 259/93 7 straipsnio 4 dalies a punktą, kadangi ji prieštarauja nuostatai, kurią ji siekia patikslinti.
20. Iš tikrųjų Nyderlandų atliekų vežimo tvarka pagrįsta vien tik galimų ir negalimų panaudoti atliekų santykiu.
21. Be to, įtvirtindama siunčiančioje ir paskirties valstybėse galimų panaudoti atliekų procentinių dydžių palyginimą, Nyderlandų atliekų vežimo tvarka sudaro galimybę pateikti prieštaravimą panaudotinų atliekų vežimui remiantis ne tik panaudojimo ekonominių ir aplinkosaugos aspektų nepriklausomu įvertinimu paskirties valstybėje, bet ir siunčiančiojoje valstybėje narėje egzistuojančiais tvarkymo pajėgumais. Tačiau Teisingumo Teismas nusprendė, kad Bendrijos atliekų vežimo tvarkos atžvilgiu argumentai dėl ekonominio pakankamumo ir artumo panaudotinų atliekų vežimui netaikomi (1998 m. birželio 25 d. Sprendimo Dusseldorp ir kt ., C‑203/96, Rink .
p. I‑4075, 27–34 punktai).
22. Šiuo klausimu Nyderlandų vyriausybės argumentai, siekiant pateisinti ginčijamos atliekų vežimo tvarkos suderinamumą su Reglamento Nr. 259/93 7 straipsnio 4 dalies a punktu, nėra priimtini.
23. Nyderlandų vyriausybės manymu, analizė turėtų apimti siunčiančios ir paskirties valstybių tvarkymo įrenginių kokybės palyginimą, kadangi Reglamento Nr. 259/93 7 straipsnio 4 dalies a punkto penktąją įtrauką reikėtų aiškinti atsižvelgiant į Direktyvos 75/442 3 straipsnio 1 dalies b punkto pirmoje įtraukoje ir EB 174 straipsnio 2 dalyje įtvirtintus tikslus, siekiant kuo didesnio atliekų panaudojimo Bendrijoje. Šiuo klausimu konstatuotina, kad siekiamas tikslas nepateisina vien tik galimų ir negalimų panaudoti atliekų ir siunčiančiojoje bei paskirties valstybėje turimų tvarkymo įrenginių palyginimo ir neatsižvelgimo į kitus minėto reglamento 7 straipsnio 4 dalies a punkto penktojoje įtraukoje įtvirtintus kriterijus.
24. Dėl argumento, kad ginčijama atliekų vežimo tvarka netrukdo Nyderlandų valdžios institucijoms vertinti kiekvieno prašymo dėl atliekų vežimo atskirai ir kad prieštaravimai yra išimtis, o ne taisyklė, pastebėtina, kad nors Nyderlandų atliekų vežimo tvarka nėra suderinama su Bendrijos teisės aktais, šis argumentas neturi reikšmės nustatant Reglamento Nr. 259/93 7 straipsnio 4 dalies a punkto penktosios įtraukos pažeidimą.
25. Dėl argumento, kad ginčijama atliekų vežimo tvarka yra neutrali, kadangi ji taikoma tiek atliekų eksportui, tiek importui, reikia pastebėti, kaip teisingai pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 49 punkte, jog ši aplinkybė taip pat neturi reikšmės nustatant minėto reglamento 7 straipsnio 4 dalies a punkto penktos įtraukos pažeidimą. Abiem atvejais, įtvirtinti Nyderlandų atliekų vežimo tvarkos kriterijai viršija Bendrijos teisės aktuose įtvirtintus ribotus prieštaravimų motyvus.
26. Šiomis aplinkybėmis pirmas ieškinio pagrindas yra pagrįstas.
Dėl antro ieškinio pagrindo
Šalių argumentai
27. Komisija tvirtina, kad ginčijamas Nyderlandų teisės aktas, kuriuo įtvirtinamas skirtumas tarp panaudojimo (deginant) ir šalinimo (deginant), neteisingai perkelia į vidaus teisę Direktyvos 75/442 1 straipsnio e ir f punktus, nagrinėtinus kartu su tos pačios direktyvos IIA priedo D10 punktu ir IIB priedo R1 punktu.
28. Nyderlandų vyriausybė mano, kad ginčijam o teisės akto įtvirtintas skirtumas tarp panaudojimo (deginant) ir šalinimo (deginant) atitinka Direktyvos 75/442 pateiktą klasifikaciją.
Teisingumo Teismo vertinimas
29. Pagal Direktyvos 75/442 1 straipsnio e ir f punktus „šalinimas“ reiškia bet kurią operaciją, išvardytą IIA priede, o „panaudojimas“ reiškia bet kurią operaciją, išvardytą IIB priede.
30. Pagal Direktyvos 75/442 IIA priedo D10 punktą „deginimas sausumoje“ yra laikomas „šalinimo“ operacija. Tačiau iš tos pačios direktyvos IIB priedo R1 punkto matyti, kad „panaudojimas“ (deginant) reiškia „panaudojimą kuro ar kitos priemonės energijai gauti“.
31. Byloje Komisija prieš Vokietiją
(2003 m. vasario 13 d. Sprendimo, C‑228/00, Rink. p. I‑1439, 41–43 punktai) Teisingumo Teismas nurodė tris sąlygas, į kurias reikia atsižvelgti nustatant, ar atliekų panaudojimas kuro energijai gauti yra Direktyvos 75/442 IIB priedo R1 punkte paminėta panaudojimo operacija. Visų pirma šioje nuostatoje nurodytos operacijos pagrindinis tikslas turėtų būti energijos gamyba. Antra, deginant atliekas turi būti gaunama daugiau energijos, nei jos sunaudojama deginimo procese, ir taip deginant gauta perteklinė energijos dalis turi būti efektyviai panaudota arba nedelsiant dėl deginimo gautos šilumos, arba perdirbus elektros energijos pavidalu. Trečia, didžioji atliekų dalis turėtų būti sunaudojama operacijos metu ir didžioji grynos energijos dalis turėtų būti perimta ir panaudota.
32. Teisingumo Teismo nuomone, į tokius kriterijus kaip šiluminė atliekų vertė, kenksmingų medžiagų kiekis deginamose atliekose arba tai, kad atliekos buvo ar nebuvo maišytos, atsižvelgti negalima (minėto sprendimo Komisija prieš Vokietiją 47 punktas).
33. Šiuo atveju Teisingumo Teismui aiškiai pripažinus atliekų šilumine verte ar sudėtimi pagrįstų kriterijų nesuderinamumą su Direktyva 75/442, Nyderlandų vyriausybės argumentai šiuo klausimu yra atmestini.
34. Todėl ginčijamas Nyderlandų teisės aktas, nustatantis skirtumą tarp panaudojimo (deginant) ir šalinimo (deginant), neatitinka minėtos direktyvos 1 straipsnio e ir f punktų, nagrinėtinų kartu su tos pačios direktyvos IIA priedo D10 punktu ir IIB priedo R1 punktu. Taigi Nyderlandų Karalystė neįvykdė įsipareigojimo perkelti į vidaus teisę Direktyvos 75/442 1 straipsnio e ir f punktus.
35. Šiomis aplinkybėmis antras ieškinio pagrindas yra pagrįstas.
36. Atsižvelgus į tai, kas buvo pasakyta, konstatuotina, kad Nyderlandų Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Reglamento Nr. 259/93 7 straipsnio 4 dalies a punktą bei Direktyvos 75/442 1 straipsnio e ir f punktus.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
37. Pagal Darbo reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti išlaidas ir Nyderlandų Karalystė pralaimėjo bylą, pastaroji turi padengti išlaidas.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1. Nyderlandų Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal 1993 m. vasario 1 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 259/93 dėl atliekų vežimo Europos bendrijos viduje, į Bendriją ir iš jos priežiūros ir kontrolės 7 straipsnio 4 dalį bei 1975 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 75/442/EEB dėl atliekų, iš dalies pakeistos 1991 m. kovo 18 d. Tarybos direktyva 91/156/EEB ir 1996 m. gegužės 24 d. Komisijos sprendimu 96/350/EB, 1 straipsnio e ir f punktus.
2. Priteisti iš Nyderlandų Karalystės bylinėjimosi išlaidas.