62022TJ0679_RES
Byla T‑679/22
Oy Shaman Spirits Ltd
prieš
Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybą
2023 m. lapkričio 22 d. Bendrojo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas
„Europos Sąjungos prekių ženklas – Sprendimų panaikinimo arba įrašų anuliavimo procedūra – Registro įrašo anuliavimas dėl akivaizdžios EUIPO priskirtinos klaidos – Vaizdinių prekių ženklų LAPLANDIA Land of purity ir kt. licencijų įrašymas registre – Licencijos registracijos sąlygos – Įrodymas, kad registruotas savininkas suteikė licenciją – Sąvoka „akivaizdi klaida, priskirtina EUIPO“ – Reglamento (ES) 2017/1001 27 straipsnio 1 dalies antras sakinys – Reglamento 2017/1001 103 straipsnio 1 dalies pirmas sakinys“
Europos Sąjungos prekių ženklas – Europos Sąjungos prekių ženklas kaip nuosavybės objektas – Licencija – Įrašymas registre – Sąlygos – Įrodymas, kad registruotas savininkas suteikė licenciją – Nacionalinėje teisėje numatytų sąlygų nereikšmingumas
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento 2017/1001 19 straipsnio 1 dalis, 20, 25, 26 straipsniai ir 27 straipsnio 1 dalis; Komisijos reglamento 2018/626 13 straipsnis)
(žr. 20–27, 33, 34 ir 43 punktus)
Europos Sąjungos prekių ženklas – Procedūrinės nuostatos – Panaikinimas arba atšaukimas – Sąlyga – Akivaizdi klaida – Sąvoka – Licencijos įrašymas registre neturint įrodymų, kad ją suteikė registruotas savininkas – Įtraukimas
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento 2017/1001 103 straipsnio 1 dalis)
(žr. 40–42 punktus)
Santrauka
2008–2016 m. Brandavid Oy vardu Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyboje (EUIPO) buvo įregistruoti trys vaizdiniai prekių ženklai.
2017 m. Europos Sąjungos prekių ženklų registre buvo įrašytas šių prekių ženklų perdavimo Global Drinks Finland Oy – į šią bylą įstojusiai šaliai – faktas.
2020 m. ieškovė Oy Shaman Spirits Ltd, remdamasi 2016 m. su Brandavid Oy sudaryta licencine sutartimi (toliau – licencinė sutartis), paprašė EUIPO jos naudai įrašyti registre išimtinę licenciją nagrinėjamiems prekių ženklams. Užregistravus licenciją, įstojusi į bylą šalis pareiškė su tuo nesutinkanti.
2021 m. už registrą atsakingas EUIPO departamentas anuliavo minėtame registre padarytą įrašą.
Manydama, kad licencijos registracija, dėl kurios buvo pateikta paraiška, laikytina akivaizdžia EUIPO priskirtina klaida, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1001 (
1
) 103 straipsnio 1 dalį, pateisinanti jos anuliavimą, EUIPO apeliacinė taryba atmetė ieškovės apeliaciją. Anot jos, vienintelis kartu su registracijos paraiška pateiktas įrodymas buvo licencinė sutartis, prie kurios įstojusi į bylą šalis, kaip registruota nagrinėjamų prekių ženklų savininkė, niekada nebuvo prisijungusi.
Bendrojo Teismo sprendimu ieškovės ieškinys buvo atmestas. Jame Bendrasis Teismas pareiškė nuomonę dėl licencijos registracijos sąlygų ir sąvokos „akivaizdi klaida, priskirtina EUIPO“.
Bendrojo Teismo vertinimas
Pirmiausia Bendrasis Teismas pažymėjo, kad anuliavusi licencijos registraciją EUIPO teisingai taikė Reglamento 2017/1001 25 ir 26 straipsnius (
2
), siejamus su juose nurodytomis nuostatomis (
3
). Pagal šias normas teisinio saugumo sumetimais reikalaujama, kad registruotas savininkas aktyviai išreikštų savo valią suteikti licenciją, tiesiogiai EUIPO pateikdamas paraišką dėl licencijos registracijos arba pasirašydamas pareiškimą, susitarimą ar tipinę formą (
4
). Tačiau licencinėje sutartyje nebuvo minima įstojusi į bylą šalis, kuri paraiškos pateikimo ir licencijos registravimo momentu buvo registruota savininkė, ir nebuvo jos parašo. Ankstesnis registruotas savininkas nebeturėjo teisės duoti reikalaujamo sutikimo.
Netgi darant prielaidą, kad įstojusios į bylą šalies teisinės pirmtakės suteikta licencija galima remtis prieš įstojusią į bylą šalį (
5
), nes abi bendrovės perdavė prekės ženklą žinodamos apie licenciją, tai nereiškia, kad licenciją galima registruoti. Net jeigu tokiomis sąlygomis licencija toliau galiotų arba suteiktų teisių pagal nacionalinę teisę, ši materialinė teisinė padėtis negali turėti įtakos teisei į registraciją, grindžiamai formalistiniu požiūriu. Ginčijamo apeliacinės tarybos sprendimo teisėtumas iš esmės priklauso tik nuo formalių reikalavimų, nustatytų taikytinose nuostatose, kurių formuluotės nepalieka erdvės interpretacijai. Tačiau iš materialinės teisės kylančias teises ieškovė gali ginti nacionaliniuose teismuose.
Antra, Bendrasis Teismas paneigė ieškovės argumentus, grindžiamus tuo, kad taikoma Suomijos teisė, nes suinteresuotųjų šalių būstinė yra Suomijoje. Iš tiesų Europos Sąjungos prekių ženklo licencijos įrašymą registre savarankiškai reglamentuoja Sąjungos teisė (
6
). Taigi tai, ar Suomijos teisė numato kokius nors formalius reikalavimus licencinei sutarčiai arba kokiomis sąlygomis tokia sutartis yra privaloma ir nagrinėjamų prekių ženklų teisių perėmėjui, neturi reikšmės sprendžiant klausimą, ar licencija buvo teisingai įrašyta registre ieškovės naudai.
Galiausiai, trečia, Bendrasis Teismas atmetė ieškovės argumentą, kad EUIPO viršijo savo įgaliojimus, kai panaikino licencinės sutarties, kuri atitiko Suomijos teisę, registraciją. Anuliuotą įrašą faktiškai lėmė akivaizdi EUIPO priskirtina klaida. Kadangi licencija registruojama vadovaujantis tomis pačiomis taisyklėmis kaip ir registruojant perdavimo faktą, Bendrasis Teismas mutatis mutandis taikė jurisprudenciją, pagal kurią EUIPO nepriklauso nagrinėti Europos Sąjungos prekių ženklo perdavimo teisėtumo ir teisinių pasekmių pagal nacionalinę teisę. Tai reiškia, kad nagrinėjant paraišką užregistruoti licenciją EUIPO kompetencija iš esmės apsiriboja formalių reikalavimų vertinimu ir neapima klausimų dėl esmės, kurių gali kilti pagal taikytiną nacionalinę teisę, vertinimo.
(
1
)	2017 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2017/1001 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (OL L 154, 2017, p. 1).
(
2
)	Vadovaujantis šio reglamento 25 straipsnio 5 dalimi, vienos iš šalių prašymu registre padaromas įrašas apie Europos Sąjungos prekių ženklo licencijos suteikimą arba perdavimą ir apie tai paskelbiama.
(
3
)	Minėto reglamento 20 straipsnio 5 dalyje numatyta, kad prašyme įregistruoti perdavimą turi būti pateikti dokumentai, tinkamai patvirtinantys perdavimo faktą, o pagal 3 dalį „ES prekių ženklo perdavimas atliekamas raštu ir turi būti sutarties šalių pasirašytas, išskyrus atvejus, kai tai atliekama teismo sprendimu; priešingu atveju perdavimas laikomas negaliojančiu“. 2018 m. kovo 5 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) 2018/626, kuriuo nustatomos išsamios tam tikrų Europos Parlamento ir Tarybos reglamento 2017/1001 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo nuostatų įgyvendinimo taisyklės ir panaikinamas Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2017/1431 (OL L 104, 2018, p. 37), 13 straipsnio 3 dalies a, c ir d punktuose nurodyta, kad registruoto savininko parašas arba sutikimas yra išankstinė teisėto licencijos suteikimo sąlyga.
(
4
)	Reglamento 2017/1001 26 straipsnio 1 dalies b punktas ir Įgyvendinimo reglamento 2018/626 13 straipsnio 3 dalies a, b, c ir d punktai.
(
5
)	Reglamento 2017/1001 27 straipsnio 1 dalies antras sakinys.
(
6
)	Reglamento 2017/1001 19 straipsnio 1 dalis, kurioje daroma nuoroda į valstybės narės, kurioje yra Europos Sąjungos prekių ženklo savininko būstinė, teisę, taikoma tik „jeigu 20–28 straipsniuose nenumatyta kitaip“. Žr. šio reglamento 25–28 straipsnius ir Įgyvendinimo reglamento 2018/626 13 straipsnį.