62020TJ0499
BENDROJO TEISMO (aštuntoji išplėstinė kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. balandžio 30 d. (
*1
)
„Ekonominė ir pinigų sąjunga – Bankų sąjunga – Kredito įstaigų ir tam tikrų investicinių įmonių bendras pertvarkymo mechanizmas (BPeM) – Bendras pertvarkymo fondas (BPF) – BPV sprendimas dėl ex ante įnašų už 2016 m. apskaičiavimo – Tam tikrų įsipareigojimų neįtraukimas apskaičiuojant ex ante įnašus – Reglamento (ES) 2015/63 5 straipsnio 1 dalies a, b ir f punktai – Neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas – Negaliojimo atgal principas – Deliktinė atsakomybė – Pakankamai aiškus teisės normos, suteikiančios teisių privatiems asmenims, pažeidimas – Nepagrįstas praturtėjimas“
Byloje T‑499/20
Banco Cooperativo Español, S.A., įsteigta Madride (Ispanija), atstovaujama advokatų D. Sarmiento Ramírez-Escudero ir J. Beltrán de Lubiano Sáez de Urabain,
ieškovė,
prieš
Bendrą pertvarkymo valdybą (BPV), atstovaujamą C. De Falco, padedamos advokatų B. Meyring, F. Fernández de Trocóniz Robles, T. Klupsch ir S. Ianc,
atsakovę,
palaikomą
Europos Komisijos, atstovaujamos D. Triantafyllou, A. Steiblytės ir P. Němečková,
įstojusios į bylą šalies,
BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji išplėstinė kolegija),
kurį sudaro pirmininkas A. Kornezov, teisėjai D. Petrlík, K. Kecsmár (pranešėjas), S. Kingston ir L. Spangsberg Grønfeldt,
posėdžio sekretorė S. Jund, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
įvykus 2024 m. birželio 27 d. posėdžiui,
priima šį
Sprendimą
1
Ieškiniu ieškovė Banco Cooperativo Español, S.A., remdamasi SESV 263 straipsniu, prašo, pirma, panaikinti 2022 m. gruodžio 7 d. Bendros pertvarkymo valdybos (BPV) sprendimą SRB/ES/2022/79, kuriuo atšaukiamas 2020 m. kovo 19 d. BPV sprendimas SRB/ES/2020/16 dėl Banco Cooperativo Español, SA, Hypo Vorarlberg Bank AG (buvusi Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG) ir Portigon AG
ex ante įnašų į Bendrą pertvarkymo fondą už 2016 m. apskaičiavimo ir apskaičiuojami jų ex ante įnašai į Bendrą pertvarkymo fondą už 2016 m. (toliau – ginčijamas sprendimas), kiek jis su ja susijęs, ir, antra, remdamasi SESV 268 straipsniu, – atlyginti žalą, kurią ji patyrė dėl šio sprendimo.
Ginčo aplinkybės
2
Ispanijoje kaimo taupomosios kasos yra kooperatinės kredito įstaigos, teikiančios finansines paslaugas kaimo vietovėse.
3
Ieškovė yra 1990 m. tam tikrų kaimo taupomųjų kasų, kurios yra jos akcininkės, įsteigta kredito įstaiga. Ieškovė yra šių kasų sudaryto tinklo valdytoja ir teikia banko paslaugas privatiems asmenims ir įmonėms, tarp kurių, be kita ko, yra kaimo taupomosios kasos. Viena iš pagrindinių kaimo taupomosioms kasoms teikiamų paslaugų yra centralizuotas jų pinigų srautų valdymas.
4
Taigi 1994 m. sausio 25 d. ieškovė ir kaimo taupomosios kasos sudarė susitarimą dėl lėšų (toliau – susitarimas dėl lėšų), kuriuo siekiama reglamentuoti ieškovės vykdomą kaimo taupomųjų kasų grynųjų pinigų investavimą jų vardu. Pirma, šiame susitarime numatyta, kad kaimo taupomosios kasos perduoda lėšas ieškovei, kad ši jas investuotų tarpbankinėje ar pinigų rinkoje. Antra, kadangi ieškovė savo vardu prisiima riziką už visas investuotas lėšas, šio susitarimo 4 punkte numatyta garantija, kad kaimo taupomosios kasos padengs visus nuostolius ar įsipareigojimus, atsirandančius dėl ieškovės veiklos tarpbankinėje rinkoje jų sąskaita.
5
Ieškovė taip pat veikia kaip tarpininkė, kad jos nariai galėtų gauti Europos Centrinio Banko (ECB) finansavimą, t. y. tiesiogiai gauna finansavimą iš ECB ir perduoda jį kaimo taupomosioms kasoms tokiomis pačiomis sąlygomis, kokios gautos iš ECB.
6
Galiausiai tam, kad galėtų dalyvauti ECB pasiūlytose ilgalaikio refinansavimo operacijose, ieškovė ir tam tikras skaičius kaimo taupomųjų kasų sudarė grupę, kurios vardu ji dalyvauja įvairiuose ECB rengiamuose konkursuose. Ieškovė yra atsakinga už šią grupę ir atsako už sumų, teisių ir pareigų, susijusių su tokiais konkursais, valdymą ir paskirstymą įvairiems jos nariams.
7
Dėl įvairios veiklos, kurią ieškovė vykdo kaimo taupomųjų kasų vardu, jos įsipareigojimai apima tam tikras neapmokėtas sumas, kurios taip pat įtrauktos į šių kasų balanso įsipareigojimus, susijusius su garantija, kurią šios įstaigos suteikia jai už šią veiklą.
8
2016 m. balandžio 15 d. Sprendimu SRB/ES/SRF/2016/06 dėl ex ante įnašų į Bendrą pertvarkymo fondą už 2016 m. apskaičiavimo, vadovaudamasi 2014 m. liepos 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 806/2014, kuriuo nustatomos kredito įstaigų ir tam tikrų investicinių įmonių pertvarkymo vienodos taisyklės ir vienoda procedūra, kiek tai susiję su bendru pertvarkymo mechanizmu ir Bendru pertvarkymo fondu, ir iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 1093/2010 (OL L 225, 2014, p. 1), 70 straipsnio 2 dalimi, BPV nustatė įstaigų, kurioms kartu taikomos šio reglamento 2 straipsnio ir 67 straipsnio 4 dalies nuostatos (toliau – įstaigos), įskaitant ieškovę, ex ante įnašus į Bendrą pertvarkymo fondą (BPF) (toliau – ex ante įnašai) už 2016 metus (toliau – 2016 m. įnašų laikotarpis).
9
2016 m. gegužės 20 d. Sprendimu SRB/ES/SRF/2016/13 dėl ex ante įnašų į BPF už 2016 m. patikslinimo, kuriuo papildomas Sprendimas SRB/ES/SRF/2016/06, BPV pataisė įstaigų ex ante įnašų už 2016 m. įnašų laikotarpį apskaičiavimą.
10
2020 m. kovo 19 d. BPV priėmė Sprendimą SRB/ES/2020/16 dėl ieškovės ex ante įnašo už 2016 m. įnašų laikotarpį apskaičiavimo (toliau – 2020 m. kovo 19 d. sprendimas), juo atšaukė ir pakeitė šio sprendimo 8 ir 9 punktuose nurodytus sprendimus (toliau – pirminiai sprendimai). Pagal 2020 m. kovo 19 d. sprendimo 7 ir 8 konstatuojamąsias dalis juo buvo siekiama ištaisyti pirminių sprendimų procedūrinius ir motyvavimo trūkumus, kuriuos Bendrasis Teismas konstatavo 2019 m. lapkričio 28 d. Sprendime Banco Cooperativo Español / BPV (T‑323/16, EU:T:2019:822), 2019 m. lapkričio 28 d. Sprendime Hypo Vorarlberg Bank / BPV (T‑377/16, T‑645/16 ir T‑809/16, EU:T:2019:823) ir 2019 m. lapkričio 28 d. Sprendime Portigon / BPV (T‑365/16, EU:T:2019:824).
11
Iš, be kita ko, 2019 m. lapkričio 28 d. Sprendimo Banco Cooperativo Español / BPV (T‑323/16, EU:T:2019:822) 95 ir 111 punktų matyti, kad Bendrasis Teismas panaikino pirmąjį pirminį sprendimą, kiek jis susijęs su ieškove, nes nebuvo įvykdytas šio sprendimo autentiškumo patvirtinimo reikalavimas ir jo priėmimo procedūra buvo vykdoma nesilaikant procedūrinių reikalavimų, taikomų tuo atveju, kai vykdomosios sudėties BPV nariai tvirtina tą sprendimą ir kai reikia surinkti patvirtinimus; šį pagrindą Bendrasis Teismas nurodė savo iniciatyva. Vis dėlto Bendrasis Teismas nepriėmė sprendimo dėl ieškovės ex ante įnašo už 2016 m. įnašų laikotarpį dydžio apskaičiavimo.
12
Byloje, kurioje priimtas 2021 m. liepos 15 d. Sprendimas Komisija / Landesbank Baden-Württemberg ir BPV (C‑584/20 P ir C‑621/20 P, EU:C:2021:601), Europos Komisija ir BPV prašė panaikinti 2020 m. rugsėjo 23 d. Sprendimą Landesbank Baden-Württemberg / BPV (T‑411/17, EU:T:2020:435), kuriuo Bendrasis Teismas panaikino BPV sprendimą dėl ex ante įnašų už 2017 m. apskaičiavimo, kiek jis susijęs su ieškovu. Tame sprendime Teisingumo Teismas patenkino BPV ir Komisijos apeliacinį skundą, kiek jis susijęs su minėto sprendimo autentiškumo patvirtinimo reikalavimu, tačiau konstatavo, kad tas sprendimas nebuvo pakankamai motyvuotas ir kad pirmojoje instancijoje Landesbank Baden-Württemberg pateiktas pirmasis pagrindas buvo pagrįstas (2021 m. liepos 15 d. Sprendimo Komisija / Landesbank Baden-Württemberg ir BPV, C‑584/20 P ir C‑621/20 P, EU:C:2021:601, 171 punktas).
13
2022 m. gruodžio 7 d. BPV priėmė ginčijamą sprendimą, juo atšaukė ir pakeitė 2020 m. kovo 19 d. sprendimą. Pagal ginčijamo sprendimo 19–22 konstatuojamąsias dalis juo buvo siekiama ištaisyti motyvavimo trūkumą, kurį BPV konstatavo po to, kai buvo priimtas 2021 m. liepos 15 d. Sprendimas Komisija / Landesbank Baden-Württemberg ir BPV (C‑584/20 P ir C‑621/20 P, EU:C:2021:601), 2022 m. kovo 3 d. Nutartis BPV / Portigon ir Komisija (C‑664/20 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2022:161) ir 2022 m. kovo 3 d. Nutartis BPV / Hypo Vorarlberg Bank (C‑663/20 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2022:162).
14
2023 m. vasario 2 d.Autoridad de Resolución Ejecutiva (FROB, vykdomoji pertvarkymo institucija, Ispanija), kaip nacionalinė pertvarkymo institucija, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 806/2014 3 straipsnio 1 dalies 3 punktą, pranešė ieškovei apie ginčijamą sprendimą.
Ginčijamas sprendimas
15
Ginčijamą sprendimą sudaro pagrindinis tekstas ir, kiek tai susiję su ieškove, penki priedai.
16
Ginčijamo sprendimo pagrindinio teksto 3–10 skirsniuose aprašytas ex ante įnašų už 2016 m. įnašų laikotarpį nustatymo procesas, kuris taikomas visoms įstaigoms.
17
Konkrečiau kalbant, ginčijamo sprendimo 6 skirsnyje BPV nustatė metinį tikslinį lygį, nurodytą 2014 m. gruodžio 19 d. Tarybos įgyvendinimo reglamento (ES) 2015/81, kuriuo nustatomos vienodos Reglamento Nr. 806/2014 nuostatų dėl ex ante įnašų į BPF taikymo sąlygos (OL L 15, 2015, p. 1), 4 straipsnyje, dėl 2016 m. įnašų laikotarpio (toliau – metinis tikslinis lygis).
18
BPV paaiškino, kad šį metinį tikslinį lygį nustatė kaip vieną aštuntąją 1,05 % visų įstaigų apdraustųjų indėlių sumos, 2015 m. pabaigoje apskaičiuotos ir gautos remiantis duomenimis, įstaigų pateiktais pagal 2014 m. spalio 21 d. Komisijos deleguotojo reglamento (ES) 2015/63, kuriuo papildomos Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/59/ES nuostatos dėl ex ante įnašų, skirtų pertvarkymo finansavimo struktūroms (OL L 11, 2015, p. 44), 14 straipsnio 2 dalį.
19
Ginčijamo sprendimo 7 skirsnyje BPV aprašė ex ante įnašų už 2016 m. įnašų laikotarpį apskaičiavimo metodiką. Šiuo klausimu minėto sprendimo 95 konstatuojamojoje dalyje ji patikslino, kad šiuo laikotarpiu 60 % ex ante įnašų buvo apskaičiuota pagal „nacionalinę bazę“, t. y. remiantis įstaigų, gavusių veiklos leidimą atitinkamos dalyvaujančios valstybės narės teritorijoje, pateiktais duomenimis (toliau – nacionalinė bazė), kaip numatyta 2014 m. gegužės 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/59/ES, kuria nustatoma kredito įstaigų ir investicinių įmonių gaivinimo ir pertvarkymo sistema ir iš dalies keičiamos Tarybos direktyva 82/891/EEB, [Europos Parlamento ir Tarybos] direktyvos 2001/24/EB, 2002/47/EB, 2004/25/EB, 2005/56/EB, 2007/36/EB, 2011/35/ES, 2012/30/ES bei 2013/36/ES ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (ES) Nr. 1093/2010 bei (ES) Nr. 648/2012 (OL L 173, 2014, p. 190), 103 straipsnyje ir Deleguotojo reglamento 2015/63 4 straipsnyje. Likusi ex ante įnašų dalis (t. y. 40 %) buvo apskaičiuota pagal „bankų sąjungos bazę“, t. y. remiantis visų įstaigų, gavusių veiklos leidimą visų bendrame pertvarkymo mechanizme (BPeM) dalyvaujančių valstybių narių teritorijose, pateiktais duomenimis (toliau – sąjungos bazė; dalyvaujančios valstybės narės), kaip numatyta Reglamento Nr. 806/2014 69 ir 70 straipsniuose ir Įgyvendinimo reglamento 2015/81 4 straipsnyje.
20
Be to, BPV apskaičiavo įstaigų, tarp jų ieškovės, ex ante įnašus laikydamasi toliau nurodytų pagrindinių etapų.
21
Pirmajame ex ante įnašų apskaičiavimo etape BPV pagal Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 2 dalies antros pastraipos a punktą apskaičiavo kiekvienos įstaigos bazinį metinį įnašą, kuris yra proporcingas atitinkamos įstaigos įsipareigojimų sumos, atėmus nuosavas lėšas ir apdraustuosius indėlius, ir visų įstaigų, gavusių veiklos leidimą visų dalyvaujančių valstybių narių teritorijoje, įsipareigojimų sumos (atėmus nuosavas lėšas ir apdraustuosius indėlius) santykiui. Pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalį BPV išskaitė tam tikrų rūšių įsipareigojimus iš visų įstaigos įsipareigojimų, į kuriuos reikia atsižvelgti nustatant šį įnašą.
22
Antrajame ex ante įnašo apskaičiavimo etape BPV atliko bazinio metinio įnašo koregavimą pagal atitinkamos įstaigos rizikos profilį, kaip numatyta Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 2 dalies antros pastraipos b punkte. Šį rizikos profilį ji įvertino remdamasi keturiais rizikos ramsčiais, nurodytais Deleguotojo reglamento 2015/63 6 straipsnyje, kuriuos sudaro rizikos rodikliai. Kad įstaigos būtų suskirstytos pagal jų rizikos lygį, visų pirma BPV kiekvienam rizikos rodikliui, taikomam 2016 m. įnašų laikotarpiui, nustatė intervalus (krepšelius), į kuriuos įstaigos buvo sugrupuotos pagal šio deleguotojo reglamento I priedo skyriaus „2 žingsnis“ 3 punktą. Tam pačiam intervalui priklausančioms įstaigoms buvo suteikta bendra konkretaus rizikos rodiklio vertė, vadinamoji „diskretizuota vertė“. Derindama kiekvieno rizikos rodiklio diskretizuotas vertes BPV apskaičiavo atitinkamos įstaigos „koregavimo pagal rizikos profilį daugiklį“ (toliau – koregavimo daugiklis). Padauginusi šios įstaigos bazinį metinį įnašą iš jo koregavimo daugiklio, BPV gavo tos įstaigos „bazinį metinį įnašą, pakoreguotą atsižvelgiant į rizikos profilį“.
23
Paskui BPV sudėjo visus pagal rizikos profilius pakoreguotus bazinius metinius įnašus ir gavo „bendrą vardiklį“, naudojamą apskaičiuojant metinio tikslinio lygio dalį, kurią turi sumokėti kiekviena įstaiga.
24
Galiausiai BPV apskaičiavo kiekvienos įstaigos ex ante įnašą, paskirstydama metinį tikslinį lygį visoms įstaigoms, remdamasi santykiu tarp bazinio metinio įnašo, pakoreguoto pagal rizikos profilį, ir bendro vardiklio.
25
Ginčijamo sprendimo I priede pateikta individuali ieškovės suvestinė, kurioje pateikti jos ex ante įnašo apskaičiavimo rezultatai. Šioje suvestinėje nurodomas ieškovės bazinio metinio įnašo dydis ir jo koregavimo koeficiento vertė tiek pagal sąjungos bazę, tiek pagal nacionalinę bazę, kiekvieno rizikos rodiklio atveju nurodant intervalo, kuriam priskirta ieškovė, numerį. Be to, minėtoje suvestinėje pateikiami duomenys, kurie naudojami visų atitinkamų įstaigų ex ante įnašams apskaičiuoti ir kuriuos BPV nustatė sudėjusi arba suderinusi visų tų įstaigų individualius duomenis. Galiausiai šioje suvestinėje pateikiami ieškovės deklaracijos dėl jos ex ante įnašo formoje nurodyti duomenys, naudoti apskaičiuojant šį įnašą.
26
Ginčijamo sprendimo II priede santraukos ir apibendrinta forma pateikta statistinė informacija, susijusi su ex ante įnašų apskaičiavimu kiekvienai dalyvaujančiai valstybei narei. Šiame priede, be kita ko, nurodyta bendra ex ante įnašų, kuriuos atitinkamos įstaigos turi sumokėti už kiekvieną iš šių valstybių narių, suma. Be to, minėtame priede dėl kiekvieno rizikos rodiklio pateikiamas intervalų skaičius, kiekvienam intervalui priklausančių įstaigų skaičius, taip pat mažiausios ir didžiausios šių intervalų vertės. Su nacionaline baze susijusių intervalų atveju šios vertės dėl konfidencialumo sumažinamos arba padidinamos atsitiktine suma, išlaikant pirminį įstaigų paskirstymą.
27
Ginčijamo sprendimo IIIa, IIIb ir IVa prieduose nagrinėjamos kitų nei ieškovė įstaigų pastabos, pateiktos per konsultavimosi procedūrą, kurią BPV vykdė prieš priimdama ginčijamą sprendimą.
28
Ginčijamo sprendimo IVb priede „[Ieškovės] komentarų, pateiktų per konsultacijas dėl ex ante įnašų į BPF už 2016 m., vertinimas, kuriame yra konfidencialios informacijos“ nagrinėjamos per konsultavimosi procedūrą ieškovės pateiktos pastabos.
Šalių reikalavimai
29
Ieškovė Bendrojo Teismo iš esmės prašo:
–
panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis su ja susijęs,
–
subsidiariai, panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek jis galioja atgaline data nuo 2016 m. balandžio 15 d. sprendimo priėmimo dienos,
–
priteisti iš BPV žalos atlyginimą:
–
delspinigių, skaičiuojamų nuo 9933563,47 EUR sumos nuo 2016 m. birželio 23 d. iki dienos, kai BPV sumokėjo mokėtinas sumas, sumą, apskaičiuotą pagal taikytiną ECB refinansavimo normą, padidintą 3,5 procentinio punkto,
–
subsidiariai, tik tuo atveju, jei Bendrasis Teismas panaikintų ginčijamą sprendimą tik tiek, kiek jis sukelia pasekmių atgaline data, delspinigių, skaičiuojamų nuo 9933563,47 EUR sumos nuo 2016 m. birželio 23 d. iki datos, nuo kurios ginčijamas sprendimas galėjo sukelti pasekmių, sumą, apskaičiuotą pagal taikytiną ECB refinansavimo normą, padidintą 3,5 procentinio punkto,
–
nepatenkinus ir šio reikalavimo, sumą, kurią ji būtų gavusi, jei per 2016 m. birželio 16 d. konkursą būtų įsigijusi 10 metų trukmės Ispanijos valstybės obligacijų už sumą, atitinkančią ex ante įnašą už 2016 m., skaičiuojamą nuo 2016 m. birželio 23 d. iki BPV mokėtinų sumų išmokėjimo datos (arba nuo 2016 m. birželio 23 d. iki ginčijamo sprendimo priėmimo datos, jei Bendrasis Teismas nuspręstų, kad ginčijamas sprendimas yra teisėtas, tačiau negalioja atgal),
–
priteisti iš BPV bylinėjimosi išlaidas.
30
BPV Bendrojo Teismo prašo:
–
visų pirma atmesti ieškinį,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas,
–
subsidiariai, jeigu Bendrasis Teismas patenkintų vieną ar kelis ieškinio pagrindus, palikti galioti ginčijamo sprendimo padarinius tol, kol jis bus pakeistas, arba bent šešis mėnesius nuo tos dienos, kai Teismo sprendimas, kuriuo panaikinamas minėtas sprendimas, taps galutinis.
31
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Dėl reikalavimų dėl panaikinimo
32
Ieškovė nurodo tris ieškinio pagrindus. Pirmasis pagrindas grindžiamas Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies neteisėtumu grindžiamu prieštaravimu. Antrasis pagrindas, pateiktas tuo atveju, jei Bendrasis Teismas pritartų pirmajam pagrindui, – Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 2 dalies antros pastraipos ir Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio pažeidimu. Trečiasis pagrindas – teisinio saugumo principo pažeidimu.
33
Pareiškime dėl ieškinio patikslinimo, pateiktame pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 86 straipsnį, ieškovė nurodė, kad palaiko visus ieškinyje išdėstytus argumentus, ir patikslino kad, 2020 m. kovo 19 d. sprendimą atšaukus ir pakeitus ginčijamu sprendimu, jos reikalavimai turi būti suprantami kaip susiję su ginčijamu sprendimu, o ne su 2020 m. kovo 19 d. sprendimu.
34
BPV ginčija pateiktų trijų pagrindų pagrįstumą ir pirmųjų dviejų pagrindų priimtinumą.
Dėl pirmojo ir antrojo pagrindų pagrįstumo
35
Pirmajame pagrinde ieškovė ginčija Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies teisėtumą, be kita ko, dėl to, kad pagal šią nuostatą apskaičiuojant ex ante įnašus nebuvo neįtraukti tam tikri įsipareigojimai, atsirandantys vykdant veiklą kaimo taupomųjų kasų vardu, o antrajame pagrinde ji nurodo teisines pasekmes, kurias reikėtų padaryti dėl tokio neteisėtumo.
36
BPV iš esmės teigia, kad pirmasis ir antrasis pagrindai nepriimtini dėl suinteresuotumo pareikšti ieškinį nebuvimo, nes ieškovė Bendrojo Teismo prašo pripažinti netaikytina nuostatą, kuri nebuvo taikoma apskaičiuojant jos ex ante įnašą už 2016 m. įnašų laikotarpį. BPV teigimu, darytina išvada, kad ieškovė nėra suinteresuota, kad nagrinėjama nuostata būtų pripažinta neteisėta.
37
Ieškovė nesutinka su BPV argumentais.
38
Remiantis suformuota jurisprudencija, neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas, pateiktas atskirai pagal SESV 277 straipsnį dėl to, kad pagrindinėje byloje ginčijamas kito akto teisėtumas, priimtinas tik tada, kai yra ryšys tarp šio akto ir normos, kurios galimu neteisėtumu remiamasi. Kadangi SESV 277 straipsniu nesiekiama leisti šaliai ginčyti kurio nors bendro pobūdžio akto taikymą grindžiant ieškinį, neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo apimtis turi būti ribojama tiek, kiek tai būtina norint išspręsti ginčą. Remiantis tuo, darytina išvada, kad bendro pobūdžio aktas, kurio teisėtumas ginčijamas, turi būti tiesiogiai ar netiesiogiai taikytinas aplinkybėms, dėl kurių pareikštas ieškinys, ir turi būti tiesioginis teisinis ryšys tarp ginčijamo individualaus sprendimo ir atitinkamo bendro pobūdžio akto (2019 m. balandžio 30 d. Sprendimo Wattiau / Parlamentas, T‑737/17, EU:T:2019:273, 56 punktas ir 2021 m. birželio 16 d. Sprendimo Krajowa Izba Gospodarcza Chłodnictwa i Klimatyzacji / Komisija, T‑126/19, EU:T:2021:360, 33 punktas).
39
Be to, neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas yra priimtinas tik tuo atveju, jeigu jo rezultatas gali būti naudingas jį pareiškusiai šaliai (žr. 2022 m. liepos 6 d. Sprendimo MZ / Komisija, T‑631/20, EU:T:2022:426, 40 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
40
Vis dėlto iš jurisprudencijos taip pat matyti, kad SESV 277 straipsnis turi būti aiškinamas pakankamai plačiai, kad būtų užtikrinta veiksminga institucijų bendro pobūdžio aktų teisėtumo kontrolė asmenims, kurie negali dėl tų aktų pareikšti tiesioginio ieškinio. Taigi į SESV 277 straipsnio taikymo sritį turi patekti institucijų aktai, buvę svarbūs priimant sprendimą, dėl kurio pareikštas ieškinys dėl panaikinimo, nes šis sprendimas iš esmės yra jais grindžiamas, nors jie formaliai nėra jo teisinis pagrindas. Be to, nagrinėjant neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą, vieno ir to paties reglamentavimo nuostatos negali būti dirbtinai atskirtos (žr. 2021 m. birželio 16 d. Sprendimo Krajowa Izba Gospodarcza Chłodnictwa i Klimatyzacji / Komisija, T‑126/19, EU:T:2021:360, 34 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
41
Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalyje išvardytos sąlygos, kuriomis įsipareigojimai neįtraukiami apskaičiuojant ex ante įnašus. Šiuo klausimu ginčijamo sprendimo IVb priedo 18 ir 19 punktuose BPV paaiškino priežastis, dėl kurių įsipareigojimai, atsiradę dėl veiklos, kurią ieškovė vykdo kaimo taupomųjų kasų vardu, negali būti neįtraukti apskaičiuojant ieškovės ex ante įnašą pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalį.
42
Pateikdama neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą ieškovė teigia, kad jeigu Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalis turėtų būti aiškinama taip, kad pagal ją apskaičiuojant jos ex ante įnašą neleidžiama neįtraukti įsipareigojimų, kaip antai atsirandančių dėl veiklos, kurią ji vykdo kaimo taupomųjų kasų vardu, šia nuostata pažeidžiama Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 2 dalis, Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 2 ir 6 dalys, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 16 straipsnis ir proporcingumo principas, nes pagal šias normas Komisija, priimdama minėtą deleguotąjį reglamentą, privalėjo užtikrinti, kad pagal šio deleguotojo reglamento 5 straipsnio 1 dalyje nustatytą įsipareigojimų neįtraukimo sistemą būtų galima apskaičiuojant ex ante įnašus neįtraukti tokių įsipareigojimų.
43
Taigi, jeigu šis neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas būtų pripažintas pagrįstu, BPV turėtų iš naujo išnagrinėti savo poziciją dėl ieškovės prašymo apskaičiuojant jos ex ante įnašą neįtraukti atitinkamų įsipareigojimų, o Komisija – imtis priemonių, užtikrinančių šių įsipareigojimų vertinimą, kuris atitiktų šio sprendimo 42 punkte nurodytas aukštesnės galios taisykles, prireikus išplėsdama Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalyje numatytų išimčių taikymo sritį.
44
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad tarp ginčijamo sprendimo ir Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies yra tiesioginis teisinis ryšys ir kad ieškovė yra suinteresuota, kad ši nuostata būtų pripažinta neteisėta.
45
Tokia išvada darytina dar ir dėl to, kad BPV argumentai, išdėstyti šio sprendimo 36 punkte, reikštų dirbtinį Deleguotajame reglamente 2015/63 nustatytos ex ante įnašų apskaičiavimo tvarkos taisyklių atskyrimą ir SESV 277 straipsnio veiksmingumo pašalinimą, nes ieškovė neturėtų galimybės ginčyti nuostatos, pagal kurią numatyta neįtraukti tam tikrų įsipareigojimų, teisėtumo, kai tariamas neteisėtumas susijęs ne su šio neįtraukimo buvimu, o su šio neįtraukimo sąlygomis (pagal analogiją žr. 2021 m. birželio 16 d. Sprendimo Krajowa Izba Gospodarcza Chłodnictwa i Klimatyzacji / Komisija, T‑126/19, EU:T:2021:360, 42 punktą).
46
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, BPV pateiktą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą reikia atmesti.
Dėl pirmojo pagrindo, grindžiamo Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies neteisėtumu
47
Pirmasis pagrindas, kurį sudaro trys dalys, grindžiamas Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies neteisėtumu, atsižvelgiant, pirma, į Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 7 dalį, antra, į Chartijos 16 straipsnį ir, trečia, į proporcingumo principą.
– Dėl pirmos dalies, grindžiamos Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies neteisėtumu atsižvelgiant į Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 7 dalį
48
Ieškovė tvirtina, kad veikla, kurią ji vykdo kaimo taupomųjų kasų vardu, kelia tik nedidelę riziką, nes ji naudojasi tų kasų teikiamomis garantijomis pagal susitarimą dėl lėšų. Taigi Komisija turėjo įtraukti su šia veikla susijusius įsipareigojimus į Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalyje nurodytus įsipareigojimus, pagal kuriuos į ex ante įnašų apskaičiavimo bazę neįtraukiami tam tikri įsipareigojimai, antraip būtų pažeista Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 7 dalis, pagal kurią ji įpareigojama priimti deleguotąjį aktą, kuriuo patikslinama, kaip ex ante įnašai turi būti koreguojami atsižvelgiant į įstaigų rizikos profilį.
49
Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalyje nenumačiusi tokių įsipareigojimų, kokie aprašyti šio sprendimo 48 punkte, neįtraukimo, Komisija sukūrė „dvigubo atsižvelgimo“ į įsipareigojimus, susijusius su veikla, kurią ieškovė vykdo kaimo taupomųjų kasų atžvilgiu, situaciją, nes pastarosios taip pat apskaito įsipareigojimus kaip garantiją, kurią jos suteikia ieškovei šiai veiklai vykdyti.
50
Aplinkybę, kad dėl tokio dvigubo atsižvelgimo į įsipareigojimus gali būti pažeista Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 7 dalis, patvirtina tai, kad Komisija Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalyje numatė kelias išimtis, kad išvengtų tokio dvigubo atsižvelgimo.
51
Šiuo klausimu ieškovė remiasi „akivaizdžiu panašumu“ tarp, viena vertus, tam tikrų jos įsipareigojimų, susijusių su veikla, kurią ji vykdo kaimo taupomųjų kasų vardu, ir, kita vertus, įsipareigojimų, neįtrauktų, pirma, į Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies a punktą, susijusį su grupės vidaus įsipareigojimais, antra, į šio reglamento 5 straipsnio 1 dalies b punktą, kiek tai susiję su įsipareigojimais, kuriuos prisiėmė įstaiga, kuri yra institucinė užtikrinimo sistemos (toliau – IUS) narė, ir, trečia, į to paties reglamento 5 straipsnio 1 dalies f punktą, susijusį su skatinamosiomis paskolomis.
52
Paklausta apie savo argumentų apimtį per teismo posėdį ieškovė patikslino, kad ji neteigia, jog pažeistas vienodo požiūrio principas, o tik nurodo Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies nesuderinamumą su Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 7 dalimi.
53
ECB, palaikomas Komisijos, ginčija ieškovės argumentus.
54
Reikia pažymėti, kad pagal Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 7 dalį Komisijai suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus, kad patikslintų „[ex ante] įnašų koregavimo pagal įstaigų rizikos pobūdį [profilį] sampratą“.
55
Kiek tai susiję su deleguotaisiais įgaliojimais, kaip jie suprantami pagal SESV 290 straipsnį, Komisija, naudodamasi jai suteiktais įgaliojimais, turi didelę diskreciją, kai, be kita ko, turi atlikti sudėtingus vertinimus (šiuo klausimu žr. 2017 m. gegužės 11 d. Sprendimo Dyson / Komisija, C‑44/16 P, EU:C:2017:357, 53 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
56
Taip yra ex ante įnašų koregavimo pagal rizikos profilį kriterijų nustatymo pagal Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 7 dalį atveju (2023 m. gruodžio 20 d. Sprendimo Landesbank Baden-Württemberg / BPV, T‑389/21, EU:T:2023:827, 106 punktas ir 2023 m. gruodžio 20 d. Sprendimo Banque postale / BPV, T‑383/21, EU:T:2023:845, 153 punktas).
57
Šiuo klausimu reikia priminti, kad, kaip matyti iš Direktyvos 2014/59 105–107 konstatuojamųjų dalių ir Reglamento Nr. 806/2014 41 konstatuojamosios dalies, ex ante įnašų specifinį pobūdį lemia tai, kad, laikantis draudimo principais pagrįstos logikos, siekiama užtikrinti, jog finansų sektorius skirtų pakankamai finansinių išteklių BPeM, kad šis galėtų vykdyti savo funkcijas, ir kartu paskatinti atitinkamas įstaigas nustatyti mažiau rizikingus veikimo būdus (šiuo klausimu žr. 2021 m. liepos 15 d. Sprendimo Komisija / Landesbank Baden-Württemberg ir BPV, C‑584/20 P ir C‑621/20 P, EU:C:2021:601, 113 punktą).
58
Šiomis aplinkybėmis, kaip matyti iš Direktyvos 2014/59 114 konstatuojamosios dalies, Sąjungos teisės aktų leidėjas įpareigojo Komisiją deleguotuoju aktu patikslinti, kaip įstaigų ex ante įnašai į pertvarkymo finansavimo struktūras turi būti koreguojami proporcingai jų rizikos profiliui.
59
Tuo pačiu tikslu Direktyvos 2014/59 107 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad, siekiant užtikrinti teisingą ex ante įnašų į nacionalines finansavimo struktūras apskaičiavimą ir skatinti taikyti mažiau rizikingus veikimo būdus, tokie įnašai turėtų priklausyti nuo įstaigų patiriamos kredito, likvidumo ir rinkos rizikos.
60
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Komisija turėjo parengti ex ante įnašų koregavimo atsižvelgiant į įstaigų rizikos profilį taisykles, siekdama dviejų susijusių tikslų, t. y. pirma, užtikrinti, kad būtų atsižvelgta į įvairias rizikas, kurių kelia įstaigų (bankinė ar plačiau – finansinė) veikla, ir, antra, skatinti šias įstaigas taikyti mažiau rizikingus veikimo būdus.
61
Kaip matyti iš Deleguotojo reglamento 2015/63 priėmimo dokumentų, be kita ko, dokumentų „JTC techninė studija, kuria remiami Komisijos antrojo lygio teisės aktai dėl rizika grindžiamų įnašų į (bendrą) pertvarkymo fondą“ ir „Komisijos tarnybų darbinis dokumentas: siūlomos metodikos dėl įnašų į pertvarkymo finansavimo struktūras apskaičiavimo numatomas taikymas“, rengdama tokias ex ante įnašų koregavimo atsižvelgiant į įstaigų rizikos profilį taisykles Komisija turėjo atlikti sudėtingus vertinimus, kad išnagrinėtų įvairius duomenis, kurių atžvilgiu bankų ir finansų sektoriuose nustatytos įvairių rūšių rizikos.
62
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Komisija turėjo plačią diskreciją pagal Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 7 dalį priimti taisykles, kad „patikslintų ex ante įnašų koregavimo pagal rizikos pobūdį [profilį] sampratą“.
63
Šiomis aplinkybėmis, kiek tai susiję su bazinių metinių įnašų koregavimo metodika pagal Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 7 dalį, Sąjungos teismo kontrolė turi apsiriboti patikrinimu, ar naudodamasi jai suteikta diskrecija Komisija nepadarė akivaizdžios klaidos ar nepiktnaudžiavo įgaliojimais arba ar ji akivaizdžiai neviršijo šios diskrecijos ribų (šiuo klausimu žr. 2011 m. liepos 21 d. Sprendimo Etimine, C‑15/10, EU:C:2011:504, 60 punktą).
64
Taigi ieškovė turi įrodyti, kad Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalis turi tokių trūkumų, nes pagal ją apskaičiuojant jos ex ante įnašą nepašalinami įsipareigojimai, kaip antai atsirandantys dėl veiklos, kurią ji vykdo kaimo taupomųjų kasų vardu.
65
Visų pirma pagal Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 2 dalį iš principo visos įstaigos privalo mokėti ex ante įnašus, o apskaičiuojant šiuos įnašus, be nuosavų lėšų ir apdraustųjų indėlių, iš principo reikia atsižvelgti į visus šių įstaigų įsipareigojimus. Taigi bet kokia šio principo išimtis, kaip antai numatyta Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalyje, turi būti aiškinama siaurai (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2017 m. spalio 12 d. Sprendimo Kamin und Grill Shop, C‑289/16, EU:C:2017:758, 20 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
66
Toks požiūris atitinka ex ante įnašų sistemos draudimo principais pagrįstą logiką, primintą šio sprendimo 57 punkte. Iš tiesų, vadovaujantis šia logika, visos įstaigos, įskaitant tas, kurių pertvarkymo tikimybė tariamai mažesnė, palyginti su jų turimais įsipareigojimais, gauna naudos iš savo ex ante įnašų dėl BPF užtikrinamo finansų sistemos stabilumo.
67
Be to, pagal Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 2 dalį ex ante įnašai koreguojami atsižvelgiant į įstaigų rizikos profilį. Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 7 dalyje numatyti aštuoni elementai, į kuriuos Komisija turi atsižvelgti, kai priima joje nurodytą deleguotąjį aktą, siekdama patikslinti sąvoką „ex ante įnašų koregavimas atsižvelgiant į įstaigų rizikos profilį“. Nors tarp šių aplinkybių nurodyta ir „įstaigos rizikos pozicija“, todėl Komisija privalėjo į ją atsižvelgti priimdama Deleguotąjį reglamentą 2015/63, tai tik vienas iš aštuonių kriterijų, į kuriuos Komisija turi atsižvelgti rengdama tokį aktą.
68
Vis dėlto, iš Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 7 dalies nuostatų visiškai nematyti, kad Komisija privalo suteikti lemiamą reikšmę vienai ar kelioms iš šioje nuostatoje nurodytų aplinkybių, kaip antai įstaigos rizikos pozicijai. Beje, šioje nuostatoje nenurodyta, kaip Komisija turėjo atsižvelgti į šią poziciją.
69
Be to, nors Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 7 dalies h punkte numatyta, kad Komisija, koreguodama ex ante įnašus pagal atitinkamų įstaigų rizikos profilį, turi atsižvelgti į tai, kad įstaiga priklauso IUS, toje pačioje nuostatoje visiškai nepaminėtos kitos komercinio ar sutartinio dalyvavimo kategorijos, į kurias Komisija turi atsižvelgti deleguotuosiuose aktuose, kuriuos ji įgaliota priimti.
70
Antra, ieškovė neturėtų teigti, kad veikla, kurią ji vykdo kaimo taupomųjų kasų vardu, kelia tik nedidelę riziką.
71
Šiuo klausimu, kiek tai susiję su ieškovės pateikta analogija su Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta išimtimi dėl tam tikrų grupės vidaus įsipareigojimų, visų pirma reikia pažymėti, kad iš minėto reglamento 8 ir 9 konstatuojamųjų dalių matyti, kad jei grupių atveju įnašai būtų apskaičiuojami individualiu lygmeniu, nustatant skirtingų grupei priklausančių subjektų bazinį metinį įnašą tam tikri įsipareigojimai būtų skaičiuojami du kartus, nes įsipareigojimai, susiję su susitarimais, kuriuos tai pačiai grupei priklausantys subjektai sudaro tarpusavyje, būtų visų įsipareigojimų, į kuriuos reikia atsižvelgti nustatant kiekvieno grupės subjekto bazinį metinį įnašą, dalis. Taigi reikėtų patikslinti, kaip nustatomas bazinis metinis įnašas grupių atveju, kad būtų atsižvelgta į grupės subjektų tarpusavio sąsajas ir išvengta dvigubo grupės vidaus pozicijų skaičiavimo. Siekiant užtikrinti vienodas sąlygas grupei priklausantiems subjektams ir įstaigoms, kurios yra IUS narės arba yra nuolat kontroliuojamos tos pačios centrinės įstaigos, pastarosioms dviem kategorijoms taikoma tokia pati tvarka. Siekiant apskaičiuoti grupės subjekto bazinį metinį įnašą, visi įsipareigojimai, į kuriuos turi būti atsižvelgiama, neturėtų apimti įsipareigojimų, atsiradusių pagal sutartį, kurią tas grupės subjektas sudarė su bet kuriuo kitu tai pačiai grupei priklausančiu subjektu. Tačiau toks neįtraukimas galimas tik tuo atveju, jeigu visi grupės subjektai yra įsteigti Sąjungoje, jiems yra taikomas toks pat visiškas konsolidavimas, tinkamos centralizuoto rizikos įvertinimo, nustatymo ir kontrolės procedūros ir jeigu nėra ar nenumatoma reikšmingų praktinių ar teisinių kliūčių greitai padengti atitinkamus įsipareigojimus, kai sueina terminas. Tai neleidžia neįtraukti įsipareigojimų į įnašų apskaičiavimo bazę, jeigu nėra garantijų, kad pablogėjus grupės finansinei būklei grupės vidaus skolinimo pozicijos būtų padengtos.
72
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas pabrėžė, kad Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies a punktu nesiekiama visiškai panaikinti bet kokios formos dvigubo įsipareigojimų skaičiavimo ir kad pagal jį tokia praktika netaikoma, tik jei yra pakankamai garantijų, kad pablogėjus grupės finansinei būklei grupės vidaus skolinimo pozicijos bus padengtos (2019 m. gruodžio 3 d. Sprendimo Iccrea Banca, C‑414/18, EU:C:2019:1036, 94 punktas).
73
Taigi kyla klausimas, ar yra pakankamai garantijų, kaip tai suprantama pagal jurisprudenciją, kad pablogėjus tinklo, kurį šiuo atveju sudaro ieškovė ir kaimo taupomosios kasos akcininkės, finansinei būklei bus padengtos finansavimo pozicijos. Šiuo klausimu ieškovė remiasi, be kita ko, susitarimo dėl lėšų 4 sąlyga, kurioje numatyta, kad kaimo taupomosios kasos „solidariai garantuoja, kad bus išvengta bet kokio įsipareigojimų nevykdymo“ dėl jos investicijų tarpbankinėje rinkoje su gautomis lėšomis, taip pat šio susitarimo „nuolatiniu ir įpareigojančiu“ pobūdžiu.
74
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad susitarimo dėl lėšų tariamai „nuolatinis ir įpareigojantis“ pobūdis negali būti nustatytas remiantis vien aplinkybe, kad šis susitarimas nebuvo pakeistas nuo 1994 m. Iš tiesų, net jei bet kokį susitarimo dėl lėšų pakeitimą turi patvirtinti Banco de España (Ispanijos bankas), pagal minėto susitarimo 5 sąlygą kiekviena kaimo taupomoji kasa gali vienašališkai pasitraukti iš šio susitarimo, raštu pranešdama ieškovės valdybai ir praėjus antram mėnesiui nuo pranešimo minėtai valdybai gavimo. Kita vertus, 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 575/2013 dėl prudencinių reikalavimų kredito įstaigoms ir investicinėms įmonėms ir kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 648/2012 (OL L 176, 2013, p. 1) 113 straipsnio 7 dalies f punkte, be kita ko, nustatyta pareiga pranešti ne vėliau kaip prieš 24 mėnesius iki susitarimo dėl IUS įsteigimo nutraukimo.
75
Be to, per teismo posėdį ieškovė patvirtino, kad tinklas, kurį ji sudaro su kaimo taupomosiomis kasomis akcininkėmis, nevisiškai apima tą patį konsolidavimo mastą ir jam netaikoma tinkama centralizuota rizikos vertinimo, nustatymo ir kontrolės procedūra, todėl jos padėtis skiriasi tiek nuo grupių situacijos, kaip matyti, be kita ko, iš Deleguotojo reglamento 2015/63 9 konstatuojamosios dalies, nurodytos šio sprendimo 71 punkte, tiek nuo IUS padėties (žr., be kita ko, Reglamento Nr. 575/2013 113 straipsnio 7 dalį ir šio sprendimo 87 punktą). Ieškovė nepaaiškino, kaip, nesant tokio konsolidavimo ir centralizuotos priežiūros, būtų galima patikrinti ir įsitikinti, kad kaimo taupomųjų kasų turimų lėšų pakanka skoloms, kurioms, kaip ji mano, taikomos garantijos pagal susitarimą dėl lėšų, padengti.
76
Bet kuriuo atveju BPV teisingai tvirtina, kad Deleguotajame reglamente 2015/63 nenumatyta neįtraukti įsipareigojimų apskaičiuojant kiekvienos įstaigos ex ante įnašą kiekvienu konkrečiu atveju, o tik atsižvelgiant į tam tikras įsipareigojimų kategorijas, apibrėžtas abstrakčiai, objektyviai ir bendrai. Vis dėlto, kaip nurodė BPV, o ieškovė tam neprieštaravo, jei kaimo taupomųjų kasų tinklų yra keliose valstybėse narėse, sutarčių ir teisės aktų sąlygos, kuriomis jos veikia, kiekvienu atveju gali labai skirtis. Taigi ieškovės argumentas, kiek jis grindžiamas, be kita ko, jos individualios situacijos ypatumais, išplaukiančiais iš susitarimo dėl lėšų, negali lemti Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies neteisėtumo.
77
Todėl ieškovė neįrodė, kad yra pakankamai garantijų, jog finansavimo pozicijos, susijusios su veikla, kurią ji vykdo kaimo taupomųjų kasų vardu, būtų padengtos, jei pablogėtų tinklo, kurį šiuo atveju sudaro ji pati ir kaimo taupomosios kasos akcininkės, finansinė būklė.
78
Trečia, reikia pažymėti, kad negalima pritarti ieškovės argumentams, jog yra „akivaizdus panašumas“ tarp jos situacijos ir Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies a, b ar f punktuose nurodytų situacijų.
79
Visų pirma iš Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies a punkto ir šio reglamento 9 konstatuojamosios dalies, nurodytų šio sprendimo 71 punkte, matyti, kad grupės vidaus įsipareigojimai, atsirandantys dėl sandorių, kuriuos įstaiga sudarė su kita tai pačiai grupei priklausančia įstaiga, gali būti neįtraukiami apskaičiuojant ex ante įnašus, tik jei tenkinamos šiame straipsnyje išvardytos sąlygos.
80
Direktyvos 2014/59 2 straipsnio 1 dalies 26 punkte sąvoka „grupė“ apibrėžta kaip „patronuojančioji įmonė ir jos patronuojamosios įmonės“. Sąvokos „patronuojamoji bendrovė“ ir „patronuojančioji įmonė“ apibrėžtos minėtos direktyvos 2 straipsnio 1 dalies 5 ir 6 punktuose, darant nuorodą į Reglamento Nr. 575/2013 4 straipsnį, kuriame daroma nuoroda į 1983 m. birželio 13 d. Septintosios Tarybos direktyvos 83/349/EEB, pagrįstos Sutarties 54 straipsnio 3 dalies g punktu, dėl konsoliduotos atskaitomybės (OL L 193, 1983, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 58), 1 ir 2 straipsnius, kuriuos iš esmės atitinka 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/34/ES dėl tam tikrų rūšių įmonių metinių finansinių ataskaitų, konsoliduotųjų finansinių ataskaitų ir susijusių pranešimų, kuria iš dalies keičiama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/43/EB ir panaikinamos Tarybos direktyvos 78/660/EEB ir 83/349/EEB (OL L 182, 2013, p. 19), 22 straipsnio 1–5 dalys. Iš šių apibrėžčių matyti, kad patronuojančiosios ir patronuojamosios bendrovių santykis reiškia tam tikrą kontrolės formą, dėl kurios patronuojančioji bendrovė turi daugumą balsavimo teisių savo patronuojamojoje bendrovėje, teises paskirti šios patronuojamosios bendrovės kai kuriuos vadovus ar juos atleisti arba gali daryti lemiamą įtaką minėtai patronuojamajai bendrovei (2019 m. gruodžio 3 d. Sprendimo Iccrea Banca, C‑414/18, EU:C:2019:1036, 85 ir 86 punktai).
81
Tokiomis aplinkybėmis patronuojančiosios ir patronuojamosios bendrovių santykis negali būti laikomas įrodytu, kai yra vien ekonominių santykių, išreiškiančių kelių įstaigų partnerystę, nė vienai iš jų nekontroliuojant kitų grupės, kurią sudaro šios įstaigos, narių (šiuo klausimu žr. 2019 m. gruodžio 3 d. Sprendimo Iccrea Banca, C‑414/18, EU:C:2019:1036, 87 punktą).
82
Nagrinėjamu atveju ieškovė pripažino, kad, pirma, nė viena iš kaimo taupomųjų kasų akcininkių jos realiai nekontroliuoja ir negali įsakmiai nulemti jos verslo ar valdymo strategijos ir, antra, ji nekontroliuoja kaimo taupomųjų kasų. Taigi ieškovė neįrodė, kad jos ir kaimo taupomųjų kasų komerciniams ir sutartiniams santykiams būdingas toks pat kontrolės laipsnis, koks taikomas grupei, kaip tai suprantama pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies a punktą, kaip ji pripažino per teismo posėdį.
83
Dėl dvigubo įsipareigojimų skaičiavimo, dėl kurio priekaištauja ieškovė, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kaip priminta šio sprendimo 72 punkte, kad Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalimi nesiekiama pašalinti visų formų įsipareigojimų dvigubo skaičiavimo (šiuo klausimu žr. 2019 m. gruodžio 3 d. Sprendimo Iccrea Banca, C‑414/18, EU:C:2019:1036, 94 punktą). Be to, kaip pažymėta šio sprendimo 74 punkte, ieškovė neįrodė, kad yra pakankamai garantijų, jog pablogėjus tinklo, kurį ji sudaro su kaimo taupomosiomis kasomis akcininkėmis, finansinei būklei bus padengtos finansavimo pozicijos.
84
Atsižvelgiant į vienodo požiūrio, nediskriminavimo ir proporcingumo principus, taip pat negalima pateisinti kitokio rezultato, nes Deleguotajame reglamente 2015/63 buvo išskirtos ypatingos situacijos, tiesiogiai susijusios su nagrinėjamų įsipareigojimų keliama rizika (žr. 2019 m. gruodžio 3 d. Sprendimo Iccrea Banca, C‑414/18, EU:C:2019:1036, 95 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
85
Be to, 2019 m. gruodžio 3 d. Sprendime Iccrea Banca (C‑414/18, EU:C:2019:1036) Teisingumo Teismas nusprendė, kad Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalis nesuteikia kompetentingoms institucijoms diskrecijos neįtraukti tam tikrų įsipareigojimų siekiant pritaikyti įnašus atsižvelgiant į riziką, kaip numatyta Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 2 dalyje, tačiau, priešingai, šioje dalyje tiksliai išvardijamos sąlygos, kuriomis įsipareigojimai neįtraukiami.
86
Nors tiesa, kad 2019 m. gruodžio 3 d. Sprendime Iccrea Banca (C‑414/18, EU:C:2019:1036) pateiktas prejudicinis klausimas nebuvo susijęs su Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies teisėtumu, Teisingumo Teismas, išnagrinėjęs teisinį pagrindą, apimantį, be kita ko, Direktyvą 2014/59 ir vienodo požiūrio, nediskriminavimo ir proporcingumo principus, nenustatė jokio pagrindo plačiau aiškinti Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalyje išvardytas išimtis. Taigi iš šio sprendimo matyti, kad tai, kaip Komisija šiuo klausimu įgyvendino jai suteiktus įgaliojimus, Teisingumo Teismo teigimu, atitinka Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 7 dalį.
87
Antra, Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies b punktas taikomas įstaigoms, kurios yra IUS narės, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2014/59 2 straipsnio 1 dalies 8 punktą, ir kurioms kompetentinga institucija leido taikyti Reglamento Nr. 575/2013 113 straipsnio 7 dalį pagal susitarimą, sudarytą su kita įstaiga, kuri yra tos pačios IUS narė.
88
Pagal Direktyvos 2014/59 2 straipsnio 1 dalies 8 punktą IUS yra priemonė, atitinkanti Reglamento Nr. 575/2013 113 straipsnio 7 dalyje nustatytus reikalavimus. Reglamento Nr. 575/2013 113 straipsnio 7 dalyje IUS apibrėžiama kaip „reiškia[nti] pagal sutartį arba įstatuose nustatytą susitarimą prisiimti įsipareigojimus saugoti tas įstaigas, ir visų pirma užtikrin[anti] jų likvidumą ir mokumą, kad būtų išvengta bankroto“. Šis susitarimas dėl įsipareigojimų prisiėmimo turi atitikti šioje nuostatoje išvardytas kumuliacines sąlygas, susijusias, be kita ko, su tinkama rizikos ribojimu pagrįsta priežiūra, rizikos stebėsena, klasifikavimo ir kontrolės priemonių prieinamumu ir atitinkamomis įtakos panaudojimo galimybėmis, lėšų prieinamumu ir galimybe sandorio šalims laisvai pervesti ar grąžinti nuosavas lėšas, tam tikrų konsoliduotų ar apibendrintų ataskaitų paskelbimu, reikalavimu, kad nariai iš anksto įspėtų mažiausiai prieš 24 mėnesius, jei nori išeiti iš institucinės užtikrinimo sistemos, netinkamo nuosavų lėšų sudarymo netaikymu ir narių, kurių veikla daugiausia yra vienarūše, dalyvavimu.
89
Nagrinėjamu atveju ieškovė neįrodė, kad jos ir kaimo taupomųjų kasų santykiuose egzistuoja įsipareigojimai, lygiaverčiai kumuliaciniams įsipareigojimams, nustatytiems Reglamento Nr. 575/2013 113 straipsnio 7 dalyje.
90
Trečia, tas pats pasakytina apie tariamą ieškovės situacijos ir situacijos, numatytos Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies f punkte, susijusiame su skatinamąjį finansavimą teikiančių bankų skatinamosiomis paskolomis, tapatumą.
91
Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies f punkte numatyta, kad apskaičiuojant ex ante įnašus neįskaitomi „įstaigų, teikiančių skatinamąsias paskolas, atveju – įstaigos tarpininkės įsipareigojim[ai] bankui iniciatoriui arba kitam skatinamąjį finansavimą teikiančiam bankui ar kitai įstaigai tarpininkei ir pirminio skatinamąjį finansavimą teikiančio banko įsipareigojim[ai] jo finansavimo šalims, jeigu šių įsipareigojimų suma atitinka tos įstaigos skatinamąsias paskolas“.
92
Pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 3 straipsnio 28 punktą „skatinamoji paskola – ne konkurso tvarka ir nesiekiant pelno skatinamąjį finansavimą teikiančio banko arba per banką tarpininką teikiama paskola, kuria siekiama paskatinti valstybės narės centrinės arba regioninės valdžios institucijų viešosios politikos tikslų įgyvendinimą“.
93
Šioje byloje ieškovė neįrodė, kad teikiant banko paslaugas, kurias ji teikia, be kita ko, kaimo taupomosioms kasoms (žr. šio sprendimo 5 ir 6 punktus), paskolos, kurios yra tokių paslaugų dalykas, atitinka ar yra panašios į ne konkurso tvarka ir nesiekiant pelno skatinamąjį finansavimą teikiančio banko arba per banką tarpininką teikiamas paskolas, kuriomis siekiama paskatinti valstybės narės centrinės arba regioninės valdžios institucijų viešosios politikos tikslų įgyvendinimą.
94
Ketvirta, dėl ieškovės priekaišto, kad Komisija nepaliko BPV diskrecijos neatsižvelgti į situacijas, panašias į išvardytas Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalyje, reikia priminti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 65 punkto, minėtame straipsnyje numatytos išimtys yra principo, pagal kurį reikia atsižvelgti į visus įsipareigojimus, išskyrus nuosavas lėšas ir apdraustuosius indėlius, išimtys, todėl minėto deleguotojo reglamento 5 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama siaurai. Šiomis aplinkybėmis Komisijai negalima priekaištauti dėl to, kad nesuteikė BPV diskrecijos, leidžiančios jai išplėsti minėtų išimčių taikymo sritį.
95
Penkta, reikia atmesti ieškovės argumentą, grindžiamą aplinkybe, kad kooperatyvų tinklai, kaip antai tas, kuriam ji priklauso, priskiriami kategorijai, pripažintai pagal bankų rizikos ribojimu pagrįstą reguliavimą, be kita ko, 2014 m. spalio 10 d. Komisijos deleguotąjį reglamentą (ES) 2015/61, kuriuo dėl kredito įstaigoms taikomo padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimo papildomas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 575/2013 (OL L 11, 2015, p. 1). Nors į tokių tinklų ypatumus atsižvelgiama vykdant rizikos ribojimu pagrįstą įstaigų priežiūrą, tai nereiškia, kad į juos taip pat būtų atsižvelgiama finansuojant BPeM, nes tai yra taisyklės, reglamentuojančios skirtingus bankų sektoriaus aspektus. Rizikos ribojimu pagrįstais teisės aktais, be kita ko, siekiama užtikrinti, kad finansų įstaigos veiktų turėdamos pakankamai išteklių, kad galėtų prisiimti riziką, būdingą jų finansinei veiklai, o įnašai į BPF pagal Reglamentą Nr. 806/2014 ir Deleguotąjį reglamentą 2015/63 skirti fondui, kuris tam tikromis aplinkybėmis gali teikti pagalbą pertvarkymo atveju, sudaryti. Šiuo klausimu Komisija per teismo posėdį paaiškino, o ieškovė dėl to jai neprieštaravo, kad įsipareigojimai, atsiradę dėl kooperatyvų tinklų veikimo, nebuvo neįtraukti apskaičiuojant ex ante įnašus pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalį, nes, nesant centralizuotos priežiūros reikalavimo ir pakankamo skaidrumo ir kontrolės lygio, tokių tinklų priežiūros institucijos negali įsitikinti atitinkamų subjektų finansiniu patikimumu ar jų ilgalaikiu mokumu; tai situacija, kuri skiriasi nuo IUS ir grupių situacijos, kaip iš esmės matyti iš šio sprendimo 71 punkte nurodytos Deleguotojo reglamento 2015/63 9 konstatuojamosios dalies.
96
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti pirmojo pagrindo pirmąją dalį kaip nepagrįstą.
– Dėl antros dalies, grindžiamos Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies neteisėtumu atsižvelgiant į Chartijos 16 straipsnį
97
Ieškovė teigia, kad Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalimi pažeidžiamas Chartijos 16 straipsnis, nes ja neproporcingai ribojama jos teisė į laisvę užsiimti verslu, kadangi neleidžiama į jos ex ante įnašo apskaičiavimo bazę neįtraukti didelės į jos balansą įtrauktų įsipareigojimų sumos, visiškai nesusijusios su jos rizikos profiliu.
98
ECB, palaikomas Komisijos, ginčija ieškovės argumentus.
99
Chartijos 16 straipsniu suteikiama apsauga apima laisvę užsiimti ekonomine ar komercine veikla, laisvę sudaryti sutartis ir laisvą konkurenciją (žr. 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Bank Melli Iran, C‑124/20, EU:C:2021:1035, 79 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
100
Vis dėlto laisvė užsiimti verslu nėra absoliuti. Jai gali būti taikomos įvairios viešosios valdžios priemonės, kuriomis dėl bendrojo intereso gali būti ribojamas ekonominės veiklos vykdymas (šiuo klausimu žr. 2013 m. sausio 22 d. Sprendimo Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, 45 ir 46 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją ir 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Bank Melli Iran, C‑124/20, EU:C:2021:1035, 80 ir 81 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
101
Šią aplinkybę, be kita ko, atspindi tai, kaip turi būti vertinami Sąjungos aktai atsižvelgiant į Chartijos 52 straipsnio 1 dalį (šiuo klausimu žr. 2013 m. sausio 22 d. Sprendimo Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, 47 punktą ir 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Bank Melli Iran, C‑124/20, EU:C:2021:1035, 82 punktą).
102
Pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį bet koks Chartijoje pripažintų teisių ir laisvių įgyvendinimo apribojimas turi būti numatytas įstatymo ir nekeisti šių teisių ir laisvių esmės, taip pat, remiantis proporcingumo principu, turi būti būtinas ir tikrai atitikti Sąjungos pripažintus bendrojo intereso tikslus arba būti reikalingas kitų teisėms ir laisvėms apsaugoti (2013 m. sausio 22 d. Sprendimo Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, 48 punktas ir 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Bank Melli Iran, C‑124/20, EU:C:2021:1035, 83 punktas).
103
Nagrinėjamu atveju, darant prielaidą, kad ieškovei nustatyta pareiga mokėti ex ante įnašus, nesuteikiant galimybės pasinaudoti tam tikrų jos įsipareigojimų neįtraukimu į bazinio metinio įnašo apskaičiavimo bazę pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalį, yra kišimasis į jos laisvę užsiimti verslu, pirmiausia reikia pažymėti, kad ši nuostata priimta remiantis Reglamento Nr. 806/2014 69 ir 70 straipsniais ir Direktyvos 2014/59 102 ir 103 straipsniais, todėl negalėjimas neįtraukti nagrinėjamų įsipareigojimų yra numatytas įstatyme.
104
Be to, kiek tai susiję su ieškovės argumentu, kad sąlyga, susijusi su laisvės užsiimti verslu esmės paisymu, nėra įvykdyta, nes ex ante įnašas, kurį ji turi sumokėti, sudaro apie 20 % finansinių metų, už kuriuos apskaičiuojamas šis įnašas, pelno, reikia pažymėti, kad ieškovei nustatyta pareiga mokėti ex ante įnašus nereiškia jokio draudimo jai ar apskritai komercine veikla užsiimančioms įmonėms vykdyti tokią veiklą. Be to, nagrinėjamos priemonės yra laikino pobūdžio, nes taikomos tik Reglamento Nr. 806/2014 69 straipsnio 1 dalyje numatytu pradiniu laikotarpiu. Taigi jomis paisoma laisvės užsiimti verslu esmės (pagal analogiją žr. 2018 m. liepos 12 d. Sprendimo Spika ir kt., C‑540/16, EU:C:2018:565, 38 punktą).
105
Be to, kaip matyti iš šio sprendimo 57 punkto, atitinkamų įstaigų pareiga mokėti įnašus į BPF siekiama bendrojo intereso tikslo, t. y. laikantis draudimo principais pagrįstos logikos užtikrinti, kad finansų sektorius skirtų pakankamai finansinių išteklių BPeM, kad jis galėtų vykdyti savo funkcijas, kartu skatinant atitinkamas įstaigas taikyti mažiau rizikingus veikimo būdus.
106
Atsižvelgiant į šio sprendimo 105 punkte nurodytą tikslą, BPV turi rinkti įnašus iš atitinkamų įstaigų, kad finansuotų BPeM įgyvendinimą, kuriuo siekiama sustiprinti šių įstaigų stabilumą dalyvaujančiose valstybėse narėse ir užkirsti kelią galimų krizių plitimui į nedalyvaujančias valstybes nares pagal Reglamento Nr. 806/2014 12 konstatuojamąją dalį, taip palengvinant visos vidaus rinkos veikimą.
107
Be to, dėl ieškovės situacijos nepriskyrimo prie Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalyje numatytų prielaidų proporcingumo, atsižvelgiant į Sąjungos pripažintus bendrojo intereso tikslus, ieškovė teigia, kad šioje nuostatoje neatsižvelgiama į specifinį ir konkretų Sąjungos teisės aktų leidėjo nustatytą tikslą, pagal kurį apskaičiavimo metodas turi atspindėti kiekvienos įstaigos rizikos profilį.
108
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 105 punkto, atitinkamų įstaigų pareiga prisidėti prie BPF siekiama platesnio tikslo, nei nurodė ieškovė. Būtent atsižvelgiant į šį tikslą Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalimi siekiama užkirsti kelią tam, kad į ex ante įnašų apskaičiavimo bazę nebūtų neįtraukti įsipareigojimai, kai nėra garantijos, kad atitinkamos finansavimo pozicijos bus padengtos pablogėjus atitinkamos įstaigos arba grupės, kuriai ji priklauso, finansinei būklei.
109
Be to, ieškovės pateiktuose argumentuose neatsižvelgiama į tai, kad įstaigos rizikos profilis vertinamas ne tik pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalį, bet ir taikant minėto deleguotojo reglamento 6 ir 7 straipsniuose numatytus rizikos rodiklius, kurie prireikus leidžia atsižvelgti į jos veikimo aspektus, rodančius mažą rizikos profilį.
110
Galiausiai ieškovė neįrodė, kad buvo mažiau ribojančių priemonių, leidžiančių taip pat veiksmingai pasiekti siekiamą tikslą. Atsižvelgiant į analizę, pateiktą, be kita ko, šio sprendimo 70–93 punktuose, ieškovės teiginiui, kad Komisija taip pat galėjo pasirinkti neįtraukti įsipareigojimų, kaip antai susijusių su veikla, kurią ji vykdo kaimo taupomųjų kasų vardu, nes yra pakankamai garantijų pagal šio sprendimo 4 punkte nurodytą susitarimą dėl lėšų, negalima pritarti dėl šio sprendimo 74–96 punktuose nurodytų priežasčių ir bet kuriuo atveju jo nepakanka įrodyti, be kita ko, kad dėl šio susitarimo atitinkamos įstaigos yra skatinamos taikyti mažiau rizikingus veiklos būdus.
111
Šiomis aplinkybėmis ieškovė neįrodė, kad Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalis prieštarauja Chartijos 16 straipsniui.
112
Taigi pirmojo pagrindo antra dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.
– Dėl trečios dalies, grindžiamos Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies neteisėtumu atsižvelgiant į proporcingumo principą
113
Ieškovė mano, kad priimdama Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalį Komisija pažeidė proporcingumo principą.
114
BPV, palaikoma Komisijos, ginčija ieškovės argumentus.
115
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal proporcingumo principą, kuris yra vienas iš bendrųjų Sąjungos teisės principų, reikalaujama, kad Sąjungos institucijų veiksmai būtų tinkami atitinkamais teisės aktais siekiamiems teisėtiems tikslams įgyvendinti ir neviršytų to, kas būtina jiems pasiekti, todėl, kai galima rinktis iš kelių tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai suvaržančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi siekiamiems tikslams (2016 m. gegužės 4 d. Sprendimo Philip Morris Brands ir kt., C‑547/14, EU:C:2016:325, 165 punktas ir 2021 m. sausio 20 d. Sprendimo ABLV Bank / BPV, T‑758/18, EU:T:2021:28, 142 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 2010 m. birželio 8 d. Sprendimo Vodafone ir kt., C‑58/08, EU:C:2010:321, 51 punktą).
116
Iš šio sprendimo 62 punkto matyti, kad Komisija turėjo plačią diskreciją pagal Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 7 dalį priimti taisykles, kad „patikslintų ex ante įnašų koregavimo pagal rizikos pobūdį [profilį] sampratą“.
117
Tokiomis aplinkybėmis ir atsižvelgiant į jurisprudenciją (šiuo klausimu žr. 2015 m. birželio 16 d. Sprendimo Gauweiler ir kt., C‑62/14, EU:C:2015:400, 80, 81 ir 91 punktus ir 2022 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Firearms United Network ir kt. / Komisija, T‑187/21, nepaskelbtas Rink., EU:T:2022:848, 122 ir 123 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją) Bendrojo Teismo atliekama proporcingumo principo laikymosi kontrolė turi apsiriboti patikrinimu, ar Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalis yra akivaizdžiai netinkama atsižvelgiant į tikslą, kurio siekia Komisija, jeigu ja akivaizdžiai neviršijama tai, kas būtina šiam tikslui pasiekti, arba jeigu ji nesukelia akivaizdžiai neproporcingų nepatogumų, palyginti su siekiamu tikslu.
118
Pirma, kaip matyti iš ieškinio 149 punkto, ieškovė neginčija, kad Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalis gali padėti įgyvendinti šio sprendimo 57 punkte nurodytą tikslą.
119
Antra, dėl Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalyje numatytos priemonės būtinumo reikia priminti, kad pagal šią nuostatą į ex ante įnašų apskaičiavimo bazę neįtraukiamos sumos, įtrauktos į įstaigų, kurios dėl įvairių priežasčių kelia mažesnę riziką, įsipareigojimus.
120
Šiuo klausimu iš šio sprendimo 54–96 punktų matyti, kad ieškovės priekaištas, jog Komisija klaidingai į Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalį neįtraukė įsipareigojimų, susijusių su jos vykdoma kaimo taupomųjų kasų veikla, turi būti atmestas.
121
Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgdama į turimą didelę diskreciją, Komisija galėjo nuspręsti, kad, siekiant šio sprendimo 57 punkte nurodyto tikslo, nepageidautina į bazinį ex ante įnašų apskaičiavimą pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalį neįtraukti įsipareigojimų, susijusių su veikla, kurią ieškovė vykdo kaimo taupomųjų kasų atžvilgiu, iš esmės motyvuodama tuo, kad nebuvo pakankamų garantijų, jog pablogėjus jos finansinei būklei jos finansavimo pozicijos, susijusios su veikla, kurią ji vykdo kaimo taupomųjų kasų vardu, bus padengtos. Taigi šia nuostata akivaizdžiai neviršijama tai, kas būtina šiam tikslui pasiekti.
122
Trečia, kaip taip pat matyti iš šio sprendimo 110 punkto, ieškovė neįrodė, kad šio sprendimo 57 punkte nurodytas tikslas galėtų būti taip pat veiksmingai pasiektas mažiau ribojančia priemone, t. y. šiuo atveju į Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalį įtraukiant įsipareigojimus, susijusius su veikla, kurią ji vykdo dėl kaimo taupomųjų kasų.
123
Be to, kiek tai susiję su galimais akivaizdžiai neproporcingais nepatogumais, palyginti su šio sprendimo 57 punkte nurodytu tikslu, reikia konstatuoti, kad vien teiginio, jog Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalis kelia pavojų ieškovės kaimo taupomųjų kasų atžvilgiu vykdomai užduočiai ir ji netenka ekonominės prasmės, nepakanka tokių nepatogumų buvimui įrodyti. Iš tiesų iš bylos medžiagos nematyti, kad ieškovės užduočiai kiltų pavojus dėl to, kad jos ex ante įnašas už 2016 m. įnašų laikotarpį buvo apskaičiuotas nepašalinus nagrinėjamų įsipareigojimų, be kita ko, pagal Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalį.
124
Šiuo klausimu ieškovės argumentai neleidžia suprasti priežasčių, dėl kurių, kaip ji teigia, buvo būtina siekti didesnio rizikos ribojimu pagrįstos priežiūros ir pertvarkymo sričių nuoseklumo. Be kita ko, ieškovė visiškai nesusiejo ex ante įnašų sistema siekiamo tikslo su teisės aktų nuostatomis rizikos ribojimu pagrįstos priežiūros srityje.
125
Taigi pirmojo pagrindo trečią dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą, todėl reikia atmesti visą šį pagrindą.
Dėl antrojo pagrindo, grindžiamo Direktyvos 2014/59 103 straipsnio 2 dalies antros pastraipos ir Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio pažeidimu
126
Antrajame pagrinde ieškovė Bendrojo Teismo prašo, jeigu jis pritartų pirmajam pagrindui, priimti sprendimą dėl ginčijamo sprendimo neatsižvelgiant į Deleguotojo reglamento 2015/63 5 straipsnio 1 dalies nuostatas. Konkrečiai kalbant, ieškovės teigimu, nuspręsti dėl šio sprendimo reikia remiantis tik atitinkamose Direktyvos 2014/59 ir Reglamento Nr. 806/2014 nuostatose nurodytais kriterijais.
127
Kadangi ieškinio pirmasis pagrindas buvo atmestas, antrasis pagrindas taip pat turi būti atmestas.
Dėl trečiojo pagrindo, grindžiamo teisinio saugumo principo pažeidimu
128
Ieškovė teigia, kad ginčijamu sprendimu pažeidžiamas teisinio saugumo principas, nes jo rezoliucinėje dalyje numatyta, kad jis įsigalioja 2016 m. balandžio 15 d., t. y. pirmojo iš pirminių sprendimų įsigaliojimo momentu. Pagal teisinio saugumo principą draudžiama nustatyti, kad akto galiojimo trukmės pradžia yra ankstesnė už jo paskelbimo datą. Išimtiniais atvejais Sąjungos teisės aktas gali būti taikomas atgaline data, kai to reikalauja siekiamas tikslas, kai tinkamai atsižvelgiama į suinteresuotųjų asmenų teisėtus lūkesčius ir kai jo galiojimas atgaline data aiškiai matyti iš atitinkamos normos. Nagrinėjamoje byloje šios sąlygos neįvykdytos.
129
BPV ginčija ieškovės argumentus.
130
Ginčijamas sprendimas buvo priimtas 2022 m. gruodžio 7 d. ir, kaip numatyta jo rezoliucinės dalies 4 straipsnyje, įsigaliojo 2016 m. balandžio 15 d., t. y. tuo metu, kai įsigaliojo pirmasis iš pirminių sprendimų, kurie, kaip matyti iš šio sprendimo 10 ir 13 punktų, taip pat nuo 2016 m. balandžio 15 d. buvo pakeisti 2020 m. kovo 19 d. sprendimu. Pastarasis sprendimas taip pat įsigaliojo 2016 m. balandžio 15 d., kaip numatyta jo rezoliucinės dalies 3 straipsnyje.
131
Iš ginčijamo sprendimo 19–22 konstatuojamųjų dalių matyti, kad juo buvo siekiama ištaisyti 2020 m. kovo 19 d. sprendimo motyvavimo trūkumą, kurį BPV konstatavo po to, kai buvo priimtas 2021 m. liepos 15 d. Sprendimas Komisija / Landesbank Baden-Württemberg ir BPV (C‑584/20 P ir C‑621/20 P, EU:C:2021:601), 2022 m. kovo 3 d. Nutartis BPV / Portigon ir Komisija (C‑664/20 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2022:161) ir 2022 m. kovo 3 d. Nutartis BPV / Hypo Vorarlberg Bank (C‑663/20 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2022:162), susiję su ex ante įnašų už 2017 m. įnašų laikotarpį dydžio apskaičiavimu.
132
Be to, kaip matyti iš 2020 m. kovo 19 d. sprendimo 6–8 konstatuojamųjų dalių, šis sprendimas buvo priimtas siekiant ištaisyti procedūrinius trūkumus ir pirminių sprendimų motyvavimo trūkumą, kuriuos Bendrasis Teismas konstatavo 2019 m. lapkričio 28 d. Sprendime Banco Cooperativo Español / BPV (T‑323/16, EU:T:2019:822), 2019 m. lapkričio 28 d. Sprendime Hypo Vorarlberg Bank / BPV (T‑377/16, T‑645/16 ir T‑809/16, EU:T:2019:823) ir 2019 m. lapkričio 28 d. Sprendime Portigon / BPV (T‑365/16, EU:T:2019:824).
133
Taigi ginčijamas sprendimas ir minėti sprendimai bei nutartys nepakeitė ieškovės pareigos sumokėti ex ante įnašą už 2016 m. įnašų laikotarpį apimties, kuri buvo nustatyta antrajame iš pirminių sprendimų ir kuri egzistavo už šį įnašų laikotarpį.
134
Iš tiesų antrajame iš pirminių sprendimų, 2020 m. kovo 19 d. sprendime ir ginčijamame sprendime ieškovės ex ante įnašo apskaičiavimo už 2016 m. įnašų laikotarpį būdas ir šio įnašo dydis buvo tokie pat. Šiuo klausimu vienintelis naujas elementas, įvestas ginčijamu sprendimu, buvo išsamesnis ieškovės ex ante įnašo už 2016 m. apskaičiavimo motyvavimas.
135
Ginčijamo sprendimo 188–194 konstatuojamosiose dalyse BPV išdėstė priežastis, dėl kurių ginčijamo sprendimo poveikį laiko atžvilgiu nustatė taip, kaip aprašyta šio sprendimo 130 punkte. Ji konkrečiai nurodė, kad tai padarė siekdama išsaugoti teisinį pagrindą, kuriuo remiantis buvo surinkti atitinkamų įstaigų ex ante įnašai už 2016 m. įnašų laikotarpį, ir išsaugoti šių įnašų sumokėjimo teisėtumą.
136
Remiantis jurisprudencija, teisinio saugumo principas prieštarauja tam, kad laiko atžvilgiu Sąjungos teisės akto taikymo sritis įsigaliotų jo dar nepaskelbus, išskyrus atvejus, kai išimties tvarka to reikia dėl siektino tikslo ir kai tinkamai atsižvelgiama į suinteresuotųjų šalių teisėtus lūkesčius (šiuo klausimu žr. 1990 m. lapkričio 13 d. Sprendimo Fedesa ir kt., C‑331/88, EU:C:1990:391, 45 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2014 m. rugsėjo 5 d. Sprendimo Éditions Odile Jacob / Komisija, T‑471/11, EU:T:2014:739, 102 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
137
Visų pirma, kalbant apie tai, ar siekiant ginčijamame sprendime nustatytų tikslų reikėjo, kad jis įsigaliotų ankstesnę datą, nei buvo priimtas, dera atsižvelgti į šio sprendimo priėmimo aplinkybes.
138
Šiuo klausimu iš šio sprendimo 10–13 punktų matyti, kad sprendimu, kuriuo panaikintas pirmasis iš pirminių sprendimų, ir sprendimais, kuriais buvo atšauktas 2020 m. kovo 19 d. sprendimas, nebuvo panaikinta ieškovės pareiga sumokėti savo ex ante įnašą už 2016 m. įnašų laikotarpį pagal taikytinus teisės aktus ir nesumažinta minėto įnašo suma, ir ieškovė to neginčija.
139
Šiomis konkrečiomis aplinkybėmis, jei BPV nebūtų priėmusi ginčijamo sprendimo ir nebūtų jam suteikusi galios nuo pirmojo iš pirminių sprendimų įsigaliojimo dienos, ginčijamas sprendimas nebūtų galėjęs įsigalioti laikotarpiu nuo 2016 m. balandžio 15 d. iki 2022 m. gruodžio 7 d, per kurį ieškovė būtų buvusi atleista nuo pareigos mokėti ex ante įnašą už 2016 m. įnašų laikotarpį, nors tokia pareiga jai buvo numatyta Reglamento Nr. 806/2014 2 straipsnyje, 67 straipsnio 4 dalyje ir 69 bei 70 straipsniuose. Be to, šiuo laikotarpiu BPF, pažeidžiant tas pačias nuostatas, neteko lėšų iš ieškovės ex ante įnašo, o tai pakenkė Direktyvos 2014/59, Reglamento Nr. 806/2014 ir Deleguotojo reglamento 2015/63 įgyvendinimui (pagal analogiją žr. 2021 m. liepos 15 d. Sprendimo Komisija / Landesbank Baden-Württemberg ir BPV, C‑584/20 P ir C‑621/20 P, EU:C:2021:601, 176 ir 177 punktus).
140
Taigi ginčijamu sprendimu numatant jo įsigaliojimo datą nuo 2016 m. balandžio 15 d. buvo siekiama užtikrinti ginčijamo sprendimo taikymo ir ieškovės pareigos mokėti ex ante įnašą už 2016 m. įnašų laikotarpį atsiradimo momento sutapimą ir taip išvengti taikytiems teisės aktams prieštaraujančio rezultato. Siekiant tokio teisėto tikslo ir viešojo intereso reikėjo, kad šis sprendimas įsigaliotų anksčiau, nei jis priimtas, t. y. tą pačią dieną kaip ir jį keičiantis 2020 m. kovo 19 d. sprendimas.
141
Antra, niekas nerodo, kad nagrinėjamos bylos aplinkybėmis nebuvo tinkamai atsižvelgta į ieškovės ar trečiųjų šalių teisėtus lūkesčius. Ieškovė negali teigti, pirma, kad 2019 m. lapkričio 28 d. Sprendimas Banco Cooperativo Español / BPV (T‑323/16, EU:T:2019:822) sukėlė teisėtų lūkesčių, kad ginčijamas sprendimas neįsigalios anksčiau, nei jis bus priimtas, arba, antra, kad sprendimai, kuriais panaikintas pirmasis iš pirminių sprendimų ir kuriais atšauktas 2020 m. kovo 19 d. sprendimas, galėjo sukelti teisėtų lūkesčių, kad ji bus įpareigota mokėti ex ante įnašą už 2016 m. įnašų laikotarpį tik nuo vėlesnės datos, priėmus naują sprendimą. Priešingai, nei reikalaujama pagal jurisprudenciją (šiuo klausimu žr. 2021 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo FVE Holýšov I ir kt. / Komisija, C‑850/19 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2021:740, 34 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), nė viena institucija nepateikė ieškovei tikslios, besąlyginės ir nuoseklios informacijos šiuo klausimu (žr. šios sprendimo 133 ir 134 punktus).
142
Be to, aktą – vėliau panaikintą – priėmusi institucija pagal SESV 266 straipsnį įpareigojama tik tiek, kiek tai reikalinga užtikrinant sprendimo dėl panaikinimo įvykdymą. Pagal šią nuostatą atitinkama institucija privalo vengti, kad panaikintą aktą pakeičiančiame akte būtų padaryti tie patys pažeidimai, kurie buvo nustatyti minėtame sprendime (žr. 2017 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Léon Van Parys / Komisija, T‑125/16, EU:T:2017:884, 49 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Tam, kad užtikrintų sprendimo dėl panaikinimo laikymąsi ir jį visiškai įvykdytų, atitinkama institucija privalo atsižvelgti ne tik į sprendimo rezoliucinę dalį, bet ir į motyvus, kuriais remiantis priimta rezoliucinė dalis ir kurie yra būtinas sprendimo pagrindas, nes motyvai būtini, kad būtų tiksliai nustatyta rezoliucinėje dalyje išdėstyta sprendimo esmė (šiuo klausimu žr. 2007 m. lapkričio 29 d. Sprendimo Italija / Komisija, C‑417/06 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2007:733, 50 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
143
Vadinasi, siekdama priimti naują sprendimą, atitinkantį motyvus, kuriais grindžiama 2019 m. lapkričio 28 d. Sprendimo Banco Cooperativo Español / BPV (T‑323/16, EU:T:2019:822) rezoliucinė dalis, BPV privalėjo laikytis formos reikalavimų, kurie buvo pažeisti per ginčijamo sprendimo priėmimo procedūrą. Ši aplinkybė negalėjo ieškovei sukelti kokių nors lūkesčių dėl to, kad ginčijamas sprendimas neįsigalios anksčiau, nei bus priimtas sprendimas, kurį jis keičia, arba kad jai ex ante įnašas už 2016 m. įnašų laikotarpį bus taikomas tik vėliau, priėmus naują sprendimą (pagal analogiją žr. 2024 m. sausio 11 d. Sprendimo Eurobolt ir kt. / Komisija ir Stafa Group, C‑517/22 P, EU:C:2024:9, 55 ir 56 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
144
Taigi reikia pažymėti, kad, priešingai, nei teigia ieškovė, ginčijamu sprendimu nebuvo pažeistas teisinio saugumo principas, nes įvykdytos šio sprendimo 136 punkte nurodytos sąlygos ir nagrinėjamu atveju BPV turėjo teisę nustatyti, kad ginčijamo sprendimo pradžios data yra ankstesnė už jo priėmimo datą, t. y. 2016 m. balandžio 15 d.; ši data sutampa su pirmojo iš pirminių sprendimų priėmimo data. Be to, tas pats pasakytina apie 2020 m. kovo 19 d. sprendimą.
145
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, trečiąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą, todėl reikia atmesti ieškovės pateiktus reikalavimus dėl panaikinimo.
Dėl prašymų atlyginti žalą
146
Ieškovė remiasi Sąjungos deliktine atsakomybe ir reikalauja delspinigių, kuriuos ji jai turėjo sumokėti nuo 2016 m. birželio 23 d., t. y. dienos, kai ji sumokėjo savo ex ante įnašą už 2016 m. įnašų laikotarpį, remdamasi pirmuoju iš pirminių sprendimų, kurį Bendrasis Teismas panaikino tiek, kiek jis su ja susijęs savo 2019 m. lapkričio 28 d. Sprendime Banco Cooperativo Español / BPV (T‑323/16, EU:T:2019:822). Konkrečiai kalbant, BPV jai turi mokėti šiuos delspinigius, nes ji jai negrąžino ex ante įnašo po šio panaikinimo. Kitaip tariant, BPV nepagrįstai praturtėjo. Šiomis aplinkybėmis ieškovė savo reikalavimus grindžia tiek nepagrįstu praturtėjimu, tiek SESV 268 ir 340 straipsniais.
147
BPV ginčija ieškovės argumentus.
148
Visų pirma dėl ieškovės teisės pareikšti nepagrįstu praturtėjimu grindžiamą ieškinį pakanka priminti, kad ieškinys dėl tokio praturtėjimo nepatenka į deliktinės atsakomybės siaurąja prasme taikymo sritį, nes ji atsiranda įvykdžius visas sąlygas, susijusias su Sąjungai inkriminuojamų veiksmų neteisėtumu, žalos realumu ir priežastinio veiksmų ir nurodytos žalos ryšio egzistavimu. Nuo ieškinių dėl šios atsakomybės jis skiriasi tuo, kad nereikalaujama įrodyti atsakovo neteisėto elgesio ar paties elgesio egzistavimo, tereikia įrodyti atsakovo praturtėjimą be galiojančio teisinio pagrindo ir tai, kad dėl šio praturtėjimo ieškovas patyrė nuostolių (žr. 2022 m. lapkričio 23 d. Sprendimo Westfälische Drahtindustrie ir kt. / Komisija, T‑275/20, EU:T:2022:723, 48 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
149
Toks nepagrįstu praturtėjimu grindžiamas ieškinys šioje byloje negali būti patenkintas, nes, kaip pažymėta šio sprendimo 139–144 punktuose, nuo 2016 m. balandžio 15 d. ieškovė privalėjo mokėti ex ante įnašą už 2016 m. įnašų laikotarpį pagal Reglamento Nr. 806/2014 2 straipsnį, 67 straipsnio 4 dalį, 69 ir 70 straipsnius ir tokioje padėtyje buvo po 2019 m. lapkričio 28 d. Sprendimo Banco Cooperativo Español / BPV (T‑323/16, EU:T:2019:822) paskelbimo, nes dėl šio sprendimo nebuvo panaikinta jos pareiga mokėti įnašus į BPF už 2016 m. įnašų laikotarpį pagal minėtas nuostatas. Nagrinėjamu atveju, atsižvelgiant į 2020 m. kovo 19 d. sprendimo ir ginčijamo sprendimo įsigaliojimo datas, t. y. 2016 m. balandžio 15 d., BPV neprivalėjo, siekdama išvengti nepagrįsto praturtėjimo, grąžinti ieškovei visą jos ex ante įnašą ar jo dalį už 2016 m. įnašų laikotarpį.
150
Be to, primintina, kad pagal SESV 340 straipsnio antrą pastraipą deliktinės atsakomybės atveju Sąjunga pagal bendrus valstybių narių įstatymams būdingus principus atlygina bet kokią žalą, kurią, eidami savo pareigas, padaro jos institucijos ar jų tarnautojai.
151
Remiantis jurisprudencija, pagal SESV 340 straipsnio antrą pastraipą Sąjungos deliktinės atsakomybės atsiradimas siejamas su visų sąlygų įvykdymu, t. y. turi būti padarytas pakankamai aiškus teisės normos, suteikiančios teisių privatiems asmenims, pažeidimas, padaryta reali žala ir egzistuoti priežastinis ryšys tarp subjektui, kuris atliko veiksmus, tenkančios pareigos pažeidimo ir nukentėjusių asmenų patirtos žalos (žr. 2024 m. kovo 5 d. Sprendimo Kočner / Europolas, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, 117 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
152
Jeigu viena iš šio sprendimo 151 punkte nurodytų sąlygų neįvykdyta, turi būti atmestas visas ieškinys ir nereikia nagrinėti kitų Sąjungos deliktinės atsakomybės atsiradimo sąlygų (žr. 2008 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo FIAMM ir kt. / Taryba ir Komisija, C‑120/06 P ir C‑121/06 P, EU:C:2008:476, 165 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo United Parcel Service / Komisija, C‑297/22 P, EU:C:2023:1027, 61 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
153
Nagrinėjamu atveju, kaip matyti iš pagrindų, pateiktų reikalavimams dėl panaikinimo pagrįsti, analizės, ieškovė neįrodė, kad padarytas pakankamai aiškus teisės normos, kuria siekiama suteikti teisių privatiems asmenims, pažeidimas. Todėl šiuos prašymus atlyginti žalą taip pat reikia atmesti tiek, kiek jie grindžiami SESV 268 ir 340 straipsniais.
154
Šios išvados nepaneigia 2021 m. sausio 20 d. Sprendimas Komisija / Printeos (C‑301/19 P, EU:C:2021:39) ir 2024 m. birželio 11 d. Sprendimas Komisija / Deutsche Telekom (C‑221/22 P, EU:C:2024:488), kuriais ieškovė rėmėsi atitinkamai savo procesiniuose dokumentuose ir per teismo posėdį.
155
2024 m. birželio 11 d. Sprendimo Komisija / Deutsche Telekom (C‑221/22 P, EU:C:2024:488) 56 punkte Teisingumo Teismas priminė, kad iš jurisprudencijos matyti, jog tuo atveju, kai pinigų sumos buvo surinktos pažeidžiant Sąjungos teisę, nesvarbu, ar jas surinko nacionalinė valdžios institucija, ar Sąjungos institucija, įstaiga ar organas, šios pinigų sumos turi būti grąžintos ir prie šio grąžinimo turi būti pridėtos palūkanos už visą laikotarpį nuo šių pinigų sumų sumokėjimo iki jų grąžinimo dienos, o tai yra bendrojo nepagrįstai sumokėtų sumų grąžinimo principo išraiška.
156
Be to, kaip Teisingumo Teismas nusprendė 2024 m. birželio 11 d. Sprendimo Komisija / Deutsche Telekom (C‑221/22 P, EU:C:2024:488) 62 punkte ir kaip iš esmės matyti iš 2021 m. sausio 20 d. Sprendimo Komisija / Printeos (C‑301/19 P, EU:C:2021:39) 103 ir 104 punktų, kai Sąjungos institucija, įstaiga ar organas pagal SESV 266 straipsnio pirmą pastraipą privalo grąžinti konkrečią pinigų sumą kartu su palūkanomis, ji neturi jokios diskrecijos nuspręsti, ar mokėti šias palūkanas, todėl paprasto Sąjungos teisės pažeidimo, pasireiškiančio atsisakymu jas sumokėti, pakanka, kad būtų konstatuotas pakankamai aiškus šios teisės pažeidimas, galintis užtraukti Sąjungos deliktinę atsakomybę.
157
Priešingai nei ieškovė bylose, kuriose buvo priimtas 2021 m. sausio 20 d. Sprendimas Komisija / Printeos (C‑301/19 P, EU:C:2021:39) ir 2024 m. birželio 11 d. Sprendimas Komisija / Deutsche Telekom (C‑221/22 P, EU:C:2024:488), kuriuose Teisingumo Teismas galutinai konstatavo, kad tuo metu nagrinėjamos baudos buvo nepagrįstai sumokėtos, ieškovė nuo 2016 m. balandžio 15 d. liko skolinga ex ante įnašą, kurį ji turėjo sumokėti už 2016 m. įnašų laikotarpį pagal Reglamento Nr. 806/2014 2 straipsnį, 67 straipsnio 4 dalį, 69 ir 70 straipsnius ir kurio suma nebuvo sumažinta (žr. šios sprendimo 138 ir 149 punktus).
158
Be to, priešingai nei sprendimuose, nagrinėtuose bylose, kuriose priimtas 2021 m. sausio 20 d. Sprendimas Komisija / Printeos (C‑301/19 P, EU:C:2021:39) ir 2024 m. birželio 11 d. Sprendimas Komisija / Deutsche Telekom (C‑221/22 P, EU:C:2024:488), tiek ginčijamas sprendimas, tiek 2020 m. kovo 19 d. sprendimas įsigaliojo nepažeidžiant teisinio saugumo principo (žr. šio sprendimo 144 punktą) prieš jų priėmimo datą, t. y. 2016 m. balandžio 15 d., todėl už laikotarpį nuo 2016 m. birželio 23 d., t. y. dienos, kai ieškovė sumokėjo savo ex ante įnašą už 2016 m. įnašų laikotarpį, iki vieno iš šių sprendimų priėmimo dienos nereikia mokėti jokių delspinigių.
159
Taigi BPV neprivalėjo grąžinti ex ante įnašų kartu su delspinigiais.
160
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti ieškovės prašymus atlyginti žalą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
161
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti savo ir BPV bylinėjimosi išlaidas pagal šios pateiktus reikalavimus.
162
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Banco Cooperativo Español, SA padengia savo ir Bendros pertvarkymo valdybos (BPV) bylinėjimosi išlaidas.
3.
Europos Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Kornezov
Petrlík
Kecsmár
Kingston
Spangsberg Grønfeldt
Paskelbtas 2025 m. balandžio 30 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.