62023CC0789
GENERALINIO ADVOKATO
MACIEJ SZPUNAR IŠVADA,
pateikta 2025 m. gegužės 22 d. (
1
)
Byla C‑789/23 (Tatrauskė) (
i
)
I. J.
prieš
Registrų centras
(Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Sąjungos pilietybė – Teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje – Kitoje valstybėje narėje sudarytos vedybų sutarties įregistravimo nacionaliniame registre sąlygos – Reikalavimas šioje sutartyje nurodyti bent vienos iš ją sudariusių šalių asmens kodą“
I. Įžanga
1.
Lietuvos teisės aktų leidėjas nustatė, kad užsienio valstybėje sudaryta vedybų sutartis gali būti įregistruota Vedybų sutarčių registre, jeigu joje nurodytas bent vieno iš sutuoktinių asmens kodas, suteiktas Lietuvos gyventojų registro (toliau – Lietuvoje suteiktas asmens kodas). Vis dėlto šio kodo į Italijoje išduoto santuokos liudijimo išrašą, patvirtinantį visiško sutuoktinių turto atskirumo režimą, įtraukti neįmanoma. Ar, esant tokiai situacijai, Sąjungos teisę atitinka atsisakymas į Lietuvoje tvarkomą Vedybų sutarčių registrą įtraukti informaciją, susijusią su Italijoje susituokusių Europos Sąjungos piliečių, iš kurių vienas turėjo Lietuvoje suteiktą asmens kodą, pasirinktu sutuoktinių turto teisiniu režimu, vien dėl to, kad dokumente, kuriuo remiantis turi būti įtraukta ši informacija, šis kodas nebuvo nurodytas?
2.
Tai klausimas, šioje byloje iškilęs prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Taigi šis klausimas suteikia Teisingumo Teismui progą išplėtoti savo jurisprudenciją dėl su Sąjungos pilietybe susijusių teisių tam tikrų valstybėje narėje parengtų dokumentų pripažinimo siekiant juos įregistruoti kitos valstybės narės nacionaliniuose viešuosiuose registruose srityje.
II. Lietuvos teisė
3.
Lietuvos Respublikos civilinio kodekso (toliau – Civilinis kodeksas) 3.101 straipsnyje „Vedybų sutartis“ nurodyta:
„Vedybų sutartis yra sutuoktinių susitarimas, nustatantis jų turtines teises ir pareigas santuokos metu, taip pat po santuokos nutraukimo ar gyvenant skyrium (separacija).“
4.
Civilinio kodekso 3.103 straipsnyje „Vedybų sutarties forma“ nustatyta:
„1.   Vedybų sutartis turi būti sudaryta notarine forma.
2.   Vedybų sutartis, taip pat jos pakeitimai turi būti įregistruoti vedybų sutarčių registre. <…>
3.   Vedybų sutartis ir jos pakeitimai prieš trečiuosius asmenis gali būti panaudoti tik tada, jeigu sutartis ir jos pakeitimai buvo įregistruoti vedybų sutarčių registre. Ši taisyklė netaikoma, jeigu sandorio sudarymo metu tretieji asmenys žinojo apie vedybų sutartį ar jos pakeitimus.“
5.
Vedybų sutarčių registro, nurodyto Civilinio kodekso 3.103 straipsnio 2 dalyje, organizavimą ir veikimą reglamentuoja Vedybų sutarčių registro nuostatai, patvirtinti 2002 m. rugpjūčio 13 d. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimu Nr. 1284 „Dėl Vedybų sutarčių registro nuostatų patvirtinimo“. Pagrindinėje byloje taikomi 2015 m. rugsėjo 10 d. redakcijos nuostatai su pakeitimais, atliktais 2020 m. liepos 8 d. Lietuvos Vyriausybės nutarimu Nr. 773 (toliau – Registro nuostatai).
6.
Registro nuostatų 2 ir 8 punktuose atitinkamai nustatyta, kad „Registro paskirtis – registruoti [Registro nuostatų] 13 punkte nurodytus Registro objektus <…>“ ir kad „Registro tvarkytoja yra valstybės įmonė Registrų centras“.
7.
Šių nuostatų 13 punkte įtvirtinta:
„Registro objektai yra:
13.1. vedybų sutartys;
<…>
13.3. turto padalijimo faktai, nurodyti Civiliniame kodekse“.
8.
Registro nuostatų 67 punkte nustatyta:
„Užsienio valstybėje sudaryta vedybų ar sugyventinių sutartis gali būti įregistruota Registre, jeigu vedybų ar sugyventinių sutartyje nurodytas bent vienos iš šią sutartį sudariusių šalių asmens kodas, suteiktas [Lietuvos Respublikos] gyventojų registro.“
9.
Šių nuostatų 68 punktas suformuluotas taip:
„Vienas iš sutuoktinių ar sugyventinių, pageidaujantis įregistruoti vedybų ar sugyventinių sutartį ar įrašyti sutarties pakeitimus, patvirtintus užsienio valstybėje, taip pat įrašyti duomenis apie tokios sutarties pabaigą, duomenis Registrui gali pateikti asmeniškai ar per įgaliotą asmenį, paštu ar elektroniniu būdu Registro tvarkytojo nustatyta tvarka.“
10.
2022 m. gruodžio 14 d. Nutarimu Nr. 1263 (
2
) Registro nuostatai buvo nuo 2023 m. sausio 1 d. iš dalies pakeisti ir nuo pastarosios datos užsienio valstybėje sudarytos vedybų ar sugyventinių sutarties įregistravimui nebetaikoma sąlyga, kad šioje sutartyje būtų nurodytas bent vienos iš šią sutartį sudariusių šalių Lietuvoje suteiktas asmens kodas.
III. Pagrindinė byla, prejudicinis klausimas ir procesas Teisingumo Teisme
11.
Pareiškėja pagrindinėje byloje, I. J., yra Sąjungos pilietė, registruota Lietuvos Respublikos gyventojų registre (
3
).
12.
2006 m. pareiškėja pagrindinėje byloje ir C. B., Italijos pilietis, susituokė Italijoje. Santuoka buvo įregistruota vienos Italijos savivaldybės santuokų registre. Santuokos liudijimo išraše nurodyta pastaba, kad santuokos liudijime yra nurodytas sutuoktinių pasirinktas turto atskyrimo būdas.
13.
Ši santuoka buvo įtraukta į apskaitą Lietuvos civilinės metrikacijos įstaigoje.
14.
2022 m. vasario 15 d. pareiškėja pagrindinėje byloje kreipėsi į Registrų centrą su prašymu įregistruoti juridinį faktą dėl sutuoktinių turto teisinio režimo (t. y. sutuoktinių turto padalijimo; toliau – turto padalijimas) Vedybų sutarčių registre.
15.
2022 m. kovo 9 d. sprendimu Registrų centras atmetė šį prašymą remdamasis, be kita ko, Registro nuostatų 13, 67 ir 68 punktais. Jis nurodė, kad pareiškėjos pagrindinėje byloje pateiktas santuokos liudijimo išrašas galėtų būti įregistruotas Vedybų sutarčių registre kaip vedybų sutartis, jeigu ji pateiktų notaro ar kito kompetentingo Italijos pareigūno patvirtintą santuokos liudijimo papildymą (priedą), kuriame būtų nurodytas bent vieno iš sutuoktinių Lietuvoje suteiktas asmens kodas. Jis taip pat nurodė, kad fiziniai asmenys nėra duomenų apie turto padalijimą teikėjai, todėl turto padalijimas negali būti įregistruotas Vedybų sutarčių registre.
16.
Pareiškėja pagrindinėje byloje pateikė elektroninio laiško kopiją, iš kurios matyti, kad ji kreipėsi į atitinkamą Italijos civilinės metrikacijos tarnybą, prašydama išduoti santuokos liudijimo kopiją, kurioje būtų įrašytas asmens kodas, nurodytas jos tapatybės kortelėje, bet ši tarnyba atmetė jos prašymą, pažymėdama, kad negali įrašyti šio kodo į santuokos liudijimo išrašą, nes toks duomuo nesertifikuojamas. Pareiškėja pagrindinėje byloje pateikė ir Italijos notaro parengtą patvirtinimą, kuriame nurodyta, kad pagal Codice civile (Civilinis kodeksas) 162 straipsnio antrą pastraipą sutuoktinių turto atskyrimo būdo pasirinkimas gali būti deklaruojamas ir santuokos registravimo akte.
17.
Pareiškėja pagrindinėje byloje, ginčydama 2022 m. kovo 9 d. sprendimą, pateikė skundą Vilniaus apygardos administraciniam teismui. 2022 m. birželio 29 d. sprendimu tas teismas atmetė šį skundą kaip nepagrįstą. Motyvuodamas savo sprendimą jis nurodė, kad neįvykdytos Registro nuostatų 67 punkte nustatytos užsienio valstybėje sudarytos vedybų sutarties įregistravimui keliamos sąlygos, pirmiausia – nenurodytas bent vienos iš šią sutartį sudariusių šalių Lietuvoje suteiktas asmens kodas.
18.
Pareiškėja pagrindinėje byloje dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą Lietuvos vyriausiajam administraciniam teismui, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
19.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo išplėstinė kolegija mano, kad pareiškėja pagrindinėje byloje iš tikrųjų siekia Vedybų sutarčių registre įregistruoti ne turto padalijimą, o savo vedybų sutartį (
4
), ir kad jos situaciją reglamentuoja Registro nuostatų 68 punktas, pagal kurį vienas iš sutuoktinių gali pageidauti Vedybų sutarčių registre įregistruoti vedybų sutartį, patvirtintą užsienio valstybėje. Jis taip pat pažymi, jog pagal šių nuostatų 67 straipsnį užsienio valstybėje sudarytos sutarties įregistravimui nustatyta sąlyga, kad šioje sutartyje turi būti nurodytas bent vienos iš šią sutartį sudariusių šalių Lietuvoje suteiktas asmens kodas.
20.
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal Italijos teisę pasirinktas sutuoktinių turto teisinis režimas gali būti nurodytas santuokos liudijime. Vis dėlto Italijoje išduotame pareiškėjos pagrindinėje byloje santuokos liudijimo išraše nebuvo nurodyti sutuoktinių asmens kodai. Tai, kad šie kodai nebuvo nurodyti, nesutrukdė įtraukti santuokos į apskaitą Lietuvos civilinės metrikacijos įstaigoje, bet juos įrašyti privaloma sutuoktinių sudarytą vedybų sutartį registruojant Vedybų sutarčių registre.
21.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui taip pat kyla klausimas, ar Registro nuostatuose įtvirtintas reglamentavimas gali būti vertinamas kaip galintis riboti Sąjungos piliečių judėjimo laisvę, kaip tai suprantama pagal SESV 21 straipsnį.
22.
Šiomis aplinkybėmis Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 21 straipsnio 1 dalis turėtų būti aiškinama kaip draudžianti nacionalinį teisinį reguliavimą, pagal kurį Vedybų sutarčių registre negali būti registruojama kitoje ES valstybėje narėje sudaryta vedybų sutartis, jei tokioje sutartyje nenurodytas bent vienos iš sutartį sudariusių šalių [Lietuvoje suteiktas asmens kodas], kai tokiomis, kaip nagrinėjamos bylos, aplinkybėmis valstybės narės, kurioje tokia sutartis sudaryta, kompetentingos institucijos atsisako pateikti atitinkamu asmenį identifikuojančiu duomeniu papildytą sutarties išrašą?“
23.
Rašytines pastabas pateikė Lietuvos Vyriausybė ir Europos Komisija. Teismo posėdis nebuvo surengtas.
IV. Analizė
A. Dėl priimtinumo
24.
Lietuvos Vyriausybė teigia, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra nepriimtinas. Ji tvirtina, kad nuo 2023 m. sausio 1 d. galiojančiame teisės akte nenustatyta, jog tam, kad užsienio valstybėje sudaryta vedybų sutartis galėtų būti įregistruota Vedybų sutarčių registre, šioje sutartyje turi būti nurodytas bent vienos iš ją sudariusių šalių Lietuvoje suteiktas asmens kodas. Vadinasi, prejudicinis klausimas neturi reikšmės, taigi Teisingumo Teismui nebereikia priimti sprendimo šiuo klausimu.
25.
Atsakydamas į Teisingumo Teismo prašymą pateikti informacijos, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paaiškino, kad paprastai teismas tikrina administracinio sprendimo teisėtumą atsižvelgdamas į faktinę ir teisinę padėtį, buvusią jo priėmimo dieną. Taigi tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, atitinkamo teisės akto dalinis pakeitimas savaime neturi įtakos šios bylos nagrinėjimui. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat nurodė, kad pareiškėja pagrindinėje byloje savo apeliacinio skundo neatsiėmė ir, remiantis jo turima informacija, po 2023 m. sausio 1 d. nepateikė naujo prašymo dėl įregistravimo. Vadinasi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tebeprivalo išnagrinėti šį skundą ir, atsižvelgiant į tai, kad juo pirmiausia siekiama panaikinti 2022 m. kovo 9 d. sprendimą, – nuspręsti dėl šio administracinio sprendimo teisėtumo ir pagrįstumo.
26.
Šiuo klausimu primintina, kad tik pagrindinę bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas turi įvertinti prejudicinio sprendimo reikalingumą ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų, kuriems taikoma svarbos prezumpcija, reikšmingumą. Taigi Teisingumo Teismas iš principo turi priimti sprendimą, jeigu pateiktas klausimas susijęs su Sąjungos teisės normos išaiškinimu ar galiojimu, nebent būtų akivaizdu, kad prašomas išaiškinimas visiškai nesusijęs su šio ginčo aplinkybėmis ar dalyku, kad problema hipotetinė arba Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinas tam, kad naudingai atsakytų į tą klausimą (
5
).
27.
Nagrinėjamu atveju, atsižvelgiant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytą informaciją, klausimas dėl SESV 21 straipsnio 1 dalies išaiškinimo yra svarbus tame teisme nagrinėjamam ginčui, ir Teisingumo Teismo atsakymas būtinas, kad jis galėtų priimti sprendimą pagrindinėje byloje taip, kad tai atitiktų Sąjungos teisę.
28.
Šiomis aplinkybėmis esu tos nuomonės, kad prejudicinis klausimas yra priimtinas.
B. Dėl esmės
29.
Prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar pagal SESV 21 straipsnio 1 dalį draudžiamas valstybės narės teisės aktas, kuriame nustatyta, kad kitoje valstybėje narėje sudaryta vedybų sutartis negali būti įregistruota pirmojoje valstybėje narėje tvarkomame Vedybų sutarčių registre vien dėl to, kad šioje sutartyje nenurodytas bent vienos iš ją sudariusių šalių asmens kodas, suteiktas pirmosios valstybės narės gyventojų registro, o valstybės narės, kurioje buvo sudaryta vedybų sutartis, kompetentingos institucijos atsisako išduoti šios sutarties išrašą, papildytą atitinkamu kodu.
30.
Siekiant atsakyti į šį klausimą, pirmiausia reikia nustatyti, ar pareiškėjos pagrindinėje byloje situacija patenka į materialinę Sąjungos teisės taikymo sritį, būtent į taisyklių, reglamentuojančių Sąjungos piliečio naudojimąsi teise laisvai judėti, taikymo sritį. Jei taip, toliau reikia nustatyti, ar aptariamo nacionalinės teisės akto taikymas reiškia Sąjungos piliečių laisvo judėjimo ribojimą ir, jei taip, ar šis ribojimas yra pateisinamas.
1.
Dėl Sąjungos teisės taikymo srities
31.
Šioje byloje pateiktas prejudicinis klausimas iš esmės susijęs su valstybės narės, t. y. Lietuvos Respublikos, teisės aktu, reglamentuojančiu Vedybų sutarčių registro tvarkymą.
32.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagal šiuo metu galiojančią Sąjungos teisę vedybų sutarčių registrų įsteigimas ir su jų veikimu susijusios taisyklės priklauso valstybių narių kompetencijai. Nors klausimai, susiję su jurisdikcija, taikytina teise ir teismo sprendimų dėl sutuoktinių turto teisinių režimų pripažinimu ir vykdymu, Sąjungoje reglamentuojami Reglamentu (ES) 2016/1103 (
6
), jis pagrindinėje byloje netaikomas, nes Lietuvos Respublika nedalyvauja vykstant tvirtesniam bendradarbiavimui pagal šį reglamentą. Be to, šiame reglamente nėra nuostatų, tiesiogiai susijusių su vedybų sutarčių registrų tvarkymu. Tai pirmiausia reiškia, kad, siekdami nustatyti sutuoktinių turto teisiniam režimui taikytiną teisę ir vedybų sutarčių įregistravimo šiuose registruose sąlygas ir pasekmes, Lietuvos teismai ir toliau taiko Lietuvos teisėje įtvirtintas kolizines normas, kurių turinio prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodė (
7
).
33.
Vis dėlto neginčijama, kad, nors tam tikros srities reglamentavimas priklauso valstybių narių kompetencijai, įgyvendindamos šią kompetenciją jos privalo laikytis Sąjungos teisės, be kita ko, – SESV nuostatų dėl visiems Sąjungos piliečiams pripažintos laisvės judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje (
8
).
34.
Šiomis aplinkybėmis primintina, pirma, kad Teisingumo Teismas ne kartą nurodė, jog Sąjungos piliečio statusas yra pagrindinis valstybių narių piliečių statusas (
9
) ir kad valstybės narės pilietis, kuris, kaip Sąjungos pilietis, pasinaudojo teise laisvai judėti ir apsigyventi kitoje nei savo kilmės valstybėje narėje, gali remtis jam, kaip Sąjungos piliečiui, priklausančiomis teisėmis, be kita ko, numatytomis SESV 21 straipsnio 1 dalyje, taip pat savo kilmės valstybės narės atžvilgiu (
10
).
35.
Kalbant apie konkrečias teises, susijusias su Sąjungos piliečio statusu, taip pat primintina, antra, kad neginčijama, jog nacionalinis reglamentavimas, dėl kurio tam tikri atitinkamos valstybės narės piliečiai atsiduria mažiau palankioje padėtyje tik dėl to, kad pasinaudojo teise laisvai judėti ir apsigyventi kitoje valstybėje narėje, reiškia kiekvienam Sąjungos piliečiui pagal SESV 21 straipsnio 1 dalį pripažintų laisvių ribojimą (
11
).
36.
Nagrinėjamu atveju pareiškėjos pagrindinėje byloje, Sąjungos pilietės, pasinaudojusios savo teise laisvai judėti ir apsigyventi kitoje valstybėje narėje, prašymas įregistruoti Lietuvos vedybų sutarčių registre jos vedybų sutartį, sudarytą Italijoje, buvo atmestas, motyvuojant tuo, kad šioje sutartyje nenurodytas bent vieno iš sutuoktinių Lietuvoje suteiktas asmens kodas. Vis dėlto nėra jokio pagrindo manyti, kad pagal Lietuvos teisę toks kodo nurodymas vedybų sutartyje yra šios sutarties buvimo ar galiojimo sąlyga.
37.
Be to, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad, jei pareiškėja pagrindinėje byloje būtų sudariusi vedybų sutartį Lietuvoje, ji jokiomis aplinkybėmis nebūtų privalėjusi šios sutarties pateikti Registrų centrui, kad būtų įtraukta į aptariamą registrą. Iš tikrųjų Lietuvoje šią registraciją atlieka notaras, kuris surašo notarinį aktą ir yra įpareigotas tinkamai nustatyti sutarties šalių tapatybes ir perduoti pagal Registro nuostatus reikalaujamus duomenis (
12
).
38.
Atsižvelgiant į šias aplinkybes reikia konstatuoti, viena vertus, kad neginčijama, jog pareiškėja pagrindinėje byloje suinteresuota, kad informacija apie sutuoktinių turto teisinį režimą būtų įtraukta į Lietuvos vedybų sutarčių registrą ir, kita vertus, kad atsisakymas įtraukti šią informaciją yra tiesioginė nacionalinės nuostatos, taikomos tik užsienio valstybėje sudarytoms sutartims, taikymo pasekmė. Taigi šis atsisakymas susijęs su pareiškėjos pagrindinėje byloje teisės laisvai judėti ir apsigyventi kitoje valstybėje narėje įgyvendinimu.
39.
Šiomis aplinkybėmis esu tos nuomonės, kad pareiškėjos pagrindinėje byloje situacija patenka į SESV 21 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.
2.
Dėl Sąjungos piliečių laisvo judėjimo ribojimo
a)
Dėl vedybų sutarčių registrų
40.
Teisingumo Teismas dar neturėjo progos aiškinti SESV 21 straipsnio 1 dalies atsižvelgdamas į nacionalinės teisės nuostatas, susijusias su vedybų sutarčių registrų tvarkymu.
41.
Vis dėlto jis jau turėjo progų aiškinti šią nuostatą atsižvelgdamas į nacionalinės teisės nuostatas, susijusias su įvairios informacijos apie asmenų tapatybę ir jų statusą įtraukimu į nacionalinius registrus. Teisingumo Teismas yra nusprendęs, be kita ko, dėl asmens pavardės (
13
) arba lytinės tapatybės (
14
) įtraukimo į civilinės būklės aktų registrą, kai esama šių duomenų įtraukimo į registrus, tvarkomus įvairiose valstybėse narėse, skirtumų.
42.
Dėl pavardžių Teisingumo Teismas yra, be kita ko, konstatavęs, kad valstybės narės valdžios institucijų atsisakymas pripažinti Sąjungos piliečio pavardę, kuri jam buvo suteikta kitoje valstybėje narėje, ir įtraukti ją į civilinės būklės aktų registrus gali trukdyti įgyvendinti SESV 21 straipsnyje įtvirtintą teisę laisvai judėti ir apsigyventi kitų valstybių narių teritorijoje, nes gali kilti painiavos ir nepatogumų dėl to paties asmens turimų skirtingų asmenvardžių, kadangi daugelyje kasdienio gyvenimo situacijų tiek viešoje, tiek privačioje sferoje reikia pateikti savo tapatybės įrodymą (
15
). Tas pats pasakytina apie valstybės narės valdžios institucijų atsisakymą pakeisti ir pripažinti lytinę tapatybę, kurią vienas iš jos piliečių teisėtai įgijo kitoje valstybėje narėje (
16
).
43.
Taigi kyla klausimas, ar pirmiau priminta Teisingumo Teismo jurisprudencija (
17
) taikytina šioje byloje. Siekiant į jį atsakyti, reikia nustatyti, ar vedybų sutarčių registrai lygintini su civilinės būklės aktų registrais arba gyventojų registrais.
44.
Pirmiausia pažymėtina, kad sutuoktinių turto teisinio režimo srityje valstybių narių teisės sistemose priimti sprendimai labai skiriasi. Iš tikrųjų nors nacionalinės teisės sistemos turi panašumų, juose nustatyta konkreti tvarka yra labai skirtinga (
18
).
45.
Taigi, nors principas, pagal kurį sutuoktiniai gali pasirinkti kitokį sutuoktinių turto teisinį režimą nei nustatytas įstatymu, atrodo, yra pripažįstamas visose valstybėse narėse, sprendimai, susiję su vedybų sutarčių, iš kurių matyti šis pasirinkimas, viešinimu, gali skirtis. Šiuo klausimu pažymėtina, kad kai kuriose teisės sistemose nurodyta, jog vedybų sutartys registruojamos tam įsteigtame specialiame viešajame registre, o kitose tai nenumatyta (
19
). Be to, pagal vienas iš pirmajai kategorijai priskiriamų teisės sistemų užsienio valstybėje sudarytas vedybų sutartis registruoti leidžiama (
20
), o pagal kitas tai nenumatyta (
21
).
46.
Viešojo vedybų sutarčių registro įsteigimas yra glaudžiai susijęs su nacionalinės teisės taisyklėmis, skirtomis santuokos metu įgyto turto savininkui ir sutuoktinių atsakomybei už santuokos metu atsiradusias prievoles nustatyti. Paprastai, jei pagal teisės sistemą numatyta, kad sutuoktiniai, sudarydami vedybų sutartį, gali nukrypti nuo įstatymu nustatyto teisinio režimo, joje taip pat numatyta, kad šia sutartimi galima remtis trečiųjų asmenų atžvilgiu tik tuo atveju, jeigu jie apie ją žinojo. Vedybų sutarčių registras – tai priemonė, leidžianti užtikrinti šių sutarčių viešumą, o tai labai prisideda prie sutuoktinių turtinių interesų apsaugos ir apskritai prie teisinio saugumo. Iš tikrųjų vedybų sutarties įregistravimas tokiame registre iš esmės lemia tai, kad šia sutartimi galima remtis trečiųjų asmenų atžvilgiu nepriklausomai nuo to, ar jie faktiškai žinojo apie jos sudarymą.
47.
Taip yra ir pagal Lietuvos teisę. Kaip nurodyta Civilinio kodekso 3.103 straipsnio 3 dalyje, vedybų sutartimi ir jos pakeitimais galima remtis trečiųjų asmenų atžvilgiu tik tuo atveju, jei ši sutartis ir jos pakeitimai buvo įregistruoti Vedybų sutarčių registre, nebent sandorio sudarymo metu tretieji asmenys žinojo apie vedybų sutartį ar jos pakeitimus. Iš Civilinio kodekso 3.103 straipsnio visai nematyti, kad galimybė įregistruoti vedybų sutartį atitinkamame registre priklauso nuo šios sutarties sudarymo vietos ar kitų aplinkybių, galinčių reikšti sąsają, lemiančią sutuoktinių turto teisiniam režimui taikytiną teisę.
48.
Tai reiškia, kad pagal Lietuvos teisę vedybų sutarties įregistravimas atitinkamame registre lemia, be kita ko, tai, kad šia sutartimi galima remtis trečiųjų asmenų atžvilgiu. Taigi šis įregistravimas gali turėti įtakos sutuoktinių teisinei situacijai trečiųjų asmenų atžvilgiu.
49.
Šiomis aplinkybėmis pažymėtina, kad vedybų sutarties įregistravimo atitinkamame registre reikšmė nepanaši į asmens pavardės ar lyties įregistravimo nacionaliniame civilinės būklės aktų registre reikšmę. Šių įregistravimų pasekmės yra skirtingo pobūdžio.
50.
Visų pirma, vedybų sutarčių registrai nėra informacijos apie asmenų civilinę būklę šaltinis, todėl tai, kad vedybų sutartis nėra įregistruota atitinkamame registre, nelemia jokio painiavos, susijusios su duomenimis apie asmens civilinę būklę, pavojaus; jei vedybų sutartis nėra įregistruota registre, laikoma, kad sutuoktinių turtiniams santykiams taikomas įstatymu nustatytas teisinis režimas. Be to, toks registras numatytas ne visose valstybių narių teisės sistemose, pagal kurias sutuoktiniai gali sudaryti vedybų sutartį. Taip pat pažymėtina, kad vedybų sutarties galiojimas paprastai nepriklauso nuo jos įregistravimo Vedybų sutarčių registre. Galiausiai, bent jau pagal Lietuvos teisę, vedybų sutarties įregistravimas šiame registre nėra vienintelis būdas užtikrinti galimybę remtis vedybų sutartimi trečiųjų asmenų atžvilgiu – sudarant sandorį su asmeniu, jo informavimas apie vedybų sutarties buvimą lemia tokį patį poveikį, nors ir tik inter partes.
51.
Šie skirtumai rodo, kad jurisprudencija, susijusi su asmens, pasinaudojusio teise laisvai judėti, pavardės ar lyties įregistravimu nacionaliniuose civilinės būklės aktų registruose, netaikytina kalbant apie vedybų sutarčių įregistravimą vedybų sutarčių registruose.
52.
Vis dėlto tai nereiškia, kad, atsisakant Vedybų sutarčių registre įregistruoti kitoje valstybėje narėje sudarytą sutartį, nėra ribojama SESV 21 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta teisė laisvai judėti ir apsigyventi kitoje valstybėje narėje.
b)
Dėl vedybų sutarčių įregistravimo registre taisyklių poveikio Sąjungos piliečių teisei laisvai judėti
53.
Primintina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją nacionalinės teisės aktais, dėl kurių kai kurie valstybės piliečiai atsiduria blogesnėje padėtyje tik dėl to, kad pasinaudojo teise laisvai judėti ir apsigyventi kitoje valstybėje narėje, ribojamos SESV 21 straipsnio 1 dalimi visiems Sąjungos piliečiams garantuojamos laisvės (
22
). Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad Sutartyje numatytos galimybės laisvo judėjimo ir apsigyvenimo srityje negalėtų būti visiškai veiksmingos, jei valstybės narės pilietį nuo pasinaudojimo jomis būtų galima atgrasyti sudarant kliūtis apsigyventi priimančiojoje valstybėje narėje jo kilmės valstybės teisės aktais, baudžiančiais jį už tai, kad pasinaudojo šiomis galimybėmis (
23
).
54.
Kaip minėta (
24
), pagal Lietuvos teisę vedybų sutarties įregistravimas Vedybų sutarčių registre lemia konkretų teisinį poveikį, nes leidžia sutuoktiniams užtikrinti, kad šia sutartimi būtų galima remtis trečiųjų asmenų atžvilgiu, nepriklausomai nuo to, ar jie žinojo apie jos sudarymą. Taigi atsisakymas ją įregistruoti turi įtakos sutuoktinių teisinei padėčiai pagal Lietuvos teisę, nes atima iš jų galimybę pasinaudoti nacionalinės teisės priemone, kuri leidžia užtikrinti jų turtinių interesų apsaugą ir kuri apskritai yra jiems palanki teisinio saugumo požiūriu. Taigi privatūs asmenys yra suinteresuoti, kad jų vedybų sutartys būtų įregistruotos atitinkamame registre.
55.
Tiesa, pagal šiuo metu galiojančią Sąjungos teisę valstybės narės neprivalo įsteigti vedybų sutarčių registrų. Vis dėlto, jei toks registras yra valstybėje narėje, o taikomuose teisės aktuose įtvirtinta teisė jame įregistruoti kitoje valstybėje narėje sudarytą vedybų sutartį (
25
), šios sutarties įregistravimo sąlygos turėtų būti nustatytos taip, kad būtų užtikrintas SESV nuostatų, be kita ko, jos 21 straipsnio 1 dalies, laikymasis. Priešingu atveju asmenys, patenkantys į atitinkamų nacionalinės teisės aktų taikymo ratione personae sritį, kaip antai, be kita ko, šios valstybės narės piliečiai, galėtų būti atgrasyti nuo naudojimosi teisėmis, kurias jie pagal Sutartį turi laisvo judėjimo ir apsigyvenimo šalyje srityje, bijodami netekti su tokiu įregistravimu susijusios naudos.
56.
Tai reiškia, kad kitoje valstybėje narėje sudarytų vedybų sutarčių įregistravimo atitinkamame registre taisyklės gali turėti įtakos Sąjungos piliečių teisės laisvai judėti įgyvendinimui.
c)
Dėl sąlygos, susijusios su asmens kodo nurodymu
57.
Pagal pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos Lietuvos teisės aktą nebuvo draudžiama užsienio valstybėje sudarytą vedybų sutartį įregistruoti Vedybų sutarčių registre, bet tokiam įregistravimui buvo nustatyta sąlyga, kad tokioje sutartyje būtų nurodytas bent vieno iš sutuoktinių Lietuvoje suteiktas asmens kodas (toliau – aptariama sąlyga).
58.
Aptariama sąlyga oficialiai nebuvo nustatyta dėl Lietuvoje sudarytų vedybų sutarčių. Taip buvo todėl, kad pagal nacionalinę teisę šios sutartys sudaromos surašius notarinį aktą, o tai reiškia, kad asmens tapatybę nustato ir, veikiausiai, asmens kodą šiose sutartyse nurodo notaras, kuris atsakingas ir už jų įregistravimą Vedybų sutarčių registre bei tam reikiamų duomenų perdavimą. Šiomis aplinkybėmis reikalavimas nurodyti šį kodą užsienio valstybėje sudarytose vedybų sutartyse, siekiant jas įregistruoti Vedybų sutarčių registre, iš pirmo žvilgsnio neatrodo diskriminuojantis asmenų, kurie sudaro vedybų sutartį užsienio valstybėje, palyginti su tais, kurie ją sudaro Lietuvoje.
59.
Vis dėlto įvykdyti vienos valstybės narės teisės akte nustatytą reikalavimą, susijusį su dokumento forma, gali būti sunku, jei šis dokumentas parengtas kitoje valstybėje narėje, todėl jam taikoma kitos valstybės narės teisė, o joje toks reikalavimas nebūtinai yra nustatytas. Iš tikrųjų privatiems asmenims gali būti sunku ar net neįmanoma reikalauti, kad kitos valstybės narės institucija į autentišką dokumentą, parengtą pagal toje valstybėje narėje galiojančius teisės aktus, įtrauktų elementus, kurių įtraukimas jos teisės aktuose nenumatytas.
60.
Nagrinėjamu atveju taip ir yra. Viena vertus, pagrindinėje byloje aptariama vedybų sutartis, kurioje nurodyta, kad pasirinktas visiško sutuoktinių turto atskirumo režimas, buvo sudaryta pagal paprastą pareiškimą, įrašytą santuokos liudijime. Ši sutartis nėra notarinio akto formos, todėl sutuoktinių asmens kodų joje nurodyti nebuvo įmanoma. Kita vertus, Registrų centras galėjo įregistruoti visiško sutuoktinių turto atskirumo režimą, remdamasis Italijoje parengtu santuokos liudijimo išrašu, bet su sąlyga, kad būtų pateiktas notaro ar kito kompetentingo Italijos pareigūno patvirtintas santuokos liudijimo priedas, kuriame būtų nurodytas bent vieno iš sutuoktinių asmens kodas. Vis dėlto tokio priedo nebuvo galima parengti pagal Italijos teisę.
61.
Taigi aptariamos sąlygos, nors ir atitinkančios Lietuvoje sudarytoms vedybų sutartims nustatytą sąlygą, veikiausiai negalėjo įvykdyti asmenys, turintys Lietuvoje suteiktą asmens kodą ir sudarę vedybų sutartį kitoje valstybėje narėje, neatsižvelgiant į sutuoktinių norus ir atliktus veiksmus. Taigi, numatydamas asmenims, turintiems Lietuvoje suteiktą asmens kodą, galimybę įregistruoti užsienio valstybėje sudarytą vedybų sutartį Vedybų sutarčių registre, Lietuvos teisės aktų leidėjas šiam įregistravimui nustatė sąlygą, kurios objektyviai galėjo būti neįmanoma įvykdyti ir kuri galėjo asmenims, pasinaudojusiems teise laisvai judėti, trukdyti įregistruoti savo vedybų sutartį atitinkamame registre.
62.
Kadangi aptariama sąlyga Sąjungos piliečiui, turinčiam Lietuvoje suteiktą asmens kodą ir pagal Lietuvos teisę turėjusiam teisę kitoje valstybėje narėje sudarytą vedybų sutartį įregistruoti Lietuvos vedybų sutarčių registre, galėjo būti kliūtis įregistruoti šią sutartį šiame registre, esu tos nuomonės, kad ši sąlyga reiškė Sąjungos piliečių teisės laisvai judėti, užtikrinamos pagal SESV 21 straipsnio 1 dalį, ribojimą.
3.
Dėl Sąjungos piliečių teisės laisvai judėti ribojimo pateisinimo
63.
Neginčijama, kad Sąjungos piliečių judėjimo laisvės ribojimas, kuris, kaip pagrindinėje byloje, nepriklauso nuo atitinkamų asmenų pilietybės, gali būti pateisinamas, jeigu jis grindžiamas objektyviais bendrojo intereso pagrindais ir yra proporcingas nacionaline teise siekiamam teisėtam tikslui (
26
). Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad priemonė yra proporcinga, jei būdama tinkama siekiamam tikslui įgyvendinti neviršija to, kas būtina jam pasiekti (
27
).
a)
Dėl objektyvaus bendrojo intereso pagrindo nustatymo
64.
Dėl aptariamos sąlygos pateisinimo Lietuvos Vyriausybė paaiškina, kad ja buvo siekiama užtikrinti tinkamą asmenų, sudariusių vedybų sutartį, tapatybės nustatymą ir Vedybų sutarčių registre esančių duomenų tikslumą bei tikrumą, nes šie duomenys laikomi patvirtintais, kol nebuvo užginčyti teisme. Kalbant apie Lietuvoje sudarytas vedybų sutartis, šis tikslas yra pasiektas, nes sutartis parengia notaras, kuris atsakingas už tai, kad reikiami duomenys naudojantis specialia programine įranga būtų perduoti Vedybų sutarčių registrui. O duomenų, susijusių su užsienio valstybėje sudaryta vedybų sutartimi, kurių į sistemą neperdavė Lietuvos teismas ar notaras, pateikimui buvo nustatyta aptariama sąlyga, siekiant užtikrinti šių duomenų tikslumo, tikrumo ir reikšmingumo kontrolę, nes jų negalėjo nei patikrinti, nei patvirtinti notaras ar teismas.
65.
Negaliu nepritarti Lietuvos Vyriausybės nurodytam pateisinimui. Iš tikrųjų, kad ir kokia būtų įvairių nacionaliniu lygmeniu įsteigtų viešųjų registrų funkcija, jais iš esmės siekiama prisidėti prie teisinio saugumo užtikrinimo. Siekiant šio tikslo būtina, kad įrašyti duomenys būtų teisingi.
66.
Taigi, mano nuomone, tikslas užtikrinti viešajame registre esančių duomenų tikslumą, tikrumą ir reikšmingumą bei prisidėti užtikrinant teisinį saugumą gali reikšti bendrojo intereso tikslą, pateisinantį aptariamos sąlygos buvimą.
b)
Dėl proporcingumo
67.
Šiomis aplinkybėmis reikia nustatyti, ar aptariama sąlyga buvo proporcinga teisėtai siekiamam tikslui.
1) Dėl tinkamumo
68.
Esu tos nuomonės, kad aptariama sąlyga buvo tinkama siekiamam tikslui įgyvendinti.
69.
Iš tikrųjų, kitaip nei Lietuvoje sudarytų vedybų sutarčių atveju, asmenų, sudariusių vedybų sutartį užsienio valstybėje, asmens kodų notaras Vedybų sutarčių registrui neperduodavo. Šį kodą turėdavo įregistruoti Registrų centro pareigūnas. Įtraukus kodą į užsienio valstybėje sudarytas vedybų sutartis, jį būdavo galima nurodyti ir registre.
70.
Be to, darant prielaidą, kad Registrų centro pareigūnai turėjo prieigos prie nacionalinio gyventojų registro teisę, asmens kodas taip pat leisdavo jiems patikrinti kitų su atitinkamu asmeniu susijusių ir vedybų sutartyje nurodytų asmens duomenų tikslumą ir tikrumą, palyginant šiame registre esančius duomenis su vedybų sutartyje pateikiamais duomenimis.
71.
Tai reiškia, kad asmens kodo nurodymas galėjo leisti Registrų centrui užtikrinti Vedybų sutarčių registre esančių duomenų tikslumą ir išsamumą.
72.
Taigi neatrodo, kad būtų galima abejoti aptariamos sąlygos tinkamumu siekiamam tikslui įgyvendinti.
2) Dėl būtinumo
73.
Vis dėlto dėl aptariamos nuostatos būtinumo esu kitokios nuomonės.
74.
Iš tikrųjų, kad ir kokie būtų asmens kodų naudojimo pranašumai, akivaizdu, jog toks kodas nėra vienintelis duomuo, leidžiantis užtikrinti tinkamą asmens, norinčio įregistruoti savo vedybų sutartį atitinkamame registre, tapatybės nustatymą. Tokių duomenų kaip vardas, pavardė, gimimo data ir vieta, prireikus papildytų dokumentų, naudotų vedybų sutarčiai sudaryti, numeriais, dažnai pakanka siekiant išvengti rizikos supainioti asmenis. Taigi nagrinėjamu atveju aptariama sąlyga nebuvo būtina siekiant patikrinti, ar vienas iš sutuoktinių turi Lietuvoje suteiktą asmens kodą, ir tinkamai nustatyti šio asmens tapatybę.
75.
Be to, Lietuvos teisės aktų leidėjas galėjo nustatyti, kad asmuo, pateikiantis prašymą įregistruoti vedybų sutartį, turi galimybę nurodyti savo asmens kodą atskirame dokumente, pavyzdžiui, įregistravimo formoje, pridėdamas asmens tapatybės dokumento kopiją. Atitinkamo asmens tapatybę patvirtinančių duomenų, nurodytų vedybų sutartyje ir jo tapatybės dokumento kopijoje, palyginimo pakaktų, kad būtų galima užtikrintai nustatyti į atitinkamą registrą įtrauktiną asmens kodą. Jei Registrų centro pareigūnai turėtų prieigą prie nacionalinio gyventojų registro, šį duomenį būtų galima lengvai patikrinti.
76.
Tokią analizę patvirtina pareiškėjos pagrindinėje byloje santuokos liudijimo įtraukimas į apskaitą Lietuvos civilinės metrikacijos įstaigoje. Iš tikrųjų iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šis įtraukimas į apskaitą buvo atliktas remiantis tuo pačiu dokumentu, kuris buvo pateiktas kartu su prašymų įregistruoti vedybų sutartį Vedybų sutarčių registre. Jei pagal nacionalinės teisės aktus nebuvo būtina nurodyti šį kodą siekiant įtraukti santuokos liudijimą į apskaitą civilinės būklės aktų registre, nesuprantama, kodėl jis turėtų būti būtinas siekiant įregistruoti vedybų sutartį Vedybų sutarčių registre.
77.
Lemiama aplinkybė, mano manymu, yra ta, kad aptariamos sąlygos taikymas riboja asmenų, turinčių Lietuvoje suteiktą asmens kodą, galimybę įregistruoti savo vedybų sutartį Vedybų sutarčių registre, nors iš Registro nuostatų 67 punkto matyti, kad asmenys, turintys šį kodą, turi teisę įregistruoti savo vedybų sutartį. Iš tikrųjų tuo, kad užsienio valstybėje sudarytos vedybų sutarties įregistravimui Vedybų sutarčių registre nustatyta ne sąlyga, kad vienas iš sutuoktinių turėtų Lietuvoje suteiktą asmens kodą, o sąlyga, kad šis kodas būtų nurodytas sutartyje, ne tik apribojama aptariamo teisės akto taikymo sritis ratione personae asmenimis, turinčiais šį kodą, bet ir nustatoma sąlyga, susijusi su užsienio institucijos parengto dokumento turiniu. Kadangi objektyviai buvo neįmanoma užtikrinti, kad užsienio valstybės valdžios institucijos atsižvelgs į šią sąlygą, užsienio valstybėje sudarytos vedybų sutarties įregistravimas atitinkamame registre nebuvo užtikrinamas ir priklausė nuo tų valdžios institucijų geros valios arba sutarties sudarymo vietos valstybės teisėje nustatytų formos reikalavimų.
78.
Kadangi aptariama sąlyga riboja asmenų, turinčių Lietuvoje suteiktą asmens kodą, prieigą prie Vedybų sutarčių registro, reikia konstatuoti, kad šia sąlyga viršijama tai, kas būtina siekiamam tikslui įgyvendinti.
3) Išvada dėl proporcingumo
79.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, laikausi nuomonės, jog, kadangi nacionalinis teisinis reguliavimas, kaip antai aptariamas pagrindinėje byloje, kuriame nustatyta aptariama sąlyga, nebuvo būtinas siekiamam tikslui įgyvendinti, taigi ir nebuvo proporcingas, Sąjungos piliečių teisės laisvai judėti ribojimas, kurį lėmė šios sąlygos taikymas, nėra pateisinamas.
V. Išvada
80.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo pateiktą prejudicinį klausimą:
SESV 21 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinama taip, kad
pagal ją draudžiamas valstybės narės teisinis reguliavimas, pagal kurį Europos Sąjungos piliečio, pasinaudojusio savo teise laisvai judėti ir apsigyventi kitoje valstybėje narėje, toje kitoje valstybėje narėje sudaryta vedybų sutartis negali būti įregistruota pirmojoje valstybėje narėje tvarkomame Vedybų sutarčių registre vien dėl to, kad joje nenurodytas bent vienos iš šią sutartį sudariusių šalių asmens kodas, suteiktas pirmosios valstybės narės nacionalinio gyventojų registro, neatsižvelgiant į tai, kad viena iš šių šalių šį kodą turi.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.
(
2
)	2022 m. gruodžio 14 d. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas Nr. 1263 „Dėl Lietuvos Respublikos Vyriausybės 2002 m. rugpjūčio 13 d. nutarimo Nr. 1284 „Dėl Vedybų sutarčių registro reorganizavimo ir Vedybų sutarčių registro nuostatų patvirtinimo“ pakeitimo“.
(
3
)	Atsižvelgiant į visas bylos aplinkybes labai tikėtina, kad pareiškėja pagrindinėje byloje yra Lietuvos pilietė. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas to aiškiai nenurodė. Jis tik konstatavo, kad pareiškėja pagrindinėje byloje yra Sąjungos pilietė, pasinaudojusi savo teise laisvai judėti (prašymo priimti prejudicinį sprendimą 25 punktas). Vis dėlto iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pareiškėja pagrindinėje byloje turi Lietuvos Respublikos gyventojų registro suteiktą asmens kodą ir tapatybės kortelę, kurioje nurodytas šis kodas (tai leidžia nustatyti, kad kalbama apie Lietuvos asmens tapatybės kortelę).
(
4
)	Šiuo klausimu pažymėtina, kad nagrinėjamu atveju būtų sunku įsivaizduoti turto padalijimo įregistravimą, kaip tai suprantama pagal Registro nuostatų 13.3 punktą (kuris, atrodo, yra susijęs su sutartimis ar sprendimais dėl turto, kuris yra bendroji jungtinė sutuoktinių nuosavybė, padalijimo). Iš tikrųjų, viena vertus, sutuoktiniai pasirinko visiško sutuoktinių turto atskirumo režimą, ir šis pasirinkimas buvo padarytas santuokos sudarymo metu. Esant tokiai situacijai sutuoktinių įgytas turtas negali tapti bendrąja jungtine nuosavybe ir vėliau būti dalijamas. Kita vertus, prašyme priimti prejudicinį sprendimą neužsimenama apie turto padalijimo sutarties sudarymą, teismo sprendimą dėl turto padalijimo ar apie konkretų turtą, kuris yra galimo padalijimo dalykas.
(
5
)	2024 m. rugsėjo 26 d. Sprendimas Energotehnica (C‑792/22, EU:C:2024:788, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
6
)	2016 m. birželio 24 d. Tarybos reglamentas, kuriuo įgyvendinamas tvirtesnis bendradarbiavimas jurisdikcijos, taikytinos teisės ir teismo sprendimų sutuoktinių turto teisinių režimų klausimais pripažinimo ir vykdymo srityje (OL L 183, 2016, p. 1).
(
7
)	Taigi, gali būti, kad Civilinio kodekso 3.103 straipsnis, kuriame numatytas vedybų sutarčių įregistravimas Vedybų sutarčių registre ir nurodytos šio įregistravimo pasekmės, taikomas tik tuo atveju, jei sutuoktinių turto teisiniam režimui taikytina teisė yra Lietuvos teisė. Vis dėlto, kai teikiamas prašymas įregistruoti vedybų sutartį Vedybų sutarčių registre, negalima iškart atmesti šios Civilinio kodekso nuostatos, kaip sutuoktinių turto teisiniam režimui taikytinos teisės, taikymo. Taip pat neatmestina galimybė, kad Registro nuostatų 67 punkte nurodyta su Lietuvoje suteiktu asmens kodu susijusi sąlyga yra taikoma bet kuriai užsienio valstybėje sudarytai vedybų sutarčiai, kurią prašoma įregistruoti, neatsižvelgiant į sutuoktinių turto teisiniam režimui taikytiną teisę.
(
8
)	Šiuo klausimu žr. 2017 m. birželio 8 d. Sprendimą Freitag (C‑541/15, EU:C:2017:432, 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
9
)	2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimas Grzelczyk (C‑184/99, EU:C:2001:458, 31 punktas) ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimas Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:845, 51 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
10
)	2021 m. gruodžio 14 d. Sprendimas Stolichna obshtina, rayon Pancharevo (C‑490/20, EU:C:2021:1008, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
11
)	2024 m. vasario 22 d. Sprendimas Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (C‑491/21, EU:C:2024:143, 41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
12
)	Nors prašyme priimti prejudicinį sprendimą tai nepatikslinama, darau prielaidą, kad šis asmens kodas, kai šalys jį turi, taip pat būna nurodytas notariniame akte, kurį surašo Lietuvos notaras.
(
13
)	Žr. 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimą Sayn‑Wittgenstein (C‑208/09, EU:C:2010:806, rezoliucinė dalis), 2011 m. gegužės 12 d. Sprendimą Runevič‑Vardyn ir Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, rezoliucinė dalis), 2016 m. birželio 2 d. Sprendimą Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, rezoliucinė dalis) ir 2017 m. birželio 8 d. Sprendimą Freitag (C‑541/15, EU:C:2017:432, rezoliucinė dalis).
(
14
)	2024 m. spalio 4 d. Sprendimas Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:845, rezoliucinė dalis).
(
15
)	Žr., be kita ko, 2017 m. birželio 8 d. Sprendimą Freitag (C‑541/15, EU:C:2017:432, 36–39 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
(
16
)	Šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimą Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:845, 55–57 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
(
17
)	Žr. šios išvados 42 punktą.
(
18
)	Šiuo klausimu žr., be kita ko, „Étude sur les régimes matrimoniaux des couples mariés et sur le patrimoine des couples non mariés dans le droit international privé et le droit interne des États membres de l’Union européenne“ (Susituokusių ir nesusituokusių porų turto teisinio režimo tarptautinėje privatinėje teisėje ir Sąjungos valstybių narių teisėje tyrimas), konsorciumas ASSER‑UCL, p. 22 ir 23. Šiame tyrime, 2003 m. atliktame Komisijos prašymu, pateikiama Europos Sąjungos 15 valstybių narių nacionalinių įstatymų apžvalga. Taip pat žr. informaciją, pateikiamą Europos Sąjungos notarų tarybos interneto svetainėje „Couples in Europe. The law for couples in 22 EU countries“, https://www.coupleseurope.eu/fr/ (toliau – interneto svetainė „Poros Europoje“).
(
19
)	Remiantis interneto svetainėje „Poros Europoje“ pateikiama informacija, tokių registrų nėra, be kita ko, Austrijoje, Prancūzijoje, Lenkijoje ir Slovakijoje.
(
20
)	Remiantis interneto svetainėje „Poros Europoje“ pateikiama informacija, užsienyje sudarytą vedybų sutartį įregistruoti nacionaliniame specialiame registre, atrodo, galima, be kita ko, Vokietijoje, Estijoje, Latvijoje ir Nyderlanduose.
(
21
)	Remiantis interneto svetainėje „Poros Europoje“ pateikiama informacija, užsienyje sudarytos vedybų sutarties įregistruoti nacionaliniame specialiame registre, atrodo, negalima, be kita ko, Čekijos Respublikoje, Vengrijoje ir Maltoje.
(
22
)	Dar žr. 2002 m. liepos 11 d. Sprendimą D’Hoop (C‑224/98, EU:C:2002:432, 31 punktas), 2013 m. spalio 24 d. Sprendimą Thiele Meneses (C‑220/12, EU:C:2013:683, 22 punktas) ir 2016 m. gegužės 26 d. Sprendimą Kohll ir Kohll-Schlesser (C‑300/15, EU:C:2016:361, 42 punktas).
(
23
)	Žr. 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimą Pusa (C‑224/02, EU:C:2004:273, 19 punktas), 2006 m. spalio 26 d. Sprendimą Tas-Hagen ir Tas (C‑192/05, EU:C:2006:676, 30 punktas), 2008 m. gegužės 22 d. Sprendimą Nerkowska (C‑499/06, EU:C:2008:300, 32 punktas) ir 2010 m. spalio 14 d. Sprendimą Van Delft ir kt. (C‑345/09, EU:C:2010:610, 97 punktas).
(
24
)	Žr. šios išvados 48 punktą.
(
25
)	Norėčiau pabrėžti, kad nesprendžiu klausimo, ar valstybei narei tenka bendra pareiga įregistruoti kitoje valstybėje narėje sudarytas vedybų sutartis, taigi ir klausimo, ar Lietuvos teisėje turėtų būti numatyta galimybė asmenims, neturintiems Lietuvoje suteikto asmens kodo, įregistruoti užsienio valstybėje sudarytą vedybų sutartį Vedybų sutarčių registre. Nagrinėjamu atveju šie klausimai yra hipotetiniai, nes Lietuvos teisėje numatyta galimybė įregistruoti užsienio valstybėje sudarytas vedybų sutartis Vedybų sutarčių registre, o pareiškėja pagrindinėje byloje turi Lietuvoje suteiktą asmens kodą.
(
26
)	2018 m. birželio 5 d. Sprendimas Coman ir kt. (C‑673/16, EU:C:2018:385, 41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
27
)	2006 m. liepos 18 d. Sprendimas De Cuyper (C‑406/04, EU:C:2006:491, 42 punktas), 2006 m. spalio 26 d. Sprendimas Tas‑Hagen ir Tas (C‑192/05, EU:C:2006:676, 35 punktas) ir 2018 m. birželio 5 d. Sprendimas Coman ir kt. (C‑673/16, EU:C:2018:385, 41 punktas).