62007CJ0498
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
2009 m. rugsėjo 3 d. (
*1
)
„Apeliacinis skundas — Bendrijos prekių ženklas — Reglamentas (EB) Nr. 40/94 — 8 straipsnio 1 dalies b punktas — Vaizdinis prekių ženklas „La Española“ — Visapusis galimybės supainioti vertinimas — Lemiamas elementas“
Byloje C-498/07 P
dėl 2007 m. lapkričio 12 d. pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
Aceites del Sur-Coosur SA, anksčiau – Aceites del Sur SA, įsteigta Vilches (Ispanija), atstovaujama abogados J.-M. Otero Lastres ir R. Jimenez Diaz,
apeliantė,
dalyvaujant kitoms proceso šalims:
Koipe Corporación SL, įsteigtai San Sebastiane (Ispanija), atstovaujamai abogado M. Fernández de Béthencourt,
ieškovei pirmojoje instancijoje,
Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT), atstovaujamai J. García Murillo,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, teisėjai M. Ilešič, A. Tizzano (pranešėjas), A. Borg Barthet ir J.-J. Kasel,
generalinis advokatas J. Mazák,
posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. spalio 14 d. posėdžiui,
susipažinęs su 2009 m. vasario 3 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Savo apeliaciniu skundu Aceites del Sur-Coosur SA, anksčiau – Aceites del Sur SA (toliau – Aceites del Sur) prašo panaikinti 2007 m. rugsėjo 12 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą Koipe prieš VRDT – Aceites del Sur (La Española) (T-363/04, Rink. p. II-3355, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas patenkino ieškinį dėl 2004 m. gegužės 11 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1109/2000-4, toliau – ginčijamas sprendimas) dėl protesto procedūros tarp Koipe Corporación SL (toliau – Koipe) ir Aceites del Sur.
Teisinis pagrindas
2
1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146) 8 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta:
„Ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas, kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas:
<…>
b)
jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas; suklaidinimo galimybė apima ir galimybę sieti su ankstesniu prekių ženklu.“
3
To paties reglamento 8 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Šio straipsnio 1 dalyje nurodyti „ankstesni prekių ženklai“ reiškia:
a)
tokius prekių ženklus, kurių įregistravimo paraiškos padavimo data yra ankstesnė už Bendrijos prekių ženklo įregistravimo paraiškos padavimo datą, prireikus atsižvelgiant į šiems prekių ženklams prašomus suteikti prioritetus:
i)
Bendrijos prekių ženklus;
ii)
prekių ženklus, įregistruotus valstybėje narėje, o Belgijos, Nyderlandų ar Liuksemburgo atvejais – Beniliukso prekių ženklų tarnyboje;
iii)
prekių ženklus, įregistruotus pagal valstybėje narėje galiojančius tarptautinius susitarimus;
<…>.“
Faktinės bylos aplinkybės
4
1996 m. balandžio 23 d. maistinį aliejų gaminanti Aceites del Sur, remdamasi Reglamentu Nr. 40/94, VRDT pateikė Bendrijos prekių ženklo paraišką, prašydama, kad tam tikrų rūšių prekėms, tarp kurių buvo „maistiniai aliejai ir riebalai“, būtų įregistruotas toks vaizdinis prekių ženklas „La Española“:
5
1998 m. lapkričio 23 d. prekių ženklo paraiška buvo paskelbta Bendrijos prekių ženklų biuletenyje Nr. 89/98.
6
1999 m. vasario 23 d. įmonė Aceites Carbonell, tapusi Koipe, pateikė protestą dėl prašomo prekių ženklo įregistravimo, nurodydama galimybę supainioti Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto prasme prašomą įregistruoti prekių ženklą ir toliau pateikiamą ankstesnį vaizdinį Koipe prekių ženklą „Carbonell“ (toliau – prekių ženklas „Carbonell“):
7
Siekdama įrodyti, kad prekių ženklas „Carbonell“ egzistavo, Koipe nurodė šešis Ispanijoje registruotus prekių ženklus, Bendrijoje registruotą prekių ženklą „Carbonell“ Nr. 338681 (toliau – Bendrijoje registruotas prekių ženklas), du tarptautinius prekių ženklus ir Airijoje, Danijoje, Švedijoje ir Jungtinėje Karalystėje įregistruotus nacionalinius prekių ženklus.
8
Tačiau VRDT protestų skyrius manė, kad Koipe sugebėjo pateikti įrodymų tik dėl trijų Ispanijoje registruotų prekių ženklų ir Bendrijoje įregistruoto prekių ženklo „alyvuogių aliejui“.
9
2000 m. rugsėjo 21 d. Sprendimu Nr. 2084/2000 VRDT protestų skyrius atmetė Koipe protestą. Jis manė, kad nagrinėjami žymenys iš esmės kėlė kitokį vizualinį įspūdį, visiškai neturėjo panašių elementų fonetiniu atžvilgiu, o konceptualus ryšys, susijęs su kilme ir agrokultūriniu pobūdžiu, buvo labai nedidelis, o tai pašalino bent kokią galimybę supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas.
10
2001 m. sausio 19 d.Koipe VRDT pateikė apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo atmesti protestą. 2004 m. gegužės 11 d. VRDT ketvirtoji apeliacinė taryba šią apeliaciją atmetė, priėmusi ginčijamą sprendimą, kuriame iš esmės patvirtino, kad šių žymenų keliamas bendras vizualinis įspūdis skyrėsi.
11
Pirmiausia, remiantis ginčijamu sprendimu, vaizdiniai elementai, kurie iš esmės buvo alyvmedžių plantacijoje sėdinčio žmogaus paveikslėlis, turėjo tik nedidelį skiriamąjį požymį alyvų aliejaus atžvilgiu, o tai leido suteikti žodiniams elementams „La Española“ ir „Carbonell“ esminę reikšmę. Antra, kalbant apie fonetinį ir konceptualų šių žymenų palyginimą, Ketvirtoji apeliacinė taryba konstatavo, kad Koipe nepaneigė visiško žodinių elementų sutapimo nebuvimo nei konceptualaus ryšio tarp žymenų, dėl kurių kilo ginčas, menkumo. Galiausiai, nors ir pripažindama, jog Protestų skyrius turėjo pareikšti nuomonę dėl ankstesnių prekių ženklų žinomumo, ji nusprendė, kad toks vertinimas bei Protestų skyriui pateiktų dokumentų minėtam žinomumui įrodyti įvertinimas nebuvo neišvengiamai būtinas, nes neįvykdyta viena iš išankstinių sąlygų įvertinti galimybę supainioti su gerą vardą turinčiu ar plačiai žinomu prekių ženklu, t. y. žymenų panašumo buvimas.
Ieškinys Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
12
2004 m. rugpjūčio 31 d.Koipe pareiškė ieškinį Pirmosios instancijos teisme, prašydama panaikinti ginčijamą sprendimą.
13
Koipe nurodė du ieškinio pagrindus dėl panaikinimo, susijusius, pirma, su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktu bei VRDT pareiga įvertinti ankstesnio prekių ženklo gero vardo įrodymus.
14
Prieš priimdamas sprendimą dėl esmės Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 47 punkte pažymėjo, kad šalys nesutarė dėl registracijų, į kurias reikėjo atsižvelgti, siekiant įvertinti, ar egzistuoja teisė pateikti protestą, kurią pripažinti reikalavo Koipe. Šalys taip pat ginčijosi dėl to, jog kadangi, VRDT ir Aceites del Sur teigimu, Bendrijos registracijos paraiškos data buvo vėlesnė už prekių ženklo, kurį buvo prašoma įregistruoti, paraiškos pateikimo datą, Apeliacinė taryba neprivalėjo į ją atsižvelgti.
15
Vis dėlto Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad šis klausimas nebuvo svarbus norint išspręsti bylą, skundžiamo sprendimo 48 punkte šitaip išreikšdamas savo sprendimą:
„<…> Iš tikrųjų ginčijamas sprendimas iš esmės pagrįstas tuo, kad prekių ženklo „Carbonell“ vaizdinis elementas nepanašus į prašomo įregistruoti prekių ženklo vaizdinį elementą. Prekių ženklo „Carbonell“ vaizdinis elementas yra tapatus visoms registracijoms, kuriomis remiasi (Koipe) – tiek toms, į kurias Apeliacinė taryba atsižvelgė, tiek toms, kurias ji atmetė.“
16
Priėmęs tokį sprendimą Pirmosios instancijos teismas išnagrinėjo ieškinio pagrindą, kuriuo remdamasi Koipe tvirtino, kad ginčijamame sprendime VRDT neatsižvelgė nei į tai, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, iš pirmo žvilgsnio iš esmės buvo panašūs ir todėl rinkoje galėjo sukelti galimybę supainioti, nei į tai, kad registracijos paraiškoje nurodytos prekės, t. y. alyvuogių aliejus, buvo tapačios ankstesniu prekių ženklu žymimoms prekėms.
17
Šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 75–78 punktuose Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba, siekdama pagrįsti savo reikalavimą dėl neryškaus prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, vaizdinių elementų skiriamojo požymio, tik pažymėjo, kad nagrinėjamas paveiksliukas, t. y. alyvmedžių plantacijoje sėdintis žmogus, nėra neįprastas alyvuogių aliejaus prekių ženklų srityje. Vis dėlto, Pirmosios instancijos teismo teigimu, priežastys, dėl kurių Apeliacinė taryba šitaip nusprendė, nebuvo nurodytos ir ji nepaminėjo jokio kito prekių ženklo, išskyrus tuos, dėl kurių kilo ginčas, kuriame būtų panašus vaizdinis elementas į naudojamą šiuose prekių ženkluose.
18
Iš to skundžiamo sprendimo 87 punkte jis padarė išvadą, kad Apeliacinė taryba klaidingai nusprendė, kad prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, vaizdiniai elementai turėjo neryškų skiriamąjį požymį.
19
Skundžiamo sprendimo 88–89 punktuose Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad Apeliacinė taryba klaidingai manė, jog prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, žodinio elemento palyginimas šioje byloje įgijo esminę reikšmę, nes šių prekių ženklų vaizdiniai elementai turėjo tik neryškų skiriamąjį požymį.
20
Skundžiamo sprendimo 91 punkte Pirmosios instancijos teismas pažymėjo, kad vaizdinis elementas užima kur kas daugiau vietos nei žodinis.
21
Todėl skundžiamo sprendimo 92 ir 93 punktuose Pirmosios instancijos teismas ypač atkreipė dėmesį į tai, kad, kaip, beje, „kitose protesto procedūrose (manė) pati VRDT“, „žodinis elementas „La Española“ turi tik neryškų skiriamąjį požymį. Šis žodis yra bendrai vartojamas Ispanijoje ir suprantamas kaip apibūdinantis prekių geografinę kilmę“.
22
Dėl prekių ženklų panašumo ir galimybės supainioti skundžiamo sprendimo 103 punkte nuspręsta:
„Pirmosios instancijos teismas mano, kad abiem nagrinėjamiems prekių ženklams bendrų elementų visuma sukelia labai panašų bendrą vizualinį įspūdį, nes prekių ženklas „La Española“ labai tiksliai perteikia prekių ženklu „Carbonell“ pateikiamos informacijos esmę ir vizualinį įspūdį: tradicine suknele vilkinti moteris, sėdinti tam tikra poza prie alyvmedžio šakos alyvmedžių plantacijos fone – visuma apima beveik tapatų erdvės, spalvų, vietos, kur įrašyti pavadinimai, būdo, kaip tai įrašyta, išdėstymą.“
23
Skundžiamo sprendimo 104 ir 105 punktuose Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad dėl šio bendro panašaus sukelto įspūdžio vartotojas neišvengiamai gali supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, ir kad šios galimybės supainioti nesumažina kitoks žodinis elementas, nes prašomo įregistruoti prekių ženklo žodinis elementas, darydamas nuorodą į prekės geografinę kilmę, turi tik neryškų skiriamąjį požymį.
24
Galiausiai Pirmosios instancijos teismas, skundžiamo sprendimo 107 punkte priminęs Bendrijos teismų praktiką, kurioje paprastas vartotojas laikomas pakankamai informuotu ir protingai pastabiu bei nuovokiu, bet jo pastabumo lygis gali kisti atsižvelgiant į nagrinėjamų prekių ar paslaugų kategoriją, to paties sprendimo 108 ir 109 punktuose konstatavo, kad alyvuogių aliejus yra kasdienio vartojimo prekė Ispanijoje ir kad šios prekės pardavimui būdingomis aplinkybėmis būtent prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, vaizdinis elementas įgyja didesnę reikšmę, o tai padidina galimybę supainioti abu nagrinėjamus prekių ženklus.
25
Todėl skundžiamo sprendimo 112 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad Apeliacinė taryba padarė klaidingą išvadą, jog nėra jokios galimybės supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas. Šio teismo teigimu, iš visų jo teiginių matyti, kad egzistuoja galimybė supainioti šiuos prekių ženklus.
26
Todėl Pirmosios instancijos teismas patenkino pirmąjį ieškinio pagrindą, pagrįstą Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu, ir, nematęs būtinybės nagrinėti antrąjį Koipe nurodytą ieškinio pagrindą šiam ieškiniui pagrįsti, jį visą patenkino, pakeitęs ginčijamą sprendimą ir padaręs išvadą, kad šios bendrovės pateiktas protestas buvo pagrįstas.
Šalių reikalavimai
27
Apeliaciniu skundu apeliantė Teisingumo Teismo prašo:
—
panaikinti skundžiamą sprendimą ir dėl to
—
pačiam priimti galutinį sprendimą dėl ginčo, jeigu tai leidžia ginčo aplinkybės, arba
—
grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui, „kad jis priimtų sprendimą pagal imperatyvius Teisingumo Teismo kriterijus“, ir
—
priteisti iš VRDT ir Koipe bylinėjimosi išlaidas.
28
Koipe prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
29
VRDT prašo atmesti pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą ir palieka Teisingumo Teismui spręsti dėl antrojo pagrindo.
Dėl apeliacinio skundo
30
Savo apeliaciniam skundui pagrįsti apeliantė nurodo du pagrindus. Pirmasis grindžiamas Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies ir 2 dalies a punkto i ir ii papunkčių pažeidimu. Antrasis pagrindas, kurį sudaro dvi dalys, pagrįstas šio reglamento 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.
31
Pirmąjį pagrindą ir antrojo pagrindo pirmąją dalį, tiek kiek juose apeliantė pateikia savo argumentus, kurie iš dalies panašūs ir iš dalies vienas kitą papildo, reikia nagrinėti kartu.
Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo ir antrojo pagrindo pirmos dalies
Šalių argumentai
32
Pirmuoju savo apeliacinio skundo pagrindu apeliantė tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą, skundžiamo sprendimo 48 punkte nusprendęs, kad visi Koipe nurodytų atskirų prekių ženklų vaizdiniai elementai buvo tapatūs ir „nėra svarbu“ nustatyti, kurie iš šių prekių ženklų atitinka sąlygą būti „ankstesniais prekių ženklais“ tos nuostatos prasme, siekiant pasinaudoti teise pateikti protestą.
33
Todėl Pirmosios instancijos teismas iš esmės pripažino, priešingai nei sakoma Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnyje ir registracijos prioriteto principui, reglamentuojančiam protesto procedūrą, kad vėlesniu prekių ženklu, šioje byloje – Bendrijoje registruotu prekių ženklu, galima remtis prieš prašymą įregistruoti ankstesnį prekių ženklą, šiuo atveju – prašomą įregistruoti prekių ženklą, vien dėl to, kad vėlesnio prekių ženklo vaizdinis elementas yra tapatus to paties protestą pateikusio asmens ankstesnių prekių ženklų elementui. Be to, dėl šios Pirmosios instancijos teismo padarytos klaidos kilo reikšmingų pasekmių tikrinant, ar yra galimybė supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, visų pirma apibrėžiant teritoriją ir atitinkamą visuomenę.
34
Koipe ir VRDT tvirtina, kad apeliantė skundžiamo sprendimo 47 ir 48 punktams siekia suteikti neproporcingai didelę svarbą ir reikšmę, kadangi, priešingai jos tvirtinimams, Pirmosios instancijos teismas niekada nelaikė Bendrijoje įregistruoto prekių ženklo kaip sudedamosios ankstesnės teisės dalies, siekiant pasinaudoti teise pateikti protestą ir jam niekada nesuteikė kokios nors reikšmės nagrinėjant galimybę supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas. Iš esmės šiame sprendime Pirmosios instancijos teismas analizavo, ar yra galimybė supainioti šiuos prekių ženklus tik „Ispanijos teritorijoje“ ir tik „Ispanijos rinkoje“.
35
Antrojo pagrindo pirmojoje dalyje apeliantė tvirtina, kad iš Koipe užginčytų prekių ženklų grupės aiškiai nepašalinęs Bendrijoje įregistruoto prekių ženklo, Pirmosios instancijos teismas be reikalo atsižvelgė į šį prekių ženklą ir todėl neteisingai apibrėžė atitinkamą visuomenę ir teritoriją, galimybę supainioti vertindamas pagal Bendrijos, o ne Ispanijos teritoriją.
36
Šiuo klausimu apeliantė teigia, kad nors skundžiamame sprendime Pirmosios instancijos teismas darė nuorodą į „Ispanijos alyvuogių aliejaus rinką“, tai jis darė ne vertindamas galimybę supainioti, bet kitame kontekste ir siekdamas kito – siauresnio – tikslo, t. y. įvertinti prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, vaizdinių elementų „skiriamąjį požymį“, kuris yra tik vienas iš daugelio veiksnių, kuriuos reikia įvertinti aiškinantis, ar yra galimybė supainioti, šiuo atveju – ar prekių ženklai panašūs.
37
Į tai Koipe ir VRDT iš esmės atsako, kad kai Pirmosios instancijos teismas analizavo prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, vaizdinių ir žodinių elementų skiriamąjį požymį, jis tai darė būtent ir siekdamas atsakyti į klausimą, ar Ispanijoje egzistuoja galimybė supainioti šiuos prekių ženklus. Jos priduria, kad tai vertindamas Pirmosios instancijos teismas aiškiai ir teisingai apribojo analizę šios valstybės narės atitinkamos visuomenės ir teritorijos atžvilgiu.
Teisingumo Teismo vertinimas
38
Pirmiausia reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas, kurį prašoma įregistruoti, neregistruojamas, jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas. Tokia galimybė supainioti apima ir galimybę susieti jį su ankstesniu prekių ženklu. Be to, remiantis to paties 8 straipsnio 2 dalies a punktu, ankstesniais prekių ženklais laikomi Bendrijos prekių ženklai, taip pat prekių ženklai, įregistruoti valstybėje narėje, arba prekių ženklai, įregistruoti pagal tarptautinius susitarimus, kurių įregistravimo paraiškos padavimo data yra ankstesnė už Bendrijos prekių ženklo įregistravimo paraiškos padavimo datą.
39
Šioje byloje Koipe protestas dėl prekių ženklo „La Española“ registracijos buvo grindžiamas daugeliu nacionalinių ir tarptautinių registracijų bei Bendrijoje įregistruotu prekių ženklu, kurių paraiškos padavimo data buvo vėlesnė už Aceites del Sur paduotą registracijos parašką.
40
Neabejotinai aišku, kad iš atitinkamų skundžiamo Pirmosios instancijos teismo sprendimo punktų nematyti, jog Pirmosios instancijos teismas aiškiai pašalino šį Bendrijoje įregistruotą prekių ženklą iš tų prekių ženklų, į kuriuos reikėjo atsižvelgti nagrinėjant Koipe protesto pagrįstumą, rato.
41
Vis dėlto, net darant prielaidą, kad šitaip Pirmosios instancijos teismas pažeidė Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 ir 2 dalis, dėl šios teisės klaidos negali būti pripažįstama, kad visas skundžiamas sprendimas turi trūkumų.
42
Pirma, reikia konstatuoti, kad skundžiamo sprendimo 48 punkte Pirmosios instancijos teismas tinkamai pripažino Koipe teisę pateikti protestą dėl prekių ženklo „La Española“ registracijos, remdamasis visomis šios bendrovės nurodytomis registracijomis, tarp kurių yra daug prekių ženklų, kurių įregistravimo paraiškos padavimo data tikrai buvo ankstesnė už prašomo įregistruoti prekių ženklo paraiškos padavimo datą. Todėl negalima tvirtinti, kad aiškiai nepašalinęs Bendrijoje įregistruoto prekių ženklo, nagrinėdamas Koipe protesto pagrįstumą, Pirmosios instancijos teismas į jį vis dėlto atsižvelgė ir šitaip, kaip tvirtina apeliantė, nustatė principą, kad vėlesniu prekių ženklu galima remtis ginčijant anksčiau pateiktą prekių ženklo registracijos paraišką.
43
Antra, reikia pažymėti, kad dėl tariamos Pirmosios instancijos teismo klaidos taip pat neatsirado lemiamų pasekmių siekiant nustatyti atitinkamas teritoriją ir visuomenę, nagrinėjant, ar yra galimybė supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas.
44
Iš skundžiamo sprendimo 53, 63, 77–80, 92 ir 111 punktų matyti, kad Pirmosios instancijos teismas įvertino tokią galimybę aiškiai ir nuolat remdamasis „Ispanijos teritorija“ ir „Ispanijos rinka“, ir niekada nedarė nuorodos, ir tam, beje, per teismo posėdį pritarė pati apeliantė, į kitą teritoriją ar visuomenę.
45
Todėl pirmasis pagrindas ir antrojo pagrindo pirma dalis, nurodyti apeliaciniam skundui pagrįsti, turėtų būti atmesti kaip iš dalies nepagrįsti ir iš dalies netinkami.
Dėl antrojo pagrindo antros dalies
Šalių argumentai
46
Antrojo pagrindo antroje dalyje apeliantė pirmiausia tvirtina, jog nepaisant to, kad pagal Bendrijos teismų praktiką galimybė supainioti turi būti visapusiškai įvertinta atsižvelgiant į visas svarbias bylos aplinkybes (žr., be kita ko, 1997 m. lapkričio 11 d. Sprendimo SABEL, C-251/95, Rink. p. I-6191, 22 punktą ir 2006 m. sausio 12 d. Sprendimo Ruiz-Picasso ir kt. prieš VRDT, C-361/04 P, Rink. p. I-643, 18 punktą), Pirmosios instancijos teismas neatsižvelgė į du ypač svarbius ir reikšmingus veiksnius – pirma, prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, ilgą laiką bendrai egzistavo Ispanijos alyvuogių aliejaus rinkoje ir, antra, jie buvo žinomi šioje rinkoje. Dėl to Pirmosios instancijos teismas tinkamai neįvertino šių prekių ženklų panašumo elemento.
47
Antra, apeliantė tvirtina, kad toli gražu nesilaikydamas „visapusiško vertinimo“ ir „bendro įspūdžio“ ankstesniame punkte minėtos teismo praktikos prasme taisyklių, Pirmosios instancijos teismas „vadovavosi analitiniu metodu“ ir dėl to atskirai ir vienas po kito nagrinėjo prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, vaizdinius ir žodinius elementus, neteisingai lemiamą reikšmę suteikdamas jų vaizdiniams elementams ir klaidingai žodiniams elementams nesuteikdamas nė menkiausios svarbos.
48
Tad vaizdiniam elementui suteikęs „esminę“ reikšmę, palyginti su visais kitais prekių ženklą „La Española“ sudarančiais elementais, ir todėl jie pasidarė nesvarbūs vertinant bendrą šio prekių ženklo sukeliamą įspūdį, Pirmosios instancijos teismas iškraipė faktines aplinkybes ir prie bylos pridėtus įrodymus.
49
Trečia, Pirmosios instancijos teismas tinkamai neįvertino „visuomenės“ veiksnio, kuris yra esminis visapusiškai vertinant galimybę supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, kadangi paprastą Ispanijos alyvuogių aliejaus vartotoją laikė nepastabiu ir neprotingu, o ne „paprastu pakankamai informuotu ir protingai pastabiu bei nuovokiu vartotoju“, kaip reikalaujama Bendrijos teismų praktikoje.
50
Savo ruožtu Koipe mano, kad Pirmosios instancijos teismas tinkamai taikė visapusiško vertinimo kriterijų, nes skundžiamame sprendime teisingai įvertino galimybės supainioti buvimą, atsižvelgdamas į visus svarbius bylos veiksnius, įskaitant tai, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, Ispanijos rinkoje bendrai neegzistavo taikiai.
51
Iš tikrųjų, remiantis Bendrijos teismų praktika, visos prekių ženklo sudedamosios dalys nėra vienodai vertinamos nei vienodai reikšmingos. Todėl tai, kad Pirmosios instancijos teismas vaizdiniam elementui suteikė dominuojantį pobūdį ir dėl to padarė išvadą, kad buvo galimybė supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, kartu atsižvelgiant į žodinį elementą, nepažeidžia jokios Bendrijos prekių ženklų teisės nuostatos, nes jis niekaip nenutolo nuo teisės nuostatose ir teismų praktikoje įtvirtintų kriterijų, reglamentuojančių šios galimybės vertinimą.
52
Dėl argumentų, kad Pirmosios instancijos teismas tariamai neteisingai kvalifikavo Ispanijos alyvuogių aliejaus vartotoją, Koipe tvirtina, kad tai yra faktinio pobūdžio teiginiai, kurie nepriimtini pateikiant apeliacinį skundą.
53
Savo ruožtu VRDT pirmiausia tvirtina, jog tai, kad Pirmosios instancijos teismas neatsižvelgė, kad žymenys bendrai egzistavo atitinkamoje teritorijoje, o prašomas įregistruoti prekių ženklas buvo žinomas Ispanijoje, neturi jokio lemiamo poveikio šio teismo padarytai išvadai, kalbant apie galimybės supainioti vertinimą.
54
Toliau dėl Pirmosios instancijos teismo metodo, kurio jis laikėsi vertindamas galimybę supainioti, VRDT tvirtina, kad šis teismas palygino žymenis, dėl kurių kilo ginčas, vizualiu požiūriu, atsižvelgdamas tik į vaizdinius elementus ir visiškai ignoruodamas poveikį, kurį žodiniai elementai turėjo bendram dviejų žymenų įspūdžiui, atsižvelgiant į silpną žodinio žymens „La Española“ skiriamąjį požymį.
55
Tačiau VRDT nepareiškė nuomonės dėl šio metodo pagrįstumo, o paliko Teisingumo Teismui spręsti šį klausimą, tik nurodydama galimas dvi išeitis.
56
Viena vertus, toks Pirmosios instancijos teismo vertinimas gali būti patvirtintas tik tada, jeigu Teisingumo Teismas sutiktų, kad, atsižvelgęs į tai, jog kitos prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, sudedamosios dalys yra nereikšmingos, bylą pirmąja instancija nagrinėjęs teismas turėjo teisę palyginti skiriamuosius žymenis remdamasis vien jų vaizdiniais elementais, ir jei dėl nustatyto šių žymenų tarpusavio panašumo nereikėjo palyginti jų pavadinimų verbaliniu ir konceptualiu požiūriu.
57
Kita vertus, jeigu Teisingumo Teismas, atvirkščiai, prieitų prie išvados, kad Pirmosios instancijos teismo pateiktų samprotavimų nepakanka šiai nagrinėjamų žymenų analizei pagrįsti arba jeigu priežastys, kuriomis jis rėmėsi, neatitinka teisės normų, skundžiamas sprendimas turėtų būti panaikintas dėl Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimo ir byla turėtų būti grąžinta Pirmosios instancijos teismui, kad šis iš naujo palygintų žymenis pagal Teisingumo Teismo išaiškinimą, t. y. atsižvelgiant į žymenų visumą.
58
Galiausiai, kalbant apie prieštaravimus dėl Ispanijos alyvuogių aliejaus vartotojo kvalifikavimo, VRDT, kaip ir apeliantė, tvirtina, kad visuomenė, į kurią atsižvelgė Pirmosios instancijos teismas skundžiamame sprendime, labiausiai yra panaši į neatsargaus, o ne į protingai pastabaus vartotojo modelį.
Teisingumo Teismo vertinimas
59
Kalbant apie apeliantės argumentus dėl Pirmosios instancijos teismo padarytų klaidų analizuojant, ar yra galimybė supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, pirmiausia reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką tokios galimybės egzistavimas turi būti visapusiškai įvertintas, atsižvelgiant į visas svarbias bylos aplinkybes (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo SABEL 22 punktą ir 1999 m. birželio 22 d. Sprendimo Lloyd Schuhfabrik Meyer, C-342/97, Rink. p. I-3819, 18 punktą; 2004 m. balandžio 28 d. Nutarties Matratzen Concord prieš VRDT, C-3/03 P, Rink. p. I-3657, 28 punktą; 2005 m. spalio 6 d. Sprendimo Medion, C-120/04, Rink. p. I-8551, 27 punktą ir 2007 m. birželio 12 d. Sprendimo VRDT prieš Shaker, C-334/05 P, Rink. p. I-4529, 34 punktą).
60
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką visapusiškas galimybės supainioti vertinimas, kiek jis susijęs su vizualiu, fonetiniu ar konceptualiu nagrinėjamų prekių ženklų panašumu, turi būti pagrįstas bendru jų sukeliamu įspūdžiu, pirmiausia atsižvelgiant į jų skiriamuosius ir dominuojančius elementus (žr. minėto Sprendimo VRDT prieš Shaker 35 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
61
Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad nagrinėjant, ar yra galimybė supainioti, dviejų prekių ženklų panašumo vertinimas nereiškia, kad reikia atsižvelgti tik į vieną sudėtinio prekių ženklo elementą ir jį palyginti su kitu prekių ženklu. Atvirkščiai, lyginant reikia nagrinėti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, vertinant kiekvieno iš jų visumą (šiuo klausimu žr. minėtos Nutarties Matratzen Concord prieš VRDT 32 punktą ir minėtų Sprendimų Medion 29 punktą bei VRDT prieš Shaker 41 punktą).
62
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas taip pat yra pažymėjęs, kad, remiantis nusistovėjusia teismo praktika, viena ar kelios sudedamosios prekių ženklo dalys tam tikromis aplinkybėmis gali būti dominuojančios įspūdžio, kurį sudėtinis prekių ženklas sukuria atitinkamos visuomenės atmintyje, dalys. Vis dėlto panašumas gali būti vertinamas remiantis vien dominuojančiu elementu tik tuomet, jei visos kitos prekių ženklo sudedamosios dalys yra nesvarbios (minėto Sprendimo VRDT prieš Shaker 41 ir 42 punktai ir 2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Nestlé prieš VRDT, C-193/06 P, 42 ir 43 punktai bei nurodyta teismo praktika).
63
Būtent atsižvelgiant į šiuos principus ir reikia nagrinėti ieškovės pateiktą apeliacinio skundo antrojo pagrindo antrą dalį.
64
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 88–90 punktuose pirmiausia padarė išvadą, jog Apeliacinė taryba klaidingai nusprendė, kad prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, žodinio elemento palyginimas įgijo esminę reikšmę dėl nedidelės šių prekių ženklų vaizdinių elementų skiriamojo požymio svarbos.
65
Tačiau tokią svarbą Pirmosios instancijos teismas pripažino vaizdiniam elementui, skundžiamo sprendimo 91 punkte aiškiai nurodęs, kad šis elementas užėmė daug daugiau vietos nei žodinis elementas, ir šitaip pastarasis elementas tapo antraeilis, palyginti su vaizdiniu elementu. Remiantis to paties sprendimo 109 punktu, nagrinėjamos prekės pardavimui būdingomis aplinkybėmis būtent šis vaizdinis elementas įgyja didesnę reikšmę.
66
Šitaip Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, vaizdinis elementas buvo dominuojantis, palyginti su kitais jų sudedamaisiais elementais, visų pirma – žodiniu elementu. Toks vertinimas leido jam teisingai pagrįsti savo analizę žymenų panašumu ir galimybe supainioti prekių ženklus „La Española“ ir „Carbonell“, vaizdiniam šių žymenų palyginimui priskiriant esminę reikšmę.
67
Priešingai tam, ką tvirtina ieškovė, toks požiūris vis dėlto nelėmė, kad Pirmosios instancijos teismas visiškai neatsižvelgtų į žodinio elemento poveikį.
68
Todėl skundžiamo sprendimo 100 punkte atlikęs išsamią lyginamąją prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, analizę vizualiu požiūriu, Pirmosios instancijos teismas to paties sprendimo 103 ir 104 punktuose konstatavo, kad prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, bendrų elementų visuma kėlė labai panašų bendrą vizualinį įspūdį, nes prekių ženklas „La Española“ labai tiksliai perteikė prekių ženklu „Carbonell“ pateikiamos informacijos esmę ir vizualinį įspūdį, o dėl to vartotojas neišvengiamai galėjo supainioti šiuos prekių ženklus.
69
Toliau skundžiamo sprendimo 105 ir 111 punktuose Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad šios galimybės supainioti nesumažina kitoks žodinis elementas, nes prašomo įregistruoti prekių ženklo žodinis elementas, darantis nuorodą į prekės geografinę kilmę, turi tik neryškų skiriamąjį požymį.
70
Kitaip sakant, manydamas, kad šių prekių ženklų vaizdinis elementas buvo dominuojantis, palyginti su kitais jų sudedamaisiais elementais, Pirmosios instancijos teismas žodinio elemento nepaliko nuošalyje. Atvirkščiai, būtent šį elementą ir vertindamas bylą pirmąja instancija nagrinėjęs teismas iš esmės laikė jį nesvarbiu, pirmiausia remdamasis tuo, kad prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, žodiniai žymenys neleido paneigti išvados, prie kurios jis priėjo atlikęs lyginamąją jų analizę vizualiu požiūriu.
71
Todėl reikia konstatuoti, kad šioje byloje, priešingai tam, ką tvirtina apeliantė, Pirmosios instancijos teismas teisingai pritaikė taisyklę dėl visapusiško vertinimo, kuri apibrėžta šio sprendimo 59–62 punktuose nurodytoje teismo praktikoje, nagrinėdamas, ar yra galimybė supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas.
72
Todėl taip pat negalima tvirtinti, kaip daro apeliantė, jog Pirmosios instancijos teismas, toli gražu nesilaikydamas šios teismo praktikos, iškraipė faktines aplinkybes ir prie bylos pridėtus įrodymus.
73
Toliau, kalbant apie apeliantės argumentą, kuriuo ji siekia užginčyti Pirmosios instancijos teismo atliktą Ispanijos alyvuogių aliejaus vartotojo kvalifikavimą, reikia konstatuoti, pirma, kad jo analizė atitinka nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką šiuo klausimu.
74
Kaip teisingai pažymėjo Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 107 punkte, paprasto nagrinėjamų prekių ar paslaugų kategorijos vartotojo suvokimas apie prekių ženklus yra vienas pagrindinių kriterijų atliekant visapusišką galimybės supainioti vertinimą (minėtų Sprendimų SABEL 23 punktas ir Lloyd Schuhfabrik Meyer 25 punktas), o šio bendro vertinimo tikslais paprastas vartotojas laikomas pakankamai informuotu ir protingai pastabiu bei nuovokiu, bet jo pastabumo lygis gali kisti atsižvelgiant į nagrinėjamų prekių ar paslaugų kategoriją (minėto Sprendimo Lloyd Schuhfabrik Meyer 26 punktas).
75
Remdamasis šiais principais skundžiamo sprendimo 108 ir 109 punktuose Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad alyvuogių aliejus yra labai plataus kasdienio vartojimo prekė Ispanijoje, kad jis paprastai perkamas didžiuosiuose prekybos centruose ar parduotuvėse, kur ši prekė išdėliota lentynose, ir kad vartotojui svarbesnė prekių ženklo, kurio jis ieško, vizualinė įtaka.
76
Todėl Pirmosios instancijos teismas skundžiamos sprendimo 109 ir 110 punktuose teisingai nusprendė, kad tokiomis aplinkybėmis didesnę reikšmę įgyja prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, vaizdinis elementas, o tai padidina galimybę juos supainioti, ir kad juos žyminčių žymenų skirtumus sunkiau pamatyti, nes, kaip Teisingumo Teismas, beje, yra pažymėjęs (šiuo klausimu žr. minėtų Sprendimų VRDT prieš Shaker 35 punktą ir Nestlé prieš VRDT 34 punktą bei nurodytą teismo praktiką), paprastas vartotojas prekių ženklą dažniausia suvokia kaip visumą ir nenagrinėja įvairių jo detalių.
77
Kita vertus, kalbant apie apeliantės argumentą dėl Pirmosios instancijos teismo išvados, susijusios su šio vartotojo pastabumo lygiu, reikia pažymėti, kad šis argumentas yra tik dėl fakto klausimų.
78
Šiuo klausimu reikia priminti, kad tik Pirmosios instancijos teismas yra kompetentingas, pirma, nustatyti faktines aplinkybes, nebent iš jam pateiktų dokumentų matyti, kad jo konstatavimai yra faktiškai neteisingi, ir, antra, vertinti šias faktines aplinkybes. Taigi faktinių aplinkybių vertinimas, jeigu Pirmosios instancijos teismui pateikti įrodymai nebuvo iškraipyti, nėra teisės klausimas, kurį gali patikrinti Teisingumo Teismas, nagrinėdamas apeliacinį skundą (žr. 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo Henkel prieš VRDT, C-456/01 P ir C-457/01 P, Rink. p. I-5089, 41 ir 56 punktus ir 2007 m. spalio 25 d. Sprendimo Develey prieš VRDT, C-238/06 P, Rink. p. I-9375, 97 punktą).
79
Kadangi nagrinėjamu atveju apeliantė neįrodė ir netgi neteigė, kad egzistuoja toks iškraipymas, reikia daryti išvadą, kad šis argumentas turi būti laikomas akivaizdžiai nepriimtinu.
80
Galiausiai, kalbant apie apeliantės prieštaravimus, pagal kuriuos skundžiamame sprendime neatsižvelgęs į tai, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, ilgą laiką bendrai egzistavo Ispanijos alyvuogių aliejaus rinkoje ir buvo žinomi joje, Pirmosios instancijos teismas tinkamai neįvertino prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, panašumo faktoriaus, reikia konstatuoti, kad šių argumentų priimti negalima.
81
Nors iš tiesų Pirmosios instancijos teismas ir neįvertino šių dviejų veiksnių svarbos, tai šioje byloje neturėjo, kaip savo išvados 31 punkte pažymėjo generalinis advokatas, jokio lemiamo vaidmens šio teismo padarytai išvadai dėl galimybės supainioti vertinimo.
82
Tiesa sakant, viena vertus, nors negalima atmesti, jog bendras dviejų prekių ženklų egzistavimas konkrečioje rinkoje gali prisidėti kartu su kitais veiksniais prie to, kad sumažėtų galimybė atitinkamai visuomenei supainioti šiuos prekių ženklus, dar reikia, kad būtų tenkinamos tam tikros sąlygos. Kaip siūlo generalinis advokatas savo išvados 28 ir 29 punktuose, galimybės supainioti nebuvimą pirmiausia galima nustatyti pagal tai, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, nagrinėjamoje rinkoje bendrai egzistavo „taikiai“.
83
Vis dėlto iš bylos medžiagos matyti, kad prekių ženklai „Espanôla“ ir „Carbonell“ neegzistavo „taikiai“, nes jau daugelį metų abi įmonės nacionaliniuose teismuose ginčijasi dėl šių prekių ženklų panašumo.
84
Antra vertus, kalbant apie argumentą dėl žinomumo, reikia žymėti, kad vertinant, ar abiem prekių ženklais žymimų prekių panašumas yra pakankamas galimybei supainioti atsirasti, pirmiausia reikia atsižvelgti į ankstesnio prekių ženklo, šiuo atveju – prekių ženklo „Carbonell“, gerą vardą (šiuo klausimu žr. 1998 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Canon, C-39/97, Rink. p. I-5507, 24 punktą). Todėl šioje byloje apeliantė negali remtis prekių ženklo „La Española“ geru vardu Ispanijos alyvuogių aliejaus rinkoje, o tai, beje, ji nesėkmingai darė bylą nagrinėjant pirmojoje instancijoje, įrodinėdama, kad nėra galimybės supainioti prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, nes yra žinoma, kad šis prekių ženklas yra vėlesnis už prekių ženklą „Carbonell“. O kalbėdama apie pastarojo prekių ženklo gerą vardą apeliantė nenurodo, kodėl, jeigu būtų įvertinęs šį elementą, Pirmosios instancijos teismas būtų galėjęs pripažinti, kad prekių ženklas „La Espanôla“ turėjo stipresnį skiriamąjį požymį, ir šitaip pašalinti galimybę supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas.
85
Todėl tokiomis aplinkybėmis reikia atmesti šiuo argumentus kaip netinkamus.
86
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad nė vienas iš dviejų apeliantės nurodytų pagrindų apeliaciniam skundui pagrįsti negali būti priimtas, todėl apeliacinis skundas turi būti atmestas.
Dėl galutinių VRDT paaiškinimų, susijusių su tam tikrais pirmojoje instancijoje pateiktais prieštaravimais dėl priimtinumo
87
Savo rašytinės pastabose VRDT, atsakydama į apeliacinio skundo pagrindus, pateikia paaiškinimus dėl tam tikrų prieštaravimų, susijusių su priimtinumu, kuriuos Pirmosios instancijos teismas atmetė, ir prašo Teisingumo Teismo nurodyti savo poziciją šiuo klausimu, atsižvelgiant į tai, kad šie klausimai turi įtakos tam, kaip ši Tarnyba rengs savo gynybą kitose šiuo metu Teisingumo Teismo nagrinėjamose bylose.
88
Pirmiausia VRDT tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas pažeidė Reglamento Nr. 40/94 63 straipsnio 3 dalį, nes šia nuostata jam neleidžiama priimti sprendimo, kuriame nusprendžiama priešingai nei ginčijamame Apeliacinės tarybos sprendime, o tai šis teismas padarė skundžiamame sprendime.
89
Be to, VRDT teigimu, Pirmosios instancijos teismas turėjo nepriimtinais pripažinti bylą nagrinėjant pirmojoje instancijoje pateiktus dokumentus, nes pagal Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnį jie turėjo būti pateikti Apeliacinei tarybai.
90
Šios bylos aplinkybėmis norėdama užginčyti Pirmosios instancijos teismo išvadas, VRDT turėjo arba pateikti apeliacinį skundą dėl skundžiamo sprendimo, arba paduoti papildomą apeliacinį skundą, nes minėtieji argumentai nenurodyti apeliaciniame skunde.
91
Kadangi VRDT nepadavė apeliacinio skundo dėl skundžiamo sprendimo, reikia įvertinti, ar jos prieštaravimus galima laikyti prilygstančiais papildomo apeliacinio skundo pateikimui.
92
Šiuo klausimu reikia priminti, kad argumento kvalifikavimas kaip papildomo apeliacinio skundo pagal Procedūros reglamento 117 straipsnio 2 dalį reikalauja, kad šalis, kuri remiasi šiuo straipsniu, reikalautų visiškai arba iš dalies panaikinti skundžiamą sprendimą, remdamasi pagrindu, kuris nebuvo pateiktas apeliaciniame skunde. Siekiant išsiaiškinti, ar taip yra šiuo atveju, reikia išnagrinėti VRDT atsakymo į apeliacinį skundą ginčijamos dalies formuluotę, tikslą ir kontekstą (2008 m. lipos 10 d. Sprendimo Bertelsmann ir Sony Corporation of America prieš Impala, C-413/06 P, Rink. p. I-4951, 186 punktas).
93
Šiuo atveju matyti, kad, viena vertus, nė vienoje savo atsakymo į apeliacinį skundą dalyje VRDT nevartoja žodžių junginio „papildomas apeliacinis skundas“, o pateikia savo argumentus labiau kaip galutinius paaiškinimus, iš esmės siekdama gauti Teisingumo Teismo paaiškinimus dėl Reglamento Nr. 40/94 nuostatų aiškinimo. Antra vertus, Teisingumo Teismo ji neprašo panaikinti skundžiamą sprendimą.
94
Šiomis aplinkybėmis reikia daryti išvadą, kad minėti paaiškinimai nėra papildomas apeliacinis skundas ir dėlto Teisingumo Teismui nereikia pateikti savo nuomonės šiuo klausimu.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
95
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Koipe prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš apeliantės ir ši pralaimėjo bylą, ji turi padengti Koipe patirtas išlaidas. Kadangi VRDT neprašė priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidų, ji padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Aceites del Sur-Coosur SA, be savo išlaidų, turi padengti Koipe Corporación SL išlaidas.
3.
Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.