62014TO0810
BENDROJO TEISMO (šeštoji kolegija) NUTARTIS
2016 m. birželio 27 d. (
*1
)
„Teisingumo Teismo sprendimo, kuriuo konstatuotas valstybės įsipareigojimų neįvykdymas, nevykdymas — Periodinė bauda — Sprendimas dėl periodinės baudos sumokėjimo — Nacionalinės teisės aktų, nesuderinamų su Sąjungos teise, panaikinimas — Įsipareigojimų nevykdymo nutraukimo data — Ankstesnio sprendimo dėl periodinės baudos sumokėjimo vykdant tą patį Teisingumo Teismo sprendimą panaikinimas — Res judicata galia — Akivaizdžiai teisiškai nepagrįstas ieškinys“
Byloje T‑810/14
Portugalijos Respublika, atstovaujama L. Inez Fernandes, J. de Oliveira ir S. Nunes de Almeida,
ieškovė,
prieš
Europos Komisiją, atstovaujamą G. Braga da Cruz ir M. Heller,
atsakovę,
dėl SESV 263 straipsniu grindžiamo prašymo panaikinti 2014 m. spalio 3 d. Komisijos sprendimą MARKT / A2/3523710 dėl periodinės baudos, Portugalijos Respublikos mokėtinos už laikotarpį nuo 2008 m. sausio 10 d. iki sausio 29 d. vykdant 2008 m. sausio 10 d. Sprendimą Komisija / Portugalija (C‑70/06, EU:C:2008:3), sumokėjimo
BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas S. Frimodt Nielsen (pranešėjas), teisėjai F. Dehousse ir A. M. Collins,
kancleris E. Coulon,
priima šią
Nutartį
Ginčo aplinkybės
Procesai prieš Portugalijos Respubliką dėl įsipareigojimų neįvykdymo
1
2003 m. Europos Bendrijų Komisija pradėjo procesą dėl įsipareigojimų neįvykdymo prieš Portugalijos Respubliką, manydama, be kita ko, kad perkančiųjų organizacijų atsakomybės sąlygos, numatytos šios valstybės narės teisėje, buvo nesuderinamos su 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyva 89/665/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su peržiūros procedūrų taikymu sudarant viešojo prekių pirkimo ir viešojo darbų pirkimo sutartis, derinimo (OL L 395, 1989, p. 33; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 246).
2
2004 m. spalio 14 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑275/03, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632), Teisingumo Teismas pritarė Komisijos argumentams ir minėto sprendimo rezoliucinės dalies 1 punkte nusprendė, kad „nepanaikindama 1967 m. lapkričio 21 d. Dekreto-įstatymo Nr. 48051, numatančio nuostolių atlyginimą dėl Bendrijos viešųjų pirkimų teisės ar ją perkeliančių nacionalinių teisės nuostatų pažeidimo nukentėjusiems asmenims tik įrodžius kaltę ar apgaulę, Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 89/665 <...> 1 straipsnio 1 dalį ir 2 straipsnio 1 dalies c punktą“.
3
Tačiau manydama, kad Portugalijos Respublika nenutraukė konstatuoto įsipareigojimų nevykdymo, Komisija pradėjo antrąjį procesą dėl įsipareigojimų neįvykdymo ir prašė Teisingumo Teismo skirti periodinę baudą. Viešas posėdis Teisingumo Teisme įvyko 2007 m. liepos 5 d.
4
2007 m. gruodžio 31 d. paskelbtas Įstatymas Nr. 67/2007, nustatantis valstybės ir kitų viešųjų subjektų deliktinės civilinės atsakomybės tvarką (Lei no 67/2007 Aprova o Regime da Responsabilidade Civil Extracontratual do Estado a Demais Entitades Públicas; Diário da República, 1 serija, Nr. 251, 2007 m. gruodžio 31 d.; toliau – Įstatymas Nr. 67/2007). Minėto įstatymo 5 straipsniu buvo panaikintas, be kita ko, 1967 m. lapkričio 21 d. Dekretas-įstatymas Nr. 48051, nurodytas 2004 m. spalio 14 d. Sprendimo Komisija / Portugalija (C‑275/03, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632; toliau – Dekretas-įstatymas Nr. 48051) rezoliucinėje dalyje. Pagal šio įstatymo 6 straipsnį, šis įstatymas turėjo įsigalioti po 30 dienų po jo paskelbimo, t. y. 2008 m. sausio 30 d.
5
2008 m. sausio 10 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑70/06, EU:C:2008:3) Teisingumo Teismas konstatavo, kad Portugalijos Respublika, nepanaikinusi Dekreto-įstatymo Nr. 48051, nenutraukė įsipareigojimų nevykdymo, konstatuoto 2004 m. spalio 14 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑275/03, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632). Todėl jis paskyrė periodinę baudą. 2008 m. sausio 10 d. Sprendimo Komisija / Portugalija (C‑70/06, EU:C:2008:3) rezoliucinės dalies 1 ir 2 punktai suformuluoti taip:
„1.
Nepanaikinusi <...> Dekreto-įstatymo Nr. 48051, numatančio nuostolių atlyginimą dėl Bendrijos viešųjų pirkimų teisės ar ją perkeliančių nacionalinių teisės nuostatų pažeidimo nukentėjusiems asmenims tik įrodžius kaltę ar apgaulę, Portugalijos Respublika nepriėmė priemonių, būtinų siekiant įvykdyti 2004 m. spalio 14 d. Sprendimą Komisija prieš Portugaliją (C‑275/03), ir dėl to neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 228 straipsnio 1 dalį.
2.
Įpareigoti Portugalijos Respubliką sumokėti Komisijai į Europos bendrijos nuosavų lėšų sąskaitą baudos mokestį, kurį sudaro 19392 eurų už kiekvieną dieną, kurią vėluojama įvykdyti minėtą 2004 m. spalio 14 d. Sprendimą Komisija prieš Portugaliją nuo šio sprendimo paskelbimo iki įvykdymo.“
Pirmasis sprendimas dėl baudos sumokėjimo ir procesai Bendrajame Teisme ir Teisingumo Teisme
6
Manydama, kad Įstatymu Nr. 67/2007, ypač 7 straipsniu dėl valstybės ir kitų viešųjų subjektų deliktinės civilinės atsakomybės tvarkos, nustatytos minėto įstatymo priede, netinkamai perkelta Direktyva 89/665, Komisija, pradėjo su Portugalijos Respublika dialogą, kuris buvo tęsiamas keliuose susitikimuose. Portugalijos Respublika laikėsi nuomonės, kad priėmusi Įstatymą Nr. 67/2007, kiek juo buvo panaikintas Dekretas-įstatymas Nr. 48051, ji visiškai įvykdė 2004 m. spalio 14 d. Sprendimą Komisija / Portugalija (C‑275/03, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632).
7
2008 m. liepos 15 d. Komisijos generalinio direktorato (GD) „Vidaus rinka ir paslaugos“ generalinis direktorius pateikė Portugalijos Respublikai reikalavimą dėl periodinės baudos už laikotarpį nuo 2008 m. sausio 10 d. iki gegužės 31 d. sumokėjimo.
8
Ginčydama Komisijos poziciją, tačiau siekdama užbaigti šį skirtingą vertinimą Portugalijos Respublika priėmė 2008 m. liepos 17 d. Įstatymą Nr. 31/2008, kuriuo iš dalies keičiamas Įstatymas Nr. 67/2007 (Lei no 31/2008 Procede à primeira alteração à Lei no 67/2007, de 31 de Dezembro, que aprova o Regime da Responsabilidade Civil Extracontratual do Estado a Demais Entitades Públicas (Diário da República, 1 serija, Nr. 137, 2008 m. liepos 17 d.), kuriuo atgaline data nuo 2008 m. sausio 30 d. iš dalies keičiamas valstybės ir kitų viešųjų subjektų deliktinės civilinės atsakomybės tvarkos, nustatytos Įstatymo Nr. 67/2007 priede, 7 straipsnis. Todėl Komisija pripažino, kad Portugalijos Respublika nutraukė įsipareigojimų nevykdymą, konstatuotą 2004 m. spalio 14 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑275/03, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632).
9
2008 m. lapkričio 25 d. Komisija priėmė Sprendimą C (2008) 7419 final (toliau – pirmasis sprendimas dėl baudos sumokėjimo), kuriuo, vykdant 2008 m. sausio 10 d. Sprendimą Komisija / Portugalija (C‑70/06, EU:C:2008:3), Portugalijos Respublikai buvo nustatyta bendro 3665088 eurų dydžio periodinė bauda už laikotarpį nuo 2008 m. sausio 10 d. iki liepos 17 d.
10
Portugalijos Respublika pareiškė ieškinį dėl pirmojo sprendimo dėl baudos sumokėjimo panaikinimo, kurį Bendrasis Teismas patenkino 2011 m. kovo 29 d. Sprendimu Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127). Šiame sprendime Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija iš principo turi kompetenciją nurodyti sumokėti Teisingumo Teismo nustatytas periodines baudas, tačiau ši kompetencija apsiriboja griežtomis Teisingumo Teismo atlikto konstatavimo pasekmėmis. Taigi, kadangi Teisingumo Teismo nustatytas įsipareigojimų neįvykdymas pasireiškė Dekreto-įstatymo Nr. 48051 nepanaikinimu, Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija viršijo savo kompetenciją, pati tikrindama, ar Portugalijos teisės aktais tinkamai perkelta Direktyva 89/665. Iš tiesų Bendrasis Teismas manė, kad tik Teisingumo Teismas yra kompetentingas atlikti tokį vertinimą.
11
Savo ieškinyje Portugalijos Respublika pagrindiniu reikalavimu prašė panaikinti pirmąjį sprendimą dėl baudos sumokėjimo ir subsidiariai – iš dalies panaikinti minėtą sprendimą, kiek jo poveikis tęsėsi ilgiau nei iki 2008 m. sausio 29 d. Bendrasis Teismas panaikino visą pirmąjį sprendimą dėl baudos sumokėjimo. Jis neišsakė nuomonės dėl subsidiariai pateiktų Portugalijos Respublikos argumentų, kad reikėjo atsižvelgti į datą, kuomet konstatuotas įsipareigojimų neįvykdymas buvo nutrauktas, t. y. 2008 m. sausio 30 d., kai įsigaliojo Įstatymas Nr. 67/2007 ir pakeitimai atgaline data, padaryti Įstatymu Nr. 31/2008.
12
Komisijos pareikštas apeliacinis skundas dėl 2011 m. kovo 29 d. Sprendimo Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127) buvo atmestas. 2014 m. sausio 15 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) Teisingumo Teismas, be kita ko, nusprendė:
„37
SESV 260 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad jei Teisingumo Teismas konstatuoja, jog valstybė narė neįvykdė kokios nors pareigos pagal Sutartis, reikalaujama, kad ta valstybė narė imtųsi būtinų priemonių Teisingumo Teismo sprendimui įvykdyti.
38
To paties straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad jei Komisija mano, jog atitinkama valstybė narė nesiėmė būtinų priemonių šiam sprendimui įvykdyti, ji gali kreiptis į Teisingumo Teismą, kad šis priteistų iš šios valstybės vienkartinę ir (arba) periodinę baudą.
39
Priešingai nei SESV 258 straipsnyje nustatyta procedūra, kuria siekiama, kad būtų konstatuoti ir nutraukti valstybės narės veiksmai, kuriais pažeidžiama Europos Sąjungos teisė (žr. 1979 m. vasario 7 d. Sprendimo Prancūzija prieš Komisiją, 15/76 ir 16/76, Rink. p. 321, 27 punktą ir 2007 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Komisiją prieš Vokietiją, C‑456/05, Rink. p. I‑10517, 25 punktą), SESV 260 straipsnyje nustatytos procedūros tikslas yra labiau apibrėžtas, nes ja tik siekiama įsipareigojimų nevykdančią valstybę narę paskatinti įvykdyti sprendimą dėl įsipareigojimų nevykdymo (2005 m. liepos 12 d. Sprendimo Komisija prieš Prancūziją, C‑304/02, Rink. p. I‑6263, 80 punktas ir 2010 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Švedija ir kt. prieš API ir Komisiją, C‑514/07 P, C‑528/07 P ir C‑532/07 P, Rink. p. I‑8533, 119 punktas).
40
Todėl pastaroji procedūra turi būti laikoma specialia teismine Teisingumo Teismo sprendimų vykdymo procedūra, kitaip tariant – vykdymo priemone (minėto Sprendimo Komisija prieš Prancūziją 92 punktas). Dėl šios priežasties per šią procedūrą gali būti nagrinėjamas tik valstybei narei pagal SESV tenkančių įsipareigojimų neįvykdymas, kurį Teisingumo Teismas, remdamasis SESV 258 straipsniu, įvertino kaip pagrįstą (2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją, C‑457/07, Rink. p. I‑8091, 47 punktas).
41
A fortiori, kai Teisingumo Teismas iš valstybės narės priteisia mokėti periodinę baudą, šios valstybės priimtų priemonių tokiam sprendimui įvykdyti vertinimą ir mokėtinų baudų pagal nustatytas sankcijas išieškojimą Komisija turi vykdyti atsižvelgdama į įsipareigojimų neįvykdymo ribas, kurias Teisingumo Teismas nustatė sprendimuose, priimtuose pagal SESB 258 ir 260 straipsnius.
42
Šiuo atveju, remiantis tiek [2004 m. spalio 14 d. Sprendimo Komisija / Portugalija (C‑275/03, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632)], tiek [2008 m. sausio 10 d. Sprendimo Komisija / Portugalija, C‑70/06, EU:C:2008:3)] rezoliucinėmis dalimis, darytina išvada, kad Teisingumo Teismo konstatuotas įsipareigojimų neįvykdymas susijęs su nepanaikintu Dekretu-įstatymu Nr. 48051, pagal kurį finansinė kompensacija dėl Sąjungos viešųjų pirkimų teisės pažeidimo nukentėjusiems asmenims suteikiama tik įrodžius kaltę ar apgaulę.
43
Kad įvykdytų [2004 m. spalio 14 d. Sprendimą Komisija / Portugalija (C‑275/03, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632)], Portugalijos Respublika priėmė Įstatymą Nr. 67/2007. Šiuo įstatymu, įsigaliojusiu po kelių dienų nuo [2008 m. sausio 10 d. Sprendimo Komisija / Portugalija, C‑70/06, EU:C:2008:3)] priėmimo, buvo panaikintas Dekretas-įstatymas Nr. 48051.
44
Išnagrinėjusi šį įstatymą Komisija vis dėlto nusprendė, kad jis neatitinka Sąjungos teisės ir dėl to juo neužtikrinamas tinkamas [2004 m. spalio 14 d. Sprendimo Komisija / Portugalija (C‑275/03, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632)] įvykdymas.
45
Dėl to tarp šios institucijos ir Portugalijos Respublikos kilo su Įstatymo Nr. 67/2007 teisine apimtimi ir aiškinimu susijęs ginčas, kuris baigėsi ginčijamo sprendimo priėmimu, o tame sprendime Teisingumo Teismo skirtą periodinę baudą Komisija apskaičiavo remdamasi būtent savo pateikiamu to įstatymo poveikio aiškinimu.
46
Taip Komisija priėmė sprendimą dėl Įstatymo Nr. 67/2007 suderinamumo su Direktyva 89/665 klausimo, nors, kaip Bendrasis Teismas pagrįstai pažymėjo [2011 m. kovo 29 d. Sprendimo Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127)] 83–85 punktuose, šiame įstatyme nustatyta atsakomybės tvarka, kuri skiriasi nuo Dekrete-įstatyme Nr. 48051 nustatytos tvarkos ir kurios Teisingumo Teismas negalėjo išnagrinėti anksčiau.
47
Iš tiesų, kaip [2011 m. kovo 29 d. Sprendimo Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127)] 81 punkte pažymėjo Bendrasis Teismas, vykdydama Teisingumo Teismo sprendimą, kuriuo valstybei narei skirta periodinė bauda, Komisija turi įvertinti tos valstybės narės priimtas priemones sprendimui, kuriuo skirta bauda, įvykdyti.
48
Tačiau, kaip [2011 m. kovo 29 d. Sprendimo Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127)] 82 punkte pagrįstai nusprendė Bendrasis Teismas, ši diskrecija negali būti įgyvendinama taip, kad pažeistų Teisingumo Teismo išimtinę jurisdikciją priimti sprendimą dėl nacionalinės teisės suderinamumo su Sąjungos teise.
<...>
52
Darytina išvada, kad jei tikrinant, kaip vykdomas pagal SESV 260 straipsnį priimtas Teisingumo Teismo sprendimas, tarp Komisijos ir atitinkamos valstybės narės kyla ginčas dėl Teisingumo Teismo anksčiau nenagrinėtos galimybės nacionaline praktika ar teisės aktais įvykdyti tą sprendimą, Komisija negali priimdama sprendimą pati išspręsti tokio ginčo ir jame apskaičiuoti periodinę baudą.“
Ginčijamas sprendimas
13
2014 m. spalio 3 d. Sprendimu MARKT / A2/3523710 (toliau – ginčijamas sprendimas), apie kurį buvo pranešta 2014 m. spalio 6 d., Komisijos GD „Vidaus rinka ir paslaugos“ generalinis direktorius, vykdydamas 2008 m. sausio 10 d. Sprendimą Komisija / Portugalija (C‑70/06, EU:C:2008:3) pareikalavo, kad Portugalijos Respublika sumokėtų 387840 eurų sumą, atitinkančią prašomą sumokėti periodinę baudą, už laikotarpį nuo 2008 m. sausio 10 d. iki sausio 29 d.
14
Ginčijamame sprendime nurodyti tokie motyvai:
„Kadangi motyvai, kuriais Teisingumo Teismas grindė savo 2014 m. sprendimą, susiję tik su Komisijos sprendimo dalimi, kurioje ji pareikalavo, kad Portugalija sumokėtų periodinę baudą už laikotarpį nuo 2008 m. sausio 30 d. iki liepos 17 d., Portugalijos Respublika privalo įvykdyti 2008 m. sprendimą, kiek tai susiję su laikotarpiu nuo 2008 m. sausio 10 d. (sprendimo paskelbimo datos) iki 2008 sausio 29 d. imtinai (įstatymas dėl panaikinimo įsigaliojo 2008 m. sausio 30 d.).“
Procesas ir šalių reikalavimai
15
Portugalijos Respublika pareiškė šį ieškinį; jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2014 m. gruodžio 12 d.
16
Portugalijos Respublika Bendrojo Teismo iš esmės prašo:
—
panaikinti ginčijamą sprendimą,
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
17
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš Portugalijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
18
Bendrasis Teismas mano, kad šioje byloje reikia taikyti jo Procedūros reglamento 126 straipsnio nuostatas, pagal kurias tuo atveju, kai ieškinys akivaizdžiai nepriklauso Bendrojo Teismo jurisdikcijai ar yra akivaizdžiai nepriimtinas arba akivaizdžiai teisiškai nepagrįstas, teisėjo pranešėjo siūlymu Bendrasis Teismas gali bet kada nuspręsti priimti sprendimą motyvuota nutartimi ir netęsti proceso.
Dėl Bendrojo Teismo jurisdikcijos nagrinėti šią bylą
19
Dublike Portugalijos Respublika tvirtina, kad Bendrasis Teismas neturi jurisdikcijos priimti sprendimo dėl klausimo, susijusio su pareigų, kurios tenka valstybėms narėms pagal Sutartis, vykdymo, nes tokią jurisdikciją turi tik Teisingumo Teismas. Todėl, kadangi Teisingumo Teismas nesprendė klausimo, ar priėmusi Įstatymą Nr. 67/2007 Portugalijos Respublika nutraukė 2004 m. spalio 14 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑275/03, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632) konstatuotą įsipareigojimų nevykdymą, ar tik minėto įstatymo įsigaliojimas nutraukia minėtą įsipareigojimų nevykdymą, šį klausimą turėtų vertinti ne Bendrasis Teismas, bet Teisingumo Teismas.
20
Atsakydama į Bendrojo Teismo taikytą proceso organizavimo priemonę Portugalijos Respublika patikslino savo poziciją, nurodydama, kad šiuo argumentu ji nesiekė prieštarauti savo pačios ieškiniui, kai pateikė Bendrojo Teismo jurisdikcijos jį nagrinėti nebuvimu grindžiamą prieštaravimą, bet teigė: kadangi ginčijami klausimai priskiriami prie išimtinės Teisingumo Teismo jurisdikcijos, ginčijamas sprendimas turėjo būti panaikintas, motyvuojant jį priėmusio subjekto jurisdikcijos nebuvimu.
21
Reikia pritarti šiems Portugalijos Respublikos patikslinimams, o klausimas, ar Komisija turėjo jurisdikciją priimti ginčijamą sprendimą, turi būti vertinamas nagrinėjant ieškinio pagrįstumą.
22
Bet kuriuo atveju pakanka priminti, kad 2014 m. sausio 15 d. Sprendimo Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) 53 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad Bendrajame Teisme galėjo būti pareikštas ieškinys dėl sprendimų, kuriais Komisija nurodė sumokėti Teisingumo Teismo paskirtas periodines baudas, panaikinimo ir kad pastarojo priimtas sprendimas galėjo būti apeliacinio skundo Teisingumo Teisme dalykas.
Dėl ieškinio pagrįstumo
23
Grindžiant ieškinį Portugalijos Respublikos pateikti argumentai gali būti suskirstyti į šešis pagrindus. Pirmasis susijęs su Komisijos kompetencijos priimti ginčijamą sprendimą neturėjimu, nes tik Sąjungos teismai yra kompetentingi nurodyti sumokėti periodines baudas, paskirtas taikant SESV 260 straipsnio 2 dalį. Antrasis pagrindas susijęs su tuo, kad ginčijamu sprendimu neteisingai įvykdytas 2014 m. sausio 15 d. Sprendimas Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3). Trečiasis pagrindas susijęs su res judicata galios pažeidimu, o ketvirtasis – su teisinio saugumo, „teisinių santykių stabilumo“ ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų pažeidimu. Kaip penktąjį pagrindą Portugalijos Respublika nurodo ne bis in idem principo pažeidimą. Galiausiai šeštasis pagrindas susijęs su kompetencijos pasidalijimo tarp Sąjungos ir valstybių narių nepaisymu tiek, kiek ginčijamu sprendimu apribojama valstybių narių galimybė nustatyti jų priimamų normų įsigaliojimo datą.
24
Visų pirma reikia įvertini Komisijos teiginius dėl ginčijamame sprendime nurodytos sumokėti periodinės baudos pagrįstumo. Iš tiesų nuo argumentų, į kuriuos Portugalijos Respublika atsakė dublike, pagrįstumo didele dalimi priklauso šio ieškinio pagrįstumas.
Pirminės pastabos dėl ginčijamame sprendime nurodytos sumokėti periodinės baudos pagrįstumo
25
Komisija mano, kad, kai valstybė narė nubaudžiama už tai, kad nepanaikino teisės aktų, nesuderinamų su Sąjungos teise, data, kai ši valstybė narė turi būti laikoma nutraukusia įsipareigojimų nevykdymą, kuriuo kaltinama, yra normos, kuria nesuderinami teisės aktai yra panaikinami, įsigaliojimo data, t. y. data, nuo kurios šis panaikinimas įsigalioja, bet ne minėtos nuostatos paskelbimo data, kai ši antroji data yra ankstesnė už pirmąją. Priešingu atveju neįvykdžiusia įsipareigojimų pripažintai valstybei narei būtų lengva išvengti pareigos nutraukti šį įsipareigojimų nevykdymą, paskelbiant nuostatas, kurių reikalaujama Teisingumo Teismo sprendimais, tačiau nurodant skirtingą jų įsigaliojimo datą.
26
Taigi, tiek per procedūras, numatytas SESV 260 straipsnio 2 dalyje, tiek per numatytas SESV 258 straipsnyje, būtent į nacionalinės teisės aktų įsigaliojimo datą, bet ne į jų priėmimo datą atsižvelgia Teisingumo Teismas, vertindamas ar valstybė narė nutraukė įsipareigojimų nevykdymą, kuriuo ji kaltinama.
27
Komisijos teigimu, iš procedūros, po kurios buvo priimtas pirmasis sprendimas dėl baudos sumokėjimo, kaip, be to, jau buvo nurodyta 2011 m. kovo 29 d. Sprendime Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127) ir 2014 m. sausio 15 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3), matyti, kad Portugalijos Respublika tuo metu manė, kad priėmusi Įstatymą Nr. 67/2007 visiškai įvykdė 2004 m. spalio 14 d. Sprendimą Komisija / Portugalija (C‑275/036, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632), ir tvirtino, jog data, į kurią šiuo atveju reikėjo atsižvelgti, yra minėto įstatymo įsigaliojimo data, t. y. 2008 m. sausio 30 d.
28
Portugalijos Respublika tvirtina, kad priėmusi Įstatymą Nr. 67/2007 nutraukė įsipareigojimų nevykdymą, konstatuotą 2004 m. spalio 14 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑275/06, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632). Kadangi apie šį priėmimą Teisingumo Teismui pranešta tik likus kelioms dienoms iki 2008 m. sausio 10 d. Sprendimo Komisija / Portugalija (C‑70/06, EU:C:2008:3) paskelbimo, šis negalėjo į jį atsižvelgti, todėl nusprendė skirti periodinę baudą. Jos nuomone, kadangi ji nutraukė įsipareigojimų nevykdymą, konstatuotą 2004 m. spalio 14 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑275/03, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632), prieš paskelbiant 2008 m. sausio 10 d. Sprendimą Komisija / Portugalija (C‑70/06, EU:C:2008:3), jokia periodinė bauda jai negalėjo būti skirta. Iš tiesų data, į kurią turi būti atsižvelgta vertinant įsipareigojimų nevykdymą, konstatuotą 2004 m. spalio 14 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑275/06, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632), yra Įstatymo Nr. 67/2007 paskelbimo data, t. y. 2007 m. gruodžio 31 d.
29
Be to, Portugalijos Respublika tvirtina, kad niekada nesutiko su tuo, kad jai galėtų būti skirta periodinė bauda, ir tik subsidiariai vykstant pirmojo sprendimo dėl baudos sumokėjimo ginčijimo procesui pripažino, kad jei įsipareigojimų nevykdymo nutraukimo data, į kurią reikėjo atsižvelgti, buvo Įstatymo Nr. 67/2007 įsigaliojimo data, tuomet bet kuriuo atveju jokia periodinė bauda jai negalėjo būti paskirta po 2008 m. sausio 29 d.
30
Visų pirma reikia pažymėti, jog ginčijamas sprendimas grindžiamas prielaida, kad kai įsipareigojimų nevykdymo, kuriuo kaltinama valstybė narė, nutraukimas priklauso nuo nacionalinės teisės akto, nesuderinamo su Sąjungos teise, panaikinimo, vertinant datą, kurią minėtas nevykdymas baigėsi, reikia atsižvelgti į tą datą, kada įsigaliojo nesuderinama norma, jei, kaip šiuo atveju, šis įsigaliojimas įvyksta po panaikinančio aktos paskelbimo (žr. šios nutarties 14 punktą). Taigi, šiuo atveju šalys nesutaria dėl to ar, kaip Komisija nurodė ginčijamame sprendime, reikia laikyti, kad 2004 m. spalio 14 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑275/03, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632) konstatuotas įsipareigojimų neįvykdymas pasibaigė įsigaliojus Įstatymui Nr. 67/2007, t. y. 2008 m. sausio 30 d., ar, kaip tvirtina Portugalijos Respublika, minėtas nevykdymas pasibaigė paskelbus Įstatymą Nr. 67/2007, t. y. 2007 m. gruodžio 31 d. Antruoju atveju Portugalijos Respublika, kadangi nutraukė įsipareigojimų nevykdymą prieš paskelbiant 2008 m. sausio 10 d. Sprendimą Komisija / Portugalija (C‑70/06, EU:C:2008:3), pagrįstai galėjo tvirtinti, kad jai negalėjo būti skirta periodinė bauda.
31
Tačiau toks klausimas gali būti išspręstas atsižvelgiant į teismų praktiką. Visų pirma gavęs ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo pagal SESV 258 straipsnį Teisingumo Teismas nusprendė, kad galimas nacionalinės teisės aktų nesuderinamumas su Sąjungos teise negalėjo būti konstatuotas, nes nacionalinė norma dar nebuvo įsigaliojusi Komisijos pagrįstoje nuomonėje nustatytą datą (2013 m. liepos 18 d. Sprendimo Komisija / Lenkija, C‑313/11, EU:C:2013:481, 43–48 punktai). Todėl šiame sprendime Teisingumo Teismas lemiamą reikšmę suteikė teisės nuostatoms, galiojusioms datą, kurią jis turėjo įvertinti, ar reikėjo konstatuoti valstybės įsipareigojimų neįvykdymą.
32
Be to, nagrinėdamas prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas nusprendė, kad tuo atveju, kai įstatymo, perkeliančio direktyvą, įsigaliojimas siejamas su nacionalinio įgyvendinimo akto priėmimo sąlyga, nacionalinės teisės akto nesuderinamumas su Sąjungos teise galėjo būti konstatuotas, jei, pasibaigus direktyvoje numatytam perkėlimo terminui, nagrinėjamas įgyvendinimo aktas dar nebuvo priimtas. Todėl Teisingumo Teismas suteikė ypatingą svarbą perkeliančio įstatymo veiksmingumui, t. y. jam įsigaliojus nuspręsdamas, kad vien to, jog valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos jį priėmė, nepakanka atsižvelgiant į direktyvos tiesioginį veikimą (2014 m. gruodžio 18 d. Sprendimo SETAR, C‑551/13, EU:C:2014:2467, 40 punktas).
33
Galiausiai per įsipareigojimų neįvykdymo procesą, kuriuo siekiama, kad būtų skirta periodinė bauda ir vienkartinė suma remiantis SESV 260 straipsnio 2 dalimi, Teisingumo Teismas nusprendė, kad įstatymo įsigaliojimas po Komisijos pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino, bet prieš paskelbiant Teisingumo Teismo sprendimą, trukdė paskirti periodinę baudą, nes nagrinėjamas įsipareigojimų nevykdymas nutrauktas prieš Teisingumo Teismui priimant sprendimą (2008 m. gruodžio 9 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija, C‑121/07, EU:C:2008:695, 20 ir 26 punktai). Vis dėlto, kadangi reikėjo atsižvelgti į nagrinėjamo įstatymo įsigaliojimo datą ir ji buvo vėlesnė už pagrįstoje nuomonėje nustatytą datą, Teisingumo Teismas nurodė valstybei narei sumokėti vienkartinę sumą.
34
Taigi pagal teismų praktiką, kai įsipareigojimų nevykdymo nutraukimas priklauso nuo nacionalinės priemonės, kaip antai panaikinimo priemonės, priėmimo, būtent į jos įsigaliojimo datą reikia atsižvelgti siekiant nustatyti įsipareigojimų nevykdymo nutraukimo datą. Todėl šiuo atveju įsipareigojimų nevykdymas, konstatuotas 2004 m. spalio 14 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑275/03, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632), kuris pasireiškė su Sąjungos teise nesuderinamų teisės aktų buvimu (Dekretas-įstatymas Nr. 48051), pasibaigė įsigaliojus Įstatymui Nr. 67/2007, kuriuo buvo panaikintas šis nesuderinamas teisės aktas, t. y. 2008 m. sausio 30 d. Todėl Komisija turėjo pagrindo manyti, kaip tai padarė ginčijamame sprendime, kad iš 2008 m. sausio 10 d. Sprendimo Komisija / Portugalija (C‑70/06, EU:C:2008:3) matyti, jog periodinė bauda Portugalijos Respublikai turėjo būti skirta nuo minėto sprendimo paskelbimo, t. y. nuo 2008 m. sausio 10 d., už laikotarpį, per kurį Dekretas-įstatymas Nr. 48051 vis dar galiojo, t. y. iki 2008 m. sausio 29 d. įskaitytinai.
35
Dabar reikia išnagrinėti, ar Portugalijos Respublikos nurodyti argumentai vis dėlto gali įrodyti ginčijamo sprendimo neteisėtumą.
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su Komisijos kompetencijos priimti ginčijamą sprendimą nebuvimu
36
Portugalijos Respublika tvirtina, kad Komisija neturėjo kompetencijos priimti ginčijamo sprendimo, nes kompetenciją priimti tokius sprendimus turi tik Sąjungos teismai. Taigi, kadangi ginčijamą sprendimą priėmė kompetencijos neturinti institucija, jis kelia grėsmę teisių, numatytų Sutartyse, ir teisės į gynybą, kurią valstybės narės turi per įsipareigojimų nevykdymo procedūrą, pusiausvyrai, kaip, jos nuomone, Teisingumo Teismas nusprendė 2014 m. sausio 15 d. Sprendimo Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) 55 punkte.
37
Komisija mano, kad turėjo kompetenciją priimti ginčijamą sprendimą.
38
Reikia priminti, kad Komisijos kompetencijos priimti sprendimus dėl Teisingumo Teismo skirtų periodinių baudų sumokėjimo klausimą Bendrasis Teismas aiškiai išnagrinėjo 2011 m. kovo 29 d. Sprendime Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127). 2014 m. sausio 15 d. Sprendimo Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) 41 punkte Teisingumo Teismas patvirtino šią nuomonę.
39
2011 m. kovo 29 d. Sprendime Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127) Bendrasis Teismas iš esmės rėmėsi šiais preliminariais svarstymais:
„57
Reikia priminti, kad, remiantis EB 226 straipsniu, jei Komisija mano, kad kuri nors valstybė narė neįvykdė kokios nors pareigos pagal EB sutartį, ji pateikia pagrįstą nuomonę, pirma suteikusi atitinkamai valstybei narei galimybę išdėstyti pastabas. Jei aptariama valstybė narė neatsižvelgia į tą nuomonę per Komisijos nustatytą terminą, Komisija gali kreiptis į Teisingumo Teismą.
58
Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, Komisija iš tikrųjų neturi kompetencijos pagal EB 226 straipsnį pareikštomis pagrįstomis nuomonėmis ar kitaip išreikšdama poziciją pagal šią procedūrą galutinai nustatyti valstybės narės teisių ir pareigų ar suteikti jai garantijų dėl konkrečių veiksmų suderinamumo su Sutartimi, o pagal EB 226‐228 straipsnius valstybių narių teisės ir pareigos bei jų veiksmų vertinimas gali būti nustatytas tik Teisingumo Teismo sprendimu (1981 m. gegužės 27 d. Teisingumo Teismo sprendimo Essevi ir Salengo, 142/80 ir 143/80, Rink. p. 1413, 16 punktas ir 2001 m. vasario 22 d. Sprendimo Gomes Valente, C‑393/98, Rink. p. I‑1327, 18 punktas).
59
Be to, pagal EB 228 straipsnio 2 dalį Teisingumo Teismas, gavęs Komisijos prašymą po to, kai ši pareiškė pagristą nuomonę, į kurią atitinkama valstybė narė iš esmės nereagavo, gali skirti sumokėti vienkartinę arba periodinę baudą, jei nustato, kad valstybė narė neįvykdė jo sprendimo.
60
EB 228 straipsnio 2 dalyje numatyta procedūra turi būti laikoma specialia teismine sprendimų vykdymo procedūra, kitais žodžiais – vykdymo priemone (2005 m. liepos 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Prancūziją, C‑304/02, Rink. p. I‑6263, 92 punktas).
61
Vis dėlto reikia konstatuoti, kad EB sutartyje nenustatytos po naujo proceso Teisingumo Teismo priimto sprendimo vykdymo priemonės, ypač kai skirta periodinė bauda.
62
Tačiau kadangi pagal EB 228 straipsnio 2 dalį priimtu Teisingumo Teismo sprendimu iš valstybės narės priteista Komisijai sumokėti periodinę baudą į „Europos Bendrijos nuosavų išteklių sąskaitą“, o pagal EB 274 straipsnį biudžetą vykdo Komisija, ji privalo vykdydama sprendimą išieškoti į Sąjungos biudžetą mokėtinas sumas, laikydamasi pagal EB 279 straipsnį priimtų reglamentų nuostatų.
63
Tačiau EB sutartyje nenumatyta konkreti nuostata dėl tokiu atveju galinčio kilti valstybės narės ir Komisijos ginčo sprendimo.
64
Darytina išvada, kad taikomos EB sutartyje nustatytos teisių gynimo priemonės ir kad dėl sprendimo, kuriuo Komisija nustato valstybės narės privalomą sumokėti kaip periodinę baudą priteistą sumą, gali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnį.
65
Todėl Bendrasis Teismas turi jurisdikciją nagrinėti tokį ieškinį pagal EB 225 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą.
66
Tačiau įgyvendindamas šią kompetenciją Bendrasis Teismas negali kėsintis į EB 226 ir 228 straipsniais Teisingumo Teismui suteiktą išimtinę kompetenciją.
67
Todėl Bendrasis Teismas, nagrinėdamas EB 230 straipsniu grindžiamą ieškinį dėl Komisijos sprendimo dėl Teisingumo Teismo sprendimo, priimto pagal EB 228 straipsnio 2 dalį, vykdymo panaikinimo, negalės spręsti klausimo dėl valstybės narės pareigų nesilaikymo pagal EB sutartį, kurio anksčiau nesprendė Teisingumo Teismas.“
40
Iš šių svarstymų matyti, kad Komisija, kaip už Sąjungos biudžeto vykdymą ir apskaitą atsakinga institucija, iš principo turi kompetenciją išieškoti valstybių narių mokėtinas sumas, kai joms Teisingumo Teismas skiria periodinę baudą pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį. Ši kompetencija reiškia, kad Komisija gali vertinti, ar Teisingumo Teismo sprendime, kuriuo skiriama periodinė bauda, nustatytos sąlygos įvykdytos, siekiant nustatyti nagrinėjamo įsipareigojimų neįvykdymo nutraukimo datą. Tačiau ši kompetencija neapima Komisijos galimybės vertinti valstybės narės normos ar elgesio, dėl kurių Teisingumo Teismas iš anksto nepriėmė savo pozicijos, suderinamumo su Sąjungos teise.
41
Taigi pirmojo sprendimo dėl baudos sumokėjimo atveju, kaip teigia Bendrasis Teismas, kurio nuomonę patvirtino Teisingumo Teismas, kadangi įsipareigojimų neįvykdymas, konstatuotas 2004 m. spalio 14 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑275/03, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632) ir 2008 m. sausio 10 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑70/06, EU:C:2008:3), pasireiškė Dekreto-įstatymo Nr. 48051 nepanaikinimu, Komisija galėjo tik patikrinti šio panaikinimo realumą. Todėl ji negalėjo manyti (kaip padarė), jog panaikinimas Įstatymu Nr. 67/2007 buvo nepakankamas, ir padaryti išvadą, kad tik nauji teisės aktai, priimti 2008 m. liepos mėn., nutraukė Portugalijos teisės aktų nesuderinamumą su Direktyva 89/665. Taip Komisija iš esmės įvertino naujos atsakomybės tvarkos, įtvirtintos Įstatymo Nr. 67/2007 priede, ir tvarkos, įtvirtintos 2008 m. liepos 17 d. įstatyme, suderinamumą su Direktyva 89/665. Teisingumo Teismas neturėjo galimybės pareikšti nuomonės dėl šio klausimo.
42
Tačiau ginčijamame sprendime Komisija nurodė sumokėti periodinę baudą, neatlikusi savarankiškos Portugalijos teisės aktų suderinamumo su Direktyva 89/665 analizės. Komisija iš esmės tik konstatavo nacionalinės normos, panaikinančios Dekretą-įstatymą Nr. 48051, įsigaliojimo datą (dėl šio panaikinimo Teisingumo Teismas patikslino, kad jo pakanka nutraukti įsipareigojimų neįvykdymui, konstatuotam 2004 m. spalio 14 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑275/03, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632)). Iš to išplaukia, kad ji iš principo veikė neperžengdama kompetencijos, kurią ji turi vykdydama Sąjungos biudžetą, ribų.
43
Todėl pirmąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti kaip akivaizdžiai teisiškai nepagrįstą.
Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su netinkamu 2014 m. sausio 15 d. Sprendimo Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) vykdymu
44
Portugalijos Respublika tvirtina, kad ginčijamas sprendimas grindžiamas 2014 m. sausio 15 d. Sprendimo Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) poveikio „dirbtiniu atskyrimu“. Jos teigimu, iš esmės minėtame teismo sprendime nėra jokios nuorodos, kuri leistų Komisijai atskirti kelis laikotarpius. Bendrasis Teismas 2011 m. kovo 29 d. Sprendime Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127) ir Teisingumo Teismas 2014 m. sausio 15 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) rėmėsi tik vienu neteisėtumu grindžiamu motyvu. Nei 2014 m. sausio 15 d. Sprendimo Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) rezoliucinė dalis, nei motyvai neleidžia daryti tokio atskyrimo. Todėl teismo sprendimo poveikis neturėtų būti taikomas laiko atžvilgiu kitaip nei, pirma, 2008 m. sausio 10 d.–sausio 29 d. laikotarpiu ir, antra, 2008 m. sausio 30 d.–liepos 17 d. laikotarpiu.
45
Be to, pirmasis sprendimas dėl baudos sumokėjimo buvo visas panaikintas 2011 m. kovo 29 d. Sprendimu Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127), kuris išnagrinėjus apeliacinį skundą visas patvirtintas 2014 m. sausio 15 d. Sprendimu Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3). Pastarajame sprendime Teisingumo Teismas galutinai nustatė šalių teises. Taigi ginčijamu sprendimu būtų pakenkta teisiniam saugumui ir Sąjungos teismų autoritetui, dirbtinai atskiriant du laikotarpius ir siekiant grįžti prie procesinės ir materialinės situacijos, galutinai nustatytos dviem minėtais teismo sprendimais.
46
Be to, nurodymas sumokėti periodinę baudą už 2008 m. sausio 10 d.–sausio 29 d. laikotarpį pažeistų pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį siekiamą tikslą skatinti valstybes nares nutraukti prieš tai konstatuotą įsipareigojimų nevykdymą, bet ne jas bausti. Nagrinėjamu atveju Portugalijos Respublika nutraukė įsipareigojimų nevykdymą 2007 m. gruodžio 31 d., paskelbusi Įstatymą Nr. 67/2007, todėl jai neturėtų būti skirta jokia periodinė bauda.
47
Komisija nesutinka su šiais argumentais.
48
Portugalijos Respublikos argumentai pagrįsti teorija, pagal kurią, kadangi Teisingumo Teismas, 2014 m. sausio 15 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) patvirtindamas pirmąjį sprendimą dėl baudos, kurią skirti nusprendė Bendrasis Teismas 2011 m. kovo 29 d. Sprendime Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127), sumokėjimo rėmėsi vieninteliu motyvu, t. y. kad Komisija neturėjo kompetencijos nustatyti 2008 m. liepos 18 d. kaip įsipareigojimų neįvykdymo, konstatuoto 2004 m. spalio 14 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑275/03, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632), nutraukimo datos, visa periodinė bauda už laikotarpį nuo 2008 m. sausio 10 d. iki liepos 18 d. neturi teisinio pagrindo. Todėl būtų neteisinga iš viso laikotarpio, dėl kurio periodinė bauda buvo panaikinta, išskirti laikotarpį nuo 2008 m. sausio 10 d. iki sausio 29 d., dėl kurio nauja periodinė bauda galėtų būti iš naujo paskirta.
49
Tokiu 2014 m. sausio 15 d. Sprendimo Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) aiškinimu galima būtų remtis, tik jei šiame sprendime Teisingumo Teismas būtų nusprendęs, kad jokia periodinė bauda negalėjo būti skirta Portugalijos Respublikai. Tačiau taip nėra. Iš tiesų 2014 m. sausio 15 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) Teisingumo Teismas patvirtino analizę, pateiktą Bendrojo Teismo 2011 m. kovo 29 d. Sprendime Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127), pagal kurią Komisija savo sprendimo dėl periodinės baudos apskaičiavimo negalėjo grįsti Portugalijos teisės aktų atitikties Direktyvai 89/665 aiškinimu, prieš tai nepateiktu Teisingumo Teismui per procesą dėl įsipareigojimų neįvykdymo. Patvirtindamas Bendrojo Teismo analizę Teisingumo Teismas, taip pat manė, kad įsipareigojimų neįvykdymas, konstatuotas 2004 m. spalio 14 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑275/03, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632), buvo padarytas dėl nepanaikinto Dekreto-įstatymo Nr. 48051. Tačiau nei 2014 m. sausio 15 d. Sprendimas Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3), nei 2011 m. kovo 29 d. Sprendimas Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127) nedraudžia Komisijai manyti, kad tikroji įsipareigojimų neįvykdymo, konstatuoto 2004 m. spalio 14 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑275/03, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632), nutraukimo data yra minėto panaikinimo įsigaliojimo data, t. y. 2008 m. sausio 30 d. Todėl dėl motyvų, primintų šios nutarties 30–34 punktuose, Komisija galėjo pagrįstai apskaičiuoti mokėtiną periodinę baudą už laikotarpį nuo 2008 m. sausio 10 d. iki sausio 29 d.
50
Taip darydama, priešingai nei, panašu, Portugalijos Respublika tvirtina antrajame ieškinio pagrinde, Komisija teisinio pagrindo neturinčios periodinės baudos „neįteisino“2011 m. kovo 29 d. Sprendimu Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127) ir 2014 m. sausio 15 d. Sprendimu Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3). Iš tiesų periodinė bauda, apskaičiuota ginčijamame sprendime, grindžiama motyvu (Įstatymo Nr. 67/2007 įsigaliojimo nebuvimu), kuris skiriasi nuo motyvo, kuriuo buvo grindžiama periodinė bauda, skirta už tą patį laikotarpį pirmajame sprendime dėl baudos sumokėjimo (su nepriimtais su Direktyva 89/665 suderinamais teisės aktais).
51
Todėl antrąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti kaip akivaizdžiai neturintį jokio teisinio pagrindo.
Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su res judicata galios pažeidimu
52
Portugalijos Respublika mano, kad ginčijamas sprendimas pažeidžia res judicata galią. Pagal šį principą draudžiama iš naujo priimti aktą, kurio turinys yra toks pats kaip ir panaikinto akto. Ginčijamo sprendimo turinys iš dalies sutampa, nors šis sprendimas apima trumpesnį laikotarpį nei pirmasis sprendimas dėl baudos sumokėjimo.
53
Portugalijos Respublikos teigimu, 2011 m. kovo 29 d. Sprendimas Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127) ir 2014 m. sausio 15 d. Sprendimas Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) priimti dėl 2004 m. spalio 14 d. Sprendimo Komisija / Portugalija (C‑275/03, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:632) įvykdymo. Taigi sutampa dalykas to, kas, viena vertus, nuspręsta 2011 m. kovo 29 d. Sprendime Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127) ir 2014 m. sausio 15 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3), ir, kita vertus, klausimas, kuris turi būti išnagrinėtas šiuo atveju. Iš tiesų, Portugalijos Respublikos teigimu, bylų, kuriose priimtas 2011 m. kovo 29 d. Sprendimas Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127) ir 2014 m. sausio 15 d. Sprendimas Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3), dalykas buvo nustatyti, ar Portugalijos Respublika turėjo, ar neturėjo mokėti periodinės baudos, skirtos 2008 m. sausio 10 d. Sprendimu Komisija / Portugalija (C‑70/06, EU:C:2008:3).
54
Be to, Bendrasis Teismas ir Teisingumo Teismas, kai priėmė atitinkamai 2011 m. kovo 29 d. Sprendimą Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127) ir 2014 m. sausio 15 d. Sprendimą Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3), žinojo, kad Įstatymas Nr. 67/2007 įsigaliojo 2008 m. sausio 30 d., jau po 2008 m. sausio 10 d. Sprendimo Komisija / Portugalija (C‑70/06, EU:C:2008:3) paskelbimo. Taigi, jei Komisijos pozicija buvo pagrįsta, jie turėjo nuspręsti, kad pirmasis sprendimas dėl baudos sumokėjimo turėjo būti iš dalies panaikintas, kiek jis susijęs su laikotarpiu nuo 2008 m. sausio 30 d., ir patvirtinti pirmąjį sprendimą dėl baudos sumokėjimo, kiek jis susijęs su 2008 m. sausio 10 d.–sausio 29 d. laikotarpiu. Tačiau Bendrasis Teismas savo sprendimu, kurį patvirtino Teisingumo Teismas, panaikino visą pirmąjį sprendimą dėl baudos sumokėjimo. Taigi, 2011 m. kovo 29 d. Sprendimas Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127) ir 2014 m. sausio 15 d. Sprendimas Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) neišvengiamai priimti dėl periodinės baudos pagrįstumo, kiek tai susiję su 2008 m. sausio 10 d.–sausio 29 d. laikotarpiu, ir ginčijamu sprendimu buvo pažeista res judicata galia, susijusi su šiais sprendimais.
55
Komisija nesutinka su šiais argumentais.
56
Iš antrojo ieškinio pagrindo nagrinėjimo (žr. šios nutarties 49 ir 50 punktus) matyti, kad 2011 m. kovo 29 d. Sprendime Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127) ir 2014 m. sausio 15 d. Sprendime Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3) Komisija iš principo nekaltinama dėl pirmajame sprendime dėl baudos sumokėjimo skirtos baudos. Iš tiesų šis sprendimas panaikintas tik dėl to, kad buvo grindžiamas klaidingu motyvu. Todėl niekas nedraudė Komisijai priimti naujo sprendimo, grindžiamo kitais motyvais nei tie, kurie lėmė pirmojo sprendimo dėl baudos sumokėjimo panaikinimą. Todėl laikytina, kad šios bylos dalykas ir motyvai skiriasi nuo tų bylų, kurios išspręstos priimant 2011 m. kovo 29 d. Sprendimą Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127) ir 2014 m. sausio 15 d. Sprendimą Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3).
57
Šiuo aspektu reikia pridurti, kad Portugalijos Respublika neturėtų remtis argumentu, kad Bendrasis Teismas iš dalies nepanaikino pirmojo sprendimo dėl baudos sumokėjimo. Iš tiesų Bendrajam Teismui dėl to, kad buvo motyvas, dėl kurio buvo galima panaikinti visą minėtą sprendimą, remiantis Portugalijos Respublikos šioje byloje pateiktais pagrindiniais reikalavimais, nebuvo įmanoma tik iš dalies panaikinti pirmojo sprendimo dėl baudos sumokėjimo, klaidingą motyvą, kuriuo Komisija grindė savo pirmąjį sprendimą, pakeičiant teisėtu motyvu. Nesant nuostatos, kurioje tai numatyta, Bendrasis Teismas neturi teisės pakeisti sprendimų, dėl kurių pagal SESV 263 straipsnį jam pateiktas ieškinys dėl panaikinimo.
58
Iš to išplaukia, kad trečiąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti kaip akivaizdžiai teisiškai nepagrįstą.
Dėl ketvirtojo ieškinio pagrindo, susijusio su teisinio saugumo, „teisinių santykių stabilumo“ ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų pažeidimu
59
Portugalijos Respublika tvirtina, kad ginčijamu sprendimu pažeidžiami teisinio saugumo, „teisinių santykių stabilumo“ ir teisėtų lūkesčių apsaugos principai. Teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principai neleidžia Komisijai dar prailginti procedūros. Iš tiesų, nors pripažįsta, kad Sąjungos teisėje nėra procedūros termino, Portugalijos Respublika mano, kad šiuo atveju gali pagrįstai teigti, atsižvelgdama į ilgą laikotarpį nuo pirmųjų veiksmų, kurių ėmėsi Komisija prieš pradėdama procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo, iki pirmojo sprendimo dėl baudos sumokėjimo, kuris tapo galutinis, panaikinimo, kad Komisijos reikalavimai jai sumokėti periodinę baudą buvo visiškai panaikinti 2014 m. sausio 15 d. Sprendimu Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3). Iš tiesų Bendrasis Teismas, o vėliau Teisingumo Teismas, uždraudė Komisijai skirti jai periodinę baudą.
60
Be to, grąžinusi visą periodinę baudą kartu su palūkanomis, kurią sumokėti ji buvo įpareigota pirmuoju sprendimu dėl baudos sumokėjimo, Komisija sukūrė teisėtus lūkesčius, kad jokia periodinė bauda negali būti skirta už 2008 m. sausio 10 d.–sausio 29 d. laikotarpį. Šiuo aspektu Portugalijos Respublika pažymi, kad jei Komisija manė, kad periodinė bauda mokėtina už šį laikotarpį, ji turėjo kompensuoti šį skolinį įsipareigojimą, grąžindama baudą po pirmojo sprendimo dėl baudos sumokėjimo panaikinimo, o ne visą sumą. Taip pat ji tvirtina, kad, grąžindama visą periodinę baudą Komisija elgėsi teisėtai ir laikėsi 2011 m. kovo 29 d. Sprendimo Portugalija / Komisija (T‑33/09, EU:T:2011:127) ir 2014 m. sausio 15 d. Sprendimo Komisija / Portugalija (C‑292/11 P, EU:C:2014:3). Iš tiesų, jei teiginys, kuriuo rėmėsi Komisija savo ginčijamame sprendime, buvo teisingas, Bendrasis Teismas turėjo iš dalies panaikinti pirmąjį sprendimą dėl baudos sumokėjimo tiek, kiek jis buvo susijęs su laikotarpiu po 2008 m. sausio 29 d.
61
Komisija nesutinka su šiais argumentais.
62
Visų pirma reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką, net nesant atitinkamo teisės akto, galimybę remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principu turi kiekvienas teisės subjektas, kuriam konkrečiomis garantijomis institucija sukėlė pagrįstą pasitikėjimą (žr. 1987 m. kovo 11 d. Sprendimo Van den Bergh en Jurgens ir Van Dijk Food Products (Lopik) / Europos Bendrijų Komisija, 265/85, EU:C:1987:121, 44 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir 2009 m. lapkričio 30 d. Sprendimo Prancūzija ir France Télécom / Komisija, T‑427/04 ir T‑17/05, EU:T:2009:474, 259 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
63
Tokias garantijas, neatsižvelgiant į jų pateikimo formą, sudaro tiksli, nesąlyginė ir tikrovę atitinkanti informacija iš teisėtų ir patikimų šaltinių. Tačiau šio principo pažeidimu negalima remtis tuo atveju, kai administracija tikslių garantijų nesuteikė (žr. 2006 m. vasario 14 d. Sprendimo TEA-CEGOS ir kt. / Komisija, T‑376/05 ir T‑383/05, EU:T:2006:47, 88 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką; 2009 m. lapkričio 30 d. Sprendimo Prancūzija ir France Télécom / Komisija, T‑427/04 ir T‑17/05, EU:T:2009:474, 260 punktą).
64
Reikia konstatuoti, kad Portugalijos Respublika netvirtina gavusi tikslių ir nesąlyginių Komisijos patikinimų, kad jai negali būti skirta jokia periodinė bauda vykdant 2008 m. sausio 10 d. Sprendimą Komisija / Portugalija (C‑70/06, EU:C:2008:3). Be to, tokie patikinimai, net darant prielaidą, kad jie buvo suteikti, o tai niekaip neišplaukia iš Bendrajam Teismui pateiktos bylos medžiagos, būtų akivaizdžiai neteisėti, nes Teisingumo Teismo paskirtos periodinės baudos išieškojimas Komisijai nesuteikia jokios diskrecijos. Iš tiesų, kai Teisingumo Teismas įpareigoja valstybę narę sumokėti periodinę baudą, Komisija privalo patikrinti, ar nubausta valstybė narė laikosi sąlygų, nustatytų Teisingumo Teismo sprendime, ir nurodyti sumokėti periodinę baudą už laikotarpį, per kurį ji ne visiškai jo laikėsi.
65
Antra, teisinio saugumo principas reikalauja, kad visi teisinį poveikį turintys administraciniai aktai būtų aiškūs ir tikslūs, kad suinteresuotasis asmuo galėtų nedviprasmiškai žinoti savo teises ir pareigas bei imtis atitinkamų veiksmų (1998 m. spalio 1 d. Sprendimo Langnese-Iglo / Komisija, C‑279/95 P, EU:C:1998:447, 78 punktas ir 2009 m. lapkričio 30 d. Sprendimo Prancūzija ir France Télécom / Komisija, T‑427/04 ir T‑17/05, EU:T:2009:474, 300 punktas).
66
Reikia konstatuoti, kad nors Portugalijos Respublika nurodo šio principo pažeidimą, ji nenurodė, kaip jo buvo nepaisyta šioje byloje, nes ginčijamo sprendimo turinio aiškumas ieškinyje neginčytas. Net sutinkant, kad nurodydama šį principą Portugalijos Respublika iš tiesų siekia teigti, kad po pirmojo sprendimo dėl baudos sumokėjimo panaikinimo ir Komisijos periodinės baudos grąžinimo ji turėjo teisę į teisinės padėties neliečiamumą, nei teisinio saugumo, nei joks kitas bendrasis Sąjungos teisės principas bet kuriuo atveju negali pagrįsti tokios teisės.
67
Todėl ketvirtąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti kaip akivaizdžiai teisiškai nepagrįstą.
Dėl penktojo ieškinio pagrindo, susijusio su principo ne bis in idem pažeidimu
68
Portugalijos Respublika tvirtina, kad priimdama naują individualų aktą Komisija siekė gauti tai, ko negalėjo gauti dėl to, kad Sąjungos teismas panaikino pirmąjį sprendimą dėl baudos sumokėjimo. Todėl ginčijamo sprendimo priėmimas prieštarauja ne tik teisinio saugumo, bet ir ne bis in idem principams. Kadangi ginčijamu sprendimu skirta periodinė bauda, nors Įstatymas Nr. 67/2007 buvo priimtas prieš paskelbiant 2008 m. sausio 10 d. Sprendimą Komisija / Portugalija (C‑70/06, EU:C:2008:3), jis yra represinio pobūdžio, kuriuo iškraipoma SESV 260 straipsnio 2 dalies apimtis.
69
Komisija nesutinka su šiais argumentais.
70
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką ne bis in idem principas, įtvirtintas ir 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytoje Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos Protokolo Nr. 7 4 straipsnyje, yra Sąjungos teisės pagrindinis principas ir jo laikymąsi užtikrina teismas (žr. 2006 m. birželio 29 d. Sprendimo Showa Denko / Komisija, C‑289/04 P, EU:C:2006:431, 50 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Be to, pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 50 straipsnį niekas negali būti antrą kartą teisiamas ar baudžiamas už nusikalstamą veiką, dėl kurios Sąjungoje jau buvo galutinai išteisintas ar pripažintas kaltu pagal įstatymą.
71
Portugalijos Respublika penktajame ieškinio pagrinde nurodo, kad ginčijamo sprendimo priėmimas po pirmojo sprendimo dėl baudos sumokėjimo panaikinimo yra ne bis in idem principo pažeidimas.
72
Šiuo aspektu reikia konstatuoti, kad SESV 260 straipsnio 2 dalyje numatytam mechanizmui būdinga tai, kad Komisijos vykdomas išieškojimas yra tik atitinkamos valstybės narės nubaudimo sumokėti periodinę baudą pagal Teisingumo Teismo priimtą sprendimą įgyvendinimo veiksmas. Taigi, šioje byloje yra tik vienas nubaudimas, t. y. periodinė bauda, skirta 2008 m. sausio 10 d. Sprendimu Komisija / Portugalija (C‑70/06, EU:C:2008:3), dėl kurios pirmasis sprendimas dėl baudos sumokėjimo ir ginčijamas sprendimas daugiausiai yra du vykdymo būdai. Todėl tuo atveju, kai Komisija pirmą kartą išieškojo baudą sprendimu, kurio neteisėtumą nustatė Sąjungos teismas, ji turi pagrindo ir net privalo (žr. šios nutarties 64 punktą) atlikti naują išieškojimą, priimdama naują sprendimą ir dėl to nepažeisdama ne bis in idem principo.
73
Iš to išplaukia, kad penktąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti kaip akivaizdžiai teisiškai nepagrįstą.
Dėl šeštojo ieškinio pagrindo, susijusio su Sąjungos ir valstybių narių kompetencijos pasiskirstymo nepaisymu
74
Portugalijos Respublika mano, kad ginčijamu sprendimu ribojama valstybių narių galimybė numatyti vacatio legis laikotarpius. Taigi Komisija nepaisė Sąjungos ir valstybių narių kompetencijos pasiskirstymo.
75
Portugalijos Respublika tvirtina, kad šiuo atveju 30 dienų vacatio legis laikotarpis buvo būtinas ir atitinka proporcingumo principą tam, kad leistų asmenims ir viešojo administravimo institucijoms pasiruošti, pirma, administracinės atsakomybės tvarkos, kuri galiojo 40 metų, išnykimui ir, antra, jos pakeitimui nauja atsakomybės tvarka, įtvirtinta Įstatyme Nr. 67/2007. Galimos naujo įstatymo įsigaliojimo datos nustatymas priskirtinas prie vertinimo diskrecijos, kuria naudojasi valstybės narės. Tačiau ginčijamą sprendimą lemia Komisijos valia riboti valstybių narių teises, pažeidžiant nuostatas, reglamentuojančias Sąjungos ir valstybių narių kompetencijos paskirstymą.
76
Komisija nesutinka su šiais argumentais.
77
Priešingai, nei tvirtina Portugalijos Respublika, ji šiuo atveju akivaizdžiai laisvai galėjo išskirti Įstatymo Nr. 67/2007 įsigaliojimą laikotarpiu, kurio trukmę pati nustatė. Taigi ji priėmė šį įstatymą, būtiną siekiant nutraukti Teisingumo Teismo konstatuotą įsipareigojimų nevykdymą, nustatydama jo įsigaliojimo datą taip, kad, atsižvelgiant į laikotarpio trukmę, kurią ji laisvai pasirinko, šis įstatymas įsigaliojo po 2008 m. sausio 10 d. Sprendimo Komisija / Portugalija (C‑70/06, EU:C:2008:3) paskelbimo. Dėl šios priežasties, kaip matyti iš šios nutarties 34 punkto, Komisija teisingai manė, kad ji privalo sumokėti ginčijamame sprendime nurodytą periodinę baudą.
78
Taigi šeštąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti kaip akivaizdžiai teisiškai nepagrįstą. Todėl iš viso to, kas išdėstyta, išplaukia, kad ieškinį reikia atmesti kaip akivaizdžiai teisiškai nepagrįstą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
79
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Portugalijos Respublika pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal Komisijos pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija),
nutaria:
1.
Atmesti ieškinį kaip akivaizdžiai teisiškai nepagrįstą.
2.
Portugalijos Respublika padengia bylinėjimosi išlaidas.
Priimta 2016 m. birželio 27 d. Liuksemburge.
Kancleris
E. Coulon
Pirmininkas
S. Frimodt Nielsen
(
*1
)	Proceso kalba: portugalų.