62021CJ0266
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
2022 m. spalio 6 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Bendra transporto politika – Direktyva 2006/126/EB – 11 straipsnio 2 ir 4 dalys – Teisės vairuoti transporto priemonę sustabdymas – Vairuotojo pažymėjimas, įprastinės gyvenamosios vietos valstybės narės išduotas keičiant kitos valstybės narės išduotą vairuotojo pažymėjimą – Pirmosios valstybės narės atsisakymas vykdyti antrosios valstybės narės priimtą sprendimą sustabdyti teisę vairuoti – Antrosios valstybės narės pareiga savo teritorijoje nepripažinti sustabdyto vairuotojo pažymėjimo galiojimo“
Byloje C‑266/21
dėl Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija) 2021 m. balandžio 26 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo tą pačią dieną, pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje prieš
HV,
dalyvaujant
Sofiyska gradska prokuratura,
TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė K. Jürimäe, teisėjai N. Jääskinen, M. Safjan, N. Piçarra (pranešėjas) ir M. Gavalec,
generalinis advokatas J. Richard de la Tour,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos J. Möller, A. Hoesch ir D. Klebs,
–
Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos M. J. Ruiz Sánchez,
–
Vengrijos vyriausybės, atstovaujamos M. Z. Fehér ir R. Kissné Berta,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos S. Grünheid, P. Messina ir I. Zaloguin,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2008/947/TVR dėl teismo sprendimų ir sprendimų dėl lygtinio nuteisimo tarpusavio pripažinimo principo taikymo siekiant užtikrinti lygtinio atleidimo priemonių ir alternatyvių sankcijų priežiūrą (OL L 337, 2008, p. 102) 2 straipsnio 4 punkto ir 4 straipsnio 1 dalies d punkto ir 2006 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/126/EB dėl vairuotojo pažymėjimų (OL L 403, 2006, p. 18) 11 straipsnio 2 ir 4 dalių išaiškinimo.
2
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą dėl Bulgarijoje priimto sprendimo sustabdyti Ispanijoje nuolat gyvenančio asmens, turinčio vairuotojo pažymėjimą, tos valstybės narės išduotą keičiant pirmosios valstybės narės išduotą vairuotojo pažymėjimą, teisę vairuoti.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Pamatinis sprendimas 2008/947
3
Pamatinio sprendimo 2008/947 1 straipsnio „Tikslai ir taikymo sritis“ 2 dalyje nustatyta:
„Šis pamatinis sprendimas taikomas tik:
a)
teismo sprendimų ir atitinkamais atvejais sprendimų dėl lygtinio nuteisimo pripažinimui;
b)
atsakomybės už lygtinio atleidimo priemonių ir alternatyvių sankcijų priežiūrą perdavimui;
<…>
kaip apibūdinta ir numatyta šiame pamatiniame sprendime.“
4
To pamatinio sprendimo 2 straipsnis „Sąvokų apibrėžtys“ suformuluotas taip:
„Šiame pamatiniame sprendime:
<…>
4)
alternatyvi sankcija – sankcija, kuria nustatomas įpareigojimas ar nurodymas ir kuri nėra laisvės atėmimo bausmė, su laisvės atėmimu susijusi priemonė ar finansinė bauda;
<…>“
5
Aptariamo pamatinio sprendimo 4 straipsnio „Lygtinio atleidimo priemonių ir alternatyvių sankcijų rūšys“ 1 dalyje numatyta:
„Šis pamatinis sprendimas taikomas šioms lygtinio atleidimo priemonėms arba alternatyvioms sankcijoms:
<…>
d)
nurodymams, susijusiems su elgesiu, gyvenamąja vieta, švietimu ir mokymu, laisvalaikiu arba nustatantiems profesinės veiklos vykdymo apribojimus ar sąlygas;
<…>“
6
To paties pamatinio sprendimo 6 straipsnio „Teismo sprendimo ir atitinkamais atvejais sprendimo dėl lygtinio nuteisimo perdavimo procedūra“ 1 dalyje nustatyta:
„Kai, taikydama 5 straipsnį, sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija perduoda teismo sprendimą ir tam tikrais atvejais sprendimą dėl lygtinio nuteisimo kitai valstybei narei, ji užtikrina, kad prie teismo sprendimo būtų pridėtas liudijimas, kurio standartinė forma pateikta I priede.“
Direktyva 2006/126
7
Direktyvos 2006/126 15 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„Dėl priežasčių, susijusių su kelių eismo saugumu, valstybės narės visiems vairuotojo pažymėjimų savininkams, kurių įprastinė gyvenamoji vieta yra jų teritorijoje, turėtų galėti taikyti savo nacionalines vairuotojo pažymėjimų atėmimo, sustabdymo, atnaujinimo ir panaikinimo nuostatas.“
8
Kaip nurodyta tos direktyvos 2 straipsnio 1 dalyje, „valstybių narių išduodami vairuotojo pažymėjimai yra tarpusavyje pripažįstami“.
9
Aptariamos direktyvos 11 straipsnio „Įvairios vairuotojo pažymėjimo pakeitimo, atėmimo, naujo pažymėjimo išdavimo ir pripažinimo nuostatos“ 1, 2 ir 4 dalyse nustatyta:
„1.   Tais atvejais, kai vienos valstybės narės išduoto galiojančio nacionalinio vairuotojo pažymėjimo savininkas pasirenka įprastinę gyvenamąją vietą kitoje valstybėje narėje, jis gali prašyti, kad jo vairuotojo pažymėjimas būtų pakeistas lygiaverčiu pažymėjimu. <…>
2.   Laikydamasi baudžiamosios teisės ir policijos įstatymų teritorinio galiojimo principo, valstybės narės, kuriose yra įprastinė gyvenamoji vieta, gali taikyti nacionalines nuostatas dėl teisės vairuoti apribojimo, sustabdymo, atėmimo ar panaikinimo kitos valstybės narės išduoto vairuotojo pažymėjimo savininkui ir prireikus tuo tikslu pakeisti vairuotojo pažymėjimą.
<…>
4.   Valstybė narė atsisako išduoti vairuotojo pažymėjimą pareiškėjui, kurio vairuotojo pažymėjimo galiojimas yra apribotas, sustabdytas arba atimtas kitoje valstybėje narėje.
Valstybė narė atsisako pripažinti galiojančiu kitos valstybės narės išduotą vairuotojo pažymėjimą asmeniui, kurio vairuotojo pažymėjimo galiojimas yra apribotas, sustabdytas ar atimtas ankstesnės valstybės teritorijoje.
Valstybė narė taip pat gali atsisakyti išduoti vairuotojo pažymėjimą pareiškėjui, kurio vairuotojo pažymėjimas yra panaikintas kitoje valstybėje narėje.“
10
Tos pačios direktyvos 12 straipsnio „Įprastinė gyvenamoji vieta“ pirmoje pastraipoje numatyta:
„Šioje direktyvoje „įprastinė gyvenamoji vieta“ yra vieta, kurioje asmuo paprastai gyvena, t. y. bent 185 dienas kiekvienais kalendoriniais metais, dėl asmeninių ir darbo ryšių arba, darbo ryšių neturintis asmuo, dėl asmeninių ryšių, kurie artimai sieja asmenį su vieta, kurioje jis gyvena.“
11
Direktyvos 2006/126 15 straipsnio „Tarpusavio pagalba“ pirmame sakinyje nustatyta:
„Valstybės narės padeda viena kitai įgyvendinti šią direktyvą ir keičiasi informacija apie jų išduotus, pakeistus, naujai išduotus, atnaujintus arba atšauktus pažymėjimus.“
Bulgarijos teisė
12
Nakazatelen kodeks (Baudžiamasis kodeksas, toliau – NK) 78a straipsnyje nustatyta:
„1)   [Kompetentingas] teismas turi atleisti pilnametį asmenį nuo baudžiamosios atsakomybės ir jam skirti 1 000–5 000 [Bulgarijos levų (BGN) (maždaug 500–2 500 eurų) baudą, kai kartu įvykdytos šios sąlygos:
a)
už tyčinę nusikalstamą veiką numatyta laisvės atėmimo bausmė iki trejų metų ar kita mažesnė bausmė arba už nusikalstamą veiką dėl neatsargumo numatyta laisvės atėmimo bausmė iki penkerių metų ar kita mažesnė bausmė;
b)
nusikalstamos veikos vykdytojas nebuvo teistas už viešojo kaltinimo veiką ir nebuvo atleistas nuo baudžiamosios atsakomybės pagal šio skirsnio nuostatas;
c)
turtinė žala dėl nusikalstamos veikos buvo atlyginta.
<…>
4)   Baudą pagal 1 dalį skiriantis teismas gali taip pat skirti administracinę nuobaudą – ne ilgesniam kaip trejų metų laikotarpiui sustabdyti teisę verstis tam tikra profesija arba vykdyti tam tikrą veiklą, kai už tokią nusikalstamą veiką yra numatytas šios teisės sustabdymas.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
13
2018 m. birželio 26 d. apkaltinamuoju nuosprendžiu, kuris įsiteisėjo 2019 m. lapkričio 20 d., Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija), kuris šioje byloje yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pripažino HV kaltu dėl to, kad Bulgarijos teritorijoje vairavo motorinę transporto priemonę pažeisdamas kelių eismo taisykles ir dėl neatsargumo sukėlė vidutinio sunkumo kūno sužalojimų daugiau nei vienam asmeniui. Remdamasis NK 78a straipsnio 1 dalimi šis teismas atleido HV nuo baudžiamosios atsakomybės už šią nusikalstamą veiką ir skyrė jam 1000 BGN (maždaug 500 eurų) administracinę baudą. Be to, pagal NK 78a straipsnio 4 dalį šis teismas nusprendė sustabdyti HV teisę vairuoti motorinę transporto priemonę šešių mėnesių laikotarpiui nuo tos dienos, kai šis nuosprendis taps galutinis.
14
Prokuratūra informavo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, kad šis sustabdymas negali būti vykdomas Bulgarijos teritorijoje, nes HV nuolat gyvena Ispanijoje, ir kad Bulgarijos valdžios institucijų išduotas jo vairuotojo pažymėjimas buvo pakeistas lygiaverčiu pažymėjimu, kurį išdavė Ispanijos valdžios institucijos.
15
2020 m. spalio 27 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas išdavė liudijimą pagal Pamatinį sprendimą 2008/947, kuris buvo perduotas Juzgado Central de lo Penal (Centrinis baudžiamųjų bylų teismas, Ispanija). Šio liudijimo j skirsnio 4 punkte „Lygtinio atleidimo priemonės (-ių) arba alternatyvios (-ių) sankcijos (-ų) pobūdis“ buvo pažymėtas langelis „nurodymai, susiję su elgesiu, gyvenamąja vieta, švietimu ir mokymu, laisvalaikiu, arba tie, kuriais nustatomi profesinės veiklos vykdymo apribojimai ar sąlygos“. Šio skirsnio 5 punkte buvo patikslinta, kad alternatyvi bausmė yra teisės vairuoti motorinę transporto priemonę šešių mėnesių laikotarpiui sustabdymas.
16
2021 m. vasario 17 d. sprendimu Juzgado Central de lo Penal (Centrinis baudžiamųjų bylų teismas) atsisakė pripažinti pateiktą nuosprendį ir vykdyti HV skirtą bausmę, motyvuodamas tuo, kad šios bausmės nėra tarp 2014 m. lapkričio 20 d.Ley 23/2014 de reconocimiento mutuo de resoluciones penales en l’Unión Europea (Įstatymas Nr. 23/2014 dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo Europos Sąjungoje; BOE, Nr. 282, 2014 m. lapkričio 21 d., p. 1) ir pamatiniuose sprendimuose dėl bausmių ar sprendimų dėl lygtinės bausmės vykdymo Europos Sąjungoje numatytų bausmių. Atsisakymą vykdyti šis teismas taip pat motyvavo Direktyva 2006/126.
17
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad dėl šio atsisakymo neįmanoma veiksmingai įvykdyti HV skirto teisės vairuoti sustabdymo, o tai faktiškai lemia jo nebaudžiamumą. Vis dėlto toks sprendimas patenka į Pamatinio sprendimo 2008/947 taikymo sritį, nes tai yra „alternatyvi sankcija“, kuria nustatomas „su elgesiu susijęs nurodymas“, kaip tai suprantama pagal to pamatinio sprendimo 2 straipsnio 4 punktą ir 4 straipsnio 1 dalies d punktą.
18
Šis teismas taip pat tvirtina, kad Direktyvos 2006/126 11 straipsnio 2 dalyje įtvirtintas baudžiamųjų ir policijos įstatymų teritoriškumo principas prieštarauja nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principui, įtvirtintam Pamatiniame sprendime 2008/947. Jo teigimu, kyla klausimas, kuris iš šių dviejų Sąjungos teisės aktų yra taikytinas siekiant nustatyti, ar Juzgado Central de lo Penal (Centrinis baudžiamųjų bylų teismas) reikia pateikti naują liudijimą pagal tą pamatinį sprendimą.
19
Tokiomis aplinkybėmis Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1)
Ar baudžiamosiose bylose priimti teismo sprendimai, kuriais už nusikalstamą veiką dėl kelių eismo taisyklių pažeidimo ir vidutinio sunkumo sužalojimo dėl neatsargumo veikos vykdytojui paskiriama administracinė nuobauda, t. y. sustabdoma teisė vairuoti transporto priemonę, patenka į <…> pamatinio sprendimo [2008/947/TVR] <…> 2 straipsnio 4 punkto ir 4 straipsnio 1 dalies d punkto taikymo sritį?
2)
Ar Direktyvos [2006/126/EB] dėl vairuotojo pažymėjimų 11 straipsnio 2 dalies ir 4 dalies pirmos–trečios pastraipų nuostatos yra pagrindas valstybei narei, kurioje įprastai gyvena jos išduoto vairuotojo pažymėjimo savininkas, atsisakyti pripažinti ir vykdyti administracinę sankciją – laikiną teisės vairuoti transporto priemonę sustabdymą, kuri buvo paskirta kitoje valstybėje narėje už nusikalstamą veiką, t. y. kelių eismo taisyklių pažeidimą ir kito asmens vidutinio sunkumo sužalojimą dėl neatsargumo, kai darydamas šią nusikalstamą veiką asmuo turėjo savo gyvenamosios vietos valstybės išduotą vairuotojo pažymėjimą, nes juo buvo pakeistas pirminis nuosprendį priėmusios valstybės išduotas vairuotojo pažymėjimas?“
Dėl priimtinumo
20
Vokietijos vyriausybė abejoja dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo ir teigia, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme nenagrinėjama jokia byla ir, atrodo, jis siekia gauti patvirtinimą, kad Ispanijos valdžios institucijos pažeidė Sąjungos teisę, o tai negali būti prašymo priimti prejudicinį sprendimą dalykas.
21
Pagal suformuotą jurisprudenciją tik nacionalinis teismas, kuriame iškelta byla ir kuris turi prisiimti atsakomybę už priimsimą teismo sprendimą, atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes, turi nustatyti prejudicinio sprendimo reikalingumą, kad galėtų priimti sprendimą, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Tuo remiantis reikia daryti išvadą, kad klausimams dėl Sąjungos teisės taikoma svarbos prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba Teisingumas Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (šiuo klausimu žr. 2021 m. lapkričio 23 d. Sprendimo IS (Nutarties pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą neteisėtumas), C‑564/19, EU:C:2021:949, 60 ir 61 punktus ir nurodytą jurisprudenciją).
22
Šiuo klausimu remiantis pačia SESV 267 straipsnio formuluote galima teigti, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą turi būti „reikalingas“, kad jį pateikęs teismas galėtų „priimti sprendimą“ nagrinėjamoje byloje (šiuo klausimu žr. 2020 m. kovo 26 d. Sprendimo Miasto Łowicz ir Prokurator Generalny, C‑558/18 ir C‑563/18, EU:C:2020:234, 45 punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
23
Nagrinėjamu atveju remiantis prašymu priimti prejudicinį sprendimą teigtina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, į kurį kreipėsi prokuratūra, nagrinėjamoje byloje turi priimti sprendimą, kaip reikia vykdyti HV atžvilgiu priimtą sprendimą sustabdyti HV teisę vairuoti motorinę transporto priemonę. Tokiomis aplinkybėmis, kaip nurodyta šio sprendimo 18 punkte, tam teismui kyla klausimas, kuo jam remtis nustatant, ar pagal aptariamą pamatinį sprendimą Juzgado Central de lo Penal (Centrinis baudžiamųjų bylų teismas) turi būti pateiktas naujas liudijimas: Direktyva 2006/126 ar Pamatiniu sprendimu 2008/947.
24
Todėl prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas yra būtinas, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų priimti sprendimą.
25
Tokiomis aplinkybėmis šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra priimtinas.
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl antrojo klausimo
26
Šiuo klausimu, kurį reikia išnagrinėti pirmiausia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 2006/126 11 straipsnio 2 dalies ir 11 straipsnio 4 dalies antros pastraipos nuostatos kartu turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas valstybei narei, kurioje įprastai nuolat gyvena toje valstybėje narėje išduoto vairuotojo pažymėjimo savininkas, leidžiama savo teritorijoje nepripažinti ir nevykdyti sprendimo sustabdyti teisę vairuoti motorinę transporto priemonę, kurį to pažymėjimo savininko atžvilgiu priėmė kita valstybė narė dėl jos teritorijoje padaryto kelių eismo taisyklių pažeidimo, įskaitant atvejus, kai tas vairuotojo pažymėjimas buvo išduotas keičiant vairuotojo pažymėjimą, anksčiau išduotą valstybėje narėje, kurioje buvo padarytas tas kelių eismo taisyklių pažeidimas.
27
Pirma, remiantis Direktyvos 2006/126 11 straipsnio 2 dalimi, aiškinama atsižvelgiant į jos 15 konstatuojamąją dalį, galima teigti, kad dėl kelių eismo saugumo ir laikydamasi baudžiamosios teisės ir policijos įstatymų teritorinio galiojimo principo valstybė narė, kurioje yra kitoje valstybėje narėje išduoto vairuotojo pažymėjimo savininko įprastinė gyvenamoji vieta, kaip tai suprantama pagal tos direktyvos 12 straipsnį, gali tam asmeniui taikyti nacionalines nuostatas dėl teisės vairuoti apribojimo, sustabdymo, atėmimo ar panaikinimo ir prireikus tuo tikslu pakeisti vairuotojo pažymėjimą. Taigi ši nuostata susijusi su situacija, kai vairuotojo pažymėjimo savininko įprastinė gyvenamoji vieta yra kitoje valstybėje narėje, o ne tą pažymėjimą išdavusioje valstybėje narėje (pagal analogiją žr. 2015 m. balandžio 23 d. Sprendimo Aykul, C‑260/13, EU:C:2015:257, 52 punktą).
28
Nagrinėjamu atveju HV turimą vairuotojo pažymėjimą jam išdavė jo įprastinės nuolatinės gyvenamosios vietos valstybė narė, juo pakeisdama vairuotojo pažymėjimą, išduotą valstybės narės, kurioje HV atžvilgiu buvo priimtas pagrindinėje byloje aptariamas sprendimas sustabdyti jo teisę vairuoti už tos valstybės narės teritorijoje padarytą kelių eismo taisyklių pažeidimą. Taigi šiai situacijai Direktyvos 2006/126 11 straipsnio 2 dalis netaikoma. Kai asmens vairuotojo pažymėjimas, gautas pirmojoje valstybėje narėje, keičiamas į įprastinės nuolatinės gyvenamosios vietos valstybės narės išduotą vairuotojo pažymėjimą, tas asmuo nebeturi būti laikomas „kitos valstybės narės išduoto vairuotojo pažymėjimo savininku“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
29
Antra, dėl Direktyvos 2006/126 11 straipsnio 4 dalies pažymėtina, kad pagal šios dalies antrą pastraipą valstybė narė atsisako pripažinti galiojančiu kitos valstybės narės išduotą vairuotojo pažymėjimą asmeniui, kurio vairuotojo pažymėjimo galiojimas yra apribotas, sustabdytas ar [arba pažymėjimas] atimtas ankstesnės [pirmosios] valstybės teritorijoje. Remiantis žodžių junginiu „atsisako pripažinti“ darytina išvada, kad šioje nuostatoje numatyta ne suinteresuotosios valstybės narės teisė, bet pareiga (šiuo klausimu žr. 2012 m. balandžio 26 d. Sprendimo Hofmann, C‑419/10, EU:C:2012:240, 53 punktą ir 2020 m. spalio 28 d. Sprendimo Kreis Heinsberg, C‑112/19, EU:C:2020:864, 37 punktą).
30
Direktyvos 2006/126 11 straipsnio 4 dalies antroje pastraipoje kalbama apie priemones, kurių imamasi taikant valstybės narės baudžiamuosius ir policijos įstatymus ir kurios tos valstybės narės teritorijoje daro poveikį kitoje valstybėje narėje išduoto vairuotojo pažymėjimo galiojimui (2015 m. balandžio 23 d. Sprendimo Aykul, C‑260/13, EU:C:2015:257, 61 punktas). Taigi šioje nuostatoje numatytu įpareigojimu siekiama užtikrinti veiksmingą sprendimo sustabdyti teisę vairuoti jį priėmusios valstybės narės teritorijoje vykdymą laikantis tos direktyvos 11 straipsnio 2 dalyje nustatyto baudžiamųjų ir policijos įstatymų teritoriškumo principo. Pagal šį principą tik valstybė narė, kurios teritorijoje padarytas kelių eismo taisyklių pažeidimas, turi kompetenciją skirti sankciją ir prireikus priimti sprendimą dėl teisės vairuoti sustabdymo (pagal analogiją žr. 2008 m. lapkričio 20 d. Sprendimo Weber, C‑1/07, EU:C:2008:640, 38 punktą ir 2015 m. balandžio 23 d. Sprendimo Aykul, C‑260/13, EU:C:2015:257, 62 punktą).
31
Tuo remiantis darytina išvada, kad Direktyvos 2006/126 11 straipsnio 4 dalies antra pastraipa, aiškinama atsižvelgiant į baudžiamosios ir policijos teisės teritoriškumo principą, nereiškia, kad valstybės narės teritorijoje priimtas sprendimas sustabdyti teisę vairuoti turi būti pripažįstamas ir vykdomas kitose valstybėse narėse, būtent valstybėje narėje, kurioje yra vairuotojo pažymėjimo savininko, kurio atžvilgiu priimtas toks sprendimas, įprastinė gyvenamoji vieta, kaip tai suprantama pagal tos direktyvos 12 straipsnio pirmą pastraipą. Tik valstybė narė, priėmusi sprendimą sustabdyti teisę vairuoti, turi kompetenciją savo teritorijoje užtikrinti tokio sprendimo vykdymą net ir tuo atveju, kai to sprendimo adresato įprastinė nuolatinė gyvenamoji vieta yra kitoje valstybėje narėje.
32
Tuo remiantis darytina išvada, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodyta aplinkybė, jog HV turėjo Bulgarijos valdžios institucijų išduotą vairuotojo pažymėjimą prieš tai, kai valstybė narė, kurioje jis deklaravo įprastinę gyvenamąją vietą, pagal Direktyvos 2006/126 11 straipsnio 1 dalį tą pažymėjimą pakeitė ir išdavė jam tos valstybės narės vairuotojo pažymėjimą, kurį jis turėjo tuo metu, kai klostėsi pagrindinės bylos aplinkybės, neturi reikšmės nustatant, ar HV atžvilgiu priimtas sprendimas sustabdyti teisę vairuoti dėl šio asmens padaryto pažeidimo Bulgarijos teritorijoje gali būti įvykdytas Ispanijoje.
33
Vis dėlto šiomis aplinkybėmis reikia pridurti, kad pagal Direktyvos 2006/126 15 straipsnio pirmą sakinį valstybės narės įpareigojamos padėti viena kitai įgyvendinti tą direktyvą ir keistis informacija apie jų išduotus, pakeistus, naujai išduotus, atnaujintus arba atšauktus pažymėjimus.
34
Ši nuostata gali padėti veiksmingai įvykdyti valstybėje narėje, kuri nėra suinteresuotojo asmens įprastinė gyvenamoji vieta, priimtą sprendimą sustabdyti teisę vairuoti. Iš tiesų, šios valstybės narės prašymu ir laikydamasi Direktyvos 2006/126 I priedo 3 punkto trečio sakinio a papunkčio 13 ir 14 pozicijų ir 4 punkto a papunkčio įprastinės gyvenamosios vietos valstybė narė gali vairuotojo pažymėjime įrašyti pastabą apie draudimą vairuoti tos valstybės narės teritorijoje (šiuo klausimu žr. 2021 m. balandžio 29 d. Sprendimo Stadt Pforzheim (Pastabos vairuotojo pažymėjime), C‑56/20, EU:C:2021:333, 45 ir 46 punktus).
35
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia pateikti tokį atsakymą: Direktyvos 2006/126 11 straipsnio 2 dalies ir 11 straipsnio 4 dalies antros pastraipos nuostatos kartu turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas valstybei narei, kurioje įprastai nuolat gyvena toje valstybėje narėje išduoto vairuotojo pažymėjimo savininkas, leidžiama savo teritorijoje nepripažinti ir nevykdyti sprendimo sustabdyti teisę vairuoti motorinę transporto priemonę, kurį to pažymėjimo savininko atžvilgiu priėmė kita valstybė narė dėl jos teritorijoje padaryto kelių eismo taisyklių pažeidimo, įskaitant atvejus, kai tas vairuotojo pažymėjimas buvo išduotas keičiant vairuotojo pažymėjimą, anksčiau išduotą valstybėje narėje, kurioje buvo padarytas tas kelių eismo taisyklių pažeidimas.
Dėl pirmojo klausimo
36
Atsižvelgiant į atsakymą į antrąjį klausimą ir į tai, kad tik Direktyvoje 2006/126 reglamentuota situacija, kai valstybė narė pagal nacionalinės teisės aktus ir dėl jos teritorijoje padaryto pažeidimo sustabdo kitos valstybės narės išduoto vairuotojo pažymėjimo savininko teisę vairuoti, ir nustatyta, kad toks sustabdymas galioja tik toje teritorijoje, į pirmąjį klausimą atsakyti nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
37
Kadangi šis procesas pagrindinių bylų šalims yra vienas iš etapų prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamose bylose, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
2006 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/126/EB dėl vairuotojo pažymėjimų 11 straipsnio 2 dalies ir 11 straipsnio 4 dalies antros pastraipos nuostatos kartu
turi būti aiškinamos taip:
pagal jas valstybei narei, kurioje įprastai nuolat gyvena toje valstybėje narėje išduoto vairuotojo pažymėjimo savininkas, leidžiama savo teritorijoje nepripažinti ir nevykdyti sprendimo sustabdyti teisę vairuoti motorinę transporto priemonę, kurį to pažymėjimo savininko atžvilgiu priėmė kita valstybė narė dėl jos teritorijoje padaryto kelių eismo taisyklių pažeidimo, įskaitant atvejus, kai tas vairuotojo pažymėjimas buvo išduotas keičiant vairuotojo pažymėjimą, anksčiau išduotą valstybėje narėje, kurioje buvo padarytas tas kelių eismo taisyklių pažeidimas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: bulgarų.