62025CJ0056
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (třetího senátu)
12. února 2026 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Článek 267 SFEU – Zásada přednosti unijního práva – Údajný nesoulad vnitrostátního práva s vnitrostátní ústavou a unijním právem – Podmínky, za kterých se lze obrátit na ústavní soud – Odůvodněné posouzení důsledků použití unijního práva – Předchozí předložení předběžné otázky Soudnímu dvoru – Článek 94 písm. b) jednacího řádu Soudního dvora – Určení vnitrostátního práva použitelného na spor – Obsah žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce – Povinnost nebo oprávnění obrátit na ústavní soud před předložením předběžné otázky Soudnímu dvoru – Neexistence“
Ve věci C‑56/25 [Petličev] (
i
),
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Městského soudu v Sofii (Sofijski gradski sad, Bulharsko) ze dne 29. ledna 2025, došlým Soudnímu dvoru dne 29. ledna 2025, v trestním řízení proti
MA,
za účasti:
Sofijska gradska prokuratura,
SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
ve složení: C. Lycourgos, předseda senátu, O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Piçarra a N. Fenger (zpravodaj), soudci,
generální advokát: J. Richard de la Tour,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za Evropskou komisi: F. Erlbacher a E. Rousseva, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 267 SFEU, zásady přednosti unijního práva, jakož i čl. 94 písm. b) jednacího řádu Soudního dvora.
2
Tato žádost byla předložena v rámci trestního řízení vedeného proti MA z důvodu přechovávání a šíření omamných látek.
Právní rámec
Unijní právo
Jednací řád Soudního dvora
3
Článek 94 jednacího řádu, nadepsaný „Obsah žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce“, stanoví:
„Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce obsahuje kromě znění předběžných otázek položených Soudnímu dvoru:
[…]
b)
znění vnitrostátních předpisů, jejichž použití přichází v projednávané věci v úvahu, a případně příslušnou vnitrostátní judikaturu;
[…]“
Rámcové rozhodnutí 2004/757/SVV
4
Článek 4 rámcového rozhodnutí Rady 2004/757/SVV ze dne 25. října 2004, kterým se stanoví minimální ustanovení týkající se znaků skutkových podstat trestných činů a sankcí v oblasti nedovoleného obchodu s drogami (Úř. věst. 2004, L 335, s. 8), nadepsaný „Sankce“, v odstavci 1 stanoví:
„Každý členský stát přijme opatření nezbytná k zajištění toho, aby za trestné činy uvedené v článcích 2 a 3 bylo možné uložit účinné, přiměřené a odrazující tresty.
Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby se na trestné činy uvedené v článku 2 vztahovaly tresty odnětí svobody v horní hranici trestní sazby nejméně 1 až 3 roky.“
Bulharské právo
5
Článek 150 odst. 2 Ústavy Bulharské republiky (Konstitucija na Republika Bulgaria) ve znění použitelném na věc v původním řízení (dále jen „bulharská ústava“) stanoví:
„Každý soud se může na návrh jednotlivce nebo z vlastního podnětu obrátit na [Ústavní soud (Konstitucionen sad, Bulharsko)], aby určil, že právo použitelné v daném případě není v souladu s Ústavou. Řízení ve věci pokračuje a soud, jehož rozhodnutí je konečné, vydá rozsudek po ukončení řízení před [Ústavním soudem (Konstitucionen sad)].“
6
Článek 18 odst. 3 jednacího řádu Ústavního soudu (Pravilnik za organizacijata na dejnostta na Konstitucionnia sad) ve znění použitelném na věc v původním řízení (dále jen „jednací řád Ústavního soudu“) uvádí:
„Žádost [Nejvyššího kasačního soudu (Varchoven kasacionen sad, Bulharsko)] nebo [Nejvyššího správního soudu (Varchoven administrativen sad, Bulharsko)] podaná v rámci řízení, které před nimi probíhá, musí obsahovat odůvodněné posouzení použitelného práva, včetně důsledků použití unijního práva, pokud napadené ustanovení nebo akt spadá do jeho působnosti.“
7
Z žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že čl. 18 odst. 3 jednacího řádu Ústavního soudu se použije rovněž na předložení věci tomuto soudu obecným soudem.
8
Článek 354a trestního zákoníku (Nakazatelen kodeks) ve znění použitelném na skutkový stav v původním řízení stanoví:
„(1)   Kdo neoprávněně vyrobí, zpracuje, obstará si nebo přechovává omamné či obdobné látky za účelem jejich šíření nebo omamné či obdobné látky šíří, bude potrestán, jedná-li se o vysoce rizikové omamné či obdobné látky, odnětím svobody v trvání dvou až osmi let a peněžitým trestem ve výši 5000 až 20000 [bulharských lev (BGN) (přibližně 2556,45 až 10225,83 eura)], a jedná-li se o rizikové omamné či obdobné látky, odnětím svobody v trvání jednoho až šesti let a peněžitým trestem ve výši 2000 až 10000 BGN (přibližně 1022,58 až 5112,91 eur). […]
(2)   V případě velkého množství omamných či obdobných látek se uloží trest odnětí svobody v trvání od tří do dvanácti let a peněžitý trest ve výši od deseti tisíc do padesáti tisíc BGN. […]“
9
Článek 26a zákona o kontrole omamných látek a prekurzorů (Zakon za kontrol varchu narkotičnite veščestva i prekursorite) stanoví:
„Rada ministrů určuje ceny omamných látek pro účely trestního řízení.“
10
Nařízení Rady ministrů č. 23 o určování cen omamných látek pro účely soudního řízení (Postanovlenje no 23 na Ministerski savet za opredeljane na ceni na narkotičnite veščestva za nuždite na sadoproizvodstvoto) ze dne 29. ledna 1998 (DV č. 15 ze dne 6. února 1998) ve znění použitelném na skutkový stav v původním řízení upravuje způsob, jakým se pro účely soudního řízení určují ceny omamných látek uvedených v článku 3 vyhlášky o zařazování rostlin a látek mezi omamné látky (naredba za reda za klasificirane na rastenjata i veščestvata kato narkotični) (DV č. 87 ze dne 4. listopadu 2011) ve znění použitelném na skutkový stav v původním řízení.
11
Tento článek 3 zařazuje metamfetamin mezi rostliny a látky s vysokým rizikem pro veřejné zdraví z důvodu škodlivých účinků jejich nesprávného použití, zakázané v humánním a veterinárním lékařství, a fentanyl mezi vysoce rizikové látky používané v humánním a veterinárním lékařství.
Původní řízení a předběžné otázky
12
Na základě obžaloby podané k Městskému soudu v Sofii (Sofijski gradski sad, Bulharsko), který je předkládajícím soudem, je MA stíhán pro držení omamných látek za účelem jejich šíření.
13
Touto obžalobou je mu vytýkáno, že držel čtyři dávky metamfetaminu a 22 dávek fentanylu v celkové hodnotě 90276,60 BGN (přibližně 46166 eur).
14
Vzhledem k této hodnotě, stanovené na základě článku 26a zákona o kontrole omamných látek a prekurzorů a nařízení Rady ministrů č. 23, uvedeného v bodě 10 tohoto rozsudku (dále jen „vnitrostátní ustanovení upravující určování peněžní hodnoty omamných látek“), bylo dotčené jednání kvalifikováno jako trestný čin držení omamných nebo obdobných látek „velkého rozsahu“, za který lze podle čl. 354a odst. 2 trestního zákoníku uložit vyšší trest odnětí svobody a vyšší peněžitý trest než podle odstavce 1 uvedeného článku.
15
Předkládající soud má za to, že vnitrostátní ustanovení upravující určování peněžní hodnoty omamných látek jsou v rozporu se zásadou přiměřenosti trestů uznanou jak bulharskou ústavou, tak unijním právem, jelikož znak skutkové podstaty trestného činu, tedy držení omamných nebo obdobných látek „velkého rozsahu“, je určován na základě peněžní hodnoty, která může být svévolná a chybná, a nikoli ve vztahu k množství držené účinné látky nebo k množství dávek, které z něj lze připravit.
16
Předkládající soud nicméně upřesňuje, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká nikoliv přiměřenosti uvedených vnitrostátních ustanovení, která je zmíněna pouze pro dokreslení kontextu, ale pouze povinnosti nebo možnosti tohoto soudu obrátit se na Ústavní soud (Konstitucionen sad) za účelem zkoumání ústavnosti těchto ustanovení před tím, než případně předloží Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
17
Předkládající soud poukazuje na to, že sice má možnost předložit Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se v daném případě výkladu čl. 4 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2004/757, nicméně by bylo vhodnější obrátit se nejprve na Ústavní soud (Konstitucionen sad), aby ověřil, zda jsou vnitrostátní ustanovení upravující určování peněžní hodnoty omamných látek v souladu s bulharskou ústavou. To, že Ústavní soud (Konstitucionen sad) zná specifika vnitrostátního práva, že by rozhodl rychleji než Soudní dvůr, jakož i dodržení zásady přednosti unijního práva jsou skutečnosti, jež podle předkládajícího soudu odůvodňují, aby byla věc předložena Ústavnímu soudu (Konstitucionen sad) před tím, než se jí bude zabývat Soudní dvůr.
18
Jestliže přitom sporné vnitrostátní ustanovení spadá do působnosti unijního práva, podmínky pro předložení věci Ústavnímu soudu (Konstitucionen sad) stanovené v čl. 18 odst. 3 jeho jednacího řádu, jak jej vykládá sám uvedený soud, brání předkládajícímu soudu, aby se přednostně obrátil na Ústavní soud (Konstitucionen sad).
19
Podle procesního pravidla vyplývajícího z uvedeného ustanovení, jak je vykládáno tímto ústavním soudem, totiž návrh na přezkum ústavnosti vnitrostátního ustanovení, které spadá do působnosti unijního práva, podaný v souladu s čl. 150 odst. 2 bulharské ústavy, musí obsahovat odůvodněné posouzení použitelného práva, včetně důsledků použití unijního práva, jinak bude odmítnut jako nepřípustný. Předkládající soud by tak byl podle svých slov povinen v prvé řadě použít unijní právo na skutkové okolnosti věci, která mu byla předložena, a to tak, že posoudí dopad tohoto práva na použití sporných vnitrostátních ustanovení, a zejména určí, zda tato ustanovení musí být vykládána v souladu s unijním právem nebo zda musí být nepoužita.
20
Podle předkládajícího soudu je přitom čl. 18 odst. 3 jednacího řádu Ústavního soudu, tak jak jej tento sám vykládá, ve vícero ohledech v rozporu s unijním právem.
21
Předkládající soud by před tím, než by se mohl na Ústavní soud (Konstitucionen sad) obrátit, byl, považuje-li za nezbytné předložit Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, povinen splnit požadavky vyplývající z článku 267 SFEU, a konkrétněji z čl. 94 písm. b) jednacího řádu Soudního dvora, zejména požadavek v dobré víře jasně uvést vnitrostátní předpisy, jejichž použití přichází ve věci v původním řízení v úvahu.
22
Vnitrostátní ustanovení upravující určování peněžní hodnoty omamných látek, která předkládající soud považuje za protiústavní, aniž by však měl pravomoc je za takové prohlásit, přitom podle uvedeného soudu nemohou být vnitrostátními ustanoveními, „jejichž použití přichází v projednávané věci v úvahu“, ve smyslu čl. 94 písm. b) jednacího řádu Soudního dvora.
23
Předkládající soud má dále za to, že judikatura Ústavního soudu (Konstitucionen sad) dokládá zdrženlivost posledně uvedeného soudu v situaci, kdy zajišťuje dodržování zásady přednosti unijního práva, jakož i jeho snahu zkoumat soulad unijního práva s bulharskou ústavou.
24
Konstitucionen sad (Ústavní soud) totiž právě za účelem zajištění přednosti bulharské ústavy před unijním právem ukládá na základě čl. 18 odst. 3 svého jednacího řádu všem vnitrostátním soudům povinnost ověřovat důsledky použití unijního práva na dotčená vnitrostátní ustanovení před tím, než předloží tomuto soudu návrh na přezkum ústavnosti těchto ustanovení. Podle předkládajícího soudu tedy čl. 18 odst. 3 jednacího řádu Ústavního soudu (Konstitucionen sad), tak jak jej tento sám vykládá, vede k tomu, že by vnitrostátní ustanovení, které již bylo vyloženo v souladu s unijním právem, bylo následně zpochybněno z důvodu protiústavnosti.
25
Pokud by však měla být věc předložena Ústavnímu soudu (Konstitucionen sad) před tím, než bude předložena Soudnímu dvoru, a pokud by prvně uvedený soud konstatoval soulad sporných vnitrostátních ustanovení s bulharskou ústavou, mohl by předkládající soud následně předložit Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se slučitelnosti týchž ustanovení s unijním právem, což by umožnilo zajistit přednost tohoto práva před bulharskou ústavou.
26
V tomto kontextu se předkládající soud zabývá tím, zda článek 267 SFEU, zásada přednosti unijního práva a čl. 94 písm. b) jednacího řádu Soudního dvora nutí nebo opravňují vnitrostátní soud, který má pochybnosti o slučitelnosti vnitrostátní právní úpravy, která spadá do působnosti unijního práva, jak s vnitrostátní ústavou, tak s tímto právem, aby ji nejprve podrobil vnitrostátní kontrole ústavnosti před tím, než případně předloží Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
27
Za těchto podmínek se Městský soud v Sofii (Sofijski gradski sad) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být článek 267 SFEU, čl. 94 písm. b) jednacího řádu Soudního dvora a zásada přednosti unijního práva […] vykládány v tom smyslu, že v případě, že má vnitrostátní soud pochybnosti o souladu vnitrostátního právního předpisu s unijním právem, a je-li zároveň přesvědčen o tom, že je tento předpis protiústavní, je tento soud povinen nebo oprávněn před podáním žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce posoudit, zda je tento předpis skutečně použitelný v původním řízení, tím že podá k ústavnímu soudu návrh na přezkum jeho ústavnosti?“
K předběžné otázce
28
Úvodem je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že v rámci postupu spolupráce mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem zavedeného článkem 267 SFEU přísluší Soudnímu dvoru poskytnout vnitrostátnímu soudu užitečnou odpověď, která mu umožní rozhodnout spor, jenž mu byl předložen. Z pohledu této logiky je na Soudním dvoru, aby případně přeformuloval otázky, které jsou mu položeny (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. října 2024, Bouskoura, C‑387/24 PPU, EU:C:2024:868, bod 36 a citovaná judikatura).
29
V projednávané věci vychází položená otázka z předpokladu, že vnitrostátní ustanovení upravující určování peněžní hodnoty omamných látek jsou v rozporu jak s bulharskou ústavou, tak s unijním právem.
30
Jak přitom bylo uvedeno v bodě 19 tohoto rozsudku, z čl. 18 odst. 3 jednacího řádu Ústavního soudu, jak jej tento sám vykládá, vyplývá, že pokud vnitrostátní soud předloží uvedenému soudu návrh na přezkum ústavnosti vnitrostátní právní úpravy spadající do působnosti unijního práva, musí tento návrh – nemá-li být odmítnut jako nepřípustný – obsahovat odůvodněné posouzení použitelného práva, včetně důsledků použití unijního práva, což může uvedený soud přimět k tomu, aby předtím předložil žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Soudnímu dvoru, má-li má pochybnosti o výkladu tohoto práva.
31
Jelikož z důvodu tohoto požadavku vyplývajícího z čl. 18 odst. 3 jednacího řádu Ústavního soudu, jak jej tento sám vykládá, má předkládající soud za to, že před případným předložením žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Soudnímu dvoru se na tento Ústavní soud nemůže obrátit, je cílem položené otázky ve skutečnosti určit, zda je toto ustanovení, jak je vykládáno posledně uvedeným soudem, v souladu s článkem 267 SFEU, zásadou přednosti unijního práva, jakož i s čl. 94 písm. b) jednacího řádu Soudního dvora.
32
Za těchto podmínek je třeba mít za to, že podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda článek 267 SFEU, zásada přednosti unijního práva a čl. 94 písm. b) jednacího řádu Soudního dvora musí být vykládány v tom smyslu, že brání procesnímu předpisu členského státu týkajícímu se podmínek předkládání věcí ústavnímu soudu tohoto státu, jak jej tento soud sám vykládá a podle kterého návrh na přezkum ústavnosti vnitrostátní právní úpravy spadající do působnosti unijního práva, který byl tomuto ústavnímu soudu předložen vnitrostátním soudem, musí – nemá-li být odmítnut jako nepřípustný – obsahovat odůvodněné posouzení práva použitelného na věc, která mu byla předložena, včetně důsledků použití unijního práva, což může uvedený soud přimět k tomu, aby předtím předložil žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Soudnímu dvoru.
33
Co se na prvním místě týče článku 267 SFEU, je třeba připomenout, že stěžejním bodem soudního systému zavedeného Smlouvami je řízení o předběžné otázce upravené tímto ustanovením, které má prostřednictvím nastolení dialogu mezi soudci Soudního dvora a soudy členských států za cíl zajistit jednotný výklad unijního práva, a umožňuje tak zaručit jeho soudržnost, plný účinek a autonomii, a v konečném důsledku i specifický charakter práva zavedeného Smlouvami. Vnitrostátnímu soudu tak přísluší, má-li pochybnosti o slučitelnosti vnitrostátního práva s ustanovením unijního práva, které vyžaduje výklad tohoto ustanovení, využít této možnosti [v tomto smyslu viz posudek 2/13 (Přistoupení Unie k EÚLP) ze dne 18. prosince 2014, EU:C:2014:2454, bod 176 a citovaná judikatura, jakož i rozsudek ze dne 18. prosince 2025, Komise v. Polsko (Přezkum judikatury Soudního dvora ultra vires – Přednost unijního práva), C‑448/23, EU:C:2025:975, body 111 a 112, jakož i citovaná judikatura].
34
Podle ustálené judikatury Soudního dvora mají vnitrostátní soudy nejširší možnost, či dokonce povinnost obrátit se na Soudní dvůr, pokud mají za to, že věc, kterou projednávají, vyvolává otázky vyžadující výklad nebo posouzení platnosti ustanovení unijního práva, o nichž musí rozhodnout [rozsudek ze dne 22. února 2022, RS (Účinek rozsudků ústavního soudu), C‑430/21, EU:C:2022:99, bod 64 a citovaná judikatura].
35
Podle ustálené judikatury rovněž platí, že pravidlo vnitrostátního práva nemůže vnitrostátnímu soudu bránit v tom, aby využil uvedené možnosti nebo splnil uvedenou povinnost, které jsou vskutku nedílnou součástí systému spolupráce mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem zavedeného článkem 267 SFEU a patří k funkcím soudu pověřeného uplatňováním unijního práva, které toto ustanovení svěřuje vnitrostátním soudům [rozsudek ze dne 5. června 2023, Komise v. Polsko (Nezávislost a soukromý život soudců), C‑204/21, EU:C:2023:442, bod 157 a citovaná judikatura].
36
V tomto kontextu pravidlo vnitrostátního práva, které může mít mimo jiné za následek, že vnitrostátní soudce raději Soudnímu dvoru předběžné otázky nepoloží, zasahuje do výsad takto přiznaných vnitrostátním soudům článkem 267 SFEU, a tedy do účinnosti tohoto systému spolupráce [rozsudek ze dne 15. července 2021, Komise v. Polsko (Kárný režim soudců), C‑791/19, EU:C:2021:596, bod 226 a citovaná judikatura].
37
Kromě toho bylo rozhodnuto, že vnitrostátní soud projednávající spor týkající se unijního práva, který má za to, že vnitrostátní ustanovení je nejen v rozporu s tímto právem, ale je rovněž stiženo vadami protiústavnosti, není zbaven možnosti nebo, jedná-li se o soud rozhodující v posledním stupni, povinnosti stanovených v článku 267 SFEU, tedy obrátit se na Soudní dvůr s otázkami týkajícími se výkladu nebo platnosti unijního práva, na základě skutečnosti, že protiústavnost normy vnitrostátního práva je možné určit jen v řízení před ústavním soudem (rozsudek ze dne 22. června 2010, Melki a Abdeli, C‑188/10 a C‑189/10, EU:C:2010:363, bod 45 a citovaná judikatura).
38
Účinnost unijního práva by totiž byla ohrožena a užitečný účinek článku 267 SFEU oslaben, kdyby existence povinného řízení před ústavním soudem mohla bránit vnitrostátnímu soudu, který projednává spor, jenž se řídí unijním právem, předložit Soudnímu dvoru otázky týkající se výkladu nebo platnosti unijního práva, aby mu bylo umožněno rozhodnout, zda vnitrostátní norma s ním je, či není slučitelná (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 4. června 2015, Kernkraftwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, bod 34 a citovaná judikatura, jakož i ze dne 20. prosince 2017, Global Starnet, C‑322/16, EU:C:2017:985, bod 21 a citovaná judikatura).
39
Pokud jde na druhém místě o zásadu přednosti unijního práva, která zakotvuje nadřazenost tohoto práva nad právem členských států, je třeba připomenout, že tato zásada ukládá všem orgánům členského státu povinnost zajišťovat plný účinek unijních norem, přičemž právo členských států nemůže narušovat účinek přiznaný těmto jednotlivým normám na území uvedených států (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. července 2025, DADA Music a UPFR, C‑37/24, EU:C:2025:551, bod 76 a citovaná judikatura).
40
Fungování systému spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy zavedeného článkem 267 SFEU a zásada přednosti unijního práva tak nezbytně vyžadují, aby se mohl vnitrostátní soud v kterémkoli okamžiku průběhu řízení, který považuje za vhodný, dokonce i po ukončení incidenčního řízení kontroly ústavnosti, volně obrátit na Soudní dvůr s jakoukoli předběžnou otázkou, kterou pokládá za nezbytnou (rozsudky ze dne 22. června 2010, Melki a Abdeli, C‑188/10 a C‑189/10, EU:C:2010:363, body 52 a 57, jakož i ze dne 11. září 2014, A, C‑112/13, EU:C:2014:2195, bod 39 a citovaná judikatura).
41
Mimoto ze zásady přednosti unijního práva rovněž plyne, že vnitrostátní soudy mají pravomoc posoudit soulad vnitrostátního práva, v projednávané věci vnitrostátních ustanovení upravujících určování peněžní hodnoty omamných látek, s unijním právem, aniž by o to musely žádat svůj ústavní soud (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. června 2019, Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, body 53 a 54, jakož i citovaná judikatura).
42
Z toho plyne, že článek 267 SFEU a zásada přednosti unijního práva brání vnitrostátní právní úpravě, podle které se vnitrostátní soudy, které mají pochybnosti o slučitelnosti vnitrostátního ustanovení spadajícího do působnosti unijního práva jak s vnitrostátní ústavou, tak s unijním právem, musí obrátit na svůj ústavní soud před tím, než využijí své možnosti nebo splní svou povinnost a předloží Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
43
Naproti tomu článek 267 SFEU ani zásada přednosti unijního práva nebrání právní úpravě členského státu, která podmiňuje přípustnost předložení věci ústavnímu soudu tohoto členského státu vnitrostátním soudem tím, že tento soud předloží odůvodněné posouzení důsledků použití unijního práva na vnitrostátní ustanovení, o nichž má za to, že mohou být protiústavní, což může znamenat, že uvedený soud nejprve předloží žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Soudnímu dvoru.
44
Tyto podmínky pro předkládání věcí ústavnímu soudu dotyčného členského státu totiž nijak neomezují možnost ostatních vnitrostátních soudů předložit Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce ani takovou žádost nezdržují.
45
Právě naopak, uvedené podmínky mohou jako takové podnítit tyto vnitrostátní soudy, pokud hodlají podrobit vnitrostátní ustanovení přezkumu ústavnosti, aby nejprve uplatnily unijní právo, aniž by jim bránily v tom, aby využily své možnosti nebo splnily svou povinnost předložit Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce. Tytéž podmínky tedy podporují výkon práv a povinností vyplývajících z článku 267 SFEU a dodržování zásady přednosti unijního práva ve vnitrostátním právním řádu.
46
Je pravda, že takové podmínky předkládání věcí ústavnímu soudu členského státu vnitrostátním soudem umožňují prvně uvedenému rozhodnout o ústavnosti vnitrostátního ustanovení případně poté, co Soudní dvůr odpoví na žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podanou týmž vnitrostátním soudem v rámci téhož sporu. Taková okolnost však jako taková není v rozporu se zásadou přednosti unijního práva, pokud uvedenému vnitrostátnímu soudu nebrání vyvodit veškeré důsledky, které z této zásady vyplývají v rámci sporu, který mu byl předložen, a které byly připomenuty v bodě 39 tohoto rozsudku, a to i poté, co daný ústavní soud rozhodne.
47
V tomto ohledu je třeba připomenout, že rozsudek Soudního dvora vydaný v rámci řízení o předběžné otázce je, pokud jde o výklad unijního práva, pro vnitrostátní soud závazný při řešení sporu, který mu byl předložen. Tento soud tedy případně musí odmítnout posouzení soudu vyššího stupně, pokud má s ohledem na výklad podaný Soudním dvorem za to, že tato posouzení nejsou v souladu s unijním právem, a v případě potřeby upustit od použití vnitrostátního pravidla, které mu ukládá povinnost řídit se rozhodnutími tohoto vyššího soudu [rozsudek ze dne 22. února 2022, RS (Účinek rozsudků ústavního soudu), C‑430/21, EU:C:2022:99, body 74 a 75, jakož i citovaná judikatura].
48
Je přitom třeba zdůraznit, že v zájmu zajištění účinnosti všech ustanovení unijního práva ukládá zásada přednosti vnitrostátním soudům v prvé řadě to, aby v co možná největším rozsahu vykládaly své vnitrostátní právo způsobem, který je v souladu s právem unijním. Požadavek konformního výkladu s sebou nese i povinnost vnitrostátních soudů případně změnit ustálenou judikaturu, vychází-li z výkladu vnitrostátního práva, který je neslučitelný s cíli unijního práva. Tato povinnost konformního výkladu má nicméně určité meze, a nemůže zejména sloužit jako základ pro výklad vnitrostátního práva contra legem (rozsudky ze dne 24. června 2019, Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, bod 57; ze dne 15. října 2024, KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, bod 52, a ze dne 20. listopadu 2025, Framholm, C‑195/25, EU:C:2025:904, body 67 a 68).
49
Mimoto, není-li možné vyložit vnitrostátní právní úpravu v souladu s požadavky unijního práva, zásada přednosti unijního práva ukládá vnitrostátnímu soudu, jenž má v rámci své pravomoci uplatnit ustanovení tohoto práva, povinnost zajistit plný účinek těchto požadavků ve sporu, jenž mu byl předložen, tak, že z vlastního podnětu v případě potřeby upustí od použití jakékoli vnitrostátní právní úpravy nebo praxe, i pozdějšího data, která je v rozporu s ustanovením uvedeného práva majícím přímý účinek, aniž musí nejprve žádat o jejich předchozí zneplatnění legislativní cestou nebo jakýmkoliv jiným ústavním postupem či na toto zneplatnění čekat (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 9. března 1978, Simmenthal_106/77, EU:C:1978:49, bod 24; ze dne 24. června 2019, Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, bod 58, a ze dne 1. srpna 2025, Alace a Canpelli, C‑758/24 a C‑759/24, EU:C:2025:591, bod 63 a citovaná judikatura).
50
Na třetím místě je třeba uvést, že požadavky vyplývající z čl. 94 písm. b) jednacího řádu Soudního dvora nebo z bodů 3, 12 a 15 doporučení Soudního dvora Evropské unie pro vnitrostátní soudy o zahájení řízení o předběžné otázce (Úř. věst. C, C/2024/6008), kterých se dovolává předkládající soud, nemají na zjištění učiněná v bodech 42 až 49 tohoto rozsudku vliv.
51
V tomto ohledu čl. 94 písm. b) jednacího řádu Soudního dvora stanoví, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce kromě znění předběžných otázek položených Soudnímu dvoru musí obsahovat znění vnitrostátních předpisů, jejichž použití přichází v projednávané věci v úvahu, a případně příslušnou vnitrostátní judikaturu. Tento požadavek se odráží rovněž v bodech 15 a 16 doporučení uvedených v předchozím bodě tohoto rozsudku.
52
V projednávané věci přitom nelze mít za to, že by se nejednalo o vnitrostátní ustanovení, jehož „použití přichází v úvahu“ ve smyslu čl. 94 písm. b) jednacího řádu Soudního dvora, pouze z toho důvodu, že předkládající soud má pochybnosti o ústavnosti tohoto ustanovení.
53
Zaprvé, jelikož takové vnitrostátní ustanovení zůstává v platnosti, jak je tomu patrně v bulharském právu, dokud ústavní soud nekonstatuje jeho protiústavnost, pouhá skutečnost, že vnitrostátní soud pochybuje o ústavnosti tohoto ustanovení, nemůže odůvodňovat, aby tento soud uvedené ustanovení nezařadil do výčtu práva použitelného na spor, který mu byl předložen. Naproti tomu je uvedený soud zcela oprávněn vyjádřit ve svém předkládacím rozhodnutí pochybnosti o ústavnosti tohoto ustanovení.
54
Zadruhé je třeba připomenout, že Soudní dvůr již rozhodl, že i když může být za určitých okolností vhodné, aby v okamžiku předložení žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Soudnímu dvoru byl skutkový stav zjištěn a otázky týkající se čistě vnitrostátního práva vyřešeny, vnitrostátní soudy se na Soudní dvůr mohou obrátit v kterékoli fázi průběhu řízení, kterou považují za vhodnou (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 27. října 1993, Enderby, C‑127/92, EU:C:1993:859, body 11 a 12; ze dne 4. června 2015, Kernkraftwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, bod 31 a citovaná judikatura, jakož i ze dne 14. února 2019, Milivojević, C‑630/17, EU:C:2019:123, bod 46 a citovaná judikatura).
55
Zatřetí s ohledem na obavy předkládajícího soudu týkající se judikatury Ústavního soudu (Konstitucionen sad), jak byly shrnuty v bodech 23 a 24 tohoto rozsudku, je třeba připomenout, že ústavní soudy členských států jsou stejně jako obecné soudy povinny dodržovat zásadu přednosti unijního práva [rozsudek ze dne 22. února 2022, RS (Účinek rozsudků ústavního soudu), C‑430/21, EU:C:2022:99, body 47 až 51, jakož i citovaná judikatura]. Podle ustálené judikatury jsou tak účinky spojené se zásadou přednosti unijního práva závazné pro všechny orgány členského státu, aniž by tomu zejména mohla bránit vnitrostátní ustanovení, a to ani ta ústavněprávní povahy [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. prosince 2025, Komise v. Polsko (Přezkum judikatury Soudního dvora ultra vires – Přednost unijního práva), C‑448/23, EU:C:2025:975, bod 171 a citovaná judikatura].
56
Kromě toho Soudní dvůr již rozhodl, že povinnost vnitrostátních soudů, jejichž rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva, podat na základě čl. 267 třetího pododstavce SFEU k Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, je součástí spolupráce mezi vnitrostátními soudy, jakožto soudy pověřenými uplatňováním unijního práva, a Soudním dvorem zavedené za účelem zajištění řádného uplatňování a jednotného výkladu unijního práva ve všech členských státech. Cílem této povinnosti je zejména předcházet tomu, aby v jakémkoli členském státě vznikala vnitrostátní judikatura, která nebude v souladu s pravidly unijního práva. Tato povinnost je mimoto logickým důsledkem výlučné pravomoci Soudního dvora rozhodovat o platnosti unijních aktů a podávat konečný a závazný výklad uvedeného práva [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. prosince 2025, Komise v. Polsko (Přezkum judikatury Soudního dvora ultra vires – Přednost unijního práva), C‑448/23, EU:C:2025:975, body 205 a 206].
57
Z toho plyne, že pokud je ústavnímu soudu předložen návrh na přezkum ústavnosti vnitrostátního ustanovení spadajícího do působnosti unijního práva, je tento soud v zásadě povinen předložit podle čl. 267 třetího pododstavce SFEU Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, pokud je před ním vznesena otázka týkající se výkladu unijního práva nebo platnosti aktu sekundárního práva, s výjimkou případu, kdy konstatuje, že vznesená otázka není relevantní nebo že dotčené ustanovení unijního práva již bylo předmětem výkladu Soudního dvora, případně že správný výklad unijního práva je natolik zřejmý, že nezůstává prostor pro jakoukoliv rozumnou pochybnost (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. října 2024, KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, body 34 a 36, jakož i citovaná judikatura).
58
Kromě toho Soudní dvůr již rozhodl, že má-li ústavní soud členského státu za to, že ustanovení sekundárního unijního práva, jak je vykládáno Soudním dvorem, je v rozporu s povinností ctít národní identitu tohoto členského státu, musí tento ústavní soud přerušit řízení a předložit Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU k posouzení platnosti tohoto ustanovení ve světle čl. 4 odst. 2 SEU, jelikož pouze Soudní dvůr má pravomoc konstatovat neplatnost unijního aktu. Mimoto jelikož má Soudní dvůr výlučnou pravomoc k podání konečného výkladu unijního práva, nemůže ústavní soud členského státu na základě vlastního výkladu ustanovení tohoto práva, včetně článku 267 SFEU, platně rozhodnout, že Soudní dvůr vydal rozsudek překračující sféru jeho pravomoci, a odmítnout tak vyhovět rozsudku, jejž posledně uvedený vydal v řízení o předběžné otázce [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 22. února 2022, RS (Účinek rozsudků ústavního soudu), C‑430/21, EU:C:2022:99, body 71 a 72, a ze dne 18. prosince 2025, Komise v. Polsko (Přezkum judikatury Soudního dvora ultra vires – Přednost unijního práva), C‑448/23, EU:C:2025:975, body 223 a 230, jakož i citovaná judikatura].
59
Konečně pro případ uváděný předkládajícím soudem, kdy by ústavní soud v rozporu se zásadou přednosti unijního práva odmítl vyhovět rozsudku vydanému Soudním dvorem v řízení o předběžné otázce, je třeba připomenout, že jak bylo uvedeno v bodě 47 tohoto rozsudku, z ustálené judikatury vyplývá, že vnitrostátní soud, který využil možnosti, kterou mu přiznává článek 267 SFEU, je pro účely vyřešení sporu v původním řízení vázán výkladem dotčených ustanovení poskytnutým Soudním dvorem. Uvedený vnitrostátní soud je tak za účelem zajištění plné účinnosti pravidel unijního práva povinen ve sporu, který mu byl předložen, nepoužít posouzení vnitrostátního ústavního soudu, který odmítá vyhovět rozsudku vydanému Soudním dvorem v řízení o předběžné otázce [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 15. ledna 2013, Križan a další, C‑416/10, EU:C:2013:8, body 69 a 70, jakož i citovaná judikatura, a ze dne 22. února 2022, RS (Účinek rozsudků ústavního soudu), C‑430/21, EU:C:2022:99, bod 77].
60
S ohledem na vše výše uvedené je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že článek 267 SFEU, zásada přednosti unijního práva a čl. 94 písm. b) jednacího řádu Soudního dvora musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání procesnímu předpisu členského státu týkajícímu se podmínek předkládání věcí ústavnímu soudu tohoto státu, jak jej tento soud sám vykládá a podle kterého návrh na přezkum ústavnosti vnitrostátní právní úpravy spadající do působnosti unijního práva, který byl tomuto ústavnímu soudu předložen vnitrostátním soudem, musí – nemá-li být odmítnut jako nepřípustný – obsahovat odůvodněné posouzení práva použitelného na věc, která mu byla předložena, včetně důsledků použití unijního práva, což může uvedený soud přimět k tomu, aby předtím předložil žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Soudnímu dvoru.
K nákladům řízení
61
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
Článek 267 SFEU, zásada přednosti práva Evropské unie a čl. 94 písm. b) jednacího řádu Soudního dvora musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání procesnímu předpisu členského státu týkajícímu se podmínek předkládání věcí ústavnímu soudu tohoto státu, jak jej tento soud sám vykládá a podle kterého návrh na přezkum ústavnosti vnitrostátní právní úpravy spadající do působnosti unijního práva, který byl tomuto ústavnímu soudu předložen vnitrostátním soudem, musí – nemá-li být odmítnut jako nepřípustný – obsahovat odůvodněné posouzení práva použitelného na věc, která mu byla předložena, včetně důsledků použití unijního práva, což může uvedený soud přimět k tomu, aby předtím předložil žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Soudnímu dvoru.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: bulharština.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.