62019CJ0265_RES
Mål C‑265/19
Recorded Artists Actors Performers Ltd
mot
Attorney General m.fl.
(begäran om förhandsavgörande från High Court (Irland))
Domstolens dom (stora avdelningen) av den 8 september 2020
”Begäran om förhandsavgörande – Immaterialrätt – Upphovsrätten närstående rättigheter – Direktiv 2006/115/EG – Artikel 8.2 – Användning av fonogram i unionen – Utövande konstnärers rätt till en skälig ersättning som delas med fonogramframställare – Tillämplighet på medborgare i tredjeländer – Fördrag om framföranden och fonogram – Artiklarna 4 och 15 – Reservationer som meddelats av tredjeländer – Begränsningar av rätten till en skälig ersättning kan, med beaktande av principen om ömsesidighet, följa av sådana reservationer för tredjelandsmedborgare i unionen – Artikel 17.2 och artikel 52.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna – Grundläggande rätt till skydd för immateriell egendom – Krav på att begränsningar ska vara föreskrivna i lag, vara förenliga med det väsentliga innehållet i den grundläggande rättigheten och vara proportionerliga – Fördelningen av befogenheter mellan unionen och medlemsstaterna med avseende på fastställandet av dessa begränsningar – Fördelning av befogenheter med avseende på förhållandet till tredjeländer – Artikel 3.2 FEUF– Unionens exklusiva befogenhet”
Tillnärmning av lagstiftning – Upphovsrätt och närstående rättigheter – Direktiv 2006/115 – Användning av fonogram i unionen – Utövande konstnärers rätt till en enda skälig ersättning som delas med fonogramframställare – Tillämpning uteslutande med avseende på medborgare i medlemsstater i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet – Otillåtet
(Världsorganisationen för den intellektuella äganderättens fördrag om framföranden och fonogram, artikel 15.1; Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/115, artikel 8.2)
(se punkterna 54–61, 68 och 75 samt punkt 1 i domslutet)
Tillnärmning av lagstiftning – Upphovsrätt och närstående rättigheter – Direktiv 2006/115 – Användning av fonogram i unionen – Utövande konstnärers rätt till en enda skälig ersättning som delas med fonogramframställare – Huruvida tredjelandsmedborgare ska omfattas – Huruvida medborgare i fördragsparterna i Världsorganisationen för den intellektuella äganderättens fördrag om framföranden och fonogram ska omfattas – Nationell behandling
(Världsorganisationen för den intellektuella äganderättens fördrag om framföranden och fonogram, artiklarna 4.1 och 15.1; Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/115, artikel 8.2)
(se punkterna 62–67)
Tillnärmning av lagstiftning – Upphovsrätt och närstående rättigheter – Direktiv 2006/115 – Användning av fonogram i unionen – Utövande konstnärers rätt till en enda skälig ersättning som delas med fonogramframställare – Reservationer som meddelats av tredjeländer – Principen om ömsesidighet – Behovet av att bibehålla skäliga villkor för deltagande i handeln med inspelad musik – Mål av allmänintresse – Begränsning av rätten till en enda skälig ersättning – Villkor – Unionens exklusiva befogenhet
(Världsorganisationen för den intellektuella äganderättens fördrag om framföranden och fonogram, artikel 15.1 och 15.3; artikel 3.2 FEUF; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 17.2 och 52.1; Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/115, artikel 8.2)
(se punkterna 78–91 samt punkt 2 i domslutet)
Tillnärmning av lagstiftning – Upphovsrätt och närstående rättigheter – Direktiv 2006/115 – Användning av fonogram i unionen – Utövande konstnärers rätt till en enda skälig ersättning som delas med fonogramframställare – Fördelning av ersättningen mellan framställaren och den utövande konstnären – Endast framställaren erhåller ersättning varvid den utövande konstnären utesluts – Otillåtet
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/115, artikel 8.2)
(se punkterna 93–96 samt punkt 3 i domslutet)
Resumé
Bolaget Recorded Artists Actors Performers Ltd (RAAP) är en insamlingsorganisation som förvaltar rättigheter för utövande konstnärer medan bolaget Phonographic Performance (Ireland) Ltd (PPI) är en insamlingsorganisation som förvaltar rättigheter för fonogramframställare. Dessa bolag har ingått ett avtal med regler om hur de avgifter som tas ut i Irland för uppspelning offentligt, på barer och andra platser som är tillgängliga för allmänheten, eller utsändning i radio, av inspelad musik – efter det att användarna betalat dessa till PPI – ska fördelas mellan de utövande konstnärerna och i detta syfte delvis överföras av PPI till RAAP. De är oense om avtalets räckvidd vad gäller de avgifter som betalats till PPI i de fall då den musik som sänts ut har tolkats eller framförts av en konstnär som varken är medborgare eller bosatt i en medlemsstat i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). RAAP anser att alla avgifter som kan tas ut ska delas mellan fonogramframställare och utövande konstnärer utan hänsyn till konstnärens nationalitet och bostadsort. Om man agerar i enlighet med RAAP:s uppfattning skulle de utövande konstnärerna från tredjeländer under alla omständigheter erhålla ersättning i Irland. Enligt PPI kan dock, om man i detta avseende grundar sig på irländsk rätt, så inte vara fallet, eftersom irländska utövande konstnärer inte erhåller skälig ersättning i tredjeländer.
I dom av den 8 september 2020 i mål C‑265/19, Recorded Artists Actors Performers, slog domstolen, stora avdelningen, fast att inom ramen för användning av fonogram i unionen utgör direktiv 2006/115 (
1
) hinder för att en medlemsstat från gruppen konstnärer som har rätt till en enda skälig ersättning utesluter konstnärer som är medborgare i tredjeländer utanför EES. Domstolen preciserade dessutom att de reservationer som meddelats av tredjeländer med stöd av Världsorganisationen för den intellektuella äganderättens (Wipo) fördrag om framföranden och fonogram (WPPT) (
2
) inte i sig innebär att rätten för dessa konstnärer från tredjeländer till en enda skälig ersättning i unionen begränsas. Även om sådana begränsningar kan införas av unionslagstiftaren, förutsatt att de är förenliga med skyddet för immateriell egendom enligt artikel 17.2 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), innehåller direktiv 2006/115 inte någon sådan begränsning och utgör således hinder för att en medlemsstat begränsar denna rättighet med avseende på utövande konstnärer och framställare som är medborgare i tredjeländer. Domstolen framhöll dessutom att direktivet även utgör hinder för att endast framställaren av det berörda fonogrammet erhåller ersättning, utan att dela den med den utövande konstnären som har bidragit till fonogrammet.
Domstolen angav för det första att rätten till en enda skälig ersättning säkerställer att artikel 15.1 WPPT (
3
) tillämpas i unionsrätten och den nationella lagstiftaren inte har rätt att förbehålla enbart medborgare i EES-medlemsstaterna den rätten.
Domstolen konstaterade i detta avseende att det i artikel 8.2 i direktiv 2006/115, som inom ramen för upphovsrätten närstående rättigheter ger en rätt till kompensation, föreskrivs en skyldighet att säkerställa en skälig ersättning som fördelas mellan fonogramframställaren och den utövande konstnären. Denna skyldighet föreligger när fonogrammet används eller återges i unionen. I direktivet uppställs emellertid inte något villkor om att den utövande konstnären eller fonogramframställaren ska vara medborgare i en EES-medlemsstat eller något annat villkor för anknytning till detta territorium, såsom hemvist, bostadsort eller den plats där det skapande eller konstnärliga arbetet utförs.
Enligt domstolen följer det tvärtom av det sammanhang i vilket direktiv 2006/115 ingår och de mål som eftersträvas med det direktivet samt det förhållandet att de internationella avtal som ingåtts av unionen har företräde, att artikel 8.2 i direktivet så långt det är möjligt ska tolkas på ett sätt som är förenligt med WPPT. Domstolen underströk i detta avseende att detta internationella avtal, som utgör en integrerad del av unionens rättsordning i princip förpliktar unionen och dess medlemsstater att bevilja såväl utövande konstnärer och fonogramframställare som är medborgare i medlemsstater i unionen som utövande konstnärer och fonogramframställare som är medborgare i andra fördragsparter i WPPT rätt till en enda skälig ersättning. Denna skyldighet följer av artikel 15.1 WPPT och av den nationella behandling som garanteras genom artikel 4 WPPT och artikel 4 i Romkonventionen. (
4
)
För det andra preciserade domstolen att de reservationer som meddelats av tredjeländer med stöd av artikel 15.3 WPPT inte i sig i unionen leder till att rätten till en enda skälig ersättning begränsas för medborgare i dessa tredjeländer. Domstolen konstaterade visserligen att med hänsyn till principen om ömsesidighet i Wienkonventionen (
5
) är unionen och dess medlemsstater inte skyldiga att obegränsat ge rätt till en enda skälig ersättning. Enligt domstolen kan behovet av att bibehålla skäliga villkor för deltagande i handeln med inspelad musik motivera en begränsning av rätten till en enda skälig ersättning.
Denna upphovsrätten närstående rättighet omfattas emellertid av skyddet för immateriell egendom enligt artikel 17.2 i stadgan. Följaktligen ska varje begränsning i utövandet av denna rättighet vara föreskriven i lag på ett klart och precist sätt, i enlighet med artikel 52 i stadgan. Enligt domstolen uppfyller inte enbart förekomsten av en reservation enligt WPPT detta krav. Det ankommer således uteslutande på unionslagstiftaren, som har exklusiv extern befogenhet på detta område, att besluta om en sådan begränsning.
För det tredje slog domstolen fast att det följer av själva ordalydelsen i artikel 8.2 i direktiv 2006/115 att såväl de utövande konstnärerna som fonogramframställarna har rätt till en enda skälig ersättning, eftersom ersättningen ska ”fördelas” mellan dem. Denna bestämmelse utgör således hinder för att en medlemsstats lagstiftning utesluter utövande konstnärer från den grupp som har rätt till en enda skälig ersättning.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/115/EG av den 12 december 2006 om uthyrnings- och utlåningsrättigheter avseende upphovsrättsligt skyddade verk och om upphovsrätten närstående rättigheter (EUT L 376, 2006, s. 28).
(
2
)	Enligt artikel 15.3 WPPT.
(
3
)	I artikel 15.1 WPPT föreskrivs att utövande konstnärer och fonogramframställare ska ha rätt till en enda ersättning för direkt eller indirekt utnyttjande av fonogram som utgivits för kommersiella ändamål för utsändning i ljudradio eller television eller för vilken överföring som helst till allmänheten.
(
4
)	Internationella konventionen om skydd för utövande konstnärer, framställare av fonogram och radioföretag antogs i Rom den 26 oktober 1961.
(
5
)	Wienkonventionen om traktaträtten av den 23 maj 1969 (United Nations Treaty Series, vol. 1155, s. 331).