61998CC0386_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 I detta mål har Europeiska gemenskapernas kommission genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 26 oktober 1998, med stöd av artikel 169 i EG-fördraget (nu artikel 226 EG) väckt talan om fastställelse av att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa rådets direktiv 93/104/EG av den 23 november 1993 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden(1) eller genom att inte underrätta kommissionen om detta.
2 I artikel 18.1 a i direktivet föreskrivs att medlemsstaterna skall anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet senast den 23 november 1996 eller se till att arbetsmarknadens parter senast den dagen genom överenskommelse fastställer de nödvändiga bestämmelserna, varvid medlemsstaterna skall se till att de alltid kan garantera att direktivets bestämmelser efterlevs.
3 Republiken Italien har i sitt svaromål, som ingavs den 12 februari 1999, angett att direktivets allmänna syfte samt vissa av dess särskilda bestämmelser redan återspeglas i den italienska lagstiftningen och att arbetsmarknadens parter i november 1997 paraferade en gemensam förklaring om genomförande av direktivet, i syfte att förbättra och komplettera denna lagstiftning. Denna förklaring iakttas generellt inom produktionssektorn. Den italienska regeringen har dessutom presenterat ett separat lagförslag med syftet att omsätta direktivet i lagstiftning. Detta förslag behandlades i deputerandekammaren i februari 1999. Republiken Italien har avslutningsvis anfört att den förväntar sig att lagförslaget och det därpå följande tillämpningsdekretet kommer att antas inom en rimlig tidsram.
4 Det är uppenbart att Republiken Italien inte har vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att införliva direktivet fullt ut inom den föreskrivna tidsfristen, det vill säga senast den 23 november 1996. Vad beträffar tiden efter denna dag kan Republiken Italien inte till sitt försvar anföra att den har försökt att avhjälpa bristerna i införlivandet av direktivet. En talan enligt artikel 169 i fördraget (nu artikel 226 EG) kräver bara ett objektivt konstaterande av ett fördragsbrott och inte någon bevisning om eventuell passivitet eller eventuellt motstånd från den berörda medlemsstatens sida.(2) Det har dessutom fastslagits i rättspraxis att varje medlemsstat skall införliva direktiven på ett sätt som uppfyller kraven på rättssäkerhet och, följaktligen, införliva dem genom tvingande bestämmelser.
5 Under dessa förhållanden skall kommissionens talan bifallas.
Förslag till avgörande
6 Mot bakgrund av det anförda föreslår jag att domstolen skall
1) fastställa att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EG-fördraget och rådets direktiv 93/104/EG av den 23 november 1993 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv eller genom att inte underrätta kommissionen om detta,
2) förplikta Republiken Italien att ersätta rättegångskostnaderna.
(1) - EGT L 307, s. 18.
(2) - Dom av den 1 mars 1983 i mål 301/81, kommissionen mot Belgien (REG 1983, s. 467; svensk specialutgåva, volym 7, s. 39), punkt 8.