62024CJ0150_RES
Mål C‑150/24 [Aroja] (
i
)
A
mot
Rikoskomisario B
(begäran om förhandsavgörande från Högsta domstolen (Finland))
Domstolens dom (fjärde avdelningen) av den 5 mars 2026
”Begäran om förhandsavgörande – Invandringspolitik – Gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna – Direktiv 2008/115/EG – Förvar inför avlägsnande – Artikel 15.5 och 15.6 – Beräkning av den tid som utlänningen redan hållits i förvar – Sammanläggning av samtliga tidigare perioder av förvar – Förutsättningar – Förvaret har varit avsett att säkerställa verkställigheten av ett och samma beslut om återvändande – Artikel 15.3 andra meningen – Förlängning av förvarstiden utöver den enligt artikel 15.5 fastställda inledande tidsgränsen – Domstolsprövning av beslutet om fortsatt förvar – Nationell lagstiftning som innebär att en sådan prövning endast sker om den förvarstagne begär det – Frågan inom vilken tid domstolsprövningen av beslutet om fortsatt förvar ska ske – Konsekvenser om domstolsprövning inte sker i rätt tid”
Gränskontroller, asyl och invandring – Invandringspolitik – Återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna – Direktiv 2008/115 – Förvar inför avlägsnande – Maximal löptid – Beräkning – Sammanläggning av alla perioder av förvar i en medlemsstat för verkställighet av ett och samma beslut om återvändande
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 6; Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115, artikel 16.3)
(se punkterna 53–69 och 73 samt punkt 1 i domslutet)
Gränskontroller, asyl och invandring – Invandringspolitik – Återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna – Direktiv 2008/115 – Förvar inför avlägsnande – Beslut om förvar ska omprövas med lämpliga mellanrum – Överskridande av den inledande tidsgränsen för förvar på sex månader – Obligatorisk domstolsprövning – Domstolsprövning sker endast om den förvarstagne begär det – Otillåtet
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115, artikel 15.3 och 15.5)
(se punkterna 75–79 samt punkt 2 i domslutet)
Gränskontroller, asyl och invandring – Invandringspolitik – Återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna – Direktiv 2008/115 – Förvar inför avlägsnande – Eventuell förlängning av förvarstiden – Förvaltningsbeslut om att förlänga förvarstiden utöver den inledande tidsgränsen på sex månader – Domstolsprövning – Domstolsprövning ska ske så snart som möjligt efter det att förvaltningsbeslutet har fattats
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115, artikel 15.2, 15.3, 15.5 och 15.6)
(se punkterna 80–89 och punkt 3 i domslutet)
Gränskontroller, asyl och invandring – Invandringspolitik – Återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna – Direktiv 2008/115 – Förvar inför avlägsnande – Eventuell förlängning av förvar – Förvaltningsbeslut om att förlänga förvarstiden utöver den inledande tidsgränsen på sex månader – Domstolsprövning av beslutet sker inte i rätt tid – Konsekvenser – Automatiskt upphävande av beslutet om förvar – Föreligger inte – Villkor
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115, artikel 15.1–15.6)
(se punkterna 90–100 samt punkt 4 i domslutet)
Resumé
Med anledning av en begäran om förhandsavgörande från Högsta domstolen (Finland) uttalar sig EU-domstolen om beräkningen av tidsgränserna för förvar inför avlägsnande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna och om de rättssäkerhetsgarantier som gäller vid längre förvarstider, mot bakgrund av artikel 15 i direktiv 2008/115 (
1
).
I september 2022 reste den marockanske medborgaren A in i Finland olagligt då han var ålagd ett förbud att resa in i Schengenområdet. Samma dag fattades ett första beslut om förvarstagande av A för att säkerställa verkställigheten av ett beslut om att han skulle avlägsnas till Marocko.
I september 2023 togs A för tredje gången i förvar för att säkerställa verkställigheten av nämnda avlägsnandebeslut. Vid denna tidpunkt hade han redan hållits i förvar i sammanlagt fem månader och 23 dagar. Högsta domstolen har i sin begäran om förhandsavgörande dock angett att det fanns förutsättningar för att hålla honom i förvar under längre tid än den inledande tidsgränsen på sex månader, eftersom genomförandet av verkställigheten av avvisningsbeslutet hade blivit försenat dels på grund av bristande samarbete från A:s sida, dels på grund av att erforderliga handlingar ännu inte hade erhållits från Konungariket Marocko. En prövning av detta tredje förvarstagande av A gjordes på eget initiativ av Södra Karelens tingsrätt, sedan det framkommit att förvarstiden eventuellt hade överskridit den inledande tidsgränsen på sex månader.
Sedan A utan framgång överklagat tingsrättens beslut till Östra Finlands hovrätt, fördes målet till Högsta domstolen. I sitt överklagande gjorde A gällande att han hölls i förvar i strid med lag, eftersom frågan om förutsättningarna för att förlänga förvarstiden utöver den inledande tidsgränsen på sex månader inte hade blivit föremål för prövning i enlighet med tillämpliga processuella regler. Högsta domstolen anser för sin del att det som talar för att direktiv 2008/115 ska tolkas på så sätt att all den tid som A har hållits i förvar ska beaktas vid beräkningen av om tidsgränsen för förvar har uppnåtts är att grunden för att hålla honom i förvar under hela denna tid har varit densamma.
Mot denna bakgrund vill Högsta domstolen få klarhet i huruvida man i ett fall där en tredjelandsmedborgare efter att ha hållits i förvar friges för att sedan, efter en viss tid, åter tas i förvar, och där detta upprepas flera gånger, ska lägga samman samtliga tidigare perioder av förvar eller huruvida, och i så fall av vilka skäl, vissa tidigare perioder av förvar kan undantas från beräkningen. Högsta domstolen vill dessutom få klarhet i vilka tidsfrister som gäller för domstolsprövning vid längre försvarstider och vad konsekvenserna blir om domstolsprövning inte sker i rätt tid.
EU-domstolens bedömning
Vad gäller den första frågeställningen i målet slår EU-domstolen fast följande. Artikel 15.5 och 15.6 i direktiv 2008/115 ska tolkas på så sätt att samtliga perioder under vilka en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i en medlemsstat har hållits i förvar med stöd av artikel 15 i direktivet, i syfte att säkerställa verkställigheten av ett och samma beslut om återvändande, ska läggas samman vid beräkningen av om den enligt någon av dessa bestämmelser fastställda tidsgränsen för förvar i den berörda medlemsstaten har uppnåtts. Den omständigheten att det mellan de olika perioderna av förvar eventuellt har funnits perioder där den berörda tredjelandsmedborgaren befunnit sig i frihet föranleder ingen annan tolkning.
Detta med hänsyn till att förvar utgör ett allvarligt ingrepp i rätten till frihet enligt artikel 6 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Förvar inför avlägsnande har endast till syfte att säkerställa att förfarandet för återvändande genomförs på ett effektivt sätt och tjänar inte något bestraffningssyfte.
Om förutsättningarna för en eventuell sammanläggning av perioder av förvar inför avlägsnande var kopplade till vissa faktiska omständigheter, skulle detta dessutom kunna undergräva målet att tidsgränserna för förvar ska vara gemensamma för medlemsstaterna. Därutöver skulle det, beroende på omständigheterna, kunna strida mot proportionalitetsprincipen att inte beakta perioder av förvar inför avlägsnande, eftersom denna princip kräver att sådant förvar ska pågå under en så kort tid som möjligt.
Omständigheter som att det finns en risk för avvikande och att den berörda tredjelandsmedborgaren håller sig undan eller förhindrar förberedelserna inför återvändandet eller avlägsnandet utgör i och för sig skäl för att ta personen i förvar. Den i direktiv 2008/115 fastställda tidsgränsen för förvar skulle dock kunna förlora sin ändamålsenliga verkan om det var så, att ett beslut om förvar som fattas på grundval av sådana omständigheter ska betraktas som ett nytt förvarstagande och att tidsgränsen ska räknas från det nya beslutet, trots att det är fråga om verkställighet av ett och samma beslut om återvändande. Dessutom skulle det uppstå en risk för att berörda personer drabbas av godtyckliga beslut om det var så, att hänsyn kunde tas till andra, ej närmare angivna, omständigheter hänförliga till den berörda tredjelandsmedborgarens situation, vilka är av varierande och subjektiv natur. Detta med hänsyn till den rättsosäkerhet som skulle följa därav.
Vad gäller den andra frågeställningen i målet slår EU-domstolen fast följande. Domstolsprövningen är obligatorisk för samtliga beslut om att förlänga förvarstiden utöver den inledande tidsgränsen på sex månader. Av detta följer att artikel 15.3 andra meningen i direktiv 2008/115 utgör hinder för att en domstolsprövning av frågan huruvida den i artikel 15.5 i direktivet fastställda inledande tidsgränsen för förvar på sex månader har överskridits endast sker om den förvarstagne begär det.
Vad gäller den tredje frågeställningen i målet slår EU-domstolen fast följande. Unionsrätten reglerar inte frågan om vilka processuella regler som ska gälla för domstolsprövning av förvarsbeslut vid längre förvarstider. Detta innebär att medlemsstaterna enligt principen om processuell autonomi förblir behöriga att fastställa sådana regler, dock under förutsättning att reglerna uppfyller de krav som följer av likvärdighetsprincipen och effektivitetsprincipen samt att skyddet för grundläggande rättigheter och unionsbestämmelsernas fulla verkan säkerställs. Det finns således inte någon skyldighet för medlemsstaterna – under förutsättning att de iakttar nämnda principer – att införa bestämmelser med innebörden att domstolsprövningen av en förvaltningsmyndighets beslut om att förlänga förvarstiden utöver den inledande tidsgränsen för förvar ska ske innan denna tidsgräns har uppnåtts Däremot innebär likvärdighetsprincipen att sådan domstolsprövning inte får ske senare än den domstolsprövning som föreskrivs i artikel 15.2 i direktiv 2008/115 när det gäller ett beslut om förvarstagande, eftersom ett beslut om förvarstagande är av motsvarande slag som ett beslut om fortsatt förvar. Domstolsprövningen ska således ske så snart som möjligt efter det att beslutet om att förlänga förvaret utöver den inledande tidsgränsen har fattats.
Vad gäller den fjärde frågeställningen i målet slår EU-domstolen fast följande. Den omständigheten att domstolsprövningen av ett förvaltningsbeslut om att förlänga förvarstiden utöver den inledande tidsgräns på sex månader som föreskrivs i artikel 15.5 i direktiv 2008/115 inte sker i rätt tid medför inte att beslutet om förvar omedelbart ska upphävas, om alla materiella förutsättningar för att hålla kvar den berörda personen i förvar är uppfyllda när denna domstolsprövning väl äger rum och den tidsgräns som anges i artikel 15.6 i direktivet inte har uppnåtts. Den obligatoriska domstolsprövningen av ett förvaltningsbeslut om att förlänga förvarstiden utöver den inledande tidsgräns på sex månader ingår inte bland de förutsättningar för förvar som anges i direktiv 2008/115, utan bland de krav som där uppställs i syfte att säkerställa att tredjelandsmedborgare som en medlemsstat håller i förvar får sin rätt till ett effektivt domstolsskydd tillgodosedd.
(
i
)	Förevarande mål har getts ett fiktivt namn. Detta namn är inte någon av rättegångsdeltagarnas verkliga namn.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG av den 16 december 2008 om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna (EUT L 348, 2008, s. 98).