62021CJ0779_RES
Förenade målen C‑779/21 P och C‑799/21 P
Europeiska kommissionen och Europeiska unionens råd
mot
Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario)
Domstolens dom (stora avdelningen) av den 4 oktober 2024
”Överklagande – Yttre åtgärder – Internationella avtal – Europa-Medelhavsavtalet om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Konungariket Marocko, å andra sidan – Avtal om ändring av protokoll nr 1 och 4 till detta avtal – Beslut om ingående av avtal – Påstående om åsidosättande av folkrätten på grund av att det andra avtalet är tillämpligt på Västsaharas territorium – Talan om ogiltigförklaring – Upptagande till prövning – Partshabilitet – Talerätt – Villkoret att en sökande i vissa fall ska vara direkt och personligen berörd av den omtvistade åtgärden – Principen om traktaters relativa verkan – Principen om självbestämmande – Icke självstyrande territorier – Artikel 73 i Förenta nationernas stadga – Utrymme för skönsmässig bedömning för Europeiska unionens råd – Internationell sedvanerätt – Allmänna unionsrättsliga principer – Samtycke från ett icke självstyrande territoriums folk som har rätt till självbestämmande i sin egenskap av tredje part i förhållande till ett internationellt avtal”
Talan om ogiltigförklaring – Fysiska eller juridiska personer – Akter som berör dem direkt och personligen – Villkoret direkt berörd – Villkoret personligen berörd – Kriterier – Avtal mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko om ändring av protokollen till Europa-Medelhavsavtalet – Beslut 2019/217 – Beaktande av själva innehållet i det internationella avtalet samt av dess rättsverkningar på ett tredje territorium – Varor med ursprung i ett icke självstyrande territorium – Utövande av rätten till självbestämmande – Huruvida Västsaharas folk är direkt och personligen berört – Villkor
(Artikel 263 fjärde stycket FEUF; beslut 2019/217)
(se punkterna 86–95, 99, 107 och 108)
Talan om ogiltigförklaring – Fysiska eller juridiska personer – Akter som direkt berör dem – Villkoret direkt berörd – Avtal mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko om ändring av protokollen till Europa-Medelhavsavtalet – Beslut 2019/217 – Akt som endast berör relationerna mellan unionen och dess medlemsstater – Genomförandet är av rent automatisk karaktär
(Artikel 263 fjärde stycket FEUF; beslut 2019/217)
(se punkt 96)
Talan om ogiltigförklaring – Domstolens behörighet – Akter som beslutats av institutionerna – Prövning av huruvida ett av unionen ingånget internationellt avtal är förenligt med fördragen – Upptagande till prövning – Akt varigenom motparten delges godkännandet av det internationella avtalet – Behörighet saknas
(Artikel 19.3 b FEU; artikel 267 första stycket FEUF; beslut 2019/217)
(se punkterna 97 och 98)
Internationella avtal – Unionens avtal – Avtal som regleras av internationell rätt – Traktater och tredjeland – Förhandling och ingående – Principen om fritt samtycke – Folket på ett icke självstyrande territorium och befolkningen där – Befolkningsbegreppet – Invånare på ett territorium – Omfattas – Folkbegreppet – Politisk enhet och ställning som innehavare av rätten till självbestämmande – Omfattas
(Artikel 21.2 FEU)
(se punkt 129)
Internationella avtal – Unionens avtal – Avtal som regleras av internationell rätt – Tillämpning av Wienkonventionen om traktaträtten – Traktater och tredjeland – Förhandling och ingående – Principen om fritt samtycke – Folket på ett icke självstyrande territorium och befolkningen där – Skyldighet att inhämta samtycke från nämnda folk – Samråd med berörda befolkningsgrupper – Åsidosättande av denna skyldighet
(Artikel 21.2 FEU)
(se punkt 130)
Internationella avtal – Unionens avtal – Avtal som regleras av internationell rätt – Tillämpning av Wienkonventionen om traktaträtten – Traktater och tredjeland – Förhandling och ingående – Principer – Traktat som varken får skada eller gynna tredje man – Räckvidd
(Artikel 21.1 FEU)
(se punkterna 131 och 132)
Internationella avtal – Unionens avtal – Rådets beslut om ingående av avtalet mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko om ändring av protokollen till Europa-Medelhavsavtalet – Avtal som regleras av internationell rätt – Tillämpning av Wienkonventionen om traktaträtten – Traktater och tredjeland – Förhandling och ingående – Principen om fritt samtycke – Folket på ett icke självstyrande territorium och befolkningen där – Samråd med befolkningen – Skyldighet att inhämta samtycke från nämnda folk – Åsidosättande – Verkan på giltigheten av avtalets ingående – Rådets utrymme för skönsmässig bedömning – Saknar betydelse
(Artiklarna 3.5 och 21.1 FEU; artikel 207.1 FEUF; avtalet mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko om ändring av protokoll nr 1 och nr 4 till Europa-Medelhavsavtalet om associering EG‑Marocko, skäl 10; beslut 2019/217)
(se punkterna 133–136 och 145)
Internationella avtal – Unionens avtal – Tolkning – Unionsdomstolens behörighet – Villkor – Avtal som regleras av internationell rätt – Tillämpning av Wienkonventionen om traktaträtten – Traktater och tredjeland – Principen om fritt samtycke – Krav och rättsverkningar inom ramen för ett folks utövande av sin självbestämmanderätt – Icke självstyrande territorium – Krav på uttryckligt samtycke – Felaktig rättstillämpning
(Avtalet mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko om ändring av protokoll nr 1 och nr 4 till Europa-Medelhavsavtalet om associering EG‑Marocko; beslut 2019/217)
(se punkterna 141, 144, 146–149 och 157)
Internationella avtal – Unionens avtal – Tolkning – Unionsdomstolens behörighet – Villkor – Avtal som regleras av internationell rätt – Tillämpning av Wienkonventionen om traktaträtten – Traktater och tredjeland – Principen om fritt samtycke – Krav och rättsverkningar inom ramen för ett folks utövande av sin självbestämmanderätt – Icke självstyrande territorium – Underförstått samtycke – Villkor – Precis, konkret och betydande förmån till följd av att naturresurserna på territoriet tas i anspråk – Icke uppfyllt villkor – Samtycke saknas
(Artikel 21.1 FEUF; avtalet mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko om ändring av protokoll nr 1 och nr 4 till Europa-Medelhavsavtalet om associering EG‑Marocko; beslut 2019/217)
(se punkterna 152–156, 158–160 och 162)
Talan om ogiltigförklaring – Domstolens behörighet – Akter som beslutats av institutionerna – Prövning av huruvida ett av unionen ingånget internationellt avtal är förenligt med fördragen – Upptagande till prövning
(Artikel 21.1 FEUF; avtalet mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko om ändring av protokoll nr 1 och nr 4 till Europa-Medelhavsavtalet om associering EG‑Marocko; beslut 2019/217)
(se punkterna 172–176)
Överklagande – Överklagande som ogillas – Den överklagade domen har ogiltigförklarat det angripna beslutet med förordnande om att rättsverkningarna ska bestå fram till dess att domstolen meddelar sin dom – Domstolen förordnar att rättsverkningarna av det angripna beslutet ska bestå – Rättssäkerhetsskäl
(Artikel 264 stycke 2d FEUF; avtalet mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko om ändring av protokoll nr 1 och nr 4 till Europa-Medelhavsavtalet om associering EG‑Marocko; beslut 2019/217)
(se punkterna 183–186)
Resumé
Domstolen (stora avdelningen) ogillar – genom två domar dels i de förenade målen C‑778/21 P och C‑798/21 P, dels i de förenade målen C‑779/21 P och C‑799/21 P – de överklaganden som getts in av Europeiska kommissionen och Europeiska unionens råd av två domar där tribunalen ogiltigförklarat rådsbeslut om godkännande av ingåendet av avtal mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko till följd av talan om ogiltigförklaring av dessa beslut, som väckts av Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de Oro (Front Polisario).
Genom beslut 2019/217 (
1
) godkände rådet ingåendet av avtalet mellan unionen och Konungariket Marocko om ändring av vissa protokoll till Europa–Medelhavsavtalet om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Konungariket Marocko, å andra sidan. (
2
) Genom beslut 2019/441 (
3
) godkände rådet även ingåendet av partnerskapsavtalet om hållbart fiske mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko, dess genomförandeprotokoll och skriftväxlingen som åtföljer avtalet och, genom förordning 2019/440, fördelningen av fiskemöjligheterna enligt nämnda avtal och dessa genomförandeprotokoll. (
4
) Dessa båda beslut meddelades med anledning av domen av den 21 december 2016, rådet/Front Polisario (C‑104/16 P, EU:C:2016:973). Genom den domen hade domstolen bland annat preciserat att associeringsavtalet endast omfattade Konungariket Marocko och inte det icke självstyrande Västsahara, samt med anledning av domen av den 27 februari 2018, Western Sahara Campaign UK (C‑266/16, EU:C:2018:118), där domstolen fört ett i stora delar analogt resonemang avseende fiskeavtalen med Konungariket Marocko vad gäller de vatten som angränsar till Västsahara.
Det avtal som godkändes genom beslut 2019/217 ändrade protokollen till Europa-Medelhavsavtalet om den ordning som ska tillämpas på import till Europeiska unionen av jordbruksprodukter, fisk och fiskeprodukter med ursprung i Marocko och om definitionen av begreppet ”ursprungsprodukter” för att utsträcka de tullförmåner som beviljas produkter av marockanskt ursprung som exporteras till unionen till att gälla även produkter med ursprung i Västsahara som exporteras under de marockanska tullmyndigheternas kontroll. Fiskeavtalet mellan Europeiska gemenskapen och Marocko (
5
) ändrades genom att bland annat inbegripa de vatten som angränsar till Västsaharas territorium i avtalets tillämpningsområde.
Genom ansökan som ingavs år 2019 mot dessa rättsakter i de tre målen Front Polisario/rådet (T‑279/19, T‑344/19 och T‑356/19), hade Front Polisario även yrkat ogiltigförklaring av de angripna besluten och den angripna förordningen.
I det mål som avgjordes genom domen Front Polisario/rådet (T‑279/19), (
6
) och i de förenade mål som avgjordes genom domen Front Polisario/rådet (T‑344/19 och T‑356/19) (
7
) ogiltigförklarade tribunalen de angripna besluten och den angripna förordningen med motiveringen att kravet på att Västsaharas folk ska ge sitt samtycke inte hade iakttagits. Rådet hade nämligen inte i tillräcklig grad beaktat alla relevanta omständigheter med anknytning till Västsaharas situation och rådet saknade fog för att anse sig ha utrymme för skönsmässig bedömning när det gällde att avgöra huruvida det var nödvändigt att uppfylla kravet på att Västsaharas folk, i sin egenskap av tredje part i förhållande till det omtvistade avtalet, måste samtycka till det avtalets tillämpning på Västsahara, i enlighet med principen om traktaters relativa verkan jämförd med principen om självbestämmande.
Rådet och kommissionen har var för sig överklagat dessa domar till domstolen.
Domstolens bedömning
Huruvida Front Polisarios talan om ogiltigförklaring vid tribunalen kunde tas upp till sakprövning
A. Huruvida Front Polisario har partsbehörighet
För det första erinrar domstolen om att alla fysiska eller juridiska personer, på vissa villkor, får väcka talan mot en akt som är riktad till dem eller som direkt och personligen berör dem samt mot en regleringsakt som direkt berör dem och som inte medför genomförandeåtgärder. Det har emellertid redan godtagits i rättspraxis att en enhet kan tillerkännas partshabilitet vid unionsdomstolarna oberoende av huruvida den är juridisk person enligt nationell lagstiftning.
Front Polisario är en självutnämnd befrielserörelse som bildats för att strida för det icke självstyrande territoriet Västsaharas oberoende gentemot Konungariket Marocko, och för att en suverän sahrawisk stat ska bildas. I och med att Front Polisario just har föresatt sig att, med stöd av rätten till självbestämmande för Västsaharas folk, bilda en statlig rättsordning för Västsahara, kan det inte krävas att Front Polisario, för att anses ha partshabilitet vid unionsdomstolarna, ska ha bildats som en juridisk person i enlighet med en viss nationell rättsordning. Front Polisario är dessutom en av de legitima samtalsparterna inom ramen för den process för att fastställa Västsaharas framtid som leds av FN:s säkerhetsråd. De beslut som fattas därvid är bindande för samtliga medlemsstater och för unionsinstitutionerna. Domstolen finner därför att Front Polisario, som även har bilaterala rättsförhållanden på internationell nivå, har en tillräcklig rättslig existens för att ha partshabilitet vid unionsdomstolarna. (
8
) Mot denna bakgrund finner domstolen således följande. Tribunalen kunde, utan att därvid göra någon felaktig rättstillämpning, dra slutsatsen att Front Polisario hade partshabilitet vid unionsdomstolarna, i den mening som avses i artikel 263 fjärde stycket FEUF.
B. Huruvida Front Polisario har talerätt
För det andra prövar domstolen om Front Polisario har talerätt. Vad gäller frågan huruvida Front Polisario berörs direkt av de angripna besluten och av den angripna förordningen erinrar domstolen om att två kumulativa kriterier ska vara uppfyllda. För det första måste den omtvistade åtgärden ha direkt inverkan på dennes rättsliga ställning. För det andra får den inte lämna något utrymme för skönsmässig bedömning för dem till vilka den riktar sig, och som ska genomföra den.
Front Polisario väckte talan om ogiltigförklaring vid tribunalen för att värna rätten till självbestämmande för Västsaharas folk. (
9
) Det är emellertid mot bakgrund av de angripna rättsakternas och följaktligen de omtvistade avtalens verkningar på den rättsliga ställningen för Västsaharas folk, som domstolen ska pröva huruvida Front Polisario är direkt berörd av de angripna rättsakterna.
Det är visserligen riktigt att Front Polisario inte officiellt erkänts som exklusiv företrädare för Västsaharas folk. Inte desto mindre är Front Polisario, i enlighet med resolutioner från FN:s högsta organ, en privilegierad samtalspartner i den process som är tänkt att fastställa Västsaharas framtida status. Dessa särskilda omständigheter ger vid handen att Front Polisario vid unionsdomstolen får bestrida lagenligheten av en unionsrättsakt som har en direkt inverkan på den rättsliga ställningen för Västsaharas folk. De angripna rättsakterna, och i förlängningen även de omtvistade avtalen, uppfyller – genom den inverkan som dessa har på rätten för Västsaharas folk till självbestämmande – villkoret att en fysisk eller juridisk person ska vara direkt berörd av det beslut som är föremål för talan. Detta villkor ska bedömas med beaktande av artikel 73 i FN:s stadga och principen om ett effektivt domstolsskydd, i förhållande till den rättsliga situationen för Västsaharas folk, företrätt av Front Polisario i förevarande mål.
Ett beslut om ingående av ett internationellt avtal utgör för övrigt i unionens interna rättsordning en definitiv rättsakt som ger uttryck åt unionens samtycke till att vara bunden av det avtalet. Detta beslut utgör en rättsakt mot vilken talan kan väckas, och domstolen erinrar om att den inte är behörig att ogiltigförklara ett internationellt avtal. En delgivning med underrättelse till den andra avtalsparten om att ett sådant avtal har godkänts utgör däremot en genomförandeåtgärd som i princip ska anses utgöra en rättsakt som inte kan angripas.
Mot denna bakgrund finner domstolen att Front Polisario var direkt berörd av de omtvistade besluten och att tribunalen gjorde en riktig bedömning i det avseendet.
Vad gäller frågan om Front Polisario var personligen berörd finner domstolen att tribunalen gjorde rätt då den med beaktande av de omständigheter som ledde fram till att Front Polisario var direkt berörd fann att Front Polisario även var personligen berörd av de angripna besluten. Folket i Västsahara, företrätt av Front Polisario, berörs personligen av det omtvistade beslutet. Västsaharas territorium inkluderas nämligen uttryckligen i de omtvistade avtalens tillämpningsområde, vilket är bindande för unionen enligt de omtvistade besluten. Detta förändrar rättsställningen för Västsaharas folk i dess egenskap av innehavare av rätten till självbestämmande såvitt avser nämnda territorium. Denna egenskap särskiljer nämligen Västsaharas folk från alla andra personer eller enheter, inbegripet alla andra folkrättsliga rättssubjekt.
Huruvida Västsaharas folk gett sitt samtycke till de omtvistade avtalen samt omfattningen av tribunalens domstolsprövning
Enligt de omtvistade besluten godkändes de aktuella avtalen efter det att kommissionen i samarbete med Europeiska utrikestjänsten vidtagit ”alla rimliga och möjliga åtgärder i … för att göra de berörda personerna tillräckligt delaktiga i syfte att säkerställa deras samtycke till avtalen”. (
10
) Merparten av den nuvarande befolkningen i Västsahara ingår emellertid inte i det folk som har rätt till självbestämmande, det vill säga Västsaharas folk, varav de flesta har gett sig av. Det görs det i detta avseende skillnad mellan, å ena sidan, ”befolkningen” i ett icke självstyrande territorium och ”folket” i ett sådant territorium. ”Folket” hänför sig nämligen till en politisk enhet som har självbestämmanderätt; ”befolkningen” avser däremot invånarna i ett territorium.
Enligt den allmänna folkrättsliga principen om traktaters relativa verkan ska traktater varken missgynna eller gynna tredje man. Tredje part kan påverkas av avtalets genomförande om ett territorium i förhållande till vilket denna tredje part har suveräna rättigheter eller självbestämmanderätt omfattas av avtalets tillämpningsområde. Västsaharas folk måste således lämna sitt samtycke till att ett internationellt avtal mellan unionen och Konungariket Marocko genomförs på Västsaharas territorium. (
11
) Unionens åtgärder i internationella sammanhang ska i synnerhet bidra till strikt efterlevnad och utveckling av internationell rätt, inklusive respekt för principerna i FN:s stadga. (
12
) Om Västsaharas folk inte har gett sitt samtycke till sådana avtal, som är ämnade att genomföras i Västsahara eller i de till Västsahara angränsande vattnen, kan detta således påverka giltigheten av en unionsrättsakt om ingående av avtalen.
Huruvida Västsaharas folk måste lämna sitt samtycke och identifieringen av Front Polisario som är den som ska ge uttryck för detta samtycke
Tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning när den konstaterade att de omtvistade avtalen innebär att Västsaharas folk åläggs en skyldighet i så måtto att Konungariket Marockos myndigheter tillerkänns vissa befogenheter inom Västsaharas territorium. (
13
) De omtvistade avtalen innebär visserligen att rättsakter antagna av de marockanska myndigheterna inom Västsaharas territorium får rättsverkningar som ändrar rättsställningen för Västsaharas folk. Detta innebär emellertid inte att avtalen kan anses ge upphov till rättsliga skyldigheter för Västsaharas folk, i egenskap av folkrättssubjekt. De omtvistade avtalen innebär inte att unionen erkänner att Konungariket Marocko – såsom påståtts – har suveräna rättigheter över Västsahara. Det är för övrigt inte Västsaharas folk som är adressaten för de fisketillstånd eller andra förvaltningsåtgärder som meddelas av de marockanska myndigheterna i samband med partnerskapsavtalet om hållbart fiske mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko, vilka det skulle vara skyldigt att erkänna; Västsaharas folk är inte heller adressaten för de åtgärder som vidtas av unionens och medlemsstaternas myndigheter beträffande dessa. Tribunalen grundade sig således på en felaktig premiss när den konstaterade att samtycket från Västsaharas folk till det omtvistade avtalet måste vara uttryckligt.
I detta avseende noterar domstolen emellertid att det i internationell sedvanerätt inte anges någon särskild form för hur en tredje part ska uttrycka sitt samtycke till ett avtal som ger den en rättighet. (
14
) Det är således enligt internationell sedvanerätt inte uteslutet att sådant samtycke kan ges underförstått under vissa omständigheter. Såvitt särskilt gäller ett folk i ett icke självstyrande territorium kan det således presumeras att det folket samtycker till ett internationellt avtal, i förhållande till vilket folket är tredje part och som ska tillämpas på det territorium där folket utövar självbestämmanderätt, förutsatt att två villkor är uppfyllda. För det första får det aktuella avtalet inte medföra några förpliktelser för detta folk. För det andra måste det i avtalet anges att det berörda folket självt erhåller en precis, konkret, väsentlig och kontrollerbar fördel av att naturresurserna i detta territorium tas i anspråk, och i proportion till i vilken utsträckning dessa naturresurser tas i anspråk. Dessutom måste det aktuella avtalet innehålla en mekanism som gör det möjligt att med jämna mellanrum kontrollera att det berörda folket verkligen kan tillgodogöra sig den i avtalet angivna fördelen. Dessa villkor ska iakttas för att säkerställa att ett sådant avtal är förenligt med den ur artikel 73 i FN-stadgan härledda och i internationell sedvanerätt fastlagda principen om att intressen som tillkommer folken i icke självstyrande territorier ska komma i främsta rummet.
För det fall dessa båda villkor är uppfyllda, ska det berörda folket anses ha gett sitt samtycke. Att en rörelse som uppger sig vara legitim företrädare för detta folk motsätter sig avtalet kan inte i sig vara tillfyllest för att vederlägga sådant presumerat samtycke. Denna samtyckespresumtion kan emellertid motbevisas. Så är fallet om folkets legitima företrädare visar att det förmånssystem som folket omfattas av enligt det aktuella avtalet, eller den kontrollmekanism som måste finnas med i avtalet, inte uppfyller nämnda villkor.
I förevarande fall finner domstolen att de omtvistade avtalen inte innebär några rättsliga förpliktelser för Västsaharas folk i egenskap av folkrättssubjekt, även om avtalen ändrar den unionsrättsliga ställningen för detta folk såvitt avser dess rätt till självbestämmande i Västsahara. Det första av de båda villkoren ska därmed anses vara uppfyllt.
När det gäller det andra villkoret konstaterar domstolen att det är uppenbart att de omtvistade avtalen inte innehåller någon sådan fördel för Västsaharas folk som uppfyller de kännetecken som nämns ovan. Om ett avtal framledes gynnar Västsaharas folk i enlighet med de krav som nämnts, torde möjligheten att avtalet även gynnar Västsaharas invånare i allmänhet inte kunna hindra att Västsaharas folk befinns ha lämnat ett presumerat samtycke därtill.
Huruvida det är möjligt att åberopa folkrätten
Unionen är skyldig att utöva sin befogenhet med iakttagande av internationell rätt. Domstolen är således, inom ramen för en talan om ogiltigförklaring, behörig att pröva huruvida ett internationellt avtal som har ingåtts av unionen är förenligt med de regler i internationell rätt som i kraft av fördragen binder unionen. Domstolens prövning av giltigheten av den rättsakt genom vilken unionen har ingått ett sådant internationellt avtal kan avse denna rättsakts lagenlighet med beaktande av det aktuella internationella avtalets innehåll. (
15
) Tribunalen gjorde således en riktig bedömning när den fann att principen om självbestämmande och principen om traktaters relativa verkan kunde åberopas inom ramen för prövningen av det omtvistade beslutets giltighet.
Slutsats
Ingen av de grunder som kommissionen och rådet har åberopat till stöd för överklagandena har godtagits. Överklagandena ska därmed ogillas i sin helhet.
Huruvida verkningarna av de omtvistade besluten ska bestå för det fall rådets och kommissionens överklaganden ogillas
Såvitt avser de förenade målen C‑778/21 P och C‑798/21 P har tribunalen förordnat att verkningarna av det omtvistade beslutet ska bestå till dess att domstolen meddelar dom i målen om överklagande. Genomförandeprotokollet löpte emellertid ut den 17 juli 2023. Utan gällande protokoll ger fiskeavtalet inte unionsfartyg tillträde till den ”fiskezon” som avses i avtalet. Därmed har föremålet för kommissionens och rådets andrahandsyrkanden om att det omtvistade beslutets rättsverkningar ska bestå förfallit.
Såvitt avser de förenade målen C‑779/21 P och C‑799/21 P trädde det avtal som ingicks genom det omtvistade beslutet i kraft den 19 juli 2019. En ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet – för det fall det inte förordnas att beslutets verkningar ska bestå under en begränsad period – skulle kunna medföra allvarliga negativa konsekvenser för unionens yttre åtgärder och en risk för att rättssäkerheten äventyras vad gäller de internationella åtaganden som unionen har gjort och som är bindande för unionsinstitutionerna och medlemsstaterna. Domstolen förordnar följaktligen att verkningarna av det omtvistade beslutet ska bestå under en tolvmånadersperiod från och med den dag då denna dom meddelas.
(
1
)	Rådets beslut (EU) 2019/217 av den 28 januari 2019 om ingående av avtalet genom skriftväxling mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko om ändring av protokoll nr 1 och nr 4 till Europa–Medelhavsavtalet om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Konungariket Marocko, å andra sidan (EUT L 34, 2019, s. 1).
(
2
)	Europa-Medelhavsavtalet om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Konungariket Marocko, å andra sidan, som undertecknades den 26 februari 1996 i Bryssel (EGT L 70, 2000, s. 2).
(
3
)	Rådets beslut (EU) 2019/441 av den 4 mars 2019 om ingående av partnerskapsavtalet om hållbart fiske mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko, dess genomförandeprotokoll och skriftväxlingen som åtföljer avtalet (EUT L 77, 2019, s. 4).
(
4
)	Rådets förordning (EU) 2019/440 av den 29 november 2018 om fördelning av fiskemöjligheterna inom ramen för partnerskapsavtalet om hållbart fiske mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko och dess genomförandeprotokoll (EUT L 77, 2019, s. 1) (nedan kallad den angripna förordningen).
(
5
)	Avtalet om fiskepartnerskap mellan Europeiska gemenskapen och Konungariket Marocko (EUT L 141, 2006, s. 4).
(
6
)	Dom av den 29 september 2021, Front Polisario/rådet (T‑279/19, EU:T:2021:639).
(
7
)	Dom av den 29 september 2021, Front Polisario/rådet (T‑344/19 och T‑356/19, EU:T:2021:640).
(
8
)	När det gäller frågan huruvida Front Polisario lagligen kan anses företräda de intressen som tillkommer Västsaharas folk, avser denna fråga Front Polisarios rätt att föra talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet, inte dess partshabilitet vid unionsdomstolen.
(
9
)	Se dom av den 21 december 2016, rådet/Front Polisario (C‑104/16 P, EU:C:2016:973, punkterna 88, 91 och 105).
(
10
)	Skäl 10 i beslut 2019/217 och skäl 11 i beslut 2019/441.
(
11
)	Se dom av den 21 december 2016, rådet/Front Polisario (C‑104/16 P, EU:C:2016:973, punkt 106).
(
12
)	Artiklarna 3.5 och 21.1 FEU.
(
13
)	Dom av den 29 september 2021, Front Polisario/rådet (T‑279/19, EU:T:2021:639, punkterna 322 och 323), samt dom av den 29 september 2021, Front Polisario/rådet (T‑344/19 och T‑356/19, EU:T:2021:640, punkt 318).
(
14
)	Se dom av den 7 juni 1932 från permanenta Internationella domstolen i målet Free Zones of Upper Savoy and the District of Gex, PCIJ Reports 1927, Series A/B, nr 46, s. 148).
(
15
)	Dom av den 27 februari 2018, Western Sahara Campaign UK (C‑266/16, EU:C:2018:118, punkterna 47–51).