62021TJ0702_RES
Mål T‑702/21
Ekobulkos EOOD
mot
Europeiska kommissionen
Tribunalens dom (första avdelningen) av den 21 december 2022
”Statligt stöd – Produktion av el från förnybara energikällor – Klagomål – Passivitetstalan – Anmodan att vidta åtgärder – Upptagande till sakprövning – Skyldighet att vidta åtgärder – Föreligger inte”
Passivitetstalan – Fysiska eller juridiska personer – Sakprövningsförutsättningar – Föregående anmodan att vidta åtgärder – Väsentligt formkrav – Räckvidd
(Artikel 265 andra stycket FEUF)
(se punkt 17)
Passivitetstalan – Sakprövningsförutsättningar – Ett korrekt genomförande av det administrativa förfarandet – Anmodan till institutionen – Avgränsning av ramarna för tvisten – Skillnad mellan anmodan att vidta åtgärder och ansökan – Bedömning
(Artikel 265 andra stycket FEUF)
(se punkterna 19–24)
Passivitetstalan – Kommissionens skyldighet att agera – Skyldighet att granska uppgifter om ett stöd som påstås vara rättsstridigt – Skyldighet att antingen underrätta den berörda parten om att det inte finns tillräckliga skäl att fortsätta granskningen eller fatta ett beslut efter att den preliminära granskningen avslutats – Passivitet
(Artikel 265 FEUF; Rådets förordning nr 2015/1589, artiklarna 4, 12.1 andra stycket, 15.1 och 24.2 andra stycket)
(se punkterna 27–30)
Stöd som ges av en medlemsstat – Prövning av klagomål – Kommissionens skyldigheter – Uppgifter om ett stöd som påstås vara rättsstridigt har redan beaktats inom ramen för ett beslut om att inte göra invändningar – Prövningsskyldighet – Föreligger inte – Uppgifter vilka varken visar att den godkända åtgärden hade tillämpats felaktigt eller att nytt statligt stöd förelåg – Skyldighet att anta ett beslut efter den preliminära granskningsfasen – Föreligger inte
(Artiklarna 107, 108 och 265 andra stycket FEUF; Rådets förordning 2015/1589, artiklarna 4, 12.1 andra stycket, 15.1 och 24.2 andra stycket)
(se punkterna 34–39)
Passivitetstalan – Fysiska eller juridiska personer – Underlåtenhet mot vilken talan kan väckas – Klagomål om ett stöd som påstås vara rättsstridigt har inte prövats i rätt tid – Passivitet föreligger inte med avseende på den tid som det tog att sluta sig till att en skyldighet att vidta åtgärder inte förelåg
(Artikel 265 FEUF; Rådets förordning 2015/1589, artiklarna 12.1 andra stycket och 24.2)
(se punkt 40)
Resumé
Ekobulkos EOOD är en bulgarisk elproducent som driver en solcellsanläggning som togs i bruk den 19 maj 2012.
Genom beslut av den 4 augusti 2016 (
1
) fann Europeiska kommissionen att den bulgariska ordningen för stöd till produktion av energi från förnybara energikällor, som hade anmälts av de bulgariska myndigheterna (
2
), var förenlig med den inre marknaden i enlighet med artikel 107.3 c FEUF och beslutade att inte göra några invändningar.
I den på detta sätt godkända ordningen fastställdes bland annat de villkor enligt vilka producenter av el från förnybara energikällor kunde dra nytta av förmånliga inköpspriser. Dessa villkor ändrades år 2015, bland annat genom införandet av bestämmelser för att förhindra kumulering av förmåner (
3
) (nedan kallad den aktuella åtgärden). Närmare bestämt föreskrevs i dessa bestämmelser att det vid fastställandet av stödnivån, för att undanröja risken för överkompensation, vid behov var nödvändigt att sänka det förmånliga inköpspriset genom avdrag från det investeringsstöd som erhållits till följd av en ansökan som ingetts före den 3 maj 2011, det vill säga den dag då lagen om införande av den aktuella stödordningen trädde i kraft.
Den 21 februari 2020 ingav Ekobulkos ett klagomål till kommissionen, i vilket bolaget gjorde gällande att Republiken Bulgarien hade beviljat producenter av el från förnybara energikällor ett olagligt statligt stöd som var oförenligt med den inre marknaden, i form av förmånliga inköpspriser för el producerad från förnybara energikällor utan avdrag enligt den aktuella åtgärden. Till stöd för sina påståenden gjorde Ekobulkos särskilt gällande att den aktuella åtgärden ledde till att det fastställdes en rörlig stödnivå inom ramen för fastställandet av förmånliga inköpspriser, beroende på när ansökan om stöd lämnades in. Under dessa omständigheter leder en sådan åtgärd till att de berörda energiproducenterna behandlas olika, vilket enligt Ekobulkos är diskriminerande.
Genom skrivelse av den 7 oktober 2020 svarade kommissionen att den aktuella åtgärden redan hade granskats inom ramen för det förfarande som ledde fram till antagandet av 2016 års positiva beslut. Kommissionen stödde sig härvid på olika bedömningsfaktorer som angavs i skälen till detta beslut. Under dessa omständigheter ansåg kommissionen att den redan hade godkänt de ändringar som infördes år 2015, inklusive den aktuella åtgärden. Kommissionen angav vidare att den, på grundval av de uppgifter som lämnats i klagomålet, varken hade identifierat en felaktig tillämpning av det stöd som redan godkänts eller av nya åtgärder som kunde utgöra statligt stöd. Kommissionen anmodade följaktligen Ekobulkos att, om bolaget så önskade, inkomma med andra uppgifter till stöd för sitt klagomål. Om detta inte skedde skulle klagomålet anses ha återkallats.
Genom skrivelse av den 7 november 2020 upprepade Ekobulkos sin bedömning, och vidhöll på så sätt sina argument, liksom i en sista skrivelse av den 22 juni 2021. I denna skrivelse, som framställdes som en anmodan att vidta åtgärder i den mening som avses i artikel 265 andra stycket FEUF, begärde Ekobulkos dessutom att kommissionen skulle använda sig av sina befogenheter enligt förordning 2015/1589 (
4
) för att förordna om uppskov med tillämpningen av de kritiserade bestämmelserna till dess att kommissionen slutgiltigt hade uttalat sig om deras förenlighet med den inre marknaden.
Det var mot denna bakgrund som Ekobulkos den 30 oktober 2021 väckte passivitetstalan vid tribunalen för att få fastställt att kommissionen rättsstridigt hade underlåtit att ta ställning till bolagets klagomål.
Genom dom av den 21 december 2022 ogillade tribunalen denna talan.
Denna dom är intressant av två skäl. Å ena sidan ger den tribunalen tillfälle att pröva frågan huruvida en passivitetstalan kan tas upp till sakprövning, vad avser avgränsningen av ramen för talan genom anmodan att vidta åtgärder, för det fall det, åtminstone formellt, föreligger en skillnad mellan föremålet för en sådan anmodan och yrkandet om passivitet. Å andra sidan ger den tribunalen tillfälle att precisera under vilka omständigheter kommissionen inte är skyldig att ta ställning till ett klagomål avseende en påstådd statlig stödåtgärd, särskilt för det fall den anser att den redan har prövat den aktuella åtgärden i ett tidigare beslut.
Tribunalens bedömning
Tribunalen prövar först kommissionens invändning om rättegångshinder på grund av åsidosättande av en väsentlig formföreskrift. Enligt kommissionen kan skrivelsen av den 22 juni 2021 inte anses utgöra en anmodan att vidta åtgärder, i den mening som avses i artikel 265 andra stycket FEUF, med hänsyn till skillnaden mellan den begäran som framställdes vid denna tidpunkt och yrkandet om passivitet, med avseende på deras respektive rättsliga grund.
Tribunalen erinrar inledningsvis om att den anmodan att vidta åtgärder som avses i artikel 265 andra stycket FEUF innebär en avgränsning av ramarna för den talan som kan väckas för det fall den berörda institutionen underlåter att ta ställning i frågan inom två månader. Under dessa omständigheter krävs enligt fast rättspraxis att den formella underrättelsen har avfattats på ett tillräckligt uttryckligt och precist sätt för att den berörda institutionen konkret ska kunna förstå föremålet för och kravet på ett ställningstagande i frågan.
I förevarande fall bedömer tribunalen emellertid, efter att ha bekräftat den skillnad som kommissionen åberopat, att denna skillnad, med beaktande av dessa principer i rättspraxis, är sådan att den inte medför att talan ska avvisas. Under dessa omständigheter fortsätter tribunalen sin prövning med en prövning i sak mot bakgrund av de relevanta kriterier som det tidigare erinrats om i skrivelsen av den 22 juni 2021, mot bakgrund av samtliga omständigheter som Ekobulkos anfört under det administrativa förfarandet. Denna prövning leder till slutsatsen att bolaget, sedan klagomålet skickades, aldrig har avvikit från sitt förstahandsyrkande, vilket i förevarande fall syftade till att erhålla ett beslut om huruvida den aktuella åtgärden var förenlig med reglerna om statligt stöd, och dessutom var tillräckligt klart och precist i den mening som avses i ovannämnda rättspraxis. Detta gäller även för skrivelsen av den 22 juni 2021, trots den formellt annorlunda begäran i dess slutsats, vilket innebär att den ska anses utgöra en anmodan att vidta åtgärder. Under dessa omständigheter anser tribunalen att talan kan tas upp till sakprövning.
Vad därefter gäller frågan huruvida passivitetstalan är välgrundad erinrar tribunalen om att den inte kan uttala sig i detta avseende förrän den har kontrollerat huruvida institutionen i fråga vid tidpunkten för anmodan att vidta åtgärder verkligen var skyldig att vidta åtgärder.
Med avseende på statligt stöd regleras de situationer i vilka kommissionen, i fråga om stöd som är olagligt eller oförenligt med den inre marknaden, är skyldig att agera av förordning nr 2015/1589. Närmare bestämt föreskrivs i artikel 15.1 första meningen i denna förordning att undersökningen av eventuellt olagligt stöd ska leda till ett formellt beslut (
5
). Kommissionen är sålunda endast skyldig att vidta åtgärder när den har undersökt åtgärden i fråga, med den preciseringen att kommissionen inte har en sådan skyldighet när den, efter ingivandet av ett klagomål, inte har lyckats få in tillräckligt med uppgifter för att genomföra sin prövning (
6
).
Tribunalen konstaterar inledningsvis att kommissionen i 2016 års beslut om förenlighet med den gemensamma marknaden beaktade de lagändringar som gjordes år 2015, inklusive den aktuella åtgärden, såsom framgår av skälen till detta beslut. Det var således korrekt av kommissionen att meddela Ekobulkos att den redan hade uttalat sig om den ifrågavarande åtgärden. Tribunalen preciserar att det inte finns någon bestämmelse i förordning 2015/1589 som innebar en skyldighet för kommissionen att anta ett nytt beslut om huruvida ett statligt stöd är förenligt med den inre marknaden, och tillägger att om så inte vore fallet skulle varje intresserad part kunna bestrida analyserna av stödets förenlighet, även efter det att fristen för att väcka talan om ogiltigförklaring har löpt ut.
Därefter konstaterar tribunalen att Ekobulkos, i den mån kommissionen i övrigt ansåg att det på grundval av klagomålet inte var möjligt att identifiera felaktig tillämpning av den aktuella åtgärden eller införande av någon annan åtgärd än den som redan hade undersökts, inte på något sätt har visat på vilket sätt denna bedömning är felaktig,
Av det ovan anförda följer att kommissionen inte var skyldig att vidta åtgärder vid den tidpunkt då anmodan om att vidta åtgärder riktades till den. I avsaknad av en skyldighet att vidta åtgärder kan Ekobulkos inte heller med framgång göra gällande att förfarandet för att pröva klagomålet har tagit orimligt lång tid.
Eftersom kommissionen i förevarande fall inte har gjort sig skyldig till passivitet, bedömer tribunalen att talan ska ogillas.
(
1
)	Beslut C(2016) 5205 final av den 4 augusti 2016 i ärende SA.44840 (2016/NN).
(
2
)	Enligt anmälan utgjordes denna ordning av Zakon za energiata ot vazofnovetemi iztochnitsi (ZEVI) (lagen om energi från förnybara energikällor), som är i kraft sedan den 3 maj 2011 (DV nr 35, av den 3 maj 2011), samt två beslut av den 18 mars 2013 respektive av den 20 februari 2004 om reglering av elpriser.
(
3
)	Det rör sig i förevarande fall om 18 § i Zakon za izmenenie i dopalnenie na Zakona za energetikata (ZID-ZE) (lag om ändring och komplettering av lagen om energi) av den 24 juli 2015 (DV nr 56 av den 24 juli 2015)
(
4
)	Rådets förordning (EU) 2015/1589 av den 13 juli 2015 om tillämpningsföreskrifter för artikel 108 FEUF (EUT L 248, 2015, s. 9). Begäran avsåg artikel 13.1 i denna förordning.
(
5
)	Enligt artikel 4.2, 4.3 och 4.4 i förordning nr 2015/1589, till vilken det hänvisas i artikel 15.1 i förordning nr 2015/1589, syftar ett sådant beslut till att fastställa antingen att åtgärden i fråga inte utgör stöd eller att åtgärden är förenlig med den inre marknaden eller, tvärtom, att det formella granskningsförfarandet ska inledas med beaktande av de tvivel som den ger upphov till.
(
6
)	Artikel 24.2 i förordning nr 2015/1589, till vilken det hänvisas i artikel 12.1 andra stycket i samma förordning.