62002CO0150_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-150/02 P,
Streamserve Inc.,
företrätt av advokaten J. Kääriäinen, med delgivningsadress i Luxemburg,
klagande,
angående överklagande av dom meddelad den 27 februari 2002 av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt (fjärde avdelningen) i mål T-106/00, Streamserve mot harmoniseringsbyrån (Streamserve) (REG 2002, s. II-723), i vilket det förs talan om att nämnda dom skall upphävas i den del där förstainstansrätten har funnit att andra överklagandenämnden vid Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) inte har tillämpat artikel 7.1 c i rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken felaktigt i sitt beslut av den 28 februari 2000, genom att avslå ansökan om registrering av uttrycket Streamserve som gemenskapsvarumärke, förutom för de varor som omfattas av kategorierna manualer och publikationer (ärende R 423/1999-2),
i vilket den andra parten är:
meddelar
DOMSTOLEN (fjärde avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden J.N. Cunha Rodrigues samt domarna J.-P. Puissochet (referent) och F. Macken,
generaladvokat: F.G. Jacobs,
justitiesekreterare: R. Grass,
efter att ha hört generaladvokaten,
följande
Beslut
Domskäl
1. Streamserve Inc. (nedan kallad klaganden) har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 25 april 2002, i enlighet med artikel 49 i EG‑stadgan för domstolen överklagat förstainstansrättens dom av den 27 februari 2002 i mål T‑106/00, Streamserve mot harmoniseringsbyrån (Streamserve) (REG 2002, s. II-723) (nedan kallad den överklagade domen), och yrkat att nämnda dom skall upphävas i den del där förstainstansrätten har funnit att andra överklagandenämnden vid Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (nedan kallad harmoniseringsbyrån) inte har tillämpat artikel 7.1 c i rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken (EGT L 11, 1994, s. 1; svensk specialutgåva, område 17, volym 2, s. 3) felaktigt i sitt beslut av den 28 februari 2000, genom att avslå ansökan om registrering av uttrycket Streamserve som gemenskapsvarumärke för de varor som omfattas av andra kategorier än manualer och publikationer (ärende R 423/1999-2) (nedan kallat det omtvistade beslutet).
Tillämpliga bestämmelser
2. I artikel 4 i förordning nr 40/94 föreskrivs följande:
”Ett gemenskapsvarumärke kan utgöras av alla kännetecken som kan återges grafiskt, särskilt ord, inbegripet personnamn, figurer, bokstäver, siffror, formen på en vara eller dess utstyrsel, förutsatt att kännetecknet i fråga kan särskilja ett företags varor eller tjänster från andra företags.”
3. I artikel 7.1 i samma förordning föreskrivs följande:
”1. Följande får inte registreras:
a) Kännetecken som inte uppfyller kraven i artikel 4.
b) Varumärken som saknar särskiljningsförmåga.
c) Varumärken som endast består av kännetecken eller upplysningar vilka i handeln visar varornas eller tjänsternas art, kvalitet, kvantitet, avsedda användning, värde, geografiska ursprung, tiden för deras framställande eller andra egenskaper hos varorna eller tjänsterna.
…”
4. Enligt artikel 12 i förordning nr 40/94 gäller följande:
”Gemenskapsvarumärket ger inte innehavaren rätt att förhindra tredje man att i näringsverksamhet använda
…
b) uppgifter om varornas eller tjänsternas art, kvalitet, kvantitet, avsedda ändamål, värde, geografiska ursprung, tidpunkten för framställandet eller andra egenskaper,
…
förutsatt att tredje man handlar i enlighet med god affärssed.”
Bakgrund till tvisten
5. Intelligent Document Systems Scandinavia AB ansökte den 22 augusti 1997 om att harmoniseringsbyrån skulle registrera uttrycket Streamserve som gemenskapsvarumärke för varor som omfattas av klasserna 9 och 16 i Niceöverenskommelsen om internationell klassificering av varor och tjänster vid varumärkesregistrering av den 15 juni 1957, med ändringar och tillägg.
6. Det ansöktes om registrering för följande varor i klass 9: ”[a]pparater för inspelning, överföring och återgivning av ljud och bilder, databehandlingsutrustning, häri inbegripet datorer, datorminnen, bildskärmar, tangentbord, processorer, skrivare och scanners, datorprogram lagrade på band, skivor, disketter och andra maskinläsbara media”.
7. Registreringsansökan avsåg vidare följande varor som omfattas av klass 16: ”[l]istade datorprogram; manualer; tidningar och publikationer; utbildnings- och undervisningsmaterial”.
8. Den 18 februari 1999 överläts ansökan om gemenskapsvarumärke till klaganden.
9. Harmoniseringsbyråns granskare avslog ansökan genom beslut av den 21 maj 1999, vilket beslut överklagades av klaganden.
10. Harmoniseringsbyråns andra överklagandenämnd avslog genom det omtvistade beslutet detta överklagande, med motiveringen att ordet Streamserve, som är resultatet av en sammansättning av två engelska ord där inte något ovanligt eller originellt element tillförts, beskriver den avsedda användningen för de aktuella varorna, i förevarande fall användningen av en teknik för överföring av numeriska data från en server som gör det möjligt att hantera dessa i en regelbunden och kontinuerlig ström (så kallad streamingteknik). Överklagandenämnden drog därav slutsatsen att granskaren med fog hade funnit att artikel 7.1 b och c i förordning nr 40/94 utgjorde hinder för registrering av detta uttryck som gemenskapsvarumärke.
Den överklagade domen
11. Klaganden väckte, genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 27 april 2000, talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet. Förstainstansrätten biföll genom den överklagade domen endast delvis talan.
12. För det första uttalade förstainstansrätten i punkt 36 i den överklagade domen att artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 har till syfte att skydda en målsättning av allmänintresse, nämligen att sådana kännetecken och upplysningar som avses i denna bestämmelse inte förbehålls ett enda företag genom att registreras som varumärke, utan att de fritt skall kunna användas av alla.
13. För det andra fann förstainstansrätten, efter att ha uttalat att den målgrupp som klagandens varor avser utgörs av den genomsnittliga engelskspråkiga konsumenten, Internetanvändare och intresserade av den audiovisuella aspekten härav, i punkterna 40–49 i den överklagade domen att kriterierna för tillämpning av artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 var uppfyllda i förevarande fall, på så sätt att det för den avsedda målgruppen förelåg ett tillräckligt direkt och konkret samband mellan kännetecknet och de varor som ansökan om registrering avsåg.
14. Förstainstansrätten ansåg dels att uttrycket Streamserve var ett ord som består av ett verb (serve) och ett substantiv (stream) och således inte var ovanligt för de berörda konsumenterna, dels att uttrycket Streamserve hänvisade till en teknik för överföring av numeriska data från en server, vilken gör det möjligt att hantera dessa i en regelbunden och kontinuerlig ström. Vidare fann förstainstansrätten att nämnda teknik för överföring inte enbart utgör ett användningsområde för dessa varor utan också en av deras särskilda funktioner.
15. Förstainstansrätten drog i punkt 49 i den överklagade domen därav slutsatsen att detta uttryck kunde användas för att ange en karakteristisk egenskap hos de flesta av de varor som avsågs i registreringsansökan, och att det absoluta registreringshinder som anges i artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 därför var tillämpligt på uttrycket för dessa varor.
16. För det tredje fann förstainstansrätten att det omtvistade beslutet, beträffande samma varor, lagligen hade kunnat fattas på grundval endast av artikel 7.1 c i förordning nr 40/94, och att klagandens grund avseende att detta beslut fattats med åsidosättande av artikel 7.1 b i nämnda förordning därför saknade fog. Talan kunde således inte vinna bifall på den grunden.
17. Förstainstansrätten fann däremot att harmoniseringsbyrån varken hade visat att nämnda uttryck kunde vara beskrivande eller att det saknade särskiljningsförmåga för de varor som omfattas av kategorierna manualer och publikationer. Den ogiltigförklarade därför det omtvistade beslutet i de delar som registreringsansökan avseende nämnda uttryck hade avslagits beträffande varor som omfattas av de båda nämnda kategorierna.
Överklagandet
18. Klaganden har yrkat att domstolen dels skall upphäva den överklagade domen i den del där det omtvistade beslutet fastställts vad beträffar varor som inte omfattas av kategorierna manualer och publikationer, dels skall ogiltigförklara det omtvistade beslutet. Klaganden har vidare yrkat att harmoniseringsbyrån skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
19. Harmoniseringsbyrån har yrkat att överklagandet skall ogillas och att klaganden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
20. Enligt artikel 119 i rättegångsreglerna kan domstolen, om överklagandet är uppenbart ogrundat, vid varje tidpunkt, med referentens rapport som underlag och efter att ha hört generaladvokaten, ogilla överklagandet genom motiverat beslut.
Den första grunden
21. Klaganden har genom sin första grund gjort gällande att förstainstansrätten gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning när den funnit att artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 har till syfte att skydda en målsättning av allmänintresse som innebär att sådana kännetecken och upplysningar som avses i denna bestämmelse fritt skall kunna användas av alla. Denna slutsats av förstainstansrätten är enligt klaganden inte helt förenlig med den inställning som generaladvokaten Jacobs uttryckt i sitt förslag till avgörande i målet Baby-dry, vilken bekräftats av domstolen (dom av den 20 september 2001 i mål C-383/99 P, Procter & Gamble mot harmoniseringsbyrån, REG 2001, s. I-6251), enligt vilken artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 inte är avsedd ”att förhindra en eventuell monopolisering av vanliga beskrivande uttryck, utan snarare att förhindra registrering av beskrivande varumärken avseende vilka inget skydd bör kunna erhållas” (se punkt 78 i förslaget). Klaganden anser att förstainstansrätten mot denna bakgrund har tillämpat ett alltför strängt kriterium vid tillämpningen av nämnda bestämmelser på de faktiska omständigheterna i målet.
22. Domstolen erinrar om att ett gemenskapsvarumärke enligt artikel 4 i förordning nr 40/94 kan utgöras av alla kännetecken som kan återges grafiskt, förutsatt att kännetecknet i fråga kan särskilja ett företags varor eller tjänster från andra företags.
23. I artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 föreskrivs att varumärken som ”endast består av kännetecken eller upplysningar vilka i handeln visar varornas eller tjänsternas art, kvalitet, kvantitet, avsedda användning, värde, geografiska ursprung, tiden för deras framställande eller andra egenskaper hos varorna eller tjänsterna” inte får registreras.
24. Kännetecken och upplysningar som i handeln visar egenskaper hos en vara eller en tjänst för vilken registrering söks är således, i enlighet med förordning nr 40/94, redan på grund av sin natur inte ägnade att fylla varumärkets funktion att ange varans eller tjänstens ursprung. Detta påverkar dock inte möjligheten att uppnå särskiljningsförmåga till följd av användning i enlighet med artikel 7.3 i förordning nr 40/94.
25. Genom förbudet mot registrering som gemenskapsvarumärken av sådana kännetecken och upplysningar som i handeln visar egenskaper hos varor eller tjänster för vilka registreringen söks, uttrycker artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 en målsättning av allmänintresse, som innebär att sådana kännetecken eller upplysningar fritt skall kunna användas av alla. Denna bestämmelse hindrar således att kännetecken och upplysningar förbehålls ett enda företag genom att registreras som varumärken (se, avseende de identiska bestämmelserna i artikel 3.1 c i rådets första direktiv 89/104/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar (EGT L 40, 1989, s. 1; svensk specialutgåva, område 13, volym 17, s. 178), dom av den 4 maj 1999 i de förenade målen C-108/97 och C-109/97, Windsurfing Chiemsee, REG 1999, s. I‑2779, punkt 25, och av den 8 april 2003 i de förenade målen C‑53/01–C‑55/01, Linde m.fl., REG 2003, s. I-3161, punkt 73, samt avseende artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 dom av den 23 oktober 2003 i mål C-191/01 P, harmoniseringsbyrån mot Wrigley, REG 2003, s. I-0000).
26. Förstainstansrätten har således inte missuppfattat syftet med dessa bestämmelser och har gjort en korrekt tolkning av dem när den i punkt 36 i den överklagade domen funnit att artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 har till syfte att skydda en målsättning av allmänintresse som innebär att de aktuella kännetecknen och upplysningarna fritt skall kunna användas av alla.
27. Dessa domskäl innehåller således inte någon felaktig rättstillämpning.
28. Talan kan således inte vinna bifall på den första grunden.
Den andra grunden
29. Genom den andra grunden har klaganden gjort gällande att förstainstansrätten har tolkat de faktiska omständigheterna i målet felaktigt när den funnit att uttrycket Streamserve inte är ovanligt för de berörda konsumenterna. Enligt klaganden utgör detta uttryck, som består av verbet serve och namnet stream, inte endast kännetecken eller upplysningar som anger en av de karaktäristiska egenskaperna hos de aktuella varorna, utan uttrycket har en originell karaktär på så sätt att det inte används, inom ramen för det särskilda språkbruket i databranschen och på Internet, för att peka ut de varor som avses i registreringsansökan eller någon av varornas karaktäristiska egenskaper.
30. Domstolen konstaterar för det första att klaganden, genom att hävda att förstainstansrätten felaktigt tolkat de faktiska omständigheterna i målet när den funnit att uttrycket Streamserve är vanligt för den berörda målgruppen och inte skulle kunna användas för att visa karaktäristiska egenskaper hos de varor som registreringsansökan avser, i själva verket endast har kritiserat den bedömning av de faktiska omständigheterna som förstainstansrätten gjort, utan att därvid göra gällande att förstainstansrätten missuppfattat de handlingar som ingivits till den. Denna bedömning avser emellertid inte en rättsfråga som i sig omfattas av domstolens prövning i ett mål om överklagande (dom av den 19 september 2002 i mål C-104/00 P, DKV mot harmoniseringsbyrån, REG 2002, s. I-7561, punkt 22).
31. För det andra har förstainstansrätten tillämpat artikel 7.1 c i förordning nr 40/94 på ett korrekt sätt när den av samtliga de konstateranden som hade gjorts i punkterna 44–48 i den överklagade domen drog slutsatsen att uttrycket Streamserve kunde användas för att i handeln visa en karaktäristisk egenskap hos de flesta av de varor som avses i registreringsansökan (domen i det ovannämnda målet harmoniseringsbyrån mot Wrigley, punkt 32).
32. Mot denna bakgrund kan överklagandet inte bifallas på den andra grunden.
33. Av det ovan anförda följer att överklagandet är uppenbart ogrundat och således skall ogillas.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
34. Enligt artikel 69.2 i domstolens rättegångsregler, som är tillämplig i mål om överklagande enligt artikel 118, skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Harmoniseringsbyrån har yrkat att klaganden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom klaganden har tappat målet, skall harmoniseringsbyråns yrkande bifallas.
Domslut
På dessa grunder fattar
DOMSTOLEN (fjärde avdelningen)
följande beslut:
1) Överklagandet ogillas.
2) Klaganden skall ersätta rättegångskostnaderna.