Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
JULIANE KOKOTT
16 päivänä huhtikuuta 2026(1)
Asia C‑36/25
Energia Group Holdings (ROI) DAC,
Energia Customer Solutions Limited,
Wind Generation Ireland Limited,
Holyford Windfarm Limited,
Cornavarrow Windfarm Limited,
Eshmore Limited,
GR Wind Farms 1 Limited,
CNOC Windfarms Limited,
TRA Investments Limited,
Ballybane Windfarms Limited,
Beam Wind Limited,
Meenaward Wind Farm Limited,
Cordal Windfarms Limited,
Sigatoka Limited,
Glanaruddery Windfarms Limited,
Glencarbry Windfarm Limited,
Gortahile Windfarm Limited,
Killala Community Windfarm Designated Activity Company,
Kill Hills Windfarm Limited,
Knocknacummer Wind Farm Limited,
Knocknalour Wind Farm Limited,
Seahound Wind Developments Limited,
Lisdowney Wind Farm Limited,
Monaincha Wind Farm Limited,
Ronaver Energy Limited,
Tullynamoyle Wind Farm II Limited
vastaan
The Commission for Regulation of Utilities,
jossa asian käsittelyyn osallistuvat
Eirgrid PLC,
The Attorney General
(Ennakkoratkaisupyyntö – Supreme Court (ylin tuomioistuin, Irlanti))
Ennakkoratkaisupyyntö – Sähkön sisämarkkinat – Yhteiset säännöt – Asetus (EU) 2019/943 – 13 artiklan 7 kohta – Uusiutuvia energialähteitä käyttävät tuottajat – Asettaminen ajojärjestyksessä etusijalle – Muu kuin markkinapohjainen ajojärjestyksen alaspäin muuttaminen – Oikeus saada taloudellinen korvaus – Laskentamenetelmät – Asianmukainen korvaus – Välitön oikeusvaikutus – Edellytykset
Sisällys
I  Johdanto
II  Oikeudellinen kehys
A  Sähkön sisämarkkina-asetus (EU) 2019/943
B  Sähkön sisämarkkinadirektiivi (EU) 2019/944
III  Tosiseikat, ennakkoratkaisukysymykset ja menettely unionin tuomioistuimessa
IV  Oikeudellinen arviointi
A  Asetuksen 2019/943 1
3 artiklan 7 kohdan ulottuvuus (ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys)
1.  Alustavat huomautukset
2.  Asetuksen 2019/943 1
3 artiklan 7 kohdassa säädetyn korvausmekanismin kriteerit ja toimintatapa (ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen a kohta)
a)  Sanamuodon mukainen tulkinta
b)  Systemaattinen, teleologinen ja historiallinen tulkinta
c)  Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen a kohtaa koskeva välipäätelmä
3.  Perusteettoman pientä tai perusteettoman suurta korvausta koskevan kriteerin ulottuvuus (ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen b kohta)
4.  Sellaisten kansallisten soveltamistoimenpiteiden laillisuus, joiden mukaan oikeus taloudelliseen korvaukseen riippuu ajojärjestyksessä etusijalle asettamisesta (ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen c kohta)
B  Asetuksen 2019/943 1
3 artiklan 7 kohdan välitön oikeusvaikutus? (toinen ennakkoratkaisukysymys)
1.  Välittömän oikeusvaikutuksen kriteerit suhteessa suoraan sovellettavuuteen
2.  Välitöntä oikeusvaikutusta koskevien kriteerien täyttyminen
3.  Välipäätelmä
C  Muut oikeussuojakeinot (kolmas ennakkoratkaisukysymys)
D  Muut kysymykset (neljäs ennakkoratkaisukysymys)
1.  Taloudellista korvausta koskevan oikeuden toteuttamisen lykkääminen? (neljännen ennakkoratkaisukysymyksen a ja b kohta)
2.  Taloudellista korvausta koskevan oikeuden henkilöllisen soveltamisalan rajoittaminen tai laajentaminen? (neljännen ennakkoratkaisukysymyksen c kohta)
a)  Ensimmäinen osa: Pientuottajien poissulkeminen?
b)  Toinen osa: Välittäjien oikeus korvaukseen?
3.  Markkinahintaa korkeammat maksut ”taloudellisena tukena” CPPA-sopimusten perusteella (neljännen ennakkoratkaisukysymyksen d kohta)
V  Ratkaisuehdotus
I       Johdanto
1.        Muun muassa asetuksella (EU) 2019/943(2) ja direktiivillä (EU) 2019/944(3) vapautetut ja yhdenmukaistetut sähkömarkkinat perustuvat lähtökohtaisesti markkinasääntöihin.(4) Samalla kuitenkin edistetään kestävää ja hiilestä irtautunutta sähköntuotantoa,(5) minkä vuoksi lähtökohtaisesti suositaan uusiutuvia energialähteitä käyttävien tuottajien sähköntoimituksia (asettaminen ajojärjestyksessä etusijalle). Sähkömarkkinoiden monimutkainen toiminta edellyttää kulutusjoustoon ja käyttövarmuuteen liittyvistä syistä kuitenkin toisinaan myös verkonhaltijoiden muita kuin markkinapohjaisia toimenpiteitä, kuten tässä asiassa kyseessä oleva ajojärjestyksen alaspäin muuttaminen. Tällaisesta ajojärjestyksen uudelleenmäärittelystä seuraa, että asianomainen uusiutuvia energialähteitä – esimerkiksi tuulivoimaa – käyttävä tuottaja ei saa tilapäisesti syöttää tuottamaansa tai tuotettavissa olevaa sähkömäärää verkkoon, ja sillä on tällä perusteella oikeus saada verkonhaltijalta taloudellinen korvaus. Vastaava oikeus syntyy kuitenkin myös silloin, kun verkonhaltija määrää ajojärjestyksen ylöspäin muuttamisesta eli pyytää asianomaista tuottajaa tuottamaan ja syöttämään verkkoon enemmän sähköä kuin se olisi tehnyt markkinatilanteen perusteella.
2.        Tämän ennakkoratkaisupyynnön taustalla olevassa pääasiassa on riidanalaista sellaisten kansallisten ja unionin oikeuden säännösten soveltaminen, jotka koskevat muun kuin markkinapohjaisen ajojärjestyksen alaspäin muuttamisen vuoksi maksettavan taloudellisen korvauksen laskemista. Unionin tuomioistuimella on näin ollen ensimmäistä kertaa tilaisuus ottaa kantaa unionin oikeuden monimutkaisiin kriteereihin, jotka koskevat tässä tapauksessa säädettyä oikeutta taloudelliseen korvaukseen.
II     Oikeudellinen kehys
3.        Unionin oikeudellinen kehys muodostuu lähinnä asetuksesta 2019/943 ja direktiivistä 2019/944.
A       Sähkön sisämarkkina-asetus (EU) 2019/943
4.        Asetuksen 2019/943 2 artiklan 26 alakohdan mukaan ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyllä tarkoitetaan ”toimenpidettä, mukaan lukien rajoittaminen, jonka aktivoi yksi tai useampi siirtoverkonhaltija tai jakeluverkonhaltija säätämällä tuotantoa, kuormitusjärjestelyjä tai molempia muuttaakseen fyysisiä virtauksia sähköjärjestelmässä ja vähentääkseen fyysistä siirtorajoitusta tai muuten varmistaakseen verkon käyttövarmuuden”.(6)
5.        Asetuksen 2019/943 12 artiklassa säädetään tuotantolaitosten ajojärjestyksen ja kulutusjouston määrittelystä. Kyseisen artiklan 1 kohdan mukaan ”voimalaitosten ja kulutusjouston ajojärjestyksen määrittelyn on tapahduttava syrjimättömästi, avoimesti ja, jollei 2–6 kohdassa toisin säädetä, markkinapohjaisesti”. Artiklan 2–6 kohdassa säädetään uusiutuvia energialähteitä käyttävien laitosten ”asettamisesta ajojärjestyksessä etusijalle”.(7) Artiklan 2 kohdassa säädetään, että rajoittamatta SEUT 107, SEUT 108 ja SEUT 109 artiklan soveltamista jäsenvaltioiden on ”varmistettava, että verkonhaltijat asettavat etusijalle uusiutuvia energialähteitä käyttävät voimalaitokset, siinä määrin kuin kansallisen sähköjärjestelmän varma käyttö sen sallii, avointen ja syrjimättömien kriteerien perusteella, ja kun tällaiset voimalaitokset ovat – – uusiutuvia energialähteitä käyttäviä voimalaitoksia, joiden asennettu sähköntuotantokapasiteetti on alle 400 kW”. Artiklan 4 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat säätää tästä myös sellaisten tehokasta yhteistuotantoa käyttävien voimalaitosten osalta, joilla on sama sähköntuotantokapasiteetti. Artiklan 6 kohdan mukaan uusiutuvia energialähteitä tai tehokasta yhteistuotantoa käyttävät voimalaitokset, jotka on otettu käyttöön ennen 4.7.2019 ja jotka käyttöönottonsa jälkeen asetettiin ajojärjestyksessä etusijalle direktiivin 2012/27/EU(8) 15 artiklan 5 kohdan tai direktiivin 2009/28/EY(9) 16 artiklan 2 kohdan mukaisesti, on edelleen voitava asettaa ajojärjestyksessä etusijalle.
6.        Asetuksen 2019/943 13 artiklassa, jonka otsikko on ”Ajojärjestyksen uudelleenmäärittely”, säädetään muun muassa seuraavaa:
”1. Tuotannon ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn ja kulutusjouston ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn on perustuttava objektiivisiin, avoimiin ja syrjimättömiin kriteereihin. Sen on oltava avointa kaikille tuotantotekniikoille, kaikelle energian varastoinnille ja kaikelle kulutusjoustolle, mukaan lukien niille, jotka sijaitsevat muissa jäsenvaltioissa, paitsi jos se ei ole teknisesti mahdollista.
2.
Resurssit, joiden ajojärjestys määritellään uudelleen, on valittava voimalaitoksista, energiavarastoista tai kulutusjoustosta käyttäen markkinapohjaisia mekanismeja, ja niille on maksettava taloudellinen korvaus – –
3. Muuta kuin markkinapohjaista tuotannon, energian varastoinnin ja kulutusjouston ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä voi käyttää ainoastaan, jos
a)      markkinapohjaista vaihtoehtoa ei ole käytettävissä;
b)      kaikki käytettävissä olevat markkinapohjaiset resurssit on käytetty;
c)      sillä alueella, jolla palvelun tarjoamiseen soveltuvat laitokset sijaitsevat, käytettävissä olevien voimalaitosten, energiavarastojen ja kulutusjoustokohteiden lukumäärä on liian pieni toimivan kilpailun varmistamiseksi; tai
d)      verkon senhetkinen tilanne johtaa siirtorajoitukseen niin säännöllisellä ja ennakoitavissa olevalla tavalla, että markkinapohjainen ajojärjestyksen uudelleenmäärittely johtaisi säännöllisiin strategisiin tarjouksiin, jotka lisäisivät sisäistä siirtorajoitusta – –
– –
5. Jollei verkon luotettavuuden ja turvallisuuden ylläpitämistä koskevista vaatimuksista, jotka perustuvat sääntelyviranomaisten vahvistamiin avoimiin ja syrjimättömiin kriteereihin, muuta johdu, siirtoverkonhaltijoiden ja jakeluverkonhaltijoiden on
a)      taattava siirtoverkkojen ja jakeluverkkojen kyky siirtää uusiutuvista energialähteistä tai tehokkaalla yhteistuotannolla tuotettua sähköä siten, että ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä käytetään mahdollisimman vähän; – –
b)       toteutettava asianmukaiset verkkoon liittyvät ja markkinoihin liittyvät operatiiviset toimenpiteet, jotta voidaan minimoida uusiutuvista energialähteistä tai tehokkaalla yhteistuotannolla tuotetun sähkön ajojärjestyksen muuttaminen alaspäin;
– –
6. Jos käytetään muuta kuin markkinapohjaista ajojärjestyksen alaspäin muuttamista, on sovellettava seuraavia periaatteita:
a)      ajojärjestyksen alaspäin muuttamista sovelletaan uusiutuvia energialähteitä käyttäviin voimalaitoksiin ainoastaan, jos muita vaihtoehtoja ei ole olemassa tai jos muut ratkaisut aiheuttaisivat merkittävässä määrin kohtuuttomia kustannuksia tai vakavia riskejä verkon käyttövarmuudelle;
b)      ajojärjestyksen alaspäin muuttamista sovelletaan tehokkaassa yhteistuotantoprosessissa tuotettuun sähköön ainoastaan, jos uusiutuvia energialähteitä käyttävien voimalaitosten ajojärjestyksen alaspäin muuttamista lukuun ottamatta muita vaihtoehtoja ei ole olemassa tai jos muut ratkaisut aiheuttaisivat kohtuuttomia kustannuksia tai vakavia riskejä verkon käyttövarmuudelle;
c)       ajojärjestyksen alaspäin muuttamista ei saa soveltaa uusiutuvia energialähteitä tai tehokasta yhteistuotantoa käyttävien voimalaitosten itse tuottamaan sähköön, jota ei syötetä siirto- tai jakeluverkkoon, paitsi jos mikään muu ratkaisu ei poista verkon käyttövarmuuteen liittyviä ongelmia;
d)      a, b ja c alakohdassa tarkoitettu ajojärjestyksen muuttaminen alaspäin on perusteltava asianmukaisesti ja avoimesti. – –
7. Jos käytetään muuta kuin markkinapohjaista ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä, ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä pyytävän verkonhaltijan on maksettava siitä taloudellinen korvaus sen voimalaitoksen, energiavaraston tai kulutusjoustokohteen haltijalle, johon ajojärjestyksen uudelleenmäärittely kohdistuu, paitsi jos tuottajat hyväksyvät liittymissopimuksen, jossa sitovaa energianjakelua ei taata. Tällaisen taloudellisen korvauksen on oltava vähintään yhtä suuri kuin suurempi seuraavista osatekijöistä tai niiden yhdistelmä, jos ainoastaan yhden osatekijän soveltaminen johtaisi perusteettoman pieneen tai perusteettoman suureen korvaukseen:
a)      ajojärjestyksen uudelleenmäärittelystä aiheutuvat ylimääräiset käyttökustannukset, kuten ylimääräiset polttoainekustannukset, kun kyseessä on ajojärjestyksen muuttaminen ylöspäin, tai varalämmön toimitus, kuin kyseessä on tehokasta yhteistuotantoa käyttävien voimalaitosten ajojärjestyksen muuttaminen alaspäin;
b)      sähkön myynnistä vuorokausimarkkinoilla saatavat nettotulot, jotka voimalaitos, energiavarasto tai kulutusjoustokohde olisi tuottanut ilman ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä koskevaa pyyntöä; jos voimalaitoksille, energiavarastoille tai kulutusjoustokohteille annetaan taloudellista tukea tuotetun tai kulutetun sähkömäärän perusteella, taloudellinen tuki, joka olisi saatu ilman ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä koskevaa pyyntöä, katsotaan osaksi nettotuloja.”
7.        Asetuksen 2019/943 19 a artiklassa säädetään sähkönhankintasopimusten edistämisestä.
8.        Kyseisen asetuksen 19 d artiklassa säädetään kaksisuuntaisten hinnanerosopimusten muodossa toteutettavista suorista hintatukijärjestelmistä, joita sovelletaan sellaisiin uusiin voimalaitoksiin tehtäviin investointeihin, joissa käytetään uusiutuvia energialähteitä.
B       Sähkön sisämarkkinadirektiivi (EU) 2019/944
9.        Direktiivin 2019/944 59 artiklassa säädetään sääntelyviranomaisten tehtävistä ja toimivaltuuksista. Tämän artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan sääntelyviranomaisen tehtävänä on ”vahvistaa tai hyväksyä avointen kriteerien mukaisesti siirto- tai jakelutariffit tai niiden laskentamenetelmät tai molemmat”.
III  Tosiseikat, ennakkoratkaisukysymykset ja menettely unionin tuomioistuimessa
10.      Supreme Courtin esittämä ennakkoratkaisupyyntö koskee kahta muutoksenhakumenettelyä, joissa on kyse asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan tulkinnasta. Näissä menettelyissä asianosaisia ovat valittajina Commission for Regulation of Utilities (Irlannin sähköalan sääntelystä vastaava elin, jäljempänä CRU), National Regulatory Authority (Irlannin sähkömarkkinoiden sääntelyviranomainen, jäljempänä NRA), Attorney General (Irlanti), Transmission System Operator (Irlannin toimivaltainen siirtoverkonhaltija, jäljempänä verkonhaltija), Eirgrid plc, sekä vastapuolina ensimmäisen oikeusasteen kantajat, jotka ovat joko uusiutuvia energialähteitä käyttäviä tuottajia tai niiden välittäjiä.
11.      Koko Irlannin saari muodostaa yhtenäiset sähkömarkkinat (Single Electricity Market), joilla Irlannin ja Pohjois-Irlannin osia valvotaan erikseen. Pohjois-Irlannin sähköalan sääntelyviranomainen on Northern Ireland Authority for Utility Regulation (jäljempänä NIAUR). CRU:n ja NIAUR:n yhteisten valvontatehtävien hoitamiseksi yhtenäisiä sähkömarkkinoita varten on perustettu komitea (Single Electricity Market Committee, jäljempänä SEMC). Eirgrid toimii yhdessä Pohjois-Irlannin toimivaltaisen siirtoverkonhaltijan (System Operator for Northern Ireland Ltd, SONI) kanssa yhtenäisten sähkömarkkinoiden toimijana (Single Energy Market Operator, SEMO).
12.      SEMC hyväksyi 22.3.2022 direktiivin 2019/944 59 artiklan perusteella ajojärjestyksen määrittelyä, ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä ja korvausta koskevan päätösasiakirjan (Decision Paper on Dispatch, Redispatch and Compensation Pursuant to Regulation (EU) 2019/943 (SEM-22-009), jäljempänä riidanalainen päätös). Muun muassa asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa säädettyjen vaatimusten täytäntöönpanemiseksi ja taloudellisen korvauksen myöntämiseksi uusiutuvista energialähteistä sähköä tuottaville laitoksille muussa kuin markkinapohjaisessa ajojärjestyksen uudelleenmäärittelytapauksessa riidanalaisessa päätöksessä vahvistetaan seuraavat periaatteet:(10)
”a)      Niiden uusiutuvia energialähteitä käyttävien laitosten osalta, jotka on otettu käyttöön 4.7.2019 jälkeen, korvausta, joka perustuu laitoksen ex ante ‑tuloihin tai sen menettämään tukeen sen mukaan, kumpi niistä on suurempi, ei olisi pidettävä ”perusteettoman suurena”, ellei ole perusteltua syytä katsoa toisin.
Kaikkien tällaisten laitosten menettämien tukien olisi yleensä oltava peräisin kilpailuun ja huutokauppaan perustuvista tukiohjelmista, joissa tarjoukset heijastavat markkinatuloja, mukaan lukien 13 artiklan 7 kohdan nojalla käyttöön otetut ohjelmat.
b)      Niiden uusiutuvia energialähteitä käyttävien laitosten osalta, jotka on otettu käyttöön ennen 4.7.2019, korvausta, joka perustuu laitoksen ex ante ‑tuloihin tai sen menettämään tukeen sen mukaan, kumpi niistä on suurempi, olisi pidettävä ”perusteettoman suurena”, ellei ole perusteltua syytä katsoa toisin.
Kaikkien tällaisten laitosten menettämien tukien olisi yleensä oltava peräisin ohjelmista, joissa tuki perustuu eri uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön keskimääräisiin kustannuksiin.”
13.      Riidanalaisesta päätöksestä nostetussa kanteessa vastapuolet olivat väittäneet, että muussa kuin markkinapohjaisessa ajojärjestyksen uudelleenmäärittelytapauksessa sähköntuottajille siitä aiheutuvat tappiot on korvattava täysimääräisesti, jotta ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn mahdollisuus olisi niille ”merkityksetön” tai ”neutraali”. Riidanalaisella päätöksellä rajoitetaan niiden oikeutta taloudelliseen korvaukseen, etenkin ajojärjestyksen alaspäin muuttamisesta, asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan vastaisella tavalla ja lykätään perusteettomasti korvausten myöntämistä.
14.      High Court (ylempi piirituomioistuin, Irlanti) kumosi tämän johdosta riidanalaisen päätöksen.
15.      Valitusta käsittelevä Supreme Court, joka on esittänyt ennakkoratkaisupyynnön, on epävarma asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan tulkinnasta ja pohtii, voidaanko tätä säännöstä soveltaa suoraan. Se huomauttaa, että riidanalaisessa päätöksessä taloudellisen korvauksen ulkopuolelle jätetään muun muassa niin kutsutut de minimis ‑tuottajat, jotka eivät osallistu vuorokausimarkkinoille eli seuraavan päivän sähkökauppaan. Lisäksi se korostaa, että uusiutuvia energialähteitä käyttävien tuottajien taloudellisella tukemisella, muun muassa yritysten sähkönhankintasopimuksia (Corporate Power Purchase Agreements, jäljempänä CPPA-sopimukset) edistämällä, on suuri kaupallinen merkitys.(11) Näissä sopimuksissa ostajat sitoutuvat ostamaan sähköä sovittuun hintaan (”toteutushinta”), joka voi olla ajoittain markkinahintaa korkeampi tai alhaisempi. Tällaiset CPPA-sopimukset ovat yleensä muodoltaan hinnanerosopimuksia, joissa tuottaja maksaa eron ostajalle, jos markkinahinta on toteutushintaa korkeampi, ja ostaja korvaa erotuksen tuottajalle, jos markkinoiden viitehinta on alhaisempi. CRU:n mukaan tuottajan oikeus markkinahintaa korkeampaan toteutushintaan ei kuitenkaan kuulu asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan b alakohdan soveltamisalaan eikä sitä näin ollen pidä korvata, kun ajojärjestystä muutetaan alaspäin.
16.      Supreme Court on lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklan kolmannen kohdan nojalla seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      a) Edellytetäänkö asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa, että tuottajille, jotka saavat kiinteän taloudellisen korvauksen ja joiden ajojärjestystä verkonhaltija muuttaa alaspäin, korvataan täysimääräisesti tulot, jotka ne ovat menettäneet ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn seurauksena (myös mahdollinen menetetty taloudellinen tuki), siten, että tuottaja asetetaan samaan taloudelliseen asemaan, jossa se olisi ollut, ellei sen ajojärjestystä olisi määritelty uudelleen, jolloin ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn mahdollisuus ei vaikuta siihen?
b) Mitä tässä yhteydessä tarkoitetaan ilmaisulla ’perusteettoman pieneen tai perusteettoman suureen korvaukseen’, ja minkä perusteiden tai kriteerien perusteella on arvioitava sitä, onko korvaus ’perusteettoman pieni tai perusteettoman suuri’?
c) Erityisesti mahdollistaako 13 artiklan 7 kohta sellaisen soveltamistoimenpiteen hyväksymisen, jossa sähköntuottajat erotetaan niiden korvausoikeuden osalta sen mukaan, onko tuottajat asetettu ajojärjestyksessä etusijalle vai ei?
2)      a) Onko asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohta riittävän selkeä, täsmällinen ja ehdoton, joko sellaisenaan tai SEUT 267 artiklan mukaisen ennakkoratkaisupyynnön perusteella, siten, että sillä on välitön oikeusvaikutus kansallisessa oikeudessa?
b) Missä määrin 13 artiklan 7 kohdassa edellytetään kansallisten täytäntöönpano- tai soveltamistoimenpiteiden toteuttamista tai sallitaan se?
3)      a) Jos asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdalla ei ole välitöntä oikeusvaikutusta, voidaanko siihen tästä huolimatta vedota kansallisessa tuomioistuimessa sellaisen kansallisen säännöksen (myös oletetun kansallisen täytäntöönpanotoimenpiteen) lainmukaisuuden riitauttamiseksi, joka on väitetysti ristiriidassa sen kanssa, ja voiko se olla perustana tällaisen säännöksen tai toimenpiteen kumoamiselle, jos se todetaan 13 artiklan 7 kohdan vastaiseksi, vai onko tällaisen toimivallan käytölle kansallisen tuomioistuimen toimesta esteenä tuomio Popławski [(12)]?
b) Jos 13 artiklan 7 kohdalla ei ole välitöntä oikeusvaikutusta ja jos siihen ei voida vedota kansallisessa tuomioistuimessa edellä [kysymyksen 3] a kohdassa mainittuun tarkoitukseen, mitä oikeussuojakeinoja on käytettävissä yrityksellä, joka väittää, että oletetulla kansallisella täytäntöönpanotoimenpiteellä rajoitetaan väärin perustein sen oikeutta 13 artiklan 7 kohdan mukaiseen korvaukseen, joko SEU 19 artiklan 1 kohdan tai perusoikeuskirjan 47 artiklan nojalla tai muutoin?
4)      Kun kyse on 13 artiklan 7 kohdan oikeasta merkityksestä ja vaikutuksesta:
a) Kun otetaan huomioon asetuksen 2019/943 71 artiklan säännökset, oliko kansallisen sääntelyviranomaisen mahdollista toteuttaa soveltamistoimenpide, jolla 13 artiklan 7 kohdan mukaisen korvauksen maksamista lykätään vuoteen 2024?
b) Oliko kansallisen sääntelyviranomaisen mahdollista toteuttaa soveltamistoimenpide, jolla lykättiin päätöstä siitä, olisiko 13 artiklan 7 kohdan mukaista korvausta maksettava menetetyn taloudellisen tuen osalta (ja jos, niin missä määrin)?
c) Mahdollistaako 13 artiklan 7 kohta sellaisen soveltamistoimenpiteen toteuttamisen, i) jolla rajoitetaan ex ante ‑markkinoille (vuorokausimarkkinoille) osallistuville tuottajille maksettavaa korvausta ja siten jätetään de minimis ‑tuottajat korvauksen ulkopuolelle siinä tapauksessa, että niiden ajojärjestys määritellään uudelleen, ja/tai ii) jonka perusteella korvaus maksetaan sähköntoimittajille, jotka voivat olla välittäjiä eivätkä tuottajia, joiden ajojärjestys on määritelty uudelleen?
d) Jos uusiutuvia energialähteitä käyttävän tuottajan, joka on yritysten sähkönhankintasopimuksen (Corporate Power Purchase Agreement[, jäljempänä CPPA-sopimus] osapuoli, ajojärjestystä muutetaan alaspäin, onko 13 artiklan 7 kohdan nojalla maksettavaan korvaukseen sisällyttävä korvaus sellaisten maksujen menettämisestä, joita olisi maksettu CPPA-sopimuksen perusteella (jos tuottajan ajojärjestystä ei olisi määritelty uudelleen) sen vuoksi, että sopimuksen mukainen toteutushinta ylittää asianomaisen markkinahinnan, vai ovatko tällaiset maksut taloudellista tukea, joka jää 13 artiklan 7 kohdan b alakohdan soveltamisalan ulkopuolelle?”
17.      Unionin tuomioistuimen presidentti hylkäsi 9.4.2025 antamallaan määräyksellä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pyynnön käsitellä ennakkoratkaisupyyntö unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 105 artiklan mukaisessa nopeutetussa menettelyssä.
18.      Unionin tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet vastapuolet, CRU, Irlanti, Helleenien tasavalta ja Euroopan komissio. Edellä mainitut ovat myös osallistuneet 15.1.2026 pidettyyn istuntoon ja vastanneet unionin tuomioistuimen kirjallisiin ja suullisiin kysymyksiin.
IV     Oikeudellinen arviointi
19.      Ennakkoratkaisupyynnön keskiössä on asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa säädettyjen (riidanalaisten) kriteerien tulkinta taloudellisen korvauksen määrittämiseksi uusiutuvia energialähteitä käyttäville tuottajille, joihin kohdistuu muu kuin markkinapohjainen ajojärjestyksen alaspäin muuttaminen. Tähän liittyy kysymys siitä, onko kyseinen säännös suoraan sovellettavissa, jolloin kansallisen tuomioistuimen on sovellettava sitä nyt käsiteltävän kaltaisessa asiassa ja mahdollisesti jätettävä soveltamatta kansallista lainsäädäntöä, joka on sen kanssa ristiriidassa.
20.      Tutkin aluksi tämän säännöksen ja siihen sisältyvien kriteerien ulottuvuutta (ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys) (A). Sen perusteella voidaan päätellä, täyttyvätkö välittömän oikeusvaikutuksen edellytykset (toinen ennakkoratkaisukysymys) (B) ja mitä oikeussuojakeinoja asianomaisilla tuottajilla on käytettävissään (kolmas ennakkoratkaisukysymys) (C). Lopuksi tarkastelen muita kysymyksiä (neljäs ennakkoratkaisukysymys) (D).
A       Asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan ulottuvuus (ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys)
1.     Alustavat huomautukset
21.      Asianosaiset ovat eri mieltä ennen kaikkea siitä, annetaanko asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa silloin, kun kyse on muusta kuin markkinapohjaisesta ajojärjestyksen uudelleenmäärittelystä – tässä tapauksessa sen alaspäin muuttamisesta –, uusiutuvia energialähteitä käyttäville tuottajille oikeus saada verkonhaltijalta ”täysimääräinen” taloudellinen korvaus. Tällä tarkoitetaan korvausta, joka asettaa nämä tuottajat taloudellisesti sellaiseen asemaan, jossa he olisivat ilman ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä ja jossa he olisivat voineet toimittaa tuottamansa sähkön ja saada siitä korvauksen vallitsevien markkinaehtojen ja
‑sääntöjen mukaisesti (huomioon ottaen näihin tuottajiin sovellettava ajojärjestyksessä etusijalle asettaminen).
22.      Asianosaiset ovat tältä osin yhtä mieltä siitä, että asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa tarkoitettu korvausmekanismi, joka koskee muuta kuin markkinapohjaista ajojärjestyksen alaspäin muuttamista, perustuu hypoteettiseen tai kontrafaktuaaliseen lähestymistapaan. Tämä käy ilmi etenkin 13 artiklan 7 kohdan b alakohdasta, jonka mukaan korvauksen määrittämisessä on otettava huomioon muun muassa ”sähkön myynnistä vuorokausimarkkinoilla saatavat nettotulot”, jotka asianomainen tuottaja ”olisi tuottanut ilman ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä koskevaa pyyntöä”. Tällaisessa ajojärjestyksen uudelleenmäärittelytapauksessa on siis verrattava sen aiheuttamaa taloudellista tilannetta tilanteeseen, joka olisi vallinnut, jos kyseinen sähkömäärä olisi voitu syöttää verkkoon ja myydä vuorokausimarkkinoilla.
23.      Tämän vertailun yhteydessä käytettäviä kriteerejä on siten tutkittava tarkemmin. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii tässä yhteydessä erityisesti asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan toisessa virkkeessä olevan ilmaisun ”perusteettoman pieneen tai perusteettoman suureen korvaukseen” ulottuvuutta (ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen b kohta).
24.      Jotta näiden kriteerien merkitys ymmärrettäisiin paremmin, asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa säädettyä korvausmekanismia on syytä tarkastella kokonaisuutena.
25.      Tässä yhteydessä on otettava huomioon, että asianomaisen tuottajan oikeus taloudelliseen korvaukseen syntyy paitsi silloin, kun ajojärjestystä muutetaan alaspäin (syötettyä sähkömäärää vähennetään), myös – mistä ei ole kyse nyt käsiteltävässä asiassa – silloin, kun ajojärjestystä muutetaan ylöspäin (syötettyä sähkömäärää lisätään), eikä jälkimmäisessä tilanteessa lähtökohtaisesti edellytetä kontrafaktuaalista vertailua.(13) Lisäksi on riidatonta, että yhtäältä oikeus saada korvaus edellyttää jakelutakuun sisältävää liittymissopimusta(14) – kuten pääasiassa vaikuttaa olevan –, ja toisaalta kyseiselle tuottajalle tuotetun tai kulutetun sähkömäärän perusteella myönnetty ”taloudellinen tuki” katsotaan osaksi tämän nettotuloja.(15)
2.     Asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa säädetyn korvausmekanismin kriteerit ja toimintatapa (ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen a kohta)
26.      Siltä osin kuin ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen a kohta koskee uusiutuvia energialähteitä käyttävän tuottajan menettämien tulojen ”täysimääräistä” korvaamista, se vaikuttaa hieman epäselvästi muotoillulta. Mielestäni on nimittäin niin, että vertailu, joka perustuu asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa säädettyihin kriteereihin ja laskentamenetelmiin, ei takaa taloudellista korvausta, joka kompensoi ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn täysimääräisesti taloudelliselta kannalta. Tämän korvauksen tarkoituksena on pikemminkin vain vastata mahdollisimman pitkälle tilannetta, jossa ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä ei olisi ollut. Tämä käy ilmi jo sanamuodon mukaisesta tulkinnasta.
a)     Sanamuodon mukainen tulkinta
27.      Asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan mukaan muuta kuin markkinapohjaista ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä käytettäessä on suoritettava vähimmäiskorvaus (”vähintään yhtä suuri”). Tämän korvauksen laskemista varten säädetään kahdesta erilaisesta (ensisijaisesta ja toissijaisesta) laskentamenetelmästä, jotka periaatteessa koskevat ajojärjestyksen muuttamista sekä ylös- että alaspäin.(16)
28.      Näille kahdelle laskentatavalle on yhteistä se, että ne perustuvat kahteen muuttuvaan parametriin, jotka ovat yhtäältä ajojärjestyksen uudelleenmäärittelystä aiheutuvien ylimääräisten käyttökustannusten määrä (a alakohta) ja toisaalta sähkön myynnistä vuorokausimarkkinoilla saatavat nettotulot, jotka tuottaja olisi tuottanut ilman ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä koskevaa pyyntöä (b alakohta). Asetuksessa 2019/943 ei määritellä tarkemmin menetettyjen nettotulojen käsitettä. Näin ollen lähtökohdaksi on otettava käsitteen yleinen tulkinta, jonka mukaan nettotulot ovat tuloja, joista on vähennetty kulut ja verot.(17)
29.      Ensimmäisen – ensisijaisen – laskentamenetelmän mukaan korvaus lasketaan sen mukaan, kumpi a ja b alakohdassa mainituista määristä on suurempi (”yhtä suuri kuin suurempi seuraavista osatekijöistä”).
30.      Vain siinä tapauksessa, että tämä menetelmä johtaa ”perusteettoman pieneen tai perusteettoman suureen korvaukseen”, on toisessa laskentamenetelmässä yhdistettävä a ja b alakohdassa mainitut osatekijät keskenään (”niiden yhdistelmä”).(18) Asetuksessa 2019/943 ei täsmennetä myöskään yhdistelmän käsitettä. Se voitaisiin ymmärtää ensimmäisen laskentamenetelmän yhteydessä todettujen osatekijöiden (a ja b alakohdan mukaan) keskimäärän tai aritmeettisen keskiarvon mukaisesti. Tämä ei kuitenkaan ole pakollista. Tämä käsite kattaisi myös molempien osatekijöiden yhteenlaskemisen. Joka tapauksessa (ylimääräiset) käyttökustannukset ja menetetyt (hypoteettiset) nettotulot on kytkettävä toisiinsa jollakin tavalla. Tämä viittaa siihen, että verkonhaltijalla on laaja harkintavalta sen suhteen, miten nämä kaksi osatekijää yhdistetään.
31.      Jo muuttuvat kriteerit ”ylimääräiset käyttökustannukset” (a alakohta) ja ”nettotulot” (b alakohta), jotka ovat molempien laskentamenetelmien perusta, puhuvat mielestäni sitä vastaan, että kyse olisi ”täysimääräisestä” korvauksesta, kuten vastapuolet väittävät.
32.      On nimittäin ajateltavissa, että ajojärjestyksen alaspäin muuttamisesta aiheutuu asianomaiselle tuottajalle ylimääräisiä käyttökustannuksia, jotka voivat olla yhtä suuria tai jopa suurempia kuin menetettyjen nettotulojen määrä. Asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa säädetyn ensimmäisen laskentamenetelmän mukaan kyseinen tuottaja voi – ellei korvaus ole perusteettoman pieni tai perusteettoman suuri ja siten korjauksen tarpeessa – (vähimmäis)korvauksena vaatia aina vain suuremman näistä kahdesta määrästä. Näin ollen on niin, että vaikka tuottaja voi näillä edellytyksillä vaatia korvausta menetetyistä nettotuloista, mukaan lukien menetetty taloudellinen tuki, tämä ei – toisin kuin vastapuolet väittävät – johda siihen, että tuottaja asetettaisiin taloudellisesti asemaan, jossa tämä olisi ilman ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä tai jossa ajojärjestyksen uudelleenmäärittely olisi sille täysin merkityksetön tai neutraali. Ajojärjestyksen uudelleenmäärittelystä mahdollisesti aiheutuvia ylimääräisiä käyttökustannuksia ei nimittäin välttämättä kateta riittävästi. Tällainen lopputulos voisi siis johtaa ”perusteettoman pieneen – – korvaukseen” ja näin ollen toisen laskentamenetelmän käyttämiseen.
33.      Asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan a alakohdassa käsitellään tätä tilannetta nimenomaisesti esimerkillä, joka koskee tehokasta yhteistuotantoa käyttävien voimalaitosten ajojärjestyksen alaspäin muuttamista. Tästä voi aiheutua asianomaisille voimalaoperaattoreille ylimääräisiä käyttökustannuksia, jotka liittyvät varalämmön toimitukseen. Sähköntuotannon ja
‑syötön rajoittamisesta ja siihen liittyvistä tappioista huolimatta näiden operaattoreiden on nimittäin täytettävä lämmön toimittamista koskevat sopimusvelvoitteensa. Tämä lämpö on siis tuotettava ilman, että siitä aiheutuvat käyttökustannukset voitaisiin kattaa automaattisesti samalla tuotetun sähkön myynnillä.
34.      Tästä syystä jo (aritmeettinen) ensimmäinen laskentamenetelmä ei voi kaikissa tapauksissa johtaa ”täysimääräiseen” taloudelliseen korvaukseen, kuten vastapuolet väittävät.
35.      Tämä pätee sitäkin suuremmalla syyllä toiseen laskentamenetelmään. Siinä mahdollistetaan korvauksen määrän korjaaminen joko ylös- tai alaspäin, jos verkonhaltija pitää tätä määrää ”perusteettoman” pienenä tai suurena. Mainitun säännöksen a ja b alakohdassa tarkoitettu kahden osatekijän ”yhdistelmä” on vain lähtökohta taloudellisen korvauksen määrittämiselle. Ilmaisusta ”perusteettoman pieneen tai perusteettoman suureen korvaukseen”, jonka perusteella toista laskentamenetelmää vasta voidaan käyttää, ilmenee lisäksi, että tämä menetelmä edellyttää arviointia. Sen tarkoituksena on nimittäin – käänteisesti – mahdollistaa ”perustellun” eli asianmukaisen korvauksen saaminen.(19)
36.      Toinen laskentamenetelmä on tämän mukaan apuväline, jonka avulla voidaan selvittää (hypoteettinen) taloudellinen tilanne ilman määrättyä ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä. Tämä ilmenee myös tilanteessa, josta käsiteltävässä asiassa ei ole kyse ja jossa ajojärjestystä muutetaan ylöspäin. Vaikka siihen liittyvä syötetyn sähkömäärän kasvu tuottaa lähtökohtaisesti lisätuloja asianomaiselle sähköntuottajalle, asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan a alakohdassa tunnustetaan myös tällaisen tilanteen osalta, että siitä voi aiheutua ylimääräisiä käyttökustannuksia, kuten polttoainekustannuksia, jotka mahdollisesti ylittävät nämä tulot tai vähentävät(20) niitä kohtuuttomasti.
37.      Verkonhaltijalla, joka määrittää yksittäistapauksessa asianmukaisen taloudellisen korvauksen toisen laskentamenetelmän mukaisesti, on näin ollen edellytetyn kontrafaktuaalisen vertailun yhteydessä harkintavaltaa kahdessa suhteessa, mikä ilmaistaan määrittelemättömillä oikeudellisilla käsitteillä ”niiden yhdistelmä” ja ”perusteeton”. Se koskee yhtäältä sen arvioimista, johtaako ensimmäinen laskentamenetelmä ”perusteettoman pieneen tai perusteettoman suureen korvaukseen”, jonka määrä on siis kohtuuttoman pieni tai suuri, ja toisaalta siihen liittyvää arviointia tämän korvauksen asianmukaisuudesta ”niiden yhdistelmällä”. Tämä arviointi suoritetaan yksittäistapauksen olosuhteiden mukaan avoimesti, eikä sen tarvitse johtaa siihen, että tuottajien taloudellinen tilanne on täysin rinnastettavissa tilanteeseen, joka olisi vallinnut ilman ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä.
38.      Asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa säädettyä oikeutta taloudelliseen korvaukseen ei loogisesti täsmennetä käsitteellä ”täysimääräinen” (”full compensation”).(21) Tässä yhteydessä ei myöskään ole puhe vähimmäistulojen takaamisesta vaan ainoastaan vähimmäiskorvauksesta (edellä 27 kohta).(22) Toisin kuin vastapuolet väittävät, unionin lainsäätäjä on, kuten historiallinen tarkastelu osoittaa (jäljempänä 43 kohta), pikemminkin tietoisesti luopunut tällaisesta täsmennyksestä ja säätänyt vain oikeudesta taloudelliseen korvaukseen.(23) Tämä oikeus on siten määrältään rajoitettu siihen summaan, joka saadaan tämän säännöksen mukaisten vertailuhypoteesien ja laskentamenetelmien tuloksena. Sen määrä ei ole välttämättä sama kuin määrä, joka seuraa ajojärjestyksen alaspäin muuttamisen vuoksi vähennetyn sähkömäärän syöttämisestä ja myynnistä, vaan sen pitäisi ainoastaan olla mahdollisimman lähellä tätä lopputulosta, kuten myös vastapuolet ovat istunnossa todenneet erityisesti suhteellisuusperiaatteeseen viitaten.
39.      Tämä sanamuodon mukainen tulkinta vahvistetaan systemaattisilla ja teleologisilla näkökohdilla sekä asetuksen 2019/943 syntyhistorialla.
b)     Systemaattinen, teleologinen ja historiallinen tulkinta
40.      Systemaattisesta näkökulmasta asetuksessa 2019/943 ei säädetä tulojen tai menetetyistä tuloista maksettavan korvauksen alarajasta, jota ei saa missään olosuhteissa alittaa. Asetuksen 10 artiklan 2 kohdassa säädetty mahdollisuus soveltaa ”yhdenmukaistettuja rajoja enimmäis- ja vähimmäisselvityshintoihin vuorokautisilla ja päivänsisäisillä aikaväleillä”(24) on tältä osin poikkeus, eikä sitä voida soveltaa 13 artiklassa säädettyyn ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyyn.
41.      Tuloja koskevan alarajan asettamista vastaan puhuu myös se, että unionin lainsäätäjä edellyttää asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa säädetyssä ensimmäisessä taloudellisen korvauksen laskentamenetelmässä, että a alakohdassa tarkoitetut ylimääräiset käyttökustannukset ja b alakohdassa tarkoitetut menetetyt nettotulot lasketaan erikseen, jotta korvaus voidaan määrittää sen mukaan, kumpi näistä määristä on korkeampi (edellä 28 ja 32 kohta). Muussa tapauksessa myöskään ensimmäisen laskentamenetelmän tuloksen, mikäli se johtaa perusteettoman pieneen tai perusteettoman suureen korvaukseen, mahdollinen korjaaminen ei olisi mielekästä toisen laskentamenetelmän avulla. Jälkimmäinen menetelmä edellyttää nimenomaan, että korvausta tarvittaessa korjataan ylöspäin tai jopa alaspäin. Ilmaisulla ”vähintään yhtä suuri kuin suurempi seuraavista osatekijöistä tai niiden yhdistelmä” ei näin ollen tarkoiteta tällaista alarajaa. Sillä viitataan pikemminkin ainoastaan siihen, että toinen a ja b alakohdassa mainituista osatekijöistä voi olla suurempi, jolloin sitä on lähtökohtaisesti käytettävä pätevänä mittapuuna taloudellisen korvauksen laskemiseksi.
42.      Vastapuolten näkemyksestä poiketen en löydä asetuksen 2019/943 tavoitteista mitään muuta seikkaa, joka voisi oikeuttaa vastapuolten vaatimuksen ”täysimääräisen” taloudellisen korvauksen saamiseksi. Tavoitetta, jonka mukaan kulutusjousto on periaatteessa markkinaehtoinen ja että samalla edistetään uusiutuvista energialähteistä peräisin olevaa sähköntuotantoa muun muassa asettamalla ne etusijalle ajojärjestyksessä, palvelee myös se, että muussa kuin markkinapohjaisessa ajojärjestyksen uudelleenmäärittelytapauksessa maksetaan taloudellinen korvaus, joka on mahdollisimman lähellä markkinaehtoista korvausta. Mielestäni juuri tämä on tarkoitus varmistaa asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa säädetyllä korvausmekanismilla.
43.      Asetuksen 2019/943 syntyhistoria viittaa samaan suuntaan. Komissio oli ehdotuksessaan rajoittanut taloudellista korvausta koskevan oikeuden tilanteeseen, jossa on kyse muusta kuin markkinapohjaisesta ajojärjestyksen alaspäin muuttamisesta, sekä 90 prosenttiin (hypoteettisista) nettotuloista, jotka saadaan sähkön myynnistä vuorokausimarkkinoilla.(25) Neuvosto tosin poisti myöhemmin viittauksen 90 prosentin raja-arvoon, joten kyse oli enää ainoastaan menetetyistä (hypoteettisista) nettotuloista. Neuvoston ja Euroopan parlamentin lopulta hyväksymässä kompromississa luovuttiin kuitenkin nettotuloista ainoana taloudellisen korvauksen laskentaperusteena ja otettiin sen sijaan käyttöön molempiin laskentamenetelmiin sovellettavat lisäkriteerit (”ylimääräiset käyttökustannukset” a alakohdassa, mukaan lukien ajojärjestyksen muuttaminen ylöspäin, ja menetetyt ”nettotulot” b alakohdassa sekä ”niiden yhdistelmä” perusteettoman pienen tai perusteettoman suuren korvauksen tapauksessa).(26) Unionin lainsäätäjä katsoi siis, että hypoteettisessa vertailussa, joka on tehtävä muun kuin markkinapohjaisen ajojärjestyksen alaspäin muuttamisen tapauksessa, ei aritmeettisesta näkökulmasta pyritä saattamaan uusiutuvia energialähteitä käyttäviä tuottajia täysin ”neutraaliin” asemaan, vaan saavuttaa voidaan vain likiarvo, jonka tarkoituksena on korvata mahdollisimman pitkälle näille tuottajille aiheutuneet menetykset.
c)     Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen a kohtaa koskeva välipäätelmä
44.      Näin ollen ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen a kohtaan on vastattava siten, että asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa annetaan tuottajille, joilla on kiinteä verkkoon pääsy ja jakelutakuu ja joihin kohdistuu muu kuin markkinapohjainen ajojärjestyksen alaspäin muuttaminen, oikeus taloudelliseen korvaukseen, joka vastaa mahdollisimman pitkälle kyseisen sähkömäärän markkinaehdoin tapahtuvasta toimituksesta saatavien hypoteettisten tulojen menetystä (mukaan lukien menetetty taloudellinen tuki) mutta joka ei välttämättä kompensoi sitä täysimääräisesti taloudelliselta kannalta.
3.     Perusteettoman pientä tai perusteettoman suurta korvausta koskevan kriteerin ulottuvuus (ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen b kohta)
45.      Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen a kohtaan annettava vastaus sisältää asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan toisessa virkkeessä olevan ilmaisun ”perusteettoman pieneen tai perusteettoman suureen korvaukseen” keskeiset tulkintakriteerit, joita ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin erityisesti tiedustelee (ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen b kohta).
46.      Tämä ilmaisu viittaa – ajojärjestyksen alaspäin muuttamisen tapauksessa(27) – ensimmäisen laskentamenetelmän tulokseen ja mahdollistaa toisen laskentamenetelmän soveltamisen. Verkonhaltijan on ensin tarkastettava kaikkien käytettävissä olevien tietojen perusteella,(28) johtaako ensimmäinen laskentamenetelmä ”perusteettoman pieneen tai perusteettoman suureen korvaukseen”, joka siis on epäasianmukainen. Verkonhaltijalla on tältä osin harkintavaltaa (edellä 37 kohta).
47.      Jos tuottaja ei pidä korvausta riittävänä, verkonhaltijan on harkintavaltansa puitteissa määritettävä asianmukainen taloudellinen korvaus osatekijöiden yhdistelmän perusteella 13 artiklan 7 kohdan a ja b alakohdan mukaan.
48.      Tätä varten verkonhaltija voi ensimmäisessä vaiheessa käyttää lähtökohtana molempien laskettujen määrien keskiarvoa ja laskea ne yhteen tai kytkeä ylimääräiset käyttökustannukset menetettyihin (hypoteettisiin) nettotuloihin muulla tavoin. Toisessa vaiheessa verkonhaltijan on yksittäistapauksen olosuhteiden, joihin kuuluu hintakehitys vuorokausimarkkinoilla ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn aikana, mukaan määritettävä asianmukainen korvausmäärä (edellä 30 kohta).
49.      Kuten edellä 27 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa todetaan, asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan mukaan perusteena ei lähtökohtaisesti saa käyttää jäykkiä prosentuaalisia arvoja tai olettamia, jotka ylittävät säännöksessä tyhjentävästi vahvistetut kriteerit tai poikkeavat niistä ja rajoittavat perusteettomasti verkonhaltijalle tunnustettua harkintavaltaa (tarkemmin jäljempänä 64 ja 65 kohta). Tässä otetaan huomioon myös se, että verkonhaltijalla on parhaat edellytykset määrittää asianmukainen korvaus, kun otetaan huomioon sille asetuksen nojalla annettu erityinen asema ja tehtävä, joka on huolehtia sähkömarkkinoiden moitteettomasta toiminnasta kansallisen sääntelyviranomaisen valvonnassa.(29) Myös kansallisen tuomioistuimen on otettava tämä huomioon, kun se valvoo korvauksen asianmukaisuutta. Tämä vahvistaa jälleen sen, että verkonhaltijan laskema korvauksen määrä ei välttämättä vastaa tarkalleen sitä taloudellista tilannetta, jossa tuottaja olisi ilman ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä koskevaa pyyntöä, vaan se on ainoastaan mahdollisimman lähellä sitä (edellä 38 kohta).
50.      Näin ollen ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen b kohtaan on vastattava siten, että asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa oleva ilmaisu ”perusteettoman pieneen tai perusteettoman suureen korvaukseen” tarkoittaa, että tuottajalle, johon muu kuin markkinapohjainen ajojärjestyksen alaspäin muuttaminen kohdistuu, on myönnettävä asianmukainen taloudellinen korvaus. Verkonhaltijalla on tältä osin harkintavaltaa.
4.     Sellaisten kansallisten soveltamistoimenpiteiden laillisuus, joiden mukaan oikeus taloudelliseen korvaukseen riippuu ajojärjestyksessä etusijalle asettamisesta (ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen c kohta)
51.      Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen c kohdalla pyritään selvittämään, sallitaanko vai ei asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa kansalliset soveltamistoimenpiteet, joiden mukaan oikeus taloudelliseen korvaukseen riippuu siitä, onko tuottaja, johon ajojärjestyksen alaspäin muuttaminen kohdistuu, muutoin asetettu ajojärjestyksessä etusijalle asetuksen 12 artiklan 2 ja 4 kohdan mukaisesti (edellä 5 kohta).(30)
52.      Kuten komissio ja vastapuolet perustellusti väittävät, asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa ei tehdä tällaista eroa. Asetuksen 13 artiklan 1 kohdassa säädetään pikemminkin myös 7 kohdan soveltamisalaa koskevasta periaatteesta, jonka mukaan ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn on perustuttava objektiivisiin, avoimiin ja syrjimättömiin kriteereihin, ja sen on oltava avointa kaikille tuotantotekniikoille (mukaan lukien kaikki energian varastoinnin ja kulutusjouston muodot) teknisesti mahdollisissa rajoissa. Tämä koskee sekä markkinapohjaista ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä, josta on maksettava taloudellinen korvaus 13 artiklan 2 kohdan mukaan, että myös muuta kuin markkinapohjaista ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä, joka oikeuttaa taloudelliseen korvaukseen 13 artiklan 7 kohdan mukaisesti.
53.      Vastaavissa kansallisissa soveltamistoimenpiteissä, sikäli kuin ne ovat ylipäänsä tarpeen, on näin ollen noudatettava näitä periaatteita. Jotta oikeus saada taloudellinen korvaus muusta kuin markkinapohjaisesta ajojärjestyksen uudelleenmäärittelystä (alaspäin muuttamisesta) voidaan myöntää syrjimättömästi, tällaisissa toimenpiteissä ei näin ollen voida tehdä eroa sen mukaan, onko asianomainen tuottaja asetettu ajojärjestyksessä etusijalle vai ei. Tämä oikeus edellyttää vain, että kyseisellä tuottajalla on liittymissopimuksen perusteella jakelu- tai ostotakuu.
54.      Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen c kohtaan on siis vastattava siten, että asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa säädetty oikeus saada taloudellinen korvaus ei edellytä, että tuottaja, johon muu kuin markkinapohjainen ajojärjestyksen alaspäin muuttaminen kohdistuu, on asetettu ajojärjestyksessä etusijalle, eikä tämän oikeuden toteuttamista saa kansallisissa soveltamistoimenpiteissä tehdä riippuvaiseksi tällaisesta erottelusta.
B       Asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan välitön oikeusvaikutus? (toinen ennakkoratkaisukysymys)
55.      Toisella ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa tietää, onko asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohta riittävän selkeä, täsmällinen ja ehdoton ja näin ollen suoraan sovellettavissa (toisen ennakkoratkaisukysymyksen a kohta), ja missä määrin siinä edellytetään kansallisten täytäntöönpano- ja soveltamistoimenpiteiden toteuttamista tai sallitaan se (toisen ennakkoratkaisukysymyksen b kohta). Mielestäni on tarkoituksenmukaista vastata näihin kysymyksiin yhdessä.
1.     Välittömän oikeusvaikutuksen kriteerit suhteessa suoraan sovellettavuuteen
56.      Asianosaiset ovat eri mieltä siitä, onko asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan osalta ylipäänsä tarpeen tutkia oikeuskäytännössä tunnustettuja välittömän oikeusvaikutuksen edellytyksiä, koska SEUT 288 artiklan toisen kohdan mukaan asetuksia sovelletaan sellaisinaan jäsenvaltioissa. Etualalla ovat tuomio Popławski,(31) johon myös ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa kolmannen ennakkoratkaisukysymyksen a kohdassa, sekä kysymys siitä, ovatko asetuksen säännökset
pelkästään sen vuoksi, että niitä sovelletaan sellaisinaan, etusijalla ristiriidassa olevaan kansalliseen oikeuteen nähden. Unionin tuomioistuin on kuitenkin jo vastannut jälkimmäiseen kysymykseen sekä selvästi että yleispätevästi siten, että unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate velvoittaa jäsenvaltioiden elimet jättämään ristiriidassa olevan kansallisen oikeuden soveltamatta vain siltä osin kuin kyseinen unionin oikeuden – eli myös asetuksen – säännös täyttää välittömän oikeusvaikutuksen edellytykset.(32) Jäsenvaltioiden elimet eivät nimittäin voi automaattisesti soveltaa suoraan asetuksen säännöksiä, joita sovelletaan sellaisinaan. Nämä säännökset voivat pikemminkin normatiivisen rakenteensa, ehdollisen luonteensa tai niissä näille elimille annetun harkintavallan vuoksi edellyttää kansallisia tai unionin oikeuden (soveltamis)toimenpiteitä, joilla ne konkretisoidaan,(33) jolloin niillä ei nimenomaan ole välitöntä oikeusvaikutusta.(34)
57.      Käsiteltävässä asiassa on näin ollen tutkittava, onko asetuksen 2019/343 13 artiklan 7 kohdalla välitön oikeusvaikutus.
58.      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin – primaarioikeuden tai johdetun oikeuden – säännöksellä on välitön oikeusvaikutus vain, jos se on sisällöltään ehdoton ja riittävän täsmällinen. Säännös on ehdoton, mikäli siinä säädetään velvoitteesta, johon ei ole liitetty mitään ehtoja ja jonka täytäntöönpano tai vaikutukset eivät riipu sen enempää unionin toimielinten kuin jäsenvaltioidenkaan antamista säädöksistä tai tekemistä päätöksistä. Säännöksen katsotaan olevan riittävän täsmällinen, jotta yksityinen voi vedota siihen ja tuomioistuin sitä soveltaa, jos siinä säädetään sanamuodoltaan yksiselitteisestä velvoitteesta.(35) Jos nämä edellytykset täyttyvät, yksityinen voi kansallisissa tuomioistuimissa vedota tähän säännökseen jäsenvaltiota vastaan, vaikka jäsenvaltio ei olisi pannut säännöstä asianmukaisesti täytäntöön.(36)
59.      Se, että unionin oikeussäännössä – kuten tässä asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa – annetaan toimivaltaisille kansallisille elimille tiettyä harkintavaltaa säännöksen edellytysten täyttymisen arvioinnissa ja toteutettavien toimenpiteiden määrittämisessä, ei kuitenkaan välttämättä aseta kyseenalaiseksi tämän säännöksen riittävää täsmällisyyttä ja ehdottomuutta välittömän oikeusvaikutuksen kannalta. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tällainen arviointi- tai harkintavalta ei ole ehto eikä soveltamista tai pätevyyttä koskeva lisävaatimus edellä 57 kohdassa mainittujen periaatteiden mukaisesti.(37)
60.      Unionin oikeussääntöä voidaan pikemminkin pitää tämän oikeuskäytännön mukaan ehdottomana ja riittävän täsmällisenä myös silloin, kun jäsenvaltioille annetaan tietty harkintavalta sen täytäntöönpanossa, jos siinä yksiselitteisesti asetetaan jäsenvaltioille tietyn tuloksen saavuttamista koskeva velvollisuus, johon ei liity mitään ehtoja kyseisen oikeussäännön soveltamiseksi.(38) Lopuksi unionin tuomioistuin on tällä välin rinnastanut velvoitteen ehdottomuutta ja riittävää täsmällisyyttä koskevat edellytykset. Näin ollen myös määrittelemättömät velvoitteet, jotka sinänsä jättävät jäsenvaltioille liikkumavaraa, voivat olla suoraan sovellettavissa.(39) Tämä koskee erityisesti tilanteita, joissa kyseisessä säännöksessä säädetään menetelmästä siinä säädetyn vähimmäissuojan tai tuloksen saavuttamiseksi.(40)
61.      Näillä edellytyksillä – kuten jäljempänä osoitetaan – katson, että asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan säännökset, jotka koskevat taloudellisen korvauksen laskentamenetelmää, ovat suoraan sovellettavissa.
2.     Välitöntä oikeusvaikutusta koskevien kriteerien täyttyminen
62.      Kuten edellä 27 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa todetaan, asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa säädetty laskentamenetelmä on säännöksessä asetettujen kriteerien perusteella riittävän selkeästi, täsmällisesti ja ehdottomasti säännelty, jotta toimivaltainen kansallinen elin, erityisesti verkonhaltija, voi soveltaa sitä suoraan. Tälle elimelle kontrafaktuaalisen vertailun tekemistä varten myönnetty harkintavalta ei muuta sitä, että muussa kuin markkinapohjaisessa ajojärjestyksen uudelleenmäärittelytapauksessa (alaspäin muuttaminen) asianomaisella tuottajalla on oikeus (asianmukaiseen) taloudelliseen korvaukseen. Sen tuloksena taloudellisen tilanteen pitäisi olla lähellä sitä, jossa tuottaja olisi ilman tätä ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyä, eli jos tuottaja olisi myynyt uudelleenmäärittelyn kattaman sähkömäärän markkinaehdoin. Tämän oikeuden vastineena on verkonhaltijan yksiselitteinen velvollisuus toteuttaa tämä oikeus 13 artiklan 7 kohdassa säädettyjen kriteerien ja laskentamenetelmien mukaisesti.
63.      Sekä päämääränä oleva taloudellinen korvaus että myös sen laskentakriteerit ja
‑menetelmä on määritelty näissä säännöksissä riittävän selkeästi, täsmällisesti ja tyhjentävästi, jotta asianomaiset tuottajat voivat vedota niihin myös tuomioistuimessa, joka voi ymmärtää ne ja soveltaa niitä suoraan.
64.      Se, että jäsenvaltio toteuttaa – kuten tässä tapauksessa Irlanti riidanalaisella päätöksellä – soveltamistoimenpiteitä asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa myönnetyn harkintavallan käyttämiseksi, ei muuta 13 artiklan 7 kohdan välitöntä vaikutusta. Esiin nousee toinen kysymys, johon tässä asiassa ei ole tarpeen vastata, siitä, pysyvätkö nämä soveltamistoimenpiteet kyseisessä säännöksessä riittävän selkeästi, ehdottomasti ja tyhjentävästi vahvistettujen kriteerien ja myönnetyn harkintavallan rajoissa vai ylittävätkö ne nämä rajat.
65.      Riidanalaisessa päätöksessä vahvistettujen taloudellisen korvauksen laskentakriteerien osalta tästä on kuitenkin epäilyjä. Siinä määrätty laskentamenetelmä nimittäin perustuu muun muassa (tarkasti määriteltyihin) ”ex ante ‑tuloihin” ja niihin liittyvään olettamaan, jonka mukaan määrä on ”perusteettoman” suuri tai pieni ja joka voidaan kumota vain ”perustellusta syystä”. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa, ovatko nämä kriteerit asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan suoraan sovellettavien säännösten mukaisia, ja selvittää, onko sen katsottava viimeksi mainitut tältä osin ensisijaisiksi.
3.     Välipäätelmä
66.      Toiseen ennakkoratkaisukysymykseen on näin ollen vastattava siten, että vaikka asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa annetaan verkonhaltijalle harkintavaltaa, se täyttää välittömän oikeusvaikutuksen edellytykset, eikä siinä kielletä kansallisten täytäntöönpano- ja soveltamistoimenpiteiden toteuttamista tämän harkintavallan käyttämiseksi. Nämä toimenpiteet eivät kuitenkaan saa olla ristiriidassa kyseisessä säännöksessä vahvistettujen kriteerien ja laskentamenetelmien kanssa, ja niiden on pysyttävä tämän harkintavallan rajoissa, mikä kansallisen tuomioistuimen on tarkistettava.
C       Muut oikeussuojakeinot (kolmas ennakkoratkaisukysymys)
67.      Kolmas ennakkoratkaisukysymys koskee mahdollisia muita oikeussuojakeinoja, ja se esitetään vain sillä edellytyksellä, että asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdalla ei ole välitöntä oikeusvaikutusta. Siihen ei näin ollen ole tarpeen vastata.
68.      Jos unionin tuomioistuin päätyy toisen ennakkoratkaisukysymyksen osalta toiseen tulokseen kuin edellä 66 kohdassa on esitetty, riittää viittaus sen vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan jäsenvaltioiden tuomioistuinten on myös silloin, kun välitöntä oikeusvaikutusta ei ole, tulkittava kansallista oikeuttaan mahdollisimman pitkälle unionin oikeuden mukaisesti ja tunnustettava yksityisille mahdollisuus saada korvausta silloin, kun heidän oikeuksiaan on loukattu jäsenvaltion syyksi luettavalla unionin oikeuden rikkomisella.(41)
D       Muut kysymykset (neljäs ennakkoratkaisukysymys)
1.     Taloudellista korvausta koskevan oikeuden toteuttamisen lykkääminen? (neljännen ennakkoratkaisukysymyksen a ja b kohta)
69.      Neljännen ennakkoratkaisukysymyksen a ja b kohdalla ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa tietää, voidaanko asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa tarkoitetun oikeuden, joka koskee taloudellisen korvauksen saamista, toteuttamista lykätä kansallisella soveltamistoimenpiteellä vuoteen 2024 saakka.
70.      Kuten vastapuolet ja komissio perustellusti toteavat, asetus 2019/943 on sen 71 artiklan 1 kohdan mukaan tullut voimaan 20. päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu virallisessa lehdessä, ja sitä sovelletaan 71 artiklan 2 kohdan mukaan 1.1.2020 alkaen ilman 13 artiklaa koskevaa siirtymäsäännöstä tai poikkeusta. Oikeus saada verkonhaltijalta taloudellinen korvaus, joka perustuu suoraan ja ensisijaisesti sovellettaviin 13 artiklan 7 kohdan säännöksiin, on siis olemassa kyseisestä päivästä alkaen, ja verkonhaltijan on toteutettava tämä oikeus. Tämän oikeuden toteuttamisen lykkääminen myöhempään ajankohtaan – tässä tapauksessa vuoteen 2024 – on ristiriidassa asetuksen kanssa ja vaarantaa näiden oikeussääntöjen täyden tehokkuuden, jota myös oikeuskäytännössä edellytetään(42).
71.      Neljännen ennakkoratkaisukysymyksen a ja b kohtaan on näin ollen vastattava siten, että asetuksen 2019/943 suoraan sovellettaviin 13 artiklan säännöksiin perustuva oikeus taloudelliseen korvaukseen on 71 artiklan 2 kohdan toteutettava 1.1.2020 alkaen ilman, että sitä voitaisiin lykätä kansallisilla soveltamistoimenpiteillä.
2.     Taloudellista korvausta koskevan oikeuden henkilöllisen soveltamisalan rajoittaminen tai laajentaminen? (neljännen ennakkoratkaisukysymyksen c kohta)
a)     Ensimmäinen osa: Pientuottajien poissulkeminen?
72.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee neljännen ennakkoratkaisukysymyksen c kohdan ensimmäisellä osalla lähinnä, sallitaanko asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa sellaisen kansallisen soveltamistoimenpiteen toteuttaminen, jolla (muun kuin markkinapohjaisen) ajojärjestyksen alaspäin muuttamisen tapauksessa oikeus taloudelliseen korvaukseen rajoitetaan tuottajiin, jotka osallistuvat ex ante ‑markkinoille (vuorokausimarkkinoille), ja jätetään de minimis ‑tuottajat tämän korvauksen ulkopuolelle. De minimis ‑tuottajissa, joista tässä asetuksessa ei säädetä, on asianosaisten mukaan kyse pientuottajista, jotka eivät yleensä osallistu Irlannin vuorokausimarkkinoille tai päivänsisäisille markkinoille.
73.      Kuten komissio ja vastapuolet perustellusti toteavat, asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetty oikeus saada taloudellinen korvaus verkonhaltijalta edellyttää ainoastaan sitä, että tuottajat, joihin muu kuin markkinapohjainen ajojärjestyksen alaspäin muuttaminen kohdistuu (”voimalaitoksen, energiavaraston tai kulutusjoustokohteen haltija”), ovat liittymissopimuksessa hyväksyneet sitovan energianjakelutakuun. Sähköntuotantokapasiteetilla tai sähkön toimitusmäärällä ei ole tässä yhteydessä merkitystä. Asetuksen 13 artiklan 7 kohdan b alakohdassa säädetyllä kriteerillä ”sähkön myynnistä vuorokausimarkkinoilla saatavat nettotulot” pyritään tässä tapauksessa ainoastaan määrittämään taloudellisen korvauksen suuruus ensimmäisen laskentamenetelmän mukaisesti, mutta sillä ei lähtökohtaisesti rajoiteta oikeutta korvaukseen.
74.      Toisenlainen tulkinta olisi myös vastoin asetuksen 2019/943 12 ja 13 artiklan systematiikkaa ja tavoitteita. Asetuksen 12 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on nimittäin varmistettava, että verkonhaltijat myöntävät ajojärjestyksessä etusijan (”asettaminen ajojärjestyksessä etusijalle”(43)) voimalaitoksille, jotka käyttävät uusiutuvia energialähteitä ja joiden asennettu sähköntuotantokapasiteetti on alle 400 kW. Lisäksi asetuksen 12 artiklan 6 kohdalla varmistetaan se, että asettaminen ajojärjestyksessä etusijalle periaatteessa taataan jatkuvasti. Tästä seuraa, että myös pienemmät uusiutuvia energialähteitä käyttävät tuottajat hyötyvät ajojärjestyksessä etusijalle asettamisesta, joka voidaan evätä muulla kuin markkinapohjaisella ajojärjestyksen alaspäin muuttamisella 13 artiklan 6 kohdan mukaisesti. Lisäksi 13 artiklan 6 kohdan a alakohdan mukaan tällainen ajojärjestyksen uudelleenmäärittely on sallittu uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön osalta vain tiukoin rajoituksin. Eron tekeminen tuotetun tai syötetyn sähkön määrän tai vuorokausimarkkinoille osallistumisen perusteella, mikä johtaisi siihen, että tietyt (uusiutuvia energialähteitä käyttävät) tuottajat jätettäisiin taloudellista korvausta koskevan oikeuden soveltamisalan ulkopuolelle, olisi näiden oikeussääntöjen vastaista.
75.      Tällainen erottelu olisi myös vastoin asetuksen 2019/943 13 artiklan 1 ja 2 kohdassa vahvistettuja periaatteita. Ensinnäkin 1 kohdan mukaan ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn on perustuttava objektiivisiin, avoimiin ja syrjimättömiin kriteereihin, ja sen on oltava avointa kaikille tuotantotekniikoille (sekä kaikelle energian varastoinnille ja kaikelle kulutusjoustolle), jos se on teknisesti mahdollista (edellä 52 kohta). Tältä osin ei ole säädetty tuotantokapasiteettiin perustuvasta erottelusta. Toiseksi 2 kohdan mukaan lähtökohtaisesti kaikilla (myös) muun kuin markkinapohjaisen ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn kohteena olevilla tuottajilla on oikeus taloudelliseen korvaukseen.
76.      Neljännen ennakkoratkaisukysymyksen c kohdan ensimmäiseen osaan on näin ollen vastattava siten, että asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa ei sallita sellaisten kansallisten soveltamistoimenpiteiden toteuttamista, joilla (muun kuin markkinapohjaisen) ajojärjestyksen alaspäin muuttamisen tapauksessa oikeus taloudelliseen korvaukseen rajoitetaan tuottajiin, jotka osallistuvat ex ante ‑markkinoille (vuorokausimarkkinoille), tai joilla jätetään niin kutsutut de minimis ‑tuottajat tämän korvauksen ulkopuolelle.
b)     Toinen osa: Välittäjien oikeus korvaukseen?
77.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee neljännen ennakkoratkaisukysymyksen c kohdan toisella osalla, sallitaanko asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa sellaisten kansallisten soveltamistoimenpiteiden toteuttaminen, joilla (muun kuin markkinapohjaisen) ajojärjestyksen alaspäin muuttamisen tapauksessa oikeus taloudelliseen korvaukseen ulotetaan sähköntoimittajiin, jotka ovat mahdollisesti vain välittäjiä eivätkä tuottajia. Vastapuolet kiistävät tämän osittain. Ne katsovat lisäksi, että verkonhaltija voi maksaa korvauksen vain suoraan korvaukseen oikeutetulle tuottajalle.
78.      Kuten edellä 73 kohdassa todetaan, asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettu oikeus saada taloudellinen korvaus verkonhaltijalta rajoittuu muun kuin markkinapohjaisen ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn kohteena oleviin sähköntuottajiin (”voimalaitoksen, energiavaraston tai kulutusjoustokohteen haltijat”), jotka ovat liittymissopimuksessa hyväksyneet sitovan jakelutakuun. Lisäksi ainoastaan näillä tuottajilla on asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja ”ylimääräisiä käyttökustannuksia”, jotka on otettava huomioon korvauksen määrittämiseksi näiden kahden laskentamenetelmän avulla. Tämä sulkee välittäjät, jotka eivät ole tuottajia eivätkä minkään edellä mainitun laitoksen haltijoita ja jotka eivät ole tehneet liittymissopimusta, johon sisältyy jakelutakuu, periaatteessa korvausta koskevan oikeuden henkilöllisen soveltamisalan ulkopuolelle.
79.      Kuten CRU ja komissio väittävät, ei kuitenkaan voida täysin sulkea pois sitä mahdollisuutta, että kansallisissa soveltamistoimenpiteissä määrätään tarkemmin siitä, millä tavalla korvaukset maksetaan niihin oikeutetuille tuottajille. Tämä voisi – teknisistä syistä esimerkiksi kuittausta varten – sallia välittäjän toiminnan maksajatahona, kunhan se ei vaaranna tuottajalle kuuluvan korvauksen saamista koskevan oikeuden toteuttamista eikä johda maksukyvyttömyysriskin perusteettomaan siirtymiseen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.
80.      Neljännen ennakkoratkaisukysymyksen c kohdan toiseen osaan on siis vastattava siten, että asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa ei sallita sellaisten kansallisten soveltamistoimenpiteiden toteuttamista, joilla oikeus saada taloudellinen korvaus (muun kuin markkinapohjaisen) ajojärjestyksen alaspäin muuttamisen tapauksessa ulotetaan välittäjään, joka ei täytä tämän säännöksen ensimmäisessä virkkeessä säädettyjä edellytyksiä. Tämä ei sulje pois sitä, että tällainen välittäjä toimii maksajatahona, kunhan se ei vaaranna tuottajalle kuuluvan korvauksen saamista koskevan oikeuden toteuttamista eikä johda maksukyvyttömyysriskin perusteettomaan siirtymiseen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.
3.     Markkinahintaa korkeammat maksut ”taloudellisena tukena” CPPA-sopimusten perusteella (neljännen ennakkoratkaisukysymyksen d kohta)
81.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa neljännen ennakkoratkaisukysymyksen d kohdalla tietää, kattaako asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan b alakohdassa oleva käsite ”taloudellinen tuki”, joka kyseisen säännöksen mukaan katsotaan ”osaksi nettotuloja”, markkinahintaa korkeammat maksut, jotka suoritetaan uusiutuvia energialähteitä käyttävälle tuottajalle CPPA-sopimusten(44) perusteella.
82.      Tämä kysymys on asianosaisten välillä erittäin riidanalainen. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan CPPA-sopimuksissa taattu – mahdollisesti myös markkinahintaa korkeampi – toteutushinta on tärkeä osa uusiutuvia energialähteitä käyttävien tuottajien taloudellista tukea (edellä 15 kohta). Sitä ei kuitenkaan riidanalaisessa päätöksessä eikä CRU:n käsityksen mukaan tunnusteta asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan b alakohdassa tarkoitetuksi ”taloudelliseksi tueksi”. CRU katsoo, että tällä tarkoitetaan vain valtion myöntämää julkista tukea.
83.      Katson, että nämä CRU:n väitteet eivät kuitenkaan ole perusteltuja sekä ”taloudellisen tuen” laajan käsitteen vuoksi että myös systemaattisista ja teleologisista syistä. Mielestäni kyse on sekä valtiontuista että myös – mahdollisesti valtion hyväksymistä tai sen aloitteesta myönnetyistä – yksityisistä taloudellisista tuista.
84.      Taloudellisen tuen käsitettä ei ole määritelty asetuksessa 2019/943. Siihen ei myöskään sovelleta – ainakaan nimenomaisesti – SEUT 107 ja SEUT 108 artiklan soveltamista koskevaa varaumaa, mikä voisi viitata siihen, että kyse voi olla vain SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuen käsitteen mukaisesta valtion myöntämästä tuesta. Tätä varaumaa sen sijaan sovelletaan asetuksen 2019/943 19 a artiklassa säädettyihin sähkönhankintasopimuksiin – eli käsiteltävässä asiassa riidanalaisiin yksityisiin CPPA-sopimuksiin (19 a artiklan 4 kohta) –, joten CRU:n esittämät väitteet vaikuttavat jo tästä syystä virheellisiltä.
85.      Mielestäni saman asetuksen 13 artiklan 7 kohdan b alakohdalla pyritään pikemminkin kattamaan periaatteessa kaikki sähköntuotannon – erityisesti uusiutuvia energialähteitä käyttävän tuotannon – taloudellisen tuen muodot, riippumatta siitä, ovatko ne peräisin valtion varoista vai yksityisistä varoista. Tämän vahvistaa se, että CPPA-sopimukset mahdollisesti luokitellaan asetuksen 2019/943 19 a, 19 d ja 21 artiklassa säädettyihin sallittujen välineiden luokkiin, joilla edistetään uusiutuvista energialähteistä peräisin olevaa sähköntuotantoa ja taataan toimitusvarmuus.
86.      Asetuksen 2019/943 19 a artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on edistettävä sähkönhankintasopimusten käyttöönottoa, jotta voidaan varmistaa hintojen ennakoitavuus ja saavuttaa niiden yhdennetyissä kansallisissa energia- ja ilmastosuunnitelmissa asetetut hiilestä irtautumisen tavoitteet, mukaan lukien uusiutuva energia. Tämän artiklan 3 ja 4 kohdan mukaan ne voivat tältä osin koordinoidusti säätää valtion tukemista markkinahintaisista takausjärjestelmistä, joilla vähennetään ostajan maksulaiminlyönteihin liittyviä taloudellisia riskejä sähkönhankintasopimusten yhteydessä, yksityisistä takauksista tai sähkönhankintasopimusten kysynnän yhdistämisjärjestelyistä. Tässä yhteydessä valtion tukeman takausjärjestelmän on ”sisällettävä säännöksiä, joilla vältetään sähkömarkkinoiden likviditeetin heikkeneminen, eikä sillä saa tukea fossiilisiin polttoaineisiin perustuvan tuotannon ostamista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 ja 108 artiklan soveltamista”. Ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdystä päätöksestä ei käy ilmi, taataanko CPPA-sopimuksissa – mahdollisesti jopa markkinahinnan ylittävä – toteutushinta tällaisella valtion tukemalla takausjärjestelmällä, vai onko kyse ainoastaan yksityisestä takauksesta. Molemmissa tapauksissa on joka tapauksessa kyse asetuksessa 2019/943 periaatteessa sallitusta taloudellisesta tuesta.
87.      CPPA-sopimukset voisivat lisäksi olla osa kaksisuuntaisten hinnanerosopimusten muodossa toteutettavaa suoraa hintatukijärjestelmää, jota sovelletaan uusiutuvia energialähteitä käyttäviin voimalaitoksiin tehtäviin investointeihin asetuksen 2019/943 19 d artiklan mukaan(45) ja josta saatavat tulot on jaettava loppuasiakkaille (5 kohta).(46) Lopuksi CPPA-sopimukset voivat olla osa asetuksen 21 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua kapasiteettimekanismia.(47)
88.      Asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan b alakohdassa tarkoitettu ”taloudellinen tuki” voi siis hyvin johtua valtiontuesta tai valtion aloitteesta myönnetystä tuesta, joka on peräisin yksityisistä varoista. Myöskään systemaattisista ja teleologisista syistä taloudellista korvausta laskettaessa ei ole aihetta jättää huomioimatta CPPA-sopimusten perusteella saatavia tuloja, jotka ovat mahdollisesti markkinahintaa korkeampia.
89.      Kuten asetuksen 2019/943 12 artiklan 2–4 kohdassa säädetyn ajojärjestyksessä etusijalle asettamisen, joka niin ikään edellyttää SEUT 107, SEUT 108 ja SEUT 109 artiklassa olevien tukisääntöjen noudattamista, myös 13 artiklan 7 kohdassa säädetyn taloudellisen korvauksen tarkoituksena on edistää uusiutuvista energialähteistä peräisin olevaa tuotantoa ja toimituksia sekä varmistaa ne. Lisäksi unionin tuomioistuimen jokseenkin vaihtelevasta oikeuskäytännöstä käy ilmi, että laissa määrätty uusiutuvista energialähteistä peräisin olevan sähköntuotannon edistäminen ei välttämättä kuulu valtiontuen käsitteen piiriin, nimittäin silloin, kun kyseistä tukea ei myönnetä ”valtion varoista”.(48) Tämä ajatus otetaan huomioon laajassa käsitteessä ”taloudellinen tuki”, olipa tuki sitten peräisin julkisista tai yksityisistä varoista. Unionin lainsäätäjä on pikemminkin tietoisesti valinnut sen kattamaan moninaiset taloudelliset tukitoimenpiteet sähköntuotannolle, erityisesti uusiutuvia energialähteitä käyttävälle tuotannolle, riippumatta siitä, kuuluvatko ne SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuen käsitteen piiriin.
90.      Neljännen ennakkoratkaisukysymyksen d kohtaan on näin ollen vastattava siten, että asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan b alakohdassa oleva käsite ”taloudellinen tuki” kattaa lähtökohtaisesti markkinahinnan ylittävät maksut uusiutuvia energialähteitä käyttävälle tuottajalle asetuksen 2019/943 19 a artiklassa tarkoitettujen sähkönhankintasopimusten, kuten CPPA-sopimukset, perusteella.
V       Ratkaisuehdotus
91.      Ehdotan näin ollen, että unionin tuomioistuin vastaa Supreme Courtin esittämään ennakkoratkaisupyyntöön seuraavasti:
1)      a)       Sähkön sisämarkkinoista 5.6.2019 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa annetaan tuottajille, joilla on kiinteä verkkoon pääsy ja jakelutakuu ja joihin kohdistuu muu kuin markkinapohjainen ajojärjestyksen alaspäin muuttaminen, oikeus taloudelliseen korvaukseen, joka vastaa mahdollisimman pitkälle kyseisen sähkömäärän markkinaehdoin tapahtuvasta toimituksesta saatavien hypoteettisten tulojen menetystä (mukaan lukien menetetty taloudellinen tuki) mutta joka ei välttämättä kompensoi sitä täysimääräisesti taloudelliselta kannalta. Asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa olevalla ilmaisulla ”perusteettoman pieneen tai perusteettoman suureen korvaukseen” tarkoituksena on taata tällaisen ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn kohteena olevalle tuottajalle asianmukainen taloudellinen korvaus. Verkonhaltijalla on tältä osin harkintavaltaa.
b)      Asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa säädetty oikeus saada taloudellinen korvaus ei edellytä, että tuottaja, johon muu kuin markkinapohjainen ajojärjestyksen alaspäin muuttaminen kohdistuu, on asetettu ajojärjestyksessä etusijalle, eikä tämän oikeuden toteuttamista saa kansallisissa soveltamistoimenpiteissä tehdä riippuvaiseksi tällaisesta erottelusta.
2)            Vaikka asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa annetaan verkonhaltijalle harkintavaltaa, se täyttää välittömän oikeusvaikutuksen edellytykset, eikä siinä kielletä kansallisten täytäntöönpano- tai soveltamistoimenpiteiden toteuttamista tämän harkintavallan käyttämiseksi. Nämä toimenpiteet eivät kuitenkaan saa olla ristiriidassa kyseisessä säännöksessä vahvistettujen kriteerien ja laskentamenetelmien kanssa, ja niiden on pysyttävä tämän harkintavallan rajoissa, mikä kansallisen tuomioistuimen on tarkistettava.
3)      a)      Asetuksen 2019/943 13 artiklan suoraan sovellettavien säännösten mukainen oikeus taloudelliseen korvaukseen on 71 artiklan 2 kohdan mukaan toteutettava 1.1.2020 alkaen ilman, että sitä voitaisiin lykätä kansallisilla soveltamistoimenpiteillä.
b)      Asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa ei sallita sellaisten kansallisten soveltamistoimenpiteiden toteuttamista,
–        joilla muun kuin markkinapohjaisen ajojärjestyksen alaspäin muuttamisen tapauksessa oikeus taloudelliseen korvaukseen rajoitetaan tuottajiin, jotka osallistuvat ex ante ‑markkinoille (vuorokausimarkkinoille), tai joilla jätetään niin kutsutut de minimis ‑tuottajat tämän korvauksen ulkopuolelle;
–        joilla (muun kuin markkinapohjaisen) ajojärjestyksen alaspäin muuttamisen tapauksessa oikeus taloudelliseen korvaukseen ulotetaan välittäjiin, jotka eivät täytä tämän säännöksen ensimmäisen virkkeen edellytyksiä. Tämä ei sulje pois sitä, että tällainen välittäjä toimii maksajatahona, kunhan se ei vaaranna tuottajalle kuuluvan korvauksen saamista koskevan oikeuden toteuttamista eikä johda maksukyvyttömyysriskin perusteettomaan siirtymiseen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava.
c)      Asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan b alakohdassa oleva käsite ”taloudellinen tuki” kattaa lähtökohtaisesti markkinahinnan ylittävät maksut uusiutuvia energialähteitä käyttävälle tuottajalle asetuksen 2019/943 19 a artiklassa tarkoitettujen sähkönhankintasopimusten Corporate Power Purchase Agreements, CPPA) perusteella.
1      Alkuperäinen kieli: saksa.
2      Sähkön sisämarkkinoista 5.6.2019 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2019, L 158, s. 54) (jäljempänä asetus 2019/943), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetusten (EU) 2019/942 ja (EU) 2019/943 muuttamisesta unionin sähkömarkkinoiden rakenteen parantamisen osalta 13.6.2024 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2024/1747 (EUVL 2024, L 1747, s. 1).
3      Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2012/27/EU muuttamisesta 5.6.2019 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2019, L 158, s. 125) (jäljempänä direktiivi 2019/944), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivien (EU) 2018/2001 ja (EU) 2019/944 muuttamisesta unionin sähkömarkkinoiden rakenteen parantamisen osalta 13.6.2024 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2024/1711 (EUVL 2024, L 1711, s. 1).
4      Ks. asetuksen 2019/943 3 artikla (”Sähkömarkkinoiden toimintaa koskevat periaatteet”), jonka mukaan muun muassa hinnanmuodostuksen on perustuttava kysyntään ja tarjontaan (a alakohta), ja markkinasäännöillä on kannustettava vapaaseen hinnanmuodostukseen ja vältettävä toimia, jotka estävät kysyntään ja tarjontaan perustuvan hinnanmuodostuksen (b alakohta).
5      Ks. asetuksen 2019/943 3 artiklan c ja f alakohta.
6      Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin perustellusti toteaa, asetuksen 2019/943 12 artiklassa säädetyt markkinapohjaiset ajojärjestyksen määrittelytoimenpiteet eroavat tämän asetuksen 13 artiklassa säädetyistä markkinapohjaisista tai muista kuin markkinapohjaisista ajojärjestyksen uudelleenmärittelytoimenpiteistä. Tämän määritelmän mukaan ajojärjestyksen uudelleenmäärittely tehdään, kun kyseessä on ”fyysinen siirtorajoitus” tai kun ”rajoitus” on tarpeen verkon käyttövarmuuteen liittyvistä syistä. Käsiteltävässä asiassa riidanalaisen muun kuin markkinapohjaisen ajojärjestyksen alaspäin muuttamisen tarkoituksena on vähentää uusiutuvasta energiasta tuotetun sähkön osuutta järjestelmässä.
7      Asetuksen 2019/943 2 artiklan 20 alakohdan mukaan ”asettamisella ajojärjestyksessä etusijalle” tarkoitetaan ”ajojärjestyksen itsemäärittelymallissa voimalaitosten ajojärjestyksen määrittelyä muiden kriteerien kuin tarjousten taloudellisen järjestyksen perusteella ja keskitetyn ajojärjestyksen määrittelyn mallissa voimalaitosten ajojärjestyksen määrittelyä muiden kriteerien kuin tarjousten taloudellisen järjestyksen ja verkon rajoitusten perusteella siten, että etusijalle asetetaan tietyillä tekniikoilla tuotetun sähkön ajaminen verkkoon”. Käsitteet ”keskitetyn ajojärjestyksen määrittelyn malli” ja ”ajojärjestyksen itsemäärittelymalli” määritellään tämän asetuksen 2 artiklan 29 ja 30 alakohdassa.
8      Energiatehokkuudesta, direktiivien 2009/125/EY ja 2010/30/EU muuttamisesta sekä direktiivien 2004/8/EY ja 2006/32/EY kumoamisesta 25.10.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2012, L 315, s. 1).
9      Uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä sekä direktiivien 2001/77/EY ja 2003/30/EY muuttamisesta ja myöhemmästä kumoamisesta 23.4.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2009, L 140, s. 16).
10      Ks. riidanalaisen päätöksen s. 27 ja 28.
11      Ks. myös asetuksen 2019/943 19 a artikla.
12      Tuomio 24.6.2019 (C‑573/17, EU:C:2019:530).
13      Asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan b alakohdassa tarkoitettu ”nettotulojen” menetys koskee vain muuta kuin markkinapohjaista ajojärjestyksen alaspäin muuttamista.
14      Asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan mukaan oikeutta taloudelliseen korvaukseen ei ole, ”jos tuottajat hyväksyvät liittymissopimuksen, jossa sitovaa energianjakelua ei taata” (kursivointi tässä).
15      Ks. asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan b alakohdan toinen virke. Kuten neljännen ennakkoratkaisukysymyksen d kohdasta ilmenee, käsiteltävässä asiassa riidanalaista on vain se, onko CPPA-sopimuksissa taattu toteutushinta, siltä osin kuin se on markkinahintaa korkeampi, tällainen ”taloudellinen tuki” (ks. jäljempänä 81 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
16      Ks. asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan a alakohta (”ylimääräiset polttoainekustannukset, kun kyseessä on ajojärjestyksen muuttaminen ylöspäin, tai varalämmön toimitus, kun kyseessä on – – ajojärjestyksen muuttaminen alaspäin”; kursivointi tässä).
17      Irlanti on vastauksessaan unionin tuomioistuimen istunnossa esittämään kysymykseen vahvistanut, että myös asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa tarkoitettua taloudellista korvausta verotetaan Irlannissa.
18      Pidän sitä vastoin komission väitettä, jonka mukaan kyseessä olisi ”poikkeus” ensimmäisestä laskentamenetelmästä, harhaanjohtavana ja epäolennaisena.
19      Eri kieliversiot eivät tältä osin juurikaan poikkea toisistaan. Ranskan kieliversiossa (”indûment” eikä ”injustifié”) ilmaistaan kuitenkin selkeämmin, että tässä yhteydessä on arvioitava korvauksen asianmukaisuutta.
20      Tässä ei siis ole kyse asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan b alakohdassa tarkoitetuista menetetyistä (hypoteettisista) ”nettotuloista”. Tämä viittaa lisäksi siihen, että tällaisessa tapauksessa ensimmäistä laskentamenetelmää ei voida käyttää lainkaan, vaan ainoastaan toista.
21      Ks. myös asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdan toinen virke (”tällaisen taloudellisen korvauksen”).
22      Tällaisesta vähimmäistulotakuusta säädetään asetuksen 2019/943 10 artiklan 1 kohdassa vahvistetusta periaatteesta (”sähkön tukkuhinnalla ei saa olla ylä- eikä alarajaa”) poiketen vain 10 artiklan 2 kohdassa (”nimitetyt sähkömarkkinaoperaattorit voivat soveltaa yhdenmukaistettuja rajoja enimmäis- ja vähimmäisselvityshintoihin vuorokautisilla ja päivänsisäisillä aikaväleillä”).
23      Myös markkinapohjaisen ajojärjestyksen uudelleenmärittelyn osalta asetuksen 2019/943 13 artiklan 2 kohdassa todetaan vain, että ”resurssit – – on valittava voimalaitoksista, energiavarastoista tai kulutusjoustosta käyttäen markkinapohjaisia mekanismeja, ja niille on maksettava taloudellinen korvaus” (kursivointi tässä).
24      Tämä koskee seuraavan päivän ja lyhyen aikavälin sähkökauppaa.
25      Ks. komission ehdotus 30.11.2016 sähkön sisämarkkinoita koskevaksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi, 12 artiklan 6 kohdan b alakohta [COM (2016) 861 final]: ”90 % of the net revenues from the sale of electricity on the day-ahead market that the generating or demand facility would have generated without the curtailment or redispatching request”.
26      Kompromissi ehdotuksesta sähkön sisämarkkinoita koskevaksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi 18.1.2019, toimielinten välinen asiakirja 2016/0379 (COD), s. 66 (saatavilla osoitteessa 4-provisional-agreement-karins-regulation-on-electricity-en).
27      Kuten jo edellä alaviitteessä 20 todetaan, tämä ei välttämättä päde ajojärjestyksen ylöspäin muuttamiseen. Tässä tapauksessa nimittäin ei voi olla mitään menetettyjä asetuksen 2019/943 13 artiklan 7 kohdassa tarkoitettuja (hypoteettisia) nettotuloja, joten vain toista laskentamenetelmää voitaisiin soveltaa ottaen huomioon tosiasialliset tulot ja ylimääräiset käyttökustannukset.
28      Kuten vastapuolet ovat myös istunnossa väittäneet, verkonhaltija tietää sähkömäärän, jonka syöttämisen se kieltää muuttamalla ajojärjestystä alaspäin. Vastaavasti kyseisestä määrästä ajojärjestyksen uudelleenmäärittelyn ajankohtana saavutetut tai saavutettavissa olevat tulot vuorokausimarkkinoilla ovat todennäköisesti määritettävissä. Tuottajalla puolestaan on käytettävissään tiedot omista käyttökustannuksistaan.
29      Ks. asetuksen 2019/943 8 artikla, 12–18 artikla sekä 28 artikla ja sitä seuraavat artiklat.
30      Tämä kysymys vaikuttaa liittyvän pikemminkin asetuksen 2019/943 12 artiklaan kuin 13 artiklan 7 kohtaan, kuten myös vastapuolet väittävät ja CRU vahvistaa kirjallisessa huomautuksessaan. Asetuksen 12 artiklan 2 kohdassa nimittäin säädetään lähtökohtaisesta ajojärjestyksessä etusijalle asettamisesta (20 artiklan 2 alakohdassa olevan määritelmän mukaan) sellaisten sähköntuottajien osalta, jotka käyttävät uusiutuvia energialähteitä ja joiden asennettu sähköntuotantokapasiteetti on alle 400 kW. Asetuksen 12 artiklan 4 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat säätää tästä myös sellaisten tehokasta yhteistuotantoa käyttävien voimalaitosten osalta, joilla on sama tuotantokapasiteetti. Asetuksen 12 artiklan 6 kohdassa varmistetaan tältä osin, että uusiutuvia energialähteitä tai tehokasta yhteistuotantoa käyttävät voimalaitokset, jotka on otettu käyttöön ennen 4.7.2019 ja jotka käyttöönottonsa jälkeen asetettiin ajojärjestyksessä etusijalle tänä ajankohtana sovellettavien sääntöjen mukaan, on edelleen voitava asettaa ajojärjestyksessä etusijalle. Tämä on otettu lähtökohdaksi pääasiassa riidanalaisessa päätöksessä siten, että siinä määrätään erilaisista menetelmistä taloudellisen korvauksen laskemiseksi sen mukaan, onko voimalaitos otettu käyttöön ennen 4.7.2019 vai sen jälkeen.
31      Tuomio 24.6 2019, C‑573/17, EU:C:2019:530, jossa on kyse vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa 27.11.2008 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2008/909/YOS (EUVL 2008, L 327, s. 27) määräysten välittömästä oikeusvaikutuksesta ja ensisijaisuudesta.
32      Ks. tuomio 24.6.2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, 60 kohta ja sitä seuraavat kohdat) ja tuomio 18.12.2025, komissio v. Puola (Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön ultra vires ‑valvonta – Unionin oikeuden ensisijaisuus) (C‑448/23, EU:C:2025:975, 114–117 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33      Ks. vastaavasti tuomio 11.1.2001, Monte Arcosu (C‑403/98, EU:C:2001:6, 26–28 kohta); tuomio 14.4.2011, Vlaamse Dierenartsenvereniging ja Janssens (C‑42/10, C‑45/10 ja C‑57/10, EU:C:2011:253, 47 kohta ja sitä seuraavat kohdat); tuomio 19.12.2019, Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel (C‑386/18, EU:C:2019:1122, 63 ja 64 kohta) ja tuomio 30.5.2024, Expedia (C‑663/22, EU:C:2024:433, 40–42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34      Ks. myös julkisasiamies Rantosin ratkaisuehdotus Electrabel ym. (C‑633/23, EU:C:2025:131, 34 kohta).
35      Vastaavasti tuomio 8.3.2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Välitön oikeusvaikutus) (C‑205/20, EU:C:2022:168,
18 kohta) ja tuomio 21.12.2023, Papier Mettler Italia (C‑86/22, EU:C:2023:1023, 76 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36      Vastaavasti tuomio 6.10.2015, T-Mobile Czech Republic ja Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös ratkaisuehdotukseni yhdistetyissä asioissa EKP ja komissio v. Corneli (C‑777/22 P ja C‑789/22 P, EU:C:2024:973, 87 kohta).
37      Ks. vastaavasti tuomio 6.10.2015, T-Mobile Czech Republic ja Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 8.3.2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Välitön oikeusvaikutus) (C‑205/20, EU:C:2022:168, 19 kohta).
38      Vastaavasti tuomio 3.9.2014, GMAC UK (C‑589/12, EU:C:2014:2131, 32 kohta) ja tuomio 21.12.2023, Papier Mettler Italia (C‑86/22, EU:C:2023:1023, 77 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös ratkaisuehdotukseni Impact (C‑268/06, EU:C:2008:2, 96 kohta) ja ratkaisuehdotukseni yhdistetyissä asioissa EKP ja komissio v. Corneli (C‑777/22 P ja C‑789/22 P, EU:C:2024:973, 89 kohta).
39      Ks. Kokott, J., ”Zur unmittelbaren Wirkung des Unionsrechts”, Archiv des öffentlichen Rechts, 2023, 148. painos, s. 496 ja seuraavat sivut (501).
40      Ks. vastaavasti tuomio 6.10.2015, T-Mobile Czech Republic ja Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, 53 kohta) ja tuomio 14.1.2021, RTS infra ja Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel, C‑387/19, EU:C:2021:13, 49 kohta) sekä julkisasiamies Rantosin ratkaisuehdotus Electrabel ym. (C‑633/23, EU:C:2025:131, 34–36 kohta).
41      Ks. vastaavasti tuomio 24.6.2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, 55–57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
42      Vastaavasti tuomio 24.6.2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, 53–58 kohta).
43      Ks. asetuksen 2019/943 2 artiklan 20 alakohta.
44      Corporate Power Purchase Agreements (sähkönhankintasopimukset); ks. asetuksen 2019/943 19 a artikla (edellä 15 kohta).
45      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan CPPA-sopimukset ovat yleensä ”hinnanerosopimuksia” (edellä 15 kohta).
46      Lisäksi komission olisi asetuksen 2019/943 19 d artiklan 3 kohdan mukaan arvioitava myös tällaista järjestelmää SEUT 107 ja 108 artiklan nojalla.
47      Ks. Irlannin 16.12.2019 laaditun kapasiteettimekanismia koskevan suunnitelman (saatavilla osoitteessa updated_ireland_implementation_plan.pdf) s. 59 ja 60, joiden mukaan CPPA-sopimuksilla on katettava 15 prosenttia sähkön kysynnästä. Tällainen kapasiteettimekanismi kuuluu periaatteessa myös SEUT 107 ja 108 artiklan soveltamisalaan; ks. tuomio 2.9.2021, komissio v. Tempus Energy ja Tempus Energy Technology (C‑57/19 P, EU:C:2021:663).
48      Tässä yhteydessä esiin nousevat rajaamiskysymykset, erityisesti ”valtion varojen” käyttö ja näiden varojen johtuminen valtiosta, ovat usein hyvin kiistanalaisia ja vaikeasti arvioitavissa; ks. tuomio 13.3.2001, PreussenElektra (C‑379/98, EU:C:2001:160, 57 kohta ja sitä seuraavat kohdat); tuomio 28.3.2019, Saksa v. komissio (C‑405/16 P, EU:C:2019:268, 52 kohta ja sitä seuraavat kohdat) ja tuomio 26.9.2024, Covestro Deutschland ja Saksa v. komissio (C‑790/21 P ja C‑791/21 P, EU:C:2024:792, 84 kohta ja sitä seuraavat kohdat).