62004CC0147_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Ranskan tasavallan Conseil d’État tiedustelee yhteisöjen tuomioistuimelta, voiko jäsenvaltio estää alueellaan allium ascalonicum -nimisen kasvin(2) yksilöiden pitämisen kaupan nimellä ”salottisipuli”, kun ne on kasvatettu siemenistä eikä sipuleista.
2. Se mainitsee tämän kanssa ristiriidassa olevina yhteisön säädöksinä direktiivit 70/458/ETY(3) ja 92/33/ETY,(4) joissa säädetään vihannesten siementen sekä vihannesten muun lisäys- ja taimiaineiston kaupan pitämisestä.(5) Direktiivien tutkimisen lisäksi on kuitenkin välttämätöntä laajentaa kuvaa ja ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen sisältö, jotta ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle kyettäisiin antamaan hyödyllinen vastaus.
I Asiaa koskeva lainsäädäntö
A Yhteisön oikeusjärjestys
1.
Primaarioikeus: yhteismarkkinat, tavaroiden vapaa liikkuvuus ja maataloustuotteet
3. Yhteismarkkinat, jotka EY 2 artiklalla pyritään toteuttamaan, kattavat maatalouden ja sen tuotteiden kaupan,(6) ja markkinoiden toimintaa pyritään edistämään yhteisellä maatalouspolitiikalla (EY 3 artiklan 1 kohdan e alakohta ja EY 32 artiklan 1 ja 2 kohta), jonka tavoitteisiin kuuluu maatalouden tuottavuuden lisääminen edistämällä teknistä kehitystä ja kehittämällä tuotantoa järkiperäisesti (EY 33 artiklan 1 kohdan a alakohta). Yhteistoiminta edellyttää joissain tapauksissa erilaisten kansallisten markkinajärjestelyjen pakollista yhteensovittamista (EY 34 artiklan 1 kohdan b alakohta).
4. Tämän toimintaympäristön luominen edellyttää myös tavaroiden liikkuvuutta rajoittavien esteiden poistamista jäsenvaltioiden väliltä (EY 3 artiklan 1 kohdan c alakohta) myös maataloustuotteiden osalta (EY 32 artiklan 1 ja 2 kohta), mistä syystä määrälliset rajoitukset ja vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet ovat kiellettyjä (EY 28 ja EY 29 artikla), lukuun ottamatta niitä rajoituksia, jotka ovat perusteltuja EY 30 artiklassa mainituista syistä(7) ja jotka eivät missään tapauksessa saa olla keino mielivaltaiseen syrjintään tai jäsenvaltioiden välisen kaupan peiteltyyn rajoittamiseen.
5. EY 37 artiklan nojalla tätä koskevan lainsäädännön antaa neuvosto komission ehdotuksesta ja Euroopan parlamenttia kuultuaan.
2.
Johdettu oikeus: vihannesten lisäysaineiston pitäminen kaupan
6. Vihannesten viljelyn tulosten tyydyttävyys riippuu suureksi osaksi niiden siementen, taimien ja muun lisäysaineiston laadusta ja terveydestä. Neuvosto antoi EY 37 artiklan nojalla edellä mainitut direktiivit yhdenmukaistaakseen vihannesten lisäysaineiston liikkumisedellytykset poistamalla esteet, joita erilainen kohtelu jäsenvaltioissa merkitsee mainittujen vihannesten liikkuvuudelle (molempien säädösten johdanto-osan toinen, kolmas ja neljäs perustelukappale).
7. Niillä otettiin käyttöön yleinen luettelo, joka laaditaan yhdenmukaisten sääntöjen mukaisesti, joten kirjaaminen luetteloon takaa sen, että kauppaa ei rajoiteta (siemendirektiivin johdanto-osan viides, seitsemäs, yhdeksäs ja kymmenes perustelukappale sekä 16 artikla ja taimidirektiivin johdanto-osan kymmenes ja viidestoista perustelukappale sekä 14 artikla).
8. Näiden kahden säädöksen soveltamisalat poikkeavat kuitenkin toisistaan.
a)
Siemendirektiivi
9. Siemendirektiivi koskee direktiivin 2 artiklan 1 kohdan A osassa – jossa ei mainita salottisipulia –(8) lueteltujen vihannesten siemeniä, joiden lajikkeet voidaan varmentaa,(9) tarkastaa vakiosiemeninä(10) ja pitää kaupan yhteisön alueella, jos ne on virallisesti hyväksytty vähintään yhdessä jäsenvaltiossa (3 artiklan 1 kohta).
10. Jokainen jäsenvaltio laatii yhden tai useampia luetteloita,(11) joista puolestaan laaditaan yksi yleinen luettelo, joka komission on julkaistava (3 artiklan 3 kohta ja 17 artikla).
11. Lajike hyväksytään näihin luetteloihin sillä edellytyksellä, että se on erotettava, pysyvä ja riittävän yhtenäinen, eli: se erottuu selvästi morfologisen tai fysiologisen ominaisuuden osalta muista lajikkeista, jotka on hyväksytty tai joiden hyväksymistä on haettu; se pysyy peräkkäisten lisäysten jälkeen tai jokaisen jakson lopulla määriteltyjen olennaisten ominaisuuksiensa mukaisena; ja siihen kuuluvat kasvit – harvinaisia muunnoksia lukuun ottamatta – kasvien lisäysjärjestelmän erityispiirteet huomioon ottaen ovat samanlaisia tai geneettisesti tunnistettavia (4 ja 5 artikla). Mikäli lajike menettää nämä ominaisuutensa, lajikkeen hyväksyminen on peruutettava ja se on poistettava luettelosta (14 artiklan 1 kohta ja 15 artiklan 1 kohta).
12. Jäsenvaltiot huolehtivat alueellaan hyväksyttyjen lajikkeiden luettelon virallisesta julkaisemisesta ja ilmoittavat sen muutoksista muille jäsenvaltioille ja komissiolle, samalla kun ne antavat lyhyen kuvauksen lajikkeiden käyttöä koskevista ominaisuuksista (10 artiklan 1 kohta ja 11 artiklan 1 ja 2 kohta).
13. Luetteloituja siemeniä koskevia rajoituksia on vältettävä, vaikka jäsenvaltio voi kyseisen direktiivin 40 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen kieltää lajikkeen siementen kaupan pitämisen, jos se ei ole erotettava, pysyvä eikä riittävän yhtenäinen (16 artiklan 1 ja 2 kohta).
14. Kuten olen jo todennut, komissio julkaisee otsikolla ”vihanneslajien yleinen lajikeluettelo” lajikkeet, joiden siemeniä pidetään 16 artiklan mukaisesti kaupan rajoituksetta (17 artikla).
15. Jäsenvaltiot voivat edellä mainitun 40 artiklan nojalla kieltää jonkin yleiseen lajikeluetteloon merkityn lajikkeen myynnin, jos sen viljely vahingoittaa muiden lajikkeiden viljelyä kasvien terveyden osalta (18 artikla).
16. Siemendirektiivi on kodifioitu 13.6.2002 annetulla samannimisellä neuvoston direktiivillä 2002/55/EY,(12) jolla se on korvattu. Tämä uusi säädös tuli voimaan elokuussa 2002, mutta sitä ei sovelleta nyt käsiteltävään asiaan, koska riidanalainen vaatimus liittyy kahteen siementyyppiin, jotka merkittiin yleiseen luetteloon vuonna 1997, kuten jäljempänä esitetään.
b)
Taimidirektiivi
17. Taimidirektiivi koskee vihannesten lisäys- ja taimiaineiston,(13) lukuun ottamatta siemeniä, pitämistä kaupan yhteisössä. Nämä vihannekset kuuluvat liitteessä II lueteltujen vihannesten lajikkeisiin ja lajeihin tai ovat niiden hybridejä (1 artikla), ja niiden joukossa mainitaan myös salottisipuli.
18. Tällaiset vihannesten lisäysaineistot, jotka on lueteltu myös siemendirektiivin liitteessä, liikkuvat vapaasti yhteisössä, jos ne ovat viimeksi mainitun direktiivin mukaisesti hyväksyttyä lajiketta (taimidirektiivin 9 artiklan 1 kohta). Muussa tapauksessa, kuten salottisipulin osalta, kaupan pitäminen edellyttää virallista hyväksymistä vähintään yhdessä jäsenvaltiossa, ja siihen liittyviin menettelyihin ja muodollisuuksiin sovelletaan siemendirektiiviä (9 artiklan 2 kohta). Molemmissa tapauksissa hyväksyminen yleiseen luetteloon tapahtuu siemendirektiivin 16–19 artiklassa mainituin edellytyksin ja vaikutuksin (9 artiklan 4 kohta). Erityisesti säädetään, että niille ei saa asettaa muita kuin taimidirektiivissä mainittuja kaupan pitämisen rajoituksia (14 artikla).
B Ranskan oikeus: 17.5.1990 annettu asetus (14)
19. Tämä asetus koskee kuluttajille tarkoitettuja luonnonmukaisia yksilöitä (2 artikla). Siinä sallitaan sanan ”salottisipuli” käyttö ainoastaan kasvullisen lisäyksen avulla tietyt ominaisuudet omaavista sipuleista saaduille allium cepa L. var ascalonicum -kasvin yksilöille, joten siinä kielletään muulla tavoin lisättyjen salottisipuleiden myynti tällä nimityksellä.
20. Kuluttajansuojalain 214 §:n ja hedelmien ja vihannesten kaupassa tapahtuvien petosten estämisestä 1.8.1905 annetun lain soveltamisesta 19.8.1955 annetun asetuksen nro 55-1126(15) nojalla 17.5.1990 annetun asetuksen säännösten rikkomisesta määrätään seuraamus rikoslainsäädännön mukaisena rikkomuksena.
II Tosiseikat, pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
21. Salottisipuli on liljakasvi, jota viljellään perinteisesti kasvullisen lisäyksen menetelmin(16) sipuleita käyttäen. Tätä viljelytapaa käytetään erityisesti Ranskan Bretagnen ja Loiren laakson alueella.
22. Alankomaalaiset yritykset De Groot En Slot Allium BV ja Bejo Zaden BV (jäljempänä De Groot ja Bejo) ovat kehittäneet tämän sipulikasvin siemenistä sen suvullista lisäämistä varten kaksi lajiketta, joita kutsutaan nimillä ”ambition” ja ”matador”. Molemmat lajikkeet otettiin 29.6.1995 asianmukaisten kokeiden jälkeen siemendirektiivin mukaisesti Alankomaiden luetteloon lajin allium ascalonicum L. – Echalote siemeninä, ja muille jäsenvaltioille ja komissiolle toimitettiin kuvaus niiden ominaisuuksista.
23. Komissio julkaisi 18.3.1997 täydennysosan yleisen luettelon 19. painokseen, johon edellä mainitut lajikkeet sisältyivät otsikon allium ascalonicum L. alle,(17) eikä tilannetta ole muutettu myöhemmissä painoksissa.(18) Kyseisestä päivästä lähtien lajikkeiden ”ambition” ja ”matador” yksilöitä on pidetty kaupan salottisipuleina jäsenvaltioissa lukuun ottamatta Ranskaa, koska siellä on voimassa 17.5.1990 annettu asetus.
24. De Groot ja Bejo, jotka harjoittivat aiemmin lähinnä hedelmien välitystä kuluttajamyyntiä varten, ovat vuodesta 1999 lähtien keskittyneet siemeniin ja erityisesti kyseisiin kahteen riidanalaiseen siementyyppiin.
25. Komissiolle tuli vuosina 2000 ja 2001 kaksi kantelua näiden vihannesten vapaasta liikkuvuudesta, mutta kumpaankaan ei vastattu. Ensimmäisen kantelun tekivät ranskalaiset ja alankomaalaiset viljelijät kyseisten lajikkeiden merkitsemisestä yleiseen luetteloon, toisen kantelun alankomaalaiset tuottajat, jotka vetosivat siihen, että edellä mainittu Ranskan asetus on yhteisön oikeuden kanssa yhteensopimaton.
26. De Groot ja Bejo esittivät tarkemmin määrittelemättömänä ajankohtana vuonna 2001(19) toimivaltaiselle ministeriölle vaatimuksen siitä, että asetuksesta tehtäisiin poikkeus, mutta vaatimukseen ei vastattu, mistä syystä ne nostivat kanteen Conseil d’État’ssa, jossa järjestettyyn oikeudenkäyntiin on osallistunut myös Comité économique agricole regional ”Fruits et légumes de la Région Bretagne” (jäljempänä CERAFEL).
27. Kyseinen korkea-arvoinen tuomioistuin on 4.2.2004 tekemällään välipäätöksellä kääntynyt yhteisöjen tuomioistuimen puoleen, jotta tämä selventäisi, onko direktiivien 70/458 ja 92/33 säännöksiä tulkittava siten, että niiden mukaan yleiseen lajikeluetteloon voidaan kirjata ainoastaan ne salottisipulilajikkeet, jotka lisääntyvät ilman siemeniä kasvullisen lisäyksen avulla, ja voidaanko ”matador”- ja ”ambition”-lajikkeet merkitä yleiseen luetteloon salottisipuleille varatun otsakkeen alle.
III Oikeudenkäyntimenettely yhteisöjen tuomioistuimessa
28. EY:n tuomioistuimen perussäännön 20 artiklan mukaisessa määräajassa ovat kirjallisia huomautuksiaan esittäneet komissio, Ranskan ja Alankomaiden hallitukset, pääasian valittajina olevat yritykset sekä CERAFEL, ja niiden asiamiehet ja edustajat ovat esittäneet suulliset lausumansa 21.4.2005 pidetyssä istunnossa.
IV Ennakkoratkaisukysymyksen tutkiminen
29. Riita-asiassa, jonka yhteydessä ennakkoratkaisukysymys on esitetty, vaaditaan kuluttajille tarkoitettujen jalostamattomien salottisipuleiden kaupan pitämistä sääntelevän Ranskan oikeussäännön kumoamista yhteisön oikeuden vastaisena. Tässä tilanteessa on tutkittava kahta toisiinsa läheisesti liittyvää ja joissain kirjallisissa huomautuksissa laajasti käsiteltyä seikkaa: yhtäältä tulkittavien direktiivien aineellista soveltamisalaa, toisaalta sitä mahdollisuutta, että vertailukohtana oleva oikeudellinen kokonaisuus vaihdetaan eli jätetään nämä säädökset huomiotta ja sisällytetään tarkasteluun primaarioikeuden periaatteet, kuten EY 28 artiklan mukainen periaate, jonka nojalla tuonnin määrälliset rajoitukset ja vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet ovat kiellettyjä.
A Siemen- ja taimidirektiivien tavoite
30. Nämä yhteisön säädökset koskevat vihannesten lisäysaineistoa (ensin mainittu siemeniä ja jälkimmäinen taimia ja muuta lisäysaineistoa). Conseil d’État’ssa riitautettu asetus koskee myyntiä varten tuotettuja luonnonmukaisia yksilöitä, jotka ovat lisäysprosessin tulosta. Vertailtavien säädösten objektiivinen sisältö ei toisin sanoen ole sama, koska eurooppaoikeuden säädöksillä pyritään mainittujen lisäysaineistojen
rajoittamattomaan kaupan pitämiseen yhteisön sisällä, kun asetus puolestaan koskee lopputuloksen pitämistä kaupan Ranskan alueella sen tuomiseksi yleisön saataville.
31. Edellä esitetty toteamus mahdollistaa nopean ja johdonmukaisen vastauksen ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen epäilyksiin, sillä on todettava, että riidanalaisia direktiivejä ei sovelleta pääasian riitaan, koska niissä ei säädetä lopputuotteen pitämisestä kaupan eikä sen nimityksestä, ja siten 17.5.1990 annettu asetus ei olisi yhteisön oikeuden vastainen. Tämä ratkaisu, jota ovat puoltaneet sekä komissio että De Groot ja Bejo, ei ole ainoastaan lain kirjaimen vaan myös sen tarkoituksen mukainen.
32. Siemen- ja taimidirektiiveillä samoin kuin EY 33 artiklan 1 kohdan a alakohdassa mainituilla tavoitteilla pyritään lisäämään hedelmällisyyttä vihannesten viljelyssä erityisellä keinolla: niiden lisäämisessä käytettävien menetelmien laadun ja terveellisyyden valvonnalla, jolloin yhteisössä liikkuvat esteittä ainoastaan vihannekset, jotka täyttävät asetetut vaatimukset, ja tätä tarkoitusta varten yleinen luettelo on julkistamisen ja oikeusvarmuuden takaamisen keino.
33. Yhteisön salottisipulit ovat tietenkin maataloustuotteita, joille ei saa asettaa sisäisiä esteitä, mutta tämä vaatimus ei perustu edellä mainittuihin direktiiveihin, vaan se on yhteismarkkinoiden vaatimus, josta määrätään EY:n perustamissopimuksessa ja erityisesti EY 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja EY 32 artiklan 1 ja 2 kohdassa.(20)
34. Riidan ratkaisemiseksi Conseil d’État’n ei siis tarvitse tutkia, aiheuttavatko siemendirektiivi, joka ei koske salottisipuleita, ja taimidirektiivi, joka koskee niitä, yhdessä arvioituina sen, että tämän liljakasvilajikkeen siemeniä ei saa merkitä yhteiseen luetteloon eikä niiden vapaata liikkuvuutta taata, koska asetuksessa, josta sen on annettava ratkaisu, ei säädetä lisäysaineistosta vaan kuluttajalle myytäväksi tarkoitetuista lisätyistä yksilöistä.
35. Kun kielletään siemenistä saatujen salottisipulien myynti nimellä ”salottisipuli”, vaikutetaan välillisesti niiden myyntiin estämällä näiden vihannesten pitäminen kaupan, mutta juuri tämä näkökohta on pääasian kohteena. Yhteisöjen tuomioistuimen on ainoastaan annettava ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle säännöt, joiden perusteella se kykenee arvioimaan, onko kansallinen oikeussääntö yhteisön oikeuden mukainen, mutta siinä yhteydessä siemen- ja taimidirektiiveillä ei ole merkitystä.
36. Asian käsittely ei kuitenkaan jää tähän.(21) Kaikkien maataloustuotteiden on liikuttava rajoituksitta,(22) koska näin edellytetään EY 28 artiklassa, lukuun ottamatta rajoituksia, jotka ovat perusteltavissa jollain EY 30 artiklassa mainituista syistä, ja tässä yhteydessä on merkityksetöntä, ovatko kyseessä enemmän tai vähemmän jalostetut lopputuotteet, jotka ovat valmiita kulutettaviksi, vai lisäysaineisto, josta niitä saadaan.(23)
B EY 28 artiklan soveltaminen
1.
Määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaava toimenpide
37. Ranskan hallitus nojautuu asiassa DaimlerChrysler annettuun tuomioon(24) väittäessään, että kun ala on yhdenmukaistettu, on tarkasteltava johdettua oikeutta eikä perustamissopimuksen määräyksiä. Tämä näkemys on kuitenkin hyvin virheellinen, koska mainituissa direktiiveissä viitataan lisäysaineistoon, eivätkä ne sisällä salottisipuleita, jotka ymmärretään lopputuotteeksi. Mikään ei siis estä sitä, että yhteisöjen tuomioistuin esittää näkemyksensä EY:n perustamissopimuksen perusteella.
38. Asiassa Dassonville 11.7.1974 annetusta tuomiosta,(25) jossa käytettyä lausetta on muussa yhteydessä pidetty ”tunnettuna”,(26) lähtien on tunnustettu, että EY 28 artiklassa kielletään kaikki toimenpiteet, jotka voivat rajoittaa jäsenvaltioiden välistä kauppaa suoraan tai välillisesti, tosiasiallisesti tai mahdollisesti, sillä niitä on pidettävä määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavina toimenpiteinä (5 kohta).
39. Oikeussääntö, jonka nojalla kotimaisia ja ulkomaisia tuotteita kohdellaan eri tavoin, on tällainen, mistä syystä se voidaan hyväksyä ainoastaan EY 30 artiklassa lueteltujen yleiseen etuun liittyvien syiden nojalla.(27)
40. Samaan ryhmään kuuluvat myös toimenpiteet, joiden perusteella maahan tuotavia ja kotimaisia tuotteita koskee vastaavanlainen järjestely mutta maahan tuotavien tuotteiden pääsy markkinoille tehdään jollain tavoin vaikeammaksi.(28) Nämä tilanteet ovat yleisiä sellaisilla aloilla, joita ei ole yhdenmukaistettu ja joilla olemassa olevat erot luovat esteitä yhteisönsisäiselle vapaalle liikkuvuudelle.(29) Tällaiset rajoitukset ovat kuitenkin hyväksyttävissä, jos niillä tavoitellaan jotain EY 30 artiklassa mainituista tavoitteista tai jos niitä voidaan pitää välttämättöminä erityisesti verovalvonnan tehokkuutta, kansanterveyden suojelua, hyvää kauppatapaa ja kuluttajansuojaa koskevien pakottavien vaatimusten täyttämiseksi.(30)
41. Asiassa Dassonville annettuun tuomioon liittyvä, useaan kertaan toistettu doktriini, joka osittain liittyy elintarvikkeisiin,(31) on vaikuttanut tapauksiin, joihin liittyvät tosiseikat muistuttavat pääasian oikeudenkäynnin tosiseikastoa, joten siitä saadaan hyödyllisiä perusteita asian ratkaisemiseksi.
42. Asiassa Miro annetussa tuomiossa(32) todettiin, että kansallinen toimenpide, jonka mukaan edellytetään, että alkoholijuomassa on oltava tietty alkoholipitoisuus, jotta sitä voitaisiin myydä gininä, ja jonka vuoksi muista jäsenvaltioista peräisin olevia juomia ei voida myydä tällä nimityksellä, mikäli ne eivät täytä vahvistettua vähimmäisalkoholipitoisuutta, vaikka niitä nautitaan perinteisesti niiden alkuperämaassa ja asiakkaille annetaan riittävät tiedot, on ristiriidassa EY:n perustamissopimuksen 30 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 28 artikla) kanssa. Asiassa Deserbais annetussa tuomiossa(33) annettiin vastaavanlainen ratkaisu edamjuustojen osalta.
43. Edellä mainitussa asiassa Smanor annetussa tuomiossa puolestaan todettiin, että kyseisessä määräyksessä ei sallita sitä, että substantiivin ”jogurtti” käyttöä rajoitetaan muissa jäsenvaltioissa laillisesti markkinoille saatettujen pakastejogurttien osalta, kun niiden ominaisuudet eivät poikkea olennaisesti tuoreiden jogurttien ominaisuuksista. Asiassa komissio vastaan Ranska 22.10.1998 annetussa tuomiossa(34) todettiin kyseisen valtion rikkoneen EY 28 artiklaa, kun se oli kieltänyt ulkomaisen hanhenmaksavalmisteen markkinoille saattamisen nimityksellä hanhenmaksa (foie gras), koska se oli valmistettu Ranskan lainsäädännössä vahvistetuista poikkeavien sääntöjen ja menetelmien mukaisesti. Asiassa Guimont annetussa tuomiossa(35) tulkittiin kyseistä määräystä sen välttämiseksi, että jäsenvaltio (jälleen Ranska) kieltää nimityksen ”emmentaljuusto” käytön sellaisilta tuotteilta, jotka on valmistettu ilman kuorta laillisesti yhteisössä sen rajojen ulkopuolella. Espanja ja Italia rikkoivat 16.1.2003 annettujen tuomioiden(36) mukaan niin ikään kyseistä artiklaa, koska ne olivat kieltäneet tiettyjen suklaatuotteiden saattamisen markkinoille nimityksellä suklaa, vaikka ne tunnettiin tällä nimityksellä muissa yhteisön maissa.
44. Nyt käsiteltävässä asiassa tilanne on samankaltainen,(37) sillä kielto, joka koskee siemenistä kasvatettujen salottisipuleiden pitämistä kaupan, ei vaikuta ainoastaan Ranskassa vaan myös sen alueen ulkopuolella viljeltäviin sipuleihin. Samalla tavoin kuin edellä mainituissa tapauksissa(38) ja muissa samantyyppisissä tapauksissa,(39) vaikuttaa siltä, että koska tämä kielto vaikuttaa muissa jäsenvaltioissa kasvatettuihin salottisipuleihin, se merkitsee niiden tuonnin estettä, koska se edellyttää toisen sellaisen myyntinimikkeen keksimistä, joka on kuluttajille tuntematon tai heidän vähemmän arvostamansa, joten se vaikeuttaa niiden myyntiä ja vaikuttaa välillisesti yhteisön sisäiseen kauppaan.(40)
45. Tästä syystä on tutkittava, ovatko Ranskan asetuksen säännökset perusteltavissa jollakin ns. Cassis de Dijon -tapauksessa mainituista poikkeuksista. Ennakkoratkaisupyynnössä sen enempää kuin tämän oikeudenkäynnin yhteydessä esitetyissä huomautuksissakaan ei selvennetä lainkaan tätä seikkaa; Ranskan hallitus ja CERAFEL eivät ota tähän kantaa; 17.5.1990 annetun asetuksen johdanto-osassa annetaan kuitenkin joitain vihjeitä asiasta, kun siinä viitataan tuotteisiin ja palveluihin liittyvistä petoksista ja väärennöksistä annettuun lainsäädäntöön. Tämä viittaus koskee kahta mahdollista alaa: kaupallisen omaisuuden suojelemista ja kuluttajansuojaa;(41) ensin mainittua ei pidä tässä tapauksessa tutkia, sillä kuten olen muistuttanut niin sanotuissa Feta II -tapauksissa 10.5.2005 antamani ratkaisuehdotuksen(42) 64 kohdassa, EY 30 artiklasta tehtävää poikkeusta on tulkittava suppeasti, eikä sitä saa ulottaa muihin kuin siinä määrättyihin tapauksiin, jolloin on katsottava, että nimitys ”salottisipuli” ei kuulu millään tavoin tähän erityisalueeseen.(43)
2.
Kuluttajansuoja
46. Tällä tavaroiden liikkuvuuden rajoittamisperusteella pyritään siihen, että kuluttajilla on tavaroista oikeat tiedot, jolloin heidän valintansa ei perustu virheellisiin käsityksiin.(44)
47. Ostajan valistamiseksi riittävät usein asianmukaiset tiedot(45) sen osoittamiseksi, että vaikka tarjolla olevia elintarvikkeita myydään samalla nimityksellä, ne eivät ole samanlaisia. Tämä on suhteellisuusperiaatteen mukaista.(46)
48. Mikäli tavaroiden välisillä eroilla on merkitystä, asiassa Smanor annetussa tuomiossa (21 kohta) ja asiassa Deserbais annetussa tuomiossa (sivumainintana 13 kohdassa)(47) annetaan jäsenvaltiolle oikeus asettaa maahantuodun elintarvikkeen kaupan pitämisen edellytykseksi nimityksen muuttaminen, mikäli sillä on koostumuksensa tai valmistustapansa vuoksi ominaisuuksia, joiden perusteella se poikkeaa huomattavasti yhteisössä tällä nimellä tunnetuista elintarvikkeista, jolloin niiden voidaan katsoa kuuluvan eri ryhmiin.
49. Tämän perusteella vastauksen antaminen ei ole helppoa. Ensinnäkin on kiistatonta, että perinteiset salottisipulit ja siemenistä kasvatetut salottisipulit näyttävät ulkonaisesti samanlaisilta, vaikka ne avattuina eroavat toisistaan huomattavasti, sillä ainoastaan viimeksi mainitut muistuttavat tavallisia sipuleita. Lisäksi tuotantomenetelmä on erilainen, koska toiset kasvatetaan kasvullisen lisäyksen avulla sipuleista, jotka istutetaan uudelleen ja jotka tuottavat oman jälkikasvunsa, kun toiset kasvatetaan suvullisesti siemenistä, ilman että lopputuloksesta syntyisi uusia yksilöitä. Erilaisista lisäämismenetelmistä huolimatta ei kuitenkaan saa unohtaa sitä, että luokittelun kannalta molemmat tavat kuuluvat samaan lajiin ( allium ascalonicum L .).
50. Siemenistä kasvatetut salottisipulit ovat tulleet hiljattain markkinoille, ja niiden osuus yhteisön viljelyn kokonaismäärästä on hyvin pieni. Tämä selittyy sillä, että Ranskassa, joka on Euroopan unionin suurin tuottaja (90 prosenttia kokonaismäärästä) käytetään yleisesti kasvullista lisäystä, koska se on maa, jossa nimenomaan 17.5.1990 annetun asetuksen voimassaolon vuoksi suvullisen lisäämisen avulla kasvatettuja salottisipuleita ei kutsuta tällä nimellä, jota kuitenkin käytetään muissa jäsenvaltioissa, kuten Alankomaissa.(48)
51. Osuvimman ratkaisun esittää komissio kirjallisissa huomautuksissaan, jossa se ehdottamatta mitään vastausta ennakkoratkaisukysymyksen ratkaisemiseksi puoltaa lainsäädäntöehdotusta, jolla pyrittäisiin yhdenmukaistamaan tuotekuvaukset, jolloin nimitys ”siemenistä kasvatetut salottisipulit” varattaisiin siemenistä kasvatetuille yksilöille; niin kauan kuin näin ei menetellä, yhteisöjen tuomioistuimen on kuitenkin esitettävä Conseil d’État’lle perusteet, joita se tarvitsee pääasian riidan ratkaisemiseksi.
52. Tässä tilanteessa, ja kun otetaan huomioon se, että Ranskan viranomaisten tavoittelema päämäärä voitaisiin saavuttaa sillä, että ostajille annettaisiin asianmukaisilla päällysmerkinnöillä riittävät tiedot siitä, että kyseinen vihannes on kasvatettu siemenistä, ehdotan yhteisöjen tuomioistuimelle, että se vastaisi ennakkoratkaisukysymyksen esittäneelle tuomioistuimelle, että nyt käsiteltävän kaltainen kansallinen säännös, jolla asetetaan tarpeeton este, jonka rikosoikeudellinen suoja osoittaa sen suhteettomuuden, on ristiriidassa EY 28 artiklan kanssa.
V Ratkaisuehdotus
53. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi Ranskan Conseil d’État’n esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
1) Vihannesten siementen pitämisestä kaupan 29 päivänä syyskuuta 1970 annettua neuvoston direktiiviä 70/458/ETY ja vihannesten lisäys- ja taimiaineiston, lukuun ottamatta siemeniä, pitämisestä kaupan 28 päivänä huhtikuuta 1992 annettua neuvoston direktiiviä 92/33/ETY ei sovelleta pääasian kohteena olevan kaltaisiin tilanteisiin.
2) Kansallinen säännös, jonka mukaan oikeus käyttää nimitystä ”salottisipuli” on varattu yksinomaan salottisipuleille, joita viljellään kasvullisen lisäyksen avulla, ja kielletty salottisipuleilta, jotka on kasvatettu siemenistä, vaikka viimeksi mainittuja pidetään kaupan ja tuotetaan laillisesti tällä nimellä muissa jäsenvaltioissa ja asianmukaiset päällysmerkinnät ovat riittävä keino taata se, että kuluttajat saavat oikean tiedon niiden erilaisesta alkuperästä, on ristiriidassa EY 28 artiklan kanssa.
(1) .
(2)
–	Salottisipuli on juurimukula, joka kuuluu samaan sukuun kuin sipuli (allium cepa L.) ja valkosipuli (allium sativum), joita käytetään mausteena. Se on peräisin Keski-Aasiasta, ja se on saanut nimensä vanhasta palestiinalaisesta kaupungista nimeltä Ascalon, jossa sitä viljeltiin.
(3)
–	Vihannesten siementen pitämisestä kaupan 29 päivänä syyskuuta 1970 annettu neuvoston direktiivi 70/458/ETY (EYVL L 225, s. 7; jäljempänä siemendirektiivi).
(4)
–	Vihannesten lisäys- ja taimiaineiston, lukuun ottamatta siemeniä, pitämisestä kaupan 28 päivänä huhtikuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi 92/33/ETY (EYVL L 157, s. 1; jäljempänä taimidirektiivi).
(5)
–	Yhteisöjen tuomioistuin ei ole tähän mennessä tulkinnut kumpaakaan näistä direktiiveistä; se on ainoastaan todennut kahteen otteeseen, että Italian tasavalta ei ollut noudattanut yhteisön oikeuteen perustuvia velvoitteitaan, kun se ei ollut pannut niitä määräajassa täytäntöön: siemendirektiivin osalta asia 52/75, komissio v. Italia, tuomio 26.2.1976 (Kok. 1976, s. 277, Kok. Ep. III, s. 45) ja taimidirektiivin osalta asia C-118/95, komissio v. Italia, tuomio 30.11.1995 (Kok. 1995, s. I-4281).
(6)
–	Olen tutkinut yhdistetyissä asioissa C-346/03 (Atzeni ym.) ja C-529/03 (Scalas ja Lilliu) 28.4.2005 antamassani ratkaisuehdotuksessa (104 kohta ja sitä seuraavat kohdat, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) maataloustuotannon, yhteismarkkinoiden ja kilpailun keskinäistä riippuvuutta.
(7)
–	Tässä artiklassa viitataan julkiseen moraaliin, yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen, ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden ja elämän suojelemiseen, taiteellisten, historiallisten tai arkeologisten kansallisaarteiden suojelemiseen ja teollisen ja kaupallisen omaisuuden suojelemiseen.
(8)  –	Luettelo ei ole muuttumaton, koska siihen tehtävistä muutoksista säädetään 2 artiklan 1 a kohdassa (joka on lisätty 19.12.1977 annetulla neuvoston direktiivillä 78/55/ETY, EYVL 1978, L 16, s. 23).
(9)
–	Direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa määritellään ”perussiemenet” (osa B) ja ”varmennetut siemenet” (osa C).
(10)
–	Kyseessä ovat 2 artiklan 1 kohdan D osassa nimityksellä ”vakiosiemenet” (semillas estándar) kutsutut siemenet, kuten voidaan päätellä muista kuin espanjankielisistä kieliversioista, esimerkiksi ranskankielisestä (semences standard), englanninkielisestä (standard seed), saksankielisestä (Standardsaatgut), italiankielisestä (sementi standard) tai portugalinkielisestä (sementes-tipo) versiosta. Tällaisia vakiosiemeniä ovat siemenet, jotka ovat lajikkeeltaan riittävän tunnistettavia ja puhtaita ja jotka on ennen muuta tarkoitettu vihannesten tuotantoon ja joille tehdään pistokokein virallinen jälkitarkastus, mikäli ne täyttävät direktiivin liitteessä II mainitut puhtautta, muiden lajien kasvien siementen enimmäisosuutta painoprosentteina ja itävyyttä koskevat edellytykset.
(11)
–	On olemassa luetteloita sellaisista lajikkeista, jotka on virallisesti hyväksytty varmennettaviksi, tarkastettaviksi vakiosiemeninä ja pidettäviksi kaupan (3 artiklan 2 kohta).
(12)
–	EYVL L 193, s. 33.
(13)
–	”Lisäysaineistolla” tarkoitetaan kasvin osia ja kaikkea kasviaineistoa, jotka on tarkoitettu vihannesten lisäykseen ja tuotantoon, kun ”taimiaineistolla” puolestaan tarkoitetaan sellaisia kokonaisia kasveja tai kasvinosia, vartetuilla kasveilla varttamisoksa mukaan lukien, jotka on tarkoitettu istutettaviksi vihannestuotantoa varten (3 artiklan a ja b kohta).
(14)
–	Asetus on julkaistu Journal officiel de la République Françaisessa (JORF) nro 127, 2.6.1990.
(15)  –	JORF 23.8.1955.
(16)  –	Suvutonta lisäystä käytetään monisoluisten kasvien lisäämiseen, ja se perustuu lajikkeen osien (rönsyt, sipulit, juurimukulat, juurakot) luonnolliseen tai keinotekoiseen levittämiseen, jolloin nämä osat kykenevät kasvamaan ja luomaan suotuisissa olosuhteissa uuden yksilön.
(17)
–	EYVL 1997, C 87 A, s. 1 ja sitä seuraavat sivut, erityisesti s. 4. Ranskan hallitus arvostelee tätä lisäystä ja väittää sen olevan lainvastainen, mutta arvostelu on hyödytöntä, koska se ei ole toiminut määräajassa siemendirektiivissä säädettyjen menettelytapojen mukaisesti.
(18)
–	20. painos (EYVL 1998, C 130 A, s. 5), 21. painos (EYVL 1999, C 167 A, s. 5), 22. painos (EUVL 2003, C 308 A, s. 5) ja 23. painos (EUVL 2004, C 260 A, s. 8).
(19)  –	Conseil d’État mainitsee ennakkoratkaisukysymyksen sisältävässä päätöksessään päivämäärän 28.2.2001 (toinen perustelukappale); pääasian valittajat eivät ilmoita vaatimuksen esittämisen päivämäärää; Ranskan hallitus mainitsee päivämäärän 21.2.2001 päivämääränä, jona De Groot ja Bejo pyysivät asetuksesta tehtävää poikkeusta; CERAFEL ei myöskään selvennä tätä seikkaa väliintulokirjelmässään; lopuksi komissio ilmoittaa vaatimuksen esittämisen päivämääräksi 26.2.2001 (kirjallisten huomautusten 17 kohta), ja tämä päivämäärä on ilmoitettu myös suullista käsittelyä varten laaditussa kertomuksessa (23 kohta).
(20)
–	Totesin em. yhdistetyissä asioissa Atzeni ym. ja Scalas ja Lilliu antamassani ratkaisuehdotuksessa, että maatalouspolitiikka on yksi yhteisön taloudellisten tavoitteiden saavuttamiseksi käytettävissä olevista yhdenmukaistamiskeinoista (104 kohta).
(21)
–	Asiassa C-469/00, Ravil, 20.5.2003 annetussa tuomiossa (Kok. 2003, s. I-5053, 27 kohta) muistutetaan siitä, että kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuimen välille EY 234 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Yhteisöjen tuomioistuimen on tämän vuoksi tarvittaessa muotoiltava sille esitetty kysymys uudelleen (ks. mm. asia C-88/99, Roquette Frères, tuomio 28.11.2000, Kok. 2000, s. I-10465, 18 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin voi myös ottaa huomioon sellaisia yhteisön oikeuden normeja, joihin kansallinen tuomioistuin ei ole ennakkoratkaisukysymyksessään viitannut (ks. mm. asia C-230/98, Schiavon, tuomio 18.5.2000, Kok. 2000, s. I-3547, 37 kohta).
(22)
–	Maataloustuotteiden vapaa liikkuvuus merkitsee niiden siirtymistä esteittä tuotantopaikoilta jalostus- ja kulutuspaikoille. Näin Lorvellec, L. artikkelissaan ”La liberté de circulation des marchandises agricoles”, Derecho agrario ante el tercer milenio (VI Congreso Mundial de Derecho Agrario), Almerían yliopiston ja S. L. Dykinsonin julkaisu, Madrid, 2002, s. 709.
(23)
–	Siemendirektiivin johdanto-osan 23. perustelukappaleen mukaan edellytykset täyttäville siemenille ei saa asettaa muita kuin yhteisön säännöissä säädettyjä rajoituksia ”sanotun kuitenkaan rajoittamatta perustamissopimuksen 36 artiklan [josta on muutettuna tullut EY 30 artikla] soveltamista”.
(24)
–	Asia C-324/99, DaimlerChrysler, tuomio 13.12.2001 (Kok. 2001, s. I-9897).
(25)
–	Asia 8/74, Dassonville, tuomio 11.7.1974 (Kok. 1974, s. 837, Kok. Ep. II, s. 349, 5 kohta).
(26)
–	Asiassa C-317/95, Canadane Cheese Trading ja Kouri, annetun ratkaisuehdotuksen (Kok. 1997, s. I-4681) 48 kohta. Asia poistettiin rekisteristä 8.8.1997 annetulla määräyksellä, koska ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin oli peruuttanut ennakkoratkaisukysymyksensä.
(27)
–	Näin todetaan asiassa 229/83, Leclerc, 10.1.1985 annetun tuomion (Kok. 1985, s. 1, Kok. Ep. VIII, s. 1) 29 kohdassa.
(28)
–	Ks. asiassa C-398/98, komissio v. Kreikka, antamani ratkaisuehdotuksen 33 kohta (tuomio 25.10.2001, Kok. 2001, s. I-7915).
(29)
–	On muistettava, että yhdistetyissä asioissa C-267/91 ja C-268/91, Keck ja Mithouard, 24.11.1993 annetun tuomion (Kok. 1993, s. I-6097, Kok. Ep. XIV, s. I-477) mukaan tiettyjä myyntijärjestelyjä koskevista eri säännöksistä johtuvat erot eivät ole EY 28 artiklan vastaisia, jos niitä sovelletaan kaikkiin jäsenvaltion alueella toimiviin toimijoihin ja jos niillä on sama vaikutus sekä kotimaisten tuotteiden että muista jäsenvaltioista maahantuotujen tuotteiden markkinointiin (16 ja 17 kohta).
(30)
–	Tämä näkemys esitettiin ensimmäistä kertaa asiassa 120/78, Rewe, 20.2.1979 annetussa tuomiossa (ns. Cassis de Dijon -tapaus, Kok. 1979, s. 649, Kok. Ep. IV, s. 403, 8 kohta), ja se on vahvistettu useaan otteeseen, esim. asiassa 297/87, Smanor, 14.7.1988 annetulla tuomiolla (Kok. 1988, s. 4489, 15 kohta).
(31)
–	Mainittakoon esimerkkeinä asiassa 176/84, komissio v. Kreikka, 12.3.1987 annettu tuomio (Kok. 1987, s. 1193) ja asiassa 178/84, komissio v. Saksa, 12.3.1987 annettu tuomio (Kok. 1987, s. 1227, Kok. Ep. IX, s. 37), joissa todettiin vastaajina olleiden jäsenvaltioiden jättäneen jäsenyysvelvoitteensa noudattamatta, koska ne olivat kieltäneet yhteisön muissa maissa niiden omassa lainsäädännössä esitetystä tavasta poikkeavilla menetelmillä valmistettujen oluiden myymisen alueillaan. Asiassa 407/85, 3 Glocken ym., 14.7.1988 annetussa tuomiossa (Kok. 1988, s. 4233, Kok. Ep. IX, s. 577) ja asiassa 90/86, Zoni, 14.7.1988 annetussa tuomiossa (Kok. 1988, s. 4285) tutkittiin Italian järjestelmää, jossa kiellettiin tavallisesta vehnästä valmistettujen pastojen tai durum-vehnän ja tavallisen vehnän sekoituksesta valmistettujen pastojen myynti. Samoin tapahtui asiassa C-17/93, Van der Veldt, 14.7.1994 annetussa tuomiossa (Kok. 1994, s. I-3537), jossa katsottiin, että kansallinen oikeussääntö, jolla kielletään leivän ja muiden leipomotuotteiden myyminen, jos niiden suolapitoisuus on tietyn suuruinen, on tuonnin määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaava toimenpide. Asiassa C-383/97, Van der Laan, 9.2.1999 annetussa tuomiossa käsiteltiin Alankomaissa sianlavasta valmistettua lihajalostetta ja sen myyntikieltoa Saksassa. Italian tasavallan katsottiin asiassa C-420/01, komissio v. Italia, 19.6.2003 annetussa tuomiossa (Kok. 2003, s. I-6445) jättäneen jäsenyysvelvoitteensa noudattamatta, koska se ei ollut sallinut tietyn kofeiinipitoisuuden ylittävien energiajuomien myyntiä. Samalla tavoin on todettu myös Tanskan kuningaskunnan ja Alankomaiden kuningaskunnan osalta asiassa C-192/01, komissio v. Tanska, 23.9.2003 annetussa tuomiossa (Kok. 2003, s. I-9693) ja asiassa C-41/02, komissio v. Alankomaat, 2.12.2004 annetussa tuomiossa (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) sen vuoksi, että ne asettivat sellaisten lihatuotteiden, joihin oli lisätty vitamiineja tai kivennäisaineita ja joita myytiin laillisesti muissa jäsenvaltioissa, markkinoille saattamisen edellytykseksi sen, että osoitettaisiin, että ne vastaisivat niiden väestön ravitsemuksellista tarvetta. Samaan ryhmään kuuluvat asiassa C-387/99, komissio v. Saksa, ja asiassa C-150/00, komissio v. Itävalta, 29.4.2004 annetut tuomiot (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa), joissa todettiin, että kyseiset valtiot olivat jättäneet jäsenyysvelvoitteensa noudattamatta, kun ne olivat johdonmukaisesti luokitelleet lääkkeiksi vitamiinivalmisteet, joita myytiin laillisesti muissa jäsenvaltioissa ravintolisinä.
(32)
–	Asia 182/84, Miro, tuomio 26.11.1985 (Kok. 1985, s. 3731).
(33)
–	Asia 286/86, Deserbais, tuomio 22.9.1988 (Kok. 1988, s. 4907, Kok. Ep. IX, s. 641).
(34)
–	Asia C-184/96, komissio v. Ranska, tuomio 22.10.1998 (Kok. 1998, s. I-6197).
(35)
–	Asia C-448/98, Guimont, tuomio 5.12.2000 (Kok. 2000, s. I-10663).
(36)
–	Asia C-12/00, komissio v. Espanja, tuomio 16.1.2003 (Kok. 2003, s. I-459) ja asia C-14/00, komissio v. Italia, tuomio 16.1.2003 (Kok. 2003, s. I-513).
(37)  –	Ranskan hallitus puolustautuu sillä, että esitettyä oikeuskäytäntöä sovelletaan ainoastaan elintarvikejalosteisiin, eikä se koske salottisipulia, mihin on todettava, että EY:n perustamissopimuksella taataan maataloustuotteiden vapaa liikkuvuus riippumatta niiden jalostusasteesta.
(38)
–	Em. asiassa komissio v. Ranska annetussa tuomiossa todetaan, että kansalliset säännökset, joissa kielletään markkinoimasta nimityksellä hanhenmaksa jostakin toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevaa tuotetta, joka vastaa tämän jäsenvaltion lainsäädännössä, vaikkakaan ei kaikilta osin ensiksi mainitussa sääntelyssä asetettuja vaatimuksia, saattavat ainakin mahdollisesti rajoittaa valtioiden välistä kauppaa (18 kohta).
(39)
–	Em. asiassa komissio v. Kreikka 12.3.1987 annetun tuomion 26 kohta ja asiassa komissio v. Saksa annetun tuomion 29 kohta sekä asiassa 3 Glocken ym. annetun tuomion 11 kohta ja asiassa Zoni annetun tuomion 11 kohta.
(40)
–	Em. asiassa Miro annetun tuomion 22 kohta, asiassa Smanor annetun tuomion 12 ja 13 kohta, asiassa Guimont annetun tuomion 26 kohta, asiassa komissio v. Espanja annetun tuomion 79 ja 82 kohta sekä asiassa komissio v. Italia 16.1.2003 annetun tuomion 75 kohta.
(41)  –	Ranskan hallituksen asiamies on viitannut viimeksi mainittuun alaan suullisessa käsittelyssä.
(42)
–	Yhdistetyt asiat C-465/02 ja C-466/03, Saksa v. komissio ja Tanska v. komissio, joissa ei ole vielä tähän mennessä annettu tuomiota.
(43)
–	Asiassa C-3/91, Exportur, 10.11.1992 annetussa tuomiossa (Kok. 1992, s. I-5529, Kok. Ep. XIII, s. I-161), jossa nojaudutaan asiassa 16/74, Centrafarm, 31.10.1974 annettuun tuomioon (Kok. 1974, s. 1183), esitetään, että koska perustamissopimuksen 36 artikla sisältää poikkeuksen yhdestä yhteismarkkinoiden perusperiaatteista, tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevat poikkeukset ovat sen nojalla sallittuja ainoastaan, jos ne ovat perusteltuja kyseisten oikeuksien ydinsisällön muodostavien oikeuksien suojaamiseksi (24 kohta).
(44)
–	Mm. em. asiassa Smanor annetun tuomion 18 kohta ja asiassa komissio v. Espanja annetun tuomion 84 kohta.
(45)
–	Em. asiassa Guimont annetun tuomion 31 kohdassa ja asiassa komissio v. Espanja annetun tuomion 86 kohdassa sovelletaan tätä näkemystä.
(46)
–	Em. asiassa Van der Laan annetussa tuomiossa muistutetaan siitä, että kuluttajansuoja voidaan taata esimerkiksi asianmukaisin tuotemerkinnöin rajoittamatta muissa jäsenvaltioissa lainmukaisesti valmistettujen ja kaupan pidettävien tuotteiden tuontia (24 kohta). Em. asiassa Smanor annetun tuomion 15 ja 23 kohdassa todetaan nimenomaisesti tämä periaate.
(47)
–	Sittemmin tämä ajatus on toistettu asiassa C-366/98, Geffroy, 12.9.2000 annetussa tuomiossa (Kok. 2000, s. I-6579, 22 kohta). Sama pätee em. asiassa komissio v. Ranska annetun tuomion 23 kohtaan, asiassa Guimont annetun tuomion 30 kohtaan, asiassa komissio v. Espanja annetun tuomion 85 kohtaan ja asiassa komissio v. Italia 16.1.2003 annetun tuomion 80 kohtaan.
(48)  –	Ennen yhteisön viimeisintä laajentumista, ja kun jätetään Ranskassa kasvatetut salottisipulit tarkastelun ulkopuolelle, siemenistä kasvatetut salottisipulit muodostivat 50 prosenttia yhteisön tuotannosta.