VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)
15 päivänä joulukuuta 2008
Asia F-34/07
Carina Skareby
vastaan
Euroopan yhteisöjen komissio
Henkilöstö – Virkamiehet – Arviointi – Urakehitystä koskeva kertomus – Vuoden 2005 arviointikierros – Menettelysääntöjen rikkominen – Tavoitteiden vahvistamista koskevan keskustelun puuttuminen – Tammi–syyskuulta 2005 laadittu yksinkertaistettu kertomus – Arvioinnin puuttuminen – Ilmeinen arviointivirhe – Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta
Aihe: EY 236 ja EY 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa Skareby pääasiallisesti vaatii yhtäältä, että ajalta 1.1.–31.12.2005
laadittu urakehitystä koskeva kertomus kumotaan, ja toisaalta, että komissio velvoitetaan maksamaan vahingonkorvausta hänelle
väitetysti aiheutuneesta ammatillisesta ja taloudellisesta vahingosta sekä henkisestä kärsimyksestä.
Ratkaisu: Kanne hylätään. Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Tiivistelmä
1.      Virkamiehet – Arviointi – Urakehitystä koskeva kertomus – Velvollisuus vahvistaa tavoitteet, jotka on saavutettava – Ulottuvuus
(Henkilöstösääntöjen 43 artikla)
2.      Virkamiehet – Arviointi – Urakehitystä koskeva kertomus – Kertomuksen laatiminen – Yksinkertaistettu kertomus
(Henkilöstösääntöjen 43 artikla)
3.      Virkamiehet – Arviointi – Urakehitystä koskeva kertomus – Tuomioistuinvalvonta – Rajat
(Henkilöstösääntöjen 43 artikla)
1.      Komission antamien henkilöstösääntöjen 43 artiklan yleisten täytäntöönpanosäännösten 8 artiklan 5 kohdan neljännestä alakohdasta
seuraa, että arvioijan ja viranhaltijan kunkin arviointikierroksen alussa käymässä virallisessa keskustelussa on tarkoitus
vahvistaa – mahdollisuuksien mukaan yhteisellä sopimuksella – tavoitteet, jotka viranhaltijan on saavutettava sen vuoden aikana,
jona tämä keskustelu käydään. Virallinen keskustelu on siten ilmeisen tärkeä siinä edellä mainituissa yleisissä täytäntöönpanosäännöksissä
tarkoitetussa tilanteessa, jossa arvioija ehdottaa viranhaltijalle yksipuolisesti tavoitteita, jotka tämän on saavutettava
työssään, koska tällainen keskustelu tarjoaa asianomaiselle henkilölle mahdollisuuden keskustella näistä tavoitteista ja tuoda
esiin kantansa, jotta tavoitteiden sisällöstä päästäisiin yhteiseen sopimukseen.
Näin ei sitä vastoin ole tilanteessa, jossa viranhaltija arvioijan pyynnöstä vahvistaa itse tavoitteensa, jotka arvioija sen
jälkeen hyväksyy allekirjoituksella. Tällaisessa tilanteessa arvioijan ja viranhaltijan välillä on nimittäin tosiasiallisesti
olemassa sopimus saavutettavista tavoitteista, joten virallinen keskustelu tällaisen sopimuksen saavuttamiseksi ei ole enää
välttämätön, vaikka se onkin toivottava, koska se kuuluu arvioijan työnjohtotehtäviin.
Menettelysääntöjen, erityisesti urakehitystä koskevan kertomuksen laatimista koskevien sääntöjen, rikkominen on olennainen
sääntöjenvastaisuus, joka on omiaan vaikuttamaan tällaisen kertomuksen pätevyyteen, jos virkamies osoittaa, että kertomus
olisi voinut olla sisällöltään erilainen, jollei sääntöjä olisi rikottu.
(ks. 34, 36, 37 ja 40 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑212/97, Hubert v. komissio, 9.3.1999 (Kok. H., s. I‑A‑41 ja II‑185, 53 kohta)
Virkamiestuomioistuin: asia F‑36/07, Lebedef v. komissio, 7.5.2008 (57 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa)
2.      Jos arvioija vaihtuu arviointikierroksen aikana, komission antamien henkilöstösääntöjen 43 artiklan yleisten täytäntöönpanosäännösten
4 artiklan 3 kohdan mukaan tehtävänsä jättävä arvioija laatii urakehitystä koskevaan kertomukseen liitettävän yksinkertaistetun
kertomuksen, joka koskee pelkästään tehokkuutta, pätevyyttä ja käytöstä viranhoidossa määrätyltä kertomuksen kattaman ajan
osalta. Yksinkertaistettu kertomus, joka ei sisällä arvosanaa, annetaan tiedoksi viranhaltijalle, joka voi esittää huomautuksensa
tähän tarkoitukseen varatussa osassa. Tämän kertomuksen tarkoituksena on antaa arvioijalle tarvittavat tiedot niiden tehtävien
arvioimiseksi, joita arvioitu henkilö on hoitanut tänä arviointijakson määrättynä osana.
Se, että yksinkertaistetun kertomuksen laatinut arvioija, joka oli myös aiemman urakehitystä koskevan kertomuksen laatinut
arvioija, on yksinkertaistetussa kertomuksessa toistanut lähes täysin aiempaan urakehitystä koskevaan kertomukseen sisältyvät
arvioinnit, jotka koskevat erityisesti arvioidun virkamiehen tehokkuutta, pätevyyttä ja käytöstä viranhoidossa, ei automaattisesti
osoita, ettei arvioija ole suorittanut virkamiehen arviointia, koska arvioija on voinut pelkästään tarkkailla ja katsoa, että
kyseessä olevana aikana virkamiehen pätevyys, tehokkuus ja käytös samassa viranhoidossa oli sama kuin aikaisemmin.
(ks. 58 ja 61 kohta)
Viittaukset:
Virkamiestuomioistuin: asia F‑28/06, Sequeira Wandschneider v. komissio, 13.12.2007 (48 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa)
3.      Arvioijilla on laaja harkintavalta niiden arviointien osalta, joita he esittävät arvioitavanaan olevien henkilöiden työn osalta,
koska arviointikertomuksessa tai urakehitystä koskevassa kertomuksessa ilmaistaan heidän vapaasti muotoiltu henkilökohtainen
mielipiteensä. Virkamiestuomioistuimen ei siten kuulu korvata arvioinnin kohteena olleen henkilön työn arvioimisesta vastaavien
henkilöiden esittämää arviointia omalla arvioinnillaan. Urakehitystä koskevissa kertomuksissa virkamiehistä esitetyt arvioinnit
jäävät tuomioistuinten harjoittaman valvonnan ulkopuolelle, sillä tämä valvonta kohdistuu erityisesti vain mahdollisiin tosiseikkoja
koskeviin ilmeisiin virheisiin.
Tältä osin on todettava, että vaikka urakehitystä koskevan kertomuksen laatijat olisivat tehneet joitakin virheitä tai esittäneet
perusteettomia toteamuksia, väite, jonka mukaan kertomuksessa on ilmeisiä arviointivirheitä, koskee tosiasiassa arviointeja,
joiden paikkansapitävyyttä voidaan valvoa vain tarkoin määritellyissä rajoissa.
(ks. 69 ja 71 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑63/89, Latham v. komissio, 24.1.1991 (Kok., s. II‑19, 19 kohta); asia T‑73/05,
Magone v. komissio, 16.5.2006 (Kok. H., s. I‑A‑2‑107 ja II‑A‑2‑485, 25 ja 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja asia T‑285/04,
Andrieu v. komissio, 13.7.2006 (Kok. H., s. I‑A‑2‑161 ja II‑A‑2‑775, 99 kohta)