62013CC0137
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
ELEANOR SHARPSTON
od 8. svibnja 2014. (
1
)
Predmet C‑137/13
Herbaria Kräuterparadies GmbH
protiv
Freistaat Bayern
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bayerisches Verwaltungsgericht München (Njemačka))
„Poljoprivreda — Označivanje ekoloških proizvoda — Uredba (EZ) br. 889/2008 — Članak 27. stavak 1. točka (f) — Upotreba proizvoda i tvari u preradi hrane koja je označena kao ekološka — Zabrana korištenja minerala i vitamina ako njihova upotreba nije propisana zakonom — Dodavanje željezova glukonata i vitamina ekološkoj mješavini voćnog soka — Količine potrebne za odobrenje prodaje kao dodatka prehrani, s prehrambenim ili zdravstvenim tvrdnjama ili kao hrane za posebne prehrambene potrebe“
1.
Ovdje je riječ o zahtjevu za prethodnu odluku koji je uputio Bayerisches Verwaltungsgericht München (bavarski upravni sud, München, Njemačka) (u daljnjem tekstu: Verwaltungsgericht).
2.
Taj se zahtjev odnosi na proizvod koji sadrži pretežno ekološki proizvedene sastojke, ali i mineralne i vitaminske aditive koji nisu ekološki proizvedeni. Može li takav proizvod biti označen i stavljen na tržište kao „ekološki“proizvod? Konkretno, jesu li takvi aditivi „propisani zakonom“ ako je proizvod stavljen na tržište kao dodatak prehrani i/ili kao proizvod koji ima pozitivne zdravstvene ili prehrambene učinke koji se ne mogu postići bez tih aditiva?
3.
Pred ovim Sudom (europski) proizvođač proizvoda također tvrdi da se usporedivi proizvodi uvezeni iz Sjedinjenih Američkih Država (u daljnjem tekstu: SAD) smiju stavljati na tržište u Europskoj uniji (u daljnjem tekstu: Unija) s oznakom „ekološki“, što je u skladu s pravilima SAD‑a koja su ekvivalentna, ali ne i istovjetna, pravilima Unije.
Pravni okvir
Dodaci prehrani i hranjive tvari
4.
U uvodnoj izjavi 9. Direktive 2002/46 (
2
) navodi se: „Samo vitaminima i mineralima koji se inače nalaze u prehrani i tako konzumiraju treba omogućiti da budu prisutni u dodacima prehrani, iako to ne znači da je njihova prisutnost nužna. [...]“
5.
U uvodnoj izjavi 15. navodi se: „Dodatke prehrani potrošači kupuju za dopunjavanje unosa iz prehrane. Kako bi se osiguralo postizanje tog cilja, vitamini i minerali označeni na etiketi dodataka prehrani trebaju biti prisutni u proizvodu u znatnoj količini.“
6.
Članak 2. te direktive definira (a) dodatke prehrani kao „hran[u] čija je svrha dopuniti uobičajenu prehranu, a koja predstavlja koncentrirane izvore hranjivih tvari ili druge tvari prehrambenog ili fiziološkog učinka, pojedinačne ili u kombinaciji, na tržištu u doziranom obliku [...]“ i (b) hranjive tvari kao vitamine ili minerale. Članak 4. stavak 1. u vezi s Prilozima I. i II. iscrpno navodi vitamine i minerale koji smiju biti korišteni za proizvodnju dodataka prehrani.
7.
Članak 5. stavak 3. propisuje: „Kako bi se osigurala prisutnost značajne količine vitamina i minerala u dodacima prehrani, utvrđuju se, prema potrebi, minimalne količine za dnevni udio potrošnje po preporuci proizvođača.“ Na temelju članka 5. stavka 4. Komisija određuje najmanje količine vitamina i minerala iz stavka 3. Međutim, takve količine zapravo još nisu određene.
8.
Na temelju članka 6. stavka 3. točke (a) naljepnica mora sadržavati nazive kategorija hranjivih tvari ili tvari koje obilježavaju proizvod ili navod o naravi tih hranjivih tvari.
Prehrambene i zdravstvene tvrdnje
9.
Članak 2. stavak 2. točka 1. Uredbe br. 1924/2006 (
3
) definira „tvrdnju“kao „svaku poruk[u] ili izjav[u] koja nije obvezujuća prema zakonodavstvu Zajednice ili nacionalnom zakonodavstvu [...] kojom se izjavljuje, sugerira ili naznačuje da ta hrana ima određena svojstva“.
10.
Članak 3. propisuje:
„Prehrambene i zdravstvene tvrdnje mogu se koristiti u označivanju, prezentiranju i oglašavanju hrane stavljene na tržište u Zajednici samo ako zadovoljavaju odredbe ove Uredbe.
[...] uporaba prehrambenih i zdravstvenih tvrdnji ne smije:
(a)
biti pogrešna, dvosmislena niti zavaravajuća;
[...]“
11.
Članak 5. stavak 1., među ostalim, propisuje:
„Uporaba prehrambenih i zdravstvenih tvrdnji dozvoljena je samo ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
pokazano je da prisutnost [...] u hrani ili određenoj kategoriji hrane hranjive tvari ili ostalih tvari za koje je tvrdnja stavljena ima blagotvoran prehrambeni ili fiziološki učinak ustanovljen općeprihvaćenim znanstvenim dokazima;
(b)
hranjiva tvar ili ostale tvari za koje je tvrdnja stavljena:
i.
sadržane su u konačnom proizvodu u značajnoj količini kako je određeno zakonodavstvom Zajednice ili, u slučaju kada takva pravila ne postoje, u količini koja će imati prehrambeni ili fiziološki učinak kakav se tvrdi da je ustanovljen općeprihvaćenim znanstvenim dokazima;
[...]“
12.
Članak 8. stavak 1. propisuje: „Prehrambene tvrdnje dozvoljene su samo ako su navedene u Prilogu te samo ako su u skladu s uvjetima utvrđenim u ovoj Uredbi.“ Članak 13. stavak 1. također dopušta upotrebu osobito zdravstvenih tvrdnji koje opisuju ili se odnose na ulogu neke hranjive tvari ili ostalih tvari u rastu, razvoju i funkcijama tijela, a koje se temelje na općeprihvaćenim znanstvenim dokazima i prosječni ih potrošač dobro razumije te su navedene na popisu koji Komisija treba sastaviti u skladu s člankom 13. stavkom 3.
13.
U Prilogu Uredbi br. 1924/2006 pod naslovom „IZVOR (NAZIV VITAMINA) I/ILI (NAZIV MINERALA)“navodi se: „Tvrdnja da je neka hrana izvor vitamina i/ili minerala, kao i svaka tvrdnja za koju je vjerojatno da ima isto značenje za potrošača, može se stavljati samo ako taj proizvod sadrži najmanje značajnu količinu kao što je ona definirana u Prilogu Direktivi 90/496/EEZ [...]“. (
4
)
14.
Prilog Uredbi br. 432/2012 (
5
) sadrži popis zdravstvenih tvrdnji koje se smiju navoditi na hrani, kako je navedeno u članku 13. stavku 3. Uredbe br. 1924/2006. Tvrdnja za željezo, „Željezo doprinosi normalnom stvaranju crvenih krvnih stanica i hemoglobina“, tvrdnja je koja se smije koristiti, ali samo za hranu koja je izvor najmanje one količine željeza koja je navedena u tvrdnji.
Hrana za posebne prehrambene potrebe
15.
Članak 1. stavak 2. Direktive 2009/39 (
6
) definira hranu za posebne prehrambene potrebe kao „hran[u] koja se zbog svog posebnog sastava ili posebnog načina proizvodnje jasno razlikuje od sve ostale hrane, koja je prikladna zbog svojih navedenih prehrambenih svojstava i koja se stavlja na tržište tako da je ta prikladnost naznačena“.
16.
Članak 1. stavak 3. propisuje:
„Hrana za posebne prehrambene potrebe mora ispunjavati posebne prehrambene zahtjeve:
(a)
nekih kategorija ljudi kod kojih je poremećen proces probave ili metabolizma; ili
(b)
nekih kategorija ljudi koji se nalaze u posebnim fiziološkim stanjima i kod kojih je potrebno postići djelovanje kontroliranim unosom određenih sastojaka hrane; ili
(c)
zdrave dojenčadi i male djece.“
17.
Članak 3. stavak 1. određuje da hrana za posebne prehrambene potrebe mora biti takvog sastava ili takvih svojstava da je primjerena za posebne prehrambene potrebe.
18.
Članak 4. stavak 3. nalaže Komisiji da donese popis tvari s posebnim prehrambenim svojstvima, uključujući vitamine i mineralne soli, koji se dodaju hrani za posebne prehrambene potrebe.
19.
Taj je popis donesen u prilogu Uredbi br. 953/2009 (
7
), u čijoj se uvodnoj izjavi 5. navodi: „Ako se ocijeni da je dodavanje hranjive tvari potrebno, to se određuje posebnim pravilima u relevantnim posebnim direktivama zajedno s odgovarajućim uvjetima u pogledu količine, ovisno o slučaju.“
Označivanje ekološke hrane proizvedene u Uniji
20.
Uredba br. 834/2007 (
8
) sadrži, među ostalim, sljedeće uvodne izjave:
„(20)
Prerađenu bi hranu trebalo označiti kao ekološku samo ako su ekološki svi ili skoro svi sastojci poljoprivrednog podrijetla. Međutim, trebalo bi donijeti posebne odredbe za prerađenu hranu koja sadrži poljoprivredne sastojke koji se ne mogu proizvesti na ekološki način [...]
[...]
(22)
Važno je očuvati povjerenje potrošača u ekološke proizvode. Zato bi izuzimanje od zahtjeva koji se primjenjuju na ekološku proizvodnju trebalo biti strogo ograničeno na slučajeve kada se primjena izvanrednih pravila smatra opravdanom.
[...]“
21.
Članak 3. te uredbe utvrđuje opće ciljeve ekološke proizvodnje, uključujući pod točkom (c) „[proizvodnju] niza različitih vrsta prehrambenih i drugih poljoprivrednih proizvoda koji su u skladu s potražnjom potrošača za proizvodima proizvedenim primjenom postupaka koji nisu štetni za okoliš, zdravlje ljudi te zdravlje bilja, odnosno zdravlje i dobrobit životinja.“
22.
Članak 6. propisuje:
„[...] ekološka proizvodnja prerađene ekološke hrane temelji se i na sljedećim posebnim načelima:
(a)
proizvodnja ekološke hrane od ekoloških sastojaka poljoprivrednog podrijetla, osim ako takvi sastojci nisu dostupni na tržištu u ekološkom obliku;
(b)
ograničenje upotrebe prehrambenih aditiva, konvencionalnih sastojaka s pretežno tehnološkom i senzornom funkcijom te mikronutrijenata i pomoćnih tvari u procesu proizvodnje, tako da se koriste što manje i samo u slučajevima u kojim je to nužno iz tehnoloških razloga ili služi za određene prehrambene namjene;
(c)
isključivanje tvari i preradbenih postupaka koji bi mogli dovesti do pogrešnih zaključaka o pravoj prirodi proizvoda;
[...]“
23.
Članak 19. naslovljen je „Opća pravila proizvodnje prerađene hrane“. Članak 19. stavak 2. osobito propisuje:
„Za sastav ekološke prerađene hrane vrijede sljedeći uvjeti:
(a)
proizvod se proizvodi većim dijelom od sastojaka poljoprivrednog podrijetla; [...]
(b)
u prehrambenim proizvodima za posebne prehrambene namjene smiju se upotrebljavati samo aditivi, pomoćne tvari u procesu proizvodnje, arome, voda, sol, preparati mikroorganizama i enzima, minerali, elementi u tragovima, vitamini, kao i aminokiseline i ostali mikronutrijenti i to samo ako su odobreni za upotrebu u ekološkoj proizvodnji u skladu s člankom 21.;
[...]“
24.
Članak 21. osobito propisuje:
„1.   Odobrenje proizvoda i tvari za upotrebu u ekološkoj proizvodnji i njihovo uvrštavanje na ograničeni popis proizvoda i tvari iz članka 19. stavka 2. točaka (b) [...] uvjetovano je [...] sljedećim kriterijima, koji će se ocjenjivati kao jedna cjelina:
i.
alternativni proizvodi i tvari odobreni u skladu s ovim poglavljem nisu raspoloživi;
ii.
kada se oni ne bi upotrebljavali, bilo bi nemoguće proizvesti ili konzervirati hranu, odnosno ispuniti određene prehrambene zahtjeve predviđene na temelju zakonodavstva Zajednice.
Osim toga, proizvodi i tvari iz članka 19. stavka 2. točke (b) prisutni su u prirodi i prethodno smiju biti podvrgnuti samo mehaničkim, fizikalnim, biološkim, enzimskim ili mikrobnim procesima, uz izuzetak slučaja kada takvih proizvoda i tvari iz takvih izvora nema na tržištu u dovoljnim količinama ili kvaliteti.
2.   [...] Komisija odlučuje o odobrenju proizvoda i tvari i o njihovom uvrštavanju na ograničeni popis iz stavka 1. ovog članka te utvrđuje posebne uvjete i ograničenja za njihovu upotrebu i, prema potrebi, o povlačenju proizvoda.
[...]“
25.
Članak 23. („Upotreba izraza koji se odnose na ekološku proizvodnju“), među ostalim, propisuje:
„1.   Za potrebe ove Uredbe smatra se da je proizvod označen izrazom koji upućuje na ekološku proizvodnju ako su pri označivanju u promidžbenim materijalima ili komercijalnim ispravama taj proizvod, njegovi sastojci ili sirovine za hranu za životinje opisani riječima iz kojih kupac može vidjeti da su taj proizvod, njegovi sastojci ili sirovine dobiveni u skladu s pravilima utvrđenim ovom Uredbom. Konkretno, izrazi navedeni u Prilogu,[ (
9
) ] njihove izvedenice ili skraćenice kao što su ‚bio‘ i ‚eko‘, same ili u kombinaciji, mogu se upotrebljavati unutar cijele Zajednice, na bilo kojem jeziku Zajednice, za označivanje i oglašavanje proizvoda koji ispunjavaju zahtjeve navedene u okviru ove Uredbe ili s njom u skladu.
[...]
2.   Izrazi iz stavka 1. ne smiju se upotrebljavati nigdje u Zajednici ni na bilo kojem jeziku Zajednice u komercijalnim ispravama ni u označivanju i oglašavanju proizvoda koji ne ispunjavaju zahtjeve utvrđene ovom Uredbom, osim ako se odnose na poljoprivredne proizvode sadržane u hrani ili hrani za životinje ili osim ako je očito da imaju veze s ekološkom proizvodnjom.
[...]
4.   Što se tiče prerađene hrane, izrazi iz stavka 1. smiju se upotrebljavati:
(a)
u prodajnim nazivima, pod uvjetom da:
i.
je prerađena hrana u skladu s člankom 19.;
|ii.
najmanje 95% mase proizvoda čine ekološki sastojci poljoprivrednog podrijetla;
[...]“
26.
Članak 27. Uredbe br. 889/2008 (
10
) naslovljen je „Korištenje određenih proizvoda i tvari u preradi hrane“. Članak 27. stavak 1., među ostalim, propisuje:
„Za potrebe članka 19. stavka 2. točke (b) Uredbe (EZ) br. 834/2007, u preradi ekološke hrane [...] mogu se koristiti samo sljedeće tvari
[...]
(f)
minerali (uključujući elemente u tragovima), vitamini, aminokiseline i mikronutrijenti, dopušteni samo ako je njihova primjena zakonom propisana za hranu u kojoj su sadržani.“
Označivanje uvezenih ekoloških proizvoda iz SAD‑a
27.
U uvodnoj izjavi 33. Uredbe br. 834/2007 navodi se:
„Trebalo bi dozvoliti da se ekološki proizvodi uvezeni u Europsku zajednicu stavljaju na tržište Zajednice kao ekološki ako su proizvedeni u skladu s pravilima proizvodnje i podliježu sustavu kontrola koji su u skladu s ili su ekvivalentni onima koji su utvrđeni u zakonodavstvu Zajednice. Osim toga, za proizvode koji se uvoze u skladu s ekvivalentnim sustavom nadležno tijelo ili priznato kontrolno tijelo ili ustanova predmetne treće zemlje trebali bi izdati certifikat.“
28.
Ovi su ciljevi konkretizirani člankom 32. te uredbe za sukladne proizvode i člankom 33. za proizvode s ekvivalentnim jamstvima. Člankom 33. stavkom 1. dopušteno je da se ovi potonji stave na tržište Unije pod uvjetom da su (a) proizvedeni u skladu s ekvivalentnim pravilima proizvodnje, (b) subjekti bili podvrgnuti mjerama kontrole koje su jednako učinkovite i da su (c) svoje aktivnosti podvrgnuli priznatom sustavu kontrole, te da je (d) za proizvode izdana potvrda o inspekciji koju je izdala nadležna ustanova. Člankom 33. stavkom 2. ovlašćuje se Komisija da sastavi popis trećih zemalja koje imaju ekvivalentan sustav proizvodnje i čije su kontrolne mjere jednako učinkovite.
29.
Glava III. Uredbe br. 1235/2008 (
11
) naslovljena je „Uvoz proizvoda koji osiguravaju ekvivalentna jamstva“. Članak 7. te glave odnosi se na sastavljanje i sadržaj popisa priznatih trećih zemalja koji je utvrđen u Prilogu III., dok se članak 10. odnosi na sastavljanje i sadržaj popisa priznatih kontrolnih ustanova i kontrolnih tijela u svrhu ekvivalentnosti koji je utvrđen u Prilogu IV.
30.
Ti su prilozi izmijenjeni osobito Uredbom br. 126/2012 (
12
), kojom je SAD, s učinkom od 1. lipnja 2012. do 30. lipnja 2015., dodan na popis priznatih trećih zemalja za, među ostalim, prerađene poljoprivredne proizvode koji se koriste kao hrana te su navedeni provoditelji stručne kontrole u toj zemlji.
31.
U uvodnoj izjavi 4. Uredbe br. 126/2012 navodi se:
„Neki poljoprivredni proizvodi uvezeni iz [SAD‑a] se trenutačno stavljaju na tržište Unije u skladu s prijelaznim pravilima iz članka 19. Uredbe (EZ) br. 1235/2008. [SAD] dostavile su zahtjev Komisiji za uključenje na popis iz članka 7. Uredbe (EZ) br. 1235/2008. Dostavile su informacije koje se zahtijevaju u skladu s člancima 7. i 8. te Uredbe. Proučavanje tih informacija i naknadna rasprava s tijelima [SAD‑a] doveli su do zaključka da su u toj zemlji pravila koja uređuju proizvodnju i sustav stručne kontrole poljoprivrednih ekoloških proizvoda istovjetna onima koje propisuje Uredba (EZ) br. 834/2007. Komisija je provela zadovoljavajuću provjeru na licu mjesta pravila proizvodnje i kontrolnih mjera koje se stvarno primjenjuju u [SAD‑u] kako je predviđeno u članku 33. stavku 2. Uredbe (EZ) br. 834/2007. Slijedom toga Komisija treba uključiti [SAD] na popis predviđen u Prilogu III. Uredbi (EZ) br. 1235/2008.“
Činjenično stanje, postupak i prethodna pitanja
32.
Herbaria Kräuterparadies GmbH (u daljnjem tekstu: Herbaria) proizvodi „Herbaria Blutquick – Eisen + Vitamine“(Herbaria Blutquick – željezo + vitamini, u daljnjem tekstu: Blutquick), mješavinu voćnog soka s biljnim ekstraktima. Iako se sastoji pretežno od ekoloških sastojaka poljoprivrednog podrijetla u smislu članka 19. stavka 2. točke (a) Uredbe 834/2007, Blutquick sadrži vitamine koji nisu ekološki proizvedeni i željezov glukonat. On se oglašava i stavlja na tržište kao dodatak prehrani koji sadržava željezo i vitamine i njegova oznaka sadržava navod o ekološkom načinu proizvodnje u smislu članka 23. Uredbe br. 834/2007 kao i tvrdnju: „Željezo doprinosi normalnom stvaranju crvenih krvnih stanica i hemoglobina“. Preporučeni dnevni unos pokriva 20% preporučenog dnevnog unosa željeza. Blutquick se osobito preporučuje tijekom trudnoće i dojenja radi poticanja prirodnog intelektualnog razvoja djeteta, a preporučuje se i radi smanjivanja iscrpljenosti i doprinosa općem zdravstvenom stanju.
33.
Nadležna bavarska tijela su u prosincu 2011. naredila Herbariji da iz označivanja, oglašavanja i stavljanja na tržište Blutquicka povuče navod o ekološkom načinu proizvodnje jer on povrjeđuje članak 23. stavak 4. podstavak 1. točku (a) (i) Uredbe br. 834/2007, u vezi s člankom 19. stavkom 2. točkom (b) iste uredbe i s člankom 27. stavkom 1. točkom (f) Uredbe br. 889/2008. Njihovi razlozi bili su sljedeći. Minerali i vitamini mogu biti dodani samo ako je njihova upotreba u hrani u kojoj su sadržani propisana zakonom. Za Blutquick ne postoji takav zakonom propisan zahtjev. On osobito nije proizvod obuhvaćen nacionalnom uredbom o dijetetskoj hrani (Diätverordnung). Činjenica da Uredba br. 1924/2006 sadrži detaljne zahtjeve glede „prehrambenih i zdravstvenih tvrdnji“ ne znači da je upotreba vitamina i minerala u proizvodnji hrane propisana zakonom, ako oni nisu obuhvaćeni Diätverordnungom. Čak i da je Bluitquick odobren na temelju Uredbe br. 1924/2006, on se ne može označivati, oglašavati ili stavljati na tržište s navodom o ekološkoj proizvodnji, koji je uređen člankom 23. Uredbe br. 834/2007, jer Uredba br. 1924/2006 ne određuje obvezu dodavanja vitamina i željezova glukonata u hranu i prehrambene aditive.
34.
Herbaria je podnijela tužbu protiv navedene odluke osobito ističući da članak 27. stavak 1. točka (f) Uredbe br. 889/2008 dopušta dodavanje minerala i vitamina ako i u mjeri u kojoj druge nacionalne pravne odredbe ili odredbe prava Unije nalažu određenu količinu vitamina i minerala kada ta hrana bez te količine ne može ispuniti svoju namjenu. Referentna točka bila je konkretna hrana i njezina posebna namjena. Pravni propis o dodacima prehrani ili prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama, osobito Uredba 1924/2006, zahtijeva dodavanje minerala i vitamina u hranu na kojoj je označena posebna prehrambena funkcija. Na temelju zabrane zavaravajućih tvrdnji proizvođačev preporučeni dnevni unos morao je pokriti 15% najvišeg iznosa koji su tijela predložila kao zajamčeni iznos. (
13
) Označena namjena dodatka prehrani temelj je pravne obveze postizanja najnižih potrebnih vrijednosti. Dodavanje tvari treba smatrati propisanim zakonom ako je navedene vrijednosti moguće postići samo tim dodavanjem. Osim toga, Uredba br. 432/2012 propisuje zakonske zahtjeve glede dnevnog unosa te stoga nalaže dodavanje tvari u ekološku hranu. Dodavanje željezova glukonata i vitamina u Blutquick bilo je nužno za postizanje prehrambene vrijednosti potrebne za ostvarenje navedene prehrambene namjene. To ne bi bilo moguće upotrebom sastojaka iz ekološke proizvodnje. Dodaci su bili ograničeni samo na ono nužno.
35.
Prema mišljenju bavarskih tijela nijedan zakon ne propisuje dodavanje vitamina ili željezova glukonata. Uredba br. 1924/2006 samo dopušta dodavanje tih tvari, ali ga ne propisuje kao obvezu. Svako drukčije tumačenje bilo bi u suprotnosti s člankom 6. točkom (b) Uredbe 834/2007, u skladu s kojim u ekološkoj proizvodnji valja što manje upotrebljavati prehrambene aditive.
36.
U tim okolnostima Verwaltungsgericht traži od Suda da odluči o sljedećim prethodnim pitanjima:
„1.
Treba li članak 27. stavak 1. točku (f) Uredbe br. 889/2008 tumačiti u smislu da je upotreba u njemu navedenih tvari propisana zakonom samo ako odredba prava Unije ili nacionalna pravna odredba koja je u skladu s pravom Unije izravno propisuje dodavanje navedenih tvari u hranu u kojoj one moraju biti sadržane ili samo utvrđuje najmanju količinu tih tvari koje moraju biti sadržane u toj hrani?
2.
U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje: treba li članak 27. stavak 1. točku (f) Uredbe br. 889/2008 tumačiti u smislu da je upotreba u njemu navedenih tvari isto tako propisana zakonom onda kada bi bez dodavanja najmanje jedne u njemu navedene tvari, stavljanje na tržište hrane kao dodatka prehrani ili upotreba zdravstvenih tvrdnji bila zavaravajuća i dovodila bi potrošača u zabludu jer hrana zbog preniske koncentracije jedne od tih tvari ne može ispuniti svoju namjenu kao prehrambeni proizvod ili namjenu navedenu u zdravstvenoj tvrdnji?
3.
U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje: treba li članak 27. stavak 1. točku (f) Uredbe br. 889/2008 tumačiti u smislu da je upotreba u njemu navedenih tvari isto tako propisana zakonom onda kada se određena zdravstvena tvrdnja može upotrijebiti samo za hranu koja sadržava određenu, takozvanu značajnu, količinu najmanje jedne od tih tvari?“
37.
Pisana očitovanja dostavile su stranke u glavnom postupku i češka, francuska i španjolska vlada te Europska komisija, a sve su one, osim češke i španjolske vlade, iznijele usmena očitovanja na raspravi od 13. veljače 2014.
38.
U bitnome, svi koji su podnijeli očitovanja, osim Herbarije, smatraju da se na prvo pitanje treba odgovoriti potvrdno te da ne postoji propis Unije na koji se Herbaria može osloniti. Herbaria ima suprotno mišljenje, ali ističe i pitanje uvoza dodataka prehrani iz SAD‑a za koje tvrdi da se mogu označivati kao ekološki iako su im dodani željezo i vitamini. To pitanje, koje nije istaknuto pred sudom koji je uputio zahtjev, nije navedeno ni u jednom drugom očitovanju, ali je bilo raspravljeno na raspravi.
Ocjena
Tumačenje propisa
39.
Tri prethodna pitanja mogu se zajedno preoblikovati tako da se njima pita odnose li se riječi „zakonom propisana za hranu u kojoj su sadržani“ u članku 27. stavku 1. točki (f) Uredbe br. 889/2008 (a) samo na izravan zakonom propisan zahtjev za jednu ili više tvari za koje je navedeno da su prisutne u hrani kako bi ta hrana općenito mogla biti stavljena na tržište, neovisno o ikakvim tvrdnjama u vezi s njezinim kvalitetama ili namjenom, ili (b) i na situaciju u kojoj se hrana stavlja na tržište kao dodatak prehrani s prehrambenom i zdravstvenom tvrdnjom ili za posebnu prehrambenu namjenu, ali se ne smije tako stavljati na tržište ako ne sadrži određenu količinu jedne ili više tih tvari.
40.
Članak 23. stavak 2. Uredbe br. 834/2007 zabranjuje upotrebu izraza koji označavaju ekološki način proizvodnje za označivanje proizvoda koji ne ispunjavaju zahtjeve utvrđene tom uredbom. Članak 23. stavak 4. nedvojbeno upućuje na to da je upotreba tih izraza dopuštena u odnosu na prerađenu hranu (a mješavina voćnog soka s biljnim ekstraktima nužno je prerađena hrana), pod uvjetom da je ta hrana u skladu s člankom 19. Članak 19. stavak 2., uz ostalo, dopušta dodavanje minerala i vitamina ako su prethodno odobreni za upotrebu u ekološkoj proizvodnji u skladu s člankom 21. Članak 21. određuje kriterije za odobrenje upotrebe tih tvari i ovlašćuje Komisiju da u okviru tih kriterija utvrdi ograničeni popis na koji može uključiti navedene tvari. U skladu s tim kriterijima odobreni alternativni proizvodi ne smiju biti raspoloživi i tvari moraju biti potrebne za proizvodnju ili konzerviranje hrane, odnosno ispunjenje određenih prehrambenih zahtjeva predviđenih na temelju zakonodavstva Unije.
41.
Na temelju toga je Komisija u članku 27. stavku 1. Uredbe br. 889/2008 utvrdila ograničeni popis tvari koje se mogu koristiti u preradi hrane koja je stavljena na tržište kao ekološki proizvod. Članak 27. stavak 1. točka (f) pobliže određuje da su minerali i vitamini dopušteni samo ako je njihova primjena zakonom propisana.
42.
Tekst tih odredbi (
14
) jasno upućuje na to da ih treba usko tumačiti, a što potvrđuje uvodna izjava 22. Uredbe br. 834/2007 u kojoj se navodi da bi, radi očuvanja povjerenja potrošača, izuzimanje od zahtjeva koji se primjenjuju na ekološku proizvodnju trebalo biti strogo ograničeno na opravdane slučajeve.
43.
Stoga uopće ne dvojim oko zaključka da se upotreba izraza „zakonom propisana“ iz članka 27. stavka 1. točke (f) Uredbe br. 889/2008 treba usko tumačiti tako da se odnosi samo na izravan zakonom propisan zahtjev da se tvar treba koristiti u preradi predmetne hrane.
44.
Ovdje se ne tvrdi da postoji zakonom propisani zahtjev na temelju prava Unije ili njemu sukladnog nacionalnog prava da mješavina voćnog soka s biljnim ekstraktima koja se prodaje samo kao hrana, neovisno o tome je li ekološka, sadrži određenu količinu željeza ili posebnog vitamina.
45.
Međutim, u određenim bi se okolnostima moglo smatrati da postoji zakonom propisani zahtjev da takav proizvod sadrži određene minerale ili vitamine u određenim količinama ako se on treba prodavati kao dodatak prehrani, s prehrambenom ili zdravstvenom tvrdnjom ili kao hrana za posebne prehrambene potrebe, a prisutnost tih količina je potrebna za stavljanje na tržište na takav način. Međutim, ne slažem se s takvom analizom.
46.
U vezi s dodacima prehrani Komisija ističe da, iako se na temelju članka 5. stavaka 3. i 4. Direktive 2002/46 mogu odrediti najmanje količine vitamina i minerala u dodacima prehrani, takve količine u stvarnosti još nisu određene. Također ne proizlazi ni da su takve količine utvrđene mjerodavnim njemačkim propisima, (
15
) iako je to nešto što može utvrditi samo Verwaltungsgericht. Osim toga, čak i da su bile određene minimalne količine, to proizvođačima ne bi nametnulo zahtjev da u svoje proizvode uključe bilo kakav poseban mineral ili vitamin; naprotiv, na taj bi im se način zabranilo stavljanje na tržište tih proizvoda kao dodataka prehrani koji sadrže predmetnu tvar ili tvari osim ako oni sadrže minimalnu količinu ili količine te ili tih tvari.
47.
Što se tiče prehrambenih i zdravstvenih tvrdnji, iz odredbi Uredbe br. 1924/2006 i Uredbe br. 432/2012 navedenih u točkama 9. do 14. ovog mišljenja jasno proizlazi da su tvrdnje navedene za Blutquick takve da ih se može navesti samo ako su željezo i vitamini sadržani u značajnim količinama. Međutim, kao što Komisija ponovno ističe, tvrdnja u smislu Uredbe br. 1924/2006 je upravo ona koja nije obvezna na temelju propisa Unije ili nacionalnih propisa. Iz toga dakle slijedi da predmetne odredbe ne određuju sadržaj dotične hrane; naprotiv, one određuju uvjete pod kojima se prehrambene i zdravstvene tvrdnje smiju navesti.
48.
Konačno, što se tiče hrane za posebne prehrambene potrebe, kao prvo, iz spisa predmeta uopće nije očito da Blutquick ulazi u definiciju takve hrane iz članka 1. stavka 2. i 3. Direktive 2009/39, iako proizlazi da je namijenjen, među ostalim, dojiljama i osobama koje pate od iscrpljenosti, za koje bi se moglo smatrati da se „nalaze u posebnom fiziološkom stanju i koje mogu imati posebne koristi od kontroliranog unosa određenih sastojaka hrane“. Ali u svakom slučaju, kao što to ističe francuska vlada, hranjive tvari moraju se dodati samo kada se to „određuje posebnim pravilima u relevantnim posebnim direktivama zajedno s odgovarajućim uvjetima u pogledu količine, ovisno o slučaju“. (
16
) Međutim, tu ponovno ne postoji obveza stavljanja na tržište, na primjer, mješavine voćnog soka kao hrane za posebnu prehrambenu potrebu, nego samo zabrana njezinog stavljanja na tržište kao takve ako ne ispuni zahtjeve iz Direktive 2009/39 i Uredbe br. 953/2009.
49.
Ukratko, svi primjeri navedeni u zahtjevu za prethodnu odluku ili od strane Herbarije, a u kojima bi se za dodavanje minerala i/ili vitamina moglo smatrati da je „zakonom propisano“, zapravo su slučajevi u kojima se proizvođaču zabranjuje stavljanje na tržište proizvoda kao dodatka prehrani, s prehrambenim ili zdravstvenim tvrdnjama ili kao hrane za posebne prehrambene potrebe, ako nije prisutna određena količina minerala ili vitamina. Budući da ne postoji zakonom propisani zahtjev za stavljanje na tržište bilo kojeg proizvoda pod tim uvjetima, to bi zahtijevalo neprihvatljivo široko tumačenje članka 27. stavka 1. točke (f) Uredbe br. 889/2008 kako bi se u njezino područje primjene uključile takve situacije i kako bi se na toj osnovi dopustila upotreba minerala i/ili vitamina u preradi hrane koja se kao ekološka treba staviti na tržište.
50.
Prema sadašnjem stanju zakonodavstva (
17
), to mi se čini kao jedino moguće dosljedno tumačenje.
51.
Priznajem da je u kontekstu Sporazuma o tehničkim preprekama trgovini (
18
) Žalbeno tijelo WTO‑a smatralo da je zahtjev, da se ispune određeni uvjeti kako bi se proizvod od tune označio kao proizvod koji „ne sadrži rizik za dupine“ (što je situacija slična onoj u ovom predmetu), obvezan u smislu Priloga 1.1 tom sporazumu, čak i ako bi se proizvod mogao staviti na tržište bez takvog označivanja. (
19
)
52.
Međutim, okolnosti ovog slučaja složenije su od onih koje je ispitalo Žalbeno tijelo. Ovdje nije riječ o pukoj usklađenosti s određenim uvjetima kako bi se određena tvrdnja mogla koristiti na oznaci. Točnije, riječ je o usklađivanju dviju ili više skupina zahtjeva, od kojih se neki ne mogu nužno istovremeno ispuniti, kako bi se tvrdnje mogle zajednički koristiti na oznaci.
53.
U skladu s pravom Unije kako bi se proizvod stavio na tržište kao ekološki proizvod moraju biti ispunjeni određeni uvjeti. Kako bi taj proizvod bio stavljen na tržište kao dodatak prehrani, s prehrambenim ili zdravstvenim tvrdnjama ili kao hrana za posebnu prehrambenu potrebu, potrebno je da su ispunjeni drugi uvjeti. Kako bi taj proizvod bio stavljen na tržište i kao ekološki proizvod i kao dodatak prehrani, s prehrambenim ili zdravstvenim tvrdnjama ili kao hrana za posebnu prehrambenu potrebu, moraju biti ispunjeni svi relevantni uvjeti. Ali ni u kojem slučaju ne postoji zakonom propisan zahtjev da se proizvod stavi na tržište na jedan od tih načina. Kada nije moguće da budu ispunjeni svi relevantni uvjeti za stavljanje na tržište istog proizvoda na međusobno povezane načine, proizvođač mora izabrati na koji će način staviti proizvod na tržište te tako utvrditi koji uvjeti moraju biti ispunjeni. Kao što to ističe francuska vlada, suprotan pristup omogućio bi proizvođačima da kao ekološke proizvode stave na tržište one proizvode koji sadrže nedopuštene tvari koje nisu ekološki proizvedene tako da uz tvrdnje o ekološkoj proizvodnji jednostavno navedu druge tvrdnje koje se ne bi mogle navesti bez dodavanja tih tvari.
54.
Herbaria međutim tvrdi da cilj iz članka 3. točke (c) Uredbe br. 834/2007, koji se odnosi na proizvodnju „niza različitih vrsta“ ekološke hrane i proizvoda koji su u skladu s potražnjom potrošača, znači da mora biti moguće staviti na tržište ekološke proizvode u svim prehrambenim kategorijama koje su u skladu s tom potražnjom, uključujući dodatke prehrani, dijetetske proizvode i običnu hranu s prehrambenim ili zdravstvenim tvrdnjama.
55.
Taj mi argument nije uvjerljiv. Dakako da predmetni cilj uključuje stavljanje na tržište ekoloških proizvoda u takvim kategorijama. On, međutim, ne uključuje stavljanje na tržište proizvoda u tim kategorijama kao ekoloških proizvoda ako oni ne ispunjavaju uvjete da budu stavljeni na tržište kao ekološki.
56.
Stoga smatram da izraz „zakonom propisana za hranu u kojoj su sadržani“ iz članka 27. stavka 1. točke (f) Uredbe br. 889/2008 upućuje samo na izravan zakonom propisan zahtjev za jednu ili više tvari za koje je navedeno da su prisutne u hrani, ako je se uopće treba staviti na tržište. On se ne proteže na situaciju u kojoj se hrana stavlja na tržište kao dodatak prehrani s prehrambenom ili zdravstvenom tvrdnjom ili kao hrana za posebnu prehrambenu potrebu, ali se ne smije tako stavljati na tržište ako sadrži određenu količinu jedne ili više tih tvari.
Razlika u postupanju u usporedbi s uvozom iz SAD‑a
57.
U svojem pisanom očitovanju Sudu Herbarija je navela da se nakon stupanja na snagu Uredbe br. 126/2012 (kojom je provedena razmjena dopisa između Komisije i Ministarstva poljoprivrede SAD‑a), hrana proizvedena u SAD‑u može stavljati na tržište u Uniji kao ekološka čak i ako sadrži hranjive vitamine i minerale koji nisu ekološki proizvedeni jer je takvo označivanje dopušteno u SAD‑u člankom 205.605 Glave 7. (Poljoprivreda) Elektroničkog zakonika saveznih propisa (Electronic Code of Federal Regulations). (
20
) Ona je navela da je proizvod iz SAD‑a (Organic Life Vitamins), za koji se tvrdi da je usporediv s Blutquickom, stavljen na tržište u Uniji iako sadrži vitamine i minerale koji nisu ekološki proizvedeni. Nestavljanjem Blutquicka na tržište na sličan način povrijedilo bi se pravo Herbarije na jednako postupanje.
58.
Na zahtjev Suda usmena očitovanja na raspravi odnosila su se u bitnome na to pitanje.
59.
To se pitanje može pokazati neizmjerno važnim. Ono u dosta ograničenom kontekstu nagovješćuje jedan od vidova problema koji bi mogli doći do izražaja u odnosu na Partnerstvo za transatlantsku trgovinu i ulaganja (u daljnjem tekstu: TTIP) o kojemu trenutno pregovaraju Komisija, u ime Unije, i posebni predstavnik SAD‑a za trgovinska pitanja, u ime SAD‑a. (
21
) To je problem „uzajamnog priznanja“ koji otvara pitanja jednakog postupanja i, možda, obrnute diskriminacije. Ako Unija mora dopustiti uvoz i kasniju prodaju kao ekološke one hrane koja nije u skladu s pravilima Unije, već samo pruža istovjetna jamstva, može se postaviti pitanje ne bi li također trebalo biti moguće staviti na tržište kao ekološku onu hranu koja je proizvedena u Uniji i koja bi mogla ispuniti zahtjeve iz pravila kojima se pružaju ta istovjetna jamstva. U odnosu na TTIP izražena je zabrinutost da bi, među ostalim, de facto došlo do spajanja širokog spektra regulatornih mjera i, posljedično, do gubitka regulatorne autonomije.
60.
Međutim, smatram da postoje uvjerljivi razlozi zbog kojih Sud ne bi trebao ispitati ova pitanja u okviru ovog postupka.
61.
Kao prvo, Verwaltungsgericht nije tražio nikakvo pojašnjenje u vezi s ovim pitanjem, iako je prema izjavi Herbarijinog zastupnika na raspravi to bilo pitanje koje je bilo postavljeno i raspravljeno u nacionalnom postupku. Sud je na dosljedan način isticao da je samo na nacionalnom sucu, pred kojim je pokrenut postupak i koji mora preuzeti odgovornost za sudsku odluku koja će biti donesena, da, uvažavajući osobitosti predmeta, ocijeni kako to koliko mu je potrebna prethodna odluka za donošenje presude tako i relevantnost pitanja koja postavlja Sudu. (
22
) Smatram da je u tom kontekstu, barem u prvom redu, na nacionalnom sucu da utvrdi da nije potrebna odluka o pitanju prava Unije koje se pojavilo pred njim kako bi on mogao donijeti odluku pa se stoga ono u interesu postupovne učinkovitosti ne treba podnijeti Sudu. U skladu s ustaljenom sudskom praksom prethodni je postupak dijalog između dvaju sudova, čije pokretanje u cijelosti ovisi o ocjeni nacionalnog suda o prikladnosti i nužnosti zahtjeva (
23
).
62.
Osim toga, činjenica da se Verwaltungsgericht nije osvrnuo na pitanje koje je postavila Herbaria neizbježno znači da u odnosu na to pitanje njegov zahtjev za prethodnu odluku ne sadrži sve elemente koje zahtijeva članak 94. Poslovnika Suda. Konkretno, ne postoji naznaka o bilo kakvim činjeničnim navodima ili pretpostavkama u vezi s usporedivošću Organic Life Vitaminsa s Blutquickom, stvarnom prodajom Organic Life Vitaminsa u Uniji u skladu s postupcima utvrđenima u članku 33. Uredbe br. 834/2078 ili u vezi s time bi li Blutquick bio sukladan s propisima SAD‑a da je bio proizveden u njemu; također ne postoji nikakva naznaka o razlozima zbog kojih bi bila potrebna odluka o tumačenju pravila u vezi s označivanjem i stavljanjem na tržište ekološke hrane iz SAD‑a.
63.
Ovim razmatranjima ne upućujem kritiku Verwaltungsgerichtu. Naprotiv, taj sud je očito donio utemeljenu odluku da ne uputi prethodno pitanje u pogledu toga i stoga sasvim pravilno nije u vezi s tim pružio obrazloženje ni informacije o činjenicama. Posljedično, ako bi Sud razmatrao ovo pitanje, to bi činio tapkajući u mraku jer ne poznaje ni razloge zbog kojih Verwaltungsgericht ne traži pojašnjenje u vezi s tim ni činjeničnu i postupovnu osnovu kojom bi se ti razlozi mogli dovesti u pitanje. Sud bi prekoračio granice svoje zadaće ako bi odlučivao o problemu koji je po svojoj naravi hipotetski, a da pritom ne raspolaže potrebnim činjeničnim i pravnim elementima. (
24
) Smatram da bi Sud, kada bi bez suglasnosti suda koji je uputio zahtjev odgovorio na pitanje koje je postavila stranka u glavnom postupku, još više prekoračio granice te funkcije.
64.
Osim toga, odgovoriti na pitanje koje nije postavljeno u zahtjevu za prethodnu odluku i koje nije čak ni prirodan ili logičan nastavak pitanja navedenih u tom dokumentu, već je samo postavljeno u očitovanju stranke u glavnom postupku, djelomično bi oduzelo državama članicama prava koja im pripadaju na temelju članka 23. Statuta Suda da budu obaviještene o predmetu prethodnih pitanja upućenih Sudu i da podnesu pisana očitovanja o tim pitanjima. Točno je da država članica može zahtijevati iznošenje usmenog očitovanja na raspravi radi odgovora na pitanja istaknutih u pisanom očitovanju. Međutim, s jedne strane, ona možda nije primila to očitovanje na svojem službenom jeziku, dok je zahtjev za prethodnu odluku uvijek ili u cijelosti ili barem sažeto preveden na sve službene jezike Unije, i, s druge strane, rasprave su vremenski ograničene i možda nije moguće iznijeti tako podrobno i korisno očitovanje kao u pisanom obliku.
65.
Kao drugo, kao što je Komisija to istaknula na raspravi, glavni postupak odnosi se na pobijanje odluke koju su donijela bavarska tijela u prosincu 2011. i čija bi valjanost dakle trebala biti ocijenjena u skladu s propisima koji su u to vrijeme bili na snazi. U skladu s člankom 3. Uredbe br. 126/2012, na kojoj Herbaria temelji svoje navode, ista se primjenjivala od 1. lipnja 2012. Stoga proizlazi da u vrijeme nastanka činjenica o kojima je riječ u glavom postupku nije moglo biti hrane iz SAD‑a koja sadrži vitamine i minerale koji nisu ekološki proizvedeni, a koja je bila odobrena za stavljanje na tržište Unije kao ekološka hrana, na čemu je Herbaria mogla temeljiti svoju tvrdnju o nejednakom postupanju.
66.
U tim okolnostima preporučila bih Sudu da ne ispituje dopunsko pitanje koje je Herbaria postavila u okviru ovog postupka. Ako Sud ipak bude smatrao da je to uputno učiniti, držim da bi on prvo trebao zatražiti pojašnjenje od Verwaltungsgerichta u skladu s člankom 101. Poslovnika i, nakon toga, po potrebi, ponovno otvoriti usmeni dio postupka u skladu s člankom 83. tog Poslovnika kako bi se svakoj zainteresiranoj državi članici omogućilo da podnese očitovanje s obzirom na to pojašnjenje.
Zaključak
67.
S obzirom na prethodna razmatranja, smatram da bi Sud na zahtjev za prethodnu odluku trebao odgovoriti na sljedeći način:
Članak 27. stavak 1. točku (f) Uredbe Komisije (EZ) br. 889/2008 od 5. rujna 2008. o detaljnim pravilima za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 834/2007 treba tumačiti u smislu da je upotreba tvari iz te odredbe propisana zakonom samo ako odredba prava Unije ili nacionalna pravna odredba koja je u skladu s pravom Unije izravno propisuje dodavanje navedenih tvari u hranu u kojoj one moraju biti sadržane ili samo utvrđuje najmanju količinu tih tvari koje moraju biti sadržane u toj hrani prije nego što se ta hrana smije staviti na tržište.
Takva obveza ne postoji u slučaju kada bi, bez dodavanja jedne ili više u njemu navedenih tvari, stavljanje na tržište hrane kao dodatka prehrani s prehrambenom ili zdravstvenom tvrdnjom ili kao hrane za posebnu prehrambenu potrebu bilo zavaravajuće i dovodilo bi potrošača u zabludu jer hrana zbog preniske koncentracije takve odnosno takvih tvari ne može ispuniti svoju namjenu kao prehrambeni proizvod ili namjenu navedenu u prehrambenoj ili zdravstvenoj tvrdnji. Takva obveza ne postoji ni onda kada se određena prehrambena ili zdravstvena tvrdnja može upotrijebiti samo za hranu koja sadržava „značajnu“ količinu navedene odnosno navedenih tvari.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	Direktiva 2002/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 10. lipnja 2002. o usklađivanju zakona država članica u odnosu na dodatke prehrani (SL L 183, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 30., str. 154.).
(
3
)	Uredba (EZ) br. 1924/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode na hrani (SL L 404, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 172.).
(
4
)	Direktiva 90/496/EEZ Vijeća od 24. rujna 1990. o označivanju hranjive vrijednosti hrane (SL L 276, str. 40.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 28., str. 94.). U Prilogu I. navodi se: „Kod utvrđivanja značajne količine u pravilu se uzima u obzir 15% preporučene dnevne količine navedene u ovom Prilogu, dane na 100 g ili 100 ml ili po pakiranju ako pakiranje sadrži samo jednu porciju.“ Preporučeni dnevni unos (u daljnjem tekstu: RDA) određen je za niz tvari, uključujući željezo i različite vitamine za koje se tvrdi da su sadržani u proizvodu o kojemu je riječ u glavnom postupku.
(
5
)	Uredba Komisije (EU) br. 432/2012 od 16. svibnja 2012. o utvrđivanju popisa dopuštenih zdravstvenih tvrdnji koje se navode na hrani, osim onih koje se odnose na smanjenje rizika od bolesti te na razvoj i zdravlje djece (SL L 136, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 43., str. 281.).
(
6
)	Direktiva 2009/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o hrani za posebne prehrambene potrebe (preinačeno) (SL L 124, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 29., str. 237.).
(
7
)	Uredba Komisije (EZ) br. 953/2009 od 13. listopada 2009. o tvarima koje se u posebne prehrambene svrhe smiju dodavati hrani za posebne prehrambene potrebe (SL L 269, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 43., str. 216.).
(
8
)	Uredba Vijeća (EZ) br. 834/2007 od 28. lipnja 2007. o ekološkoj proizvodnji i označivanju ekoloških proizvoda i stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 2092/91 (SL L 189, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 139.).
(
9
)	U prilogu se za svaki od 25 jezika (koji su sada) u upotrebi u Uniji (24 službena jezika i luksemburški jezik) navodi bilo jedan bilo dva izraza, od kojih skoro svi znače „biološki“, „ekološki“ ili „organski“(iznimke su estonski, u kojemu se, čini se, može koristiti riječ koja znači „blag“ i finski u kojemu je značenje upotrijebljenog izraza, čini se, bliže „prirodnom“).
(
10
)	Uredba Komisije (EZ) br. 889/2008 od 5. rujna 2008. o detaljnim pravilima za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 834/2007 (SL L 250, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 173.).
(
11
)	Uredba Komisije (EZ) br. 1235/2008 od 8. prosinca 2008. o detaljnim pravilima za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 834/2007 s obzirom na režime za uvoz ekoloških proizvoda iz trećih zemalja (SL L 334, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 187.).
(
12
)	Provedbena uredba Komisije (EU) br. 126/2012 od 14. veljače 2012. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 889/2008 u pogledu dokumentiranih dokaza i o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1235/2008 u pogledu režima za uvoz ekoloških proizvoda iz Sjedinjenih Američkih Država (SL L 41, str. 5.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 24., str. 38.).
(
13
)	Proizlazi da se ovime upućuje na nacionalni dokument naslovljen „Toxikologische und ernährungsphysiologische Aspekte der Verwendung von Mineralstoffen und Vitaminen in Lebensmitteln“ (Toksikološki, prehrambeni i fiziološki aspekti upotrebe minerala i vitamina u hrani), koji je 2002. ili 2004. objavio njemački Bundesinstitut für gesundheitlichen Verbraucherschutz und Veterinärmedizin (Savezni institut za zaštitu zdravlja potrošača i veterinarsku medicinu) i kojim se daju određene preporuke za buduće propise. Vidjeti također bilješku 4. ovog mišljenja.
(
14
)	Vidjeti također članak 6. Uredbe br. 834/2007, naveden u točki 22. ovog mišljenja, koji koristi izraze kao što su „ograničenje“, „što manje“, „samo“, „nužno“ i „isključivanje“.
(
15
)	Verwaltungsgericht navodi da Blutquick nije proizvod na koji se primjenjuje Diätverordnung (vidjeti točku 33. ovog mišljenja). U dokumentu koji se također navodi u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje (vidjeti bilješku 13. ovog mišljenja) predlaže se da bi, radi sprječavanja zavaravanja potrošača, najniži sadržaj minerala u dodacima prehrani trebao biti takav da se 15% odnosne preporučene najveće količine postigne potrošnjom unosa koji je proizvođač naveo, ali nema naznake da se postupilo po tom prijedlogu.
(
16
)	Vidjeti točku 19. ovog mišljenja.
(
17
)	Neću razmatrati pitanje bi li trebalo biti moguće da se proizvod stavi na tržište upućivanjem na ekološku proizvodnju u okolnostima glavnog postupka jer je to isključivo stvar zakonodavstva.
(
18
)	Prilog 1A Urugvajskom krugu multilateralnih trgovinskih pregovora (SL L 336, str. 86. (u daljnjem tekstu: Sporazum TBT)).
(
19
)	Izvješće Žalbenog tijela, Sjedinjene Američke Države — Mjere koje se odnose na uvoz, stavljanje na tržište i prodaju tune i proizvoda od tune, WT/DS381/AB/R, doneseno 13. lipnja 2012., osobito točka 196.
(
20
)	http://www.ecfr.gov.
(
21
)	Kratak sažetak nalazi se na internetskoj stranici http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2013/july/tradoc_151605.pdf. Također se može primijetiti da članak 2.7 Sporazuma TBT (naveden u bilješci 18.) zahtijeva od članova da „pozitivno razmotre mogućnost prihvaćanja tehničkih propisa drugih članova kao jednakih svojima i onda kada se ti propisi razlikuju od njihovih, pod uvjetom da su uvjereni da ti propisi na primjeren način ispunjavaju ciljeve njihovih propisa“.
(
22
)	Kao noviji primjer vidjeti presudu Nordecon i Ramboll Eesti (C‑561/12, EU:C:2013:793, t. 29.).
(
23
)	Kao noviji primjer vidjeti presudu Križan i dr. (C‑416/10, EU:C:2013:8, t. 66.).
(
24
)	Kao noviji primjer ustaljene sudske prakse vidjeti rješenje Società cooperativa Madonna dei miracoli (C‑82/13, EU:C:2013:655, t. 11. i 12. kao i navedenu sudsku praksu).