Predmet C-327/24 [Lolach](i)
Telekom Deutschland GmbH
protiv
Bundesrepublik Deutschland
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Köln)
Presuda Suda (prvo vijeće) od 20. studenoga 2025.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Europski zakonik elektroničkih komunikacija – Direktiva (EU) 2018/1972 – Regulatorne mjere u pogledu pristupa propisane poduzetnicima sa značajnom tržišnom snagom – Članak 72. – Obveza pristupa građevinskoj infrastrukturi – Uvjeti”
1.        Pravo Europske unije – Tumačenje – Metode – Doslovno, sustavno i teleološko tumačenje
(t. 27.)
2.        Usklađivanje zakonodavstava – Sektor telekomunikacija – Elektroničke komunikacijske mreže i usluge – Direktiva 2018/1972 – Europski zakonik o elektroničkim komunikacijama – Regulatorne mjere u pogledu pristupa propisane poduzetnicima sa značajnom tržišnom snagom – Propisivanje obveze pristupa građevinskoj infrastrukturi – Ocjena nacionalnog regulatornog tijela o opravdanosti mjere – Doseg
(Direktiva 2018/1972 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 72.)
(t. 28., 30., 32.-49. i izreka)
Kratak prikaz
Odlučujući o zahtjevu za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Köln (Upravni sud u Kölnu, Njemačka), Sud pojašnjava doseg ispitivanja koje mora provesti nacionalno regulatorno tijelo kada ocjenjuje treba li poduzetniku koji je određen kao poduzetnik sa značajnom tržišnom snagom na određenom tržištu odrediti obvezu pristupa građevinskoj infrastrukturi na temelju članka 72. Direktive 2018/1972(1).
Telekomunikacijski poduzetnik Telekom Deutschland u okviru analize tržišta 2019. određen je kao poduzetnik sa značajnom tržišnom snagom na tržištu veleprodajnog lokalnog pristupa koji se pruža na fiksnoj lokaciji.
Odlukom od 21. srpnja 2022. Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (Savezna agencija za mreže za električnu energiju, plin, telekomunikacije, poštu i željeznice, Njemačka) propisao je društvu Telekom Deutschland više obveza pristupa na temelju članka 26. TKG-a(2). U svojoj odluci naveo je da mjere koje su propisane moraju biti dio širokog niza ciljeva i poštovati određene preduvjete. Društvo Telekom Deutschland zatim je pokrenulo postupak pred sudom koji je uputio zahtjev kako bi ishodilo djelomično poništenje te odluke.
S obzirom na različita moguća tumačenja članka 26. TKG-a, kojim se u njemačko pravo prenose članci 72. i 73. Direktive 2018/1972, sud koji je uputio zahtjev odlučio je uputiti Sudu zahtjev za prethodnu odluku. On se osobito pita treba li nacionalno regulatorno tijelo koje namjerava propisati mjeru pristupa građevinskoj infrastrukturi na temelju članka 72. Direktive 2018/1972 provesti samo ispitivanje ciljeva navedenih u stavku 1. tog članka ili se može pozvati na širi „niz ciljeva” koji uključuje, među ostalim, ciljeve navedene u članku 3. navedene direktive.
Ocjena Suda
Sud najprije podsjeća na to da prilikom tumačenja odredbe prava Unije valja uzeti u obzir tekst te odredbe, njezin kontekst i ciljeve propisa kojeg je ona dio.
Najprije, kad je riječ o tekstu članka 72. Direktive 2018/1972, Sud ističe da se njime, u njegovu stavku 1., propisivanje samostalne regulatorne mjere u području pristupa građevinskoj infrastrukturi uvjetuje time da bi uskraćivanje pristupa ili nerazumni uvjeti pristupa, koji imaju sličan učinak, usporili razvoj održivog tržišnog natjecanja te da to ne bi bilo u interesu krajnjeg korisnika. Usto, ta odredba u svojem stavku 2. predviđa da nacionalna regulatorna tijela mogu propisati obveze poduzetniku da pruži pristup, neovisno o tome je li infrastruktura na koju se ta obveza odnosi dio relevantnog tržišta u skladu s analizom tržišta, pod uvjetom da je obveza nužna i proporcionalna kako bi se postigli ciljevi navedeni u članku 3. te direktive. Ti ciljevi uključuju one na koje se upućuje u članku 72. stavku 1. navedene direktive prilikom navođenja dvaju kriterija za propisivanje obveze pristupa, ali i druge ciljeve, kao što je promicanje povezivosti i pristupa mrežama vrlo velikog kapaciteta te korištenja njima.
Nadalje, što se tiče konteksta u kojem se nalazi članak 72. Direktive 2018/1972, Sud navodi, kao prvo, da se taj članak, koji predstavlja novu odredbu u odnosu na prethodni regulatorni okvir, nalazi među regulatornim mjerama u području pristupa koje su propisane poduzetnicima sa značajnom tržišnom snagom i navedene u članku 68. Direktive.
Kao drugo, Sud napominje da iz članka 68. stavaka 2. i 4. Direktive 2018/1972 proizlazi da je nacionalno regulatorno tijelo dužno, kada namjerava donijeti samostalnu regulatornu mjeru u skladu s člankom 72. te direktive, osigurati da je ta mjera proporcionalna i opravdana s obzirom na sve ciljeve navedene u članku 3. te direktive.
Kao treće, Sud primjećuje da iz članaka 67. i 73. Direktive 2018/1972 proizlazi, s jedne strane, da su kriteriji za propisivanje obveze pristupa koji se odnose na „razvoj održivog tržišnog natjecanja” i na „interes krajnjeg korisnika”, navedeni u članku 72. stavku 1. te direktive, kumulativni. S druge strane, iz toga također proizlazi da se uvjet propisivanja obveze pristupa iz te odredbe u biti podudara sa zahtjevom prema kojem takva obveza mora biti proporcionalna i nužna u odnosu na ciljeve promicanja tržišnog natjecanja i interese krajnjih korisnika. Budući da su ta dva cilja uključena u opće ciljeve članka 3. navedene direktive, taj uvjet treba smatrati ispunjenim kada je obveza pristupa građevinskoj infrastrukturi, propisana poduzetniku koji je određen kao poduzetnik sa značajnom tržišnom snagom na određenom tržištu, koja se temelji na naravi problema utvrđenog u analizi tržišta, proporcionalna i nužna s obzirom na sve opće ciljeve.
Konačno, u vezi s ciljevima koje teži postići propis o kojemu je riječ, Sud naglašava da regulatorne mjere u pogledu pristupa propisane poduzetnicima sa značajnom tržišnom snagom nastoje ostvariti ciljeve navedene u članku 3. Direktive 2018/1972(3). Nadalje, cilj je ex ante intervencija, među ostalim, osigurati prednosti za krajnjeg korisnika tako što će maloprodajna tržišta učiniti učinkovito konkurentnima na održiv način. Osim toga, jedan je od ciljeva zakonodavca Unije postupno smanjiti te intervencije ukorak s razvojem tržišnog natjecanja na tržištu te, u konačnici, osigurati da se područje elektroničkih komunikacija uređuje samo pravom tržišnog natjecanja(4). U tom pogledu Sud napominje da je cilj članka 72. Direktive ostvarenje tih istih ciljeva.
Stoga nacionalno regulatorno tijelo ne može samo utvrditi da je mjera koja se temelji na članku 72. Direktive 2018/1972 proporcionalna i nužna za promicanje tržišnog natjecanja i interesa krajnjeg korisnika, nego mora ocijeniti je li to slučaj s obzirom na sve ciljeve koji su, bez redoslijeda prioriteta, navedeni u članku 3. Direktive.
Prema tome, Sud je presudio da članak 72. Direktive 2018/1972 treba tumačiti na način da, kada nacionalno regulatorno tijelo ocjenjuje treba li poduzetniku koji je određen kao poduzetnik sa značajnom tržišnom snagom na određenom tržištu propisati obvezu pristupa građevinskoj infrastrukturi, neovisno o tome je li ta infrastruktura dio relevantnog tržišta prema analizi tržišta, to tijelo mora ispitati bi li izostanak propisivanja te obveze usporio razvoj održivog tržišnog natjecanja i bi li to bilo suprotno interesu krajnjeg korisnika. Osim toga, navedeno tijelo također se mora uvjeriti da se navedena obveza temelji na naravi problema utvrđenog u analizi tržišta te je li proporcionalna i nužna s obzirom na sve ciljeve koji su, bez redoslijeda prioriteta, navedeni u članku 3. te direktive.
Stoga je na sudu koji je uputio zahtjev da ocijeni ispunjava li obveza pristupa propisana u glavnom postupku te uvjete.
i            Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.
1      Direktiva (EU) 2018/1972 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2018. o Europskom zakoniku elektroničkih komunikacija (SL 2018., L 321, str. 36. i ispravak SL 2019., L 334, str. 164.)
2      Članak 26. Telekommunikationsgesetza (Zakon o telekomunikacijama) od 23. lipnja 2021. (BGBl. 2021., dio I, str. 1858.), u verziji koja se primjenjuje na glavni postupak (u daljnjem tekstu: TKG)
3      U skladu s onim što proizlazi iz članka 68. stavka 4. Direktive 2018/1972.
4      U skladu s uvodnom izjavom 29. Direktive 2018/1972