Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
ANDREE BIONDIJA
od 5. veljače 2026.(1)
Predmet C-319/24 P
Europska komisija
protiv
Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd,
Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd,
Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd
„Žalba – Damping – Uvoz određenih polivinil alkohola podrijetlom iz Kine – Konačna antidampinška pristojba – Provedbena uredba (EU) 2020/1336 – Nesuradnja – Članak 18. stavci 1. i 6. Uredbe (EU) 2016/1036 – Primjerena usporedba na istoj razini trgovine – Izračunavanje uobičajene vrijednosti u slučaju postojanja znatnih poremećaja u zemlji izvoznici – Članak 2. stavci 6.a i 10. Uredbe 2016/1036 – Prilagodbe – Jedinstveni gospodarski subjekt – Članak 2. stavak 10. točka (i) Uredbe 2016/1036 – Nepovratni PDV – Članak 2. stavak 10. točka (k) Uredbe 2016/1036”
Sadržaj
I.
Uvod
II.
Žalba
A.
Prvi žalbeni razlog, koji se odnosi na povredu članka 18. Osnovne uredbe
1.
Kontekst spornog pitanja
2.
Sažetak argumenata stranaka
3.
Analiza
a)
Dopuštenost prvog žalbenog razloga i nadležnost Suda
b)
Meritum
1)
Članak 18. Osnovne uredbe
2)
Primjena na predmetni slučaj
B.
Drugi žalbeni razlog, koji se odnosi na povredu članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe i načela dobre uprave
1.
Kontekst spornog pitanja
2.
Sažetak argumenata stranaka
3.
Analiza
a)
Izračunavanje uobičajene vrijednosti u skladu s člankom 2. stavkom 6.a Osnovne uredbe
b)
Obveza provedbe primjerene usporedbe u skladu s člankom 2. stavkom 10. Osnovne uredbe
1)
Primjerena usporedba na istoj razini trgovine
2)
Primjerena usporedba kada se uobičajena vrijednost izračunava u skladu s člankom 2. stavkom 6.a Osnovne uredbe
3)
Teret i standard dokazivanja u pogledu prilagodbi
c)
Prvi dio drugog žalbenog razloga
d)
Drugi dio drugog žalbenog razloga
1)
Navodno iskrivljavanje činjenica
2)
Standard dokazivanja na temelju članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe
3)
Navodna povreda načela dobre uprave
C.
Treći žalbeni razlog, koji se odnosi na tumačenje članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe
1.
Kontekst spornog pitanja
2.
Sažetak argumenata stranaka
3.
Analiza
a)
Prilagodba na temelju članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe
b)
Prvi dio trećeg žalbenog razloga
c)
Drugi dio trećeg žalbenog razloga
1)
Dopuštenost
2)
Meritum
III.
Protužalba
A.
Pitanje nedopuštenosti i bespredmetnosti žalbe
B.
Prvi protužalbeni razlog
C.
Drugi protužalbeni razlog
D.
Treći protužalbeni razlog
E.
Četvrti protužalbeni razlog
IV.
Tužba podnesena Općem sudu
V.
Troškovi
VI.
Zaključak
I.      Uvod
1.        Predmetni slučaj otvara značajna pitanja u pogledu antidampinških ispitnih postupaka koje provodi Europska komisija.
2.        Ovo je prvi predmet u kojem se od Suda traži da protumači primjenu nove metodologije predviđene u članku 2. stavku 6.a Osnovne uredbe(2), koja se koristi za izračunavanje uobičajene vrijednosti u slučajevima izvoza iz zemalja na čijem tržištu postoje znatni poremećaji. Presuda Suda imat će dalekosežne posljedice na način na koji će Komisija u budućnosti provoditi ispitne postupke primjenom te metodologije. Predmetni slučaj usto pruža Sudu priliku da dodatno pojasni opseg Komisijine diskrecijske ovlasti korištenja raspoloživih podataka na temelju članka 18. Osnovne uredbe kada zainteresirane stranke ne surađuju, kao i opseg prilagodbi na temelju članka 2. stavka 10. točaka (i) i (k) Osnovne uredbe.
3.        Predmetni slučaj odnosi se na žalbu koju je podnijela Komisija i protužalbu koju su podnijela tri društva grupe Sinopec(3), jedne od najvećih kineskih poslovnih grupa, koja su bila tužitelji u prvostupanjskom postupku. Žalba i protužalba odnose se na presudu Općeg suda Europske unije(4) (u daljnjem tekstu: pobijana presuda) kojom je taj sud poništio Komisijinu provedbenu uredbu kojom su na uvoz određenih polivinil alkohola podrijetlom iz Narodne Republike Kine uvedene konačne antidampinške pristojbe(5) (u daljnjem tekstu: sporna uredba).
4.        Komisija je spornom uredbom u biti uvela, među ostalim, antidampinšku pristojbu od 17,3 % na uvoz određenih PVA-ova društava Sinopec.
5.        Nakon što je utvrdila da u Kini postoje „znatni poremećaji”(6), Komisija je izračunala uobičajenu vrijednost u skladu s metodologijom predviđenom u članku 2. stavku 6.a točki (a) Osnovne uredbe(7), uključujući ono što je smatrala nenarušenim i razumnim iznosom troškova prodaje te općih i administrativnih troškova (u daljnjem tekstu: POA troškovi) i dobiti(8).
6.        U tom kontekstu, kao prvo, Komisija je u pogledu društva Sinopec Ningxia utvrdila postojanje ozbiljnih nedostataka u dostavljenim podacima o njegovim troškovima proizvodnje. Komisija je prilikom izračunavanja uobičajene vrijednosti za to društvo stoga upotrijebila „raspoložive podatke” u skladu s člankom 18. stavkom 1. Osnovne uredbe(9). Komisija je za svaku vrstu dotičnog proizvoda odlučila upotrijebiti najveću izračunatu uobičajenu vrijednost drugih sudjelujućih proizvođača izvoznika(10).
7.        Kao drugo, Komisija je provela prilagodbe smanjenjem izvozne cijene oduzevši od nje troškove osiguranja, vozarine, rukovanja i utovara, troškove zajma i bankovne troškove (u daljnjem tekstu: sporni troškovi)(11). Kao treće, Komisija je provela prilagodbu smanjenjem izvozne cijene u skladu s člankom 2. stavkom 10. točkom (i) Osnovne uredbe(12). Kao četvrto, Komisija je provela prilagodbu povećanjem uobičajene vrijednosti u skladu s člankom 2. stavkom 10. točkom (b) Osnovne uredbe(13).
8.        Opći sud je u pobijanoj presudi, kao prvo, utvrdio da je Komisija povrijedila članak 18. Osnovne uredbe time što je uobičajenu vrijednost za društvo Sinopec Ningxia izračunala upotrebom, za svaku vrstu proizvoda, najveće uobičajene vrijednosti među onima drugih proizvođača izvoznika(14). Kao drugo, Opći sud je utvrdio da je Komisija povrijedila svoju obvezu na temelju članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe da izvoznu cijenu i uobičajenu vrijednost primjereno usporedi na istoj razini trgovini time što je od izvozne cijene oduzela „sporne troškove”. Opći sud je usto utvrdio da je Komisija povrijedila načelo dobre uprave time što je od društava Sinopec zahtijevala podnošenje nerazumnih dokaza(15). Kao treće, Opći sud je utvrdio da je Komisija povrijedila članak 2. stavak 10. točku (i) Osnovne uredbe time što je poslove društva Sinopec Central-China smatrala sličnima poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije(16).
9.        Opći sud je zbog navedenih Komisijinih povreda poništio spornu uredbu u dijelu u kojem se odnosi na društva Sinopec. Ostatak tužbe je odbijen.
10.      Komisija i društva Sinopec podnijeli su žalbu odnosno protužalbu Sudu.
II.    Žalba
11.      Komisija svojom žalbom, uz potporu društva Kuraray Europe GmbH (u daljnjem tekstu: Kuraray), intervenijenta u prvostupanjskom postupku, zahtijeva od Suda da ukine pobijanu presudu i naloži društvima Sinopec snošenje troškova prvostupanjskog i žalbenog postupka.
12.      Društva Sinopec, uz potporu društva Wegochem Europe BV (u daljnjem tekstu: Wegochem), intervenijenta u prvostupanjskom postupku, u bitnome zahtijevaju od Suda da odbije žalbu i, podredno, da vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje te da Komisiji naloži snošenje troškova.
13.      Komisija u prilog svojoj žalbi ističe tri žalbena razloga, kojima navodi da je Opći sud pogriješio utvrdivši postojanje povreda navedenih u točki 8. ovog mišljenja.
A.      Prvi žalbeni razlog, koji se odnosi na povredu članka 18. Osnovne uredbe
14.      Komisijin prvi žalbeni razlog odnosi se na utvrđenja Općeg suda u točkama 211. do 221. pobijane presude. Opći sud je u tim točkama prihvatio tužbeni razlog kojim su društva Sinopec tvrdila da je Komisija povrijedila članak 18. Osnovne uredbe.
15.      Relevantne odredbe članka 18. Osnovne uredbe predviđaju sljedeće:
„1.      U slučajevima u kojima zainteresirana stranka odbija pristup ili na neki drugi način ne pruža potrebne podatke u rokovima iz ove Uredbe, ili ako znatno ometa ispitni postupak, privremeni ili konačni nalazi, pozitivni ili negativni, mogu se donijeti na temelju raspoloživih podataka.
[…]
5.      Ako se razmatranja, uključujući i ona o uobičajenoj vrijednosti, temelje na odredbama stavka 1., uključujući podatke dostavljene u zahtjevu, oni se, ako je primjenjivo i s obzirom na rokove ispitnog postupka, provjeravaju usporedbom s raspoloživim podacima iz drugih neovisnih izvora, kao što su na primjer, cjenici, službene statistike o uvozu i carinskim povratima, kao i podaci primljeni od drugih zainteresiranih stranaka tijekom ispitnog postupka.
[…]
6.      Ako zainteresirana stranka ne surađuje, ili surađuje samo djelomično tako da se time relevantni podaci uskraćuju, rezultati ispitnog postupka mogu biti manje povoljni za stranku nego da je surađivala.”
1.      Kontekst spornog pitanja
16.      Komisija je u uvodnim izjavama 327. do 329. sporne uredbe, nakon što je utvrdila da su u izvješćivanju o troškovima proizvodnje u vezi s društvom Sinopec Ningxia postojali ozbiljni nedostaci, odlučila upotrijebiti „raspoložive podatke” u skladu s člankom 18. Osnovne uredbe za potrebe izračunavanja uobičajene vrijednosti za to društvo. Uobičajena vrijednost za to društvo stoga je izračunata, u skladu s člankom 2. stavkom 6.a Osnovne uredbe, korištenjem informacija koje su dostavili proizvođači izvoznici koji su surađivali. Osobito, Komisija je za svaku vrstu proizvoda o kojoj je to društvo izvijestilo upotrijebila najveću izračunatu uobičajenu vrijednost među onima proizvođača izvoznika koji su surađivali.
17.      Komisija je u uvodnoj izjavi 333. sporne uredbe odbila navode da je taj pristup bio sankcionirajući. Komisija je zaključila da, „[b]udući da […] nije mogla provjeriti i stoga upotrijebiti podatke koje je dostavilo društvo Sinopec Ningxia za izračun svoje uobičajene vrijednosti, [nije bilo] dokaza koji bi upućivali na to da bi uobičajena vrijednost društva Sinopec Ningxia po vrsti proizvoda bila niža od najviše uobičajene vrijednosti po vrsti proizvoda […] proizvođača koji [su surađivali], a koji upotrebljavaju slične sirovine”.
18.      Opći sud je u pobijanoj presudi zaključio da je Komisija u spornoj uredbi primijenila pretpostavku da uobičajena vrijednost, po vrsti proizvoda, za društvo Sinopec Ningxia nije bila manja od uobičajenih vrijednosti za proizvođače izvoznike koji su surađivali. Opći sud je utvrdio da zakonodavac Unije člankom 18. Osnovne uredbe nije htio uspostaviti takvu pravnu pretpostavku, koja bi institucije Unije potpuno oslobodila obveze podnošenja dokaza. Opći sud je istaknuo da je Komisija tijekom rasprave pred njime priznala da je primijenila pretpostavku te je, odgovarajući na konkretno pitanje, objasnila da je element spisa kojim se vodila kako bi sustavno koristila najveću uobičajenu vrijednost za proizvođače izvoznike koji su surađivali bila nesuradnja društva Sinopec Ningxia. Opći sud je zaključio da je Komisija primjenom takve pretpostavke povrijedila članak 18. Osnovne uredbe.
2.      Sažetak argumenata stranaka
19.      Komisija svojim prvim žalbenim razlogom, uz potporu društva Kuraray, navodi da je Opći sud u pobijanoj presudi počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom tumačenja i primjene članka 18. Osnovne uredbe. Komisija ističe, protivno utvrđenju Općeg suda, da u uvodnim izjavama 329. i 333. sporne uredbe nije primijenila nikakvu „pretpostavku” utemeljenu na nesuradnji društva Sinopec Ningxia. Komisija je iz činjenice da društvo Sinopec Ningxia u nekoliko navrata nije pružilo nedostajuće podatke zaključila da su uobičajene vrijednosti za to društvo morale biti najmanje jednake najvećim uobičajenim vrijednostima za iste vrste proizvoda proizvođača izvoznika koji su surađivali. Komisija stoga smatra da nije „kaznila” društvo Sinopec Ningxia, nego da je samo upotrijebila podatke u spisu koji su se odnosili na te druge proizvođače izvoznike. Nadalje, Komisija nigdje u svojim pisanim očitovanjima iz prvostupanjskog postupka nije spomenula takvu pretpostavku. Opći sud je stoga iskrivio njezinu argumentaciju iz uvodne izjave 333. sporne uredbe.
20.      Za početak, društvo Wegochem navodi da Komisijin prvi žalbeni razlog nije dopušten jer se njime dovode u pitanje činjenična utvrđenja Općeg suda iz pobijane presude. To društvo tvrdi da je Opći sud utvrdio da je Komisija primijenila pretpostavku i kaznila društvo Sinopec Ningxia. Komisija stoga od Suda traži da preispita dokaze i činjenice.
21.      Društva Sinopec, uz potporu društva Wegochem, u biti navode, kao prvo, da Komisija nije izvela zaključak, nego da je primijenila pretpostavku. Osim argumentacije u uvodnoj izjavi 333., Komisija nije pružila nikakve dokaze ili objašnjenja koji bi opravdali sustavan odabir najveće uobičajene vrijednosti izračunate po vrsti proizvoda. Opći sud je s pravom istaknuo da je nesuradnja bila jedini element kojim se Komisija vodila. On je stoga pravilno zaključio da je Komisija primijenila pretpostavku. Kao drugo, čak i da je Komisija izvela zaključak, to ne znači da je mogla izabrati određenu činjenicu kako bi kaznila nesuradnju. Prema sudskoj praksi Svjetske trgovinske organizacije (WTO), ako određene informacije nisu dostavljene, nadležno tijelo ne može jednostavno pretpostaviti da su nedostajuće informacije nužno inkriminirajuće te ih ne može tumačiti na najnegativniji mogući način. Kao treće, Komisijina zabrinutost da pristup Općeg suda može potaknuti proizvođače izvoznike da selektivno odbijaju surađivati je pretjerana. Članak 18. stavak 6. Osnovne uredbe ne propisuje da rezultati ispitnog postupka moraju biti manje povoljni. Druge vrijednosti koje je Komisija mogla upotrijebiti, kao što je ponderirani prosjek uobičajenih vrijednosti za druge izvoznike, također su mogle biti „manje povoljne”. Umjesto toga, Komisija se pobrinula da su izabrane zamjenske činjenice bile najštetnije moguće za društva Sinopec.
3.      Analiza
a)      Dopuštenost prvog žalbenog razloga i nadležnost Suda
22.      Kada je riječ o prigovoru nedopuštenosti koji ističe društvo Wegochem, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da intervenijent ne može istaknuti prigovor nedopuštenosti ako ga sama stranka nije istaknula u svojim zahtjevima(17).
23.      Društva Sinopec u predmetnom slučaju nisu istaknula prigovor nedopuštenosti u vezi s prvim žalbenim razlogom. To znači da društvo Wegochem ne može istaknuti takav prigovor te da ga Sud stoga ne mora razmotriti.
24.      Međutim, pitanje nadležnosti Suda za odlučivanje u postupku kogentne je naravi te ga Sud stoga može ispitati u svakom stadiju postupka, čak i po službenoj dužnosti(18).
25.      Budući da, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, Sud nije nadležan utvrđivati činjenice u žalbenom postupku(19) osim ako su činjenice iskrivljene(20), prigovor nedopuštenosti koji ističe društvo Wegochem otvara pitanje u pogledu nadležnosti Suda koje Sud treba ispitati po službenoj dužnosti.
26.      Međutim, prvim žalbenim razlogom u predmetnom slučaju ne dovode se u pitanje činjenična razmatranja. Naprotiv, njime se otvara pravno pitanje u pogledu tumačenja članka 18. Osnovne uredbe i, osobito, opsega Komisijine diskrecijske ovlasti korištenja „raspoloživih podataka” kada zainteresirana stranka ne surađuje. Nadalje, Komisija osporava način na koji je uvodna izjava 333. sporne uredbe protumačena u pobijanoj presudi, navodeći da je Opći sud iskrivio značenje te uvodne izjave. Sud je stoga nadležan razmotriti Komisijin prvi žalbeni razlog.
b)      Meritum
1)      Članak 18. Osnovne uredbe
27.      Kako bi se odgovorilo na Komisijinu tvrdnju da je Opći sud u pobijanoj presudi počinio pogrešku koja se tiče prava u vezi s člankom 18. Osnovne uredbe, za početak treba podsjetiti da Osnovna uredba ne dodjeljuje Komisiji ovlast prisiljavanja zainteresiranih stranaka na sudjelovanje u ispitnom postupku ili na dostavljanje podataka. Komisija, dakle, ovisi o dobrovoljnoj suradnji tih stranaka da joj pruže potrebne podatke(21).
28.      Shodno tomu, zakonodavac Unije predvidio je u članku 18. stavku 1. Osnovne uredbe da se, u slučajevima u kojima zainteresirana stranka ne pruža potrebne podatke ili znatno ometa ispitni postupak, nalazi mogu donijeti na temelju „raspoloživih podataka”(22). Nadalje, u skladu s člankom 18. stavkom 6. te uredbe, ako zainteresirana stranka ne surađuje, rezultati ispitnog postupka mogu biti manje povoljni za stranku nego da je surađivala.
29.      Kako proizlazi iz uvodne izjave 27. Osnovne uredbe, članak 18. te uredbe odražava namjeru zakonodavca Unije da pojednostavi zadaću dokazivanja koju Komisija ima kada se suočava s materijalnim preprekama uzrokovanima nesuradnjom zainteresiranih stranaka(23). Shodno tomu, Sud je utvrdio da je cilj članka 18. Osnovne uredbe omogućavanje Komisiji provedbe ispitnog postupka čak i kada zainteresirane stranke odbijaju suradnju ili surađuju na nezadovoljavajući način(24).
30.      S obzirom na navedeno, zainteresirane stranke obvezne su surađivati najbolje što mogu te moraju pružiti sve podatke kojima raspolažu i koje institucije smatraju potrebnima kako bi donijele svoje nalaze(25). Osim toga, rizik da u slučaju nesuradnje zainteresiranih stranaka obuhvaćenih ispitnim postupkom institucije uzmu u obzir „raspoložive podatke” koji mogu biti manje povoljni u skladu s člankom 18. stavcima 1. i 6. Osnovne uredbe svojstven je antidampinškom postupku te se njime nastoji potaknuti lojalna i savjesna suradnja tih stranaka(26).
31.      Radi učinkovitosti i uspješnosti antidampinškog postupka treba osigurati da zainteresirane stranke stvarno i u potpunosti surađuju u ispitnom postupku postupajući najbolje što mogu i bez ometanja ispitnog postupka. Negativne posljedice kojima zainteresirana stranka može biti izložena u slučaju manjkave ili djelomične suradnje – u smislu da se može naći u situaciji manje povoljnoj od one u kojoj bi se našla da je potpuno surađivala u ispitnom postupku – trebaju djelovati kao poticaj na potpunu i bezuvjetnu suradnju u ispitnom postupku(27). Svako drugo rješenje moglo bi narušiti učinkovitost Unijinih mjera trgovinske zaštite svaki puta kada bi se institucije Unije u okviru ispitnog postupka suočile s nesuradnjom(28).
32.      Također treba naglasiti da u području zajedničke trgovinske politike i osobito u području mjera za zaštitu trgovine institucije Unije raspolažu širokom diskrecijskom ovlasti zbog složenosti gospodarskih, političkih i pravnih pitanja koja moraju razmatrati(29). U tom kontekstu, kada svoje zaključke temelji na „raspoloživim podacima” jer su dostavljeni podaci manjkavi, Komisija nije dužna objasniti zbog čega su raspoloživi podaci koje je upotrijebila bili najbolji mogući jer takva obveza ne proizlazi ni iz članka 18. Osnovne uredbe ni iz sudske prakse(30).
33.      Nadalje, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, sudski nadzor takve ocjene stoga treba biti ograničen na provjeru poštovanja postupovnih pravila, materijalne točnosti utvrđenih činjenica te postojanja očite pogreške u ocjeni tih činjenica ili zlouporabe ovlasti(31).
34.      Međutim, strogi sudski nadzor, doduše u granicama navedenima u ovom mišljenju, ključan je upravo zbog margine prosudbe kojom Komisija raspolaže. Konkretno, složena narav gospodarskih i pravnih procjena koje Komisija provodi ne bi trebala spriječiti sudove da razmotre jesu li dokazi na koje se Komisija oslanja činjenično točni, pouzdani i dosljedni, sadržavaju li sve relevantne informacije koje bi se trebale uzeti u obzir kako bi se procijenila složena situacija i opravdavaju li zaključke koji se iz njih donose(32).
2)      Primjena na predmetni slučaj
35.      U predmetnom je slučaju nesporno da društvo Sinopec Ningxia nije dostavilo pouzdane podatke o svojim troškovima proizvodnje te da se Komisija stoga, zbog njegove nesuradnje, mogla voditi „raspoloživim podacima” u skladu s člankom 18. stavkom 1. Osnovne uredbe kako bi izračunala uobičajenu vrijednost za to društvo.
36.      Međutim, Opći sud je u točki 218. pobijane presude zaključio da je Komisija u uvodnim izjavama 329. i 333. sporne uredbe, nakon što je utvrdila izostanak suradnje, primijenila pretpostavku prema kojoj uobičajena vrijednost po vrsti proizvoda za društvo Sinopec Ningxia nije bila niža od najviše uobičajene vrijednosti po vrsti proizvoda među onima drugih proizvođača izvoznika.
37.      Pretpostavka se načelno može definirati kao pravni mehanizam koji se sastoji od izvođenja neizvjesne
činjenice (ili skupa činjenica) iz svjesne
činjenice (ili skupa činjenica)(33).
38.      Budući da je, u skladu s člankom 18. Osnovne uredbe, nalaze moguće donijeti na temelju „raspoloživih podataka” te prema stranci koja ne surađuje ili ne surađuje u cijelosti postupati manje povoljno nego da je surađivala, institucije Unije mogu iz izravnih dokaza o činjenicama koje su utvrdile iz informacija u svojem posjedu izvesti neizravne dokaze o činjenicama koje su zbog nesuradnje stranaka još uvijek nepoznate. Drugim riječima, članak 18. Osnovne uredbe dopušta institucijama Unije da se vode pretpostavkama pod uvjetom da između utvrđenih i još uvijek nepoznatih činjenica postoji logična i razumna veza. Zabrana tim institucijama da se vode takvim pretpostavkama stvorila bi nerazumne prepreke usvajanju Unijinih mjera trgovinske zaštite svaki puta kada bi se institucije Unije u okviru ispitnog postupka suočile s nesuradnjom(34).
39.      Međutim, nigdje se u spornoj uredbi ne navodi da je Komisija primijenila pretpostavku. Osim toga, Komisija kritizira način na koji je Opći sud protumačio spornu uredbu, tvrdeći da je taj sud pogrešno okarakterizirao značenje uvodne izjave 333. zaključkom da je u njoj primijenjena pretpostavka. Komisija usto osporava da je priznala primjenu pretpostavke.
40.      Pažljiva analiza uvodne izjave 333. sporne uredbe, kako je izložena u točki 17. ovog mišljenja, pokazuje da Komisija u toj uvodnoj izjavi nije utvrdila niti izvela činjenicu ili vjerojatnost činjenice iz druge činjenice. Komisija je u toj uvodnoj izjavi samo odbila kao nedokazanu tvrdnju društava Sinopec da je Komisijin odabir, među „raspoloživim podacima”, najveće uobičajene vrijednosti po vrsti proizvoda među onima proizvođača izvoznika koji su surađivali bio kaznene naravi. Komisija je samo navela da kaznena narav tog pristupa nije dokazana jer ništa u spisu nije pokazivalo da bi uobičajena vrijednost po vrsti proizvoda za društvo Sinopec Ningxia bila niža od najviše uobičajene vrijednosti po vrsti proizvoda među onima proizvođača koji su surađivali, a koji upotrebljavaju slične sirovine.
41.      Stoga, kao prvo, s obzirom na to da Komisija nije izvela (neizvjesne) činjenicu iz druge (izvjesne) činjenice, mišljenja sam da nije moguće smatrati da je ta institucija primijenila pretpostavku. Komisija nije odredila niti izvela uobičajenu vrijednost za društvo Sinopec Ningxia. Ona je samo istaknula nepostojanje dokaza o navodno kaznenoj naravi njezina sustavnog odabira najveće uobičajene vrijednosti među onima proizvođača izvoznika koji su surađivali.
42.      Kao drugo, s obzirom na to da je dokazano da društvo Sinopec Ningxia nije dostavilo pouzdane podatke koji bi omogućili da se u odnosu na njega odrede uobičajene vrijednosti, navod iz uvodne izjave 333. sporne uredbe u pogledu nepostojanja dokaza na temelju kojih bi Komisija mogla ocijeniti bi li te vrijednosti bile niže od onih koje je izabrala pravilan je te nije obilježen očitom pogreškom u ocjeni.
43.      U tom pogledu, puko postojanje mogućnosti korištenja alternativnih podataka ili činjenica dostupnih u spisu nije dovoljan dokaz Komisijine očite pogreške u ocjeni. Kako je gore istaknuto, cilj članka 18. Osnovne uredbe je omogućiti Komisiji provedbu ispitnog postupka unatoč vremenskim pritiscima kojima je izložena, uključujući slučajeve nesuradnje, u kojima Komisija raspolaže širokom diskrecijskom ovlasti ocjenjivanja „raspoloživih podataka”.
44.      Kako proizlazi iz točke 32. ovog mišljenja, Komisija prilikom izvršavanja svoje diskrecijske ovlasti mora izabrati „raspoložive podatke” koji, osim što se nalaze u spisu te su dovoljno potkrepljujući, i u slučajevima nesuradnje osiguravaju učinkovitost Unijinih mjera trgovinske zaštite. Komisija ne može izabrati „raspoložive podatke” koji mogu nagraditi nesuradnju u ispitnom postupku. Stoga, s obzirom na to da zbog njihove nesuradnje u spisu nije bilo pouzdanih podataka o njihovim troškovima, društva Sinopec ne mogu tvrditi da je trebalo upotrijebiti alternativne vrijednosti kao što je prosječna uobičajena vrijednost za proizvođače izvoznike koji su surađivali, jer bi se time možda nagradila nesuradnja. Kako je Komisija pravilno istaknula, upotreba takve vrijednosti može imati neprimjeren učinak poticanja proizvođača izvoznika da selektivno odbijaju suradnju u svim područjima u kojima su svjesni da su u usporedbi s drugim izvoznicima imali troškove veće od prosječnih. U svakom slučaju, društva Sinopec nisu objasnila zašto je Komisija trebala upotrijebiti tu vrijednost umjesto najveće uobičajene vrijednosti po vrsti proizvoda među onima proizvođača izvoznika koji su surađivali.
45.      Nadalje, nije dokazano da je Komisija odabirom takve uobičajene vrijednosti izabrala najnepovoljnije „raspoložive podatke” i na taj način kaznila društvo Sinopec Ningxia. Naime, podaci proizvođača izvoznika koji su surađivali nisu jedini raspoloživi podaci koje je Komisija mogla uzeti u obzir s obzirom na nesuradnju društva Sinopec Ningxia. Kako proizlazi iz članka 18. stavka 5. Osnovne uredbe, „raspoloživi podaci” mogu uključivati i podatke koje su europski proizvođači dostavili u svojem zahtjevu te podatke iz drugih neovisnih izvora, kao što su cjenici, službene statistike i carinski zapisi. S obzirom na te razne izvore koje se također moglo uzeti u obzir, nije dokazano da je Komisija upotrebom najveće uobičajene vrijednosti po vrsti proizvoda među onima proizvođača izvoznika koji su surađivali osigurala da zamjenski podaci budu što je moguće nepovoljniji za društvo Sinopec Ningxia. Navodna kaznena narav tog odabira stoga nije dokazana.
46.      U svakom slučaju, kako je gore spomenuto, mogućnost da u slučajevima nesuradnje korišteni „raspoloživi podaci” dovedu do manje povoljnih rezultata u smislu članka 18. stavka 6. Osnovne uredbe svojstvena je antidampinškom postupku te je društvo Sinopec Ningxia trebalo biti svjesno te mogućnosti.
47.      Zaključno, iz svih navedenih razmatranja proizlazi da je Opći sud u točkama 211. do 221. pobijane presude pogrešno okarakterizirao značenje uvodne izjave 333. sporne uredbe i počinio pogrešku koja se tiče prava povrijedivši članak 18. Osnovne uredbe. Stoga smatram da Komisijin prvi žalbeni razlog treba prihvatiti.
B.      Drugi žalbeni razlog, koji se odnosi na povredu članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe i načela dobre uprave
48.      Komisijin drugi žalbeni razlog otvara značajna pitanja u pogledu odnosa između Komisijine obveze da provede primjerenu usporedbu u skladu s člankom 2. stavkom 10. Osnovne uredbe i izračunavanja uobičajene vrijednosti u skladu s člankom 2. stavkom 6.a te uredbe u slučajevima izvoza iz zemalja na čijem tržištu postoje znatni poremećaji. On usto otvara i važna pitanja u pogledu tereta i standarda dokazivanja u odnosu na prilagodbe potrebne da bi se osigurala ta primjerena usporedba.
49.      Članak 2. stavak 6.a točka (a) Osnovne uredbe predviđa sljedeće:
„Ako se tijekom primjene ove ili bilo koje druge relevantne odredbe [Osnovne uredbe] utvrdi da upotreba domaćih cijena i troškova u zemlji izvoznici nije primjerena zbog toga što u toj zemlji postoje znatni poremećaji u smislu točke (b), uobičajena vrijednost izračunava se isključivo na temelju troškova proizvodnje i prodaje koji odražavaju nenarušene cijene odnosno referentne vrijednosti, pridržavajući se sljedećih pravila.
Izvori koje Komisija može upotrijebiti uključuju:
–        odgovarajuće troškove proizvodnje i prodaje u odgovarajućoj reprezentativnoj zemlji koja je na sličnom stupnju gospodarskog razvoja kao zemlja izvoznica, uz uvjet da su relevantni podaci [lako] dostupni; […]
–        nenarušene međunarodne cijene, troškove ili referentne vrijednosti, ako to smatra primjerenim, ili
–        domaće troškove, ali samo u onoj mjeri u kojoj je sa sigurnošću, na temelju točnih i odgovarajućih dokaza, utvrđeno da oni nisu narušeni […]
[…]
Izračunana uobičajena vrijednost uključuje nenarušen i razuman iznos troškova prodaje te administrativnih i općih troškova i dobiti.”
50.      Članak 2. stavak 10. Osnovne uredbe predviđa sljedeće:
„Izvozna cijena i uobičajena vrijednost uspoređuju se primjereno. Usporedba se provodi na istoj razini trgovine i obuhvaća prodaje što je moguće u bližem vremenu, pri čemu se u obzir uzimaju druge razlike koje utječu na usporedivost cijena. Ako uobičajena vrijednost i utvrđena izvozna cijena nisu usporedive, provode se odgovarajuće prilagodbe za svaki pojedini slučaj, a s obzirom na razlike među čimbenicima za koje se tvrdi, i dokazano je, da utječu na cijene i usporedivost cijena. […] Kada su navedeni uvjeti zadovoljeni, [prilagodbe se mogu provesti za čimbenike navedene u točkama (a) do (k)] […]”
51.      Komisijin drugi žalbeni razlog odnosi se na točke 124. do 139. pobijane presude, u kojima je Opći sud utvrdio da je Komisija oduzimanjem „spornih troškova” (troškova osiguranja, vozarine, rukovanja i utovara, troškova zajma i bankovnih troškova) od izvozne cijene povrijedila svoju obvezu provedbe primjerene usporedbe na istoj razini trgovine u skladu s člankom 2. stavkom 10. Osnovne uredbe, jer takvi troškovi vjerojatno nisu oduzeti od izračunate uobičajene vrijednosti.
1.      Kontekst spornog pitanja
52.      Komisija je u spornoj uredbi(35) uobičajenu vrijednost izračunala primjenom metode koja je u članku 2. stavku 6.a Osnovne uredbe predviđena za zemlje izvoznice sa znatnim poremećajima na tržištu. Izračunata uobičajena vrijednost temeljila se na nenarušenim vrijednostima u reprezentativnoj zemlji (Turska) uvećanima za 17,6 % na ime POA troškova i 4 % na ime dobiti. POA troškovi izračunati su na temelju podataka koji su se odnosili na turskog proizvođača, društvo Ilkalem Ticaret Ve Sanayi A.S. (u daljnjem tekstu: Ilkalem)(36). Komisija je u uvodnoj izjavi 341. sporne uredbe zaključila da je uobičajena vrijednost po vrsti proizvoda izračunata na razini „franko tvornica”.
53.      Kako bi izvoznu cijenu dovela na razinu trgovine uobičajene vrijednosti, to jest na razinu „franko tvornica”, Komisija je od izvozne cijene oduzela „sporne troškove”(37).
54.      Društva Sinopec u svojim su primjedbama o konačnoj objavi kritizirala činjenicu da je Komisija iz izvozne cijene uklonila „sporne troškove”, dok ti troškovi navodno nisu uklonjeni iz POA troškova proizvođača iz reprezentativne zemlje(38).
55.      Komisija se na to pitanje osvrnula u uvodnoj izjavi 314. sporne uredbe, koja glasi:
„Komisija se nije složila s tom tvrdnjom. Komisija je napomenula da ne postoji ništa što bi upućivalo na to da su takvi troškovi uključeni u [POA troškove] prijavljene za proizvođača u reprezentativnoj zemlji. Nadalje, proizvođači izvoznici u uzorku nisu dostavili dokaze o suprotnom. Stoga je ta tvrdnja odbačena.”
56.      Društva Sinopec taj su zaključak osporavala pred Općim sudom tvrdeći da je Komisija povrijedila članak 2. stavak 10. Osnovne uredbe.
57.      Opći sud je prihvatio taj prigovor. Kao prvo, on je u točkama 124. do 127. pobijane presude zaključio da su prilagodbe radi postizanja razine „franko tvornica” izvozne cijene potrebne za osiguravanje „primjerene usporedbe” koju zahtijeva članak 2. stavak 10. Osnovne uredbe samo ako se i uobičajena vrijednost izračunava na razini „franko tvornica”. Opći sud je stoga, na temelju te sudske prakse, utvrdio da je na Komisiji, koja je predmetnu usporedbu odlučila provesti na razini „franko tvornica”, bilo da dokaže da su te prilagodbe bile potrebne kako bi usporedba bila primjerena.
58.      Kao drugo, Opći sud je u točkama 128. do 139. pobijane presude zaključio da su društva Sinopec u svakom slučaju, pod pretpostavkom da je teret dokazivanja bio na njima, a ne na Komisiji, propisno potkrijepila svoj zahtjev za prilagodbu. Opći sud je utvrdio da je Komisija POA troškove izračunala na temelju podataka u vezi s društvom Ilkalem preuzetima iz „baze podataka Orbis” koji nisu bili dovoljno podrobni da se isključi da su sadržavali „sporne troškove”. Opći sud je stoga utvrdio da Komisija, koja nije raspolagala preciznijom raščlambom POA troškova društva Ilkalem, nije od društava Sinopec mogla razumno zahtijevati da dodatno potkrijepe svoj zahtjev za prilagodbu uobičajene vrijednosti dostavom podataka o trećem subjektu koji bi bili precizniji od onih kojima je ona raspolagala. Komisija je stoga, kako je Opći sud zaključio, u uvodnoj izjavi 314. sporne uredbe zahtijevala od društava Sinopec podnošenje nerazumnog dokaza. Opći sud je usto utvrdio da, za razliku od situacije koju se razmatralo u presudi Changmao(39), Komisija nije društvima Sinopec dostavila podatke koji bi im omogućili da dodatno potkrijepe svoj zahtjev za prilagodbu.
2.      Sažetak argumenata stranaka
59.      Komisijin drugi žalbeni razlog ima dva dijela.
60.      Komisija u prvom dijelu drugog žalbenog razloga, uz potporu društva Kuraray, osporava točke 126. i 127. pobijane presude. Ona navodi da je Opći sud pogrešno protumačio članak 2. stavak 10. Osnovne uredbe i odstupio od ustaljenih pravila o teretu dokazivanja u pogledu prilagodbi. Komisija smatra da je Opći sud pomiješao njezine obveze na temelju članka 2. stavka 6.a odnosno članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe.
61.      Komisija u drugom dijelu drugog žalbenog razloga osporava točke 128. do 139. pobijane presude. Kao prvo, ona ističe da je Opći sud iskrivio činjenice navevši da su društva Sinopec u primjedbama o konačnoj objavi tvrdila da su POA troškovi upotrijebljeni za izračunavanje uobičajene vrijednosti „najvjerojatnije” uključivali „sporne troškove”. Naime, primjedbe o konačnoj objavi nisu sadržavale analizu vjerojatnosti. Tu je tvrdnju iznijelo samo društvo Wegochem kao intervenijent u postupku pred Općim sudom. Kao drugo, Opći sud je pogrešno primijenio standard dokazivanja na temelju članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe. Opći sud je samo utvrdio da se ne može „isključiti” da su podaci u vezi s društvom Ilkalem koji su upotrijebljeni za izračunavanje POA troškova uključivali „sporne troškove”. Dakle, Opći sud nije propisno utvrdio da je izračunata uobičajena vrijednost stvarno ili barem vjerojatno uključivala „sporne troškove”. Kao treće, Opći sud je pogrešno primijenio načelo dobre uprave zaključivši da je Komisija društvima Sinopec nametnula nerazuman teret dokazivanja, iako je ona objavila sve podatke kojima je raspolagala u vezi s traženom prilagodbom.
62.      Kada je riječ o prvom dijelu drugog žalbenog razloga, društvo Wegochem uvodno ističe da je on bespredmetan jer se izreka pobijane presude ne temelji na točkama 126. i 127. te presude. Društva Sinopec potom, uz potporu društva Wegochem, navode, kao prvo, da se prvi dio drugog žalbenog razloga temelji na pogrešnoj pretpostavci da za troškove koji su dio „netting.back-a” nije potrebno dokazati da čine čimbenike koji utječu na usporedivost cijena, dok takva obveza postoji za troškove koji nisu dio „netting back-a”. Međutim, pravo i sudska praksa Unije i WTO-a proturječe tom pristupu. Komisija u odnosu na svaku prilagodbu koju provodi snosi teret dokazivanja postojanja razlike koja utječe na usporedivost cijena. Kao drugo
– i u svakom slučaju – društva Sinopec navode da je Komisijina argumentacija za „netting-back” izvozne cijene na razinu „franko tvornica” bila manjkava jer nije bilo dokaza o tome da je uobičajena vrijednost izračunata u skladu s člankom 2. stavkom 6.a Osnovne uredbe također bila na razini „franko tvornica”. Navod u spornoj uredbi da je uobičajena vrijednost izračunata na razini „franko tvornica” nije potkrijepljen.
63.      Kada je riječ o drugom dijelu drugog žalbenog razloga, društva Sinopec, kao prvo, osporavaju navod da su činjenice iskrivljene. Ona su u primjedbama o konačnoj objavi istaknula – neovisno o društvu Wegochem – vjerojatnost da je izvozna cijena na razini „franko tvornica” uspoređena s uobičajenom vrijednosti na drugoj razini trgovine. Kao drugo, zahtjev za prilagodbu propisno je potkrijepljen te je Opći sud primijenio pravilan teret dokazivanja. Nije potrebno pozitivno dokazati da je iznos POA troškova uključivao „sporne troškove”. Prema ustaljenoj sudskoj praksi Unije, dovoljno je da se nešto ne može isključiti. Kao treće, kada je riječ o pogrešnoj primjeni načela dobre uprave, situacija koju se razmatralo u presudi Changmao razlikovala se od situacije u predmetnom slučaju.
3.      Analiza
64.      Budući da drugi žalbeni razlog otvara pitanje odnosa između članka 2. stavka 6.a i članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe, smatram prikladnim prvo pojasniti kontekst tih odredbi s obzirom na postojeću sudsku praksu (odjeljci (a) i (b)) te potom razmotriti dva dijela drugog žalbenog razloga (odjeljci (c) i (d)).
a)      Izračunavanje uobičajene vrijednosti u skladu s člankom 2. stavkom 6.a Osnovne uredbe
65.      Članak 2. stavak 6.a točka (a) Osnovne uredbe – izložen u točki 49. ovog mišljenja – predviđa poseban sustav pravila za utvrđivanje uobičajene vrijednosti u slučaju izvoza iz zemalja na čijem tržištu postoje znatni poremećaji, kako su definirani u toj odredbi. Taj poseban sustav uveden je Uredbom (EU) 2017/2321(40), kojom je članak 2. Osnovne uredbe izmijenjen na način da je u njega ubačen novi stavak 6.a te je promijenjen stavak 7., koji je, prije te izmjene, predviđao poseban sustav pravila za izračunavanje uobičajene vrijednosti za uvoz iz „zemalja bez tržišnog gospodarstva”.
66.      Dok se prema prethodnoj verziji članka 2. stavka 7. Osnovne uredbe uobičajena vrijednost za zemlje bez tržišnog gospodarstva utvrđivala na temelju stvarnih cijena i troškova proizvođača iz treće zemlje s tržišnim gospodarstvom koji surađuje, prema metodologiji iz novog članka 2. stavka 6.a uobičajena vrijednost za proizvođače izvoznike izračunava se na temelju hipotetskih nenarušenih troškova proizvodnje i razumnih iznosa POA troškova i dobiti.
67.      Kada primjenjuje metodologiju iz članka 2. stavka 6.a, Komisija, kako je objasnila, nakon što od proizvođačâ izvoznikâ zatraži informacije o čimbenicima proizvodnje i količinama koje se koriste za proizvodnju pojedinih vrsta proizvoda o kojima je riječ, nenarušene vrijednosti za primijenjene čimbenike proizvodnje utvrđuje na temelju „lako dostupnih” podataka, kako je predviđeno u članku 2. stavku 6.a točki (a) prvoj alineji Osnovne uredbe, te narušene cijene i troškove zamjenjuje tim vrijednostima kako bi utvrdila nenarušene troškove proizvodnje.
68.      Što se tiče POA troškova – o kojima je riječ u predmetnom žalbenom razlogu – članak 2. stavak 6.a točka (a) zadnja rečenica Osnovne uredbe nalaže da se za potrebe izračunavanja uobičajene vrijednosti na temelju nenarušenih troškova mora dodati „nenarušen i razuman” iznos POA troškova i dobiti.
69.      Cilj članka 2. stavka 6.a Osnovne uredbe je spriječiti da se u antidampinškim ispitnim postupcima koriste narušeni podaci o cijenama i troškovima u zemlji izvoznici(41).
70.      Nadalje, kao što je to prethodna verzija članka 2. stavka 7. bila u odnosu na „zemlje bez tržišnog gospodarstva”, članak 2. stavak 6.a Osnovne uredbe izraz je volje zakonodavca Unije da usvoji pristup svojstven pravnom poretku Unije uvođenjem posebnog sustava detaljnih pravila za izračunavanje uobičajene vrijednosti za uvoz kada u zemlji izvoznici postoje znatni poremećaji. Shodno tomu, kako je Opći sud pravilno istaknuo(42), načela razvijena u sudskoj praksi koja se odnosi na prethodnu verziju članka 2. stavka 7. govore da članak 2. stavak 6.a Osnovne uredbe nije moguće smatrati mjerom čija je svrha osigurati u pravnom poretku Unije izvršavanje određene obveze preuzete u okviru sporazumâ WTO‑a. Naime, pravo WTO-a ne predviđa pravila za izračunavanje uobičajene vrijednosti za uvoz u slučaju postojanja znatnih poremećaja u zemlji izvoznici(43).
71.      U istom smislu, sudska praksa koja se odnosi na prethodnu verziju članka 2. stavka 7., a prema kojoj institucije Unije raspolažu širokom diskrecijskom ovlasti kada izračunavaju uobičajenu vrijednost za zemlje bez tržišnog gospodarstva(44), smatra se primjenjivom i na izračunavanje uobičajene vrijednosti u skladu s člankom 2. stavkom 6.a Osnovne uredbe.
72.      U tom pogledu, određivanje razumnih marži za POA troškove nije izuzeto iz primjene te sudske prakse. Osim toga, članak 2. stavak 6.a točka (a) zadnja rečenica Osnovne uredbe ne predviđa nikakvu konkretnu metodologiju za određivanje tih marži. Komisija stoga raspolaže znatnom diskrecijskom ovlasti unutar dvaju zadanih parametara („nenarušen i razuman”). To vrijedi i za bazu podataka koja se koristi za prikupljanje relevantnih podataka za izračunavanje uobičajene vrijednosti i POA troškova(45).
73.      Stoga je na stranci koja osporava pouzdanost podataka kojima se Komisija koristila za izračun POA troškova da svoje tvrdnje podupre dokazima koji mogu na konkretan način baciti sumnju na pouzdanost metodologije ili podataka kojima se ta institucija koristila(46).
b)      Obveza provedbe primjerene usporedbe u skladu s člankom 2. stavkom 10. Osnovne uredbe
74.      Prema članku 2. stavku 10. Osnovne uredbe – izloženom u točki 50. ovog mišljenja – izvoznu cijenu i uobičajenu vrijednost treba primjereno usporediti, na istoj razini trgovine. Ako uobičajenu vrijednost i izvoznu cijenu nije moguće primjereno usporediti, provode se odgovarajuće prilagodbe s obzirom na razlike među čimbenicima za koje se tvrdi, i dokazano je, da utječu na cijene i usporedivost cijena.
75.      Članak 2. stavak 10. prva rečenica Osnovne uredbe očito se temelji na članku 2.4. prvoj rečenici Sporazuma o antidampingu, u smislu da im je tekst gotovo jednak(47). Stoga je moguće zaključiti, barem kada je riječ o obvezi provedbe „primjerene usporedbe” između izvozne cijene i uobičajene vrijednosti na istoj razini trgovine, da tekst te odredbe pokazuje očitu volju zakonodavca Unije da u pravo Unije prenese konkretnu obvezu predviđenu člankom 2.4. Sporazuma o antidampingu(48).
1)      Primjerena usporedba na istoj razini trgovine
76.      Članak 2. stavak 10. Osnovne uredbe zahtijeva provedbu primjerene usporedbe na istoj razini trgovine, pri čemu ne precizira na kojoj razini trgovine takvu usporedbu treba provesti. Stoga je na Komisiji da unutar svoje margine prosudbe izabere odgovarajuću razinu trgovine(49). Iako usporedba na istoj razini trgovini ne isključuje obvezu provedbe primjerene usporedbe(50), to je jedan od osnovnih parametara koji „doprinose ostvarenju cilja da se provede primjerena usporedba”(51). Posljedično, usporedbu između uobičajene vrijednosti i izvozne cijene na različitim razinama trgovine nikada nije moguće smatrati primjerenom.
77.      Usporedba uobičajene vrijednosti i izvozne cijene na istoj razini trgovine može zahtijevati prilagodbu tih vrijednosti kako bi se uklonili elementi ili troškovi koji ne nastaju na razini trgovine izabranoj za provedbu usporedbe(52). Naime, u usporedbi uobičajene vrijednosti i izvozne cijene došlo bi do neravnoteže ako se u skladu s člankom 2. stavkom 10. Osnovne uredbe ne bi izvršile prilagodbe u obliku oduzimanja od izvozne cijene (ili uobičajene vrijednosti) troškova koji se ne uzimaju u obzir prilikom izračunavanja uobičajene vrijednosti (ili izvozne cijene) na razini trgovine izabranoj za provedbu usporedbe(53).
78.      Taj je postupak poznat kao „netting-back” uobičajene vrijednosti i izvozne cijene na istu razinu trgovine. On se sastoji u uklanjanju iz obje vrijednosti elemenata koji ne postoje na razini trgovine izabranoj za provedbu usporedbe. Naime, cilj prilagodbi u skladu s člankom 2. stavkom 10. Osnovne uredbe jest ponovna uspostava simetrije između uobičajene vrijednosti i izvozne cijene(54), osobito na istoj razini trgovine.
79.      U tom smislu, prema ustaljenoj sudskoj praksi sudova Unije, iz teksta i strukture članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe proizlazi da se izvozna cijena ili uobičajena vrijednost mogu prilagoditi samo kako bi se u obzir uzele razlike u čimbenicima koje utječu na obje cijene te stoga i na njihovu usporedivost, a s ciljem da se osigura da se usporedba izvrši na istoj razini trgovine(55).
2)      Primjerena usporedba kada se uobičajena vrijednost izračunava u skladu s člankom 2. stavkom 6.a Osnovne uredbe
80.      Obveza provedbe primjerene usporedbe na istoj razini trgovine u skladu s člankom 2. stavkom 10. Osnovne uredbe i sudska praksa koja se odnosi na tu obvezu nedvojbeno se primjenjuju i kada se uobičajena vrijednost izračunava u skladu s člankom 2. stavkom 6.a Osnovne uredbe. Međutim, u tom se slučaju perspektiva obično neznatno razlikuje u usporedbi sa slučajevima u kojima se uobičajena vrijednost izračunava prema redovnim pravilima. Naime, kada se uobičajena vrijednost izračunava u skladu s člankom 2. stavkom 6.a Osnovne uredbe, Komisija se vodi hipotetskim nenarušenim
troškovima proizvodnje i razumnim iznosima POA troškova i dobiti. Stoga, umjesto da „netting-back-om” ukloni troškove koji ne pripadaju razini trgovine izabranoj za provedbu usporedbe, Komisija prvo treba uobičajenu vrijednost na izabranoj razini trgovine izračunati na temelju „lako dostupnih” podataka koji ne uključuju takve troškove.
81.      U tom pogledu, kako je u bitnome navedeno u presudi Općeg suda u predmetu CCCME, iako se na temelju članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe praksa prilagodbi može pokazati potrebnom kako bi se uzele u obzir razlike između izvozne cijene i uobičajene vrijednosti koje utječu na njihovu usporedivost, određena se smanjenja ne mogu primijeniti na vrijednost koja je izračunata i koja stoga nije stvarna. Naime, na tu vrijednost u načelu ne utječu elementi koji bi mogli naštetiti njezinoj usporedivosti jer je umjetno utvrđena dodavanjem raznih elemenata, ali ne uključujući elemente koje se mora ukloniti(56).
82.      Ukratko, kada god Komisija u skladu s člankom 2. stavkom 6.a Osnovne uredbe izračunava uobičajenu vrijednost na temelju „lako dostupnih” podataka na razini trgovine izabranoj za provedbu usporedbe (uključujući POA troškove koji su, unutar Komisijine široke margine prosudbe, utvrđeni kao „nenarušeni i razumni” na toj razini trgovine), nema razloga izvršavati prilagodbe radi daljnjeg netting-back-a uobičajene vrijednosti osim ako se dokaže da ta vrijednost (ili povezani POA troškovi) sadržava elemente koji ne pripadaju toj razini trgovine.
83.      S obzirom na to, u pogledu primjerene usporedbe između uobičajene vrijednost izračunate u skladu s člankom 2. stavkom 6.a Osnovne uredbe i izvozne cijene mora se istaknuti da je Sud naveo, izričito govoreći o POA troškovima, da te troškove u slučaju izračunavanja uobičajene vrijednosti ne treba nužno jednako tretirati kao u slučaju izračunavanja izvozne cijene jer se na te slučajeve primjenjuju različita pravila(57).
3)      Teret i standard dokazivanja u pogledu prilagodbi
84.      Iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da, ako neka stranka zahtijeva, na temelju članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe, prilagodbe namijenjene tomu da se uobičajena vrijednost i izvozna cijena učine usporedivima u svrhu utvrđivanja dampinške marže, ona mora podnijeti dokaz da je njezin zahtjev opravdan. Stoga, teret dokazivanja da se trebaju provesti određene prilagodbe je na onima koji se na njih pozivaju, o kome god da je riječ. Iz toga slijedi da je stranka koja se želi pozvati na takvu prilagodbu dužna dokazati da čimbenik u pogledu kojeg se traži ta prilagodba može utjecati na cijene i, prema tome, na njihovu usporedivost(58).
85.      Tako kada proizvođač zahtijeva primjenu prilagodbe, u načelu smanjivanjem, uobičajene vrijednosti ili, kako je logično, povećavanjem izvozne cijene, na tom je operatoru da navede i dokaže da su ispunjeni uvjeti za izvršenje takve prilagodbe. Nasuprot tomu, kada Komisija smatra da treba primijeniti prilagodbu smanjivanjem izvozne cijene, na toj je instituciji da dostavi barem usklađene indicije
o tome da je taj uvjet ispunjen(59).
86.      Sud je nedavno potvrdio da se pravilo prema kojem je na stranci koja zahtijeva prilagodbu u pogledu jednog od čimbenika iz članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe da dokaže da taj čimbenik može utjecati na cijene i stoga na njihovu usporedivost nameće neovisno o metodi na temelju koje je uobičajena vrijednost određena(60).
87.      Posljedično, činjenica da je uobičajena vrijednost izračunata na temelju članka 2. stavka 6.a Osnovne uredbe i stoga na temelju podataka proizvođača izvoznika iz odgovarajuće reprezentativne zemlje ne može umanjiti teret dokazivanja koji proizlazi iz sudske prakse navedene u točki 84. ovog mišljenja(61).
c)      Prvi dio drugog žalbenog razloga
88.      Za početak, protivno tvrdnji društva Wegochem, ne smatram da je prvi dio drugog žalbenog razloga bespredmetan. Zaključak Općeg suda – u točki 139. pobijane presude – da tužbeni razlog društava Sinopec treba prihvatiti temelji se na dvjema alternativnim argumentacijama(62). Prvi dio drugog žalbenog razloga usmjeren je na prvu argumentaciju (sadržanu u točkama 124. do 127. pobijane presude te izloženu u točki 57. ovog mišljenja). Ako se taj dio presude zadrži, zaključak Općeg suda da tužbeni razlog društava Sinopec treba prihvatiti bio bi valjan, u kojem slučaju drugi dio drugog žalbenog razloga ne bi bilo potrebno analizirati. Prvi dio drugog žalbenog razloga stoga nije bespredmetan.
89.      Prvi dio drugog žalbenog razloga u bitnome se odnosi na pitanje tereta dokazivanja u pogledu prilagodbi u obliku oduzimanja „spornih troškova” od izvozne cijene. Komisija osporava zaključak Općeg suda u točki 127. pobijane presude da je na Komisiji bilo „da dokaže da su te prilagodbe bile nužne kako bi usporedba izvozne cijene i uobičajene vrijednosti bila primjerena”.
90.      Za rješavanje tog pitanja izrazito je važno imati na umu činjenični kontekst opisan u točkama 52. do 55. ovog mišljenja. Komisija je u predmetnom slučaju uobičajenu vrijednost izračunala u skladu s člankom 2. stavkom 6.a Osnovne uredbe. Komisija je u uvodnoj izjavi 341. sporne uredbe zaključila da je uobičajena vrijednost izračunata na razini „franko tvornica”.
91.      Kako bi osigurala primjerenu usporedbu na istoj razini trgovine u skladu s člankom 2. stavkom 10. Osnovne uredbe, Komisija je morala izvoznu cijenu utvrditi na istoj razini trgovine, to jest na razini „franko tvornica”. Kako bi ju dovela na tu razinu trgovine, Komisija je od izvozne cijene oduzela „sporne troškove”, time provevši „netting-back” spomenut u točkama 77. i 78. ovog mišljenja.
92.      Nesporno je da „sporni troškovi” ne postoje na razini „franko tvornica” kao razini koju je Komisija izabrala te da je oduzimanje tih troškova stoga bilo nužno kako bi se izvozna cijena dovela na razinu „franko tvornica”.
93.      Naime, društva Sinopec ni pred Komisijom ni pred Općim sudom nisu osporavala nužnost oduzimanja tih troškova od izvozne cijene kako bi se potonju dovelo na razinu „franko tvornica”. Umjesto toga, ta su društva osporavala primjerenost usporedbe između izvozne cijene i uobičajene vrijednosti tvrdeći da su „sporni troškovi” možda uključeni u izračunatu uobičajenu vrijednost. Ona su izričito propitkivala je li uobičajena vrijednost doista izračunata na razini „franko tvornica”.
94.      Posljedično, društva Sinopec su ta koja su zahtijevala prilagodbu izračunate uobičajene vrijednosti kako bi se osigurala primjerena usporedba. Ona su podredno, zbog istog razloga (to jest zato što, prema njihovu mišljenju, uobičajena vrijednost nije izračunata na razini „franko tvornica”), zahtijevala da se ne provede „netting-back” „spornih troškova” iz izvozne cijene. To tumačenje činjenica izričito potvrđuju i tekst točke 128. pobijane presude i navodi samih društava Sinopec i Wegochem.
95.      S obzirom na navedeno, potrebne su dvije napomene.
96.      Kao prvo, mišljenja sam da je Komisija u predmetnom slučaju iznijela teret dokazivanja koji snosi (kako zahtijeva sudska praksa navedena u točkama 84. i 85. ovog mišljenja) u pogledu nužnosti izvršenja prilagodbe smanjenjem izvozne cijene radi njezina dovođenja na razinu „franko tvornica” kao razinu izabranu za provedbu primjerene usporedbe.
97.      Nakon što je iz spisa postalo jasno da je izvozna cijena sadržavala elemente („sporne troškove”) koji nisu pripadali toj razini trgovine, nužnost oduzimanja takvih troškova bila je samorazumljiva (in re ipsa)(63). Naime, kako je navedeno u točki 76. ovog mišljenja, usporedba na različitim razinama trgovine nikada ne može biti primjerena. Protivno tvrdnjama društava Sinopec i društva Wegochem, nije bilo potrebno dodatno dokazati da su ti troškovi bili čimbenici koji su utjecali na usporedivost cijena. Budući da nisu pripadali razini trgovine izabranoj za provedbu usporedbe, ti su troškovi po definiciji utjecali na usporedivost cijena(64).
98.      Naravno, s obzirom na obvezu da osigura provedbu primjerene usporedbe koju joj nameće članak 2. stavak 10. Osnovne uredbe, Komisija je morala osigurati da se uobičajena vrijednost izračuna na istoj razini trgovine, to jest na razini „franko tvornica”. Međutim, to je pitanje koje se odnosi na izračunavanje uobičajene vrijednosti, a ne na netting-back izvozne cijene. Komisija je u uvodnoj izjavi 341. sporne uredbe zaključila da je uobičajena vrijednost izračunata na razini „franko tvornica”. Dok se ne dokaže da je taj zaključak bio pogrešan te da uobičajena vrijednost nije izračunata na toj razini – što, kako će se vidjeti u nastavku, nije dokazano – to se pitanje ne odnosi na netting-backizvozne cijene na razinu trgovine izabranu za provedbu usporedbe.
99.      Kao drugo, kako proizlazi iz točke 93. ovog mišljenja, društva Sinopec su bila ta koja su navodila, protivno Komisijinu utvrđenju, da uobičajena vrijednost nije izračunata na razini „franko tvornica” te koja su stoga zahtijevala prilagodbu te uobičajene vrijednosti kako bi se osigurala provedba primjerene usporedbe. Na tim je društvima stoga, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točkama 84. i 85. ovog mišljenja, bio teret dokazivanja da je prilagodba uobičajene vrijednosti bila nužna kako bi ju se dovelo na razinu „franko tvornica” odnosno da oduzimanje „spornih troškova” od izvozne cijene radi njezina netting-back-a na tu razinu trgovine kao razinu izabranu za provedbu primjerene usporedbe nije bilo nužno.
100. Opći sud je stoga počinio pogrešku koja se tiče prava kada je u točkama 126. i 127. pobijane presude u bitnome zaključio da je Komisija pogriješila time što nije dokazala da je oduzimanje „spornih troškova” od izvozne cijene „bil[o] nužn[o] kako bi usporedba […] bila primjerena”. Naime, Komisija je dokazala nužnost prilagodbe smanjivanjem izvozne cijene radi njezina dovođenja na razinu trgovine izabranu za provedbu primjerene usporedbe. Društva Sinopec su bila ta koja su tvrdila da uobičajena vrijednost nije izračunata na toj razini trgovine te da je stoga bilo nužno prilagoditi tu vrijednost kako bi se osigurala provedba primjerene usporedbe. Dakle, na društvima Sinopec je bilo da potkrijepe svoje tvrdnje.
101. Taj zaključak ne dovodi u pitanje tvrdnja društava Sinopec da nije bilo dokaza o tome da je izračunavanje uobičajene vrijednosti u skladu s člankom 2. stavkom 6.a Osnovne uredbe također provedeno na razini „franko tvornica”.
102. Točno je, kako društva Sinopec navode, da se izračunavanje uobičajene vrijednosti primjenom metodologije iz članka 2. stavka 6.a Osnovne uredbe ne provodi nužno i po definiciji na razini „franko tvornica”. Međutim, izračunavanje te vrijednosti provodi se na razini „franko tvornica” ako Komisija prilikom njegove provedbe uključi samo elemente koji postoje na toj razini trgovine.
103. U konačnici, kada Komisija uobičajenu vrijednost izračunava u skladu s člankom 2. stavkom 6.a Osnovne uredbe, odgovor na pitanje čini li ona to na razini „franko tvornica” ovisi o podacima koje pritom koristi. Kako proizlazi iz točaka 80. do 82. ovog mišljenja, Komisija za izračunavanje POA troškova koji će se uzeti u obzir prilikom izračunavanja uobičajene vrijednosti na razini „franko tvornica” ne treba koristiti podatke koji uključuju troškove koji ne postoje na toj razini trgovine. Ako Komisija upotrijebi takve podatke, morat će prilagoditi izračunatu uobičajenu vrijednost oduzimanjem tih troškova.
104. Međutim, upravo su to društva Sinopec tvrdila i morala dokazati kako bi se provela tražena prilagodba izračunate uobičajene vrijednosti. To se pitanje tiče merituma drugog dijela drugog žalbenog razloga, koji se odnosi na teret dokazivanja. Ono ne utječe na pitanje tko snosi teret dokazivanja, a to su u predmetnom slučaju bila društva Sinopec, koja su osporavala da je uobičajena vrijednost izračunata na razini franko tvornica te su zahtijevala prilagodbu.
105. S obzirom na sva prethodna razmatranja, smatram da prvi dio Komisijina drugog žalbenog razloga treba prihvatiti.
d)      Drugi dio drugog žalbenog razloga
106. Drugi dio drugog žalbenog razloga usmjeren je protiv točaka 128. do 139. pobijane presude, u kojima je Opći sud razmatrao alternativni scenarij u kojem bi teret dokazivanja u pogledu predmetnih prilagodbi bio na društvima Sinopec(65). Taj dio drugog žalbenog razloga otvara tri pitanja u pogledu, kao prvo, navodnog iskrivljanja činjenica od strane Općeg suda (odjeljak (d)(1)); kao drugo, standarda dokazivanja u vezi s prilagodbom uobičajene vrijednosti koju su zahtijevala društva Sinopec (odjeljak (d)(2)); i, kao treće, povrede načela dobre uprave koju je Komisija navodno počinila zahtijevajući podnošenje nerazumnog dokaza (odjeljak (d)(3)).
1)      Navodno iskrivljavanje činjenica
107. Kao prvo, potrebno je osvrnuti se na Komisijin navod da je Opći sud iskrivio činjenice zaključivši, u točki 128. pobijane presude, da su društva Sinopec u svojim primjedbama o konačnoj objavi tvrdila da je uobičajena vrijednost izračunata tako da su, „najvjerojatnije”, uključeni „sporni troškovi”.
108. Sudska praksa predviđa visok prag za dokazivanje iskrivljavanja činjenica. U tu je svrhu potrebno da je Opći sud donio činjenična utvrđenja čija materijalna netočnost proizlazi iz dijelova spisa. Iskrivljavanje mora jasno proizlaziti iz dokumenata u spisu, bez potrebe za novom ocjenom činjenica, te pretpostavlja da je Opći sud očito prekoračio granice razumne ocjene dokaza(66).
109. U predmetnom slučaju, analiza primjedbi društava Sinopec o konačnoj objavi pokazuje da su ona u tom dokumentu kritizirala činjenicu da su „sporni troškovi” oduzeti od izvozne cijene kako bi ju se dovelo na razinu „franko tvornica”, ali ne i od izračunate uobičajene vrijednosti. Društva Sinopec su tvrdila da je Komisija stoga izvoznu cijenu na razini franko tvornica uspoređivala s uobičajenom vrijednosti u pogledu koje nije bilo jasno na kojoj je razini trgovine izračunata. Uobičajena vrijednost je stoga izračunata „valjda na temelju dostave”.
110. Ta tekstualna analiza primjedbi o konačnoj objavi pokazuje da, kako Komisija navodi, društva Sinopec nisu provela posebnu „analizu vjerojatnosti”. Iz spisa Suda proizlazi da je društvo Wegochem prvo koje je razvilo scenarij vjerojatnosti, učinvši to pred Općim sudom.
111. Osim toga, opis navoda društava Sinopec koji je Opći sud pružio u točki 128. pobijane presude nije materijalno netočan. Bit tog navoda (to jest oduzimanje „spornih troškova” od izvozne cijene, ali ne i od izračunate uobičajene vrijednosti) jasno je izložena. Nadalje, upotreba riječi „valjda” – iako izražava manju razinu izvjesnosti od izraza „najvjerojatnije” – predstavlja određenu analizu vjerojatnosti.
112. Shodno tomu, smatram da visok prag za dokazivanje iskrivljavanja činjenica nije dosegnut u predmetnom slučaju. Međutim, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da zakonitost akta Komisije treba ocijeniti s obzirom na informacije kojima je Komisija raspolagala u trenutku donošenja tog akta(67). Stoga će biti potrebno meritorno ocijeniti jesu li društva Sinopec propisno potkrijepila svoj zahtjev za prilagodbu uobičajene vrijednosti time što su samo uputila na svoju primjedbu kako je navedena u točki 109. ovog mišljenja, a nisu toj primjedbi dodala nove argumente.
2)      Standard dokazivanja na temelju članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe
113. Kao drugo, potrebno je razmotriti Komisijinu tvrdnju da je Opći sud pogrešno primijenio standard dokazivanja u pogledu prilagodbi na temelju članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe.
114. Kada je riječ o standardu dokazivanja koji se zahtijeva u pogledu prilagodbi na temelju članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe, u sudskoj praksi navedenoj u točki 85. ovog mišljenja pojašnjeno je da kada proizvođač zahtijeva primjenu prilagodbe, u načelu smanjivanjem, uobičajene vrijednosti, na tom je operatoru da navede i dokaže da su ispunjeni uvjeti za izvršenje takve prilagodbe.
115. Što se tiče, konkretno, POA troškova izračunatih u skladu s člankom 2. stavkom 6.a točkom (a) zadnjom rečenicom Osnovne uredbe, iz sudske prakse Općeg suda navedene u točki 73. ovog mišljenja proizlazi da je na stranci koja osporava pouzdanost podataka kojima se Komisija koristila da svoje tvrdnje podupre dokazima koji mogu na konkretan način baciti sumnju na pouzdanost metodologije ili podataka kojima se ta institucija koristila.
116. Opći sud je u točki 128. pobijane presude zaključio da su društva Sinopec propisno potkrijepila svoj zahtjev za prilagodbu uobičajene vrijednosti, konkretno POA troškova, kako bi osigurala provedbu primjerene usporedbe. Opći sud je usto utvrdio, u točki 132. pobijane presude, da se ne može isključiti da su podaci u vezi s turskim društvom koji su preuzeti iz baze podataka Orbis, a koje je Komisija upotrijebila za izračunavanje POA troškova, uključivali „sporne troškove”. On je u biti zaključio da ti podaci nisu bili dovoljno podrobni niti precizni da se sa sigurnošću utvrdi jesu li uključivali „sporne troškove”(68).
117. Prvi zaključak koji je moguće izvući iz pobijane presude jest da nije pouzdano dokazano, ni tijekom Komisijina ispitnog postupka te čak ni u postupku pred Općim sudom, da su podaci koje je Komisija koristila za izračunavanje POA troškova u skladu s člankom 2. stavkom 6.a točkom (a) zadnjom rečenicom Osnovne uredbe doista uključivali „sporne troškove”. Ako su društva Sinopec dokazala da su ti podaci uključivali navedene troškove, Komisija je, kako proizlazi iz točaka 80. i 82. ovog mišljenja, trebala prilagoditi izračunatu uobičajenu vrijednost kako bi uklonila elemente koji ne pripadaju razini trgovine izabranoj za provedbu primjerene usporedbe. Međutim, to u predmetnom slučaju očito nije učinjeno.
118. S obzirom na to, mislim da se ne može smatrati da su društva Sinopec, u svojem zahtjevu za prilagodbu opisanom u točki 109. ovog mišljenja, dokazala da su uvjeti za izvršenje takve prilagodbe bili ispunjeni kako zahtijeva sudska praksa navedena u točki 114. ovog mišljenja. Naravno, to je bila veoma teška zadaća jer su se relevantni podaci odnosili na treću stranu, turskog proizvođača Ilkalem, te sama Komisija nije raspolagala informacijama na temelju kojih bi mogla utvrditi jesu li ti podaci uključivali „sporne troškove”(69).
119. S obzirom na to, moguće je propitkivati, kao prvo, je li Komisija na temelju sumnji izraženih u primjedbama društava Sinopec o konačnoj objavi ipak trebala odbaciti podatke iz baze podataka Orbis zato što nisu bili dovoljno precizni da se utvrdi hoće li „sporni troškovi” biti dio izračunatih POA troškova.
120. Međutim, u tom pogledu treba istaknuti da je Komisija u uvodnoj izjavi 215. sporne uredbe navela da su dostupni podaci u pogledu društva Ilkalem bili „općenito jednako detaljni kao i svi javno dostupni financijski podaci koje Komisija obično upotrebljava u [antidampinškim] ispitnim postupcima. Stoga razina detalja koja je trenutačno dostupna o tom društvu sadržava sve potrebne informacije i ne čini društvo neprikladnim za ovaj ispitni postupak.” Društva Sinopec nisu osporavala te navode. Nisu osporavala prikladnost tih podataka za izračunavanje POA troškova. Stoga nije bilo razloga za to da Komisija odbaci te podatke.
121. Kao drugo, moguće je propitkivati i je li Komisija na temelju sumnji izraženih u primjedbama društava Sinopec o konačnoj objavi ipak trebala potražiti preciznije podatke kako bi osigurala provedbu primjerene usporedbe u smislu članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe.
122. U tom pogledu treba podsjetiti da Komisija, u skladu s člankom 2. stavkom 6.a točkom (a) Osnovne uredbe, uobičajenu vrijednost treba izračunati na temelju „lako dostupnih podataka”.
123. Obveza korištenja „lako dostupnih” podataka osigurava da Komisija prilikom izračunavanja uobičajene vrijednosti u skladu s člankom 2. stavkom 6.a točkom (a) Osnovne uredbe koristi podatke kojima se može brzo pristupiti i koje je moguće brzo provjeriti(70). Ona usto osigurava da Komisija prilikom izračunavanja uobičajene vrijednosti koristi podatke kojima javnost može pristupiti ili koje zainteresirane strane mogu na drugi način provjeriti (uz poštovanje povjerljivosti podataka) te stoga komentirati tijekom ispitnog postupka. To je ključno za postupovnu pravednost izračunavanja uobičajene vrijednosti i poštovanje postupovnih obveza(71).
124. Na Komisiji je da osigura primjerenost usporedbe u smislu članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe, uključujući kada se u skladu s člankom 2. stavkom 6.a te uredbe uobičajena vrijednost izračunava na temelju „lako dostupnih” podataka. Međutim, kako je istaknuto u točki 27. ovog mišljenja, Komisijine ispitne ovlasti u antidampinškim postupcima ograničene su jer Osnovna uredba ne daje Komisiji ispitnu ovlast da društva prisili na sudjelovanje u ispitnom postupku ili na pružanje informacija.
125. U tom kontekstu, Komisija je u uvodnoj izjavi 238. sporne uredbe navela da „daljnj[a] raščlamb[a] [POA troškova za društvo Ilkalem] ni[je] lako dostupn[a]”. Komisija je u istoj uvodnoj izjavi pravilno istaknula da Osnovna uredba predviđa da Komisija mora upotrijebiti „lako dostupne” informacije te ne predviđa upućivanje zahtjevâ proizvođačima iz reprezentativne zemlje. Ona je usto navela da bi se te informacije, čak i ako ih je bilo moguće zatražiti od tih proizvođača i provjeriti, vjerojatno odnosile na povjerljive podatke. Društva Sinopec nisu osporavala te navode. Osim toga, ni društva Sinopec ni društvo Wegochem u svojim očitovanjima ne preciziraju kako ili gdje je Komisija mogla pronaći preciznije podatke.
126. Općenitije, nije isključena mogućnost da, u određenim slučajevima, „lako dostupni podaci” koje Komisija koristi za izračunavanje uobičajene vrijednosti nisu dovoljno podrobni za odbijanje zahtjeva za prilagodbu koji, kao u predmetnom slučaju, sami nisu dovoljno potkrijepljeni.
127. Međutim, to ne znači da Komisija u takvim slučajevima ne može upotrijebiti te podatke za izračunavanje uobičajene vrijednosti. To posebno vrijedi kada se ne dovodi u pitanje sama prikadnost upotrijebljenih podataka(72). Sudska praksa Suda potvrđuje da nije nerazumno ni neprikladno uobičajenu vrijednost izračunati na temelju takvih podataka(73).
128. Osim toga, kako je istaknuto u točki 72. ovog mišljenja, Komisija ima široku diskrecijsku ovlast pri utvrđivanju nenarušenih i razumnih POA troškova koji će biti upotrijebljeni za izračunavanje uobičajene vrijednosti u skladu s člankom 2. stavkom 6.a Osnovne uredbe. U tom se kontekstu za sudski nadzor primjenjuje standard očite pogreške u ocjeni(74). Iz toga proizlazi da elementi na temelju kojih tužitelj osporava tu ocjenu moraju biti dovoljni da analizu prokažu nevaljanom. To se nije dogodilo u predmetnom slučaju.
129. Zaključno, navedena razmatranja imaju dvije posljedice.
130. S jedne strane, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava u pogledu standarda dokazivanja koji se zahtijeva u vezi s prilagodbama na temelju članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe zaključivši da su društva Sinopec u svojim primjedbama o konačnoj objavi propisno potkrijepila svoj zahtjev za prilagodbu izračunate uobičajene vrijednosti.
131. S druge strane, iako Opći sud nije u pobijanoj presudi izričito naveo da je Komisija, zbog zahtjeva društava Sinopec za prilagodbu, a kako bi osigurala primjerenu usporedbu, trebala izvršiti traženu prilagodbu uobičajene vrijednosti, takav se zaključak može izvesti iz činjenice da je Opći sud prihvatio tužbeni razlog društava Sinopec u pogledu povrede članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe.
132. Međutim, dok je, kako je istaknuto u točki 92. ovog mišljenja, bilo nesporno da je „sporne troškove” trebalo oduzeti od izvozne cijene jer oni nisu pripadali razini trgovine izabranoj za provedbu usporedbe, u pogledu izračunate uobičajene vrijednosti nije precizno navedeno ni dokazano, kako je sam Opći sud utvrdio, da su ti troškovi bili sadržani u podacima upotrijebljenima za izračunavanje POA troškova(75). Komisija je upravo to navela u prvoj rečenici uvodne izjave 314. sporne uredbe(76), što stoga nije pogrešno u tom pogledu.
133. Dakle, prihvativši tužbeni razlog društava Sinopec i u bitnome zaključivši da su uvjeti za izvršenje odnosnih prilagodbi izračunate uobičajene vrijednosti bili ispunjeni u predmetnom slučaju, Opći sud je počinio još jednu pogrešku koja se tiče prava u pogledu standarda dokazivanja koji se zahtijeva u vezi s prilagodbama na temelju članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe.
3)      Navodna povreda načela dobre uprave
134. Naposljetku, potrebno je razmotriti Komisijin navod da je Opći sud pogriješio utvrdivši postojanje povrede načela dobre uprave.
135. Taj zadnji navod u drugom dijelu drugog žalbenog razloga odnosi se na dvije zamjerke Općeg suda. Kao prvo, Opći sud je u točkama 134. i 135. pobijane presude utvrdio da je Komisija zahtijevala podnošenje nerazumnog dokaza time što je od društava Sinopec tražila da svoj zahtjev za prilagodbu dodatno potkrijepe dostavom podataka o trećem subjektu koji bi bili precizniji od onih kojima je ona raspolagala. Kao drugo, Opći sud je u točki 138. pobijane presude usto zamjerio Komisiji zato što nije društvima Sinopec dostavila podatke koji bi im omogućili da dodatno potkrijepe svoj zahtjev za prilagodbu.
136. Uvodno treba reći da članak 2. stavak 10. Osnovne uredbe, kako je Opći sud pravilno istaknuo, ne odgovara izričito odredbi iz članka 2.4. zadnje rečenice Sporazuma o antidampingu, prema kojoj će „nadležna tijela ukazat[i] […] strankama u postupku koje su informacije potrebne radi osiguranja primjerene usporedbe i neće tim strankama nepotrebno otežavati podnošenje dokaza”(77). Čini se da ta odredba nije izričito prenesena ni u ijedan drugi članak Osnovne uredbe. Iz članka 2. stavka 10. niti iz bilo koje druge odredbe navedene uredbe ne proizlazi jasna volja zakonodavca Unije da preuzme konkretnu obvezu koja proizlazi iz odredbe sadržane u članku 2.4. zadnjoj rečenici Sporazuma o antidampingu(78).
137. Iako članak 2. stavak 10. Osnovne uredbe kao takav ne nameće institucijama Unije pozitivnu obvezu da strankama koje sudjeluju u postupku stave na raspolaganje konkretne informacije o mogućim prilagodbama namijenjenima osiguravanju primjerene usporedbe, to ne znači da u Osnovnoj uredbi nisu uzeti u obzir zahtjevi iz članka 2.4. zadnje rečenice Sporazuma o antidampingu. Ti su zahtjevi dio postupovnog sustava koji je zakonodavac Unije stvorio u vezi s antidampinškim postupcima koje institucije provode na temelju navedene uredbe, tumačene s obzirom na načelo dobre uprave predviđeno u članku 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima(79).
138. Kada je riječ o prvoj zamjerci Općeg suda, koja se odnosi na nametanje nerazumnog tereta dokazivanja, taj se sud pozvao na uvodnu izjavu 314. sporne uredbe (izloženu u točki 55. ovog mišljenja).
139. Komisija je u toj uvodnoj izjavi utvrdila, kao prvo, da nije postojalo ništa što bi upućivalo na to da su „sporni troškovi” bili uključeni u POA troškove prijavljene za turskog proizvođača te, kao drugo, da društva Sinopec, „nadalje”, „nisu dostavil[a] dokaze o suprotnom”. Dakle, Komisija je u toj uvodnoj izjavi u biti odbila kao nepotkrijepljen zahtjev društava Sinopec za prilagodbu uobičajene vrijednosti istaknut u njihovim primjedbama o konačnoj objavi (izloženima u točki 109. ovog mišljenja).
140. Kako je istaknuto u točki 112. ovog mišljenja, zakonitost tog odbijanja treba ocijeniti s obzirom na informacije koje su dostavila društva Sinopec, a ne na temelju naknadno dodanih argumenata. U tom pogledu, argumenti izneseni pred Općim sudom, osobito oni društva Wegochem, pokazuju da su društva Sinopec nedvojbeno mogla svoj zahtjev bolje potkrijepiti kako bi bacila više sumnje na podatke sadržane u bazi podataka Orbis koje je Komisija koristila. Shodno tomu, argument u pogledu navodno nemogućeg tereta dokazivanja ne može ispraviti činjenicu da zahtjev za prilagodbu izračunate uobičajene vrijednosti nije bio dovoljno potkrijepljen.
141.  U svakom slučaju, čak i da je društvima Sinopec bilo nerazumno teško dokazati, kako zahtijeva sudska praksa navedena u točki 114. ovog mišljenja, da su podaci u pogledu društva Ilkalem sadržani u bazi podataka Orbis uključivali „sporne troškove”, iz točaka 125. i 126. ovog mišljenja proizlazi da je Komisija svejedno, u nedostatku potpune izvjesnosti u pogledu određenih navodnih okolnosti povezanih s „lako dostupnim” informacijama upotrijebljenima za izračunavanje uobičajene vrijednosti u skladu s člankom 2. stavkom 6.a Osnovne uredbe, bila ovlaštena upotrijebiti te podatke kako bi izračunala uobičajenu vrijednost iako oni nisu bili dovoljno podrobni da se na temelju njih pouzdano odbije nepotkrijepljeni zahtjev za prilagodbu.
142. U tom se pogledu usto mora istaknuti, iz šire političke perspektive, da bi u kontekstu metodologije predviđene člankom 2. stavkom 6.a Osnovne uredbe prihvaćanje zahtjeva za prilagodbu izračunate uobičajene vrijednosti koji nisu potkrijepljeni u mjeri koju zahtijeva sudska praksa navedena u točkama 114. i 115. ovog mišljenja moglo potkopati čitavu metodologiju temeljenu na lako dostupnim podacima.
143. Druga zamjerka Općeg suda odnosi se na činjenicu da Komisija nije društvima Sinopec dostavila podatke koji bi im omogućili da dodatno potkrijepe svoj zahtjev.
144. U tom pogledu, iako, kako je istaknuto u točki 137. ovog mišljenja, postupovni sustav koji je Osnovnom uredbom stvoren za antidampinške postupke predviđa, u vezi s načelom dobre uprave, da stranke imaju određena postupovna prava u vezi s informacijama potrebnima za provedbu primjerene usporedbe u smislu članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe, nigdje nije zapisano da Komisija treba zainteresiranim strankama dostaviti informacije koje nema u svojem spisu. To znači jednu od dvije stvari: ili stranke tvrde da Komisija nije prikupila dovoljno podataka te stoga navode da je ta institucija povrijedila svoju obvezu postupanja s dužnom pažnjom tijekom ispitnog postupka; o čemu, međutim, u predmetnom slučaju nije riječ kako proizlazi iz točaka 119. do 128. ovog mišljenja; ili ne mogu navoditi da je načelo dobre uprave povrijeđeno time što nisu dobile informacije kojih nema u spisu.
145. Ako se utvrdi da je Komisija strankama dostavila sve relevantne informacije iz spisa koje je bilo moguće otkriti, puka činjenica da Komisija nije zainteresiranoj stranci dostavila podatke koji bi joj omogućili da dodatno potkrijepi svoj zahtjev ne čini povredu načela dobre uprave. Taj zaključak potvrđuje presuda Changmao, u kojoj je Sud utvrdio da, u takvoj situaciji, tužitelj ne može osnovano prigovoriti Komisiji da nije postupala u skladu s načelom dobre uprave i da je povrijedila njegova prava obrane namećući mu nerazuman teret dokazivanja(80).
146. Iz svih navedenih razmatranja proizlazi, prema mojemu mišljenju, da i treći argument iz Komisijina drugog žalbenog razloga treba prihvatiti te da taj žalbeni razlog stoga treba u cijelosti prihvatiti.
C.      Treći žalbeni razlog, koji se odnosi na tumačenje članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe
147. Komisijin treći žalbeni razlog odnosi se na točke 65. do 113. pobijane presude, u kojima je Opći sud utvrdio da je Komisija povrijedila članak 2. stavak 10. točku (i) Osnovne uredbe izvršivši prilagodbu smanjenjem izvozne cijene u skladu s tom odredbom.
148. Prema članku 2. stavku 10. točki (i) Osnovne uredbe, „[p]rilagodba se provodi za razlike u provizijama plaćenima za prodaju koja se razmatra. [Za i]zraz ‚provizije’ smatra se da uključuje uvećane iznose koje je primio prodavatelj proizvoda odnosno istovjetnog proizvoda ako su poslovi tog prodavatelja slični poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije.”
1.      Kontekst spornog pitanja
149. Iz uvodnih izjava 365. do 374. sporne uredbe proizlazi da je Komisija prilagodbu smanjenjem izvozne cijene u skladu s člankom 2. stavkom 10. točkom (i) Osnovne uredbe smatrala opravdanom.
150. Osobito, Komisija je u uvodnoj izjavi 373. te uredbe zaključila, kada se sagleda cjelokupna slika grupe Sinopec i djelatnosti društva Sinopec Central China, povezanog društva od kojeg potječe čitav izvoz relevantnih proizvoda grupe Sinopec u Uniju, da se to društvo „ne može smatrati unutarnjim prodajnim odjelom, nego da se može smatrati trgovcem u smislu članka 2. stavka 10. točke (i) [O]snovne uredbe”. Komisija je za potrebe donošenja tog zaključka u svojoj analizi uzela u obzir pet podataka(81):
–        kao prvo, društvo Sinopec Central‑China tražilo je kupce i stupalo s njima u kontakt;
–        kao drugo, društvo Sinopec Chongqing, proizvođač relevantnih proizvoda, izvršavalo je izravne izvozne prodaje;
–        kao treće, društvo Sinopec Chongqing i društvo Sinopec Ningxia, još jedan proizvođač relevantnih proizvoda, obavljala su izravnu prodaju u Kini;
–        kao četvrto, društva Sinopec Chongqing i Sinopec Ningxia snosila su troškove prodaje;
–        kao peto, društvo Sinopec Central‑China trgovalo je i proizvodima koje su proizveli drugi proizvođači osim društava Sinopec Chongqing i Sinopec Ningxia.
151. Društva Sinopec su navedeni zaključak osporila pred Općim sudom.
152. Opći sud je u pobijanoj presudi, kao prvo, odbio Komisijinu tvrdnju da se prilagodba na temelju članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe načelno mora provesti čim poduzetnik osnuje povezano trgovačko društvo u cilju izvršavanja svojih prodaja za izvoz(82).
153. Kao drugo, Opći sud se složio s Komisijom da je, s obzirom na postojanje zajedničke kontrole, bilo potrebno utvrditi jesu li sve relevantne činjenice dokazivale postojanje „jedinstvenog gospodarskog subjekta” te jesu li poslovi koje je obavljao povezani trgovac bili slični poslovima unutarnjeg prodajnog odjela. Shodnu tomu, Opći sud je provjeravao je li Komisija podnijela dovoljno usklađenih indicija o tome da se, unatoč postojanju zajedničke kontrole, nije moglo smatrati da je društvo Sinopec Central‑China djelovalo kao unutarnji prodajni odjel i da je slijedom toga bilo potrebno provesti spornu prilagodbu(83).
154. Opći sud je stoga analizirao svaki od gore navedenih pet podataka. Zaključio je da prvi i peti podatak nisu relevantni za utvrđivanje je li društvo Sinopec Central-China bilo unutarnji prodajni odjel ili posrednik(84); da drugi i treći podatak ne dokazuju pouzdano da društvo Sinopec Central-China nije bilo moguće smatrati unutarnjim prodajnim odjelom(85); te da četvrti podatak ne utječe na ocjenu drugog i trećeg podatka(86).
155. S obzirom na ta razmatranja, Opći sud je zaključio da drugi i treći podatak nisu dovoljni da bi predstavljali skup usklađenih
indicija o tome da su poslovi društva Sinopec Central‑China bili slični poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije ili koji bi činio prepreku tomu da se tom društvu prizna status unutarnjeg prodajnog odjela. Opći sud je stoga utvrdio da Komisija nije podnijela dokaz koji je bila dužna podnijeti u skladu sa sudskom praksom te da je počinila očitu pogrešku u ocjeni time što je poslove društva Sinopec Central‑China smatrala sličnima poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije(87).
2.      Sažetak argumenata stranaka
156. Komisijin treći žalbeni razlog ima dva dijela.
157. Komisija u prvom dijelu trećeg žalbenog razloga, uz potporu društva Kuraray, osporava točke 65. do 79. pobijane presude. Ona navodi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom tumačenja članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe te da je zanemario načelo tereta dokazivanja u pogledu provedbe prilagodbi predviđeno relevantnom sudskom praksom. Komisija je u predmetnom slučaju propisno iznijela svoj teret dokazivanja. Dokazi koje je podnijela trebali su taj teret prebaciti na društva Sinopec, da ona dokažu da prilagodba na temelju članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe nije bila opravdana. Iz toga slijedi da je u točkama 69. i 70. pobijane presude navodno počinjena pogreška koja se tiče prava.
158. Komisija u drugom dijelu trećeg žalbenog razloga, kao prvo, navodi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe time što je zasebno analizirao svaki od podataka navedenih u točki 150. ovog mišljenja. U skladu sa sudskom praksom, značaj tih podataka može se samo skupno ocijeniti, a ne njihovim pojedinačnim razmatranjem. Ti su podaci smisleni samo ako ih se uzme u obzir kao cjelovit skup dokaza koji podupiru zaključak donesen u spornoj uredbi. Komisija tvrdi da Opći sud nije primijenio taj standard. Kao drugo, Komisija osporava zaključke koje je Opće sud donio u pogledu svakog od podataka navedenih u točki 150. ovog mišljenja. Osobito, Komisija navodi da je Opći sud u vezi s trećim podatkom povrijedio obvezu obrazlaganja.
159. Kada je riječ o prvom dijelu trećeg žalbenog razloga, društva Sinopec, uz potporu društva Weghochem, osporavaju Komisijine argumente.
160. Kada je riječ o drugom dijelu trećeg žalbenog razloga, društvo Wegochem uvodno navodi da nije dopušten jer se njime osporavaju činjenična utvrđenja Općeg suda. Društva Sinopec i društvo Wegochem potom osporavaju Komisijine argumente u pogledu svakog od navedenih pet podataka.
3.      Analiza
a)      Prilagodba na temelju članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe
161. U skladu s člankom 2. stavkom 10. točkom (i) Osnovne uredbe, prilagodba se provodi za razlike u provizijama plaćenima za prodaju koja se razmatra. U drugoj rečenici te odredbe navedeno je da se za izraz „provizije” smatra da uključuje uvećane iznose koje je primio prodavatelj proizvoda odnosno istovjetnog proizvoda ako su poslovi tog prodavatelja slični poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije.
162. Druga rečenica je u članak 2. stavak 10. točku (i) Osnovne uredbe ubačena Uredbom Vijeća (EZ) br. 1972/2002(88). Iz uvodne izjave 6. potonje uredbe proizlazi da je to učinjeno kako bi se pojasnilo, u skladu s dosljednom praksom institucija, da takve prilagodbe treba izvršiti i ako stranke nisu bile u odnosu nalogodavca i posrednika, nego su djelujući kao kupac i prodavatelj ostvarile isti gospodarski ishod. Dakle, članak 2. stavak 10. točka (i) Osnovne uredbe omogućuje da se prilagodba provede ne samo za razlike u provizijama plaćenima za prodaju koja se razmatra, nego i za uvećane iznose koje je prodavatelj proizvoda primio ako su njegovi poslovi slični poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije.
163. Međutim, kako je Opći sud pravilno istaknuo u točki 60. i sljedećim točkama pobijane presude, iz sudske prakse proizlazi da prilagodbu na temelju članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe nije moguće provesti ako proizvođač i s njime povezani distributer zadužen za izvoz u Uniju čine jedinstveni gospodarski subjekt(89).
164. Naime, činjenica da su djelatnosti proizvodnje i prodaje raspodijeljene među pravno odvojenim društvima unutar grupe ne mijenja činjenicu da ta grupa čini jedinstveni gospodarski subjekt. Takva grupa djelatnosti koje bi inače obavljao jedinstveni gospodarski subjekt jednostavno organizira na drukčiji način. Gospodarski smisao utvrđenja da je riječ o jedinstvenom gospodarskom subjektu jest spriječiti umjetno isključivanje troškova prodaje iz procjene vrijednosti proizvoda na temelju puke činjenice da grupa koristi pravno odvojeno društvo kći umjesto unutarnjeg prodajnog odjela. Obje poslovne strukture gospodarski su ekvivalentne(90).
165. Iz navedenoga slijedi da se za distributera koji čini jedinstveni gospodarski subjekt s proizvođačem koji ima sjedište u trećoj zemlji ne može smatrati da obavlja poslove slične poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije u smislu članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe(91).
166. O jedinstvenom gospodarskom subjektu je riječ kada proizvođač poslove za koje je obično zadužen unutarnji prodajni odjel povjeri društvu za distribuciju njegovih proizvoda koje je pod njegovom gospodarskom kontrolom(92). Posljedično, iako okolnost da proizvođač kontrolira povezanog prodavatelja ili da su oba društva pod zajedničkom kontrolom čini preduvjet za postojanje jedinstvenog gospodarskog subjekta, o takvom je subjektu riječ samo ako su poslovi koje obavlja povezani prodavatelj slični poslovima unutarnjeg prodajnog odjela(93).
167. U analizi se, dakle, koristi funkcionalan pristup. Sadržaj je važniji od forme. Prilikom ocjenjivanja čine li proizvođač i s njime povezani distributer jedinstveni gospodarski subjekt ključno je razmotriti gospodarsku stvarnost odnosa između tog proizvođača i tog distributera. Imajući u vidu zahtjev da zaključak mora odražavati gospodarsku stvarnost odnosa između navedenog proizvođača i navedenog distributera, institucije Unije obvezne su uzeti u obzir „sve relevantne čimbenike” koji omogućuju da se utvrdi obavlja li taj distributer poslove unutarnjeg prodajnog odjela tog proizvođača ili ne(94).
168. Osobito je potrebno ispitati poslove koje povezani prodavatelj obavlja unutar grupe kojoj pripada. Komisija stoga treba promotriti cjelokupne poslove koje to društvo obavlja – kako unutar grupe tako i u svojim odnosima s neovisnim trećim proizvođačima – u svrhu stavljanja u promet i izvoza dotičnog kao i ostalih proizvoda(95).
169. Obveza razmatranja gospodarske stvarnosti odnosa između proizvođača i povezanog distributera znači da je potrebno uzeti u obzir elemente kao što su stupanj autonomije povezanog distributera(96), raspodjela rizika, struktura prihoda povezanog društva, isključivost odnosa ili mogućnost zastupanja i drugih, nepovezanih proizvođača(97).
b)      Prvi dio trećeg žalbenog razloga
170. Komisija u prvom dijelu svojeg trećeg žalbenog razloga u bitnome osporava točke 69. i 70. pobijane presude. Opći sud je u tim točkama odbio Komisijinu tvrdnju da postoji „opće pravilo” koje načelno zahtijeva provedbu prilagodbe na temelju članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe čim poduzetnik osnuje povezano trgovačko društvo u cilju izvršavanja svojih prodaja za izvoz.
171. Međutim, zaključak Općeg suda ne sadržava pogrešku koja se tiče prava te, protivno Komisijinoj tvrdnji, ne zanemaruje teret dokazivanja u pogledu prilagodbi predviđen relevantnom sudskom praksom.
172. Kako je Opći sud pravilno istaknuo u točkama 65. do 68. pobijane presude te kako proizlazi iz točke 84. ovog mišljenja, ustaljena sudska praksa predviđa da je teret dokazivanja potrebe za provedbom prilagodbi navedenih u članku 2. stavku 10. Osnovne uredbe na onima koji se na njih pozivaju. Shodno tomu, kada Komisija smatra da treba primijeniti prilagodbu smanjivanjem izvozne cijene iz razloga što prodajno društvo povezano s proizvođačem obavlja poslove slične poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije, na toj je instituciji da dostavi barem usklađene indicije o tome da je taj uvjet ispunjen(98).
173. Samo ako je Komisija podnijela usklađene indicije o tome da je dotično prodajno društvo obavljalo poslove slične poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije, na tom je društvu ili s njime povezanom proizvođaču da podnese dokaze o tome da prilagodba na temelju članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe nije opravdana, na primjer dokazujući da čine jedinstveni gospodarski subjekt(99).
174. Iz toga slijedi, kao prvo, da u sudskoj praksi ne postoji opće pravilo koje predviđa da se zbog puke činjenice da je poduzetnik osnovao povezano prodajno društvo kako bi ono obavljalo njegove prodajne poslove mora provesti prilagodba na temelju članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe.
175. Komisija mora podnijeti usklađene indicije tome da, unatoč tomu što proizvođač kontrolira povezanog distributera ili da su oba ta društva pod zajedničkom kontrolom, prodajno društvo povezano s proizvođačem (povezani distributer) obavlja poslove slične poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije.
176. Međutim, u predmetnom slučaju, upravo pitanje je li Komisija podnijela dovoljno dokaza za zaključak da je društvo Sinopec Central-China, unatoč svojem statusu povezanog distributera, obavljalo te poslove čini predmet drugog dijela trećeg žalbenog razloga.
177. Kao drugo, prebacivanje tereta dokazivanja na društva Sinopec o kojem Komisija govori u svojoj žalbi te koje se spominje u točki 173. ovog mišljenja nastupit će samo ako je Komisija podnijela takve usklađene indicije.
178. Iz navedenog proizlazi da prvi dio trećeg žalbenog razloga treba odbiti.
c)      Drugi dio trećeg žalbenog razloga
1)      Dopuštenost
179. U vezi s drugim dijelom trećeg žalbenog razloga prvo je potrebno razmotriti prigovor nedopuštenosti koji ističe društvo Wegochem. Kako je objašnjeno u točkama 22. do 25. ovog mišljenja, na koje upućujem, društvo Wegochem ne može istaknuti takav prigovor. Međutim, s obzirom na to da taj prigovor otvara pitanje nadležnosti Suda, Sud ga treba ispitati po službenoj dužnosti.
180. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, Sud nije nadležan utvrđivati činjenice niti, načelno, ispitivati dokaze koje je Opći sud prihvatio u prilog tim činjenicama(100). Stoga, s obzirom na to da Komisija u drugom dijelu svojeg trećeg žalbenog razloga zahtijeva preispitivanje dokaza na temelju kojih je Opći sud zaključio da Komisija nije dokazala da je društvo Sinopec Central-China obavljalo poslove slične poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije, Sud nije nadležan ispitati taj žalbeni razlog osim ako su dokazi iskrivljeni(101).
181. Međutim, pitanje je li Opći sud primijenio pravilan standard prilikom ocjenjivanja dokaza pravno je pitanje, za koje Sud jest nadležan(102). U istom smislu, pitanje relevantnosti elemenata koje je Komisija uzela u obzir kako bi utvrdila obavlja li povezani distributer poslove slične onima koje obavlja posrednik koji posluje na temelju provizije odnosno pitanje je li riječ o jedinstvenom gospodarskom subjektu za potrebe članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe također su pravna pitanja, koja je kao takva moguće razmatrati u žalbenom postupku(103).
2)      Meritum
182. Kada je riječ o meritumu, Komisija prije svega kritizira standard ocjenjivanja koji je Opći sud koristio.
183. U tom se pogledu slažem s Komisijom da, u skladu sa sudskom praksom, ne treba ocjenjivati koje je pojedinačno značenje svakog od pet podataka navedenih u točki 150. ovog mišljenja, već da te podatke treba zajedno ispitati kao cjelovit skup dokaza na kojem se temelji zaključak iz sporne uredbe.
184. Naime, kako proizlazi iz sudske prakse navedene u točkama 167. i 168. ovog mišljenja, ocjenjivanje je li provedba prilagodbe na temelju članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe opravdana ili nije zato što proizvođač i s njime povezani distributer zadužen za izvoz u Uniju čine jedinstveni gospodarski subjekt zahtijeva da se u obzir uzmu „svi relevantni čimbenici” koji se odnose na gospodarsku stvarnost odnosa između tog proizvođača i tog distributera.
185. Međutim, Opći sud u predmetnom slučaju nije skupno ocijenio sve čimbenike na kojima se temelji Komisijin zaključak iz sporne uredbe. Nakon što je u točkama 82. do 111. pobijane presude pojedinačno analizirao svaki od pet podataka, Opći sud je u točki 112. te presude donio konačan zaključak izričito spominjući svaki od njih. Zaključio je da jedina dva podatka koja je smatrao relevantnima – to jest drugi i treći podatak – nisu dovoljni da bi predstavljali skup usklađenih indicija o tome da su poslovi društva Sinopec Central‑China bili slični poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije. Komisijin prigovor da je Opći sud primijenio pogrešan standard ocjenjivanja stoga treba odbiti.
186. Komisija potom osporava analize koje je Opći sud proveo u pogledu svakog od pet podataka navedenih u točki 150. ovog mišljenja koji čine skup dokaza na kojem se temelji njezin zaključak iz sporne uredbe.
187. U tom pogledu ističem da se zaključak iz točke 112. pobijane presude, koji je Opći sud donio nakon što je cjelovito ocijenio dokaze, temelji na samo dvama od pet podataka kojima se Komisija vodila u spornoj uredbi zato što je Opći sud odbacio dva podatka (prvi i peti) kao irelevantne, dok je za jedan (četvrti podatak) utvrdio da ne mijenja njegov zaključak u pogledu preostala dva podatka.
188. Posljedično, iako je Opći sud u točki 112. pobijane presude, primijenio pravilan standard ocjenjivanja, čitava ocjena koju je proveo nevaljana je ako se utvrdi da ju je zbog pogreške koja se tiče prava počinjene u ocjenjivanju relevantnosti određenih čimbenika temeljio samo na djelomičnom skupu dokaza.
189. Kada je riječ o prvom od pet podataka navedenih u točki 150. ovog mišljenja, prema kojem je društvo Sinopec Central-China tražilo kupce i stupalo s njima u kontakt, Opći sud ga je u točkama 82. do 84. pobijane presude proglasio irelevantnim. Opći sud je zaključio da taj podatak nije relevantan za analizu zato što su traženje kupaca i stupanje u kontakt s njima djelatnosti koje mogu obavljati i unutarnji prodajni odjel i prodajni zastupnik.
190. Komisija osporava taj zaključak, koji se, s obzirom na to da se odnosi na relevantnost podatka uzetog u obzir prilikom utvrđivanja postojanja jedinstvenog gospodarskog subjekta, tiče pravnog pitanja(104).
191. Kako je gore istaknuto(105), za utvrđivanje postojanja jedinstvenog gospodarskog subjekta potrebno je promotriti cjelokupne poslove koje povezani distributer, s obzirom na gospodarsku stvarnost njegova odnosa s proizvođačem, obavlja u svrhu stavljanja u promet i izvoza dotičnog proizvoda.
192. U tom se kontekstu slažem s Komisijom da je traženje kupaca i stupanje s njima u kontakt djelatnost koju, u nedostatku vanjskog prodajnog zastupnika, može obavljati unutarnji prodajni odjel. Stoga smatram da Opći sud nije pogriješio utvrdivši da prvi podatak nije presudan za utvrđivanje djeluje li povezani distributer kao unutarnji prodajni odjel ili kao prodajni zastupnik.
193. Međutim, činjenica da podatak nije nužno presudan ne znači da nije relevantan.
194. Činjenica da povezani distributer traži kupce i stupa s njima u kontakt relevantna je za razumijevanje cjelokupnih poslova koje povezani subjekt obavlja s obzirom na gospodarsku stvarnost njegova odnosa s proizvođačem. Ako se utvrdi da povezani subjekt nije tražio kupce i s njima izravno stupao u kontakt, to je snažan pokazatelj da on nije obavljao poslove slične poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije. Naime, sudska praksa pokazuje da je Opći sud činjenicu da je povezani distributer stavljao proizvode u promet, upravljao kontaktima s postojećim i potencijalnim kupcima, tražio i primao naloge te pregovarao o prodaji smatrao relevantnom za utvrđivanje je li taj distributer djelovao kao posrednik(106).
195. Posljedično, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši u točki 84. pobijane presude da prvi podatak nije relevantan za utvrđivanje je li društvo Sinopec Central-China djelovalo kao posrednik koji posluje na temelju provizije u smislu članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe.
196. Kada je riječ o drugom podatku navedenom u točki 150. ovog mišljenja, koji se odnosi na činjenicu da je društvo Sinopec Chongqing izvršavalo izravne izvozne prodaje, Komisija ne navodi nijednu konkretnu pogrešku koja se tiče prava u analizi koju je Opći sud proveo u točkama 85. do 94. pobijane presude. Ona tvrdi da Opći sud nije ocjenu izravnih prodaja povezao s analizom njihove relevantnosti za gospodarski odnos između društava Sinopec Chongqing i Sinopec Central-China. Međutim, ako treba smatrati da Komisija zahtijeva preispitivanje ocjene dokaza koju je Opći sud proveo, taj zahtjev nije dopušten u žalbenom postupku. Ako Komisijin prigovor treba smatrati usmjerenim protiv standarda ocjenjivanja koji je Opći sud primijenio, taj je prigovor već odbijen u točkama 182. do 185. ovog mišljenja.
197. Kada je riječ o trećem podatku navedenom u točki 150. ovog mišljenja, Opći sud je u točkama 97. i 98. pobijane presude utvrdio da proizvođači, iako izravne prodaje koje su društva Sinopec Chongqing i Sinopec Ningxia izvršavala dokazuju da su imala infrastrukturu potrebnu da posluju bez posrednika, mogu za potrebe svojeg izvoza koristiti unutarnje odjele ili povezane subjekte različite od onih koje koriste za domaće tržište. Opći sud je stoga zaključio da treći podatak nije uvjerljiv dokaz koji bi mogao spriječiti da se društvu Sinopec Central‑China prizna status unutarnjeg prodajnog odjela.
198. Protivno Komisijinoj tvrdnji, u toj argumentaciji ne vidim nikakvo proturječje. Navod da je Opći sud povrijedio obvezu obrazlaganja stoga nije moguće prihvatiti. Ako Komisija zahtijeva od Suda da preispita ocjenu dokaza koju je Opći sud proveo i donese zaključak različit od onog donesenog u pobijanoj presudi, taj zahtjev nije dopušten u žalbenom postupku.
199. Kada je riječ o četvrtom podatku navedenom u točki 150. ovog mišljenja, koji se odnosi na činjenicu da su društva Sinopec Chongqing i Sinopec Ningxia snosila troškove prodaje, Opći sud ga je u točkama 100. do 102. pobijane presude povezao s drugim i trećim podatkom te zaključio da ne mijenja ocjenu tih podataka.
200. Sama Komisija svoj prigovor protiv tog dijela pobijane presude vezuje uz nezakonitost analiza provedenih u pogledu drugog i trećeg podatka. Međutim, iz prethodne točke ovog mišljenja proizlazi da prigovore protiv analiza provedenih u pogledu drugog i trećeg podatka treba odbiti. Posljedično, ni Komisijin prigovor protiv analize koju je Opći sud proveo u pogledu četvrtog podatka nije moguće prihvatiti.
201. Naposljetku, kada je riječ o petom podatku navedenom u točki 150. ovog mišljenja, koji se odnosi na činjenicu da je društvo Sinopec Central-China trgovalo i proizvodima koje su proizveli drugi proizvođači osim društava Sinopec Chongqing i Sinopec Ningxia, Opći sud je u točki 111. pobijane presude zaključio da taj podatak nije relevantan za dokazivanje toga da je društvo Sinopec Central‑China obavljalo poslove slične poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije. Analiza koja je dovela do tog zaključka podijeljena je na dva dijela. Kao prvo, Opći sud je u točkama 106. do 108. pobijane presude, nakon što je uputio na relevantnu sudsku praksu, zaključio da Komisija, s obzirom na to da nije ispitala udio koji je u okviru ukupnog prihoda društva Sinopec Central‑China činila prodaja svih proizvoda koje je ono kupilo od društava različitih od društava Sinopec Chongqing i Sinopec Ningxia, nije mogla na temelju petog podatka tvrditi da nije bila riječ o jedinstvenom gospodarskom subjektu. Kao drugo, Opći sud je u točkama 109. i 110. pobijane presude utvrdio da je, u svakom slučaju, čak i da je Komisija mogla ispitati samo prihod koji je društvo Sinopec Central‑China ostvarilo prodajom PVA‑ova, utvrđeno da su PVA-ovi koje je društvo Sinopec Central‑China PVA‑a nabavilo od trećih proizvođača predstavljali samo 2 % njegove nabave PVA‑ova od društava Sinopec Chongqing i Sinopec Ningxia te da su PVA-ovi koje je ono nabavilo od trećih proizvođača u svakom slučaju prodani „povezanom društvu” u Kini.
202. Komisija osporava tu analizu, koja se, kao ona u pogledu prvog podatka, s obzirom na to da se odnosi na relevantnost podatka uzetog u obzir prilikom utvrđivanja postojanja jedinstvenog gospodarskog subjekta, tiče pravnog pitanja(107).
203. Kada je riječ o prvom dijelu analize, na temelju kojeg je Opći sud donio zaključak iz točke 111. pobijane presude, ističem da je analiza u točkama 106. i 107. te presude u skladu sa sudskom praksom navedenom u tim točkama. Međutim, zaključak iz točke 108. te presude da Komisija peti podatak uopće nije mogla upotrijebiti kao relevantan čimbenik zato što nije ispitala udio koji je u okviru ukupnog prihoda činila prodaja svih proizvoda kupljenih od društava različitih od društava Sinopec Chongqing i Sinopec Ningxia smatram pogrešnim.
204. Kako je gore istaknuto(108), sudska praksa ovlašćuje institucije Unije da za potrebe utvrđivanja postojanja jedinstvenog gospodarskog subjekta uzmu u obzir „sve relevantne čimbenike” koji se odnose na gospodarsku stvarnost odnosa između proizvođača i povezanog distributera. Ti čimbenici stoga ne mogu nužno biti ograničeni na analizu udjela koji je u okviru ukupnog prihoda povezanog distributera činila prodaja svih proizvoda koju je on ostvario. Relevantan čimbenik koji institucije Unije mogu u svojoj analizi uzeti u obzir može biti i udio koji čini prodaja dotičnog proizvoda(109). Opći sud je stoga počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši u točki 111. pobijane presude da peti podatak nije relevantan zato što Komisija nije ispitala udio koji je u ukupnom prihodu društva Sinopec Central-China činila prodaja svih proizvoda koju je to društvo ostvarilo.
205. Kada je riječ o drugom dijelu analize, sadržanom u točkama 109. i 110. pobijane presude, Opći sud ga je proveo „u svakom slučaju” te stoga kao obiter dictum. Iako nije to izričito naveo, čini se da je Opći sud u tim točkama zaključio, u bitnome, da peti podatak, s obzirom na to da je Komisija analizirala veoma ograničen udio u prihodu društva Sinopec Central-China, to jest (samo) prihod koji je to društvo ostvarilo prodajom dotičnog proizvoda kupljenog od trećih proizvođača, nije kao dokaz dovoljan da se zaključi da je to društvo obavljalo poslove slične poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije.
206. Međutim, mora se istaknuti da se taj (prešutni) zaključak u pogledu petog podatka uopće ne spominje u točki 112. pobijane presude, u kojoj je Opći sud proveo cjelovitu ocjenu pet podataka. Opći sud stoga peti podatak uopće nije uzeo u obzir kao dokaz u toj cjelovitoj ocjeni, jer je taj podatak (pogrešno) smatrao irelevantnim.
207. Zaključno, smatram da je Opći sud počinio dvije pogreške koje se tiču prava zaključivši da prvi i peti podatak nisu relevantni za utvrđivanje je li društvo Sinopec Central-China, unatoč svojem statusu povezanog društva, obavljalo poslove slične poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije.
208. Posljedično, s obzirom na to da se cjelovita ocjena koju je Opći sud proveo u točki 112. pobijane presude temelji samo na drugom i trećem podatku jer je taj sud prvi i peti podatak pogrešno odbacio kao irelevantne, mora se zaključiti da ta cjelovita ocjena sadržava pogreške koje se tiču prava.
209. S obzirom na navedeno, predlažem da Sud prihvati drugi dio Komisijina trećeg žalbenog razloga.
III. Protužalba
210. Protužalba društava Sinopec odnosi se na točke 141. do 159. pobijane presude. Opći sud je u tim točkama odbio tužbeni razlog kojim su društva Sinopec osporavala Komisijinu odluku da prilagodbu na temelju članka 2. stavka 10. točke (b) Osnovne uredbe provede povećanjem uobičajene vrijednosti kako bi se odrazila razlika između stope poreza na dodanu vrijednost (PDV) koji je trebalo platiti i stope povrata PDV‑a pri izvozu.
211. Društva Sinopec svojom protužalbom od Suda zahtijevaju da ukine pobijanu presudu u dijelu kojem je njome prihvaćena prilagodba uobičajene vrijednosti za nepovratni PDV, poništi spornu uredbu u dijelu kojem je njome ta prilagodba provedena te Komisiji naloži snošenje troškova; podredno, društva Sinopec od Suda zahtijevaju da predmet vrati Općem sudu na ponovno odlučivanje te da odredi da će se o troškovima naknadno odlučiti.
212. Komisija, uz potporu društva Kuraray, od Suda zahtijeva da odbije protužalbu i da društvima Sinopec naloži snošenje troškova. Društvo Kuraray usto od Suda zahtijeva da protužalbu proglasi nedopuštenom.
213. Društva Sinopec ističu četiri protužalbena razloga u prilog svojoj protužalbi.
214. Opći sud je u točkama 141. do 159. pobijane presude prihvatio Komisijinu odluku, izloženu u uvodnim izjavama 387. i 388. sporne uredbe, da uobičajenu vrijednost prilagodi kako bi se uzeo u obzir nepovratni PDV uključen u izvoznu cijenu. Opći sud je utvrdio da, iako tekst sporne uredbe nije lako razumljiv, kontekst i dokazi iz spisa upravnog postupka pokazuju da je Komisija dostatno dokazala, kao prvo, da je izvozna cijena uključivala nepovratni PDV, dok je uobičajena vrijednost izračunata na temelju podataka za reprezentativnu zemlju u skladu s člankom 2. stavkom 6.a ne uključujući PDV, i, kao drugo, da je ta asimetrija stoga bila opravdanje za provedbu prilagodbe povećanjem uobičajene vrijednosti kako bi se osigurala primjerena usporedba između te vrijednosti i izvozne cijene(110).
215. Međutim, Opći sud je utvrdio da je Komisija pogriješila upotrijebivši članak 2. stavak 10. točku (b) Osnovne uredbe kao pravnu osnovu za tu prilagodbu, jer se ta odredba ne odnosi izričito na izračunavanje uobičajenih vrijednosti na temelju podataka za reprezentativnu zemlju. Ipak, Opći sud tu pogrešku nije smatrao presudnom, jer je Komisija na temelju članka 2. stavka 10. točke (k) Osnovne uredbe prilagodbu mogla izvršiti s obzirom na druge čimbenike koji su utjecali na usporedivost cijena, uključujući nepovratni PDV(111).
A.      Pitanje nedopuštenosti i bespredmetnosti žalbe
216. Kao prvo, društvo Kuraray navodi da je protužalba u cijelosti nedopuštena. Ono smatra da društva Sinopec nisu ni objasnila ni dokazala koju bi korist imala od protužalbe.
217. Društvo Kuraray svojim prigovorom nedopuštenosti u biti osporava pravni interes društava Sinopec za podnošenje protužalbe. U skladu s ustaljenom sudskom praksom, da bi žalitelj imao pravni interes za pokretanje postupka, nužno je da žalba, u slučaju njezina prihvaćanja, može žalitelju donijeti neku korist. Osim toga, Sud može po službenoj dužnosti istaknuti prigovor da žalitelj nema pravni interes za podnošenje ili zadržavanje žalbe(112).
218. Kako je objašnjeno u točkama 22. do 25. ovog mišljenja, društvo Kuraray, s obzirom na to da ima status intervenijenta, ne može istaknuti takav prigovor nedopuštenosti. Sud taj prigovor ipak treba razmotriti po službenoj dužnosti, jer otvara pitanje nadležnosti Suda.
219. Prema mojemu mišljenju, društva Sinopec nedvojbeno imaju pravni interes za podnošenje protužalbe. Ako Sud prihvati protužalbu i presudi da je Opći sud pogriješio zaključivši da je prilagodba na temelju članka 2. stavka 10. točke (k) Osnovne uredbe bila opravdana, uobičajena vrijednost na temelju koje je određena dampinška marža društava Sinopec bit će smanjena kao i, posljedično, njihova antidampinška pristojba. To bi nedvojbeno tim društvima donijelo korist.
220. Kao drugo, ne ističući prigovor nedopuštenosti, Komisija smatra da je protužalba, s obzirom na to da nije usmjerena protiv točaka 160. do 164. pobijane presude, u cijelosti bespredmetna. Osobito, društva Sinopec ne osporavaju točku 160. te presude, u kojoj je Opći sud, upotrebom riječi „potrebno”, navodno potvrdio potrebu za prilagodbom. Ta točka stoga proturječi argumentima koje društva Sinopec iznose u protužalbi.
221. Točka 160. pobijane presude čini tek sažetak argumenata koje su društva Sinopec iznijela u okviru drugog prigovora iz trećeg dijela drugog tužbenog razloga u prvostupanjskom postupku. Ona nije utvrđenje Općeg suda. Činjenica da se ta točka ne osporava izričito ne čini protužalbu bespredmetnom.
B.      Prvi protužalbeni razlog
222. Društva Sinopec svojim prvim protužalbenim razlogom navode da je Opći sud pogrešno protumačio uvodni dio članka 2. stavka 10. kao i članak 2. stavak 10. točku (k) Osnovne uredbe time što je u pobijanoj presudi umjesto članka 2. stavka 10. točke (b) upotrijebio članak 2. stavak 10. točku (k) Osnovne uredbe kao pravnu osnovu prilagodbe za nepovratni PDV.
223. Društva Sinopec navode da Komisija u predmetnom slučaju nije dokazala da su uvjeti iz članka 2. stavka 10. točke (k) Osnovne uredbe bili ispunjeni jer u spornoj uredbi nije primijenila tu odredbu nego članak 2. stavak 10. točku (b) Osnovne uredbe. Nije bilo na Općem sudu nego na Komisiji da provede prilagodbu na temelju članka 2. stavka 10. točke (k) Osnovne uredbe te dokaže da su uvjeti za primjenu te odredbe bili ispunjeni. Opći sud može samo ispitivati zakonitost akata Komisije, ne i ispravljati pravne pogreške te institucije. Opći sud je nepropisnom zamjenom pravne osnove omogućio zadržavanje prilagodbe iako Komisija nije iznijela svoj teret dokazivanja.
224. Komisija, uz potporu društva Kuraray, osporava argumente društava Sinopec.
225. Opći sud je u točkama 153. do 156. pobijane presude zaključio da je Komisija utvrdila da je izvozna cijena uključivala iznos koji je odgovarao nepovratnom PDV-u, dok je uobičajena vrijednost izračunata bez PDV-a, te da je ta asimetrija stoga bila opravdanje za provedbu prilagodbe povećanjem uobičajene vrijednosti kako bi se osigurala primjerena usporedba između te vrijednosti i izvozne cijene.
226. Društva Sinopec ne osporavaju te točke pobijane presude i u njima sadržane zaključke. Osobito, ta društva, s obzirom na navedenu asimetriju, koja je nedvojbeno utjecala na usporedivost cijena, ne osporavaju potrebu za provedbom prilagodbe povećanjem uobičajene vrijednosti kako bi se osigurala primjerena usporedba u smislu članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe.
227. Opći sud je u točki 157. pobijane presude utvrdio da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava smatrajući članak 2. stavak 10. točku (b) Osnovne uredbe pravnom osnovom za provedbu prilagodbe povećanjem uobičajene vrijednosti. Međutim, Opći sud tu pogrešku nije smatrao opravdanjem za poništenje sporne uredbe jer nije imala odlučujući utjecaj na Komisijinu ocjenu s obzirom na to da su uvjeti za primjenu članka 2. stavka 10. točke (k) Osnovne uredbe u svakom slučaju bili ispunjeni. Društva Sinopec svojim prvim protužalbenim razlogom osporavaju, kako navode, „zamjenu pravne osnove” za provedbu prilagodbe.
228. Međutim, smatram da utvrđenje Općeg suda u točki 157. pobijane presude ne sadržava pogrešku koja se tiče prava.
229. Kao prvo, Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da su uvjeti za primjenu članka 2. stavka 10. točke (k) Osnovne uredbe bili ispunjeni.
230. Prema navedenoj odredbi, „[p]rilagodba se može provesti […] za razlike u drugim čimbenicima koji nisu predviđeni [člankom 2. stavkom 10. točkama (a) do (j) Osnovne uredbe] ako se pokaže da utječu na usporedivost cijena […], a posebno ako kupci stalno plaćaju drukčije cijene na domaćem tržištu radi [zbog] razlike u tim čimbenicima”.
231. Ta odredba čini dopunsku „sveobuhvatnu” odredbu koja je u antidampinško pravo Unije uvedena(113) kako bi se omogućila provedba prilagodbi za „druge čimbenike”, koji nisu izričito navedeni u članku 2. stavku 10. točkama (a) do (j) Osnovne uredbe, te stoga kako bi se uklonila isključivost te odredbe u odnosu na odbitke od uobičajene vrijednosti(114).
232. Kako sam istaknuo u točkama 225. i 226. ovog mišljenja, činjenica da je, s jedne strane, u izvoznu cijenu uključen iznos koji je odgovarao nepovratnom PDV-u, a da je, s druge strane, uobičajena vrijednost izračunata bez PDV-a, nesporno je činila razliku u čimbenicima koja je utjecala na cijene i usporedivost cijena te koja je opravdavala provedbu prilagodbe povećanjem uobičajene vrijednosti na temelju članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe kako bi se osigurala primjerena usporedba. Shodno tomu, uvjet predviđen u prvoj rečenici te odredbe bio je ispunjen.
233. Kada je riječ o drugom dijelu članka 2. stavka 10. točke (k) Osnovne uredbe, koji glasi „a posebno ako kupci stalno plaćaju drukčije cijene na domaćem tržištu radi [zbog] razlike u tim čimbenicima”, upotreba riječi „posebno” sugerira da se njime ne nameće dodatan zahtjev. Umjesto toga, cilj mu je ilustrirati situaciju u kojoj je uvjet – da je dokazano da dotični čimbenik utječe na usporedivost cijena – ispunjen.
234. Posljedično, s obzirom na zaključak Općeg suda da je dokazano da je asimetrija između izračunate uobičajene vrijednosti i izvozne cijene povezana s PDV-om utjecala na usporedivost cijena, taj sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da su uvjeti za primjenu članka 2. stavka 10. točke (k) Osnovne uredbe bili ispunjeni.
235. Kao drugo, ako se dokaže da je prilagodba bila potrebna kako bi se osigurala primjerena usporedba u smislu članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe te da su uvjeti iz članka 2. stavka 10. točke (k) te uredbe bili ispunjeni, pogreška koja se tiče prava koju je Komisija počinila time što se u svrhu provedbe te prilagodbe pozvala na članak 2. stavak 10. te odredbe bila je samo formalna. Naime, ta pogreška u pravnoj kvalifikaciji prilagodbe nije imala odlučujući utjecaj ni na Komisijin zaključak da je prilagodba bila potrebna ni na iznos prilagodbe i posljedičnu dampinšku maržu. Kako je Opći sud pravilno utvrdio, pogreška koja ima samo formalan značaj, osobito ako se odnosi na pravnu osnovu, ne može dovesti do poništenja spornog akta Unije(115).
236. Kao treće, kada je riječ o navodu da je Opći sud izašao izvan okvira svoje uloge, koja je ograničena na ispitivanje zakonitosti Komisijinih akata, smatram da Opći sud nije prekoračio svoje ovlasti nadzora time što je Komisijinu ocjenu zamijenio vlastitom. Naime, Opći sud se pri donošenju svojeg zaključka vodio čimbenicima koji su bili sastavni dio Komisijine argumentacije izložene u spornoj uredbi te je rezultat njegove ocjene u skladu s izrekom tog akta(116). Opći sud nije proveo novu ocjenu činjenica kojom je zamijenio Komisijinu ocjenu te stoga nije zakoračio u široku diskrecijsku ovlast kojom ta institucija raspolaže u području trgovinske politike, a koju opravdava složenost gospodarskih, političkih i pravnih situacija koje Komisija mora razmatrati(117).
237. S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem da Sud prvi protužalbeni razlog društava Sinopec odbije kao neosnovan.
C.      Drugi protužalbeni razlog
238. Drugi protužalbeni razlog društava Sinopec usmjeren je protiv točke 158. pobijane presude. Društva Sinopec tvrde da je Opći sud, time što je naveo da izračunata uobičajena vrijednost „zamjenjuje” cijenu dotičnog proizvoda na unutarnjem tržištu zemlje izvoznice, pogrešno protumačio članak 2. stavak 6.a Osnovne uredbe. Prema navodu tih društava, dok uobičajena vrijednost izračunata primjenom metodologije iz članka 2. stavaka 3. do 6. Osnovne uredbe treba služiti kao zamjena za domaću prodajnu cijenu, to ne vrijedi za uobičajenu vrijednost izračunatu na temelju članka 2. stavka 6.a te uredbe, koji nalaže Komisiji da potpuno zanemari domaće prodaje. Međutim, društva Sinopec smatraju da je dokaz da „kupci stalno plaćaju drukčije cijene na domaćem tržištu radi [zbog] razlike u tim čimbenicima” nužan preduvjet za provedbu prilagodbe na temelju članka 2. stavka 10. točke (k) Osnovne uredbe.
239. Komisija, uz potporu društva Kuraray, osporava argumente društava Sinopec. Društvo Kuraray usto navodi da drugi protužalbeni razlog nije dopušten jer nije dovoljno jasan i precizan da Sudu omogući provedbu nadzora. On stoga, prema mišljenju tog društva, ne zadovoljava kriterije predviđene člankom 169. stavkom 2. Poslovnika Suda.
240. Kada je riječ o, prije svega, dopuštenosti drugog protužalbenog razloga, smatram da on, čak i pod pretpostavkom da Sud treba po službenoj dužnosti ispitati prigovor nedopuštenosti koji društvo Kuraray ističe, koje kao intervenijent, kako proizlazi iz točaka 22. do 25. ovog mišljenja, ne može to učiniti, nije nedopušten. Naime, u njemu su precizno navedeni sporni elementi pobijane presude čije ukidanje društva Sinopec zahtijevaju (to jest točka 158. pobijane presude) kao i pravni argumenti na kojima se temelji (to jest navodna povreda članka 2. stavka 6.a Osnovne uredbe)(118).
241. Međutim, prema mojemu mišljenju, drugi protužalbeni razlog je bespredmetan. Kako je istaknuto u točki 233. ovog mišljenja, drugi dio članka 2. stavka 10. točke (k) Osnovne uredbe ne nameće dodatan zahtjev. Umjesto toga, on naglašava specifičnu situaciju u kojoj je uvjet iz prvog dijela te odredbe – da je dokazano da razlika u dotičnim čimbenicima utječe na usporedivost cijena – ispunjen. Opći sud je u točkama 153. do 157. pobijane presude utvrdio da je Komisija, s obzirom na ispunjenost tog uvjeta, bila ovlaštena provesti prilagodbu povećanjem uobičajene vrijednosti. Stoga, čak i da, kako društva Sinopec tvrde, točka 158. te presude sadržava pogrešno tumačenje članka 2. stavka 6.a Osnovne uredbe u vezi s drugim dijelom članka 2. stavka 10. točke (k) te uredbe, takva pogreška ne dovodi u pitanje zaključak da je prilagodba u predmetnom slučaju bila opravdana.
242. U svakom slučaju, drugi protužalbeni razlog temelji se i na pogrešnom tumačenju pobijane presude. Naime, Opći sud navodom u točki 128. pobijane presude da izračunata uobičajena vrijednost „zamjenjuje” cijenu dotičnog proizvoda na tržištu zemlje izvoznice nije mislio, kako argument društava Sinopec sugerira, da je Komisija prilikom izračunavanja uobičajene vrijednosti trebala uzeti u obzir domaće prodaje. Umjesto toga, on je mislio da uobičajena vrijednost izračunata na temelju članka 2. stavka 6.a Osnovne uredbe zamjenjuje, u primjerenoj usporedbi uobičajene vrijednosti i izvozne cijene, uobičajenu vrijednost kako je definirana u članku 2. stavku 1. Osnovne uredbe.
243. Stoga predlažem da Sud odbije i drugi protužalbeni razlog društava Sinopec.
D.      Treći protužalbeni razlog
244. Društva Sinopec svojim trećim protužalbenim razlogom navode da je Opći sud iskrivio dokaze koji su mu podneseni time što nije ocijenio relevantnost odluke Courta of International Trade (Sud za međunarodnu trgovinu, Sjedinjene Američke Države), koji je potvrdio da su prilagobe za nepovratni PDV nezakonite ne samo u okviru primjerene usporedbe nego i prilikom izračunavanja uobičajene vrijednosti. Društva Sinopec tvrde da je Opći sud iskrivio dokaze time što u pobijanoj presudi nije uputio na tu odluku te što posljedično nije ocijenio njezinu relevantnost. Društva Sinopec navode da to iskrivljavanje dokaza utječe na zaključak iz točke 156. pobijane presude da je Komisija dokazala potrebu za prilagodbom za nepovratni PDV.
245. Komisija, uz potporu društva Kuraray, osporava argumente društava Sinopec. Društvo Kuraray usto navodi da treći protužalbeni razlog nije dopušten zato što društva Sinopec ničime nisu potkrijepila svoj navod o iskrivljavanju dokaza. Posljedično, prema mišljenju društva Kuraray, taj protužalbeni razlog ne zadovoljava kriterije predviđene člankom 169. stavkom 2. Poslovnika Suda.
246. Kada je riječ o, prije svega, dopuštenosti trećeg protužalbenog razloga, smatram da on, čak i pod pretpostavkom da Sud treba po službenoj dužnosti ispitati prigovor nedopuštenosti koji društvo Kuraray ističe, koje kao intervenijent ne može to učiniti(119), nije nedopušten. Naime, u njemu su, slično kao u prethodnom protužalbenom razlogu, precizno navedeni sporni elementi pobijane presude čije ukidanje društva Sinopec zahtijevaju (to jest točka 156. pobijane presude) kao i konkretni pravni argumenti na kojima se temelji (to jest navodno iskrivljavanje dokaza neuzimanjem u obzir odluke Courta of International Trade (Sud za međunarodnu trgovinu)).
247. Međutim, smatram da treći protužalbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.
248. Kao prvo, slažem se s Komisijom da dosljednost prakse institucija Unije s pristupom američkih tijela nije relevantna. Odluka Courta of International Trade (Sud za međunarodnu trgovinu) primjer je prakse u drugom pravnom sustavu koji može nadahnuti određeno tumačenje antidampinškog prava Unije, ali se ne može smatrati „dokazom”. Stoga, s obzirom na to da nema dokaza, ne može biti ni „iskrivljavanja dokaza”.
249. Kao drugo i u svakom slučaju, nerazmatranje dokaza ne može dovesti do iskrivljavanja tih dokaza. U skladu sa sudskom praksom, prigovor koji se odnosi na iskrivljavanje dokaza zahtijeva od žalitelja ne samo da precizno navede dokaze koje je Opći sud iskrivio, nego i da dokaže pogreške u analizi koje su prema njegovoj procjeni dovele do toga da je Opći sud iskrivio dokaze(120).
250. Iz toga proizlazi da iskrivljavanje dokaza pretpostavlja da su dokazi ocijenjeni na način koji je u očitoj suprotnosti s njihovim sadržajem. Međutim, društva Sinopec ne navode da je Opći sud iskrivio ocjenu odluke Courta of International Trade (Sud za međunarodnu trgovinu), koju su ona dostavila Općem sudu. Umjesto toga, ta društva tvrde da Opći sud te dokaze uopće nije uzeo u obzir u svojoj analizi. Ta tvrdnja u biti čini prigovor koji se odnosi na povredu obrazlaganja.
251. Međutim, tu tvrdnju društava Sinopec, čak i ako ju se shvati na navedeni način, svejedno treba odbiti. Činjenica da se u pobijanoj presudi ne upućuje na predmetnu odluku Courta of International Trade (Sud za međunarodnu trgovinu) nužno znači da ju je Opći sud smatrao irelevantnom. Ta činjenica ni u kojem slučaju ne sprječava društva Sinopec da istaknu prigovore protiv pobijane presude ni Sud da razmotri te prigovore.
252. Stoga predlažem da Sud odbije i treći protužalbeni razlog društava Sinopec.
E.      Četvrti protužalbeni razlog
253. Društva Sinopec svojim četvrtim protužalbenim razlogom osporavaju točke 150. do 156. pobijane presude. Ona navode povredu prava na saslušanje i obveze obrazlaganja.
254. Kao prvo, društva Sinopec navode da ona, s obzirom na to da je kao pravna osnova prilagodbe za nepovratni PDV umjesto članka 2. stavka 10. točke (b) upotrijebljen članak 2. stavak 10. točka (k) Osnovne uredbe, nisu mogla dokazati da uvjeti iz te potonje odredbe nisu bili ispunjeni. Društva Sinopec priznaju da su imala priliku pred Općim sudom raspravljati o tome jesu li uvjeti iz članka 2. stavka 10. točke (k) Osnovne uredbe bili ispunjeni. Međutim, pravo na saslušanje pred Komisijom, autorom akta, razlikuje se od mogućnosti da se bude saslušan pred Općim sudom. Društva Sinopec tvrde da bi Komisija možda donijela drukčiju odluku da su ona imala priliku toj instituciji iznijeti svoje argumente, konkretno u pogledu uvjeta predviđenog u drugom dijelu članka 2. stavka 10. točke (k) Osnovne uredbe.
255. Kao drugo, društva Sinopec navode da Komisija, unatoč njihovim zahtjevima, nije objasnila zašto je sporna prilagodba bila potrebna ako se uobičajena vrijednost temeljila na informacijama iz treće zemlje. Komisija je objašnjenje pružila tek u postupku pred Općim sudom. Međutim, ako bi Komisija svoj pristup mogla objasniti tek u postupku pred sudovima Unije, osobito ako je objašnjenje izričito zatraženo tijekom upravnog postupka te su sudovi Unije utvrdili da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava, obveza obrazlaganja i pravo zainteresiranih stranaka na saslušanje moglo bi postati besmisleno.
256. Komisija, uz potporu društva Kuraray, osporava argumente društava Sinopec.
257. Kada je riječ o, kao prvo, navodnoj povredi prava na saslušanje, ističem da je argument društava Sinopec usredotočen na uvjet predviđen u drugom dijelu članka 2. stavka 10. točke (k) Osnovne uredbe. Međutim, kako sam naveo u točkama 232. i 241. ovog mišljenja, u drugom dijelu te odredbe ne nameće se dodatan zahtjev, nego se samo naglašava specifična situacija u kojoj je uvjet iz prvog dijela te odredbe ispunjen. S obzirom na to, to jest na činjenicu da ispunjenost uvjeta predviđenog u prvom dijelu te odredbe čini prilagodbu opravdanom, čak i da društva Sinopec doista nisu imala priliku iznijeti svoje argumente o uvjetu iz drugog dijela te odredbe, to ne bi utjecalo na spornu prilagodbu. Četvrti protužalbeni razlog je stoga, prema mojemu mišljenju, bespredmetan.
258. U svakom slučaju, iako se od tužitelja ne može zahtijevati da dokaže da bi Komisijina odluka bila drukčija da nije bilo predmetne postupovne nepravilnosti, nego samo da takva mogućnost nije u potpunosti isključena jer bi ta stranka mogla bolje osigurati svoju obranu da nepravilnost nije postojala, činjenica je da postojanje nepravilnosti koja se odnosi na prava obrane može dovesti do poništenja predmetnog akta samo ako postoji mogućnost da je ta nepravilnost promijenila ishod upravnog postupka, na taj način konkretno povrjeđujući prava obrane(121).
259. Međutim, u ovom predmetu društva Sinopec nisu podnijela nijedan element kojim bi dokazala da bi u situaciji u kojoj je prilagodba bila opravdana, kako je navedeno u točkama 225. i 226. ovog mišljenja, upravni postupak mogao imati drugačiji ishod.
260. Kada je riječ o drugom dijelu četvrtog protužalbenog razloga, Opći sud je u točki 152. pobijane presude pravilno utvrdio da, u skladu sa sudskom praksom Suda, „uredba kojom se određuju antidampinške pristojbe mora sadržavati bit Komisijina rasuđivanja, ali ne mora sadržavati posebno obrazloženje za svaki od mnogobrojnih argumenata utemeljenih u činjenicama koje su navele zainteresirane stranke” te da „Opći sud stoga može od Komisije zatražiti dodatna objašnjenja i voditi o njima računa tijekom provođenja svojeg nadzora, pod uvjetom da se temelje na elementima koji su dio Komisijina spisa”.
261. Društva Sinopec ne osporavaju tu sudsku praksu kao ni činjenicu da su se Komisijina dodatna objašnjenja temeljila na elementima iz Komisijina spisa. Shodno tomu, ni drugi dio četvrtog protužalbenog razloga nije moguće prihvatiti.
262. S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem da Sud odbije i četvrti protužalbeni razlog društava Sinopec te stoga i njihovu protužalbu u cijelosti.
IV.    Tužba podnesena Općem sudu
263. U skladu s člankom 61. stavkom 1. Statuta Suda Europske unije, ako Sud ukine odluku Općeg suda, može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta.
264. Smatram da je to moguće, kao prvo, u odnosu na drugi prigovor u trećem tužbenom razlogu koji su društva Sinopec istaknula pred Općim sudom, a koji se odnosi na navodnu kaznenu narav izvora dostupnih podataka. Naime, iz točaka 35. do 46. ovog mišljenja proizlazi da Komisija nije u uvodnim izjavama 329. i 333. sporne uredbe počinila očitu pogrešku u ocjeni time što je uobičajenu vrijednost za društvo Sinopec Ningxia izračunala na temelju članka 2. stavka 6.a Osnovne uredbe, koristeći informacije koje su u skladu s člankom 18. te uredbe dostavili proizvođači izvoznici koji su surađivali te osobito, za svaku vrstu proizvoda koju je to društvo prijavilo, koristeći najveću uobičajenu vrijednost među onima proizvođača izvoznika koji su surađivali. Drugi prigovor u trećem tužbenom razlogu koji su društva Sinopec istaknula stoga treba u cijelosti odbiti.
265. Kao drugo, smatram da Sud može konačno odlučiti i o prvom i drugom dijelu drugog tužbenog razloga koji su društva Sinopec istaknula pred Općim sudom navodeći povredu članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe.
266. Kada je riječ o prigovoru kojim se navodila povreda obveze provedbe primjerene usporedbe na istoj razini trgovine, u smislu članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe, između izvozne cijene i izračunate uobičajene vrijednosti u smislu članka 2. stavka 6.a te uredbe u vezi sa „spornim troškovima”, iz točaka 64. do 146. ovog mišljenja proizlazi da Komisija nije u spornoj uredbi počinila očitu pogrešku u ocjeni u tom pogledu. Taj prigovor – sadržan u drugom dijelu drugog tužbenog razloga – stoga treba odbiti.
267. Kada je riječ o prigovoru kojim se navodila povreda članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe, iz točaka 161. do 169. i točke 184. ovog mišljenja proizlazi da je, kako bi se utvrdilo je li prilagodba na temelju članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe opravdana zato što povezani prodavatelj obavlja poslove slične poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije ili nije opravdana zato što proizvođač i s njime povezani distributer zadužen za izvoz u Uniju čine jedinstveni gospodarski subjekt, potrebno uzeti u obzir „sve relevantne čimbenike” koji se odnose na gospodarsku stvarnost odnosa između tog proizvođača i tog distributera.
268. U predmetnom je slučaju stoga potrebno razmotriti pet podataka navedenih u točki 150. ovog mišljenja koji čine skup dokaza na temelju kojih je Komisija u spornoj uredbi zaključila da je prilagodba bila opravdana. Potrebno je provjeriti je li Komisija podnijela barem usklađene indicije o tome da su uvjeti za provedbu prilagodbe bili ispunjeni(122).
269. Kada je riječ o prvom podatku, to jest o činjenici da je društvo Sinopec Central-China tražilo kupce i stupalo s njima u kontakt, iz točaka 189. do 194. ovog mišljenja proizlazi da je ta djelatnost relevantna za utvrđivanje obavlja li povezani subjekt poslove slične poslovima koje obavlja posrednik koji posluje na temelju provizije, ali nije presudna za ocjenu djeluje li povezani distributer kao unutarnji prodajni odjel ili kao prodajni zastupnik.
270. Kada je riječ o drugom podatku, to jest o činjenici da je društvo Sinopec Chongqing izvršavalo izravne izvozne prodaje u Sjedinjene Američke Države, upućujem na analizu sadržanu u točkama 88. do 93. pobijane presude, u kojoj je relevantna sudska praksa pravilno primijenjena. Shodno tomu, taj je podatak relevantan za analizu, ali on sam po sebi, s obzirom na relativno malenu količinu prodaja i posebnosti predmetnog slučaja, ne dokazuje pouzdano da su uvjeti za provedbu prilagodbe na temelju članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe bili ispunjeni.
271. Kada je riječ o trećem podatku, to jest o činjenici da su društva Sinopec Chongqing i Sinopec Ningxia obavljala izravnu prodaju u Kini, upućujem na analizu sadržanu u točkama 95. do 99. pobijane presude, u kojoj je relevantna sudska praksa pravilno primijenjena. Shodno tomu, iako je i taj podatak relevantan za analizu, on sam po sebi ne dokazuje pouzdano da su uvjeti za provedbu prilagodbe na temelju članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe bili ispunjeni.
272. Isto vrijedi i za četvrti podatak naveden u točki 150. ovog mišljenja, to jest za činjenicu da su društva Sinopec Chongqing i Sinopec Ningxia snosila troškove prodaje. Budući da nije sporno da su ta društva snosila samo troškove povezane s prodajom na domaćem (kineskom) tržištu i, u slučaju društva Sinopec Chongqing, izravnom izvoznom prodajom u Sjedinjene Američke Države, postojanje tih troškova prodaje tiče se drugog odnosno s trećeg podatka.
273. Naposljetku, kada je riječ o petom podatku, to jest o činjenici da je društvo Sinopec Central-China trgovalo i proizvodima koje su proizveli drugi proizvođači osim društava Sinopec Chongqing i Sinopec Ningxia, utvrđeno je da u spisu nema podataka o udjelu koji je u okviru ukupnog prihoda društva Sinopec Central‑China činila prodaja svih proizvoda koje je ono kupilo od društava različitih od društava Sinopec Chongqing i Sinopec Ningxia. Međutim, iz spisa proizlazi da su PVA-ovi koje je društvo Sinopec Central‑China PVA‑a nabavilo od trećih proizvođača predstavljali samo 2 % njegove nabave PVA‑ova od društava Sinopec Chongqing i Sinopec Ningxia. Dakle, prihod društva Sinopec Central-China od prodaje PVA-ova odnosio se na PVA-ove koje je ono gotovo u cijelosti kupilo od društava Sinopec Chongqing i Sinopec Ningxia. Nadalje, nesporno je da PVA-ovi koje je društvo Sinopec Central-China kupilo od trećih proizvođača nisu izvezeni u Uniju, nego su prodani, u Kini, povezanom društvu, to jest unutar grupe. S obzirom na to, iako je činjenica da povezani prodavatelj prodaje robu trećih proizvođača važan element koji treba uzeti u obzir u analizi, u konkretnim okolnostima predmetnog slučaja mora se zaključiti da peti podatak nije kao dokaz dovoljan da se zaključi da je povezani prodavatelj obavljao poslove slične poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije.
274. S obzirom na sva prethodna razmatranja u pogledu prvog, drugog, trećeg, četvrtog i petog podatka, smatram da ti podaci, u konkretnim okolnostima predmetnog slučaja, zajedno ne čine dovoljan skup usklađenih indicija
o tome da je društvo Sinopec Central-China obavljalo poslove slične poslovima posrednika koji posluje na temelju provizije. Stoga se mora zaključiti da Komisija nije iznijela svoj teret dokazivanja da su uvjeti za provedbu prilagodbe na temelju članka 2. stavka 10. točke (i) Osnovne uredbe bili ispunjeni. Posljedično, prvi dio drugog tužbenog razloga društava Sinopec treba prihvatiti.
V.      Troškovi
275. U skladu s člankom 184. stavkom 2. Poslovnika Suda, kada je žalba osnovana i Sud sam konačno odluči o sporu, Sud odlučuje o troškovima. U skladu s člankom 138. stavcima 1. i 3. tog poslovnika, koji se na žalbeni postupak primjenjuje na temelju članka 184. stavka 1. tog poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove, a ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima, svaka stranka snosi vlastite troškove. Međutim, ako se to čini opravdanim u danim okolnostima, Sud može odlučiti da, osim vlastitih troškova, jedna stranka snosi i dio troškova druge stranke. U skladu s člankom 140. stavkom 3. tog poslovnika, koji se na žalbeni postupak primjenjuje na temelju članka 184. stavka 1. tog poslovnika, Sud može odlučiti da intervenijent snosi vlastite troškove.
276. Ako se Sud složi s mojom ocjenom u pogledu Komisijine žalbe i protužalbe društava Sinopec, društva Sinopec bit će neuspješne stranke. Stoga, s obzirom na to da Komisija i društvo Kuraray zahtijevaju da se društvima Sinopec naloži snošenje troškova, predlažem da Sud naloži društvima Sinopec snošenje troškova Komisije i društva Kuraray povezanih sa žalbom i protužalbom.
277. Međutim, za potrebe konačne odluke o tužbi iz prvostupanjskog postupka predlažem da Sud prihvati jedan od triju tužbenih razloga društava Sinopec koji čine predmet žalbe, a da ostatak tužbe odbije, uključujući tužbeni razlog koji je predmet protužalbe. Budući da je Komisija zatražila da se društvima Sinopec naloži snošenje troškova prvostupanjskog postupka, predlažem da Sud društvima Sinopec naloži snošenje 75 % vlastitih troškova u prvostupanjskom postupku i 75 % Komisijinih troškova u prvostupanjskom postupku, a da Komisiji naloži snošenje 25 % vlastitih troškova u prvostupanjskom postupku i 25 % troškova društava Sinopec u prvostupanjskom postupku.
VI.    Zaključak
278. S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem da Sud:
–        ukine presudu Općeg suda Europske unije od 21. veljače 2024., Sinopec Chongqing SVW Chemical i dr./Komisija (T-762/20, EU:T:2024:113), u dijelu u kojem je njome Provedbena uredba Komisije (EU) 2020/1336 оd 25. rujna 2020. o uvođenju konačnih antidampinških pristojbi na uvoz određenih poli(vinil alkohola) podrijetlom iz Narodne Republike Kine poništena u odnosu na društva Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd i Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd. Europska komisija je prilikom izračunavanja stope antidampinške pristojbe na uvoz u Europsku uniju polivinil alkohola koje su ta društva proizvodila i prodavala provela prilagodbe smanjenjem izvozne cijene u skladu s člankom 2. stavkom 10. točkama (e), (g), (i) i (k) Uredbe (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije;
–        poništi Provedbenu uredbu 2020/1336 u odnosu na društva Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd i Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd, u dijelu u kojem je Komisija, prilikom izračunavanja stope antidampinške pristojbe na uvoz u Europsku uniju polivinil alkohola koje su ta društva proizvodila i prodavala, provela prilagodbe smanjenjem izvozne cijene u skladu s člankom 2. stavkom 10. točkom (i) Uredbe 2016/1036;
–        odbije ostatak tužbe iz prvostupanjskog postupka;
–        odbije protužalbu društava Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd i Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd;
–        naloži društvima Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd i Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd snošenje troškova Komisije i društva Kuraray Europe GmbH povezanih sa žalbom i protužalbom;
–        naloži društvima Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd i Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd snošenje 75 % vlastitih troškova u prvostupanjskom postupku i 75 % Komisijinih troškova u prvostupanjskom postupku, a da Komisiji naloži snošenje 25 % vlastitih troškova u prvostupanjskom postupku i 25 % troškova tih društava u prvostupanjskom postupku;
–        naloži društvu Wegochem Europe BV snošenje vlastitih troškova;
–        naloži društvu Kuraray Europe GmbH snošenje vlastitih troškova u prvostupanjskom postupku.
1      Izvorni jezik: engleski
2      Uredba (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (SL 2016., L 176, str. 21.; u daljnjem tekstu: Osnovna uredba). Članak 2. stavak 6.a uveden je Uredbom Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2017. o izmjeni Osnovne uredbe i Uredbe (EU) 2016/1037 o zaštiti od subvencioniranog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (SL 2017., L 338, str. 1.).
3      Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd (u daljnjem tekstu: Sinopec Chongqing), Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd (u daljnjem tekstu: Sinopec Ningxia) i Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd (u daljnjem tekstu: Sinopec Central-China) (u daljnjem tekstu zajedno: društva Sinopec)
4      Presuda od 21. veljače 2024., Sinopec Chongqing SVW Chemical i dr./Komisija (T-762/20, EU:T:2024:113)
5      Provedbena uredba Komisije (EU) 2020/1336 оd 25. rujna 2020. o uvođenju konačnih antidampinških pristojbi na uvoz određenih poli(vinil alkohola) podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL 2020., L 315, str. 1.)
6      U smislu članka 2. stavka 6.a točke (b) Osnovne uredbe. Vidjeti uvodne izjave 91., 170. i 171. sporne uredbe. Komisija se osobito vodila izvješćem o Kini od 20. prosinca 2017., koje je objavila u skladu s člankom 2. stavkom 6.a točkom (c) Osnovne uredbe.
7      Vidjeti tekst te odredbe u točki 49. ovog mišljenja.
8      Vidjeti uvodne izjave 172. i 222. odnosno 87. sporne uredbe.
9      Vidjeti tekst tog članka u točki 15. ovog mišljenja.
10      Uvodne izjave 327. do 333. sporne uredbe
11      Uvodne izjave 313., 314. i 357. sporne uredbe
12      Uvodne izjave 358. i 373. sporne uredbe
13      Uvodna izjava 388. sporne uredbe
14      Točke 211. do 221. pobijane presude
15      Točke 125. do 139. pobijane presude
16      Točke 65. do 113. pobijane presude
17      Vidjeti presudu od 28. ožujka 2019., River Kwai International Food Industry/AETMD (C-144/18 P, EU:C:2019:266, t. 23. i navedenu sudsku praksu).
18      Vidjeti presude od 24. ožujka 1993., CIRFS i dr./Komisija (C-313/90, EU:C:1993:111, t. 23.), i od 6. listopada 2020., Bank Refah Kargaran/Vijeće (C-134/19 P, EU:C:2020:793, t. 25. i navedenu sudsku praksu).
19      Vidjeti, među ostalim, presudu od 14. prosinca 2017., EBMA/Giant (China) (C-61/16 P, EU:C:2017:968, t. 33. i navedenu sudsku praksu).
20      Vidjeti, među ostalim, rješenje od 13. veljače 2025., RS/EIB (C-614/24 P, EU:C:2025:103, t. 12. i navedenu sudsku praksu).
21      Vidjeti presudu od 14. prosinca 2017., EBMA/Giant (China) (C-61/16 P, EU:C:2017:968, t. 54. i navedenu sudsku praksu).
22      Vidjeti presudu od 4. rujna 2014., Simon, Evers & Co. (C-21/13, EU:C:2014:2154, t. 33.). Kao što proizlazi iz samog teksta članka 18. stavka 1. Osnovne uredbe, treba smatrati da je tom odredbom u pravo Unije prenesen članak 6.8. Sporazuma o primjeni članka VI. Općeg sporazuma o carinama i trgovini iz 1994. (SL 1994., L 336, str. 103.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 74., str. 112.) (u daljnjem tekstu: Sporazum o antidampingu) te ju stoga u najvećoj mogućoj mjeri treba tumačiti s obzirom na taj sporazum. Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Mengozzija u predmetu EBMA/Vijeće (C-61/16 P, EU:C:2017:615, t. 44. i navedena upućivanja).
23      Vidjeti, u tom pogledu, mišljenje nezavisnog odvjetnika Y. Bota u predmetu Simon, Evers & Co. (C-21/13, EU:C:2014:261, t. 65.).
24      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 14. prosinca 2017., EBMA/Giant (China) (C-61/16 P, EU:C:2017:968, t. 55.). Vidjeti također točku 181. pobijane presude.
25      Vidjeti presudu od 14. prosinca 2017., EBMA/Giant (China) (C-61/16 P, EU:C:2017:968, t. 56.).
26      Vidjeti također, u istom smislu, presudu Općeg suda od 2. listopada 2024., CCCME i dr./Komisija (T-263/22, EU:T:2024:663, t. 227. i navedenu sudsku praksu Općeg suda) (u daljnjem tekstu: presuda Općeg suda u predmetu CCCME).
27      Vidjeti, u istom smislu, mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Mengozzija u predmetu EBMA/Vijeće (C-61/16 P, EU:C:2017:615, t. 53.).
28      Vidjeti, po analogiji, presude od 4. rujna 2014., Simon, Evers & Co. (C-21/13, EU:C:2014:2154, t. 37.), i od 26. siječnja 2017., Maxcom/City Cycle Industries (C-248/15 P, C-254/15 P i C-260/15 P, EU:C:2017:62, t. 67.).
29      Vidjeti, među ostalim, presudu od 2. prosinca 2021., Komisija i GMB Glasmanufaktur Brandenburg/Xinyi PV Products (Anhui) Holdings (C-884/19 P i C-888/19 P, EU:C:2021:973, t. 117. i navedenu sudsku praksu).
30      Vidjeti, u istom smislu, presudu Općeg suda u predmetu CCCME, t. 213. i navedenu sudsku praksu Općeg suda. Vidjeti također točku 188. pobijane presude.
31      Vidjeti, među ostalim, presudu od 20. siječnja 2022., Komisija/Hubei Xinyegang Special Tube (C-891/19 P, EU:C:2022:38, t. 35. i 36. i navedenu sudsku praksu).
32      U tom pogledu vidjeti, po analogiji, moja mišljenja u predmetima ABLV Bank/SRB (C-602/22 P, EU:C:2025:347, t. 73.) i Deutsche Lufthansa/Ryanair i dr. (C-457/23 P, EU:C:2025:802, t. 16. i 17.).
33      Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika Y. Bota u predmetu Anbouba/Vijeće (C-605/13 P i C-630/13 P, EU:C:2015:2, t. 50.) i mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Bobeka u predmetu W i dr. (C-621/15, EU:C:2017:176, t. 32.).
34      Vidjeti, u tom pogledu, mišljenje nezavisnog odvjetnika Y. Bota u predmetu Simon, Evers & Co.(C-21/13, EU:C:2014:261, t. 69.).
35      Vidjeti uvodne izjave 335. do 341. sporne uredbe.
36      Vidjeti uvodne izjave 338., 339. i 213. do 220. sporne uredbe.
37      Vidjeti uvodnu izjavu 357. sporne uredbe.
38      Vidjeti uvodnu izjavu 313. sporne uredbe i točku 128. pobijane presude.
39      Presuda od 28. travnja 2022., Changmao Biochemical Engineering/Komisija (C-666/19 P, EU:C:2022:323) (u daljnjem tekstu: presuda Changmao)
40      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2017. o izmjeni Uredbe (EU) 2016/1036 o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije i Uredbe (EU) 2016/1037 o zaštiti od subvencioniranog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (SL 2017., L 338, str. 1.)
41      Opći sud je to pravilno istaknuo u točki 32. pobijane presude.
42      Vidjeti točke 41. do 43. pobijane presude.
43      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 16. srpnja 2015., Komisija/Rusal Armenal (C-21/14 P, EU:C:2015:494, t. 47. do 50.).
44      Vidjeti presudu od 27. listopada 2011., Dongguan Nanzha Leco Stationery/Vijeće (C-511/09 P, EU:C:2011:696, t. 33. i navedenu sudsku praksu). Vidjeti također točku 32. ovog mišljenja.
45      Vidjeti, u tom pogledu, presudu Općeg suda u predmetu CCCME, t. 96. i navedenu sudsku praksu Općeg suda.
46      Vidjeti, u tom pogledu, presudu Općeg suda u predmetu CCCME, t. 97. i navedenu sudsku praksu Općeg suda.
47      Vidjeti, u tom pogledu, mišljenje nezavisnog odvjetnika G. Pitruzzelle u predmetu Donex Shipping i Forwarding (C-104/19, EU:C:2020:159, t. 43. i 44.).
48      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 16. srpnja 2015., Komisija/Rusal Armenal (C-21/14 P, EU:C:2015:494, t. 47. do 50.).
49      Imajući na umu da članak 2.4. Sporazuma o antidampingu predviđa da takvu usporedbu treba provesti „na paritetu ex-factory”, koji odgovara razini „franko tvornica”
50      Da bi bila primjerena, usporedba mora biti nepristrana, objektivna i poštena; vidjeti, u tom pogledu, izvješće Žalbenog tijela WTO-a od 5. rujna 2017. naslovljeno „Europska unija – antidampinške mjere za uvoz određenih masnih alkohola iz Indonezije”, WT/DS442/AB/R, t. 5.21.
51      Ibidem.
52      Vidjeti, u tom pogledu, mišljenje nezavisnog odvjetnika Y. Bota u predmetu Dongguan Nanzha Leco Stationery/Vijeće (C-511/09 P, EU:C:2011:35, t. 90.).
53      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 27. listopada 2011., Dongguan Nanzha Leco Stationery/Vijeće (C-511/09 P, EU:C:2011:696, t. 36.).
54      Vidjeti presudu od 19. rujna 2013., Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Vijeće (C-15/12 P, EU:C:2013:572, t. 29.). Vidjeti također presudu od 10. ožujka 2009., Interpipe Niko Tube i Interpipe NTRP/Vijeće (T-249/06, EU:T:2009:62, t. 194. i 195.). Vidjeti također, u tom pogledu, točku 157. in fine pobijane presude.
55      Vidjeti presudu Changmao, t. 138. i navedenu sudsku praksu.
56      Vidjeti presudu Općeg suda u predmetu CCCME, t. 188., a u vezi s prethodnom verzijom članka 2. stavka 7. Osnovne uredbe, presudu od 18. ožujka 2009., Shanghai Excell M&E Enterprise i Shanghai Adeptech Precision/Vijeće (T-299/05, EU:T:2009:72, t. 266.).
57      Presuda od 16. veljače 2012., Vijeće i Komisija/Interpipe Niko Tube i Interpipe NTRP (C-191/09 P i C-200/09 P, EU:C:2012:78, t. 51. i navedena sudska praksa)
58      Vidjeti presudu Changmao, t. 139. i navedenu sudsku praksu.
59      Presude od 16. veljače 2012., Vijeće i Komisija/Interpipe Niko Tube i Interpipe NTRP (C-191/09 P i C-200/09 P, EU:C:2012:78, t. 61.), i od 26. listopada 2016., PT Musim Mas/Vijeće (C-468/15 P, EU:C:2016:803, t. 84.)
60      Vidjeti presudu Changmao, t. 151.
61      Vidjeti presudu Općeg suda u predmetu CCCME, t. 197.
62      To jasno proizlazi iz upotrebe izraza „u svakom slučaju” u točki 128. pobijane presude.
63      To je potvrdio Sud kada je naveo da činjenica da se uobičajena vrijednost i izvozna cijena izračunavaju na dvjema različitim razinama trgovine opravdava prilagodbu. Vidjeti presudu od 27. listopada 2011., Dongguan Nanzha Leco Stationery/Vijeće (C-511/09 P, EU:C:2011:696, t. 39.). U sličnom smislu vidjeti, a contrario, presudu od 10. ožujka 1992., Sharp Corporation/Vijeće (C-179/87, EU:C:1992:113, t. 15. do 19.).
64      Zato smatram da razlikovanje – o kojem su stranke raspravljale – između prilagodbi na temelju članka 2. stavka 10. prve rečenice Osnovne uredbe u pogledu „netting-back-a” (u vezi s kojima nije potrebno dokazati postojanje čimbenika koji utječu na usporedivost cijena) i prilagodbi na temelju članka 2. stavka 10. prve rečenice te uredbe (u vezi s kojima takva obveza postoji) čini neku vrstu „lažne antinomije”. Naime, sve se prilagodbe moraju odnositi na čimbenike koji utječu na usporedivost cijena (vidjeti sudsku praksu spomenutu u točki 79. ovog mišljenja). Međutim, čimbenici koji ne pripadaju razini trgovine izabranoj za provedbu primjerene usporedbe po definiciji utječu na usporedivost cijena.
65      Smatram nedvojbenim, protivno Komisijinoj tvrdnji, da će Sud drugi dio drugog žalbenog razloga morati ispitati čak i ako prihvati prvi dio tog žalbenog razloga. Kako je navedeno u točki 88. ovog mišljenja, zaključak Općeg suda u tom kontekstu temelji se na dvjema alternativnim argumentacijama.
66      Vidjeti, među ostalim, presudu od 27. lipnja 2024., Servier i dr./Komisija (C-201/19 P, EU:C:2024:552, t. 60. i 61. i navedenu sudsku praksu).
67      U tom pogledu vidjeti, među mnogima, presudu od 1. srpnja 2008., Chronopost i La Poste/UFEX i dr. (C-341/06 P i C-342/06 P, EU:C:2008:375, t. 90. i navedenu sudsku praksu).
68      Vidjeti točku 132. in fine i točku 134. in fine pobijane presude.
69      U pogledu tog pitanja vidjeti točku 134. i sljedeće točke ovog mišljenja.
70      Korištenje „lako dostupnih” podataka Komisiji bi trebalo omogućiti da brzo pribavi i provjeri potrebne podatke o troškovima (iz reprezentativne zemlje) kako bi unutar strogog vremenskog okvira antidampinških ispitnih postupaka izračunala uobičajenu vrijednost te stoga i dampinšku maržu.
71      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 21. veljače 2024., Inner Mongolia Shuangxin Environment-Friendly Material/Komisija (T-763/20, EU:T:2024:114, točku 86. i sljedeće točke, a osobito točku 98. i sljedeće točke). Ta se presuda, donesena istog dana kao pobijana presuda, također odnosi na spornu uredbu.
72      U tom pogledu, iako nadležna tijela „moraju poduzeti mjere za razjašnjavanje tražene prilagodbe i potom utvrditi je li i u kojoj mjeri ta prilagodba opravdana”, „obveza primjerene usporedbe ne znači da nadležna tijela moraju prihvatiti svaki zahtjev za prilagodbu” [neslužbeni prijevod]. Vidjeti izvješće Žalbenog tijela WTO-a od 15. srpnja 2011. naslovljeno „Europske zajednice – konačne antidampinške mjere za uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje iz Kine”, WT/DS397/AB/R, t. 488.
73      Vidjeti, po analogiji s prethodnom verzijom članka 2. stavka 7. Osnovne uredbe, presudu Changmao, t. 107., u kojoj je Sud potvrdio da je Komisija bila ovlaštena izračunati uobičajenu vrijednost, a da prethodno ne zatraži detaljnije informacije o određenim podacima.
74      Vidjeti točke 33. i 34. ovog mišljenja.
75      To je rješenje u skladu s izvješćem Žalbenog tijela WTO-a od 18. siječnja 2016. naslovljenim „Europske zajednice – konačne antidampinške mjere za uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje iz Kine”, WT/DS397/AB/RW, t. 5.163. (i dodatna upućivanja), prema kojem se „prilagodba ne mora izvršiti ako se nadležnim tijelima ne dokaže postojanje razlike koja utječe na usporedivost cijena” [neslužbeni prijevod].
76      Izložene u točki 55. ovog mišljenja
77      Vidjeti točku 129. pobijane presude. Vidjeti također mišljenje nezavisnog odvjetnika G. Pitruzzelle u predmetu Donex Shipping and Forwarding (C-104/19, EU:C:2020:159, t. 46.).
78      Mišljenje nezavisnog odvjetnika G. Pitruzzelle u predmetu Donex Shipping and Forwarding (C-104/19, EU:C:2020:159, t. 48.)
79      Ibid., t. 51. i 56.
80      Vidjeti presudu Changmao, t. 152.
81      Vidjeti točku 80. pobijane presude.
82      Točka 69. i sljedeće točke pobijane presude
83      Točka 79. i sljedeće točke pobijane presude
84      Točke 84. i 111. pobijane presude
85      Točke 94. i 99. pobijane presude
86      Točka 102. pobijane presude
87      Točka 112. pobijane presude
88      Uredba od 5. studenoga 2002. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 384/96 o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (SL 2002., L 305, str. 1.)
89      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 26. listopada 2016., PT Musim Mas/Vijeće (C-468/15 P, EU:C:2016:803, t. 39.).
90      Vidjeti, u tom pogledu, ibidem, t. 40. i 41.
91      Ibidem, t. 42.
92      Vidjeti, u tom pogledu, presude od 5. listopada 1988., Canon i dr./Vijeće (277/85 i 300/85, EU:C:1988:467, t. 39.), i od 10. ožujka 1992., Ricoh/Vijeće (C-174/87, EU:C:1992:108, t. 14.). Vidjeti također presudu od 25. lipnja 2015., PT Musim Mas/Vijeće (T-26/12, EU:T:2015:437, t. 43. i navedenu sudsku praksu).
93      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 25. lipnja 2015., PT Musim Mas/Vijeće (T-26/12, EU:T:2015:437, t. 48.).
94      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 26. listopada 2016., PT Musim Mas/Vijeće (C-468/15 P, EU:C:2016:803, t. 43.).
95      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 25. lipnja 2015., PT Musim Mas/Vijeće (T-26/12, EU:T:2015:437, t. 51.).
96      Unutarnji odjeli obično slijede stroge poslovne protokole. Oni o cijenama mogu pregovarati samo unutar uskog raspona te koriste proizvođačeve unutarnje sustave, dok vanjski posrednici obično imaju više poslovne autonomije u smislu da primjenjuju lokalne prodajne cijene i strategije te moraju samo izvršiti nalog, ne i izravno izvještavati svojem nalogodavcu.
97      Unutarnji odjeli rade isključivo za povezanu grupu te ne mogu zastupati druge proizvođače, dok vanjski posrednici mogu zastupati više proizvođača te obično imaju vlastiti portfelj klijenata.
98      Vidjeti presudu od 26. listopada 2016., PT Musim Mas/Vijeće (C-468/15 P, EU:C:2016:803, t. 83. i 84. i navedenu sudsku praksu).
99      Ibidem, t. 85.
100      Vidjeti, među ostalim, presudu od 26. listopada 2016., PT Musim Mas/Vijeće (C-468/15 P, EU:C:2016:803, t. 27. i navedenu sudsku praksu).
101      Vidjeti, u tom pogledu, ibidem, t. 28.
102      Vidjeti, među ostalim, presudu od 10. srpnja 2008., Bertelsmann i Sony Corporation of America/Impala (C-413/06 P, EU:C:2008:392, t. 117. i navedenu sudsku praksu).
103      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 26. listopada 2016., PT Musim Mas/Vijeće (C-468/15 P, EU:C:2016:803, točku 36. i sljedeće točke).
104      Vidjeti točku 181. ovog mišljenja.
105      Vidjeti točke 167. i 168. ovog mišljenja.
106      Vidjeti presudu od 25. lipnja 2015., PT Musim Mas/Vijeće (T-26/12, EU:T:2015:437, t. 80.).
107      Vidjeti točku 181. ovog mišljenja.
108      Vidjeti točke 167. i 168. ovog mišljenja.
109      U tom pogledu vidjeti, a contrario, presudu od 26. listopada 2016., PT Musim Mas/Vijeće (C-468/15 P, EU:C:2016:803, t. 44. i 45.).
110      Točke 149. do 156. pobijane presude
111      Točke 157. i 158. pobijane presude
112      Vidjeti, među mnogima, rješenje predsjednika Suda od 27. listopada 2011., Inuit Tapiriit Kanatami i dr./Vijeće i Parlament (C-605/10 P(R), EU:C:2011:710, t. 15. i navedenu sudsku praksu).
113      Ta je odredba uvedena u prethodnu verziju Osnovne uredbe, Uredbom Vijeća (EZ) br. 2331/96 od 2. prosinca 1996. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 384/96 o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (SL 1996., L 317, str. 1.). Ta je odredba uvedena nakon izvješća odbora za GATT od 28. travnja 1995. u predmetu GD/253 („EEZ – uvođenje antidampinških pristojbi na uvoz audio kaseta iz Japana”), u kojem je odbor zaključio da su tadašnji propisi Zajednice bili previše restriktivni jer su predviđali iscrpan popis odbitaka od uobičajene vrijednosti (vidjeti Memorandum s objašnjenjem priložen Komisijinu prijedlogu uredbe Vijeća (EZ) o izmjeni Uredbe (EZ) br. 384/96, COM(96) 145 final (SL 1996., C 159, str. 6.)).
114      Vidjeti drugu uvodnu izjavu Uredbe br. 2331/96.
115      Vidjeti, u tom pogledu, presude od 3. prosinca 1996., Portugal/Vijeće (C-268/94, EU:C:1996:461, t. 79.), i od 23. veljače 1988., Ujedinjena Kraljevina/Vijeće (131/86, EU:C:1988:86, t. 11.). Vidjeti također, u istom smislu, sudsku praksu Općeg suda navedenu u točki 157. pobijane presude.
116      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 8. prosinca 2011., France Télécom/Komisija (C-81/10 P, EU:C:2011:811, t. 33.).
117      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 16. veljače 2012., Vijeće i Komisija/Interpipe Niko Tube i Interpipe NTRP (C-191/09 P i C-200/09 P, EU:C:2012:78, t. 68.).
118      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 28. rujna 2023., Changmao Biochemical Engineering/Komisija (C-123/21 P, EU:C:2023:708, t. 87.).
119      Vidjeti točke 22. do 25. i 218. ovog mišljenja.
120      U tom pogledu vidjeti, među ostalim, presudu od 24. listopada 2024., Komisija/Intel Corporation (C-240/22 P, EU:C:2024:915, t. 228. i navedenu sudsku praksu).
121      Vidjeti, među ostalim, presudu od 5. svibnja 2022., Zhejiang Jiuli Hi-Tech Metals/Komisija (C-718/20 P, EU:C:2022:362, t. 49. i navedenu sudsku praksu).
122      Vidjeti presudu od 26. listopada 2016., PT Musim Mas/Vijeće (C-468/15 P, EU:C:2016:803, t. 83. i 84. i navedenu sudsku praksu). Vidjeti također točku 172. ovog mišljenja.