62022CJ0601_RES
Дело C‑601/22
Umweltverband WWF ÖsterreichиÖKOBÜRO - Allianz der UmweltbewegungиNaturschutzbund ÖsterreichиUmweltdachverbandиWiener Tierschutzverein срещу
срещу
Tiroler Landesregierung
(Преюдициално запитване, отправено от Landesverwaltungsgericht Tirol)
Решение на Съда (първи състав) от 11 юли 2024 година
„Преюдициално запитване — Валидност и тълкуване — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Директива 92/43/ЕИО — Член 12, параграф 1 — Строга система за опазване на животинските видове — Приложение IV — Canis lupus (вълк) — Равно третиране на държавите членки — Член 16, параграф 1 — Залавяне и транспортиране на екземпляр на диво животно от вида canis lupus — Оценка на състоянието на запазване на популациите от засегнатия вид — Географски обхват — Установяване на увреждането — Задоволително алтернативно решение“
Околна среда — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Директива 92/43 — Строга защита на животинските видове, посочени в приложение IV, буква а) — Строга защита на canis lupus — Изключване на популациите от вълци на територията на някои държави членки, изброени в посоченото приложение — Популацията от вълци на територията на Австрия не попада в обхвата на това изключение — Валидност с оглед на принципа на равенство между държавите членки
(член 4, параграф 2 ДФЕС; Директива 92/43 на Съвета, член 12, параграф 1 и приложение IV)
(вж. т. 32—39, 42—46; т. 1 от диспозитива)
Преюдициални въпроси — Преценка на валидността — Искане, с което се цели да се установи неправомерно бездействие на институция на Съюза — Недопустимост
(членове 265 и 267ДФЕС)
(вж. т. 41)
Околна среда — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Директива 92/43 — Строга защита на животинските видове, посочени в приложение IV, буква а) — Дерогации — Условия — Поддържане в благоприятно състояние на запазване на популациите от засегнатите видове — Оценка на състоянието на запазване на тези видове — Отчитане на положението на местно и национално, а в зависимост от конкретния случай и на трансгранично равнище
(член 191, параграф 2 ДФЕС; Директива 92/43 на Съвета, член 1, буква з), членове 12—14, член 15, букви а) и б) и член 16, параграф 1)
(вж. т. 49—66; т. 2 от диспозитива)
Околна среда — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Директива 92/43 — Строга защита на животинските видове, посочени в приложение IV, буква а) — Дерогации — Предпазване от сериозно увреждане, особено на селскостопански култури, добитък, както и гори, риболовни райони, водите и други форми на собственост — Понятието „сериозно увреждане“ — Бъдещи косвени щети, които не могат да се смятат за причинени от екземпляра от животинския вид, за който се отнася дерогацията — Изключване
(Директива 92/43 на Съвета, член 12 и член 16, параграф 1, буква б) и приложение IV буква а))
(вж. т. 69—75; т. 3 от диспозитива)
Околна среда — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Директива 92/43 — Строга защита на животинските видове, посочени в приложение IV, буква а) — Дерогации — Условия — Липса на друго задоволително решение — Преценка от компетентните национални органи — Отчитане на икономическите последици от предвижданото разрешение — Граници — Претегляне с оглед на общата цел за запазване или възстановяване в благоприятно състояние на запазване на разглеждания животински вид
(Директива 92/43 на Съвета, член 2, параграф 3, член 12 и член 16, параграф 1)
(вж. т. 78—86; т. 4 от диспозитива)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Landesverwaltungsgericht Tirol (Областен административен съд Тирол, Австрия), Съдът, от една страна, потвърждава валидността на член 12 от Директивата за местообитанията и на приложение IV към нея (
1
), които установяват строга система за опазване на някои животински видове, и от друга страна, уточнява условията за прилагане на дерогационния режим от тази защита, предвиден в член 16 от същата директива.
През 2022 г. се оказва, че екземпляр на диво животно от вида canis lupus (вълк), нападал многократно овце на територията на провинция Тирол. Тъй като приема, че този вълк представлява значителна непосредствена опасност за пасищните животни и селскостопанските култури, Tiroler Landesregierung (правителството на провинция Тирол, Австрия) разрешава умъртвяването на посочения вълк, като го изключва от строгата защита, от която се ползва този животински вид по силата на член 12 от Директивата за местообитанията и на приложение IV към нея.
В този контекст няколко организации за защита на животните и на околната среда подават жалба пред запитващата юрисдикция, като изтъкват, че решението за умъртвяване не отговаря на условията за дерогация, предвидени в член 16 от тази директива.
Тъй като счита, че популацията на вълците в Австрия се е развила след влизането в сила на Директивата за местообитанията, този съд иска да се установи, от една страна, дали член 12, параграф 1 от тази директива във връзка с приложение IV към нея е валиден с оглед на принципа на равенство между държавите членки, доколкото това приложение изключва някои популации на вълци, намиращи се на територията на други държави членки, от строгата система за опазване, въведена с член 12 от тази директива, но не изключва популацията на вълци в Австрия. От друга страна, запитващата юрисдикция иска да се установят и условията за предоставяне на дерогация от тази строга защита на основание член 16 от същата директива.
Съображения на Съда
На първо място, Съдът припомня, че валидността на акт на Съюза трябва да се преценява с оглед на данните, с които законодателят на Съюза е разполагал към датата на приемане на разглежданата правна уредба. В конкретния случай при присъединяването си към Съюза на 1 януари 1995 г. Република Австрия не е формулирала резерви относно включването в приложение IV към Директивата за местообитанията на намиращата се на нейна територия популация на вълци, нито е представила някакво доказателство, с което може да се установи, че тя се е намирала в положение, сходно с това на другите държави членки, чиято популация на вълците към същата дата е била изключена от системата за строга защита.
Освен това благоприятното развитие на популацията на вълците на територията на Австрия след нейното присъединяването отговаря именно на една от целите, преследвани с Директивата за местообитанията, и може да бъде взето предвид, за да се адаптира тази сложна техническа рамка, която е в непрестанно развитие. В това отношение, макар че Директивата за местообитанията позволява адаптиране на приложение IV към нея към техническия и научния прогрес (
2
) и дори да се предположи, че законодателят на Съюза е бил длъжен да предприеме действия в този смисъл, за да извади популацията на вълците в Австрия от строгата система за защита, в рамките на механизма на преюдициалното запитване евентуалното неправомерно бездействие на посочения законодател не може да представлява основание за невалидност на член 12 от посочената директива във връзка с приложение IV към нея.
При всички обстоятелства вълкът е обект на строга защита по силата на Бернската конвенция за опазване на дивата европейска флора и фауна и естествените местообитания (
3
), по която Съюзът е страна и която го обвързва по силата на международното право. Освен това, доколкото Директивата за местообитанията има за цел да осигури възстановяването и запазването на естествените местообитания и видовете диви животни и растения в благоприятно състояние на запазване, предвидената в член 12 от посочената директива защита се прилага дори за видовете, които са достигнали такова състояние на запазване, че да трябва да бъдат защитени срещу всяко влошаване на това състояние.
С оглед на тези съображения Съдът заключава, че не са налице елементи, които могат да засегнат валидността на член 12, параграф 1 от Директивата за местообитанията във връзка с приложение IV към нея.
На второ място, що се отнася до условията за предоставяне на дерогация от строгата система за защита, въведена с Директивата за местообитанията, Съдът най-напред припомня, че член 16, параграф 1 от тази директива разрешава на държавите членки да се предоставят дерогация от нея, при условие че тази дерогация няма вредно въздействие върху поддържането в благоприятно състояние на запазване на популациите от засегнатия вид в областта на естественото им разпространение.
В това отношение компетентният национален орган има задължение да определи, първо, състоянието на запазване на популациите от засегнатия вид и второ, въздействието, което може да породи тази дерогация за посоченото запазване. При преценката, извършвана в рамките на тези два етапа, трябва да взема предвид, на първо място и по необходимост, положението на местно и национално равнище, където последиците от подобна дерогация обикновено ще се проявят най-непосредствено. Само когато състоянието на запазване на съответния животински вид се окаже благоприятно на местно и национално равнище, на второ място, да се мисли за извършване на преценка на трансгранично равнище, ако това е възможно с оглед на наличните данни.
По-нататък член 16 от Директивата за местообитанията разрешава на държавите членки да предоставят дерогации от режима на строга защита, за да предотвратят сериозно увреждане, по-специално на селскостопанските култури, добитъка, горите, риболовните райони, водите и други обекти на право на собственост. Макар тази разпоредба да не изисква настъпването на сериозно увреждане преди приемането на дерогационните мерки, това увреждане не може да бъде чисто хипотетично и поне в голямата си част трябва да се смята за причинено от животинския вид, за който се отнася дерогацията. От това следва, че като се има предвид причинно-следствената връзка, която трябва да съществува между предоставянето на дерогацията, от една страна, и причиненото от този животински вид увреждане, от друга страна, понятието „сериозно увреждане“ по смисъла на посочената разпоредба не обхваща бъдещите косвени щети, които не могат да се смятат причинени от екземпляра от съответния животински вид.
Накрая, дерогацията по член 16 от Директивата за местообитанията предполага липсата на друго задоволително решение, позволяващо да се постигнат изтъкнатите в подкрепа на дерогацията цели. Следователно това условие, което се явява специфичен израз на принципа на пропорционалност, изисква да се претеглят всички разглеждани интереси и критерии, които следва да се вземат предвид, като предимствата и недостатъците от екологично, икономическо и социално естество. За тази цел компетентните национални органи трябва да проучат възможността за прилагане на превантивните нелетални средства, състоящи се по-специално в прилагането на мерки за превенция на посегателствата срещу стадата, както и в приемането на мерки за адаптиране, доколкото е възможно, на човешките практики, които пораждат конфликти, за да се способства установяването на култура на съвместно съществуване между популацията на вълците, стадата добитък и животновъдите.
Когато определят дали е налице „друго задоволително решение“, компетентните национални органи са длъжни въз основа на най-добрите налични научни и технически познания, да подложат на преценка другите възможни разрешени, като вземат предвид по-специално техните икономически последици, без последните да са от решаващо значение, и като ги претеглят спрямо общата цел за запазване или възстановяване в благоприятно състояние на запазване на съответния животински вид.
(
1
)	Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (ОВ L 206, 1992 г., стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109, наричана по-нататък „Директивата за местообитанията“).
(
2
)	Член 19 от Директивата за местообитанията.
(
3
)	Конвенция за опазване на дивата европейска флора и фауна и природните местообитания, сключена в Берн на 19 септември 1979 г.