61989CJ0304_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 5. oktober 1989 har Estabelecimentos Isidoro M. Oliveira SA (herefter benaevnt "Oliveira") i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutninger af 27. juni 1989 om at nedsaette det tilskud, som Den Europaeiske Socialfond (herefter benaevnt "fonden") oprindeligt havde bevilget til to uddannelsesprojekter, der var indsendt til fonden for sagsoegeren.
2 Fonden deltager i henhold til artikel 1, stk. 2, litra a), i Raadets afgoerelse 83/516/EOEF af 17. oktober 1983 om Den Europaeiske Socialfonds opgaver (EFT L 289, s. 38) i finansieringen af foranstaltninger vedroerende erhvervsuddannelse og erhvervsvejledning.
3 Fondens godkendelse af en ansoegning om finansering medfoerer i henhold til artikel 5, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 2950/83 af 17. oktober 1983 om gennemfoerelse af afgoerelse 83/516/EOEF (EFT L 289, s. 1, herefter benaevnt "forordningen") udbetaling af et forskud paa 50% af det bevilgede tilskud paa den dato, der er anfoert for foranstaltningens begyndelse. Anmodninger om udbetaling af saldobeloeb skal i henhold til artikel 5, stk. 4, indeholde en detaljeret redegoerelse for indholdet, resultaterne og finansieringen af den paagaeldende foranstaltning.
4 Saafremt tilskuddet fra fonden ikke anvendes paa de i godkendelsesbeslutningen fastsatte betingelser, kan Kommissionen i henhold til forordningens artikel 6, stk. 1, suspendere, nedsaette eller lade tilskuddet bortfalde efter at have givet den paagaeldende medlemsstat lejlighed til at fremkomme med sine bemaerkninger. I henhold til artikel 6, stk. 2, skal de udbetalte beloeb, som ikke er blevet anvendt paa de i godkendelsesbeslutningen fastsatte betingelser, tilbagebetales. Den paagaeldende medlemsstat er subsidiaert ansvarlig for tilbagebetalingen af beloeb, som med urette er udbetalt, naar der er tale om foranstaltninger, for hvilke medlemsstaten ifoelge artikel 2, stk. 2, i afgoerelse 83/516 garanterer en forsvarlig gennemfoerelse.
5 Departamento para os Assuntos do Fundo Social Europeu (Departementet for Anliggender vedroerende Den Europaeiske Socialfond, herefter benaevnt "DAFSE") i Lissabon indgav paa Den Portugisiske Republiks vegne og for sagsoegeren to ansoegninger om tilskud fra fonden.
6 Kommissionen godkendte ved to beslutninger de to uddannelsesprojekter, hvortil der var ansoegt om tilskud, under forudsaetning af, at der skete visse aendringer med hensyn til tilskudsbeloebet. Beslutningerne blev fremsendt til DAFSE og af dette meddelt sagsoegeren.
7 Efter at uddannelsesprojekterne var afsluttet, indsendte sagsoegeren til DAFSE dokumentation for, at foranstaltningerne var gennemfoert, sammen med de endelige anmodninger om udbetaling af saldobeloeb og den i forordningens artikel 5, stk. 4, omhandlede redegoerelse for indholdet, resultatet og finansieringen.
8 Den Portugisiske Republik attesterede i medfoer af denne bestemmelse den faktiske og regnskabsmaessige rigtighed af de i udbetalingsanmodningerne indeholdte oplysninger og fremsendte dem til Kommissionen.
9 Efter at Kommissionen havde gennemgaaet anmodningerne om udbetaling af saldobeloeb, fandt den, at en del af udgifterne ikke kunne anses for tilskudsberettigede. Ved de to anfaegtede beslutninger, der blev fremsendt til DAFSE og af dette meddelt sagsoegeren, nedsatte Kommissionen derfor de oprindeligt bevilgede tilskud fra fonden.
10 Sagsoegeren har til stoette for sin paastand om annullation af beslutningerne fremfoert fire anbringender, nemlig at der foreligger tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter, at almindelige retsgrundsaetninger er tilsidesat, at sagsoegerens velerhvervede rettigheder er blevet kraenket, og at de anfaegtede beslutninger ikke er tilstraekkeligt begrundet.
11 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
12 Det fremgaar, at Kommissionen har underrettet de kompetente portugisiske myndigheder om de anfaegtede beslutninger ved begrundede akter, hvorved disse blev orienteret om, at fondens tilskud i medfoer af forordningens artikel 6, stk. 1, var blevet nedsat til et beloeb, som var lavere end det oprindeligt godkendte.
13 Selv om de anfaegtede beslutninger er rettet til Den Portugisiske Republik, beroerer de under disse omstaendigheder sagsoegeren umiddelbart og individuelt, jf. Traktatens artikel 173, stk. 2, idet selskabet herved fratages en del af det tilskud, der oprindeligt var bevilget, og medlemsstaten har ikke i denne forbindelse en selvstaendig skoensmaessig befoejelse.
14 Sagsoegeren har til stoette for det foerste anbringende, hvorefter der foreligger tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter, anfoert, at de anfaegtede beslutninger er i strid med forordningens artikel 6, stk. 1, idet Kommissionen i modsaetning til, hvad der fremgaar af bestemmelsen, ikke har hoert den paagaeldende medlemsstat, inden beslutningerne blev vedtaget.
15 Kommissionen har anfoert, at de nationale myndigheder enten kan acceptere beslutninger om nedsaettelse af tilskuddet og meddele disse til den ansvarlige for projektet eller goere indsigelse herimod i henhold til artikel 6, stk. 1. Saafremt der rejses indsigelse, finder der en forhandling sted mellem fonden og de nationale myndigheder. Herefter fastholdes eller aendres beslutningerne, der bliver endelige, naar de meddeles til de ansvarlige for de paagaeldende projekter. De portugisiske myndigheder har i denne sag udtrykkeligt accepteret de af Kommissionen foretagne nedsaettelser og har indvilliget i at meddele de anfaegtede beslutninger til sagsoegeren. Sagsoegeren kan under ingen omstaendigheder paaberaabe sig en ret til at blive hoert, naar den, hvem denne ret tilkommer, har givet afkald paa denne.
16 Det bemaerkes for det foerste, at Kommissionen ikke kan anfaegte sagsoegerens retlige interesse i at goere dette anbringende gaeldende.
17 Sagsoegeren har saaledes en retlig interesse i at goere gaeldende, at formforskriften i forordningens artikel 6, stk. 1, eventuelt ikke er blevet overholdt, idet dette forhold kan have betydning for de anfaegtede beslutningers lovlighed.
18 Det fremgaar under alle omstaendigheder af Domstolens praksis, at den af egen drift kan proeve, om der foreligger vaesentlige formelle mangler (jf. domme af 21.12.1954, sag 1/54, Frankrig mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 1, sag 2/54, Italien mod Den Hoeje Myndighed, a.st., s. 5, og dom af 20.3.1959, sag 18/57, Nold mod Den Hoeje Myndighed, a.st., s. 131).
19 Det er ikke bestridt, at Kommissionen ikke har givet Den Portugisiske Republik lejlighed til at fremkomme med sine bemaerkninger foer vedtagelsen af de anfaegtede beslutninger, hvilket klart er i strid med forordningens artikel 6, stk. 1.
20 Det bemaerkes endvidere, at medlemsstaten er fondens eneste kontaktled (jf. dom af 15.3.1984, sag 310/81, EISS mod Kommissionen, Sml. s. 1341, praemis 15), og at denne paatager sig et ansvar, idet den attesterer den faktiske og regnskabsmaessige rigtighed af de i udbetalingsanmodningerne indeholdte oplysninger og kan vaere forpligtet til at garantere en forsvarlig gennemfoerelse af uddannelsesforanstaltninger.
21 Da den paagaeldende medlemsstat har en central placering og paatager sig et betydeligt ansvar ved indgivelsen af ansoegninger om og kontrollen med tilskud til uddannelsesforanstaltninger, er dens mulighed for at fremkomme med sine bemaerkninger, foer der traeffes en endelig beslutning om nedsaettelse, en vaesentlig formforskrift, hvis tilsidesaettelse medfoerer, at de anfaegtede beslutninger er ugyldige.
22 Kommissionens anbringende om, at den paagaeldende medlemsstat kan optage forhandling med fonden, naar nedsaettelsesbeslutningen er blevet medddelt den, kan ikke tiltraedes.
23 Hertil bemaerkes alene, at baade tilskudsmodtageren, der bliver underrettet om en saadan forhandling, og den paagaeldende medlemsstat afskaeres fra at anlaegge annullationssoegsmaal til proevelse af nedsaettelsesbeslutningerne, saafremt Kommissionen trods medlemsstatens indsigelser fastholder de oprindeligt vedtagne beslutninger efter udloebet af fristen paa to maaneder i Traktatens artikel 173, stk. 3.
24 Tilskudsmodtageren og medlemsstaten vil i saa fald heller ikke kunne anlaegge annullationssoegsmaal til proevelse af de beslutninger, der bekraefter nedsaettelsen af tilskuddene, idet et annullationssoegsmaal til proevelse af en afgoerelse, der blot bekraefter en tidligere afgoerelse, som ikke er blevet anfaegtet inden for fristerne, skal afvises (jf. kendelse af 21.11.1990, sag C-12/90, Infortec mod Kommissionen, Sml. I, s. 4265, grund 10).
25 De anfaegtede nedsaettelsesbeslutninger findes herefter at burde annulleres, uden at det er noedvendigt at undersoege sagsoegerens oevrige anbringender.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
26 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Kommissionen har tabt sagen og tilpligtes derfor at afholde omkostningerne.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Anden Afdeling)
1) Beslutningerne af 27. juni 1989, hvorved udgifter paa 63 450 244 ESC og 23 713 486 ESC vedroerende de til Den Europaeiske Socialfond indgivne ansoegninger om tilskud nr. 870708/P1, hhv. nr. 870708/P3, ikke fandtes tilskudsberettigede, annulleres.
2) Kommissionen betaler sagens omkostninger.