61992TJ0022_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder
1 Sagsoegeren, Roderich Weissenfels, har vaeret ansat i Europa-Parlamentet (herefter benaevnt "Parlamentet") siden 1. april 1982. Han har siden 1. januar 1985 vaeret fuldmaegtig i loenklasse A6 og har siden 1. juli 1987 arbejdet for Generalsekretariatets Generaldirektorat for Udvalg og Delegationer (herefter benaevnt "GD II").
2 Den 10. december 1990 offentliggjorde Parlamentet stillingsopslag nr. 6478 og nr. 6479 vedroerende to stillinger som ekspeditionssekretaer (stillingsgruppe A5/A4), nemlig stillingerne nr. II/A/680 og nr. II/A/645 i GD II. Ansoegningsfristen var fastsat til den 21. december 1990. Sagsoegeren ansoegte om disse to stillinger ved ansoegninger af 19. december 1990, som blev modtaget i Ansaettelseskontoret ved Generaldirektoratet for Personale, Budget og OEkonomi den 20. december 1990.
3 Generaldirektoeren for GD II foreslog i en udtalelse, der den 1. februar 1991 blev tilstillet til generaldirektoeren for personale, budget og oekonomi, at T. blev forfremmet til stilling nr. II/A/680, og at L. blev forfremmet til stilling nr. II/A/645.
4 Ansaettelsesmyndigheden udnaevnte ved afgoerelser af 3. juli 1991 T. og L. til de paagaeldende stillinger.
5 Sagsoegeren blev den 9. juli 1991 underrettet om forfremmelsen af L. (stilling nr. II/A/645) og den 18. juli 1991 om forfremmelsen af T. (stilling nr. II/A/680).
6 Ved notat af 7. oktober 1991 indbragte sagsoegeren en klage indeholdende et krav om annullation af den afgoerelse, hvorved L. var blevet forfremmet, og ved notat af 14. oktober 1991 en klage med krav om annullation af den afgoerelse, hvorved T. var blevet forfremmet.
7 Formanden for Parlamentet afviste i sin egenskab af ansaettelsesmyndighed disse klager ved afgoerelse af 10. januar 1992, som sagsoegeren modtog den 13. januar 1992.
8 I mellemtiden var sagsoegerens bedoemmelse for perioden 1. januar 1989 til 1. januar 1991 blevet underskrevet af den endelige bedoemmer den 14. februar 1991. Den 30. april 1991 fremsatte sagsoegeren sine bemaerkninger til bedoemmelsen, og den 25. juni 1991 indbragte han en klage over denne. Den 11. juli 1991 foretog den endelige bedoemmer to aendringer i bedoemmelsen efter en samtale med sagsoegeren og efter at have hoert dennes overordnede. Som svar paa en skrivelse af 26. november 1991 fra sagsoegeren meddelte Parlamentets generalsekretaer ham ved skrivelse af 18. december 1991, at han ikke havde haft nogen indvendinger mod at behandle hans sag paa ny, og at han havde undersoegt samtlige de forhold, der var omhandlet i sagsoegerens klage af 25. juni 1991. Generalsekretaeren meddelte derefter sagsoegeren, at han havde besluttet at opretholde bedoemmelsen, saaledes som den forelaa efter aendringerne i juli 1991. Ved skrivelse af 19. marts 1992 indbragte sagsoegeren klage over den endelige bedoemmelse. Denne klage blev afvist ved afgoerelse truffet af Parlamentets formand den 4. juni 1992.
Retsforhandlinger
9 Det er baggrunden for, at sagsoegeren ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 23. marts 1992 har anlagt denne sag.
10 Den skriftlige forhandling er forloebet forskriftsmaessigt. Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse. Dog har Retten ved skrivelse af 21. januar 1993 fra justitssekretaeren stillet sagsoegte et spoergsmaal. Spoergsmaalet blev besvaret af sagsoegte ved skrivelse indleveret til Justitskontoret den 3. februar 1993. Et notat af 1. februar 1993 fra generaldirektoeren for GD II til Parlamentets juridiske konsulent var bilagt skrivelsen.
11 Den mundtlige forhandling fandt sted den 18. februar 1993. Parternes repraesentanter fremsatte deres mundtlige indlaeg og besvarede Rettens spoergsmaal. Under retsmoedet fremlagde Parlamentet et dokument.
12 Efter afslutningen af den mundtlige forhandling har Parlamentet ved skrivelse indleveret til Justitskontoret den 19. februar 1993 besvaret et spoergsmaal, som Retten havde stillet under retsmoedet. Sagsoegeren har for sit vedkommende fremlagt to skrivelser af henholdsvis 5. og 8. marts 1993.
13 Ved kendelse af 16. marts 1993 anordnede Retten genaabning af den mundtlige forhandling.
14 Ved skrivelse af 24. marts 1993 fra justitssekretaeren anmodede Retten Parlamentet om at fremlaegge alle akter i forbindelse med stillingsopslag nr. 6478 og nr. 6479 vedroerende stillingerne nr. II/A/680 og nr. II/A/645. Den 13. april 1993 indleverede Parlamentet disse akter til Justitskontoret. Endvidere anmodede Retten Parlamentet om at soerge for, at generaldirektoeren for GD II deltog i det nye retsmoede sammen med Parlamentets befuldmaegtigede.
15 Efter at have gjort sig bekendt med de af Parlamentet fremlagte akter har sagsoegeren ved skrivelse indleveret til Justitskontoret den 28. april 1993 paaberaabt sig et nyt anbringende om tilsidesaettelse af den ansoegningsprocedure, der var fastsat i tjenstlig meddelelse nr. 89/4 af 7. december 1989 om fremgangsmaaden ved besaettelse af ledige stillinger i Parlamentets Generalsekretariat (herefter benaevnt "tjenstlig meddelelse nr. 89/4"). Parterne fremsatte paa ny mundtlige indlaeg i det nye retsmoede, der blev afholdt den 5. maj 1993. Under dette retsmoede gav Parlamentet afkald paa sin ret ifoelge procesreglementets artikel 48, stk. 2, til at besvare sagsoegerens nye anbringende skriftligt. Men Parlamentet fremlagde dog to dokumenter.
Parternes paastande
16 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
1) Sagsoegtes afgoerelser af 3. juli 1991 om forfremmelse pr. 1. januar 1991 af tjenestemaendene L. og T. til ekspeditionssekretaerer (A5/A4), i de ledige stillinger nr. II/A/645 og nr. II/A/680 annulleres.
2) Den afgoerelse, der blev truffet den 10. januar 1992 i anledning af sagsoegerens klage, og som blev modtaget af sagsoegeren den 13. januar 1992, indeholdende afvisning af sagsoegtes to klager af 7. og 14. oktober 1991, annulleres, idet den savner grundlag.
3) Det paalaegges sagsoegte paa ny at behandle de ansoegninger, sagsoegeren indgav den 19. december 1990 under henvisning til stillingsopslag nr. 6478 og nr. 6479, og foerst at traeffe sin afgoerelse om forfremmelse efter udvaelgelse i medfoer af artikel 45, stk. 1, i tjenestemandsvedtaegten og under hensyntagen til Rettens afgoerelse, naar der er udarbejdet en gyldig udtalelse i henhold til vedtaegtens artikel 43 om sagsoegeren vedroerende kalenderaarene 1989 og 1990.
4) Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de af sagsoegeren afholdte udgifter.
17 Parlamentet har i svarskriftet for det foerste nedlagt foelgende paastande:
° Det fastslaas, at der ikke kan tages hensyn til sagsoegerens klage af 19. marts 1992 ved behandlingen af denne sag.
Subsidiaert:
° Sagen udsaettes i henhold til procesreglementets artikel 77, indtil der er taget stilling til klagen af 19. marts 1992.
Parlamentet har for det andet nedlagt foelgende paastande:
1) Frifindelse.
2) Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger i henhold til procesreglementets artikel 88.
18 Efter den af Parlamentets formand den 4. juni 1992 trufne afgoerelse om at afvise sagsoegerens klage af 19. marts 1992 over bedoemmelsen af sagsoegeren har denne i replikken nedlagt foelgende yderligere paastande:
1) Det fastslaas, at bedoemmelsesproceduren vedroerende sagsoegeren for kalenderaarene 1989 og 1990, herunder generalsekretaerens endelige afgoerelse af 18. december 1991 og de individuelle vurderinger, der er indeholdt i bedoemmelsesformularens punkt 10, foerste afsnit, er uden retsvirkning.
Subsidiaert:
Bedoemmelsesproceduren vedroerende sagsoegeren for kalenderaarene 1989 og 1990, generalsekretaerens endelige afgoerelse af 18. december 1991 og de individuelle vurderinger, der er indeholdt i bedoemmelsesformularens punkt 10, foerste afsnit, kendes ugyldige.
2) Sagsoegtes afgoerelse af 4. juni 1992 om at afvise sagsoegerens klage af 19. marts 1992 annulleres.
3) Sagsoegte doemmes til at genaabne proceduren til bedoemmelse af sagsoegeren, hvorved det forudsaettes, at der udpeges en uvildig bedoemmer.
4) Sagsoegte tilpligtes ligeledes at betale omkostningerne i forbindelse med dette yderligere krav, herunder de af sagsoegeren afholdte udgifter.
19 Sagsoegte har i duplikken nedlagt foelgende paastande:
1) Tillaegspaastanden afvises, subsidiaert kendes den uberettiget.
2) Sagsoegte frifindes.
3) Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger i henhold til procesreglementets artikel 88.
20 Sagsoegeren har i sin skrivelse, der blev indleveret til Justitskontoret den 5. marts 1993, nedlagt foelgende paastand:
Samtlige de anbringender, sagsoegte har fremsat efterfoelgende (efter den mundtlige forhandling), afvises fra paakendelse i henhold til procesreglementets artikel 48, stk. 2, med den begrundelse, at de er fremsat for sent.
Formaliteten
Sagsoegerens tredje paastand om, at Retten skal paalaegge sagsoegte paa ny at behandle sagsoegerens ansoegninger og ikke at traeffe afgoerelse om at besaette stillingerne nr. II/A/645 og nr. II/A/680, foer der er udarbejdet en gyldig bedoemmelse
Parternes argumenter
21 Parlamentet har fremsat afvisningsindsigelse over for sagsoegerens tredje paastand om fornyet behandling af hans ansoegninger efter udarbejdelsen af en gyldig bedoemmelse. Det har gjort gaeldende, at denne paastand maa afvises, idet sagsoegeren alene kan kraeve annullation af afgoerelser, som han finder bebyrdende. Parlamentet er forpligtet til at traeffe de foranstaltninger, der foelger af Rettens dom, uden at der skal nedlaegges saerlig paastand herom.
22 Ifoelge sagsoegeren kan hans tredje paastand ikke alene til paakendes, men er ogsaa logisk og noedvendig. Han goer gaeldende, at klagepunkterne kun kan fjernes, saafremt hans ansoegninger til de stillinger, der er genstand for opslag nr. 6478 og nr. 6479, behandles paa ny. Efter hans opfattelse skal han stilles i den situation, han ville have befundet sig i, saafremt den ulovlige begivenhed, som har skadet ham, ikke havde fundet sted. De kraevede foranstaltninger skal hindre, at Parlamentet efter annullation af de anfaegtede afgoerelser faktisk saetter disse i kraft paa ny ved nye stillingsopslag, der er "skraeddersyet" og forsynet med nye begrundelser. Under den mundtlige forhandling har han tilfoejet, at EOEF-traktatens artikel 176 alene naevner institutionens pligt til at gennemfoere en dom, og at denne gennemfoerelse vil blive lettet, saafremt Retten doemmer den til at traeffe en bestemt foranstaltning.
Rettens bemaerkninger
23 Med denne paastand anmoder sagsoegeren Retten om straks at rette paabud til den myndighed, der skal opfylde denne dom. Men ifoelge fast retspraksis tilkommer det ikke Retten i forbindelse med en legalitetsproevelse at rette paabud til faellesskabsmyndighederne, da den ikke kan gribe ind i disses befoejelser. Derfor maa paastanden afvises.
Tillaegspaastanden i replikken
Parternes argumenter
24 Parlamentet har i duplikken rejst afvisningsindsigelse over for den tillaegspaastand, sagsoegeren har nedlagt i replikken. Parlamentet fastslaar for det foerste, at procesreglementet ikke indeholder bestemmelser om nedlaeggelse af tillaegspaastande. Tillaegspaastanden udgoer saaledes et forsoeg fra sagsoegerens side paa ° for sent ° at paaberaabe sig anbringender, som ikke er gjort gaeldende i klagen af 19. marts 1992 over den afgoerelse, hvorved hans bedoemmelse for perioden 1989-1990 blev endelig udarbejdet. Sagsoegeren soeger saaledes at omgaa det forbud, der er fastsat i procesreglementets artikel 48, stk. 2.
25 Parlamentet har endvidere gjort gaeldende, at klagen af 19. marts 1992 har sin egen genstand, nemlig bedoemmelsesprocedurens paastaaede ulovlighed, og saaledes adskiller sig fra saavel klagerne af 7. og 14. oktober 1991, der havde en anden genstand, som fra den sag, der blev anlagt ved staevning indleveret den 23. marts 1992. Sagsoegerens tillaegspaastand goer det ligeledes umuligt for sagsoegeren, og isaer sagsoegte, at foretage en noeje gennemgang af de nye argumenter.
26 Sagsoegeren har under den mundtlige forhandling gjort gaeldende, at der ifoelge almindeligt anerkendte retsprincipper er mulighed for at nedlaegge en tillaegspaastand, saafremt dennes genstand som i den foreliggende sag er naert forbundet med genstanden for den oprindelige paastand. Sagsoegeren mener, at alt, hvad der ikke udtrykkeligt betegnes som uantageligt til paakendelse i procesreglementet, kan antages til paakendelse. Men saafremt Retten finder at maatte afvise tillaegspaastanden, har han anmodet den om at udskille den fra den foreliggende sag og behandle den som en saerskilt sag.
Rettens bemaerkninger
27 Det bemaerkes, at det ifoelge fast praksis (jf. f.eks. Rettens dom af 8.3.1990, sag T-41/89, Schwedler mod Parlamentet, Sml. II, s. 79) fremgaar af procesreglementets artikel 44, stk. 1, sammenholdt med procesreglementets artikel 48, stk. 2, at et soegsmaals genstand skal vaere angivet i staevningen, og at en paastand, som nedlaegges foerste gang i replikken, aendrer staevningens oprindelige genstand og derfor maa anses for en ny paastand, som foelgelig maa afvises. I den foreliggende sag fremgaar det af staevningen, at denne alene vedroerer afgoerelserne om forfremmelse af henholdsvis L. og T. Foerst paa replikstadiet har sagsoegeren udvidet og foelgelig aendret soegsmaalets genstand ved at paastaa afgoerelsen af 4. juni 1992 om afvisningen af sagsoegerens klage af 19. marts 1992 annulleret.
28 Heraf foelger, at den tillaegspaastand, der er nedlagt i replikken, er en ny paastand, som derfor maa afvises.
29 I oevrigt giver procesreglementet ikke Retten mulighed for at behandle en ny paastand, der er nedlagt i replikken, som en staevning i henhold til procesreglementets artikel 44. Foelgelig maa ogsaa den paastand, der blev nedlagt af sagsoegeren i retsmoedet, nemlig at den yderligere paastand skulle udskilles fra den foreliggende sag og behandles som en saerskilt sag, afvises.
Det nye anbringende, der blev fremsat under retssagen, og som vedroerer tilsidesaettelse af fremgangsmaaden for at indgive ansoegning, der er fastsat i tjenstlig meddelelse nr. 89/4
30 Under anden del af den mundtlige forhandling, den 5. maj 1993, har sagsoegeren gjort gaeldende, at T.' s forfremmelse er ulovlig, idet der i hans tilfaelde er sket tilsidesaettelse af den fremgangsmaade for at indgive ansoegning, der er fastsat i kapitel IV i tjenstlig meddelelse nr. 89/4, som erstatter tjenstlig meddelelse nr. 87/3 af 11. november 1987, og som navnlig fastsaetter reglerne for bekendtgoerelse af ledige stillinger og indgivelse af ansoegninger. Sagsoegeren har i det vaesentlige gjort gaeldende, at T. i begge forfremmelsesprocedurer har indgivet sin ansoegning efter den frist for ansoegningen, der er naevnt i stillingsopslag nr. 6478 og nr. 6479.
Parternes argumenter
31 Parlamentet har rejst afvisningsindsigelse over for dette nye anbringende, der er fremsat under retssagen, og som vedroerer den for sene indgivelse af T.' s ansoegning. Parlamentet finder, at sagsoegeren kunne have anmodet administrationen om indsigt i ansoegningerne til de to stillinger, der skulle besaettes, inden sagens anlaeg, eller at han burde have anmodet Retten om at faa udleveret alle sagens akter.
32 Sagsoegeren er af den opfattelse, at hans nye anbringende kan antages til paakendelse. Han understreger, at han foerst fik kendskab til de faktiske omstaendigheder, han paaberaaber sig til stoette for sin sag, da han gennemgik akterne vedroerende stillingsopslagene nr. 6478 og nr. 6479, efter at disse akter paa Rettens anmodning var indleveret til Justitskontoret. Han goer gaeldende, at han foerst fik mulighed for at se akterne vedroerende T.' s og L.' s ansoegninger, efter at Retten havde kraevet dem fremlagt.
Rettens bemaerkninger
33 Indledningsvis skal Retten henvise til, at der ifoelge procesreglementets artikel 48, stk. 2, foerste afsnit, ikke maa fremsaettes nye anbringender under sagens behandling, medmindre de stoettes paa retlige eller faktiske omstaendigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne.
34 I den foreliggende sag fremgaar det af akterne dels, at sagsoegeren har opdaget de faktiske omstaendigheder, der paaberaabes til stoette for det paagaeldende anbringende, ved gennemgangen af administrationens akter vedroerende de ledige stillinger nr. 6478 og nr. 6479, som Parlamentet efter anmodning havde fremlagt for Retten efter genoptagelsen af den mundtlige forhandling, og som sagsoegeren normalt ikke havde adgang til, dels at sagsoegeren ikke havde mulighed for paa anden maade at faa kendskab til disse faktiske omstaendigheder. Den af Parlamentet paastaaede mulighed for at kraeve indsigt i de oevrige ansoegeres ansoegninger kan ikke i sig selv aendre denne konklusion.
35 Saaledes bygger det paagaeldende anbringende som kraevet i procesreglementets artikel 48 paa faktiske omstaendigheder, der er kommet frem under retsforhandlingerne, hvorfor det maa tillades fremsat, og formalitetsindsigelsen maa afvises.
Realiteten
36 Sagsoegeren har til stoette for paastanden fremsat tre anbringender. Det foerste vedroerer tilsidesaettelse af artikel 45, stk. 1, og artikel 5, stk. 3, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten"). Det andet vedroerer manglende opfyldelse af de mundtlige tilsagn om forfremmelse, han havde faaet, og det tredje vedroerer tilsidesaettelse af den fremgangsmaade for at indgive ansoegninger, som er fastsat i tjenstlig meddelelse nr. 89/4. Foerst maa det tredje anbringende undersoeges.
Anbringendet om tilsidesaettelse af den i tjenstlig meddelelse nr. 89/4 fastsatte fremgangsmaade for at indgive ansoegning
Parternes argumenter
37 Sagsoegeren har til stoette for dette anbringende gjort gaeldende, at han har konstateret, at en af de to forfremmede tjenestemaend, nemlig T., i begge forfremmelsesprocedurer havde indgivet sin ansoegning efter fristens udloeb, og at han hverken havde givet en tilfredsstillende undskyldning for fristoverskridelsen eller fremfoert tilstraekkelige grunde til stoette for en anmodning om at "stille urene tilbage". Derfor havde den kompetente tjenestemand i Ansaettelseskontoret foerst afvist den paagaeldende tjenestemands ansoegninger som indgivet for sent, men to dage senere efter instruks fra sin overordnede og uden forklaring noteret, at de paagaeldende ansoegninger alligevel var accepteret. Da sagsoegeren ogsaa selv var ansoeger til de ledige stillinger, finder han, at forfremmelsen af den paagaeldende tjenestemand er ulovlig, og at afgoerelsen herom boer annulleres.
38 Parlamentet har under henvisning til afsnit B og C i kapitel IV, "Fremgangsmaade ved indgivelse af ansoegninger" i tjenstlig meddelelse nr. 89/4 uimodsagt af sagsoegeren forklaret, at der findes en generel administrativ praksis, hvorefter tjenestemaend paa tjenesterejse til Bruxelles eller Strasbourg har mulighed for at indgive ansoegning om ledige stillinger efter fristens udloeb. Disse tjenestemaend er under tjenesterejsen undskyldt, dels fordi de saedvanligvis ikke har tid til at beskaeftige sig med at indgive ansoegninger til ledige stillinger, dels fordi det saedvanligvis er vanskeligt for dem at faa kendskab til stillingsopslagene. Administrationen finder, at en tjenesterejse, selv om disse tjenestemaend har mulighed for at indgive ansoegning pr. telefax, maa betragtes som en undskyldning for forsinkelsen.
39 Stillingsopslag nr. 6478 og nr. 6479 blev offentliggjort fra den 10. til den 21. december 1990. For hele denne periode havde T. en gyldig undskyldning. I ugen fra den 10. til den 14. december 1990 var han paa tjenesterejse i Strasbourg, og han har fremlagt laegeattest for perioden fra den 17. til den 21. december 1990. Under disse omstaendigheder har administrationen fundet, at forsinkelsen var undskyldelig.
Rettens bemaerkninger
40 I stillingsopslag nr. 6478 og nr. 6479, hvorved Parlamentets personale underrettes om, at de to omtvistede stillinger er ledige, henvises der med hensyn til fremgangsmaaden for at indgive ansoegninger til tjenstlig meddelelse nr. 89/4. Denne meddelelse, som er underskrevet af generaldirektoeren for personale, budget og oekonomi, er rettet til hele personalet og skal sikre, at der for tjenestemaend og oevrige ansatte i Parlamentets Generalsekretariat, som ansoeger om en ledig stilling, der er bragt til deres kendskab ved opslag, gaelder de samme regler for besaettelse af ledige stillinger og for bekendtgoerelse af disse samt indgivelse af ansoegninger. Der er saaledes tale om et internt direktiv, som indeholder retningslinjer for administrationens praksis, som denne ikke kan tilsidesaette uden begrundelse, idet princippet om ligebehandling i modsat fald ville blive kraenket (se f.eks. Domstolens dom af 29.3.1984, sag 25/83, Buick mod Kommissionen, Sml. s. 1773).
41 I tjenstlig meddelelse nr. 89/4 omhandles fremgangsmaaden for at indgive ansoegning i kapitel IV, afsnit B og C. Det hedder heri:
"B. Ansatte, som arbejder eller er paa tjenesterejse i Bruxelles og Strasbourg, samt de, der goer tjeneste i de eksterne kontorer, har mulighed for at indsende deres ansoegninger pr. telefax (nr. 43 58 45) under forudsaetning af, at de samtidig i saerlig konvolut indsender originalen af det paagaeldende ansoegningsskema.
Denne fremgangsmaade goer det muligt at undgaa enhver forsinkelse i forbindelse med fremsendelsen til Ansaettelseskontoret i Luxembourg.
C. Ansoegninger indsendt efter ansoegningsfristens udloeb vil ikke blive taget i betragtning, medmindre forsinkelsen er behoerigt begrundet af f.eks. fravaer paa grund af aarlig ferie, tjenesterejse eller fravaer paa grund af sygdom i hele den periode, hvor stillingen er opslaaet. Begrundelsen for forsinkelsen skal vedlaegges ansoegningsskemaet i form af kopi af enten ferieanmodningen eller af tjenesterejseordren eller af formular F 501 'Meddelelse om fravaer paa grund af sygdom eller ulykke', som kan faas ved henvendelse til Laegetjenesten.
Ansoegninger, der ikke opfylder disse krav, tages ikke i betragtning."
42 Det fremgaar af de ovennaevnte bestemmelser, dels at personale paa tjenesterejse i Bruxelles og Strasbourg har mulighed for at soege en opslaaet ledig stilling pr. telefax, dels at en ansoegning indgivet efter ansoegningsfristens udloeb af en ansoeger, der er paa tjenesterejse, eller som er fravaerende paa grund af sygdom i hele den periode, hvor stillingen er opslaaet, ikke desto mindre tages i betragtning. For saa vidt angaar de ansoegere, der er paa tjenesterejse i Bruxelles eller Strasbourg, fremgaar det nemlig paa ingen maade af den paagaeldende tjenstlige meddelelses ordlyd, at de skal indgive deres ansoegninger inden ansoegningsfristens udloeb, eventuelt pr. telefax. Under disse omstaendigheder udgoer den af Parlamentet naevnte generelle administrative praksis, som ikke er bestridt af sagsoegeren, og som gaar ud paa, at tjenestemaend paa tjenesterejse i disse to byer kan indgive ansoegning efter fristens udloeb, ikke en tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet, navnlig ikke da denne praksis er berettiget, idet arbejdsbyrden for tjenestemaend, der er paa tjenesterejse i Bruxelles eller Strasbourg, kan hindre dem i at indgive ansoegning om en ledig stilling inden for fristerne.
43 I den foreliggende sag fremgaar det for det foerste af Parlamentets redegoerelse under den mundtlige forhandling den 5. maj 1993, at Parlamentet var samlet i ugen fra mandag den 10. til fredag den 14. december 1990. Det fremgaar endvidere af akterne i forbindelse med stillingsopslagene nr. 6478 og nr. 6479, der blev fremlagt af Parlamentet efter anmodning fra Retten, at T. som forklaring paa overskridelsen af ansoegningsfristen fremlagde en attest paa fortsat uarbejdsdygtighed, der var underskrevet af dr. E. Strasbourg mandag den 17. december 1990, og ifoelge hvilken det blev foreskrevet ham ikke at arbejde indtil den 7. januar 1991, at T. underskrev sine ansoegninger den 8. januar 1991, og at Ansaettelseskontoret i Generaldirektoratet for Personale, Budget og OEkonomi modtog ansoegningerne den 9. januar 1991 samt godkendte dem den 11. januar 1991. Det fremgaar endvidere af akterne, at Ansaettelseskontoret har godkendt de ansoegninger af 11. januar 1991, som var indgivet af en anden ansoeger, der havde vaeret paa aarlig ferie fra den 17. december 1990 til den 6. januar 1991, og som derefter fra den 7. til den 10. januar 1991 havde deltaget i et moede afholdt af Parlamentets Politiske Udvalg i Bruxelles.
44 Paa baggrund af ovenstaaende naar Retten til det resultat, at T. ikke var forpligtet til at indgive sine ansoegninger om de ledige stillinger senest den 21. december 1990, nemlig den dato, der var anfoert paa stillingsopslag nr. 6478 og nr. 6479, og at han var berettiget til at mene, at han havde handlet i overensstemmelse med gaeldende administrativ praksis. Heraf foelger dels, at T. ikke har handlet i strid med den fremgangsmaade for at indgive ansoegning, der er fastsat i tjenstlig meddelelse nr. 89/4, ved at indgive ansoegningerne den 8. januar 1991, dels at administrationen ej heller har handlet i strid med denne fremgangsmaade ved at godkende ansoegningerne.
45 I anden del af den mundtlige forhandling den 5. maj 1993 har sagsoegeren gjort gaeldende, at den omstaendighed, at T.' s navn allerede var naevnt i de optegnelser af 7. januar 1991, hvori L. Katgerman ° der var raadgiver ved Generaldirektoratet for Personale, Budget og OEkonomi ° anfoerte, hvilke gyldige ansoegninger der var fremkommet efter stillingsopslagene nr. 6478 og nr. 6479, og anmodede generaldirektoeren for GD II om inden 15 arbejdsdage fra den 15. januar 1991 at oplyse om sin holdning til de videre foranstaltninger i forbindelse med besaettelsen af de ledige stillinger nr. II/A/680 og nr. II/A/645, bekraeftede, at Parlamentet fra begyndelsen havde stillet de to forfremmede ansoegere i forgrunden.
46 Det maa fastslaas, at T.' s ansoegninger faktisk er naevnt i de paagaeldende optegnelser, der er dateret den 7. januar 1991, selv om han foerst har underskrevet ansoegningerne den 8. januar 1991. Parlamentet har under den mundtlige forhandling paa Rettens anmodning og efter at have raadfoert sig med L. Katgerman forklaret, at de paagaeldende optegnelser var skrevet paa en fortrykt standardformular, hvori var anfoert navnene paa de tjenestemaend, der havde indgivet ansoegning. Optegnelserne var ganske vist skrevet den 7. januar 1991, men blev foerst videresendt efter den 11. januar 1991, dvs. efter modtagelsen og i givet fald godkendelsen af de forsinkede ansoegninger, bl.a. T.' s. Beviset herfor findes i den haandskrevne angivelse af datoen den 15. januar 1991 som den dato, fra hvilken fristen for at besvare anmodningen om stillingtagen begyndte at loebe.
47 Det maa for det foerste fastslaas, at T.' s navn ikke er anfoert i de oversigter af 7. januar 1991, i hvilke de seneste bedoemmelser for ansoegerne til stillingerne nr. II/A/680 og nr. II/A/645 gennemgaas, mens det forekommer i den supplerende oversigt af 11. januar 1991, for det andet, at alle disse oversigter er vedlagt Katgerman' s optegnelser. Heraf kan udledes, at det skyldes en administrativ fejl, at fortegnelserne er dateret den 7. januar 1991.
48 Men det er ikke paavist, at de ansoegninger, der er naevnt i Katgerman' s optegnelser med datoen 7. januar 1991, ikke er indgivet paa behoerig vis, og foelgelig er fremgangsmaaden for at indgive ansoegning ikke blevet tilsidesat.
49 Foelgelig maa dette anbringende forkastes.
Anbringendet om tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 45, stk. 1, og artikel 5, stk. 3
Parternes argumenter
50 Efter ansoegerens opfattelse har ansaettelsesmyndigheden ikke foretaget en sammenligning af fortjenesterne hos de tjenestemaend, der kunne komme i betragtning til en forfremmelse, eller af deres bedoemmelser.
51 Sagsoegeren har for det foerste gjort gaeldende, at sagsoegte ikke havde taget de ansoegninger om forfremmelse til stillingsgruppe A5/A4, som han havde indgivet den 19. december 1990 efter offentliggoerelsen af stillingsopslagene nr. 6478 og nr. 6479, i betragtning, selv om han opfyldte betingelserne herfor.
52 Han har for det andet gjort gaeldende, at de anfaegtede forfremmelser foerst burde vaere vedtaget efter udarbejdelsen af hans endelige bedoemmelse for perioden 1989-1990.
53 Han henviste til, at der indtil dette tidspunkt endnu ikke var udarbejdet nogen gyldig bedoemmelse for det naevnte tidsrum, mens der allerede var udarbejdet bedoemmelser for de to forfremmede tjenestemaend. Under den mundtlige forhandling den 18. februar 1993 har han tilfoejet, at da bedoemmerne og de, der skulle traeffe afgoerelse om forfremmelsen, i dette tilfaelde var de samme eller naert forbundne personer, burde bistands- eller omsorgspligten have bevirket, at bedoemmelserne blev udarbejdet hurtigt, navnlig da der var flere ansoegere til samme stilling. Endvidere var fristerne for at bedoemme tjenestemaendene ikke overholdt i det foreliggende tilfaelde. Administrationen kunne efter sagsoegerens opfattelse have udskudt forfremmelsesafgoerelserne til juli 1991, saaledes at der kunne tages hensyn til bedoemmelserne for alle ansoegere.
54 Sagsoegeren har for det tredje anfoert, at den omstaendighed, at der i hans tilfaelde, fordi der ikke foreligger nogen bedoemmelse for perioden 1989-1990, alene henvises til bedoemmelsen for aarene 1987-1988, dvs. en bedoemmelse vedroerende en periode, der ligger mellem to og et halvt og fire og et halvt aar foer forfremmelsestidspunktet, er udtryk for manglende objektivitet og foelgelig udgoer en alvorlig fejlvurdering. Sagsoegeren har endvidere gjort gaeldende, at der i andre tilfaelde er taget hensyn til nyere bedoemmelser, saaledes at det ikke har vaeret muligt at sammenligne bedoemmelserne for samtlige ansoegere.
55 Sagsoegeren anfoerer under henvisning til notatet af 1. februar 1991 fra generaldirektoeren for GD II til generaldirektoeren for personale, budget og oekonomi for det foerste, at det fremgaar af dette notat, dels at det ikke er ansaettelsesmyndigheden, der har foretaget den i vedtaegtens artikel 45, stk. 1, fastsatte "udvaelgelse", dels at afgoerelserne om forfremmelse ikke er truffet "efter forslag fra generalsekretaeren", hvilket de skulle have vaeret ifoelge deres ordlyd.
56 Sagsoegeren haevder endvidere, at det fremgaar af notatet af 1. februar 1991, at GD II ikke har foretaget den udvaelgelse af ansoegere, der er fastsat i vedtaegtens artikel 45. Han fremhaever, at de 15 ansoegere til intern forfremmelse i GD II ikke naevnes i notatet, og der foretages ikke en reel sammenligning af deres fortjenester. Det fremgaar af notatet, at bedoemmelserne for perioden 1989-1990 blev anvendt som grundlag for forfremmelsesforslaget.
57 For en sikkerheds skyld bestrider sagsoegeren, at bedoemmelserne ikke var faerdige den 1. februar 1991, og at de forfremmede tjenestemaends samtaler med den foerste bedoemmer fandt sted efter den 1. februar 1991. Han har ligeledes bestridt, at de forfremmede tjenestemaends bedoemmelser var bedre end hans.
58 Endelig bemaerker sagsoegeren, at der ved sammenligningen af fortjenesterne hos ansoegerne til forfremmelsen aabenbart ikke er taget hensyn til sammenlignelige oplysninger, eller at disse oplysninger er anvendt forkert. F.eks. er der forskelle i vurderingen af de funktioner, der udoeves, af de kvalifikationer og den faglige erfaring, der er opnaaet uden for institutionen, af ancienniteten i loenklassen og alderen. Idet sagsoegeren paa ny henviser til notatet af 1. februar 1991 fra generaldirektoeren for GD II til generaldirektoeren for personale, budget og oekonomi, har han bemaerket, at selv om Parlamentet har et vidt skoen, maa det i det mindste vaere muligt for Faellesskabets retsinstanser at forstaa de overvejelser, der har foert til en forfremmelsesafgoerelse, saaledes at man kan skelne mellem en korrekt adfaerd og en vilkaarlig adfaerd (Rettens dom af 30.1.1992, sag T-25/90, Schoenherr mod OESU, Sml. II, s. 63). Sagsoegeren forstaar ikke, hvorfor de to forfremmede tjenestemaends aktiviteter betragtes som mere vaerdifulde end hans. Hans fortjenester (uddannelse som jurist, over syv aars advokaterfaring og ni aars erhvervserfaring) er fremragende og giver ham stor alsidighed.
59 Sagsoegte har for det foerste fastslaaet, at sagsoegeren ikke i staevningen har paaberaabt sig specifikke argumenter for saa vidt angaar tilsidesaettelsen af vedtaegtens artikel 5.
60 Forfremmelsen af L. og T. er sket forskriftsmaessigt og i overensstemmelse med princippet om god forvaltningsskik, og forfremmelsesafgoerelserne af 3. juli 1991 er truffet under overholdelse af vedtaegtens artikel 45 og 5.
61 Sagsoegte anfoerer, at stillingsopslagene vedroerende de to stillinger nr. II/A/645 og nr. II/A/680 har vaeret opslaaet fra den 10. til den 21. december 1990, og at personaleadministrationen derefter ved fire notater meddelte generaldirektoeren for det generaldirektorat, som stillingerne hoerte ind under, listen over de personer, der havde indgivet ansoegninger, og opfordrede ham til at tage stilling til besaettelsen af de paagaeldende stillinger. Disse notater var ledsaget af oversigter over ansoegernes seneste bedoemmelser. Paa grundlag heraf og i givet fald andre oplysninger foretog generaldirektoeren for det kompetente generaldirektorat en foreloebig udvaelgelse og meddelte generaldirektoeren for personale, budget og oekonomi sin holdning ved notat af 1. februar 1991. Personaleadministrationen videregav denne holdning til generalsekretaeren, som gennemgik den og tilsluttede sig den kompetente generaldirektoers foreloebige valg. Generalsekretaerens formelle forslag skal ses i det udkast til afgoerelse, der er forelagt formanden sammen med de oevrige bilag. Herved har han tydeliggjort, at han har tilsluttet sig det valg, som fremgaar af notatet fra den kompetente generaldirektoer. Endelig har formanden den 3. juli 1991 underskrevet udkastene til afgoerelse, der allerede var underskrevet af generalsekretaeren.
62 Sagsoegte goer gaeldende, at da de paagaeldendes bedoemmelser vedroerende perioden 1989-1990 endnu ikke var faerdige den 1. februar 1991, byggede de forfremmelsesforslag, der blev fremsat denne dato, alle paa bedoemmelserne vedroerende perioden 1987-1988, ogsaa i sagsoegerens tilfaelde. Dette fremgaar af notatet af 1. februar 1991 og af de den 7. januar 1991 udarbejdede oversigter. Sagsoegte finder i oevrigt, at ansaettelsesmyndigheden havde ret til at basere sine forfremmelsesafgoerelser dels paa de endelige bedoemmelser for perioden 1989-1990 vedroerende de forfremmede tjenestemaend, dels paa sagsoegerens seneste endelige bedoemmelse. Sagsoegte tilfoejer, at administrationen ikke har gjort sig skyldig i nogen vaesentlig forsinkelse eller tilsidesaettelse af princippet om god forvaltningsskik for saa vidt angaar udarbejdelsen af sagsoegerens bedoemmelse for perioden 1989-1990, idet den endelige bedoemmer foerst den 11. juli 1991, og ikke den 30. maj 1991, besvarede sagsoegerens bemaerkninger til bedoemmelsen. Sagsoegte frakender sagsoegeren ret til at kraeve, at ansaettelsesmyndigheden udskyder sin forfremmelsesafgoerelse, indtil der er truffet afgoerelse vedroerende samtlige de retsmidler, han har paaberaabt sig med hensyn til bedoemmelsen. En saadan forsinkelse ville vaere uforenelig med principperne om god forvaltningsskik eller god forvaltningspraksis.
63 Sagsoegte har endvidere understreget, at Parlamentets formand i sin afgoerelse af 10. januar 1992 om afvisning af sagsoegerens klage har sammenlignet sagsoegerens bedoemmelse for perioden 1989-1990 med de i mellemtiden stedfundne forbedringer med de bedoemmelser, der var udarbejdet for de forfremmede tjenestemaend for samme periode. Disse bedoemmelser var bedre end sagsoegerens, hvorfor formanden var sikker paa, at forfremmelserne var blevet besluttet under overholdelse af retsforskrifterne.
64 Parlamentet har paapeget, at ansaettelsesmyndigheden ved forfremmelser har et vidt skoen med hensyn til vurdering af tjenestemaends fortjenester, ikke mindst ved vurderingen af kvalifikationer, der er opnaaet uden for institutionen, og som ikke har nogen forbindelse med Parlamentets virksomhed. I den foreliggende sag er der i vid udstraekning taget hensyn til de forfremmede tjenestemaends saerlige fortjenester, der har forbindelse med deres nuvaerende erhvervsmaessige virke. Dette fremgaar af notatet af 1. februar 1991 fra generaldirektoeren for GD II, som fremhaever disse fortjenester. Da vurderingen af tjenestemaendenes fortjenester har vaeret det afgoerende kriterium, har alder og anciennitet ikke haft nogen afgoerende indflydelse. Af notatet af 1. februar 1991 fremgaar det, at de funktioner, der er udoevet i Parlamentet foer fastansaettelsen, er tillagt stoerre betydning end erfaringerne, opnaaet uden for Parlamentet, hvilket er helt legitimt. Derfor naevnes den erhvervserfaring, der er opnaaet i et kabinet eller i en politisk gruppe, og som har direkte tilknytning til den virksomhed, der siden er udoevet i Parlamentets administration, i notatet, mens den erhvervserfaring, sagsoegeren har opnaaet uden for Parlamentet, af samme grund ikke er naevnt i dette.
65 Parlamentet har under den foerste del af den mundtlige forhandling den 18. februar 1993 paa ny henvist til notatet af 1. februar 1991 fra generaldirektoeren for GD II og gjort gaeldende, at ansaettelsesmyndigheden har holdt sig inden for rammerne af sin skoensbefoejelse, da den fremsatte forslag om forfremmelse af T. og L., og at det trufne valg ikke kan anfaegtes. Det drejede sig om besaettelse af stillinger som ekspeditionssekretaerer i parlamentsudvalgenes sekretariater, som er i direkte kontakt med parlamentsmedlemmerne. Dette kraever i hoej grad evne til at udarbejde beretninger og arbejdsdokumenter, stor erfaring paa de specielle omraader, der daekkes af udvalget, og frem for alt evne og vilje til at arbejde i en lille gruppe, undertiden under stort pres. De to forfremmede tjenestemaend blev udvalgt, fordi de besidder netop disse egenskaber. Ved en sammenligning mellem de to forfremmede tjenestemaends bedoemmelser og bedoemmelsen for sagsoegeren viste der sig store forskelle med hensyn til disse faerdigheder og evner. Hvad angaar kravet i de to stillingsopslag om evne til at arbejde i gruppe har Parlamentet henvist til en begivenhed, der fandt sted i sommeren 1990, og som viste, at sagsoegeren ikke havde denne evne.
Rettens bemaerkninger
66 For saa vidt angaar dette anbringende skal det for det foerste bemaerkes, at behandlingen af ansoegninger om forflyttelse eller forfremmelse i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 1, litra a), skal ske i overensstemmelse med vedtaegtens artikel 45, hvori det udtrykkeligt hedder, at "udvaelgelsen sker blandt de tjenestemaend, der kan komme i betragtning ved forfremmelsen, efter sammenligning af deres fortjenester og de afgivne udtalelser om dem". Pligten til at foretage denne sammenligning er udtryk for saavel princippet om ligebehandling af tjenestemaend som princippet om ansatte tjenestemaends adgang til karriere (se Domstolens dom af 13.12.1984, forenede sager 20/83 og 21/83, Vlachos mod Domstolen, Sml. s. 4149).
67 Derfor skal Retten undersoege, om Parlamentet ved udoevelsen af sit skoen har foretaget en forskriftsmaessig sammenligning af ansoegningerne til de ledige stillinger, der er genstand for opslag nr. 6478 og nr. 6479.
68 I den foreliggende sag fremgaar det af sagens akter, af de dokumenter, Parlamentet har fremlagt efter Rettens anmodning, og parternes indlaeg under de mundtlige forhandlinger, at den procedure, der foerte til de omtvistede forfremmelser, forloeb som beskrevet nedenfor.
69 Efter offentliggoerelsen den 10. december 1990 af stillingsopslag nr. 6478 og nr. 6479, som vedroerte besaettelse af to stillinger som ekspeditionssekretaer i GD II, og efter modtagelsen af ansoegningerne, meddelte Generaldirektoratet for Personale, Budget og OEkonomi ved to notater af 7. januar 1991 suppleret ved to notater af 15. januar 1991, generaldirektoeren for GD II navnene paa de personer, der havde indgivet ansoegninger, som kunne komme i betragtning. Alle fire notater var underskrevet af L. Katgerman, der var konsulent i foerstnaevnte generaldirektorat. Sagsoegerens navn findes i de to notater af 7. januar 1991. I disse notater anmodedes generaldirektoeren for GD II om at tage stilling til, hvorledes de to naevnte stillinger skulle besaettes. De fire notater var ledsaget af oversigter, som bl.a. indeholdt en analyse af ansoegernes bedoemmelser for perioden 1987-1988. Sagsoegerens navn var optaget paa disse oversigter, som indeholdt en analyse af hans bedoemmelse. Efter modtagelsen af disse notater droeftede GD II' s ledergruppe, herunder de tre direktoerer og de forskellige vicedirektoerer, hvem der skulle vaelges.
70 Ved notat af 1. februar 1991 meddelte generaldirektoeren for GD II generaldirektoeren for personale, budget og oekonomi resultatet af ovennaevnte droeftelse. Ifoelge notatet havde generaldirektoeren og hans kolleger i ledergruppen sammenlignet ansoegernes respektive fortjenester og havde af forskellige grunde set bort fra alle ansoegninger om forflyttelse. Ud over ansoegernes bedoemmelser havde medlemmerne af ledergruppen kendskab til alle ansoegernes fortjenester, enten fordi de paa dette tidspunkt arbejdede eller havde arbejdet i GD II, eller fordi de lejlighedsvis havde vaeret i kontakt med dem. Saaledes fandt gruppen frem til de personer, der bedst kunne komme i betragtning ved forfremmelsen under hensyntagen til en netop igangvaerende "opvurdering af stillinger fra stillingsgruppe til stillingsgruppe", og foreslog forfremmelse af T. og L., hvis kvalifikationer, arbejdskvalitet og beredvillighed gruppen havde laert at vaerdsaette gennem flere aar.
71 Under anden del af den mundtlige forhandling den 5. maj 1993, har generaldirektoeren for GD II forklaret, hvorledes den procedure, der laa til grund for notatet af 1. februar 1991, var forloebet. For at sikre sammenligneligheden af oplysningerne om alle ansoegerne tog gruppen hensyn til deres bedoemmelser for perioden 1987-1988. For saa vidt angaar de ansoegere, der ikke arbejdede i GD II, gennemgik den ligeledes de personlige akter for at faa supplerende oplysninger. Dette blev ikke gjort for saa vidt angaar de ansoegere, som arbejdede eller havde arbejdet i GD II, idet medlemmerne af ledergruppen allerede gennem deres personlige kontakter havde supplerende oplysninger om disse ansoegere. Under hensyntagen til en raekke forfremmelses- og stillingsopvurderingsprocedurer, der fandt sted samtidig og gav andre muligheder for forfremmelser, foretog ledergruppen paa grundlag af de samlede bedoemmelser og de supplerende oplysninger, den raadede over, en generel vurdering af ansoegerne og sorterede nogle fra, saaledes at der kun var en lille gruppe ansoegere til de omtvistede stillinger tilbage. Ledergruppen sammenlignede derefter de kvalifikationer, som ansoegerne i denne lille gruppe havde, ifoelge deres bedoemmelser. Denne evaluering oegede afstanden mellem T.' s og L.' s bedoemmelser under ét og sagsoegerens bedoemmelse. Endelig vurderede ledergruppen fortjenesterne hos ansoegerne i den lille gruppe i forhold til de saerlige kvalifikationskrav i stillingsopslagene, hvorpaa den valgte T. og L.
72 Ved notat af 28. februar 1991 anmodede generaldirektoeren for Generaldirektoratet for Personale, Budget og OEkonomi generaldirektoeren for GD II om at overveje sit forslag paa ny paa grundlag af den sammenlignende oversigt, hvoraf det fremgik, at syv ansoegere, der kunne komme i betragtning ved forfremmelsen, havde en bedre bedoemmelse end T. og L.
73 Generaldirektoeren for GD II svarede herpaa ved notat af 12. marts 1991. Han understregede, at GD II' s ledergruppe havde sammenlignet fortjenesterne hos de tjenestemaend, der kunne komme i betragtning, og deres bedoemmelser, og gjorde gaeldende, at den tjeneste, som skulle bruge de nye medarbejdere, havde en valgmulighed. Gruppen var gaaet ud fra, at dens opgave bestod i at indsamle saa mange oplysninger som muligt, herunder bedoemmelserne for de tjenestemaend, der kunne komme i betragtning ved forfremmelse. Formaalet skulle vaere paa grundlag af de opgaver, som skulle udfoeres, og under hensyntagen til antallet af stillinger, der skulle besaettes, at anbefale den eller de mest fortjenstfulde ansoegere. Derfor fastholdt han forslagene.
74 Generalsekretaeren sendte derefter GD II' s ledergruppes forslag til Parlamentets formand i hans egenskab af ansaettelsesmyndighed. Forslaget blev ledsaget af generalsekretaerens officielle forslag til afgoerelse. Formandens kabinetsdirektoer anmodede ved notat af 16. maj 1991 generaldirektoeren for personale, budget og oekonomi om at goere rede for de kriterier, der var lagt til grund ved valget af de ansoegere, som han foreslog forfremmet.
75 Generaldirektoeren for GD II besvarede kabinetsdirektoerens spoergsmaal ved notat af 22. maj 1991 til generaldirektoeren for personale, budget og oekonomi. Han fremhaevede, at forslaget om at forfremme T. og L. alene byggede paa kriterierne i vedtaegtens artikel 45, som var blevet anvendt under hensyntagen til de i de to stillingsopslag naevnte opgaver og kvalifikationskrav. Han forklarede derefter, at de forskellige ansoegeres bedoemmelser, der var beskrevet i analytiske oversigter over bedoemmelserne for perioden 1987-1988, skulle vurderes under hensyntagen til, om de var udarbejdet foer eller efter indfoerelsen af den nye bedoemmelsesmetode, der var fastlagt i 1989 (med angivelse af procenterne for de forskellige karakterer). Saaledes var fire ansoegninger, herunder T.' s og L.' s, blevet valgt.
76 Disse fire ansoegere havde det samme antal points (57) i deres bedoemmelser for perioden 1989-1990. Ledergruppen havde derfor ligeledes sammenlignet ansoegernes alder og anciennitet og havde paa dette grundlag bekraeftet forslagene om at forfremme T. og L.
77 Formanden underskrev de to forfremmelsesafgoerelser den 3. juli 1991.
78 Retten fastslaar for det foerste, at det fremgaar af det ovenfor anfoerte, at ansaettelsesmyndigheden givet har taget sagsoegerens ansoegninger til de ledige stillinger i henhold til stillingsopslagene nr. 6478 og nr. 6479 i betragtning. Sagsoegerens navn er med paa den analytiske oversigt over ansoegernes bedoemmelser for perioden 1987-1988, og hans bedoemmelse er analyseret. Paa grundlag af denne oversigt sammenlignede GD II' s ledergruppe ansoegernes fortjenester. Det klagepunkt, sagsoegeren har fremfoert i den forbindelse, maa saaledes tilbagevises.
79 For saa vidt angaar sagsoegerens klage over, at administrationen kunne have udskudt forfremmelsesafgoerelserne indtil juli 1991, hvor samtlige ansoegeres bedoemmelser for 1989-1990 kunne tages i betragtning, skal det bemaerkes, dels at forslaget af 1. februar 1991 fremsat af GD II' s ledergruppe, som det fremgaar af ovenstaaende, byggede paa en analyse af bedoemmelserne for 1987-1988, dels at generaldirektoeren for GD II under den anden del af den mundtlige forhandling har bekraeftet, at der ikke forelaa nogen bedoemmelse vedroerende 1989-1990 for nogen af ansoegerne. Bedoemmelsesproceduren for perioden 1989-1990 var i gang, men var endnu ikke afsluttet.
80 Under disse omstaendigheder har de manglende bedoemmelser for ansoegerne for perioden 1989-1990 ikke forhindret en sammenligning af deres fortjenester og har derfor ikke haft nogen afgoerende indflydelse paa fremgangsmaaden for besaettelse af de paagaeldende ledige stillinger (Rettens dom af 3.3.1993, sag T-25/92, Vela Palacios mod OESU, Sml. II, s. 201). Denne konklusion aendres ikke af, at den periode, der daekkes af bedoemmelserne for 1987-1988, laa to og et halvt aar til fire og et halvt aar tilbage i tiden. Ej heller denne omstaendighed har forhindret en sammenligning af ansoegernes fortjenester, idet GD II' s ledergruppe havde andre oplysninger til raadighed om samtlige ansoegeres arbejde og adfaerd i tjenesten.
81 Med hensyn til klagepunktet om, at Parlamentet har taget hensyn til bedoemmelserne for perioden 1989-1990, men ikke til hans, skal det anfoeres, at GD II' s ledergruppe ifoelge notatet af 22. maj 1991 foerst gennemgik bedoemmelserne for 1989-1990, efter at formandens kabinetsdirektoer havde anmodet den om at redegoere for sine forslag. Kun bedoemmelserne for de fire ansoegere, der var blevet udvalgt i begyndelsen af 1991 paa grundlag af en analyse af deres bedoemmelser for perioden 1987-1988, blev gennemgaaet.
82 Retten fastslaar for det foerste, at det fremgaar af sagens forloeb, at sagsoegerens argument om, at bedoemmelserne for perioden 1989-1990 havde tjent som grundlag for forfremmelsesforslaget af 1. februar 1991, maa forkastes. Retten finder for det andet, at gennemgangen af de i mellemtiden faerdigudarbejdede bedoemmelser for 1989-1990 for de ansoegere, der allerede blev udvalgt i begyndelsen af 1991 ° en gennemgang foranlediget af anmodningen fra formandens kabinetsdirektoer om en redegoerelse for de i begyndelsen af 1991 fremsatte forslag ° blot skulle tjene til bekraeftelse af et allerede truffet valg og saaledes var udtryk for god forvaltningsskik. Foelgelig udgoer den omstaendighed, at disse bedoemmelser er indgaaet i overvejelserne, ikke en tilsidesaettelse af forfremmelsesproceduren. At den endelige udgave af sagsoegerens bedoemmelse for perioden 1989-1990 paa dette tidspunkt endnu ikke forelaa, kan ikke aendre denne konklusion.
83 For det tredje har ledergruppen foretaget en forskriftsmaessig sammenligning af ansoegernes fortjenester, idet den for det foerste har foretaget en udvaelgelse af ansoegerne paa grundlag af deres bedoemmelser under ét og de yderligere oplysninger, der foreligger, og derefter, efter saaledes at have indskraenket antallet af ansoegere til en lille snaever kreds, har sammenlignet disse ansoegeres faerdigheder og herefter foretaget en vurdering paa grundlag af stillingsopslagenes saerlige kvalifikationskrav.
84 Denne konklusion bekraeftes af, at ledergruppen i forbindelse med betingelsen om "evne til at arbejde i grupper", der udtrykkeligt er fastsat i begge stillingsopslag, har undersoegt sagsoegerens samarbejdsevne. Dette fremgaar af den bemaerkning, som Parlamentets repraesentant fremkom med i retsmoedet den 18. februar 1993 vedroerende et notat, som sagsoegeren ubestridt tilstillede generaldirektoeren for GD II den 25. juni 1990, og hvori han erklaerede, at det var ham ganske umuligt at samarbejde paa nogen maade med V. (' ..., dass es mir schlechterdings unmoeglich ist in irgendeiner Form mit Herrn V. zusammenzuarbeiten' ). I betragtning af den store valgfrihed, ansaettelsesmyndigheden raader over paa omraadet, maatte den tage dette notat i betragtning som et vigtigt element.
85 For saa vidt angaar sagsoegerens klagepunkt om, at administrationen ved sammenligningen af ansoegernes fortjenester ikke sammenlignede andre fortjenester som f.eks. erhvervserfaring opnaaet uden for institutionen, anciennitet i loenklassen og alder, skal Retten henvise til, at ansaettelsesmyndigheden ifoelge fast retspraksis kan tage hensyn til ansoegernes alder og deres anciennitet i loenklassen eller i tjenesten. Staar ansoegerne lige i henseende til kvalifikationer og fortjenester, kan disse forhold endog vaere en afgoerende faktor (Domstolens dom af 24.3.1983, sag 298/81, Colussi mod Parlamentet, Sml. s. 1131).
86 Men gennemgangen af bedoemmelserne for perioden 1987-1988 viser, at de forfremmede tjenestemaend havde opnaaet vaesentligt hoejere karakterer end sagsoegeren. Foelgelig er hverken loenklassen eller alderen afgoerende i den foreliggende sag. Med hensyn til sagsoegerens argument om, at hans fortjenester (juristuddannelse, over syv aars advokaterfaring, ni aars erhvervserfaring) er fremragende og giver ham stor alsidighed, finder Retten, at hensyntagen til og vurdering af disse faktorer er omfattet af ansaettelsesmyndighedens vide skoensbefoejelse, og at ansaettelsesmyndigheden i den foreliggende sag ikke har udnyttet befoejelsen aabenbart fejlagtigt.
87 Endelig fremgaar det af det ovenfor anfoerte, at Parlamentets formand i sin egenskab af ansaettelsesmyndighed har tilsluttet sig generalsekretaerens officielle forslag, og at han underskrev afgoerelserne om at forfremme T. og L., efter at hans kabinetsdirektoer havde gennemgaaet dem. Det maa saaledes for det foerste fastslaas, at den kompetente ansaettelsesmyndighed i henhold til vedtaegtens artikel 45 har truffet afgoerelsen om at forfremme T. og L., og for det andet, at de paagaeldende afgoerelser er truffet efter forslag fra generalsekretaeren, hvilket ogsaa fremgaar af deres ordlyd. Sagsoegerens argumenter vedroerende dette punkt maa saaledes forkastes.
88 Af det ovenfor anfoerte fremgaar, at ansaettelsesmyndigheden, som har et vidt skoen ikke alene for saa vidt angaar sammenligningen af fortjenesterne hos de tjenestemaend, der kan komme i betragtning ved en forfremmelse, jf. vedtaegtens artikel 45, men ogsaa for saa vidt angaar forfremmelsesafgoerelsen, har udoevet sine befoejelser i overensstemmelse med vedtaegtens artikel 45 og ikke har overskredet graenserne for det tilladelige eller gjort forkert brug af sine befoejelser.
89 Da behandlingen af sagsoegerens klagepunkter ej heller har vist nogen tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 5, stk. 3, maa anbringendet forkastes som uberettiget.
Anbringendet om manglende opfyldelse af paastaaede mundtlige loefter om forfremmelse
Parternes argumenter
90 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at M., vicegeneraldirektoer for GD II, gentagne gange gennem formanden for Udvalget for Forretningsordenen har lovet ham, at han ville blive forfremmet til ekspeditionssekretaer med virkning fra 1. januar 1991. De anfaegtede forfremmelsesafgoerelser er i modstrid med disse forsikringer. Ganske vist er vicegeneraldirektoeren ikke ansaettelsesmyndigheden, men sagsoegte er dog bundet af saadanne forsikringer og kan ikke handle i strid dermed. Paa grundlag af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning skulle ansaettelsesmyndigheden soerge for hans fortjente forfremmelse til en af de omtvistede ledige stillinger. I foerste del af den mundtlige forhandling har sagsoegeren tilfoejet, at loeftet om forfremmelse er afgivet af en generaldirektoer, som spiller en vigtig rolle i Parlamentet, og som han saaledes kunne saette sin lid til.
91 Sagsoegte har for det foerste bestridt, at der er givet sagsoegeren noget saadant loefte. Desuden er mundtlige forsikringer afgivet af en eller anden tjenestemand eller parlamentariker ikke bindende for ansaettelsesmyndigheden. Denne har enekompetencen til at foretage udnaevnelser efter gennemfoerelse af en bestemt procedure. Saadanne forsikringer har ingen retlig vaerdi og kan ikke skabe berettigede forventninger, som en ansoeger til en forfremmelse kan paaberaabe sig.
Rettens bemaerkninger
92 Retten bemaerker vedroerende det paastaaede tilsagn fra vicegeneraldirektoeren for GD II om forfremmelse af sagsoegeren til ekspeditionssekretaer, at et saadant loefte ° forudsat at det er afgivet ° ikke kan skabe en berettiget forventning hos sagsoegeren, idet det er afgivet uden hensyntagen til vedtaegtsbestemmelserne (jf. Rettens dom af 14.5.1991, sag T-30/90, Zoder mod Europa-Parlamentet, Sml. II, s. 207).
93 Foelgelig maa dette anbringende forkastes.
94 Det fremgaar af det ovenfor anfoerte, at sagsoegte maa frifindes i det hele, uden at det er fornoedent at tage stilling til, om der kan tages hensyn til sagsoegerens klage af 19. marts 1992 over sin bedoemmelse for perioden 1989-1990 i den foreliggende sag.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
95 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Men i henhold til samme procesreglements artikel 88 baerer institutionerne selv deres egne omkostninger i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte.
96 Men i betragtning af dels, at Parlamentet har afvist sagsoegerens klager af 7. og 14. oktober 1991 ved skrivelse af 10. januar 1992 fra Parlamentets formand, i hvilken skrivelse der ikke er redegjort for, hvorledes GD II' s ledergruppe var naaet frem til forslagene om at forfremme T. og L., eller hvorledes administrationen var naaet frem til ansaettelsesmyndighedens afgoerelser om forfremmelser, og dels, at det ikke kan udelukkes, at denne mangel paa oplysninger kan have foranlediget sagsoegeren til at anlaegge sagen, boer Parlamentet i henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 3, doemmes til at erstatte sagsoegeren halvdelen af de af ham afholdte udgifter.
97 Foelgelig skal Parlamentet betale sine egne omkostninger og halvdelen af sagsoegerens. Sagsoegeren betaler selv den anden halvdel af sine omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Fjerde Afdeling)
1) Europa-Parlamentet frifindes.
2) Parlamentet betaler sine egne omkostninger og halvdelen af sagsoegerens. Sagsoegeren betaler selv den anden halvdel af sine omkostninger.