62023CC0269
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
T. ĆAPETA
fremsat den 16. maj 2024 (
1
)
Forenede sager C-269/23 P og C-272/23 P
Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics SAE,
Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE (C-269/23 P)
Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE (C-272/23 P)
mod
Europa-Kommissionen
»Appel – subsidier – forordning (EU) 2016/1037 – Verdenshandelsorganisationens (WTO) aftale om subsidier og udligningsforanstaltninger – udligning af finansielt bidrag ydet af et tredjeland inden for et andet tredjelands område – gyldighed«
I. Indledning
1.
Subsidier er vanskelige at håndtere. Tildeling af subsidier er uløseligt forbundet med staternes suverænitet, eftersom det generelt står staterne frit for at begunstige deres industrier, uden at de skal begrunde deres handlinger (
2
).
2.
Nogle af Den Europæiske Unions handelspartnere anvender imidlertid i stigende grad subsidier som et slet skjult middel til økonomisk statskunst (economic statecraft) (
3
). Folkerepublikken Kinas (herefter »Kina«) handlinger er navnlig blevet fokus for internationale bestræbelser på at håndtere »markeds- og handelsfordrejende subsidiering« (
4
), især hvad angår dette lands »Go Global«-politik (
5
), som tilskynder kinesiske virksomheder til at investere i udlandet (
6
).
3.
De foreliggende appeller vedrører denne politiks potentielt fordrejende virkninger for det indre marked. Det er nødvendigt at klarlægge, om Europa-Kommissionen med rette kunne anvende udligningsforanstaltninger som reguleret ved antisubsidiegrundforordningen (
7
) og aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger (herefter »SCM-aftalen«) (
8
) til udligning af subsidier, som et WTO-medlem (Kina) havde tildelt inden for et andet WTO-medlems (Den Arabiske Republik Egypten) (herefter »Egypten«) område (
9
).
4.
I dommen i sagen Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics og Jushi Egypt for Fiberglass Industry mod Kommissionen (
10
) og dommen i sagen Jushi Egypt for Fiberglass Industry mod Kommissionen (
11
) (herefter under ét »de appellerede domme«) bekræftede Retten, at det er lovligt at anvende udligningstold i denne særlige konstellation af omstændigheder. Appellanterne i disse sager har nu anfægtet denne konklusion.
5.
Eftersom de underliggende undersøgelser er de første, som vedrører en situation, hvor et WTO-medlem har udlignet de skadelige virkninger af »tværnationale subsidier« (
12
), er der tale om en ny og omstridt problematik (
13
), ikke kun i EU-retlig henseende (
14
).
II. Sagens baggrund
6.
De underliggende søgsmåls baggrund er beskrevet i de appellerede dommes præmis 2-26. Den kan af hensyn til den foreliggende bedømmelse være relevant at gentage følgende.
7.
China-Egypt TEDA Suez Economic and Trade Cooperation Zone (den kinesisk-egyptiske økonomiske og handelsmæssige samarbejdszone for Suez, herefter »SETC-zonen«) er en del af en større økonomisk frizone i den nordlige del af Suezbugten og ligger på egyptisk område (
15
).
8.
Den egyptiske stat har i henhold til den egyptiske lov nr. 83/2002 om særlige økonomiske zoner kvalificeret dette område som en særlig økonomisk zone (
16
).
9.
I denne zone, som Kina har udpeget som en af de første 18 »oversøiske handels- og samarbejdszoner« (
17
), der er godkendt officielt siden 2013, kan kinesiske virksomheder, der »opererer i udlandet«, bl.a. i SETC-zonen, nyde godt af fordelagtige skattepolitikker og skattebegunstigelse, lån på lempelige vilkår, finansiel støtte indrømmet gennem syndikerede lån, eksportkreditter, projektfinansiering, egenkapitalinvestering og eksportkreditforsikring (
18
).
10.
I 2016 undertegnede den kinesiske og den egyptiske præsident en aftale mellem Folkerepublikken Kinas handelsministerium og Den Arabiske Republik Egyptens generelle myndighed for den økonomiske zone for Suezkanalen vedrørende den økonomiske og handelsmæssige samarbejdszone for Suez (
19
).
11.
I henhold til denne samarbejdsaftale skal den kinesiske og den egyptiske stat udvikle SETC-zonen i fællesskab i overensstemmelse med deres respektive nationale strategier (
20
). Ifølge denne ordning leverer den egyptiske stat jord, arbejdskraft og visse skattefordele, mens de kinesiske virksomheder, der opererer i zonen, driver produktionsanlægget med deres aktiver og ledere. Yderligere finansiering modtages direkte fra Kina (
21
).
12.
Sagsøgerne i første instans er Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE (herefter »Jushi Egypt«) og Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics SAE (herefter »Hengshi Egypt«). Selskaberne er underlagt egyptisk ret og stiftet i Egypten af Jushi China og Hengshi China, deres kinesiske moderselskaber. Disse selskaber er forretningsmæssigt forbundne og tilhører i sidste ende China National Building Material Group, der er et statsejet selskab (
22
).
13.
Denne koncern ejes i sidste ende af Kinas Statsråds tilsyns- og administrationskommission for statsejede aktiver (State-owned Assets Supervision and Administration Commission – herefter »SASAC«) (
23
). SASAC, der kontrolleres direkte af Kinas Statsråd, som er det højeste administrative organ i landet, betegnes i de omtvistede forordninger som »det centrale instrument, hvorigennem den kinesiske regering på flere måder kontrollerer statsejede virksomheder som et middel til at gennemføre regeringens politikker og planer frem for at følge en markedslogik i sine forretningsaktiviteter« (
24
).
14.
De varer, der er omhandlet i appelsagerne, er endeløse filamenter af glasfibervarer (herefter »glasfiberrovings«) og stoffer af glasfiber (herefter »glasfiberstoffer«). Glasfiberrovings er inputmaterialer, der anvendes direkte til fremstilling af glasfiberstoffer.
15.
Glasfiberrovings består hovedsageligt af sand, der omdannes til bøjelige glasfiberfilamenter, som derefter enten kan anvendes, som de er, eller væves og/eller stingfæstnes i glasfiberstoffer. De indgår sammen med harpiks i lette kompositmaterialer, som gør det muligt at fremstille stærkere, lettere og mere holdbare komponenter. Rovings anvendes som følge heraf bl.a. inden for bil-, søfarts-, rumfarts-, vindenergi-, infrastruktur-, rør- samt bygge- og anlægsindustrien.
16.
Den Europæiske Unions ambitiøse klimapolitik har resulteret i en væsentlig stigning i efterspørgslen efter glasfiberrovings og glasfiberstoffer inden for EU (
25
).
17.
Jushi Egypt og Hengshi Egypt producerer begge glasfiberstoffer i SETC-zonen, og Jushi Egypt producerer ligeledes glasfiberrovings dér (
26
). Begge virksomheder eksporterer disse varer til EU fra SETC-zonen (
27
).
18.
I de omtvistede forordninger konkluderede Kommissionen bl.a. på grundlag af de foreliggende beviser (
28
), at der var en forbindelse (
29
) mellem den kinesiske og den egyptiske regerings foranstaltninger, f.eks. med hensyn til præferencelåneordninger (
30
) og støtte til kapitalinvesteringer (
31
) til Jushi Egypt og Hengshi Egypt, og at den kinesiske regerings finansielle bidrag til disse selskaber derfor kunne tilskrives den egyptiske regering (
32
).
19.
I de omtvistede forordninger indførte Kommissionen udligningstold på import af glasfiberstoffer og glasfiberrovings til EU. For sagsøgernes vedkommende blev denne told fastsat til 13,1%.
III. De appellerede domme
20.
Ved stævninger indleveret til Rettens Justitskontor den 28. juli 2020 og den 27. august 2020 anlagde appellanterne deres annullationssøgsmål til prøvelse af de omtvistede forordninger.
21.
Den 1. marts 2023 afsagde Retten de appellerede domme, hvorved den frifandt Kommissionen og pålagde appellanterne at bære deres egne omkostninger og betale Kommissionens omkostninger.
IV. Retsforhandlingerne for Domstolen
22.
Ved appelskrifter indgivet henholdsvis den 25. april 2023 og den 27. april 2023 har appellanterne nedlagt påstand om, at de appellerede domme ophæves, at appellanterne til dels gives medhold i deres anbringender i første instans, og at Kommissionen og intervenienterne tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
23.
Kommissionen har nedlagt påstand om, at appellerne forkastes i deres helhed, og at appellanterne tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
24.
Kommissionen støttes i denne forbindelse af Tech-Fab Europe eV (i sag C-269/23 P) og af European Glass Fibre Producers Association (sag C-272/23 P).
V. Bedømmelse
25.
Dette forslag til afgørelse er opbygget på følgende måde. Eftersom det vigtigste retlige spørgsmål, hvorpå der fokuseres i disse appelsager, vedrører gyldigheden af den metode, som Kommissionen anvendte til udligning af Kinas »tværnationale subsidier« i Egypten, vil jeg behandle dette spørgsmål først. Det bør efter min opfattelse fastslås, at Retten ikke begik nogen fejl, da den tiltrådte den pågældende metode på grundlag af antisubsidiegrundforordningen og SCM-aftalen (afsnit A) (
33
).
26.
Først derefter vil jeg gennemgå de mere tekniske fælles appelanbringender: fastsættelse af et sammenligningsgrundlag med henblik på at udligne den egyptiske ordning for nedsættelse af importtold (afsnit B) og spørgsmålet om, hvorvidt den skattemæssige behandling af valutakurstab er udligningsberettiget (afsnit C). Jeg vil endelig behandle det eneste appelanbringende, som kun er fremsat i den ene af de to appelsager, der verserer for Domstolen, og som vedrører størrelsen af udligningsberettigede subsidier til koncernenheder (afsnit D).
A.
Antisubsidieinstrumentets anvendelse på »tværnationale subsidier«
27.
Det andet og det tredje appelanbringende i sag C-269/23 P og det første og det andet appelanbringende i sag C-272/23 P vedrører i det væsentlige spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen med rette kunne anvende antisubsidieinstrumentet som reguleret ved antisubsidiegrundforordningen til udligning af den direkte og indirekte finansielle støtte, som appellanterne havde modtaget fra den kinesiske stat for deres fremstilling af den omhandlede vare i Egypten (
34
).
28.
Retten fastholdt denne mulighed i de appellerede domme. Ud fra en objektiv, kontekstuel og teleologisk fortolkning konkluderede Retten, at »[a]ntisubsidiegrundforordningen [ikke] udelukker […], at et finansielt bidrag, selv om det ikke hidrører direkte fra staten i oprindelses- eller eksportlandet, kan tilregnes denne« (
35
). Retten drog denne konklusion på grundlag af en fortolkning af antisubsidiegrundforordningens artikel 3, nr. 1), litra a), hvori begrebet »subsidier« defineres, sammenholdt med femte betragtning til denne forordning (
36
).
29.
Jeg er enig i Rettens konklusion. I det følgende vil jeg uddybe begrundelsen herfor.
30.
Det centrale retlige spørgsmål, der ligger til grund for de foreliggende appeller, vedrører rækkevidden af begrebet »subsidier«, som er defineret i antisubsidiegrundforordningens artikel 3.
31.
I den engelske sprogversion fremgår det af denne bestemmelse, at der ved subsidier forstås »a financial contribution by a government in
the country of origin or export« (
37
), hvorved der opnås en fordel (
38
).
32.
Kommissionens argumentation er direkte møntet på de fremhævede dele af denne bestemmelses ordlyd i den engelske version. Den har i det væsentlige baseret denne argumentation på forskellene mellem brugen af den ubestemte artikel »a« og den bestemte artikel »the« i antisubsidiegrundforordningens artikel 3, nr. 1), litra a), og dette instruments heraf følgende åbenhed for udligning af kinesiske subsidier, der ydes til virksomheder i Egypten.
33.
Som appellanterne med rette har fremhævet, afslører en sproglig undersøgelse af de forskellige sprogversioner af antisubsidiegrundforordningens artikel 3, nr. 1), litra a), imidlertid en række forskelle.
34.
Visse sprogversioner af denne bestemmelse kan således i lighed med den engelske sprogversion forstås således, at den lader kilden til det finansielle bidrag, der begunstiger den omhandlede vare i oprindelses- eller eksportlandet, være ret åben (
39
). Andre sprogversioner er imidlertid formuleret på en sådan måde, at det antydes, at begrebet subsidier er begrænset til finansielle bidrag, der ydes af staten i oprindelses- eller eksportlandet for den omhandlede vare (
40
).
35.
Med henblik på at sikre en ensartet anvendelse og fortolkning af antisubsidiegrundforordningen skal denne forordnings artikel 3 derfor fortolkes på baggrund af den almindelige opbygning af og formålet med den ordning, som den er led i (
41
).
36.
Principperne for antisubsidieinstrumentets rækkevidde og anvendelse er fastsat i antisubsidiegrundforordningens artikel 1, stk. 1. I henhold til denne bestemmelse kan der indføres udligningstold med henblik på at udligne »subsidier, der direkte eller indirekte ydes til fremstilling, produktion, udførsel eller transport af varer, hvis overgang til fri omsætning i Unionen medfører, at der forvoldes skade« (
42
).
37.
Det følger klart af denne definition, at antisubsidiegrundforordningen skal anvendes i ethvert scenarie, hvor det kan være nødvendigt at indføre udligningstold for at udligne subsidieringen af en udenlandsk vare gennem en bred vifte af værdioverførsler, som forvolder skade på EU-erhvervsgrenen for samme vare.
38.
Antisubsidiegrundforordningens artikel 1, stk. 1, kræver ikke, at de skadevoldende subsidier skal hidrøre direkte fra det land, hvorfra den omhandlede vare hidrører eller eksporteres. Henvisningen til subsidier, der ydes »indirekte«, indebærer tværtimod, at der ikke nødvendigvis skal være en territorial tilknytning til oprindelses- eller eksportlandet, når blot subsidierne kan knyttes til fremstilling, produktion, udførsel eller transport af varer, hvis overgang til fri omsætning på det indre marked medfører, at der forvoldes skade.
39.
Denne fortolkning bekræftes ligeledes af antisubsidiegrundforordningens artikel 2, litra a), der i den relevante del bestemmer, at udligningsberettigede »subsidier kan ydes af staten i oprindelseslandet for den indførte vare eller af staten i et andet land, fra hvilket varen udføres til Unionen« (
43
). Ved anvendelse af modalverbet »kan« lader denne bestemmelse derfor gruppen af eventuelle ydere af udligningsberettigede subsidier være åben i stedet for at begrænse den til oprindelses- eller eksportlandet for den omhandlede vare.
40.
Modsat hvad appellanterne har gjort gældende, afkræftes dette i øvrigt ikke af ordlyden af antisubsidiegrundforordningens artikel 4, stk. 2 og 3, der vedrører spørgsmålet om udligningsberettigede subsidiers specificitet og bestemmer, at denne specificitet skal vurderes på grundlag af »den subsidieydende myndigheds jurisdiktion«.
41.
Det fremgår nemlig ikke af denne bestemmelse, om den subsidieydende myndighed skal findes i eksport- eller oprindelseslandet for den omhandlede vare.
42.
Retten fastslog følgelig med rette (
44
), at når Kommissionen i forbindelse med de underliggende undersøgelser og på grundlag af de foreliggende beviser er i stand til at tilregne staten i oprindelses- eller eksportlandet for den omhandlede vare et finansielt bidrag, selv om dette bidrag oprindeligt hidrører fra en statslig eller offentlig myndighed i et tredjeland, kan Kommissionen i henhold til antisubsidiegrundforordningens artikel 4, stk. 2 og 3, betragte den førstnævnte myndighed som den »subsidieydende myndighed« for det særlige finansielle bidrag (
45
).
43.
Som Kommissionen endelig med rette har anført, understøttes en sådan fortolkning ligeledes af femte betragtning til antisubsidiegrundforordningen, hvori det tilsyneladende i samtlige sprogversioner (
46
) forklares, at der foreligger subsidier, når det er påvist, at »en statslig eller en offentlig myndighed har ydet et finansielt bidrag inden for et lands område« (
47
).
44.
Set i denne sammenhæng kan en vare ikke kun anses for at være subsidieret, når subsidier kan tilregnes oprindelses- eller eksportlandet for den omhandlede vare, men også når en anden statslig eller offentlig myndighed på grundlag af de foreliggende beviser kan identificeres som kilden til den skadevoldende subsidiering.
45.
Denne fortolkning bekræftes ligeledes af formålet med antisubsidiegrundforordningen, der lige siden den oprindelige affattelse fra 1968 (
48
) hovedsageligt har haft til formål at hjælpe EU-industrien med at genskabe balancen i konkurrencevilkårene på det indre marked, som påvirkes af ulovlige subsidier, der ydes i udlandet (
49
).
46.
Det må konkluderes, at antisubsidiegrundforordningen ikke er begrænset til subsidier, der ydes af en statslig myndighed på dennes »eget« område.
47.
Appellanterne har imidlertid anført, at antisubsidiereglernes rækkevidde ifølge denne fortolkning ikke er forenelig med Den Europæiske Unions forpligtelser i henhold til GATT og SCM-aftalen (
50
).
48.
Jeg er enig i, at der skal tages hensyn til disse internationale aftaler, eftersom Den Europæiske Union har underskrevet WTO-aftalerne, som omfatter GATT og SCM-aftalen, og som derfor udgør en del af Unionens retsorden og er bindende for dens institutioner (
51
).
49.
Selv om det står fast, at disse aftaler som udgangspunkt ikke har direkte virkning (
52
), indebærer Den Europæiske Unions traktatfæstede forpligtelse til at overholde de krav, der følger af dens internationale forpligtelser (
53
), som afspejler det almindelige folkeretlige princip om, at overenskomster skal overholdes (pacta sunt servanda) (
54
), at den i givet fald skal fortolke EU-retten i overensstemmelse med WTO-reglerne (
55
).
50.
Antisubsidiegrundforordningen sigter ifølge tredje betragtning mod »i videst muligt omfang« at indarbejde de forpligtelser, der er indgået i forbindelse med SCM-aftalen, i EU-retten.
51.
Domstolen har allerede forklaret, at den samme formulering, om end i forbindelse med antidumpinggrundforordningen (
56
), ikke i sig selv skal forstås således, at EU-lovgiver havde til hensigt at overføre samtlige regler i SCM-aftalen til EU-retten (
57
).
52.
Det vil derfor være forkert at konkludere, således som Retten gjorde (
58
), at anvendelsen af denne formulering er tilstrækkelig til, at det kan antages, at EU-lovgiver ønskede at opfylde de særlige forpligtelser, der er påtaget i henhold til SCM-aftalens artikel 1, stk. 1, litra a), nr. 1).
53.
Ordlyden af antisubsidiegrundforordningens artikel 3, nr. 1), litra a), afspejler dog i det væsentlige ordlyden af SCM-aftalens artikel 1, stk. 1, litra a), nr. 1). Den førstnævnte bestemmelse skal derfor fortolkes i overensstemmelse med den sidstnævnte (
59
).
54.
Denne aftales artikel 1, stk. 1, litra a), nr. 1), bestemmer følgende: »a subsidy shall be deemed to exist if […] there is a financial contribution by a government or any public body within the territory of a Member« (
60
).
55.
Hvis denne bestemmelse fortolkes loyalt i overensstemmelse med den sædvanlige betydning, der måtte tillægges dens udtryk i deres sammenhæng, som krævet i artikel 31, stk. 1, i Wienerkonventionen om traktatretten (United Nations Treaty Series, bind 1155, s. 331), må det konstateres, at den særlige brug af den ubestemte artikel »a« i udtrykket »financial contribution by a government« i indledningen til SCM-aftalens artikel 1, stk. 1, litra a), nr. 1), lader den geografiske oprindelse af kilden til det pågældende finansielle bidrag være åben, forudsat at de pågældende subsidier hidrører fra et WTO-medlem.
56.
Efter min opfattelse berøres denne fortolkning ikke af det attributive led »within the territory of a Member« i SCM-aftalens artikel 1, stk. 1, litra a), nr. 1), eftersom dette led er knyttet til begrebet »government or any public body« og ikke til udtrykket »financial contribution«.
57.
Denne konklusion er ligeledes forenelig med SCM-aftalen, som fortolker og anvender artikel VI i GATT 1994, og hvis »main object and purpose […] is to increase and improve GATT disciplines relating to the use of both subsidies and countervailing measures« (
61
).
58.
Jeg henviser i denne henseende navnlig til artikel VI, stk. 3, i GATT 1994, hvori udligningstold defineres som en særlig told, der opkræves for at udligne »[any] bounty or subsidy […] on the manufacture, production or export of such product«, uden præcisering af, hvem der yder sådanne præmier eller subsidier, og uden territorial begrænsning i forhold til den præmie- eller subsidieydende enhed.
59.
Artikel VI i GATT 1994 omfatter således overordnet set (
62
) alle subsidier uanset oprindelse (
63
).
60.
Set i dette perspektiv ville en anden fortolkning ikke bare afvige fra den sædvanlige betydning af de udtryk, der anvendes i SCM-aftalen og i artikel VI i GATT 1994, men også stride mod disse bestemmelsers genstand og formål, såfremt Den Europæiske Union ikke havde mulighed for at kompensere for finansielle bidrag som dem, der er omhandlet i den foreliggende sag, alene på grund af deres territoriale oprindelse.
61.
Da der ikke kan udledes nogen anden fortolkning af tilblivelseshistorien for SCM-aftalens artikel 1, stk. 1, litra a), nr. 1) (
64
), der kan benyttes som et supplerende middel til fortolkning af denne aftale som omhandlet i artikel 32 i Wienerkonventionen om traktatretten, er det efter min opfattelse klart, at SCM-aftalens artikel 1, stk. 1, litra a), nr. 1), ikke territorialt begrænser det geografiske anvendelsesområde for kilden til et finansielt bidrag til det WTO-medlem, på hvis område den omhandlede vare produceres (
65
).
62.
Det er således min opfattelse, at SCM-aftalens artikel 1, stk. 1, litra a), nr. 1), ikke er til hinder for, at en ordning, hvor et WTO-medlem yder et finansielt bidrag til en vare, der fremstilles på et andet WTO-medlems område, betragtes som subsidier.
63.
Det følger heraf, at jeg af alle de anførte grunde må fastslå, at Retten ikke begik en fejl, da den konkluderede, at antisubsidiegrundforordningens anvendelsesområde, der navnlig er beskrevet i denne forordnings artikel 1, stk. 1, og artikel 3, nr. 1), litra a), ligeledes omfatter en situation, hvor Kommissionen har tilstrækkelige beviser til at kunne tilregne en statslig myndighed i et tredjeland den finansielle støtte, der er modtaget fra en statslig myndighed i et andet tredjeland.
64.
Jeg foreslår derfor, at Domstolen forkaster det andet og det tredje appelanbringende i sag C-269/23 P samt det første og det andet appelanbringende i sag C-272/23 P.
B.
Fastsættelse af et sammenligningsgrundlag med henblik på at udligne den egyptiske ordning for nedsættelse af importtold på importerede materialer
65.
Med det fjerde appelanbringende i sag C-269/23 P og det tredje appelanbringende i sag C-272/23 P har appellanterne i det væsentlige gjort gældende, at Retten begik en fejl, idet den godtog Kommissionens tilgang, som bestod i at sammenligne deres situation med situationen for en virksomhed, der ligeledes er beliggende i SETC-zonen, men sælger til det egyptiske marked, med henblik på at udligne den fordel, som appellanterne opnåede som led i ordningen for nedsættelse af importtold (
66
). Appellanterne har endvidere anført, at deres situation burde have været sammenlignet med et teoretisk scenarie, hvor de var etableret uden for SETC-zonen, men stadig eksporterede de omhandlede varer til EU. Ifølge appellanterne ville den egyptiske stat i en sådan situation ikke have givet afkald på indtægter som led i ordningen for nedsættelse af importtold, eftersom den aldrig ville have forsøgt at opkræve importtold på inputmaterialer, der importeres til fremstilling af de omhandlede varer.
66.
Appellanternes argumentation vedrører således primært spørgsmålet om, hvilken situation der bør sammenlignes med i den foreliggende sag (
67
).
67.
Den eneste retlige bestemmelse, hvorpå appellanterne har støttet deres argumentation i appelskrifterne, er antisubsidiegrundforordningens artikel 5. Denne bestemmelse, der vedrører kvantificeringen af det udligningsberettigede subsidiebeløb, vedrører ikke det sammenligningsgrundlag, der skal anvendes ved fastslåelsen af, om den egyptiske stat valgte at give afkald på visse indtægter, der ellers skulle opkræves, som omhandlet i antisubsidiegrundforordningens artikel 3, nr. 1), litra a), nr. ii) (eftersom de mistede indtægter logisk set først kvantificeres, efter at det er fastslået, at der foreligger sådanne indtægter) (
68
).
68.
Appellanterne har heller ikke forklaret nærmere, hvilke fejl Retten begik i forbindelse med fortolkningen eller anvendelsen af de gældende retsforskrifter.
69.
En sådan forklaring er imidlertid afgørende for, at der kan tages stilling til appellanternes argumentation, eftersom antisubsidiegrundforordningens artikel 3, nr. 1), litra a), nr. ii) – såfremt appellanterne havde påberåbt sig denne bestemmelse (hvilket de ikke gjorde) – ikke angiver en metode til fastsættelse af et passende sammenligningsgrundlag for afgørelsen af, om der er givet afkald på eller undladt at opkræve statsindtægter, som ellers skal betales.
70.
Kommissionen har således en vis skønsmargen til at vælge mellem de forskellige parametre og scenarier, der ligger til grund for dens opgave med at afgøre, om den egyptiske stat valgte at give afkald på indtægter, der ellers skulle opkræves (
69
).
71.
Når der ikke er fremført andre argumenter for det modsatte, kan det ikke foreholdes Retten, at den godtog Kommissionens valg af et passende sammenligningsgrundlag i forbindelse med de antisubsidieundersøgelser, der ligger til grund for de foreliggende appeller (
70
).
72.
Jeg foreslår derfor, at Domstolen afviser det fjerde appelanbringende i sag C-269/23 P og det tredje appelanbringende i sag C-272/23 P.
C.
Udligning af den skattemæssige behandling af valutatab som følge af devalueringen af det egyptiske pund i 2016
73.
Med det femte appelanbringende i sag C-269/23 P og det fjerde appelanbringende i sag C-272/23 P har appellanterne i det væsentlige gjort gældende, at Retten undlod at vurdere, om Kommissionen havde identificeret den korrekte subsidieordning i de omtvistede forordninger. Efter deres opfattelse fastslog Kommissionen med urette, at det var den skattemæssige behandling af valutatab, der blev indført i kølvandet på devalueringen af det egyptiske pund i 2016 (
71
), som udgjorde den subsidieordning, der de facto medførte en specifik fordel som omhandlet i antisubsidiegrundforordningens artikel 3, nr. 2), og artikel 4, stk. 2, litra c). Ifølge appellanterne var denne behandling tilgængelig for alle egyptiske selskaber, hvilket betød, at alle egyptiske selskaber i teorien kunne fradrage de tab, der skyldtes virkningerne af devalueringen af det egyptiske pund i 2016, i deres skattepligtige indkomst. Kommissionen fastslog derfor med urette, at den fordel, der fulgte af devalueringen i 2016, kunne tilskrives den skattemæssige behandling af valutatab.
74.
Selv om appelskrifterne ikke fremstår så indlysende, som Kommissionen har anført, er det min opfattelse, at disse appelanbringender ikke sigter mod at rejse tvivl om de faktiske omstændigheder. En bred fortolkning af argumenterne synes tværtimod at antyde, at appellanterne gerne vil have Domstolen til at efterprøve Rettens konklusion om, at det de facto kunne medføre en specifik fordel, at der både blev taget hensyn til den skattemæssige behandling og de særlige regnskabsregler.
75.
En sådan argumentation henhører under Domstolens kompetence (
72
).
76.
Det skal herved påpeges, at antisubsidiegrundforordningens artikel 4, stk. 2, litra c), netop er affattet med henblik på at belyse scenarier, hvor en foranstaltning tilsyneladende er ikke-specifik, men denne foranstaltning i praksis og henset til objektive kriterier eller betingelser medfører, at der indføres en specifik ordning, som gør det muligt at yde subsidier til visse virksomheder.
77.
I forbindelse med denne vurdering skal Domstolen for at afgøre, om et tilskud de facto er specifikt, ikke fokusere på de nationale regler som sådan, men på disse reglers indvirkning på visse virksomheder (
73
) baseret på den sammenhæng, hvori de er blevet indført (
74
).
78.
Dette var netop, hvad Retten gjorde i de appellerede domme.
79.
Retten fastslog først, at appellanternes argumentation var støttet på en urigtig forudsætning, nemlig at »Kommissionen ikke var af den opfattelse, at den skattemæssige behandling i sig selv udgjorde subsidier, der kunne gøres til genstand for en udligningsforanstaltning« (
75
).
80.
Retten forklarede dernæst, at Kommissionen efter en samlet behandling af den skattemæssige behandling og de særlige regnskabsregler havde konkluderet, at disse regler, selv om de kunne være til fordel for alle egyptiske selskaber, i praksis havde til formål at kompensere for de negative virkninger af devalueringen af det egyptiske pund i 2016, hvilket bevirkede, at en særlig kategori af selskaber (
76
), herunder appellanterne (
77
), opnåede en væsentlig fordel (
78
).
81.
Retten forklarede endelig, at appellanterne ikke havde fremlagt beviser, der kunne rejse tvivl om disse bedømmelser af de faktiske omstændigheder (
79
).
82.
Jeg foreslår derfor, at Domstolen ligeledes forkaster det femte appelanbringende i sag C-269/23 P og det fjerde appelanbringende i sag C-272/23 P.
D.
Fastsættelse af størrelsen af de udligningsberettigede subsidier til koncernenheder
83.
Med det første appelanbringende i sag C-269/23 P har appellanterne i det væsentlige anfægtet Rettens afgørelse om at godtage Kommissionens metode til beregning af det udligningsberettigede subsidiebeløb, som appellanterne havde modtaget, på grundlag af deres kombinerede omsætning (
80
).
84.
Dette appelanbringende kræver som følge heraf en fortolkning af antisubsidiegrundforordningens artikel 5 og 6.
85.
Denne forordnings artikel 5 med overskriften »Beregning af det udligningsberettigede subsidiebeløb« bestemmer, at det er den fordel, som det konstateres, at »modtageren« har opnået i undersøgelsesperioden vedrørende subsidier, der skal danne grundlag for beregningen af det udligningsberettigede subsidiebeløb. I samme forordnings artikel 6 med overskriften »Beregning af fordelen for modtageren« er der tilsvarende fastsat visse retningslinjer for beregningen af størrelsen af fordelen, og dermed af subsidierne, »for modtageren«.
86.
Ifølge appellanterne indebærer anvendelsen af entalsformen »modtager« i disse bestemmelser, således som Retten fastslog i dommen i sagen Jindal Saw og Jindal Saw Italia mod Kommissionen (
81
), at »fordelen skal godtgøres og beregnes for hver modtager på grundlag af dennes situation« (
82
). Det er kun muligt at fastsætte det udligningsberettigede subsidiebeløb kollektivt for begge enheder, når subsidierne er tildelt samlet til disse enheder. Kommissionen burde følgelig have beregnet den procentvise fordel særskilt for Jushi Egypt og Hengshi Egypt, anvendt denne procentvise fordel på deres respektive omsætninger af den omhandlede vare og beregnet en samlet vægtet gennemsnitlig subsidiemargen, der omfattede begge appellanter (
83
).
87.
Appellanterne har samtidig ikke bestridt – de har faktisk udtrykkeligt erklæret sig enige i deres skriftlige indlæg – at begrebet »modtager« til trods for anvendelsen af entalsformen »modtager« i antisubsidiegrundforordningens artikel 5 og 6 kan fortolkes således, at det også omfatter en koncern (
84
).
88.
Det vil efter min opfattelse ikke være logisk at foretage den sondring, som appellanterne har foreslået.
89.
For det første har de ikke støttet deres argumentation på henvisninger eller gældende retspraksis (
85
). Denne forordnings artikel 5 og 6 indeholder heller ingen attributive led, der gør det muligt at fortolke begrebet »modtager« indskrænkende.
90.
For det andet er en bred fortolkning af dette begreb ikke blot i overensstemmelse med den fortolkning, som Domstolen har anlagt af lignende begreber på statsstøtte- og konkurrenceområdet, dvs. begreberne »økonomisk enhed« eller »virksomhed« (
86
), men svarer ligeledes til WTO’s appelorgans fortolkning af begrebet »modtager«, der anvendes i SCM-aftalen (
87
).
91.
For det tredje harmonerer en tilgang, hvor enheder, der indgår i en udeleligt helhed, i industriel og økonomisk henseende anses for forbundne, med den økonomiske virkelighed, da den gør det umuligt for koncerninterne kapitaloverførsler at undgå antisubsidieinstrumentet (
88
).
92.
Den heraf følgende brede fortolkning af begrebet »modtager« tilgodeser således antisubsidiegrundforordningens formål, som er at »udligne subsidier, der direkte eller indirekte ydes til fremstilling, produktion, udførsel eller transport af varer, hvis overgang til fri omsætning i Unionen medfører, at der forvoldes skade« (
89
).
93.
Domstolen bør som følge heraf ikke fastslå, at Retten begik en fejl, da den anlagde den ovennævnte fortolkning og bekræftede Kommissionens beregning af de udligningsberettigede subsidier, som appellanterne havde modtaget.
94.
Jeg foreslår som følge heraf, at Domstolen forkaster det første appelanbringende i sag C-269/23 P.
VI. Sagsomkostninger
95.
I henhold til artikel 137 og artikel 184, stk. 2, i Domstolens procesreglement træffer Domstolen afgørelse om sagsomkostningerne, såfremt den selv endeligt afgør sagen.
96.
I henhold til procesreglementets artikel 138, stk. 1, der i medfør af dette reglements artikel 184, stk. 1, finder tilsvarende anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom.
97.
Da det er min opfattelse, at appellanterne af de ovennævnte grunde ikke bør gives medhold i de foreliggende appelsager, bør de pålægges at bære deres egne omkostninger og betale de omkostninger, som Kommissionen har afholdt i forbindelse med sagerne i første instans og appelsagerne.
98.
I overensstemmelse med procesreglementets artikel 140, stk. 3, der i medfør af procesreglementets artikel 184, stk. 1, ligeledes finder anvendelse i appelsager, bør Tech-Fab Europe eV og European Glass Fibre Producers Association derimod bære deres egne omkostninger.
VII. Forslag til afgørelse
99.
Jeg foreslår på baggrund af det ovenfor anførte, at Domstolen
–
forkaster appellerne
–
stadfæster domme af 1. marts 2023, Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics og Jushi Egypt for Fiberglass Industry mod Kommissionen (T-480/20, EU:T:2023:90) og Jushi Egypt for Fiberglass Industry mod Kommissionen (T-540/20, EU:T:2023:91)
–
tilpligter Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics SAE og Jushi Egypt Fiberglass Industry SAE at bære hver deres egne omkostninger og at betale de omkostninger, som Europa-Kommissionen har afholdt i forbindelse med sagerne i første instans og appelsagerne
–
tilpligter Tech-Fab Europe eV og European Glass Fibre Producers Association at bære hver deres egne omkostninger.
(
1
) – Originalsprog: engelsk.
(
2
) – Jf. i denne retning G.E. Luengo Hernández de Madrid, Regulation of Subsidies and State Aids in WTO and EC Law, Kluwer, Alphen aan den Rijn, 2007, s. 4.
(
3
) – Jf. generelt D. Bräutigam og T. Xiaoyang, »Economic statecraft in China’s new overseas special economic zones: Soft power, business, or resource security?«, IFPRI Discussion Paper 01168, marts 2012, s. 9.
(
4
) – Jf. Joint Statement of the Trilateral Meeting of the Trade Ministers of Japan, the United States and the European Union, 14.1.2020 (tilgængelig på: https://ustr.gov/about-us/policy-offices/press-office/press-releases/2020/january/joint-statement-trilateral-meeting-trade-ministers-japan-united-states-and-european-union).
(
5
) – Læs mere herom i arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene med titlen »Significant Distortions in the Economy of the People’s Republic of China for the Purposes of Trade Defence Investigations«, (SWD(2024) 91, s. 618 ff.) (hvori det forklares, at »go out«-politikken har vist, at kinesiske virksomheder kan udnytte både nationale og internationale ressourcer fuldt ud til at afhjælpe eventuelle mangler på hjemmemarkedet).
(
6
) – Jf. generelt Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling, »The Belt and Road Initiative in the global trade, investment and finance landscape«, OECD Business and Finance Outlook, 2018, s. 3 og 33.
(
7
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1037 af 8.6.2016 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union (EUT 2016, L 176, s. 55, herefter »antisubsidiegrundforordningen«).
(
8
) – Verdenshandelsorganisationens (WTO) aftale om subsidier og udligningsforanstaltninger (herefter »SCM-aftalen«).
(
9
) – Jf. Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/776 af 12.6.2020 om indførelse af endelig udligningstold på importen af visse vævede og/eller stingfæstnede stoffer af glasfiber med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Egypten og om ændring af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/492 om indførelse af endelig antidumpingtold på importen af visse vævede og/eller stingfæstnede stoffer af glasfiber med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Egypten (EUT 2020, L 189, s. 1) (herefter »GFF-forordningen«) og Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/870 af 24.6.2020 om indførelse af en endelig udligningstold på importen af endeløse filamenter af glasfibervarer med oprindelse i Egypten og om endelig opkrævning af den midlertidige udligningstold og om opkrævning af den endelige udligningstold på den registrerede import af endeløse filamenter af glasfibervarer med oprindelse i Egypten (EUT 2020, L 201, s. 10) (herefter »GFR-forordningen«) (herefter under ét »de omtvistede forordninger«).
(
10
) – Dom af 1.3.2023, Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics og Jushi Egypt for Fiberglass Industry mod Kommissionen (T-480/20, EU:T:2023:90) (herefter »dommen i sagen Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics og Jushi Egypt for Fiberglass Industry mod Kommissionen«).
(
11
) – Dom af 1.3.2023, Jushi Egypt for Fiberglass Industry mod Kommissionen (T-540/20, EU:T:2023:91) (herefter »dommen i sagen Jushi Egypt for Fiberglass Industry mod Kommissionen«).
(
12
) – Amerikas Forenede Stater har i mellemtiden – den 25.3.2024 – ændret sine nationale antisubsidieregler for netop at gøre det muligt at indføre udligningstold for tværnationale subsidier; jf. United States Department of Commerce, »Regulations improving and strengthening the enforcement of trade remedies through the administration of the antidumping and countervailing duty laws«, Federal Register, bind 89, s. 20766, 25.3.2024, navnlig s. 20826 ff.
(
13
) – Jf. herved M. Benitah, The WTO Law of Subsidies – A Comprehensive Approach, Kluwer Law International, Leiden, 2019, s. 605 (hvori det forklares, at gældende retspraksis på trods af det umiddelbare indtryk aldrig har omhandlet et scenarie, hvor der ydes subsidier til en begunstiget, som fremstiller den omhandlede vare uden for den subsidieydende myndigheds land).
(
14
) – I skrivende stund har Den Europæiske Union imidlertid afsluttet en anden antisubsidieundersøgelse, hvor antisubsidieinstrumentet blev anvendt til at håndtere en lignende form for »tværnationale subsidier«, der vedrørte Republikken Indonesien og Kina; jf. Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2022/433 af 15.3.2022 om indførelse af en endelig udligningstold på importen af koldvalsede flade produkter af rustfrit stål med oprindelse i Indien og Indonesien og om ændring af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2021/2012 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af koldvalsede flade produkter af rustfrit stål med oprindelse i Indien og Indonesien (EUT 2022, L 88, s. 24). Denne forordning er blevet anfægtet ved Retten i sag T-348/22, PT Indonesia Ruipu Nickel og Chrome Alloy mod Kommissionen, som stadig verserer. Samme forordning har også givet anledning til en procedure ved WTO’s tvistbilæggelsesorgan, som stadig verserer, og som er blevet registreret som European Union – Countervailing and Anti-Dumping Duties on Stainless Steel Cold-Rolled Flat Products from Indonesia (DS616).
(
15
) – De appellerede domme, præmis 3. Jf. vedrørende den geografiske udvidelse af denne zone ligeledes disse dommes præmis 4, 7 og 9.
(
16
) – De appellerede domme, præmis 4. Jf. også 650. betragtning til GFF-forordningen og 38. betragtning til GFR-forordningen.
(
17
) – Jf. 651. betragtning til GFF-forordningen og 39. betragtning til GFR-forordningen.
(
18
) – De appellerede domme, præmis 7.
(
19
) – De appellerede domme, præmis 9. Jf. også 656. betragtning til GFF-forordningen og 44. betragtning til GFR-forordningen.
(
20
) – Udviklingen af SETC-zonen sikres af selskabet Egypt TEDA Investment Co., der er etableret som et joint venture mellem på den ene side selskabet China-Africa TEDA Investment Co. Ltd – et selskab, der selv er oprettet af udviklingsfonden Kina-Afrika og det statsejede selskab Tianjin TEDA Investment Holding Co. Ltd – og på den anden side Egypt China Joint Venture Company. Egypt TEDA Investment Co. og udviklingsfonden Kina-Afrika er hver især oprettet som joint ventures mellem egyptiske og kinesiske statsejede virksomheder. Jf. 649. og 652. betragtning til GFF-forordningen samt 37. og 40. betragtning til GFR-forordningen.
(
21
) – De appellerede domme, præmis 10. Jf. også 658. betragtning til GFF-forordningen og 46. betragtning til GFR-forordningen.
(
22
) – Dommen i sagen Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics og Jushi Egypt for Fiberglass Industry mod Kommissionen, præmis 2. Jf. også 93. betragtning til GFF-forordningen og 187. betragtning til GFR-forordningen.
(
23
) – Jf. 93. betragtning til GFF-forordningen og 187. betragtning til GFR-forordningen.
(
24
) – Jf. 774. betragtning til GFF-forordningen og 212. betragtning til GFR-forordningen. SASAC’s rolle har siden 2017 bl.a. været at fremme en optimal fordeling af offentlig kapital ved at fokusere på opgaver, der tjener nationale strategiske mål, jf. arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene med titlen »Significant Distortions in the Economy of the People’s Republic of China for the Purposes of Trade Defence Investigations« (SWD(2024) 91 final), s. 111.
(
25
) – Jf. f.eks. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »glas i Europa ved en skillevej: en grønnere, mere energieffektiv industri med øget konkurrencedygtighed og job af høj kvalitet« (2022/C 105/04), punkt 3.1.1.1 og 3.1.2.1 (hvori glasfiberderivater betegnes som »afgørende for at opnå optimal isolering i bygninger«, og der peges på deres anvendelse i vindmøller, skærme, smartphones, tablets og andre (berøringsfølsomme) skærme).
(
26
) – Jf. 659. betragtning til GFF-forordningen og 47. betragtning til GFR-forordningen.
(
27
) – Jf. de appellerede domme, præmis 14.
(
28
) – I henhold til antisubsidiegrundforordningens artikel 28, stk. 1, kan Kommissionen i tilfælde, hvor en berørt part nægter at give adgang til nødvendige oplysninger inden for visse frister, træffe positive eller negative afgørelser på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger. Kommissionen har i 661.-664. betragtning til GFF-forordningen og 49.-57. betragtning til GFR-forordningen forklaret, at den var nødt til at anvende denne bestemmelse, bl.a. med hensyn til de retlige og institutionelle rammer og forvaltningen af SETC-zonen samt det præcise samarbejde mellem den kinesiske og den egyptiske regering i forbindelse med dette område.
(
29
) – Jf. herved 676., 678. og 683. betragtning til GFF-forordningen samt 61., 66. og 71. betragtning til GFR-forordningen: »[D]en egyptiske regering forventede og glædede sig over den kinesiske finansiering af det tætte samarbejde inden for SETC-zonen for at sætte gang i udviklingen af en af landets fattigste regioner. Den kinesiske regering håbede, at kinesiske virksomheder kunne operere uden for Kinas territorium og udvide deres eksport inden for rammerne af »One Belt, One Road«-initiativet (muligvis for at omgå handelsbeskyttelsesforanstaltninger).«
(
30
) – Jf. 726.-757. betragtning til GFF-forordningen og 143.-147. betragtning til GFR-forordningen.
(
31
) – Jf. 758.-804. betragtning til GFF-forordningen og 230.-241. betragtning til GFR-forordningen. Jf. også General Final Disclosure Document (AS657), 29.4.2020 (bilag A.24 til sag T-540/20), punkt 158-206.
(
32
) – Jf. 670.-699. betragtning til GFF-forordningen og 58.-87. betragtning til GFR-forordningen. Jf. herved også 659. betragtning til GFF-forordningen og i denne retning 47. betragtning til GFR-forordningen: Jushi Egypt og Hengshi Egypt »finansieres med midler fra Kina, og de anvender inputmaterialer og udstyr importeret fra Kina, [de] forvaltes af kinesiske ledere, og de bruger kinesisk knowhow«.
(
33
) – Eftersom Retten ikke behandlede spørgsmålet om, hvorvidt Kinas finansielle bidrag kunne tilregnes Egypten, herunder Kommissionens anvendelse af Folkeretskommissionens Draft Articles on Responsibility of States for Internationally Wrongful Acts, og denne problematik ikke er blevet rejst for Domstolen (jf. de appellerede domme, præmis 103 (sag T-480/20) og præmis 70 (sag T-540/20)), vil jeg ikke tage stilling til denne del af de overordnede drøftelser. Jf. også 686., 707., 708., 718. og 719. betragtning til GFF-forordningen samt 74., 95., 102. og 103. betragtning til GFR-forordningen.
(
34
) – Det bør for fuldstændighedens skyld indskydes, at appellanterne ifølge deres respektive appelskrifter har gjort indsigelse mod de appellerede dommes præmis 81-103 (sag T-480/20) og præmis 48-70 (sag T-540/20). Mange af disse præmisser vedrører imidlertid faktiske konstateringer, som Retten foretog på grundlag af de omtvistede forordninger. Eftersom Domstolens kompetence i henhold til artikel 256, stk. 1, TEUF og artikel 58, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol principielt er begrænset til retsspørgsmål, for så vidt som det andet appelanbringende i sag C-269/23 P og det første appelanbringende i sag C-272/23 P ligeledes skal forstås således, at de er rettet mod Rettens bedømmelse af de faktiske omstændigheder, men uden at det forklares, hvordan Retten gengav de beviser, der var fremlagt for den, urigtigt, kan disse anbringender ikke antages til realitetsbehandling; jf. blandt mange andre dom af 8.6.2023, Severstal og NLMK mod Kommissionen (C-747/21 P og C-748/21 P, EU:C:2023:459, præmis 44-46 og den deri nævnte retspraksis).
(
35
) – De appellerede domme, præmis 84 (sag T-480/20) og præmis 51 (sag T-540/20).
(
36
) – De appellerede domme, præmis 79-83 (sag T-480/20) og præmis 46-50 (sag T-540/20).
(
37
) – Antisubsidiegrundforordningens artikel 3, nr. 1), litra a) og b) (min fremhævelse). Denne begrebsmæssige definition efterfølges af en liste over statslige eller offentlige myndigheders handlinger, der betragtes som subsidier, såsom direkte overførsel af midler i form af f.eks. tilskud eller lån eller mere indirekte former for prisstøtte, f.eks. gennem statsindtægter, der ellers er forfaldne; jf. denne forordnings artikel 3, nr. 1), litra a), nr. i)-iv). Som Retten ligeledes har forklaret i dom af 10.4.2019, Jindal Saw og Jindal Saw Italia mod Kommissionen (T-300/16, EU:T:2019:235, præmis 107), afsluttes denne liste ved »[antisubsidiegrundforordningens] artikel 3, [nr. 1)], litra a), nr. iv), andet led, [der] i det væsentlige er en bestemmelse om modvirkning af omgåelse, som tilsigter at sikre, at de offentlige myndigheder i tredjelande ikke kan unddrage sig reglerne om subsidier ved at vedtage foranstaltninger, som synes ikke at henhøre under anvendelsesområdet for denne forordnings artikel 3, nr. 1), litra a), nr. i)-iii), i snæver forstand, men som faktisk har tilsvarende virkninger«. Jf. tilsvarende WTO’s appelorgans rapport med titlen United States – Final Countervailing Duty Determination with respect to certain Softwood Lumber from Canada (WT/DS257/AB/R), punkt 52.
(
38
) – Antisubsidiegrundforordningens artikel 3, nr. 2) (min fremhævelse).
(
39
) – Jf. f.eks. den tyske (»eine Regierung im Ursprungs- oder Ausfuhrland«), den spanske (»los poderes públicos en el territorio del país de origen o de exportación«), den danske (»staten i oprindelses- eller eksportlandet«) og den irske sprogversion (»go bhfuil ranníocaíocht airgeadais ó rialtas sa tír thionscnaimh nó sa tír is onnmhaireoir«).
(
40
) – Jf. f.eks. den franske (»des pouvoirs publics du pays d’origine ou d’exportation«), den italienske (»una pubblica amministrazione del paese d’origine o di esportazione«), den kroatiske (»postoji financijski doprinos vlade zemlje podrijetla ili izvoza«) og den slovenske sprogversion (»gre za finančni prispevek vlade v državi porekla ali izvoza«).
(
41
) – Jf. blandt mange andre dom af 27.10.1977, Bouchereau (30/77, EU:C:1977:172, præmis 14), og af 12.9.2019, Kommissionen mod Kolachi Raj Industrial (C-709/17 P, EU:C:2019:717, præmis 88 og den deri nævnte retspraksis).
(
42
) – Min fremhævelse.
(
43
) – Min fremhævelse.
(
44
) – Jf. de appellerede domme, præmis 106-108 (sag T-480/20) og præmis 73-75 (sag T-540/20).
(
45
) – Det kan tilføjes, at hvis det modsatte var tilfældet, ville antisubsidieinstrumentets anvendelse afhænge af de omhandlede finansstrømmes oprindelse, hvilket ville gøre det let at omgå antisubsidiegrundforordningens anvendelsesområde, selv om det var muligt at spore kapitalbevægelser med rimelig nøjagtighed.
(
46
) – Jf. herved f.eks. den franske (»une contribution financière par les pouvoirs publics ou tout organisme public, sur le territoire d’un pays«), den tyske (»eine Regierung oder eine öffentliche Körperschaft im Gebiet eines Landes eine finanzielle Beihilfe leistet«), den spanske (»una contribución financiera por los poderes públicos o un organismo público en el territorio de un país«), den italienske (»un contributo finanziario da parte di una pubblica amministrazione o di un ente pubblico nel territorio di un paese«), den irske (»ranníocaíocht airgeadais ó rialtas nó ó chomhlacht poiblí éigin laistigh de chríoch tíre«), den kroatiske (»financijski doprinos vlade ili javnog tijela na državnom području zemlje«) og den danske (»en statslig eller en offentlig myndighed har ydet et finansielt bidrag inden for et lands område«) sprogversion.
(
47
) – Min fremhævelse. Denne betragtning lyder i sin fulde ordlyd som følger: »Ved afgørelsen af, om der foreligger subsidier, er det nødvendigt at påvise, at en statslig eller en offentlig myndighed har ydet et finansielt bidrag inden for et lands område, eller at der har været tale om indkomst- eller prisstøtte som omhandlet i artikel XVI i [den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel fra 1994 (herefter »GATT«)], og at en virksomhed derved har opnået en fordel.«
(
48
) – Jf. Rådets forordning (EØF) nr. 459/68 af 5.4.1968 om beskyttelse mod dumping, præmier eller subventioner fra lande, der ikke tilhører Det Europæiske Økonomiske Fællesskab (EFT 1968 I, s. 77).
(
49
) – Jf. i denne retning dom af 14.7.1988, Fediol mod Kommissionen (187/85, EU:C:1988:399, præmis 14), hvoraf det fremgår, at subsidier henhører under antisubsidiegrundforordningens anvendelsesområde, »såfremt den hermed forbundne økonomiske fordel indskrænker den normale konkurrence, fordi fordelen kommer en virksomhed eller, inden for en sektor, en gruppe virksomheder til gode«. Jf. analogt også dom af 3.10.2000, Industrie des poudres sphériques mod Rådet (C-458/98 P, EU:C:2000:531, præmis 91), og af 8.6.2023, Severstal og NLMK mod Kommissionen (C-747/21 P og C-748/21 P, EU:C:2023:459, præmis 73), hvori afbødende handelsforanstaltninger karakteriseres som »foranstaltninger til forsvar mod illoyal konkurrence […] [med henblik på at] afhjælpe en ubalance på det nationale marked«.
(
50
) – Disse to aftaler blev godkendt af Den Europæiske Union som led i overenskomsten om oprettelse af WTO; jf. Rådets afgørelse 94/800/EF af 22.12.1994 om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af de aftaler, der er resultatet af de multilaterale forhandlinger i Uruguay-rundens regi (1986-1994), for så vidt angår de områder, der hører under Fællesskabets kompetence (EFT 1994, L 336, s. 1).
(
51
) – Jf. blandt mange andre dom af 30.4.1974, Haegeman (181/73, EU:C:1974:41, præmis 5 og 6), og af 6.10.2020, Kommissionen mod Ungarn (Videregående uddannelse) (C-66/18, EU:C:2020:792, præmis 69 og den deri nævnte retspraksis).
(
52
) – Jf. navnlig dom af 5.10.1994, Tyskland mod Rådet (C-280/93, EU:C:1994:367, præmis 106-109), og af 23.11.1999, Portugal mod Rådet (C-149/96, EU:C:1999:574, præmis 47).
(
53
) – Denne forpligtelse er fastsat i artikel 216, stk. 2, TEUF.
(
54
) – Jf. i denne retning også mit forslag til afgørelse Changmao Biochemical Engineering mod Kommissionen (C-123/21 P, EU:C:2022:890, punkt 34).
(
55
) – Jf. i denne retning dom af 20.1.2022, Kommissionen mod Hubei Xinyegang Special Tube (C-891/19 P, EU:C:2022:38, præmis 31 og 32).
(
56
) – Dvs. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 af 8.6.2016 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union (EUT 2016, L 176, s. 21).
(
57
) – Dom af 16.7.2015, Kommissionen mod Rusal Armenal (C-21/14 P, EU:C:2015:494, præmis 52).
(
58
) – Jf. de appellerede domme, præmis 99 (sag T-480/20) og præmis 66 (sag T-540/20).
(
59
) – Jf. i denne retning dom af 12.5.2022, Kommissionen mod Hansol Paper (C-260/20 P, EU:C:2022:370, præmis 82), og af 27.2.2024, EUIPO mod The KaiKai Company Jaeger Wichmann (C-382/21 P, EU:C:2024:172, præmis 74). Jf. vedrørende et konkret eksempel på et tilfælde, hvor en sådan fortolkning var mulig, dom af 20.1.2022, Kommissionen mod Hubei Xinyegang Special Tube (C-891/19 P, EU:C:2022:38, præmis 30 og 34).
(
60
) – Min fremhævelse.
(
61
) – Jf. WTO’s appelorgans rapport med titlen United States – Countervailing Duties on Certain Corrosion-Resistant Carbon Steel Flat Products from Germany (WT/DS213/AB/R), punkt 73. Jf. i denne retning også WTO’s appelorgans rapport med titlen United States – Final Countervailing Duty Determination with respect to certain Softwood Lumber from Canada (WT/DS257/AB/R), punkt 95.
(
62
) – Det bør påpeges, at den blotte omstændighed, at en foranstaltning udgør et »subsidie« i henhold til artikel VI i GATT 1994, ikke nødvendigvis indebærer, at enhver form for regulering på markedet altid er omfattet af SCM-aftalens anvendelsesområde; jf. herved WTO’s appelorgans rapport med titlen United States – Countervailing Duty Investigation on Dynamic Random Access Memory Semiconductors (DRAMS) from Korea (WT/DS296/AB/R), punkt 115.
(
63
) – Jf. i denne forbindelse også WTO Analytical Index, »Article VI – Anti-Dumping and Countervailing Duties«, s. 239, hvori der med hensyn til begrebet »præmie eller subsidie« henvises til Second Report of the Group of Experts on »Anti-Dumping and Countervailing Duties« af 29.1.1960 (L/1141), hvori det forklares, at »tre eksperter gik ind for en bredere fortolkning af ordet, og mente, at det omfattede alle subsidier uanset art og oprindelse, herunder subsidier, der ydes af private organer«.
(
64
) – Som Kommissionen har forklaret, blev forhandlingsteksten til (den daværende) artikel 3, stk. 1, litra a), ganske vist udvidet, således at definitionen af en stat også kom til at omfatte et offentlig organ inden for et WTO-medlems område, men der er intet, der tyder på, at denne ændring af teksten eller nogen anden ændring havde til formål at begrænse det territoriale anvendelsesområde for de finansielle bidrag, der kan tildeles et WTO-medlem. Jf. herved Negotiating Group on Subsidies and Countervailing Measures, Status of Work in the Negotiating Group, Report by the Chairman to the Group of Negotiation on Goods, dok. MTN.GNG/NG10/W/38 (den 18.7.1990), s. 2, og dok. MTN.GNG/NG10/W/38/Rev.1 (den 4.9.1990), s. 2.
(
65
) – Jf. til støtte for denne konklusion også V. Crochet og V. Hegde, »China’s »Going Global« policy: Transnational protection subsidies under the WTO SCM Agreement«, 23 Journal of International Economic Law, 2020, s. 847, og P. Reinhold, »Strategische Autonomie und Handelsschutz – Länderübergreifende Subventionen vor den EU-Gerichten«, Jean Monnet Working Paper, nr. 1/24, s. 7; det fremgår af begge, at SCM-aftalens artikel 1, stk. 1, litra a), nr. 1), ikke angiver, hvor modtageren af det finansielle bidrag, der tildeles af en stat eller et offentligt organ, skal befinde sig.
(
66
) – Appellerne er rettet mod de appellerede dommes præmis 167-169 (sag T-480/20) og præmis 134-136 (sag T-540/20).
(
67
) – I overskriften til det fjerde appelanbringende i sag C-269/23 P og det tredje appelanbringende i sag C-272/23 P har appellanterne ligeledes påberåbt sig en tilsidesættelse af antisubsidiegrundforordningens artikel 3, nr. 1), litra a), nr. ii), og artikel 3, nr. 2). Eftersom disse parter imidlertid ikke har redegjort nærmere for den hævdede tilsidesættelse af disse bestemmelser i deres appelskrifter, skal appellerne efter min opfattelse afvises i denne henseende på grund af manglende overholdelse af artikel 169, stk. 2, i Domstolens procesreglement. Jf. i denne forbindelse dom af 28.9.2023, Changmao Biochemical Engineering mod Kommissionen (C-123/21 P, EU:C:2023:708, præmis 87).
(
68
) – Som Retten forklarede, er WTO’s appelorgan af den opfattelse, at kravet om, at der skal fastsættes et passende sammenligningsgrundlag, følger af SCM-aftalens artikel 1, stk. 1, litra a), nr. 1), nr. ii) (jf. de appellerede domme, præmis 164 (sag T-480/20) og præmis 131 (sag T-540/20). Hvad nærmere angår formuleringen »otherwise […] foregone« i denne bestemmelse har WTO’s appelorgan anført, at afkald på indtægter, der ellers skulle opkræves, indebærer, at staten har tilvejebragt færre indtægter, end den ville have gjort i en anden situation. Det indtægtskrav, der dermed gives afkald på, skal fastlægges ved hjælp af »et bestemt normativt benchmark, der gør det muligt at sammenligne de indtægter, der rent faktisk er opkrævet, med de indtægter, der »ellers« ville være blevet opkrævet«. Jf. WTO’s appelorgans rapport med titlen United States – Measures Affecting Trade in Large Civil Aircraft (Second Complaint) (WT/DS353/AB/R), punkt 806. Jf. også WTO’s appelorgans rapport med titlen United States – Tax Treatment for ‘Foreign Sales Corporations’ (WT/DS108/AB/R), punkt 90.
(
69
) – Jf. i denne retning dom af 7.5.1987, NTN Toyo Bearing m.fl. mod Rådet (240/84, EU:C:1987:202, præmis 19) (hvori det forklares, at når der ikke er anvist en særlig metode i EU-lovgivningen, forudsætter det heraf følgende valg mellem de forskellige metoder til at opnå det mål, der er fastsat i EU-retten, at der foretages en bedømmelse af komplicerede økonomiske omstændigheder, hvor Domstolen blot efterprøver, om der foreligger en åbenbar fejl).
(
70
) – Jf. de appellerede domme, præmis 168 (sag T-480/20) og præmis 135 (sag T-540/20).
(
71
) – I de omtvistede forordninger forklarede Kommissionen følgende: »I 2016 besluttede den egyptiske regering at ændre den faste valutakurs for det egyptiske pund (»EGP«) til en flydende valutakurs baseret på en henstilling fra Den Internationale Valutafond. Det egyptiske pund tabte derfor omkring halvdelen af sin værdi i forhold til andre større valutaer såsom USD og EUR inden for en måned. For at imødegå dette pludselige valutakursudsving udstedte [den egyptiske regering] en særlig regnskabsstandard samt en særlig skatteregel om behandling af valutakursforskelle. Som følge heraf fik virksomheder i større omfang mulighed for at trække valutakursforskelle som følge af devalueringen af EGP fra deres skattepligtige indkomst«. Jf. 860. betragtning til GFF-forordningen og 287. betragtning til GFR-forordningen.
(
72
) – Jf. i denne forbindelse dom af 1.6.1994, Kommissionen mod Brazzelli Lualdi m.fl. (C-136/92 P, EU:C:1994:211, præmis 49), hvori det forklares, at selv om det er Retten, der alene er kompetent til at tage stilling til de faktiske omstændigheder, »har Domstolen, når Retten har fastlagt eller vurderet de faktiske omstændigheder, kompetence til at gennemføre den kontrol, som ifølge EØF-traktatens artikel 168 A er dens opgave, når den har fastlagt disse faktiske omstændigheders retlige beskaffenhed og herved har haft anledning til at drage retlige konklusioner«.
(
73
) – Jf. i denne retning WTO’s appelorgans rapport med titlen United States – Measures Affecting Trade in Large Civil Aircraft (Second Complaint) – Recourse to Article 21.5 of the DSU by the European Union (WT/DS353/AB/RW), punkt 5.1813. Jf. i denne retning også L. Rubini, The Definition of Subsidy and State Aid: WTO and EC Law in Comparative Perspective, Oxford University Press, Oxford, 2009, s. 373 ff.
(
74
) – Jf. i denne retning og analogt på statsstøtteområdet dom af 15.11.2011, Kommissionen og Spanien mod Government of Gibraltar og Det Forenede Kongerige (C-106/09 P og C-107/09 P, EU:C:2011:732, præmis 106), hvori det bemærkes, at »den omstændighed, at »offshore«-selskaberne ikke beskattes, ikke er en tilfældig følge af den omhandlede ordning, men en uundgåelig konsekvens af, at beskatningsgrundlagene er blevet affattet nøjagtigt således, at »offshore«-selskaberne, som efter deres karakter ikke har ansatte og ikke benytter erhvervslokaler, ikke har noget beskatningsgrundlag i forhold til de i den foreslåede skattereform indeholdte skattegrundlag«.
(
75
) – De appellerede domme, præmis 176 og 177 (sag T-480/20) samt præmis 143 og 144 (sag T-540/20).
(
76
) – Jf. herved 861. betragtning til [GFF]-forordningen og 288. betragtning til [GFR]-forordningen, hvoraf det fremgår, at på grund af den særlige regnskabsstandard »forekommer virksomheder, der driver forretning i udenlandsk valuta, at være tabsgivende i skattemæssig henseende, selv om deres økonomiske situation kan udvise et sundt resultat. De egyptiske virksomheder, der driver forretning i EGP, har derimod lidt et faktisk tab, som har haft reel indvirkning på deres forretninger, og det var netop dette problem, som skulle løses ved hjælp af den særlige skatteregel, som [den egyptiske regering] udstedte«.
(
77
) – Jf. herved 862. betragtning til [GFF]-forordningen og 289. betragtning til [GFR]-forordningen, hvoraf det fremgår, at appellanterne »næsten udelukkende [er] eksportorienterede, importerer næsten alt deres udstyr, og deres lån samt en stor del af deres indkøb af materialer er denomineret i udenlandsk valuta. Som følge heraf er de tab, som [appellanterne] har registreret som følge af devalueringen af EGP, navnlig på grund af de betydelige lån i udenlandsk valuta, faktisk ikke reelle og anvendes kun i skattemæssig henseende til at nedsætte den skattepligtige indkomst«.
(
78
) – De appellerede domme, præmis 176 (sag T-480/20) og præmis 143 (sag T-540/20).
(
79
) – De appellerede domme, præmis 177 (sag T-480/20) og præmis 144 (sag T-540/20).
(
80
) – Appellanterne har til støtte for deres appel henvist til præmis 32, 37, 42, 43, 46-48, 51-55 og 58 i dommen i sagen Jushi Egypt for Fiberglass Industry mod Kommissionen.
(
81
) – Dom af 10.4.2019, Jindal Saw og Jindal Saw Italia mod Kommissionen (T-300/16, EU:T:2019:235).
(
82
) – Jf. dom af 10.4.2019, Jindal Saw og Jindal Saw Italia mod Kommissionen (T-300/16, EU:T:2019:235, præmis 207, 210 og 211).
(
83
) – Ifølge appellanterne ville dette have resulteret i en samlet udligningstold på 4,6% i stedet for de 10,9%, som Kommissionen havde fastsat.
(
84
) – Jf. i denne forbindelse dommen i sagen Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics og Jushi Egypt for Fiberglass Industry mod Kommissionen, præmis 47, hvori der henvises til WTO’s appelorgans rapport med titlen United States – Countervailing Measures Concerning Certain Products from the European Communities (WT/DS212/AB/R), punkt 108), hvoraf det fremgår, at begrebet »»modtager« både kan omfatte et firma […] og dets ejer. […] En »gruppe af personer« kan omfatte en gruppe af »fysiske personer« eller en gruppe af »fysiske og juridiske personer« eller en gruppe, der kun består af »juridiske personer««.
(
85
) – Appellanternes henvisninger til deres behandling i forbindelse med parallelle antidumping- og antisubsidieundersøgelser er malplacerede. Selv om tidligere afgørelser vedrørende handelsbeskyttelse kan være bindende for Kommissionen (hvilket ikke er tilfældet her; jf. dom af 24.2.2022, Eurofer mod Kommissionen, C-226/20 P, EU:C:2022:122, præmis 60 og den deri nævnte retspraksis), har Kommissionen forklaret, at det kun var Jushi Egpyt, der optrådte som eksporterende producent af glasfiberrovings til EU, og at det derfor ikke var nødvendigt at undersøge muligheden for at overføre fordelen fra Jushi Egypt til Hengshi Egypt. Jf. i samme retning dommen i sagen Jushi Egypt for Fiberglass Industry mod Kommissionen, præmis 55.
(
86
) – Jf. i denne retning dom af 14.11.1984, Intermills mod Kommissionen (323/82, EU:C:1984:345, præmis 11 og 12), og af 10.1.2006, Cassa di Risparmio di Firenze m.fl. (C-222/04, EU:C:2006:8, præmis 112-114), vedrørende statsstøtteområdet, og dom af 12.7.1984, Hydrotherm Gerätebau (170/83, EU:C:1984:271, præmis 11), og af 6.10.2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, præmis 48 og den deri nævnte retspraksis), vedrørende konkurrenceretten.
(
87
) – Jf. dommen i sagen Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics og Jushi Egypt for Fiberglass Industry mod Kommissionen, præmis 47.
(
88
) – Jf. herved også dommen i sagen Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics og Jushi Egypt for Fiberglass Industry mod Kommissionen, præmis 56, og henvisningen til WTO’s appelorgans rapport med titlen United States – Final Countervailing Duty Determination with Respect to Certain Softwood Lumber from Canada (WT/DS257/AB/R), punkt 146. Jf. ligeledes vedrørende statsstøtte dom af 10.1.2006, Cassa di Risparmio di Firenze m.fl. (C-222/04, EU:C:2006:8, præmis 114).
(
89
) – Denne forordnings artikel 1, stk. 1.