62006CC0506
DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2007. november 27. (
1
)
C-506/06. sz. ügy
Sabine Mayr
kontra
Bäckerei und Konditorei Gerhard Flöckner OHG
„Szociálpolitika — 92/85/EGK irányelv — A várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések — A »várandós munkavállaló« fogalma — A munkavállalóknak való felmondás tilalma a terhesség kezdetétől a szülési szabadság lejártáig — Elbocsátott munkavállaló, akinek petesejtjeit a felmondás közlésének időpontjában már in vitro megtermékenyítették, de a méhébe még nem ültették be — 76/207/EGK irányelv — Férfi és női munkavállalók közötti egyenlő bánásmód — Mesterséges megtermékenyítésben részt vevő munkavállaló — Felmondási tilalom — Hatály”
I – Bevezetés
1.
A terhességet hosszú időn keresztül titokzatosság lengte körül: a terhességi gyorstesztet még nem találták fel, és a technikai fejlettség nem tette lehetővé képek készítését az anya hasában lévő magzatról. Régen a terhes nő nem volt azon nyomban bizonyos az állapotáról, és gyakran előfordult, hogy több héten keresztül is kétségek között maradt. Néhány megfigyelő, különösen az orvostudomány úttörői, megpróbálták leírni a terhesség tüneteit. Idősebb Plinius A természet históriája c. műve VII. könyvének V. fejezetében megállapítja, hogy „a fogantatást követő tizedik napon fejfájás, szédülés, homályos látás, émelygés, gyomor felkavarodása lép fel, ezek jelzik, hogy egy új emberi lény kezdett kialakulni,” továbbá „a nő arcszíne jobb, és a várandósság könnyebb, ha fiút vár”, teszi hozzá. (
2
)
2.
A legtöbb társadalom igyekezett megkülönböztetni a terhes nőt, nemcsak tiszteletből, hanem a rossz előjelektől és az anyasághoz kapcsolódó veszélyektől való védelme – és gyermekének védelme – érdekében is. A francia etnológus, Arnold Van Gennep híres művében, a Les rites de passage-ban (1909-ben adták ki) leírja a primitív társadalmakban az emberek által megélt változások, így a várandósság, a születés, a házasság és a halál jelzésére szolgáló szertartásokat. (
3
)
3.
A Két fiatal asszony-ban Honoré de Balzac egyik hősnője, aki első alkalommal várandós, csodálkozik azon, hogy eleinte semmi különöset sem érez, és az állapotát sokkal inkább mások tekintete alapján fedezte fel, és nem a saját teste alapján, megállapítva, hogy „az anyaság a képzeletben kezdődik, nem máshol”, és – a tüneteket figyelve – túlzott kíváncsiság hajtja megtudni, hogyan kezdődik. (
4
) Francisco de Goya megfestette a 21 éves, fénykorában lévő szép Chinchón grófné portréját, az általa várt gyermeket sem rejtve el, az aragón mester diszkréten jelezte ugyanis a grófné állapotát, mivel egy finom búzakalács koronával, a termékenység jelképével ábrázolta őt. (
5
)
4.
Sabine Mayr valószínűleg titokban szerette volna tartani az anyaság iránti vágyát. Logikus feltételezésnek tűnik, hogy néhány hónapig szerette volna elhallgatni ezt a részletet, amely a magánéletéhez és az intim szférájához tartozik. Ez azonban nem volt lehetséges, mivel a mesterséges megtermékenyítés módszere, amelyet kénytelen volt igénybe venni, felfedte titkát. Miután átesett a tüsző szúrcsapolásán, majd a petesejtjeit laboratóriumban megtermékenyítették, de az embriókat még nem ültették be a méhébe, a munkáltatója közölte vele munkaviszonya megszüntetését.
5.
Az Oberster Gerichtshof (Ausztria) a „várandós munkavállaló” 92/85/EGK irányelv (
6
) 2. cikke a) pontja szerinti fogalmának terjedelmére vonatkozóan kérdezi a Bíróságot, különösen annak pontosításáról, hogy amikor a munkáltató felmondott az érintett személynek, várandósnak volt-e tekinthető, és így tehát védi-e ez a közösségi rendelkezés.
6.
Az előzetes döntéshozatalra utalás tehát arra a kérdésre vonatkozik, hogy a szóban forgó irányelv értelmezése szempontjából mely időpont a terhesség kezdete. Ez az ügy nagyon érzékeny, mivel közvetetten elvezethet az élet eredetének orvosetikai kérdéshez, amely ezen a fórumon felesleges, és nincs is itt helye.
II – Jogi háttér
A – A közösségi szabályozás
1. A 92/85 irányelv
7.
Az előzetes döntéshozatalra feltett kérdés a 92/85 irányelvre, különösen 2. cikkének a) pontjára vonatkozik, amely szerint „várandós munkavállaló [az], aki állapotáról a nemzeti jogszabályoknak, illetve gyakorlatnak megfelelően tájékoztatja munkáltatóját”.
8.
A fenti irányelv hatálya alá tartozó munkavállalók számára biztosított garanciák között szerepel a felmondás tilalma, valamint „egészség- és biztonságvédelmi jogaik” biztosítása. Az irányelv 10. cikke értelmében a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket ahhoz, hogy megtiltsák a terhesség kezdetétől a szülési szabadság végéig történő elbocsátását [helyesen: felmondást], az állapotukkal összefüggésbe nem hozott, a nemzeti jogszabályok, illetve gyakorlat által megengedett különleges esetektől eltekintve, amennyiben az adott esetben az illetékes hatóság ehhez hozzájárult (1. pont); továbbá ha a munkavállalót az 1. pontban említett időszak alatt elbocsátják [helyesen: felmondanak neki], a munkáltató köteles az elbocsátás [helyesen: felmondás] megfelelően megalapozott indokait írásban megadni (2. pont).
2. A 76/207 irányelv
9.
Bár a kérdést előterjesztő bíróság nem említi kifejezetten, a 76/207/EGK irányelv (
7
) szintén releváns a jelen ügyben. 2. cikkének (1) bekezdése az egyenlő bánásmód elvének alkalmazásában kizárja a „nemi megkülönböztetés [helyesen: nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés] [alkalmazását] közvetlenül [vagy] közvetetten, különös tekintettel a családi állapotra és a családi jogállásra történő hivatkozással”, a (3) bekezdésben tett azon kitétellel, hogy az irányelv rendelkezései nem érinthetik „a nők védelméről szóló rendelkezéseket, különös tekintettel a terhességre és az anyaságra”.
10.
Az irányelv 5. cikke úgy rendelkezik, hogy az egyenlő bánásmód elvének a munka- és egyben az elbocsátást szabályzó feltételek tekintetében történő alkalmazása azt jelenti, hogy a férfiaknak és a nőknek ugyanazokat a feltételeket kell biztosítani mindenféle nemi megkülönböztetés [helyesen: nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés] nélkül.
11.
A 76/20 irányelvet a 2002/73/EK irányelv (
8
) módosította, majd a 2006/54/EK irányelv (
9
) hatályon kívül helyezte és felváltotta. Azonban ez utóbbi rendelkezések egyike sem alkalmazható a jelen esetben, mivel a 2002/73 irányelv átültetésére és a 2006/54 irányelv elfogadására nyitva álló határidők még nem teltek le az alapügy tényállásának időpontjában.
B – Az osztrák szabályozás
12.
Az anyák védelméről szóló osztrák törvény (Mutterschutzgesetz, a továbbiakban: MSchG) 10. §-ával összhangban a munkavállalóknak a terhességük alatt és a szülést követő négy hónapban nem lehet érvényesen felmondani, ha a munkáltatót a terhességről vagy a szülésről a felmondás előtt, illetve a felmondás közlését vagy az értesítés kézhezvételét követő öt munkanapon belül tájékoztatták.
13.
Az emberi reprodukcióról szóló osztrák törvény (Fortpflanzungsmedizingesetz, a továbbiakban: FMedG) értelmében továbbá „életképes ivarsejtek” a megtermékenyített petesejtek és az abból fejlődő embriók (az 1. § (3) bekezdése), amelyek tárolását e törvény legfeljebb tíz évig engedélyezi (a 17. § (1) bekezdése).
III – A tényállás, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
14.
S. Mayr 2005. január 3-ától pincérnőként dolgozott a Bäckerei und Konditorei Gerhard Flöckner OHG társaságnál.
15.
Másfél hónapos hormonkezelést követően S. Mayr 2005. március 8-án tüsző szúrcsapoláson esett át, majd március 8-ától 13-áig kezelőorvosa betegállományba vette, mivel erre az időpontra írták elő két embrió méhébe való beültetését. (
10
)
16.
Időközben a munkáltatója március 10-én, telefonhívása során közölte vele, hogy 2005. március 26-i hatállyal elbocsátja. Ugyanaznap, március 10-én kelt levelében S. Mayr tájékoztatta munkáltatóját a március 13-ára tervezett beavatkozásról. A kérdést előterjesztő bíróság szerint egyértelmű, hogy a felmondás közlésének időpontjában, a felperestől származó petesejteket már egyesítették partnere spermiumaival, tehát az embriók in vitro létrejöttek.
17.
E körülmények között S. Mayr munkabérét és éves járandóságának arányos kifizetését követelte jogi úton munkáltatójától, arra hivatkozva, hogy a 2005. március 10-i felmondás érvénytelen, mert őt március 8-ától, petesejtjeinek in vitro megtermékenyítése napjától kezdve megilleti az MSchG 10. §-ának (1) bekezdése szerinti felmondás elleni védelem. Az alperes társaság a kérelem elutasítását kérte, azzal érvelve, hogy a felmondás közlésének időpontjában a terhesség még nem állt fenn.
18.
A Landesgericht Salzburg első fokon helyt adott S. Mayr kérelmének, abból kiindulva, hogy az Oberster Gerichtshof ítélkezési gyakorlata szerint a nőknek a MSchG 10. §-ában rögzített védelme a petesejtek megtermékenyítésével kezdődik, és ezt ki kell terjeszteni ezt a mesterséges megtermékenyítés esetére is, mivel a MSchG célja az anya gazdasági létfenntartásának biztosítása.
19.
A Bäckerei und Konditorei Gerhard Flöckner megfellebbezte ezt a határozatot az Oberlandesgericht Linznél, amely hatályon kívül helyezte az elsőfokú ítéletet, azzal az indokkal, hogy függetlenül attól a kérdéstől, hogy a terhesség mely időpontjában következnek be ténylegesen a hormonális változások, a terhességet elképzelhetetlen attól a testtől elválasztani, amelyben lezajlik. Következésképpen mesterséges megtermékenyítés esetén a terhesség – és így a várandós anyák felmondás elleni védelme is – csupán a megtermékenyített petesejtnek a méhbe történő beültetésével kezdődik.
20.
Miután S. Mayr nem értett egyet a fellebbezési eljárásban hozott ítélettel, az Oberster Gerichtshofhoz fordult. Mivel a jogvita közösségi jogszabályok értelmezését igényli, az osztrák bíróság előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé az EK 234. cikk alapján:
„»Várandós munkavállalónak« minősül-e a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről (tizedik egyedi irányelv a 89/391/EGK irányelv 16. cikke (1) bekezdésének értelmében) szóló, 1992. október 19-i 92/85/EGK tanácsi irányelv 2. cikke a) pontjának első félmondata értelmében az a munkavállaló, aki mesterséges megtermékenyítésben vesz részt, ha a felmondás időpontjában a petesejtjeit már megtermékenyítették a partnere spermiumaival, tehát az embriók in vitro létrejöttek, de ezeket még nem ültették be a nő testébe?”
IV – A Bíróság előtti eljárás
21.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Bíróság Hivatalában 2006. december 14-én vették nyilvántartásba.
22.
Írásbeli észrevételeket az alapeljárás első fokú szakaszának alperese, az Európai Közösségek Bizottsága, valamint a görög, az olasz és az osztrák kormány terjesztett elő.
23.
A tárgyalás során, amelyre 2007. október 16-án került sor, az osztrák és a görög kormány, valamint a Bizottság képviselői szóbeli észrevételeket tettek.
V – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elemzése
A – A 92/85 irányelv alkalmazhatóságáról
1. A „várandós munkavállaló” fogalma
24.
Az Oberster Gerichtshof kétségei a 92/85 irányelv hatályára, és különösen annak meghatározására vonatkoznak, hogy mit kell a „várandós munkavállaló” fogalma alatt érteni az irányelvben biztosított munkahelyi védelem szempontjából.
25.
A szóban forgó irányelv az EK-Szerződés 118a. cikkén (jelenleg EK 138. cikk) alapul, és célja a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók biztonságának és egészségének védelme. Így a 10. cikk megtiltja az ilyen állapotú nőknek történő felmondást „terhességük kezdetétől […] a szülési szabadság végéig” (
11
). Az irányelv következésképpen a terhesség időszakának kezdetétől tiltja a „várandós munkavállalónak” való felmondást, amely fogalmat a 2. cikk a) pontja határoz meg, hozzátéve, hogy állapotáról „a nemzeti jogszabályoknak, illetve gyakorlatnak megfelelően” tájékoztatnia kell munkáltatóját.
2. Előzetes kötelezettség: a munkáltató tájékoztatása
26.
Egyelőre félretéve azt a – minden bizonnyal lényeges – problémát, hogy mikor kezdődik a terhesség, a munkáltató felé fennálló, a terhességre vonatkozó ezen közlési kötelezettséggel kell most kezdenünk, mivel az alapügyben alperes társaság észrevételeiben fenntartja, hogy – még ha feltételezzük is, hogy S. Mayr a szó orvosi értelmében várandós volt, amikor a felmondást közölték vele – nem részesülhet az irányelv védelmében, mert nem közölte ezt a tényt a munkáltatójával.
27.
A fent hivatkozott 2. cikk azonban az egyes tagállamok jogszabályaira hivatkozik ezen információ átadása formájának és határidejének meghatározása tekintetében, és a nemzeti bíróságnak kell megítélnie ezeket az elemeket. Az osztrák bíróság szerint azonban nem tűnik túlzónak annak elismerése, hogy a közlés megfelelő időben történt, mivel a MSchG 10. §-a lehetővé teszi, hogy a felmondás munkavállalóval való közlését követő öt napon belül történjék meg, és S. Mayr még a munkáltatójával való telefonbeszélgetés napján elküldött egy levelet a munkáltatójának, amelyben leírja terhessége viszontagságait.
3. A várandósságnak mint a nő védelmét megalapozó fizikai állapotnak a kezdete
28.
Miután ezt a kérdést tisztáztuk, a vita középpontjához érkezünk, amely annak megvilágítására vonatkozik, hogy mikortól kezdve várandós egy nő, és védi ezáltal a 92/85 irányelv, amely e tekintetben semmilyen előírást sem tartalmaz (a 2. cikk a) pontjában „a nemzeti jogszabályok[ra], illetve gyakorlat[ra]” történő utalás kizárólag a munkáltatóval közölt információra vonatkozik, veti fel joggal a Bizottság az észrevételeiben). Mivel az irányelv hallgat ebben a kérdésben, az orvostudományhoz kell fordulni.
29.
Mielőtt folytatnám, egy fontos megállapítást kell tenni: a terhesség kezdetének időpontjára vonatkozó vita leggyakrabban az abortuszra vonatkozó viták körében merül fel. Attól az időponttól függően, hogy mikorra teszik ezt a kezdő időpontot, bizonyos intézkedéseket vagy a születésszabályozás (megelőző) eszközeinek tekintenek (ilyenek a fogamzásgátló módszerek), vagy a terhesség-megszakítás eszközeinek. Ennek a vitának az erkölcsi konnotációi arra ösztönöznek, hogy elválasszuk a Bíróság elé terjesztett, szigorúan jogi problémát – annak meghatározását, hogy mikortól részesülhet egy nő a 92/85 irányelv védelmében – attól, hogy mikor kezdődik el az a biológiai folyamat, amely egy új emberi lény megszületéséhez vezet.
30.
A nőgyógyászok és a szülészek általában különböző időpontokat használnak a terhesség szakaszainak kiszámítására: a nő utolsó menstruációjának és ovulációjának napja, a megtermékenyítés, a beágyazódás és annak időpontja, amikor a terhesség kémiailag kimutatható. Ezen módszerek sérelme nélkül a terhesség kezdőpontja hagyományosan a „fogantatáshoz” kapcsolódik.
31.
1875-ben a tengerisünök szaporodására vonatkozó tanulmányokra támaszkodva Oskar Hertwig felfedezte, hogy a megtermékenyítés a spermiumoknak a petesejtbe történő behatolásának tudható be. (
12
) Ettől a pillanattól kezdve a fogantatás a német zoológus által leírt folyamathoz kapcsolódott, és a múlt század közepén a beágyazódás jelenségét először a megtermékenyített petesejtnek a méh falába történő nidiácójaként határozták meg, amelyből később csírahólyag lesz.
32.
Kezdjük egy rövid összefoglalással (
13
): miután a petesejtet megtermékenyítette a sperma, a zigóta leszáll a méhbe, folyamatos sejtosztódás közben. Körülbelül a megtermékenyítést követő ötödik napon a sejteken belül létrejön egy csoport, amely az embriót alkotja, és körülöttük egy gyűrű, amely a placentát. A hatodik nap körül ez a csírahólyag a méhnyálkahártyára tapad, ez a nidiáció vagy beágyazódás.
33.
A megtermékenyítés és a beágyazódás tehát az a két szakasz, amelyek a kutatók számára vagylagosan a terhesség kezdetének meghatározására szolgálnak. Ez a választási lehetőség, amely nem mentes előítéletektől és gyakorlati megfontolásoktól sem, (
14
) különösen bonyolult helyzetet eredményez, amikor – mint S. Mayr esetében – a nemzést orvosi módszerekkel segített módon kívánják elérni. Anélkül, hogy a tudományos téren létező két nézőpontról ítélkeznék, a különböző vélemények alapján azt gondolom, hogy a várandós nő jogi védelme a csírahólyag méhbe történő beágyazódásával kezdődik. Négy, nem egyformán fontos érvre támaszkodom: a) a szakirodalom, amely ebbe az irányba mutat; b) a „terhes” szó jelentése, amely nem mond ellent ennek a tudományos megközelítésmódnak; c) az irányelv fő célja, amely a várandós munkavállaló biztonságának és egészségének védelme; és végül d) az a tény, hogy ez a védelem nem hosszabbodhat meg határozatlan időre.
a) A várandósság FIGO szerinti fogalma
34.
Egy súlyos érv ezzel kapcsolatban az, hogy számos, tagadhatatlanul kompetenciával rendelkező nemzetközi szervezet és szerv a nidiáció időpontja mellett áll. Így például a Nemzetközi Szülész-Nőgyógyász Szövetség (FIGO) emberi reprodukcióval kapcsolatos etikai problémák tanulmányozásával foglalkozó bizottsága például 1998. márciusi kairói nyilatkozatában a várandósságot az emberi reprodukciós folyamat részeként írta le, amely „a conceptus nőbe történő beágyazódásával kezdődik, és egy újszülött megszületésével vagy terhességmegszakítással végződik” (
15
).
35.
Ezen értelmezés szerint, amikor S. Mayrt tájékoztatták a felmondásról, nem volt várandós a 92/85 irányelv értelmében, mivel, bár a petesejtjeit már megtermékenyítették egy laboratóriumban, de akkor még nem ültették vissza a szervezetébe, és nem történt meg a nidiáció. (
16
)
36.
A tények ismertetését folytatva, S. Mayr másfél hónapos hormonkezelést követően, 2005. március 8-án tüsző szúrcsapoláson esett át, majd kezelőorvosa betegállományba vette öt napra. Március 10-én mondtak fel neki, amikor a levett petesejtjeit egy laboratóriumban tárolták, amelyeket az adatok alapján már megtermékenyítettek. Az embriók beültetésére három nappal később, március 13-án került sor.
37.
Ezért, mivel a FIGO fent ismertetett fogalommeghatározása értelmében a terhesség csak a conceptus a női szervezetbe történő beültetése után kezdődik, S. Mayr nem volt várandós, amikor a munkáltatója közölte vele a felmondását.
b) A „terhesség” kifejezés általános jelentése
38.
Ez a megállapítás összhangban áll a „terhesség” kifejezés orvostudomány által elfogadott szokásos jelentésével, amelyet a fogantatás és a születés közötti folyamat megnevezésére használnak. Ez a jelentés a szótárak valósága által képviselt szigorral szembeni menedékként is megjelenik. (
17
) A várandósságot egy új életnek a nő hasában történő kifejlődéseként határozzák meg, amely azonban még nem történt meg a S. Mayrnek való felmondás időpontjában. Az a tény, hogy végül mégis teherbe esett, ezen semmit nem változtat, valamint az a tény sem, hogy amikor abbahagyta a munkát, a petesejtjét laboratóriumban már megtermékenyítették, mivel – amint azt az alperes vállalkozás javasolja (
18
) – nem azt kell megítélni, hogy a zigóta már egy „megszületendő gyermek”-e a törvény értelmében, hanem azt kell megállapítani, hogy a terhesség fennállt-e.
39.
Szintén el kell utasítani a görög kormány álláspontját, amely kormány észrevételeinek 17. pontjában megállapítja, hogy az a tény, hogy in vitro megtermékenyítés esetén a nő akár a megtermékenyített pete beültetésének pillanatáig visszaléphet, nem jelenti azt, hogy a helyzete különbözik a hagyományos terhesség esetétől, amikor szintén megszakíthatja szándékosan a terhességet. Anélkül, hogy a két esetet erkölcsi alapon ítélnénk meg, olyan tényezőre hívom fel a figyelmet, amely jogi alapon különbözteti meg a kettőt: in vitro megtermékenyítés esetén ugyanis nincsen addig új élet az anyaméhen belül, amíg a beültetés nem történik meg.
40.
Ezenkívül az osztrák kormány a 92/85 irányelv védelmi céljára támaszkodik annak alátámasztására, hogy amennyiben a természetes megtermékenyítés esetén a terhesség a petesejtnek és a spermiumoknak a nő szervezetében történő egyesülésével kezdődik, az in vitro megtermékenyítés esetén a laboratóriumban megtermékenyített petesejteknek a méhbe történő beültetésével. Nem kellene tehát a „nidiációra” várni (amely körülbelül csak öt vagy hat nappal később következik be). Úgy gondolom azonban, hogy ezek a tárgytól való eltérések feleslegesek, és ahhoz, hogy kizárjuk S. Mayr terhességét a felmondás közlésének időpontjában, elegendő azt tudni, hogy az embriókat akkor még nem ültették be méhébe.
c) Az irányelv célja
41.
Az a megállapítás, hogy S. Mayr nem volt várandós, összhangban áll a 92/85 irányelv céljával is, amely egyértelműen leszögezi, hogy az általa biztosított védelem a várandós munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítására irányul, beleértve a fizikai állapotukat is. A fenti irányelv tizenötödik preambulumbekezdése kimondja, hogy a munkavállalók elbocsátásának tilalma azoknak a káros hatásoknak az elkerülésére irányul, amelyeket egy ilyen döntés a fizikai és mentális állapotukban okozhat.
42.
Az ítélkezési gyakorlat ezt hasonlóképpen értelmezte a Brown-ügyben 1998. június 30-án hozott ítéletben (
19
) és a Tele Danmark ügyben 2001. október 4-én hozott ítéletben (
20
) kimondva, hogy a fent hivatkozott 10. cikk annak elkerülésére irányul, hogy az elbocsátás veszélye ne ösztönözze arra a nőket, hogy szándékosan megszakítsák a terhességüket. (
21
) Annak a rendelkezésnek, amelynek a kérdést előterjesztő bíróság a hatályának a meghatározását kéri a Bíróságtól, a várandós nő biológiai állapotának fenntartása a célja. A nő ahhoz fűződő jogának – szintén kívánatos – védelme, hogy nemzzen (absztrakt módon), várandós lehessen és új életet adjon, anélkül hogy ezekben a munkája leküzdhetetlen akadályt jelentsen, szintén biztosított a közösségi jogban, azonban a 92/85 irányelv keretein kívül.
d) Az embrió-beültetés elhalasztásának lehetősége
43.
Van egy további érv is, amely arra késztet, hogy elutasítsam, hogy a 92/85 irányelvben szereplő intézkedések hasznára lehetnek egy olyan munkavállalónak, aki – mint S. Mayr – a felmondás időpontjában átesett a szúrcsapoláson a petesejt levétele érdekében, akinek azonban még nem ültették be a méhébe az in vitro megtermékenyítésből származó embriókat, ily módon sem az eljárás, sem pedig a nidiáció sikerét nem állapították meg. Általában több nap is eltelik a két esemény között; ezenfelül a laboratóriumban megtermékenyített petesejteket nem mindig ültetik be azonnal a női nemi szervbe, le is fagyaszthatók bizonyos ideig egy esetleges későbbi felhasználásra.
44.
A tagállamok rendelkezései széles skálán mozognak, kezdve azoktól, amelyek tiltják a megtermékenyített petesejtek megőrzését, mint az olasz jogszabályok; (
22
) a jelenlegi spanyol törvényen, a mesterséges emberi reprodukciós technikákról szóló 2006. május 26-i 14/2006 törvényig (
23
), amely lehetővé teszi a petesejt, a petefészekszövet és a ivarsejtek fagyasztás útján történő konzerválását mindaddig, amíg az eljáró orvosok fel nem állítják azt a diagnózist, hogy a beültetésre váró nő már nem teljesíti a mesterséges megtermékenyítéshez szükséges klinikai feltételeket. (
24
) Más nemzeti jogszabályok engedélyezik az életképes ivarsejtek tárolását egy meghatározott maximális időtartamig, amelyet Ausztriában tíz évben határoztak meg (az FMedG 17. §-ának (1) bekezdése).
45.
Ezen az alapon, amennyiben a Bíróság úgy ítélné meg (ahogyan például a görög kormány érti), hogy a 92/85 irányelv által a várandós nők számára biztosított védelem a petesejt megtermékenyítésével kezdődik, és nem a beültetéssel, a 10. cikkben foglalt felmondási tilalom meghatározatlanul hosszú időtartamra terjedne ki, ami ellentétes lenne a jogszabály céljával, amely a már várandós nő védelmére irányul, tekintetbe véve sebezhető helyzetét, és nem annak a védelmére, aki – ilyen vagy olyan módon – a jövőben kíván teherbe esni.
46.
Annak ellenére, hogy jogilag gyakorlatilag valamennyi tagállamban kizárt az a lehetőség, hogy egy nő megtermékenyített petesejtjeit egy másik nő méhébe ültessék be, technikailag ez lehetséges (ez történik a „béranyaság” esetén is), ily módon végső esetben olyan munkavállaló is hivatkozhatna az irányelv által biztosított védelemre, aki soha nem volt és nem is lesz várandós.
47.
Kevésbé tűnik meggyőzőnek számomra az (olasz kormány által felhozott) érv, amely szerint az in vitro megtermékenyített petesejtek beültetésének sikere csekély valószínűséggel bír, mivel azt is meg kell jegyezni, hogy a „természetes” várandósság is megszakad olykor, spontán vetéléssel, amely szintén véget vetne a védelemnek.
4. Végkövetkeztetés
48.
A fent kifejtett indokok alapján azt javaslom, hogy az Oberster Gerichtshof előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésére a Bíróság azt válaszolja, hogy az in vitro megtermékenyítésen átesett munkavállaló nem minősül „várandós munkavállalónak” a 92/85 irányelv 2. cikke a) pontjának első félmondata értelmében, ha a felmondás időpontjában a petesejtjeit már megtermékenyítették laboratóriumban, de ezeket még nem ültették be a nő testébe.
49.
Ettől eltekintve, habár a 92/85 irányelv egy minimumszabályozást állít fel, és semmi nem akadályozza meg a tagállamokat abban, hogy kiterjedtebb körű védelmet vezessenek be, az osztrák szabályozás nem követte ezt az utat, ez azonban a legkevésbé sem róható fel neki.
B – A 76/207 irányelv alapján biztosított védelemről
50.
Ez az első megállapítás azonban, amely ténylegesen az osztrák bíróság által megfogalmazott kérdés keretei között marad, nem akadályozza meg az alapügy mélyebb elemzését, azért, hogy megvizsgáljuk, a fent leírt helyzetben lévő munkavállalónak való felmondás a férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvével ellentétes hátrányos megkülönböztetésnek minősül-e.
51.
Ezt az átfogóbb megközelítést az igazolja, hogy az anyaság védelmét nem csupán a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott irányelv biztosítja, hanem más közösségi rendelkezések is, így különösen a 76/207 irányelv, amely bevezeti a nemek közötti egyenlőséget a munkavállalás, a szakképzés, az előmenetel és a munkakörülmények terén.
52.
A 92/85 irányelvvel szemben, amely későbbi, és a várandós, a szülő vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítására irányul, a 76/207 irányelv célja szélesebb: a férfiak és nők közötti egyenlőség megteremtése a munka terén. Ezzel az előfeltételezéssel a 92/85 irányelv 10. cikke „a terhesség […] kezdetétől a […] szülési szabadság végéig történő elbocsátás […] [helyesen: felmondás]” tilalmát fogalmazza meg; míg a 76/207 irányelvben nem szerepel közvetlenül a terhesség miatt történő felmondás esete, hanem az egyenlő bánásmód elvének kimondására korlátozódik (5. cikk, (1) bekezdés), ami „azt jelenti, hogy semmiféle nemi megkülönböztetés [helyesen: nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés] nem alkalmazható sem közvetlenül, sem közvetetten, különös tekintettel a családi állapotra és a családi jogállásra történő hivatkozással” (2. cikk, (1) bekezdés). (
25
)
53.
A 76/207 irányelv ezen rendelkezésének értelmezése szilárd közösségi ítélkezési gyakorlatot alapozott meg, amelynek értelmében, bár a terhesség nem vezet nemen alapuló egyenlőtlenséghez, kizárólag a nőket érinti, és így a munkaviszonnyal kapcsolatban hozott, a nőkre nézve esetlegesen hátrányos és a várandóssággal indokolt döntések a 76/207 irányelv által tiltott hátrányos megkülönböztetésnek minősülnek.
54.
A 76/207 irányelvben kimondott egyenlő bánásmód elve értelmében csupán a női nemhez való tartozás nem igazolhat különleges, annál kedvezőbb bánásmódot, mint amilyenben ugyanolyan körülmények között a férfiak részesülnek.
55.
Az egyenlő bánásmód elve azonban csak objektív indok hiányában zárja ki hasonló helyzetekben az eltérő szabályok alkalmazását. Ez alól a szabály alól fontos kivételek vannak, amint a 76/207 irányelv 2. cikkéből kiderül, amely lehetővé teszi a tagállamoknak, hogy az irányelv hatálya alól kivonják azokat a tevékenységeket, amelyeknél a munkavállaló neme a tevékenység jellegéből vagy a munkavégzés körülményeiből adódóan meghatározó tényező ((2) bekezdés), amennyiben ennek alkalmazása „nem érinti a nők védelméről szóló rendelkezéseket, különös tekintettel a terhességre és az anyaságra” ((3) bekezdés), sem „a férfiak és a nők esélyegyenlőségét elősegítő intézkedéseket, különösen, ha […] a fennálló egyenlőtlenségeket szüntetik meg” a munka területén ((4) bekezdés). (
26
)
56.
Így a Stoeckel-ügyben 1991. július 25-én hozott ítélet (
27
) – a főtanácsnok indítványát (
28
) követve – kimondta, hogy az éjszakai munka kizárólag nők számára előírt tilalma ellentétes a 76/207 irányelvvel, mivel nem bizonyították, hogy ez a munkaidő-beosztás a munkavállalókra nemük alapján eltérő hatásokkal vagy hátrányokkal járna. A Bíróság ezután áttekintette azokat a feltételeket, amelyek hasonló esetben a női kétkezi munkaerőre nézve egyenlőtlen bánásmódnak bizonyulnának, és megállapította, hogy az éjszakai munkából származó hátrányok – a várandósság és az anyaság esetét leszámítva – nem jelentenek több veszélyt a nőkre, mint a férfiakra. (
29
)
57.
A terhesség tehát olyan körülmény, amely bizonyos előnyöket biztosít a nők számára a munkában. Ez az állapot azonban nem igazolja az egyenlőség elvének bármiféle megsértését, hanem csak azokat, amelyek objektíve szükségszerűek, (
30
) így például a női munkavállalóknak való felmondás tilalma a terhesség időtartama alatt. A Bíróság ítélkezési gyakorlata e tekintetben egyértelmű.
58.
A Habermann-Beltermann-ügyben 1994. május 5-én hozott ítélet (
31
) nem ismerte el a munkaszerződés terhesség indokával történő felbontását, azért, mert a munkavállaló átmenetileg nem tudta munkahelyi kötelezettségeit teljesíteni. A Webb-ügyben 1994. július 14-én hozott ítélet (
32
) hátrányos megkülönböztetésnek minősítette egy olyan várandós munkavállaló elbocsátását, akit abból a célból vettek fel határozatlan időre, hogy helyettesítsen egy szülési szabadságon lévő másik munkavállalót.
59.
Az ítélkezési gyakorlat nagyobb ingadozásokat mutatott a munkából való, szüléssel vagy terhességgel kapcsolatos betegségek miatti ismételt távolléttel indokolt elbocsátásokkal kapcsolatban. A Handels- og Kontorfunktionaerernes Forbund ügyben 1990. november 8-án hozott ítélet (
33
) kimondta, hogy egy munkavállaló terhesség indokával történő elbocsátása nemen alapuló közvetett hátrányos megkülönböztetésnek minősül a 76/207 irányelv értelmében (
34
), hozzátéve továbbá, hogy a várandósság és a szülési szabadság időszakán kívül a nők ugyanazzal az indokkal elbocsáthatók betegségük miatti távollét miatt, mint a férfiak, még akkor is, ha ez a betegség a szülésből vagy a várandósságból fakad.
60.
Egy másik hasonló esetben, a Larsson-ügyben (
35
), azt javasoltam a Bíróságnak, hogy erősítse meg azon ítélkezési gyakorlatát, amely vonalat húz a szülési szabadság végén, amelytől kezdve minden betegség, függetlenül attól, hogy összefügg-e a szüléssel, vagy sem, minden munkavállalóra alkalmazandó általános szabály alá tartozna, míg a szülés előtt a várandósággal kapcsolatos okból munkavégzésre alkalmatlan időszakok a felmondás szempontjából nem egyeznének meg a férfiak betegség miatti távollétével. Az 1997. május 29-én, a Larsson-ügyben hozott ítélet (
36
) nem követte az indítványomat e tekintetben, hanem úgy ítélte meg, hogy a 76/207 irányelvvel nem ellentétes a terhességből vagy szülésből eredő betegségek miatti távolléttel indokolt felmondás, függetlenül attól, hogy a szülési szabadság után következett-e be a betegség. A Bíróság elfogadta azt is, hogy a munkaszerződés megszüntetését igazoló időszak nemzeti jog alapján történő kiszámítása során figyelembe vegyék a terhesség kezdete és a szülési szabadság közötti távollétet.
61.
Ezt az értelmezést a Bíróság azonban alig egy évvel később feladta, amikor a fent hivatkozott Brown-ügyben hozott ítélet – megerősítve az indítványomat, amely a Larsson-ügyben ismertetett indítványt ismételte meg – az elbocsátást igazoló időszak brit jog szerinti kiszámításakor nem vette figyelembe a terhességből vagy a szülésből eredő betegség miatti hiányzás napjait, ha ez a betegség a terhesség ideje alatt merült fel és a szülési szabadság alatt és után is fennállt.
62.
A Høj Pedersen és társai ügyben 1998. november 19-én hozott ítélet (
37
) megerősítette ezt az elvet, a közösségi joggal ellentétesnek ítélve azt a dán szabályozást, amely lehetővé tette a munkavállaló számára, hogy a várandós munkavállalót munkaviszonya megszüntetésére kötelezze, anélkül hogy a teljes fizetését megkapta volna, amennyiben úgy ítélte meg, hogy nem tudja foglalkoztatni. A Tele Danmark ügyben hozott ítélet – a 2001. május 10-i indítványom alapján – egy kis eltérést vezetett be a határozott időtartamú munkaszerződésekre vonatkozóan, kimondva, hogy a 76/207 irányelv kizárja annak a határozott időtartamú munkaszerződéssel rendelkező munkavállalónak az elbocsátását, aki elmulasztotta tájékoztatni a munkáltatóját a terhességéről (ugyanakkor ő maga tudatában volt ennek a munkaszerződés megkötésekor), és aki következésképpen nem tudta teljesíteni a feladatait a szerződéses időszak egy jelentős részében.
63.
Végezetül két friss ítéletre kell emlékeztetni, a Kiinski-ügyben 2007. szeptember 20-án hozott ítéletre (
38
), amely kizárta annak lehetőségét, hogy ne vehessen igénybe szülési szabadságot az olyan munkavállaló, aki átmenetileg nem fejt ki keresőtevékenységet, mivel más szabadságot vesz igénybe; és a Paquay-ügyben 2007. október 11-én hozott ítéletre (
39
), amely pontosította, hogy a 92/85 irányelv tiltja nemcsak az elbocsátást, hanem annak közvetett előkészítését is, például helyettes keresését.
64.
Ezek az ítéletek mind a köré az elképzelés köré csoportosulnak, amely szerint a terhesség olyan fizikai állapot, amely csak a nőket érinti. Lucinda M. Finley szerint ez a fő akadálya a munkaerő világába történő teljes integrációjuknak. (
40
) Minden, a várandósságon alapuló és a nőkre nézve potenciálisan hátrányos intézkedés e területen következésképpen ellentétes a 76/207 irányelvvel. (
41
)
65.
A Bíróság ezt a megkülönböztetést eddig csak várandós munkavállalóknak a terhességgel közvetlenül kapcsolatban álló okból, a terhesség alatt vagy a szülési szabadság alatt és annak lejártát követően közölt elbocsátása esetén vizsgálta. Az Oberster Gerichtshof azonban alkalmat ad most a Bíróságnak arra, hogy először ítélje meg a munkaszerződésnek a munkavállaló esetleges és jövőbeli anyaságával indokolt megszüntetésének a közösségi joggal való összeegyeztethetőségét abban az esetben, ha – amint mondtam – a szerződés megszüntetésére még a terhesség bekövetkezte előtt került sor.
66.
Ezt megállapítva, a 76/207 irányelvnek az elemzett ítélkezési gyakorlattal összhangban álló, célkutató értelmezése alapján el kell ismerni, hogy a fent leírt helyzet a közösségi normák védelme alatt állhat.
67.
Az irányelv ugyanis az egyenlőség elvéhez képest elsőbbséget biztosít a nők hátrányos megkülönböztetése tilalmának. A 2. cikk nevezetesen kimondja a nők védelmét a terhesség és az anyaság idején ((3) bekezdés), kifejezetten megtiltva a családi állapotra és a családi jogállásra történő hivatkozással megvalósuló hátrányos megkülönböztetést ((1) bekezdés). A 92/85 irányelvtől eltérően a 76/207 irányelv egyetlen rendelkezése sem korlátozza az irányelv hatályát a nő életének meghatározott szakaszára, így semmi sem akadályozza meg a várandósság előtti vagy utáni, illetve a szülést követő helyzetekre történő alkalmazását.
68.
Az ítélkezési gyakorlat röviden vázolt fejlődése továbbá nyilvánvalóvá teszi a Bíróság azon szándékát, hogy fokozza a nők védelmét az anyaság körében. Arra hívom fel tehát a Bíróságot, hogy haladjon tovább a születés védelmének útján (az egyenlőség elvének határain belül), és javasolja azt az osztrák bíróságnak, hogy ha az alapügy tényállásának vizsgálata alapján arra a következtetésre jut, hogy a munkáltató magatartását S. Mayr egyéni helyzete irányította, amely ismert volt számára, az elbocsátást hátrányos megkülönböztetésként és a 76/207 irányelvvel ellentétesként ítélje meg. (
42
)
69.
Az elővigyázatosság és a jogbiztonság feltétlen tisztelete azonban arra kötelez, hogy e tekintetben a tények alapos mérlegelésére hívjam fel a figyelmet a védelem időbeli hatályának korlátozása érdekében.
70.
Véleményem szerint a hátrányos megkülönböztetés meghatározásakor legfontosabb tényező az, hogy az elbocsátásról a – tényleges vagy csupán potenciális – anyaságra tekintettel határoztak-e. Nem arról van szó, hogy végtelen időre be kell „betonozni” a felmondással szemben minden nemzőképes korú vagy szándékú nő állását, vagy azokét, akik a mesterséges megtermékenyítés hosszú és fájdalmas folyamatán estek át, hanem arról, hogy elkerüljük a férfiak és nők közötti egyenlőség elvével, valamint a szülés védelmének alapvető fontosságú, a modern társadalomban magasabb rendű céljával ellentétes munkáltatói magatartást.
VI – Végkövetkeztetések
71.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy az Oberster Gerichtshof által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre a következő választ adja:
„1)
Az in vitro megtermékenyítésen átesett munkavállaló nem minősül »várandós munkavállalónak« a 92/85/EGK tanácsi irányelv 2. cikke a) pontjának első félmondata értelmében, ha a felmondás közlésének időpontjában a petesejtjeit már megtermékenyítették laboratóriumban, de ezeket még nem ültették be a nő testébe.
2)
E munkavállaló elbocsátása azonban a 76/207/EGK irányelvvel ellentétes hátrányos megkülönböztetésnek minősül, amennyiben bizonyítást nyer, hogy azt egyéni helyzetével vagy jövőbeli anyaságával indokolták.”
(
1
)	Eredeti nyelv: spanyol.
(
2
)	Firmin-Didot, Paris, 1883., 286. o.
(
3
)	A. és J. Picard, 1992.
(
4
)	Emberi színjáték, Erkölcsi tanulmányok: Jelenetek a magánéletből I., Magyar Helikon, Budapest, 1962.
(
5
)	A festmény a madridi Prado Múzeumban csodálható meg.
(
6
)	A várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről (tizedik egyedi irányelv a 89/391/EGK irányelv 16. cikke (1) bekezdésének értelmében) szóló 1992. október 19-i tanácsi irányelv (HL L 348., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet 2. kötet, 110. o.).
(
7
)	A férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvének a munkavállalás, a szakképzés, az előmenetel és a munkakörülmények terén történő végrehajtásáról szóló 1976. február 9-i tanácsi irányelv (HL L 39., 40. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 187. o.).
(
8
)	A férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvének a munkavállalás, a szakképzés, az előmenetel és a munkakörülmények terén történő végrehajtásáról szóló 76/207/EGK tanácsi irányelv módosítására vonatkozó, 2002. szeptember 23-i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 269., 15. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 255. o.).
(
9
)	A férfiak és nők közötti esélyegyenlőség és egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatás és munkavégzés területén történő megvalósításáról szóló 2006. július 5-i európai parlamenti és tanácsi irányelv (átdolgozott szöveg) (HL L 204., 23. o.).
(
10
)	Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kiderül, hogy S. Mayr korábban kétszer kísérelte meg a mesterséges megtermékenyítést, ezek időpontját azonban nem közlik.
(
11
)	„[A]z állapotukkal összefüggésbe nem hozott, a nemzeti jogszabályok, illetve gyakorlat által megengedett különleges esetektől eltekintve, amennyiben az adott esetben az illetékes hatóság ehhez hozzájárult” (10. cikk, 1. pont).
(
12
)	Forrás: Encyclopœdia Universalis, „embryologie” szócikk.
(
13
)	Az adatok az Encylopœdia Britannicából származnak, a „pregnancy” szócikkből, 675. o.
(
14
)	A fentebb elmagyarázott okok miatt, és annak ellenére, hogy a két esemény között általában öt vagy hat nap eltérés van.
(
15
)	„A szülészet és a nőgyógyászat etikai kérdései – az emberi reprodukcióval kapcsolatos etikai problémák tanulmányozásával foglalkozó FIGO bizottság” c. brosúrában közzétett nyilatkozat, 2006. november, http://www.figo.org/about_guidelines.asp.
(
16
)	A S. Mayren végzett in vitro megtermékenyítés a jelenleg leggyakrabban alkalmazott mesterséges emberi reprodukciós módszer. Több szakaszból áll: 1. a petefészek hormonális stimulálása izomba vagy bőr alá adott injekciókkal, több petesejt egy ciklusban történő érése érdekében (amely azért szükséges, mert nem minden kivett petesejtből származik beültetésre alkalmas embrió); 2. petesejtek levétele vaginán keresztüli szúrcsapolás útján, ultrahangos ellenőrzés mellett, ez a beavatkozás körülbelül tizenöt percig tart, altatás alatt zajlik, és a páciens húsz-harminc perc elteltével hazamehet; 3. az embrió in vitro tenyésztése: a levett petesejteket kémcsőbe helyezik a kiválasztott spermával, a megtermékenyítés megtörténtét másnap ellenőrzik. Az embriókat ezt követően a fejlődésükhöz legkedvezőbb körülmények között tárolják; 4. a megtermékenyített petesejtek embrionális beültetése a nő nemi szervébe (a méhbe vagy a méhkürtbe), az embrió tulajdonságaitól függően a legalkalmasabb időpont erre a műveletre a petesejt megtermékenyítését követő második és hatodik nap közötti időtartam; a beültetett embriók száma szintén számos különböző tényezőtől függ, átlagosan kettő–öt; 5. a megfelelő számú embrió beültetése után a többi életképes embriót tárolás céljából lefagyasztják. Forrás: Instituto Valenciano de Infertilidad, http://www.ivi.es/tratamientos/fecundacion.htm.
(
17
)	Pascual, J. A., La Historia como pretexto_2002. március 10-én a madridi Real Academia Española hivatalos fogadásán tartott beszéd, 2002., 82. o. Hozzáteszi, hogy a fenti Akadémia szótára segítségre siet mindenkinek, minden helyzetben, gyakorlatilag bárhol, akár Vetusta városában is, így Alas, L., „Clarín” c. nagyszerű regényében, a La Regentában (szerkesztette: Sobejano, G., 5. kiadás, Castalia, Madrid, 1990., I. kötet, 254. o.) is elhelyez egy példányt ebből a szótárból ennek a (kitalált) városnak a klubjában. A Real Academia de la Lengua Española szótára olyan állapotként határozza meg a terhességet, „amelyben a várandós nő van”, a francia Akadémia szótára pedig „várandós nő állapota[ként]; ezen állapot fennállta[ként]”.
(
18
)	Az észrevételeinek 5. pontja.
(
19
)	C-394/96. sz. ügy (EBHT 1998., I-4185. o.).
(
20
)	C-109/00. sz. ügy (EBHT 2001., I-6993. o.).
(
21
)	Hasonló megközelítésmód található az ezekre az ügyekre vonatkozó, 1998. február 5-én és 2001. május 10-én ismertetett indítványaimban.
(
22
)	Az olasz kormány által az észrevételeik 19. pontjában szolgáltatott információk szerint a 2004. február 19-i 40. sz. törvény 14. cikke. Általános tilalomról van szó, amely alól csak vis maior esetén lehet kivételt tenni.
(
23
)	2006. május 27-i BOE.
(
24
)	Ebbe az irányzatba sorolható a francia jogalkotás is, mivel – a 2006. augusztus 4-i törvénnyel bevezetett – egészségügyi kódex L. 2141-4 cikke arra kötelezi az érintett pár tagjait (vagy halál esetén a túlélőt), hogy minden évben nyilatkozzanak arról, hogy fenntartják-e a „szülési tervet”, és ha nem nyilatkoznak, akkor öt év elteltével a petesejteket megsemmisítik.
(
25
)	Gorelli Hernández, J., „Situación de embarazo y principio de igualdad de trato. La regulación comunitaria y su jurisprudencia”, Revista Española de Derecho del Trabajo no 97, 1999., 729. o., azt a véleményt képviseli, hogy a 92/85 irányelv nem korlátozódik arra, hogy megtiltsa a hátrányos megkülönböztetésen alapuló felmondást, hanem minden elbocsátást tilt a várandósság és a szülési szabadság időtartama alatt. Amennyiben azonban ez a tilalom általános és feltétel nélküli, a 10. cikkben foglalt tilalom bizonyos kapcsolatot tart fenn a nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalmával, „az állapotukkal összefüggésbe nem hozott” esetekben megengedve a várandós nők elbocsátását.
(
26
)	Rodríguez Piñero, M., „Discriminación, igualdad de trato y acción positiva”, La igualdad de trato en el Derecho comunitario laboral c. tanulmánykötetben, Aranzadi, Pamplona, 1997., 105. o., úgy ítéli meg, hogy rugalmasabbá kellene tenni a nemek közötti egyenlő bánásmód elvének tartalmát.
(
27
)	C-345/89. sz. ügy (EBHT 1991., I-4047. o.). Lásd továbbá a C-13/93. sz. Minne-ügyben 1994. február 3-án hozott ítéletet (EBHT 1994., I-371. o.).
(
28
)	Tesauro főtanácsnok 1991. január 21-én ismertetett indítványa.
(
29
)	A Bíróság ily módon azoknak az intézkedéseknek az elkerülésére törekszik, amelyek védelmi jellegűnek tűnnek, ám valójában a nőkre nézve hátrányos, szexista elképzeléseket lepleznek, megnehezítve a munkaerőpiacra való bejutásukat és a tevékenységük normális folytatását. Így a Tribunal Constitucional (Spanyolország) 229/1992 ítéletében alkotmányellenesnek ítélte a nők bányászati ágazatban való alkalmazásának tilalmát, azzal az indokkal, hogy sokkal inkább egy sztereotípiának felel meg (a női nem feltételezett gyengesége), mint valódi – természetes vagy biológiai – jellemzőiknek, és így a nőkre nézve hátrányos megkülönböztetést vezetett be.
(
30
)	A 92/85 irányelv 7. cikke így a nők éjszakai munkavégzésének kizárását orvosi igazoláshoz köti, mely tanúsítja, hogy ez szükséges biztonságuk vagy egészségük érdekében.
(
31
)	C-421/92. sz. ügy (EBHT 1994., I-1657. o.).
(
32
)	C-32/93. sz. ügy (EBHT 1994., I-3567. o.).
(
33
)	C-179/88. sz. ügy (EBHT 1990., I-3979. o.).
(
34
)	A Bíróság az ugyanezen a napon a C-177/88. sz. Dekker-ügyben hozott ítéletében (EBHT 1990., I-3941. o.) egy várandós nő alkalmazásának elutasítása kapcsán hasonlóan ítélkezett.
(
35
)	1997. február 18-án ismertetett indítvány.
(
36
)	C-400/95. sz. ügy (EBHT 1997., I-2757. o.).
(
37
)	C-66/96. sz. ügy (EBHT 1998., I-7327. o.).
(
38
)	C-116/06. sz. ügy (EBHT 2007., I-7643. o.).
(
39
)	C-460/06. sz. ügy (EBHT 2007., I-8511. o.).
(
40
)	Finley, L. M., „Trascending equality theory: a way out of the maternity and the workplace debate”, Columbia Law Review, 86. kötet, 1118. o. és különösen a 1119. o.
(
41
)	Az elbocsátás indoklása bír tehát jelentőséggel az ügyben. Bramforth, N., „The treatment of pregnancy under European Community sex discrimination law”, European Public Law no 1, 1995., 61. o., a Dekker és a Handels- og Kontorfunktionaerernes Forbund ítélkezési gyakorlat elemzése során megjegyzi, hogy a Bíróság megkövetelte annak az oknak (tehát az indokok) a felkutatását, amely miatt a munkáltató felmondott a várandós nőnek, mivel ez határozza meg annak a kérdésnek a megítélését, hogy a magatartása az irányelv értelmében hátrányos megkülönböztetésnek minősíthető-e. Ki kell emelni a felmondási ok meghatározásának fontosságát, mivel a megfelelő értékelés nemcsak a jelenleg szóban forgó védelem terjedelmének meghatározását teszi lehetővé, hanem a nemek közötti egyenlőségre vonatkozó vitával és az ennek során használt nyelvezettel való túl szoros kapcsolat elkerülését is. Lucinda M. Finley szerint a fajon alapuló hátrányos megkülönböztetésből kölcsönözte a nyelvezetét ez a vita, és így a nők problémáinak többségében manapság alkalmatlannak bizonyul, akik lényeges előrelépéseket tettek a férfiak számára fenntartott területeken és előjogok terén (i.m., 1164. o.).
(
42
)	Az alperes vállalkozás tagadja, hogy jövőbeli terhessége miatt bocsátotta el S. Mayrt, mivel nem tájékoztatták erről a körülményről. Bár a nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik ennek az állításnak a megítélése, S. Mayr betegszabadságon volt a tüsző szúrcsapolásának elvégzése óta (az elbocsátás előtt két nappal), így lehetséges, hogy a munkáltatója ismerte a helyzetét. A nemi alapon történő hátrányos megkülönböztetés esetén a bizonyítási teherről szóló, 1997. december 15-i 97/80/EK tanácsi irányelv (HL L 14., 6. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 264. o.) értelmében a Bäckerei und Konditorei Gerhard Flöcknernek kell bizonyítania, hogy a döntése nem sértette az egyenlő bánásmód elvét.