62022CJ0328
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hetedik tanács)
2023. november 30. (
*1
)
„Tagállami kötelezettségszegés – EUMSZ 258. cikk – 91/271/EGK irányelv – A települési szennyvíz összegyűjtése és kezelése – A 4. cikk (1) és (3) bekezdése, 5. cikk és 15. cikk – Az I. melléklet B és D szakasza – A bizonyos nagyságú agglomerációkból származó települési szennyvizek másodlagos vagy ezzel egyenértékű kezelése – Az érzékeny területeken történő kibocsátások szigorúbb kezelése – Szennyvíztisztító állomások kibocsátásainak ellenőrzése”
A C‑328/22. sz. ügyben,
az EUMSZ 258. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt 2022. május 16‑án
az Európai Bizottság (képviselik: B. Rous Demiri és E. Sanfrutos Cano, meghatalmazotti minőségben)
felperesnek
a Szlovén Köztársaság (képviseli: A. Dežman Mušič, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen
benyújtott keresete tárgyában,
A BÍRÓSÁG (hetedik tanács),
tagjai: F. Biltgen tanácselnök, J. Passer (előadó) és M. L. Arastey Sahún bírák,
főtanácsnok: J. Kokott,
hivatalvezető: M. Longar tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2023. július 5‑i tárgyalásra,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Keresetével az Európai Bizottság annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Szlovén Köztársaság, mivel nem tette meg az annak biztosításához szükséges intézkedéseket,
–
hogy a gyűjtőrendszerekbe vezetett települési szennyvizet vízbe történő kibocsátás előtt másodlagos kezelésnek vagy egy ezzel egyenértékű kezelésnek vessék alá Kočevje (Szlovénia), Trbovlje (Szlovénia), Tržič (Szlovénia) és Ljubljana (Szlovénia) agglomerációban;
–
hogy a gyűjtőrendszerekbe vezetett települési szennyvizet érzékeny területekre való kibocsátásuk előtt szigorúbb kezelésnek vessék alá Kočevje, Trbovlje és Tržič agglomerációban, és
–
hogy a települési szennyvíztisztító telepek kibocsátásait folyamatosan ellenőrizzék Ljubljana és Ptuj (Szlovénia) agglomerációban,
nem teljesítette a 2008. október 22‑i 1137/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL 2008. L 311, 1. o.; helyesbítés: HL 2010. L 276., 80. o.) módosított, a települési szennyvíz kezeléséről szóló, 1991. május 21‑i 91/271/EGK tanácsi irányelv (HL 1991. L 135., 40. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 26. o.; a továbbiakban: 91/271 irányelv) 4., 5. és 15. cikkéből, valamint I. mellékletének B és D szakaszából eredő kötelezettségeit.
Jogi háttér
A 91/271 irányelv
2
A 91/271 irányelv 1. cikke értelmében:
„Ez az irányelv a települési szennyvíz összegyűjtésére, kezelésére és kibocsátására, valamint egyes ipari szektorok szennyvizének kezelésére és kibocsátására vonatkozik.
Az irányelv célja a környezet megóvása a fent említett szennyvízkibocsátások káros hatásaitól”.
3
Ezen irányelv 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
1.
»települési szennyvíz«: a háztartási szennyvíz vagy a háztartási és ipari szennyvíz, illetve csapadékvíz keveréke;
2.
»háztartási szennyvíz«: a lakóterületek és szolgáltató üzemek szennyvize, amely főleg emberi anyagcseréből és háztartási tevékenységből származik;
3.
»ipari szennyvíz«: minden olyan szennyvíz, amelyet valamely ipari vagy kereskedelmi tevékenység folytatására szolgáló helyről bocsátanak ki, és amely nem háztartási szennyvíz és csapadékvíz;
4.
»agglomeráció«: olyan terület, ahol a népesség, illetve a gazdasági tevékenység elegendően koncentrált ahhoz, hogy a települési szennyvizet összegyűjtsék és egy települési szennyvíztisztító telepre vagy a végső kibocsátási pontra vezessék;
5.
»gyűjtőrendszer«: olyan vezetékrendszer, amely összegyűjti és elvezeti a települési szennyvizet;
6.
»1 LE (lakosegyenérték): szerves, biológiailag lebontható terhelés, amelynek ötnapos biokémiai oxigénigénye (BOI 5) 60 g oxigén/nap;
7.
»elsődleges kezelés«: a települési szennyvíz fizikai, illetve kémiai kezelése, amely magában foglalja a lebegőanyag kiülepítését, vagy más eljárásokat, amelyek során a bejövő szennyvíz BOI5 értéke legalább 20%‑kal és az összes lebegőanyag mennyisége legalább 50%‑kal csökken a kibocsátás előtt;
8.
»másodlagos kezelés«: a települési szennyvíznek általában biológiai tisztítást és utóülepítést magában foglaló vagy más eljárással való tisztítása, amely megfelel az I. melléklet 1. táblázatában megállapított követelményeknek;
[…]”
4
Az irányelv 3. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A tagállamok gondoskodnak arról, hogy minden agglomeráció rendelkezzék települési szennyvizet összegyűjtő rendszerekkel,
–
legkésőbb 2000. december 31‑ig a 15000 lakosegyenértéknél (LE) nagyobbak
és
–
legkésőbb 2005. december 31‑ig a 2000 és 15000 LE közöttiek.
A 10000 lakosegyenértéknél nagyobb agglomerációknál az 5. cikkben szereplő meghatározás szerint »érzékeny terület«‑nek tekintett befogadó vizekbe kibocsátott települési szennyvíz esetében a tagállamok biztosítják, hogy a gyűjtőrendszerek legkésőbb 1998. december 31‑ig elkészüljenek.
Ahol a gyűjtőrendszerek létrehozása nem indokolt, akár azért, mert nem járna környezeti előnyökkel, akár mert aránytalanul nagy költségekkel járna, azonos szintű környezetvédelmet nyújtó egyedi rendszereket vagy más megfelelő intézkedéseket kell alkalmazni.
(2)   Az 1. bekezdésben leírt gyűjtőrendszereknek meg kell felelniük az I. melléklet A szakaszában foglalt követelményeknek. […]”
5
Ugyanezen irányelv 4. cikkének szövege a következő:
(1)   A tagállamok biztosítják, hogy a gyűjtőrendszerekbe vezetett szennyvizet vízbe történő kibocsátás előtt másodlagos kezelésnek vagy egy ezzel egyenértékű kezelésnek vessék alá, az alábbiak szerint:
–
legkésőbb 2000. december 31‑ig a 15000 lakosegyenértéknél nagyobb agglomerációk minden kibocsátott szennyvizét,
–
legkésőbb 2005. december 31‑ig a 10000 és 15000 lakosegyenérték közötti agglomerációk minden kibocsátott szennyvizét,
–
legkésőbb 2005. december 31‑ig a 2000 és 10000 lakosegyenérték közötti agglomerációk édesvízbe és a torkolatokba kibocsátott szennyvizét.
(2)   A magas hegyi régiókban (tengerszint feletti 1500 m felett) lévő vizekbe bocsátott települési szennyvizeket, mivel itt az alacsony hőmérséklet miatt nehéz hatékony biológiai kezelést alkalmazni, az (1) bekezdésben előírtnál kevésbé szigorú követelményeket kielégítő kezelésnek lehet alávetni feltéve, hogy részletes vizsgálatok azt mutatják, hogy az ilyen kibocsátások nem hatnak károsan a környezetre.
(3)   Az (1) és (2) bekezdésben leírt települési szennyvíztisztító telepekről kibocsátott víznek ki kell elégítenie az I. melléklet B. szakaszának vonatkozó követelményeit. […]
(4)   A LE‑ben kifejezett terhelést az év során a tisztító telepre belépő maximális heti átlag‑terhelés alapján kell kiszámítani, figyelmen kívül hagyva a rendkívüli, például heves esőzés következtében előálló helyzeteket”.
6
A 91/271 irányelv 5. cikke így rendelkezik:
(1)   A (2) bekezdés érdekében a tagállamok 1993. december 31‑ig kijelölik az érzékeny területeket, a II. mellékletben megállapított kritériumoknak megfelelően.
(2)   A tagállamok biztosítják, hogy a gyűjtőrendszerekbe vezetett települési szennyvizet érzékeny területekre való kibocsátásuk előtt a 4. cikkben leírtnál szigorúbb követelményeket kielégítő tisztításnak vessék alá, legkésőbb 1998. december 31‑ig, a 10000 LE‑nél nagyobb agglomerációk minden kibocsátott vize esetében.
(3)   Az (1) és (2) bekezdésben leírt települési szennyvíztisztító telepekről kibocsátott víznek ki kell elégítenie az I. melléklet B. szakaszának vonatkozó követelményeit. […]
(4)   Egyes esetekben a (2) és (3) bekezdésben szereplő telepekre a követelményeket nem kell alkalmazni az érzékeny területeken, ha igazolható, hogy az ebben a körzetben lévő összes települési szennyvíztisztító telepről származó teljes terhelés minimális csökkentési százaléka legalább a teljes foszformennyiség 75%‑a és legalább a teljes nitrogénmennyiség 75%‑a.
(5)   Az érzékeny területek vízgyűjtő területein elhelyezkedő és azok szennyezéséhez hozzájáruló települési szennyvíztisztító telepek kibocsátásaira a (2), (3) és (4) bekezdés vonatkozik.
Olyan esetekre, amelyekben a fenti vízgyűjtő területek részben vagy egészben egy másik tagállam területén helyezkednek el, a 9. cikket kell alkalmazni.
(6)   A tagállamok biztosítják, hogy az érzékeny területek kijelölését legalább négyévenként felülvizsgálják.
(7)   A tagállamok biztosítják, hogy a 6. bekezdés szerinti felülvizsgálat alapján érzékenynek ítélt területek esetében hét éven belül megfeleljenek a fenti követelményeknek.
(8)   Egy tagállamnak nem kell az ezen irányelv alkalmazásában érzékeny területeknek minősülő területeket kijelölnie, ha egész területén alkalmazza a 2., 3. és 4. bekezdésben meghatározott kezelést”.
7
Ezen irányelv 15. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az eljárásra jogosult hatóságok, illetve az erre felhatalmazott testületek folyamatosan ellenőrzik:
–
a települési szennyvíztisztító telepek kibocsátásait az I. melléklet B szakaszában foglalt követelmények betartásának ellenőrzése érdekében, az I. melléklet D szakaszában megállapított ellenőrzési eljárásoknak megfelelően,
–
a felszíni vizekbe vezetett iszap mennyiségét és összetételét.
(2)   Az eljárásra jogosult hatóságok, illetve az erre felhatalmazott testületek folyamatosan ellenőrzik azokat a vizeket, amelyekbe a települési szennyvíztisztító telepekről kibocsátás történik és amelyekbe a 13. cikkben leírt közvetlen kibocsátások történnek, ha várható, hogy a befogadó környezetet jelentős hatások érik.
[…]”
8
Az említett irányelv I. melléklete, amely „A települési szennyvízre vonatkozó követelmények” címet viseli, tartalmazza többek között az A szakaszt, amely a gyűjtőrendszerekre vonatkozó követelményeket írja elő, a B szakaszt, amely azokat a követelményeket tartalmazza, amelyeknek a települési szennyvíztisztító telepeknek meg kell felelniük, és a D szakaszt, amely a szennyvíz‑kibocsátások ellenőrzésének módszereit határozza meg.
A pert megelőző eljárás
9
Annak megállapítását követően, hogy a Szlovén Köztársaság nem teljesítette a 91/271 irányelv 3–5., 10. és 15. cikkéből, valamint I. mellékletéből eredő kötelezettségeit, mivel több agglomerációjában, köztük Tržič, Ljubljana, Kočevje, Trbovlje és Ptuj agglomerációban, nem biztosította, hogy azok el legyenek látva a települési szennyvizet összegyűjtő megfelelő rendszerekkel, a Bizottság úgy határozott, hogy 2017. február 16‑án felszólító levelet intéz e tagállamhoz, amelyre a szlovén hatóságok 2017. június 15‑én válaszoltak.
10
2017 folyamán a szlovén hatóságok és a Bizottság szolgálatai több találkozót, valamint 2018. február 23‑án„package meetinget” tartottak. A szlovén hatóságok közbülső előrehaladási jelentéseket is küldtek a Bizottság számára az érintett agglomerációkra vonatkozólag 2017. szeptember 29‑én, 2018. február 27‑én és 2018. július 23‑án.
11
A Bizottság, mivel az e jelentésekben szereplő válaszok vizsgálatát követően és a szlovén hatóságok által szolgáltatott valamennyi információt figyelembe véve azt a következtetést vonta le, hogy a Szlovén Köztársaság bizonyos vonatkozásokban az erőfeszítések ellenére továbbra sem teljesítette a 91/271 irányelvből eredő kötelezettségeit, 2019. március 8‑án, az EUMSZ 258. cikkel összhangban, indokolással ellátott véleményt küldött e tagállam számára.
12
A Bizottság ebben a véleményben egyrészt megállapította, hogy a Szlovén Köztársaság, mivel nem biztosította többek között azt, hogy Tržič, Ljubljana, Kočevje, Trbovlje és Ptuj agglomeráció el legyen látva a települési szennyvíz összegyűjtésére alkalmas rendszerrel, nem teljesítette a 91/271 irányelv 3–5., 10. és 15. cikkéből, valamint I. mellékletének A, B és D szakaszából eredő kötelezettségeit, másrészt felszólította e tagállamot, hogy a vélemény kézhezvételétől számított két hónapos határidőn belül, azaz legkésőbb 2019. május 8‑ig tegye meg az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy e véleménynek megfeleljen.
13
A Szlovén Köztársaság ezen indokolással ellátott véleményre 2019. április 25‑i levelével válaszolt, amelyet több, 2019. szeptember 2‑án, december 30‑án, valamint 2020. március 6‑án, augusztus 12‑én és december 15‑én kelt levél követett.
14
A Bizottság, jóllehet azt a következtetést vonhatta le a szlovén hatóságoknak az indokolással ellátott véleményre adott válasza és a 2020. január 21‑én Ljubljanában tartott „package meeting” során nyújtott információkból, hogy immár az e véleménnyel érintett valamennyi agglomeráció megfelel a 91/271 irányelv 3. cikkében foglalt követelményeknek, azt állapította meg mindazonáltal, hogy az indokolással ellátott véleményben megjelölt határidő lejártakor a Szlovén Köztársaság még nem tett maradéktalanul eleget az ezen irányelvből eredő kötelezettségeinek.
15
Következésképpen a Bizottság úgy döntött, hogy megindítja a jelen keresetet.
A keresetről
Az elfogadhatóságról
A felek érvei
16
A Szlovén Köztársaság azt állítja, hogy egyrészt ami a 91/271 irányelv 4. cikkének megsértésére vonatkozó kifogást illeti Kočevje, Trbovlje és Tržič agglomeráció vonatkozásában, másrészt ami az ezen irányelv 15. cikkének megsértésére vonatkozó kifogást illeti Ptuj agglomeráció vonatkozásában, a pert megelőző eljárásban nem volt lehetősége érdemi jogalapjainak előadására e kifogások tekintetében, ami védelemhez való jogának megsértését eredményezte.
17
A Bizottság cáfolja ezeket az állításokat. Az indokolással ellátott vélemény rendelkező része és a kereseti kérelmeknek a keresetlevélben való megfogalmazása közötti eltérés nem járt a jogvita tárgyának módosításával. A Bizottság mindig is ugyanazon rendelkezésből eredő kötelezettségnek ugyanazon agglomerációk és ugyanazon időszakok tekintetében való megsértését rótta fel a Szlovén Köztársaságnak. Az, hogy ez az intézmény kezdetben a hierarchia elvéből indult ki, amelynek értelmében miután megállapítást nyert, hogy a 91/271 irányelv 3. cikkében előírt követelményeket nem teljesítették, az ezen irányelv 4. cikkében előírt kötelezettség a fortiori ugyancsak nem teljesült, nem járhat azzal a hatással, hogy miután a Szlovén Köztársaság teljesítette az e 3. cikkben előírt gyűjtési kötelezettséget, az említett intézmény nem kifogásolhatja, hogy e tagállam nem tett eleget a 91/271 irányelv 4. cikkéből eredő kötelezettségeinek. A Szlovén Köztársaság védelemhez való joga sem sérült, mivel e tagállamot előzetesen tájékoztatták arról, hogy a Bizottság az e 4. cikkből eredő kötelezettség megsértésére hivatkozik az érintett agglomerációk tekintetében.
18
A pert megelőző eljárásban a Bizottság fel is hívta az említett tagállam figyelmét többek között a Ptuj agglomerációra vonatkozó kötelezettségszegésre a 91/271 irányelv 3., 4. és 15. cikkében, valamint az irányelv I. mellékletének B és D szakaszában foglalt követelmények nemteljesítése miatt.
A Bíróság álláspontja
19
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából következik, hogy a pert megelőző eljárásnak az a célja, hogy alkalmat biztosítson az érintett tagállam számára egyrészt az uniós jogból eredő kötelezettségeinek teljesítésére, másrészt pedig a Bizottság által megfogalmazott kifogások ellen védekezésül felhozott jogalapjainak a hatékony érvényesítésére. Ezen eljárás szabályos lefolytatása az EUM‑Szerződés által előírt lényeges garanciának minősül nemcsak az érintett tagállam jogainak védelme, hanem annak biztosítása érdekében is, hogy az esetleges peres eljárásnak egyértelműen meghatározott jogvita legyen a tárgya (2020. április 2‑iBizottság kontra Lengyelország, Magyarország és Cseh Köztársaság [A nemzetközi védelmet kérelmezők áthelyezésére szolgáló ideiglenes mechanizmus] ítélet, C‑715/17, C‑718/17 és C‑719/17, EU:C:2020:257, 91. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
20
Ebből az következik többek között, hogy az EUMSZ 258. cikk alapján előterjesztett kereset tárgyát behatárolja a pert megelőző, e rendelkezés szerinti eljárás. A keresetet emiatt ugyanazokra az indokokra és jogalapokra kell alapozni, mint az indokolással ellátott véleményt (2010. november 18‑iBizottság kontra Portugália ítélet, C‑458/08, EU:C:2010:692, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
21
Ez a követelmény mindazonáltal nem terjedhet odáig, hogy minden esetben teljesen azonosan kelljen kifejteni az indokolással ellátott vélemény rendelkező részében megjelölt kifogásokat és a keresetlevélben foglalt kérelmeket, amennyiben a Bizottság az eljárásnak az indokolással ellátott véleményben meghatározott tárgyát nem terjeszti ki vagy nem változtatja meg (2010. november 18‑iBizottság kontra Portugália ítélet, C‑458/08, EU:C:2010:692, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
22
A jelen ügyben a Bizottság a 91/271 irányelv rendelkezéseiből eredő kötelezettségek olyan megszegését rója fel a Szlovén Köztársaságnak a jelen kereset keretében, amelyek az érintett agglomerációk tekintetében már említést nyertek mind a felszólító levélben, mind az indokolással ellátott véleményben.
23
Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy a pert megelőző eljárás során a Bizottság a 91/271 irányelv 4. cikkéből eredő kötelezettség állítólagos megszegésére Kočevje, Trbovlje és Tržič agglomeráció tekintetében kizárólag az irányelv 4. cikkéből eredő kötelezettség állítólagos megszegéséből következtetett, és ezzel összefüggésben csak a Bíróság ítélkezési gyakorlatára támaszkodott annak megállapítása során, hogy amikor az érintett agglomerációk nem rendelkeznek megfelelő, az ezen agglomerációk által kibocsátott települési szennyvíz egészének összegyűjtését biztosító rendszerrel, az a kötelezettség, hogy a teljes kibocsátott szennyvizet másodlagos vagy azzal egyenértékű kezelésnek vessék alá, a fortiori ugyancsak nem teljesül (lásd ebben az értelemben: 2007. október 25‑iBizottság kontra Görögország ítélet (C‑440/06, EU:C:2007:642, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
24
A Bizottság első alkalommal csak a keresetlevélben tett kifejezetten arra vonatkozó kijelentést, hogy a Szlovén Köztársaság állítólag megsértette a 91/271 irányelv 4. cikkét, amely kijelentés szerint egyrészt az érintett agglomerációk teljes terhelésére vonatkozó adatok, másrészt a kezelt maximális terhelésre vonatkozó adatok – amint azokat a szlovén hatóságok közölték – összevetéséből kitűnik, hogy ezen agglomerációk települési szennyvízkibocsátásainak egészét nem tették ki másodlagos vagy azzal egyenértékű kezelésnek.
25
Vitathatatlan, hogy a Bizottság, amennyiben a pert megelőző eljárás során úgy ítélte meg, hogy az érintett agglomerációk tekintetében a Szlovén Köztársaság nem teljesítette a 91/271 irányelv 3. cikkét, az eljárás e szakaszában és a jelen ítélet 23. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően, megalapozottan hivatkozott ebből következőleg az ezen irányelv 4. cikkéből eredő kötelezettség megsértésére is.
26
Ugyancsak igaz, hogy abból a tényből, hogy valamely tagállam eleget tesz a 91/271 irányelv 3. cikkében foglalt, az agglomerációk települési szennyvizet összegyűjtő rendszerekkel való ellátására vonatkozó kötelezettségnek, nem következik szükségszerűen, hogy ugyanez áll fenn az ezen irányelv 4. cikkéből eredő kötelezettségeket illetően. Ezen utóbbi cikk szerint ugyanis a gyűjtőrendszerekbe vezetett szennyvizet vízbe történő kibocsátás előtt másodlagos kezelésnek vagy egy ezzel egyenértékű kezelésnek kell alávetni, mivel e kibocsátásoknak meg kell felelniük az említett irányelv I. melléklete B szakaszában foglalt vonatkozó előírásoknak. Egyébiránt a Bíróság már kimondta, hogy egyrészt a 91/271 irányelv 4. cikke (1) bekezdésében foglaltak nem teljesülnek olyan agglomerációk tekintetében, amelyek nem rendelkeznek a települési szennyvíz másodlagos kezelését vagy azzal egyenértékű kezelését végző, megfelelő kapacitású létesítményekkel, másrészt pedig hogy mivel a szennyvíz‑kibocsátások nem képezték tárgyát semmilyen kezelésnek, és így azok nem felelnek meg az ezen irányelv I. mellékletének B szakaszában foglalt rendelkezéseknek, a szennyvíz nem elégséges kapacitású létesítmények által történő kezelése nem tekinthető az említett irányelv 4. cikkének (3) bekezdésével összhangban lévőnek (lásd ebben az értelemben: 2019. március 28‑iBizottság kontra Írország [Szennyvízgyűjtő és ‑kezelő rendszer] ítélet, C‑427/17, EU:C:2019:269, 152. és 154. pont).
27
Ez azonban nem változtat azon, hogy a pert megelőző eljárásban a Szlovén Köztársaság nem tudta hatékonyan érvényesíteni védekezési jogalapjait a Bizottság jelen ítélet 24. pontjában hivatkozott érvelésével szemben, mivel azt ezen intézmény első alkalommal a keresetlevelében fogalmazta meg, az ezen intézmény által a pert megelőző eljárásban előadottaktól és a jelen ítélet 23. pontjában felidézettektől teljesen eltérő jogi és ténybeli alapra támaszkodva.
28
Továbbá, ellentétben a Bizottság válaszában foglalt állítással, a Szlovén Köztársaság védelemhez való jogának tiszteletben tartásához elegendő lett volna kiegészítő indokolással ellátott véleményt címezni e tagállamnak, új kötelezettségszegési eljárás megnyitása nélkül.
29
Ami a 91/271 irányelv 15. cikkének állítólagos megsértését illeti Ptuj agglomeráció tekintetében, ki kell emelni, hogy a Szlovén Köztársaságnak címzett indokolással ellátott vélemény nem tartalmazott e tekintetben semmilyen kifejezett érvelést.
30
E körülmények között el kell utasítani, mint elfogadhatatlanokat, a Bizottság arra irányuló kereseti kérelmeit, hogy a Bíróság állapítsa meg, hogy a Szlovén Köztársaság nem teljesítette a 91/271 irányelv 4. cikkéből eredő kötelezettségeit Kočevje, Trbovlje és Tržič agglomeráció tekintetében, valamint ezen irányelv 15. cikkéből eredő kötelezettségeit Ptuj agglomeráció tekintetében.
31
Végül, amennyiben a Bizottság keresetlevelében annak állítására szorítkozik Kočevje, Trbovlje és Tržič agglomeráció vonatkozásában, hogy a 91/271 irányelv 4. cikke rendelkezéseiből eredő kötelezettségek megszegése az irányelv 5. cikke rendelkezéseinek megsértését vonja maga után, a Bizottságnak az ezen utóbbi rendelkezés megsértésének megállapítására irányuló kérelmeit, mint elfogadhatatlanokat, ugyancsak el kell utasítani.
32
A teljesség kedvéért hozzá lehet tenni, hogy Ptuj agglomeráció tekintetében a Bizottság mindenesetre elismerte a tárgyaláson, hogy a Szlovén Köztársaság által viszonválaszának mellékletében nyújtott információk azt mutatják, hogy a szóban forgó év tekintetében ezen agglomeráció megfelel a 91/271 irányelv 15. cikkében foglalt követelményeknek.
Az ügy érdeméről
A felek érvei
33
A Bizottság azt állítja, hogy Ljubljana agglomeráció tekintetében a Szlovén Köztársaság nem felelt meg a 91/271 irányelv 4. és 15. cikkéből eredő követelményeknek.
34
A Bizottság megjegyzi, hogy a Szlovén Köztársaság az indokolással ellátott véleményre adott 2019. április 25‑i válaszában rámutatott, hogy a szennyvízkezelő rendszereken módosításokat fognak végrehajtani annak biztosítása érdekében, hogy Ljubljana agglomeráció helyzete megfeleljen a 91/271 irányelv 4. cikkének, és kifejtette, hogy ezen agglomeráció települési szennyvizének kezelését ebben az időpontban két szennyvíztisztító telep végzi, amelyek közül csak az egyik, a Brodban található kisebb létesítmény nem felel meg e 4. cikk követelményeinek. E tagállam tehát nem vitatja, hogy az infrastruktúrák hiányából fakadóan nem teljesíti e 4. cikk követelményeit. Ellenkezőleg: kijelenti, hogy e rendelkezés megsértését orvosolni fogja a brodi és Rakova Jelša-i szennyvíztiszító telepek bezárásával és a fennmaradó terhelésnek a zalogi szennyvíztisztító telepre való irányításával a „Szennyvíznek a ljubljanai víztartó rétegekben történő tisztítása és kezelése” elnevezésű, a Kohéziós Alap által társfinanszírozott projekt keretében. Ugyanezen válaszában a Szlovén Köztársaság előadta Ljubljana agglomerációt és a brodi szennyvíztisztító telepet illetően, hogy e projekt építési szakasza 2020 decemberéig befejeződik, és a működési szakasznak az ezt követő év folyamán meg kell kezdődnie. E tagállam mindazonáltal, 2020. március 6‑i levelében pontosította, hogy az említett projekt befejezésére csak 2023 végén kerül sor.
35
A 91/271 irányelv 15. cikkében foglalt követelmények ugyancsak nem teljesülnek, mivel a Szlovén Köztársaság által nyújtott információkból kitűnik a brodi szennyvíztisztító telepet illetően, amely Ljubljana agglomeráció települési szennyvizeinek kezelését végzi, hogy négy minta (az összesen tizenkét mintából) mutatott a 91/271 irányelv I. mellékletének D szakaszában szereplő táblázatban meghatározott határértékeknél magasabb BOI5‑ és/vagy KOI‑koncentráció értéket. A BOI5‑koncentráció értékeit három minta több mint 100%‑kal, a KOI‑koncentráció értékét egy minta több mint 100%‑kal haladta meg. A nem megfelelő minták száma ugyancsak meghaladta az ezen irányelv által meghatározott határértékeket.
36
A Szlovén Köztársaság szerint a Bizottság két kifogása megalapozatlan.
37
A Szlovén Köztársaság a felszólító levélre és az indokolással ellátott véleményre adott válaszában a Bizottság azon állítását követte, amely szerint a 91/271 irányelv 4. cikkének megsértése valósul meg, ha a szennyvíztisztító állomásból származó értékek meghaladják az ezen irányelv által meghatározott küszöbértékeket. Egyébként a Szlovén Köztársaság éppen ebből az okból ismerte el a 91/271 irányelv 4. cikkének megsértését a pert megelőző eljárás folyamán. A Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik ugyanakkor, hogy a 91/271 irányelv 4. cikkéből eredő kötelezettség teljesül, ha az érintett tagállam be tud mutatni egy olyan mintát, amely megfelel az ezen irányelv I. mellékletének B szakaszában előírt követelményeknek. Márpedig, ami a brodi települési szennyvíztisztító telepet illeti, amely rendelkezik a szennyvíz másodlagos kezeléséhez szükséges technológiával, az e szennyvíztisztító telep által kezelt vizeken végzett ellenőrzéseknek a Szlovén Köztársaság által a felszólító levélre és az indokolással ellátott véleményre adott válaszban benyújtott eredményei azt mutatják, hogy az innen vett minták többszörösen is megfeleltek a 91/271 irányelv I. melléklete B szakaszában előírt követelményeknek. A Szlovén Köztársaság tehát hat megfelelő mintát mutatott be 2016, és nyolc megfelelő mintát 2018 vonatkozásában.
38
A brodi településiszennyvíz‑tisztító állomást illetően, amely a jelen ítélet 34. pontjában foglalt kérdés tárgyát képezi, a Szlovén Köztársaság előadja, hogy annak modernizációja nem célszerű vagy igazolt gazdaságilag, mivel azt a Kohéziós Alap forrásaiból finanszírozott, a „Szennyvíznek a ljubljanai víztartó rétegekben történő tisztítása és kezelése” projekt keretében be fogják zárni. A brodi szennyvíztisztító állomás terhelését ekkor el fogják vezetni egy olyan gyűjtőrendszer felé, amely a zalogi településiszennyvíz‑tisztító állomáshoz csatlakozik.
39
A Szlovén Köztársaság ezzel kapcsolatban hangsúlyozza, hogy a ljubljanai agglomerációnak a brodi szennyvíztisztító állomásra csatlakozó részéből nem bocsátanak a környezetbe ellenőrizetlenül nem kezelt vizeket. A brodi szennyvíztisztító állomás szintjén hozott intézkedések azt mutatják, hogy a szennyvíz nagy részét kezelik, és csak négy minta nem volt megfelelő 2018‑ban, és mindössze kettő 2016‑ban.
40
Ugyanezen okoknál fogva a Szlovén Köztársaság annak biztosítására vonatkozó kötelezettsége, hogy a kibocsátások tartsák tiszteletben a 91/271 irányelv 15. cikkében, valamint I. mellékletének D szakaszában meghatározott minőségi normákat, nem teljesíthető a ljubljanai agglomerációnak a brodi szennyvíztisztító állomásra csatlakozó része tekintetében. Mindemellett, a jelen ítélet 38. pontjában említett projekt teljes végrehajtásáig a Szlovén Köztársaság biztosította, hogy a ljubljanai agglomeráció egy részének szennyvizét a brodi szennyvíztisztító állomáson kezeljék, amit a felügyelő hatások évente e célból végzett tizenkét méréssel ellenőriznek. E rendszeres ellenőrzések keretében gyűjtötték a 2016‑os és 2018‑as évre vonatkozó, a jelen ítélet 39. pontjában említett mintákat.
A Bíróság álláspontja
– Előzetes észrevételek
41
Emlékeztetni kell arra, hogy noha az EUMSZ 258. cikk alapján indított kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás keretében a Bizottságnak kell a Bíróság elé tárnia a kötelezettségszegés fennállásának Bíróság általi vizsgálatához szükséges bizonyítékokat, anélkül hogy bármiféle vélelemre támaszkodna, tekintetbe kell venni azt a tényt, hogy a valamely irányelv tényleges végrehajtására irányuló nemzeti rendelkezések helyes alkalmazásának ellenőrzése során a Bizottság, amely e tárgyban saját maga nem rendelkezik vizsgálati jogkörrel, ezért nagymértékben függ az esetleges panaszosoktól vagy az érintett tagállamtól (2010. december 2‑iBizottság kontra Portugália ítélet, C‑526/09, EU:C:2010:734, 21. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
42
Ebből többek között az következik, hogy amennyiben a Bizottság kellő mennyiségű olyan tényre hivatkozott, amelyből kitűnik, hogy az alperes tagállam területén a gyakorlatban nem alkalmazzák megfelelően az irányelvet átültető nemzeti rendelkezéseket, a tagállam feladata, hogy az így előterjesztett tényeket, valamint az abból levont következtetéseket érdemben és részletesen vitassa (2010. december 2‑iBizottság kontra Portugália ítélet, C‑526/09, EU:C:2010:734, 22. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
43
Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy a kötelezettségszegés fennállását az érintett tagállamban az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor fennálló helyzet alapján kell megítélni, és a Bíróság nem veheti figyelembe az azóta bekövetkezett változásokat (2016. január 28‑iBizottság kontra Portugália ítélet, C‑398/14, EU:C:2016:61, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
44
A jelen ügyben a 2019. március 8‑i keltezésű indokolással ellátott vélemény a kézhezvételt követő két hónapos határidőt jelölt meg a Szlovén Köztársaság számára, hogy eleget tegyen a 91/271 irányelv 4. és 15. cikkéből eredő kötelezettségeinek. Az ezen megfelelésre biztosított határidő így 2019. május 8‑án járt le.
– A 91/271 irányelv 4. cikkének megsértésére alapított kifogásról
45
A 91/271 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a gyűjtőrendszerekbe vezetett szennyvizet vízbe történő kibocsátás előtt másodlagos kezelésnek vagy egy ezzel egyenértékű kezelésnek kell alávetni.
46
Ezen irányelv 4. cikkének (3) bekezdése szerint e másodlagos vagy azzal egyenértékű kezelést olyan szennyvíztisztító‑telepek útján kell biztosítani, amelyek kibocsátott szennyvize megfelel az ugyanezen irányelv I. mellékletének B. szakaszában foglalt követelményeknek.
47
Közelebbről ezen irányelv I. melléklete B szakaszának 4. pontjából az következik, hogy a településiszennyvíz‑tisztító állomásokról származó kibocsátásoknak meg kell felelniük az annak 1. táblázatában szereplő előírásoknak.
48
A Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Ciprusi Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, a Szlovén Köztársaság és a Szlovák Köztársaság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló okmány (HL 2003. L 236, 33. o.) XIII. melléklete értelmében e követelmények a legalább 15000 LE‑nél nagyobb agglomerációk tekintetében 2011. január 1‑jétől kezdve terhelik a Szlovén Köztársaságot.
49
E tekintetben a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy amennyiben megállapítást nyer, hogy a 91/271 rendelet I. mellékletének B szakaszában, valamint e melléklet táblázatában előírt normák nem teljesülnek, úgy kell tekinteni, hogy az érintett agglomeráció szennyvizei nem képezik kibocsátás előtt megfelelő kezelés tárgyát, miáltal a 91/271 irányelv 4. cikke ezen irányelv I. melléklete B szakaszával összefüggésben értelmezett (3) bekezdésének való nem megfelelésre alapított kifogást az ilyen agglomeráció tekintetében megalapozottnak kell tekinteni (lásd ebben az értelemben: 2019. március 28‑iBizottság kontra Írország [Szennyvízgyűjtő és ‑kezelő rendszer] ítélet, C‑427/17, EU:C:2019:269, 155. és 157. pont.
50
Egyébiránt a Bíróság már kimondta, hogy a 91/271 irányelv 4. cikke (1) bekezdésében foglalt előírások nem teljesülnek olyan agglomerációk tekintetében, amelyek nem rendelkeznek a települési szennyvíz másodlagos vagy azzal egyenértékű kezeléséhez megfelelő kapacitású létesítményekkel. Ugyanis mivel a kezelésen nem átesett szennyvizek kibocsátásai nem felelnek meg a 91/271 irányelv I. melléklete B szakaszában foglalt előírásoknak, a települési szennyvíz nem megfelelő kapacitású létesítményekben végzett kezelése nem tekinthető ezen irányelv 4. cikke (3) bekezdésének megfelelőnek (lásd ebben az értelemben: 2019. március 28‑iBizottság kontra Írország [Szennyvízgyűjtő és ‑kezelő rendszer] ítélet, C‑427/17, EU:C:2019:269, 152. és 154. pont.
51
Márpedig az indokolással ellátott véleményre adott válaszában a Szlovén Köztársaság nem vitatta a Bizottság azon kijelentését, amely szerint a brodi szennyvíztisztító állomás nem felel meg a 91/271 irányelv 4. cikkének, amennyiben több alkalommal mértek ott nem megfelelő BOI5‑koncentráció értékeket. E tagállam elismerte különösen azt, hogy a jelen ítélet 37. pontjában említett ellenőrzés eredményei azt mutatják, hogy a brodi szennyvíztisztító állomás „nem biztosítja hatékonyan a tápanyagok eltávolítását (harmadlagos kezelés)”.
52
Ehhez hasonlóan a Bizottság azon, a keresetlevélben szereplő kijelentésére adott válaszában, amely szerint a Szlovén Köztársaság nem vitatja a 91/271 irányelv 4. cikkében foglalt követelmények nemteljesítését, e tagállam elismeri „Ljubljana agglomerációval kapcsolatos nehézségek” fennállását, hozzátéve ugyanakkor, hogy ezek orvoslására a „Szennyvíznek a ljubljanai víztartó rétegekben történő tisztítása és kezelése” projekt végrehajtásának keretében kerül majd sor.
53
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a 91/271 irányelv 4. cikkéből eredő kötelezettségek nemteljesítése Ljubljana agglomeráció tekintetében bizonyítást nyert.
54
E megállapítást nem kérdőjelezheti meg az, a Szlovén Köztársaság által válaszában előadott tény, hogy a brodi szennyvíztisztító állomáson kezelt szennyvizek ellenőrzésének eredményei, amelyekre e tagállam a felszólító levélre és az indokolással ellátott véleményre adott válaszában hivatkozik, „azt mutatják, hogy a minták többszörösen is megfeleltek a [91/271] irányelv I. melléklete B szakaszában előírt követelményeknek”.
55
Vitathatatlan, hogy a Bíróság kimondta, hogy amennyiben valamely tagállam a 91/271 irányelv I. mellékletének B. pontjában foglalt követelményeknek megfelelő mintát tud bemutatni, az ezen irányelv 4. cikkéből eredő kötelezettségeket teljesítettnek kell tekinteni (2021. szeptember 2‑iBizottság kontra Svédország [Szennyvíztisztító telepek] ítélet, 22/20, EU:C:2021:669, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
56
Mindazonáltal ez az ítélkezési gyakorlat olyan helyzetekre vonatkozik, amelyekben a Bizottság nem vitatta az érintett tagállamban a települési szennyvíz kezeléséhez megfelelő kapacitások meglétét, miáltal a Bíróság elvetette ezen intézmény azon érvét, amely szerint annak bizonyításához, hogy a helyzet összhangban van a 91/271 irányelv 4. cikkében foglalt követelményekkel, e tagállamnak még tizenkét hónapos időszakon alapuló mintát kell szolgáltatnia (ebben az értelemben lásd különösen: 2016. március 10‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet, C‑38/15, EU:C:2016:156, 24. és 35–39. pont).
57
A jelen ügyben, amint azt a jelen ítélet 52. pontja kiemelte, a Szlovén Köztársaság elismeri, hogy Ljubljana agglomeráció jelenleg nem rendelkezik megfelelő kapacitással a települési szennyvíz kezelésére.
58
Hozzá kell tenni, hogy a Bíróság azt is kimondta, hogy a létesítményeket nem lehet úgy tekinteni, mint amelyek megfelelnek a 91/271 irányelv I. mellékletének A. szakasza értelmében vett, „a legjobb műszaki ismeretek túlzott költségek okozása nélkül” fogalmának, mivel egyrészt az érintett tagállam nagyszabású korszerűsítési munkálatokat vezetett be, amelyek bizonyítják, hogy a túlzott szennyvízkibocsátás problémájának orvoslása érdekében léteznek ugyan technológiai megoldások, de azokat nem alkalmazzák, másrészt pedig, hogy e tagállam úgy döntött, hogy finanszírozza az ilyen munkálatokat, így a kapcsolódó költségek nem tekinthetők túlzottnak (2019. március 28‑iBizottság kontra Írország [Szennyvízgyűjtő és ‑kezelő rendszer] ítélet, C‑427/17, EU:C:2019:269, 120. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
59
Ebből következik, hogy „a legjobb műszaki ismeretek túlzott költségek okozása nélkül” fogalmára sem hivatkozhat eredményesen a jelen ügyben a Szlovén Köztársaság, mivel egyrészt e tagállam kötelezettséget vállalt arra, hogy a „Szennyvíznek a ljubljanai víztartó rétegekben történő tisztítása és kezelése” projekt keretében korszerűsíti a településiszennyvíz‑kezelő infrastruktúrákat, de az indokolással ellátott véleményben megjelölt határidő lejártakor ez még nem történt meg, másrészt e tagállam nem kísérelte meg bizonyítani az ezen agglomeráció településiszennyvíz‑kezelő létesítményei megfelelőségének biztosításával kapcsolatos költségek esetlegesen aránytalan jellegét, mivel azt állítja, hogy e finanszírozást „saját forrásaiból és uniós forrásokból” biztosítják (lásd ebben az értelemben: 2019. március 28‑iBizottság kontra Írország [Szennyvízgyűjtő és ‑kezelő rendszer] ítélet, C‑427/17, EU:C:2019:269, 177. pont).
60
Következésképpen meg kell állapítani, hogy az indokolással ellátott véleményben előírt határidő lejártakor nem volt biztosított a Ljubljana agglomeráció gyűjtőrendszereiben található települési szennyvizek egészének másodlagos kezelése vagy ezzel egyenértékű kezelése, és hogy a 91/271 irányelv I. mellékletének B. pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikkében előírt követelmény tehát nem teljesült.
– A 91/271 irányelv 15. cikkének megsértésére alapított kifogásról
61
A 91/271 irányelv 15. cikke (1) bekezdésének első franciabekezdése értelmében az eljárásra jogosult hatóságok, illetve az erre felhatalmazott testületek folyamatosan ellenőrzik a települési szennyvíztisztító telepek kibocsátásait az I. melléklet B szakaszában foglalt követelmények betartásának ellenőrzése érdekében, az I. melléklet D szakaszában megállapított ellenőrzési eljárásoknak megfelelően.
62
A 91/271 irányelv I. melléklete D szakaszának 4. pontjából közelebbről az következik, hogy a kezelt szennyvíz akkor felel meg a vonatkozó paramétereknek, ha a vízminták minden egyedileg megvizsgált paraméterre vonatkozóan azt mutatják, hogy az kielégíti a vonatkozó paraméter‑határértékeket különösen az alábbiak szerint: egyrészt az ezen irányelv 2. cikkének 7. pontjában és 1. táblázatában meghatározott paraméterek esetében a koncentrációban és/vagy százalékos csökkenésben kifejezett követelményeket ki nem elégítő minták száma nem haladja meg az említett melléklet 3. táblázatában megjelölt maximálisan megengedhető számot, azaz összesen tizenkét mintából kettőt, másrészt az 1. táblázatban koncentrációban kifejezett paraméterek esetében a normális üzemi körülmények között vett nem megfelelő minták eltérése nem lehet 100%‑nál nagyobb a paraméter‑határértéktől.
63
Márpedig a Szlovén Köztársaság annak jelzésére szorítkozik, hogy a brodi szennyvíztisztító állomáson 2016 folyamán vett tizenkét minta közül csak kettő, a 2018‑as minták közül pedig csak négy nem felelt meg e követelményeknek, anélkül hogy vitatná a Bizottság azon kijelentéseit, amelyek szerint e négy minta ezenfelül a BOI5‑ és/vagy KOI‑koncentráció 91/271 irányelv I. mellékletében található 1. táblázatban megjelölt határértékeket meghaladó értékeit mutatta. A Szlovén köztársaság elismeri ugyanakkor, hogy a „Szennyvíznek a ljubljanai víztartó rétegekben történő tisztítása és kezelése” projekt végleges megvalósításáig az annak biztosítására irányuló kötelezettsége, hogy a szennyvíz‑kibocsátások tartsák tiszteletben az ezen irányelv 15. cikkében és I. mellékletének D szakaszában előírt minőségi normákat, „megvalósíthatatlan” Ljubljana agglomeráció brodi szennyvíztisztító állomásra csatlakozó része tekintetében. E körülmények között meg kell állapítani, hogy e rendelkezések megsértése ugyancsak bizonyítást nyert.
64
A fenti megfontolások összességének fényében meg kell állapítani, hogy a Szlovén Köztársaság, mivel nem hozta meg az annak biztosításához szükséges intézkedéseket, hogy Ljubljana agglomerációban
–
a gyűjtőrendszerekbe vezetett szennyvizet vízbe történő kibocsátás előtt másodlagos kezelésnek vagy egy ezzel egyenértékű kezelésnek vessék alá, és
–
a települési szennyvíztisztító telepek kibocsátásait folyamatosan ellenőrizzék,
nem teljesítette a 91/271 irányelv 4. cikkének ezen irányelv I. mellékletének B szakaszával összefüggésben értelmezett (1) és (3) bekezdéséből, illetve 15. cikkének (1) bekezdése ezen irányelv I. mellékletének D szakaszával összefüggésben értelmezett első franciabekezdéséből eredő kötelezettségeit.
65
A keresetet ezt meghaladó részében el kell utasítani.
A költségekről
66
A Bíróság eljárási szabályzata 138. cikkének (3) bekezdése értelmében részleges pernyertesség esetén mindegyik fél maga viseli saját költségeit.
67
Mivel a jelen ügyben a Bizottság és a Németországi Szövetségi Köztársaság bizonyos kifogásaik tekintetében mindketten pervesztesek lettek, kötelezni kell őket saját költségeik viselésére.
A fenti indokok alapján a Bíróság (hetedik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Szlovén Köztársaság, mivel nem hozta meg az annak biztosításához szükséges intézkedéseket, hogy Ljubljana agglomerációban (Szlovénia)
–
a gyűjtőrendszerekbe vezetett szennyvizet vízbe történő kibocsátás előtt másodlagos kezelésnek vagy egy ezzel egyenértékű kezelésnek vessék alá, és
–
a települési szennyvíztisztító telepek kibocsátásait folyamatosan ellenőrizzék,
nem teljesítette a 2008. október 22‑i 1137/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, a települési szennyvíz kezeléséről szól, 1991. május 21-i ó 91/271/EGK tanácsi irányelv 4. cikkének e módosított irányelv I. mellékletének B szakaszával összefüggésben értelmezett (1) és (3) bekezdéséből, illetve 15. cikkének (1) bekezdése e módosított irányelv I. mellékletének D szakaszával összefüggésben értelmezett első franciabekezdéséből eredő kötelezettségeit.
2)
A Bíróság a keresetet az ezt meghaladó részében elutasítja.
3)
Az Európai Bizottság és a Szlovén Köztársaság maga viseli saját költségeit.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: szlovén.