Recurs introdus la 16 decembrie 2021 de Republica Federală Germania împotriva Hotărârii Tribunalului (Camera a treia) din 6 octombrie 2021 în cauzele conexate T-233/19 și T-234/19, Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG și Infineon Technologies AG/Comisia Europeană
(Cauza C-794/21 P)
Limba de procedură: germana
Părțile
Recurentă: Republica Federală Germania (reprezentanți: J. Möller și R. Kanitz, agenți)
Celelalte părți din procedură: Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG, Infineon Technologies AG, Comisia Europeană
Concluziile recurentei
Recurenta solicită Curții:
anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 6 octombrie 2021 în cauzele conexate T-233/19 și T-234/19, în măsura în care a respins acțiunile ca nefondate;
anularea Deciziei Comisiei din 28 mai 2018 privind schema de ajutor SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) pusă în aplicare de Germania pentru consumatorii de energie electrică la sarcină de bază în temeiul articolului 19 din StromNEV, C(2018) 3166 final, pentru anii 2012 și 2013, în conformitate cu articolul 61 primul paragraf din Statutul Curții;
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente procedurilor în fața Tribunalului și în fața Curții.
Motivele și principalele argumente
Recurenta invocă un motiv unic, întemeiat pe încălcarea articolului 107 alineatul (1) TFUE. Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că schema instituită prin articolul 19 alineatul (2) din Stromnetzentgeltverordnung (Ordonanța privind taxele de rețea pentru energia electrică, „Ordonanța StromNEV”) constituia un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.
În primul rând, Tribunalul a considerat în mod eronat, în cadrul aprecierii caracterului statal al taxelor de rețea, că existența unui cost obligatoriu în sarcina consumatorilor sau a clienților finali și controlul statului asupra fondurilor sau asupra gestionarilor acestor fonduri erau două elemente care „fac parte dintr-o alternativă”.
În al doilea rând, Tribunalul a considerat în mod eronat, în cadrul aprecierii existenței unui „cost obligatoriu în sarcina consumatorilor sau a clienților finali”, că relația dintre furnizorul de energie electrică și consumatorii finali de energie electrică era lipsită de relevanță. În plus, Tribunalul a luat în considerare în mod eronat obligația de percepere, iar nu obligația legală de plată a taxelor de rețea.
În al treilea rând, Tribunalul a considerat în mod eronat, în cadrul aprecierii existenței unui control statal sau a unei competențe de dispoziție a statului, că alocarea exclusivă a taxelor de rețea percepute nu excludea ca statul să poată dispune de aceste fonduri.
____________