62014TO0111(04)
TRIBUNALENS BESLUT (tredje avdelningen)
den 10 mars 2020 (
*1
)
”Förfarande – Fastställande av rättegångskostnader – Ersättningsgilla kostnader”
I de förenade målen T‑111/14 DEP–T‑118/14 DEP,
Unitec Bio SA, Buenos Aires (Argentina), företrätt av advokaterna J.‑F. Bellis och R. Luff,
sökande i mål T‑111/14,
Molinos Río de la Plata SA, Buenos Aires (Argentina), företrätt av advokaterna Bellis och Luff,
sökande i mål T‑112/14,
Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFI y A, Bahia Blanca (Argentina), företrätt av advokaterna Bellis och Luff,
sökande i mål T‑113/14,
Vicentin SAIC, Avellaneda (Argentina), företrätt av advokaterna Bellis och Luff,
sökande i mål T‑114/14,
Aceitera General Deheza SA, General Deheza (Argentina), företrätt av advokaterna Bellis och Luff,
sökande i mål T‑115/14,
Bunge Argentina SA, Buenos Aires, företrätt av advokaterna Bellis och Luff,
sökande i mål T‑116/14,
Cargill SACI, Buenos Aires, företrätt av advokaterna Bellis och Luff,
sökande i mål T‑117/14,
LDC Argentina SA, Buenos Aires, företrätt av advokaterna Bellis och Luff,
sökande i mål T‑118/14,
mot
Europeiska unionens råd, företrätt av H. Marcos Fraile, i egenskap av ombud,
svarande,
med stöd av
Europeiska kommissionen
och av
European Biodiesel Board (EBB), Bryssel (Belgien),
intervenienter,
angående en begäran om fastställande av rättegångskostnader till följd av fyra domar av den 15 september 2016, LDC Argentina/rådet (T-118/14, ej publicerad, EU:T:2016:502), Cargill/rådet (T-117/14, ej publicerad, EU:T:2016:503), Unitec Bio/rådet (T-111/14, EU:T:2016:505), och Molinos Río de la Plata m.fl./rådet (T‑112/14–T-116/14 och T-119/14, ej publicerad, EU:T:2016:509),
meddelar
TRIBUNALEN (tredje avdelningen),
sammansatt av ordföranden A. M. Collins, samt domarna Z. Csehi (referent) och G. De Baere,
justitiesekreterare: E. Coulon,
följande
Beslut
Bakgrund, förfarande och parternas yrkanden
1
Genom åtta ansökningar som inkom till tribunalens kansli den 17 februari 2014, vilka registrerades under målnummer T-111/14, T-112/14, T-113/14, T-114/14, T‑115/14, T‑116/14, T-117/14 och T-118/14, väckte sökandena, Unitec Bio SA, Molinos Río de la Plata SA, Oleaginosa Moreno Hermanos SACI y A, Vicentin SAIC, Aceitera General Deheza SA, Bunge Argentina SA, Cargill SACI, LDC Argentina SA, varsin talan om ogiltigförklaring av rådets genomförandeförordning (EU) nr 1194/2013 av den 19 november 2013 om införande av en slutgiltig antidumpningstull och om slutgiltigt uttag av den preliminära tull som införts på import av biodiesel med ursprung i Argentina och Indonesien (EUT L 315, 2013, s. 2) (nedan kallad den angripna rättsakten) i den del förordningen påförde dem en antidumpningstull.
2
Genom beslut av ordföranden på tribunalens nionde avdelning av den 17 juli och den 22 september 2014 gavs Europeiska kommissionen och European Biodiesel Board (EBB) tillstånd att intervenera i de i punkt 1 ovan nämnda målen till stöd för Europeiska unionens råd.
3
Genom fyra domar av den 15 september 2016, LDC Argentina/rådet (T-118/14, ej publicerad, EU:T:2016:502), av den 15 september 2016, Cargill/rådet (T-117/14, ej publicerad, EU:T:2016:503), av den 15 september 2016, Unitec Bio/rådet (T-111/14, EU:T:2016:505), och av den 15 september 2016, Molinos Río de la Plata m.fl./rådet (T-112/14–T-116/14 och T-119/14, ej publicerad, EU:T:2016:509), ogiltigförklarade tribunalen den angripna rättsakten i den del den avsåg sökandena. I varje mål förpliktade tribunalen rådet att bära sina egna rättegångskostnader samt att ersätta de rättegångskostnader som uppstått för sökandena.
4
Genom fyra överklaganden som inkom den 24 november 2016 och som registrerades under nummer C‑602/16 P och C‑607/16 P–C‑609/16 P yrkade rådet med stöd av artikel 56 i stadgan för Europeiska unionens domstol att dom av den 15 september 2016, LDC Argentina/rådet (T-118/14, ej publicerad, EU:T:2016:502), dom av den 15 september 2016, Cargill/rådet (T-117/14, ej publicerad, EU:T:2016:503), dom av den 15 september 2016, Unitec Bio/rådet (T-111/14, EU:T:2016:505), och dom av den 15 september 2016, Molinos Río de la Plata m.fl./rådet (T-112/14–T-116/14 och T-119/14, ej publicerad, EU:T:2016:509) skulle upphävas.
5
Genom skrivelse av den 22 januari 2018 informerade rådet domstolen om att rådet återkallade sina överklaganden i enlighet med artikel 148 i domstolens rättegångsregler.
6
Genom beslut av den 15 februari 2018, rådet/Unitec Bio m.fl. (C‑602/16 P och C‑607/16 P–C‑609/16 P, ej publicerat, EU:C:2018:150), avskrev domstolens ordförande de förenade målen C‑602/16 P och C‑607/16 P–C‑609/16 P från domstolen målregister och förpliktade rådet att ersätta de rättegångskostnader som uppstått för sökandena.
7
Sökandena uppmanade genom skrivelse av den 27 april 2018 rådet att ersätta ett belopp om totalt 391249 euro för de åtta förfaranden vid tribunalen som nämns i punkt 1 ovan samt för de fyra förfaranden vid domstolen som nämns i punkt 4 ovan.
8
Genom skrivelse av den 25 juli 2018 meddelade rådet att man inte godtog det belopp som sökandena krävde som ersättning för sina rättegångskostnader och föreslog i stället att ersätta ett belopp om totalt 45300 euro för de berörda förfarandena vid tribunalen respektive domstolen. Rådets förslag motsvarade 200 timmars arbete till en taxa om 225 euro per timme. Sökandena tillbakavisade erbjudandet i skrivelse av den 28 september 2018 och minskade samtidigt det totala yrkade beloppet till 388887 euro på grund av ett räknefel.
9
Genom skrivelse av den 10 januari 2019 meddelade rådet att man inte godtog det nya beloppet och föreslog i stället att ersätta ett belopp om totalt 54100 euro för de berörda förfarandena vid tribunalen respektive domstolen.
10
Genom skrivelse av den 18 mars 2019 minskade sökandena ånyo det begärda beloppet till 85150 euro för de berörda förfarandena vid tribunalen respektive domstolen. Beloppet motsvarande 265 timmars arbete till en taxa om 320 euro per timme samt 350 euro för administrativa kostnader. Genom skrivelse av den 29 mars 2019 meddelade rådet att man inte godtog det nya beloppet och vidhöll sitt erbjudande om att ersätta ett belopp om totalt 54100 euro.
11
Då parterna inte kunnat enas om med vilket belopp rättegångskostnaderna ska ersättas, framställde sökandena, genom handling som inkom till tribunalens kansli den 28 juni 2019 och med tillämpning av artikel 170.1 i tribunalens rättegångsregler, en gemensam ansökan om fastställande av rättegångskostnader. Sökandena yrkade att tribunalen ska
–
Fastställa de ersättningsgilla rättegångskostnader, som rådet ska ersätta, till ett belopp om 185811,50 euro för de förfaranden som registrerats under målnummer T-111/14, T-112/14–T-116/14, T-117/14 och T-118/14.
–
Fastställa de ersättningsgilla rättegångskostnader som rådet ska ersätta för förevarande förfarande om fastställande av rättegångskostnader till ett belopp om 1539 euro.
–
Tillämpa dröjsmålsränta på detta belopp från och med delgivningen av det kommande beslutet i förevarande mål.
12
I sitt yttrande som inkom till tribunalens kansli den 25 juli 2019 har rådet yrkat att tribunalen ska
–
ogilla sökandenas ansökan,
–
fastställa de ersättningsgilla rättegångskostnaderna till ett totalt belopp om 43150 euro.
13
I samband med att sammansättningen av tribunalens avdelningar ändrades, med tillämpning av artikel 27.5 i tribunalens rättegångsregler, förordnades referenten att tjänstgöra på tredje avdelningen, och målet tilldelades följaktligen denna avdelning.
Rättslig bedömning
14
Det följer av artikel 170.3 i rättegångsreglerna att tribunalen, när de ersättningsgilla rättegångskostnaderna har bestritts, på begäran av den berörda parten, efter att ha gett den rättegångsdeltagare som berörs av ansökan tillfälle att yttra sig, ska avgöra frågan genom ett särskilt uppsatt beslut som inte kan överklagas.
15
Enligt artikel 140 b i rättegångsreglerna ska nödvändiga kostnader som parterna haft med anledning av förfarandet, särskilt utgifter för resor och uppehälle samt arvode för ombud, rådgivare eller advokat anses som ersättningsgilla kostnader. Av bestämmelsen följer att de ersättningsgilla kostnaderna endast omfattar utgifter för förfarandet vid tribunalen och att dessa måste ha varit nödvändiga i detta avseende (se beslut av den 28 juni 2004, Airtours/kommissionen, T-342/99 DEP, EU:T:2004:192, punkt 13 och där angiven rättspraxis).
16
Det är med tillämpning av dessa kriterier som storleken på de ersättningsgilla kostnaderna ska bedömas i förevarande mål.
Ersättningsgilla kostnader för advokatarvoden
17
Tribunalen är enligt fast rättspraxis inte behörig att fastställa de arvoden som parterna är skyldiga sina egna advokater utan är endast behörig att bestämma det belopp avseende arvoden som kan utkrävas av den part som har förpliktats att ersätta rättegångskostnaderna. När tribunalen fastställer rättegångskostnaderna ska den varken beakta en nationell taxa för advokatarvoden eller en eventuell överenskommelse som den berörda parten och dennes ombud eller rådgivare har ingått i detta avseende (se beslut av den 28 juni 2004, Airtours/kommissionen, T-342/99 DEP, EU:T:2004:192, punkt 17 och där angiven rättspraxis).
18
I avsaknad av unionsrättsliga taxeregler ska tribunalen göra en fri bedömning av omständigheterna i fallet med beaktande av tvistens föremål och art, dess betydelse ur ett unionsrättsligt perspektiv liksom målets svårighetsgrad, omfattningen av det arbete som det rättsliga förfarandet har gett upphov till för de ombud eller rådgivare som har biträtt parterna och det ekonomiska intresse som tvisten har inneburit för parterna (se beslut av den 28 juni 2004, Airtours/kommissionen, T-342/99 DEP, EU:T:2004:192, punkt 18 och där angiven rättspraxis).
19
Vad för det första gäller tvistens föremål och art, dess betydelse ur ett unionsrättsligt perspektiv liksom målets svårighetsgrad finner tribunalen att de åtta målen rörande huvudsaken i sak gällde talan om ogiltigförklaring i fråga om antidumpningstullar. Samtliga kretsade kring tre identiska grunder. Syftet med den första och den andra grunden var att ifrågasätta det förhållandet att rådet underlåtit att beakta kostnaderna för de viktigaste råvarorna i bokföringen för de tillverkande exportörer som granskats, till följd av den snedvridning av priset på nämnda råvaror som det differentierade exportskattesystemet medfört och ersatt det med referenspriset. Sökandena gjorde inom ramen för den första grunden gällande att ett sådant tillvägagångssätt inte var förenligt med artikel 2.5 första och andra stycket i rådets förordning (EG) nr 1225/2009 av den 30 november 2009 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (EUT L 343, 2009, s. 51) (nedan kallad grundförordningen). Med den andra grunden gjorde sökandena gällande att nämnda förfaringssätt inte är förenligt med avtalet om genomförande av artikel VI i GATT (EGT L 336, 1994, s. 103). Den tredje grunden avser att rådet åsidosatte artikel 3.7 i grundförordningen genom att slå fast att det fanns ett orsakssamband mellan import av biodiesel med ursprung i Argentina och som var föremål för undersökningen och den skada som orsakats för unionsindustrin.
20
Tribunalen noterar att den första grunden för talan tog upp en fråga som är betydelsefull ur ett unionsrättsligt perspektiv. Frågan kännetecknas av en viss såväl faktisk som juridisk komplexitet och ställer såsom sökandena påpekat krav på en fördjupad analys. Grunden avsåg nämligen tillämpningen av artikel 2.5 i grundförordningen som föreskriver på vilka olika grunder institutionerna kan beakta i synnerhet kostnader för produktion och försäljning av den undersökta produkten vid beräkning av normalvärdet för en liknande produkt i den mening som avses i förordningen. Sökandena gjorde i målet gällande att rådet hade åsidosatt artikel 2.5 i grundförordningen genom att – vid beräkningen av normalvärdet för en liknande produkt i den mening som avses i förordningen – bortse från råvarupriset som framgår av sökandenas bokföring. De klandrade framför allt rådet för att ha gjort en felaktig tillämpning av domen av den 7 februari 2013, Acron et Dorogobuzh/Conseil (T-235/08, ej publicerad, EU:T:2013:65). Nämnda grund för respektive talan krävde således en fördjupad analys, eftersom den fråga som den gav upphov till föranledde tribunalen att göra en prövning av i synnerhet bevisbördan och det utrymme för skönsmässig bedömning som unionsinstitutionerna förfogar över vid beräkningen av normalvärdet för en liknande produkt i den mening som avses i grundförordningen (se, för ett liknande resonemang och analogt, beslut av den 19 december 2019, Unitec Bio m.fl./rådet, C‑602/16 P-DEP, ej publicerat, EU:C:2019:1148, punkterna 30–32).
21
Övriga grunder företedde inte någon särskild komplexitet.
22
Vad för det andra gäller det ekonomiska intresse som tvisten har inneburit för parterna erinrar tribunalen om att det genom den angripna rättsakten infördes slutliga antidumpningstullar som uppgick till mellan 216,64 euro och 245,67 euro per ton netto av sökandenas export. Även om målet, såsom rådet har påpekat, förvisso hade ett ekonomiskt intresse för sökandena kan detta intresse inte anses som ovanligt eller att det i betydande utsträckning skiljer sig från det underliggande intresse som finns i alla undersökningsförfaranden varigenom antidumpningstullar införs.
23
Vad sedan för det tredje beträffar den arbetsbörda som målet föranlett har sökandena yrkat att tribunalen ska fastställa de ersättningsgilla kostnaderna såvitt gäller advokatarvoden för de åtta mål som anhängiggjorts vid tribunalen till ett belopp om 184837,50 euro. Beloppet motsvarar enligt sökandena 543 timmars arbete för fyra advokater med en viktad genomsnittlig timtaxa på något över 340 euro.
24
Rådet har bestritt antalet advokater, antalet timmar och den tillämpade timtaxan. Rådet hävdar att maximalt 170 arbetstimmar för en enda advokat till en timtaxa om 250 euro var tillräckligt för samtliga åtta förfaranden vid tribunalen.
25
Tribunalen konstaterar att sökandena till stöd för sitt yrkande har lämnat en redogörelse för advokaternas arbetstimmar (”timesheets”). Redogörelsen innehåller detaljerade uppgifter om typen av arbete, antalet timmar som lagts ned och motsvarande timtaxa. Av dokumentet framgår att fyra advokater har arbetat totalt 540,75 timmar, till en kostnad som beräknas till totalt 184837,50 euro.
26
Vissa timmar ska för det första strykas då de inte kan anses ingå i kategorin ersättningsgilla kostnader i den mening som avses i rättspraxis i punkt 15 ovan, eftersom de inte framstår som nödvändiga för huvudförfarandena vid tribunalen.
27
De timmar som motsvarar tid som lagts ned på den talan som väckts av Cámara Argentina de Biocombustibles (Carbio) – som inte är part i förevarande mål om fastställande av rättegångskostnader och som förpliktades att bära sina egna rättegångskostnader i domen av den 15 september 2016, Molinos Río de la Plata m.fl./Conseil, (T-112/14–T-116/14 och T-119/14, ej publicerad, EU:T:2016:509) – kan inte anses ingå i kategorin ersättningsgilla kostnader. De timmar som ägnats åt att bemöta rådets invändningar om huruvida Carbios talan kunde upptas till sakprövning ska inte anses omfattas av förevarande ansökan.
28
Kostnader som uppstod under den tid då inga processhandlingar företogs av tribunalen är vidare inte ersättningsgilla då sådana kostnader inte kan ha haft ett direkt samband med advokatens medverkan vid tribunalen (beslut av den 21 december 2010, Le Levant 015 m.fl./kommissionen, T-34/02 DEP, EU:T:2010:559, punkterna 33 och 34). Ersättning kan inte heller medges för de rättegångskostnader som hänför sig till tiden efter det muntliga förfarandet då ingen processhandling vidtogs efter det att förhandlingen hållits (beslut av den 24 januari 2002, Groupe Origny/kommissionen, T-38/95 DEP, EU:T:2002:13, punkt 31).
29
I förevarande fall registrerades 2,5 arbetstimmar till en taxa om 300 euro per timme som restid tur och retur till Luxemburg (Luxemburg) med anledning av den förhandling som hölls den 28 oktober 2015 i målen rörande huvudsaken och uppföljningsarbete efter förhandlingen. Tribunalen konstaterar härvid att den muntliga delen av förfarandet återupptogs den 22 februari 2016. Tribunalen ställde, såsom åtgärder för processledning vidtagna den 22 februari och den 23 mars 2016, frågor till sökandena. Mot bakgrund av den tid som förflöt mellan returresan efter förhandlingen den 28 oktober 2015 och vidtagandet av dessa åtgärder för processledning kan det aktuella uppföljningsarbetet emellertid inte ha ägnats åt att besvara nämnda åtgärder för processledning, då de ännu inte hade vidtagits av tribunalen. De nämnda arbetstimmarna för uppföljningsarbete kan följaktligen inte anses utgöra nödvändiga rättegångskostnader då de hänför sig till en period då inga processhandlingar företogs och därför inte framstår som direkt kopplade till advokaternas deltagande vid tribunalen.
30
För det fall en parts advokater såsom i förevarande mål redan företrätt parten i samband med förfaranden eller åtgärder som föregått målet, ska hänsyn även tas till att dessa advokater förfogar över kunskaper om omständigheter som är relevanta för målet och som är av den art att de kan underlätta advokaternas arbete samt minska den tid som är nödvändig för att förbereda domstolsförfarandet (beslut av den 21 december 2010, Le Levant 015 m.fl./kommissionen, T-34/02 DEP, EU:T:2010:559, punkt 43).
31
Sökandena har i detta avseende gjort gällande att vissa frågor som togs upp i svaromålet till tribunalen inte hade behandlats under det administrativa förfarandet, i synnerhet frågorna huruvida talan kunde upptas till sakprövning. Tribunalen noterar emellertid att invändningarna angående målens sakprövningsförutsättningar endast gällde två av sökandena i förevarande mål om fastställande av rättegångskostnader, nämligen Cargill, sökande i mål T‑117/14, och Unitec Bio, sökande i mål T‑111/14. Dessa sökandes svar härpå i sina repliker utgörs av två identiska och mycket enkla stycken.
32
Sökandena har för det tredje motiverat det mycket stora antalet arbetstimmar med att deras advokater varit tvungna att arbeta med åtta mål. Enligt sökandena – som härvid hänvisat till punkt 35 i beslut av den 13 maj 2019, Giant (China)/rådet (T‑425/13 DEP, ej publicerat, EU:T:2019:340) – ska unionsdomstolen ha ansett att 190 timmar för en enda sökande var rimligt. Mot bakgrund av denna rättspraxis borde 543 arbetstimmar för åtta mål därför inte anses som orimligt. Nämnda mål rörande huvudsaken var dessutom mer komplicerade än det som avgjordes genom dom av den 26 november 2015, Giant (China)/rådet (T-425/13, ej publicerad, EU:T:2015:896). Sökandena har tillagt att även om vissa frågor liknade varandra i de åtta målen krävde andra processuella frågor, såsom sekretess, mottagande och behandling av uppgifter, en individuell handläggning avseende varje sökande.
33
Tribunalen finner att situationen i förevarande mål där åtta mål berörs visserligen kan motivera ett större antal arbetstimmar än för förberedelse och uppföljning av ett enda förfarande vid tribunalen. De berörda målens faktiska och rättsliga likheter ska emellertid beaktas, då de inneburit en arbetsbesparing för advokaterna.
34
Det ska i detta avseende beaktas att samtliga skriftliga handlingar för de åtta sökandena, med undantag för några smärre skillnader, i allt väsentligt var identiska och att de besvarat tribunalens frågor gemensamt. De faktiska och rättsliga frågor som gällde tillämpningen av artikel 2.5 i grundförordningen togs upp i samma ordalag varför de besvarades med i stort sett identiska domskäl i dom av den 15 september 2016, LDC Argentina/rådet (T-118/14, ej publicerad, EU:T:2016:502), dom av den 15 september 2016, Cargill/rådet (T-117/14, ej publicerad, EU:T:2016:503), dom av den 15 september 2016, Unitec Bio/rådet (T-111/14, EU:T:2016:505), och dom av den 15 september 2016, Molinos Río de la Plata m.fl./rådet (T-112/14–T-116/14 och T-119/14, ej publicerad, EU:T:2016:509). Dylika likheter mellan konnexa mål har nödvändigtvis lett till stordriftsfördelar (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 27 april 2009, Mülhens/harmoniseringsbyrån– Conceria Toska (TOSKA), T-263/03 DEP, ej publicerat, EU:T:2009:118, punkt 17; beslut av den 27 april 2009, Mülhens/harmoniseringsbyrån, T-28/04 DEP, ej publicerat, EU:T:2009:119, punkt 17. Se likaså för ett liknande resonemang, beslut av den 12 maj 2016, Ningbo Yonghong Fasteners/rådet, T-150/09 DEP, ej publicerat, EU:T:2016:317, punkt 28).
35
Även om de frågor som gällde målens sakprövningsförutsättningar, vid utformningen av själva ansökan och repliken krävde en fördjupad behandling i vissa mål anser tribunalen – såsom redan påpekats i punkt 31 ovan – att frågorna endast rörde två av sökandena i förevarande förfarande om fastställande av rättegångskostnader och att de behandlades på samma sätt i sökandenas skriftliga inlagor. Tribunalen besvarade dem därför med identiska domskäl i dom av den 15 september 2016, Cargill/rådet (T-117/14, ej publicerad, EU:T:2016:503), och i dom av den 15 september 2016, Unitec Bio/rådet (T-111/14, EU:T:2016:505). Även respektive begäran om konfidentiell handläggning i mål T‑112/14–T-116/14 och T-118/14 var identiska.
36
Tribunalen erinrar för det fjärde om att unionsdomstolarna huvudsakligen ska beakta det antal arbetstimmar som förefaller vara objektivt nödvändigt för förfarandet inför tribunalen, oberoende av antalet advokater som har delat på arbetet sinsemellan (beslut av den 28 juni 2004, Airtours/kommissionen, T-342/99 DEP, EU:T:2004:192, punkt 30).
37
Med hänsyn till tvisternas betydelse ur ett unionsrättsligt perspektiv liksom den svårighetsgrad som en av de åberopade grunderna är förknippad med fastställer tribunalen den arbetstid som objektivt sett var nödvändig för advokaterna för att företräda de åtta sökandena i målen rörande huvudsaken under det rättsliga förfarandet till 408 timmar. Detta omfattar utarbetandet av talan om ogiltigförklaring, repliker, mycket kortfattade begäran om konfidentiell handläggning i mål T‑112/14–T-116/14 och T-118/14 samt förberedande av icke konfidentiella versioner av rättegångshandlingar i de nämnda förfarandena, svar på de två ansökningarna om intervention från kommissionen respektive EBB, förberedelse av förhandlingen och företrädande av sökandena vid förhandlingen samt svar – vilka var gemensamma för sökandena – på tribunalens frågor efter förhandlingen. Det ska preciseras att av det ovannämnda totala antalet arbetstimmar ska förberedelse av ett typmål – som kan tjäna som grundläggande modell för handläggningen av de sju övriga målen – tilldelas ett större antal timmar än övriga sju mål.
38
Gällande den viktade genomsnittliga timtaxan på något över 340 euro som nämns i ansökan finner tribunalen att en dylik taxa kan tillämpas på de arbetstimmar som ägnats åt att förbereda och upprätta skriftliga handlingar samt åt att förbereda och delta i förhandlingen för ett enda typmål som tjänar som grundläggande modell för handläggningen av de sju övriga målen. Mot bakgrund av att arbetet med övriga sju mål varit enklare då det kunnat utföras på grundval av det arbete som lagts ned för att förbereda typmålet anser tribunalen att en timtaxa om 220 euro ska gälla för dessa mål.
39
Under dessa omständigheter är det därför rimligt att uppskatta de för sökandena ersättningsgilla kostnaderna till 110160 euro.
Ersättningsgilla utlägg
40
Sökandena har yrkat ersättning med 974 euro för kostnader för resa och uppehälle i samband med den enda förhandling som hållits i målen rörande huvudsaken.
41
Tribunalen konstaterar att sökandena till stöd för sitt yrkande om ersättning för kostnader för resa och uppehälle inkommit med två hotellräkningar på ett totalt belopp om 728 euro och en handling av vilken det framgår att kostnaden för transport beräknats på grundval av resa med bil enligt formeln 0,5 euro per kilometer, eller ett totalt belopp om 246 euro.
42
Vad gäller utläggen för två advokaters deltagande i förhandlingen har rådet understrukit att endast kostnaden för en advokat var objektivt nödvändig och har föreslagit att ersätta 350 euro.
43
Tribunalen anser i detta avseende att även om målen var mycket snarlika behövde advokaterna förbereda förhandlingen och företräda åtta sökande. Det är således berättigat att anse kostnaden för två rådgivares deltagande i förhandlingen som nödvändig enligt artikel 140 b i rättegångsreglerna.
44
Tribunalen finner det följaktligen skäligt att fastställa de rättegångskostnader som avser resa och uppehälle för två advokater för att biträda sökandena vid förhandlingen den 28 oktober 2015 till ett belopp om 974 euro.
Rättegångskostnader för förevarande förfarande
45
Tribunalen ska, när den fastställer de ersättningsgilla rättegångskostnaderna, beakta alla omständigheter i målet fram till meddelandet av beslutet om fastställande av rättegångskostnader, inbegripet nödvändiga kostnader i samband med förfarandet för fastställande av rättegångskostnaderna (beslut av den 23 mars 2012, Kerstens/kommissionen, T-498/09 P-DEP, ej publicerat, EU:T:2012:147, punkt 15).
46
Såvitt gäller det belopp på 1539 euro som yrkats för att genomföra förevarande förfarande för fastställande av rättegångskostnader finner inte tribunalen att det framstår som orimligt även om ett dylikt förfarande är tämligen standardiserat.
47
Mot denna bakgrund ska sökandenas rättegångskostnader för förevarande förfarande fastställas till 1539 euro.
Yrkandet om dröjsmålsränta
48
Sökandena har yrkat att dröjsmålsränta ska utgå på beloppet för ersättningsgilla rättegångskostnader.
49
Det ska i detta hänseende påpekas att konstaterandet av en eventuell skyldighet att betala dröjsmålsränta och fastställande av den tillämpliga räntesatsen omfattas av tribunalens behörighet enligt artikel 170.1 och 170.3 i rättegångsreglerna (se beslut av den 19 juli 2017, Yanukovych/rådet, T-348/14 DEP, ej publicerat, EU:T:2017:549, punkt 64 och där angiven rättspraxis). Enligt fast rättspraxis ska ett yrkande om dröjsmålsränta på det aktuella beloppet inom ramen för ett förfarande avseende fastställande av rättegångskostnader bifallas för perioden mellan delgivningen av beslutet om fastställande av rättegångskostnader och dagen för den faktiska betalningen av rättegångskostnaderna (se beslut av den 19 juli 2017, Yanukovych/rådet, T-348/14 DEP, ej publicerat, EU:T:2017:549, punkt 65 och där angiven rättspraxis).
50
Vid fastställandet av den tillämpliga räntesatsen finner tribunalen det lämpligt att beakta artikel 83.2 b i kommissionens delegerade förordning (EU) nr 1268/2012 av den 29 oktober 2012 om tillämpningsföreskrifter för Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 om finansiella regler för unionens allmänna budget (EUT L 362, 2012, s. 1). Tillämplig räntesats ska följaktligen beräknas utifrån den räntesats som Europeiska centralbanken (ECB) tillämpar för sina huvudsakliga refinansieringstransaktioner, såsom denna publicerats i Europeiska unionens officiella tidning, serie C, och som var i kraft den första kalenderdagen i den månad då betalningen förfaller till betalning, med tillägg av 3,5 procentenheter (se beslut av den 19 juli 2017, Yanukovych/rådet, T-348/14 DEP, ej publicerat, EU:T:2017:549, punkt 66 och där angiven rättspraxis).
51
Dröjsmålsränta ska följaktligen utgå på beloppet för ersättningsgilla rättegångskostnader från och med delgivningen av förevarande beslut. Denna ränta ska beräknas enligt den räntesats som Europeiska centralbanken (ECB) tillämpar för sina huvudsakliga refinansieringstransaktioner med tillägg av 3,5 procentenheter.
52
Av det ovan anförda följer att det totala beloppet för ersättningsgilla rättegångskostnader som rådet ska ersätta sökandena för ska fastställas till 112673 euro jämte dröjsmålsränta från och med delgivningen av förevarande beslut.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (tredje avdelningen)
följande:
1)
Det totala beloppet för de rättegångskostnader som Europeiska unionens råd ska ersätta Unitec Bio SA, Molinos Río de la Plata SA, Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFI y A, Vicentin SAIC, Aceitera General Deheza SA, Bunge Argentina SA, Cargill SACI, LDC Argentina SA för, fastställs till 112673 euro.
2)
På nämnda belopp ska dröjsmålsränta utgå från och med delgivningen av förevarande beslut till och med dagen då betalning erläggs.
Luxemburg den 10 mars 2020.
Justitiesekreterare
E. Coulon
Ordförande
A. M. Collins
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.