62022TO0706(01)
TRIBUNALENS BESLUT (andra avdelningen)
den 20 september 2023 (
*1
)
”Talan om ogiltigförklaring – Folkhälsa – Upphävande av vissa undantag för upphettade tobaksvaror – Direkt berörd – Villkoret personligen berörd ej uppfyllt – Avvisning”
I mål T‑706/22,
Nicoventures Trading Ltd, London (Förenade kungariket), och övriga sökande vars namn finns förtecknade i bilagan, (
1
) företrädda av L. Van den Hende, M. Schonberg, J. Penz-Evren, och P. Wytinck, avocats,
sökanden,
mot
Europeiska kommissionen, företrädd av H. van Vliet, A. Becker och F. van Schaik, samtliga i egenskap av ombud,
svarande,
meddelar
TRIBUNALEN (andra avdelningen),
sammansatt av ordföranden A. Marcoulli samt domarna S. Frimodt Nielsen (referent) och R. Norkus,
justitiesekreterare: V. Di Bucci,
med beaktande av den skriftliga delen av förfarandet, bland annat beslutet av den 1 februari 2023 att avslå sökandenas begäran om skyndsam handläggning,
med beaktande av beslutet av den 2 februari 2023, Nicoventures Trading m.fl./kommissionen (T‑706/22 R, ej publicerat, EU:T:2023:39), genom vilket sökandenas ansökan om interimistiska åtgärder avslogs,
följande
Beslut
1
Med stöd av artikel 263 FEUF har sökandena, Nicoventures Trading Ltd och de övriga juridiska personer vars namn finns förtecknade i bilagan, yrkat ogiltigförklaring av kommissionens delegerade direktiv (EU) 2022/2100 av den 29 juni 2022 om ändring av Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/40/EU vad gäller upphävande av vissa undantag för upphettade tobaksvaror (EUT L 283, 2022, s. 4) (nedan kallad den angripna rättsakten).
Bakgrund till tvisten
2
Koncernen British American Tobacco (nedan kallad BAT‑koncernen), i vilken sökandena ingår, tillverkar och saluför tobaksvaror, däribland upphettade tobaksvaror. En av sökandena, Nicoventures Trading, bildades år 2011 inom BAT‑koncernen för att uteslutande koncentrera sig på utveckling och saluföring av rökfria innovativa produkter, däribland upphettade tobaksvaror. Nicoventures Trading säljer BAT‑koncernens upphettade tobaksvaror till andra bolag i koncernen, däribland de övriga sökandena. De sistnämnda distribuerar eller har för avsikt att distribuera Nicoventures Tradings produkter på marknaden i fjorton medlemsstater.
3
Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/40/EU av den 3 april 2014 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror och relaterade produkter och om upphävande av direktiv 2001/37/EG (EUT L 127, 2014, s. 1) reglerar utsläppandet av tobaksvaror på marknaden. För detta ändamål syftar direktivet till en tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar, bland annat vad gäller ingredienser, märkning och förpackning av tobaksvaror.
4
I artikel 7.1 och 7.7 i direktiv 2014/40 föreskrivs att medlemsstaterna ska förbjuda att tobaksvaror med en karakteristisk smak och tobaksvaror som innehåller smaktillsatser i någon av dess delar släpps ut på marknaden. Genom artikel 7.12 i direktiv 2014/40, innan den ändrades genom den angripna rättsakten, undantogs andra tobaksvaror än cigaretter och rulltobak från de förbud som fastställs i punkterna 1 och 7 i nämnda artikel. På samma sätt föreskrevs det i artikel 11.1 första stycket i samma direktiv, innan den ändrades genom den angripna rättsakten, att medlemsstaterna fick undanta andra tobaksvaror för rökning än cigaretter, rulltobak och tobak för vattenpipa från vissa skyldigheter i fråga om märkning av tobaksvaror och obligatoriskt anbringande av vissa varningar, informationsmeddelanden och hälsovarningar på förpackningarna. I artikel 7.12 och artikel 11.6 i samma direktiv preciseras dessutom att Europeiska kommissionen ska anta delegerade akter för att upphäva de undantag som avses i artikel 7 eller den möjlighet att bevilja undantag som avses i artikel 11 för en viss produktkategori om det i en rapport utfärdad av kommissionen har fastställts föreligga en betydande förändring av omständigheterna.
5
Den 15 juni 2022 offentliggjorde kommissionen med stöd av direktiv 2014/40 en rapport i vilken det konstaterades en betydande förändring av omständigheterna för upphettade tobaksvaror.
6
Till följd av denna rapport antog kommissionen den angripna rättsakten den 29 juni 2022. Genom artikel 1 i den angripna rättsakten ändras artikel 7.12 och artikel 11.1 i direktiv 2014/40. Från och med den 23 oktober 2023, det datum då de åtgärder som föreskrivs i den angripna rättsakten ska ha införlivats, kommer upphettade tobaksvaror inte längre att vara undantagna från förbuden avseende smaktillsatser i artikel 7.1 och 7.7 i direktiv 2014/40. Från och med samma datum kommer dessutom upphettade tobaksvaror avsedda för rökning som inte är förbjudna, att omfattas av samma krav på anbringande av information på förpackningarna som övriga tobaksvaror avsedda för rökning som inte omfattas av ett undantag.
Parternas argument
7
Sökandena yrkar att tribunalen ska
–
ogiltigförklara den angripna rättsakten, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
8
Kommissionen yrkar att tribunalen ska
–
avvisa talan och
–
förplikta sökandena att ersätta rättegångskostnaderna.
9
I sina yttranden över invändningen om rättegångshinder har sökandena yrkat att tribunalen ska
–
i första hand, ogilla invändningen om rättegångshinder, och
–
i andra hand, pröva invändningen om rättegångshinder i samband med att målet avgörs i sak, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
10
Enligt artikel 130.1 och 130.7 i tribunalens rättegångsregler får tribunalen, om svaranden begär det, meddela beslut i fråga om rättegångshinder eller tribunalens behörighet utan att själva saken prövas. I förevarande fall har kommissionen begärt att tribunalen ska meddela beslut i fråga om rättegångshinder. Tribunalen anser sig ha tillräckliga upplysningar genom handlingarna i målet och beslutar att meddela beslut i frågan utan vidare handläggning.
11
Till stöd för invändningen om rättegångshinder har kommissionen gjort gällande att sökandena varken är direkt eller personligen berörda av den angripna rättsakten.
Huruvida talan kan tas upp till prövning
12
Enligt artikel 263 fjärde stycket FEUF får alla fysiska eller juridiska personer väcka talan mot en akt som är riktad till dem eller som direkt och personligen berör dem samt mot en regleringsakt som direkt berör dem och som inte medför genomförandeåtgärder.
13
Inledningsvis ska det konstateras att förevarande mål inte omfattas av den sist angivna situationen i artikel 263 fjärde stycket FEUF, vilket för övrigt varken har åberopats av sökandena eller av kommissionen. Begreppet ”regleringsakt”, i den mening som avses i artikel 263 fjärde stycket FEUF, ska nämligen förstås så, att det avser alla akter som har allmän giltighet, med undantag för lagstiftningsakter (se, för ett liknande resonemang, dom av den 3 oktober 2013, Inuit Tapiriit Kanatami m.fl./parlamentet och rådet, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punkterna 60 och 61). I förevarande fall utgör den angripna rättsakten, som innehåller åtgärder med allmän giltighet, såsom de som anges i punkterna 4 och 6 ovan, och som inte har antagits enligt ett av de lagstiftningsförfaranden som anges i artikel 289 FEUF, en regleringsakt i den mening som avses i artikel 263 fjärde stycket FEUF. I artikel 2 i den angripna rättsakten föreskrivs emellertid genomförandeåtgärder, det vill säga åtgärder för införlivande som medlemsstaterna ska vidta. Förevarande talan kan således inte omfattas av den sist angivna situationen i artikel 263 fjärde stycket FEUF.
14
Eftersom den angripna rättsakten inte riktar sig till sökandena är den först angivna situationen i artikel 263 fjärde stycket FEUF inte heller tillämplig i förevarande fall. Det ska således prövas huruvida sökandena omfattas av den andra angivna situationen i artikel 263 fjärde stycket FEUF, nämligen om de är direkt och personligen berörda av den angripna rättsakten (se, för ett liknande resonemang, dom av den 25 juli 2002, Unión de Pequeños Agricultores/rådet, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, punkterna 35–37 och där angiven rättspraxis). Sökandena har för övrigt inte bestritt att dessa två villkor för talerätt är tillämpliga i förevarande fall.
15
När det gäller sökandenas argument, att frågan huruvida en talan kan tas upp till sakprövning ska bedömas mindre restriktivt när talan väckts mot en regleringsakt än när talan väckts mot andra rättsakter, ett argument som de tror sig kunna härleda ur domen av den 3 oktober 2013, Inuit Tapiriit Kanatami m.fl./parlamentet och rådet (C‑583/11 P, EU:C:2013:625), påpekar tribunalen att domstolen i punkt 57 i den domen uttryckligen grundade sin bedömning på kategorin ”regleringsakter som inte medför genomförandeåtgärder”, och det har just erinrats om att den angripna rättsakten inte ingår i denna kategori. I motsats till vad sökandena har påstått har domstolen inte angett att bedömningen av förutsättningarna för att en talan om ogiltigförklaring kan tas upp till prövning, vad gäller kategorin regleringsakter i allmänhet, ska vara mindre restriktiv än i andra fall.
16
Den ändring av artikel 263 fjärde stycket FEUF som infördes genom Lissabonfördraget syftade nämligen till att möjliggöra en domstolsprövning, genom en talan om ogiltigförklaring, av vissa rättsakter med allmän giltighet som kunde reglera enskildas rättsliga ställning. Enskilda hade före denna ändring inte haft någon möjlighet att angripa dem vare sig genom en direkt talan, om inte villkoret personligen berörd var uppfyllt, eller genom en begäran om förhandsavgörande avseende giltigheten, i avsaknad av genomförandeåtgärder. Denna ändring har däremot inte haft någon inverkan på räckvidden av villkoren för fysiska och juridiska personers talerätt, eftersom de fortfarande är tillämpliga (se, för ett liknande resonemang, dom av den 3 oktober 2013, Inuit Tapiriit Kanatami m.fl./parlamentet och rådet, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punkterna 70 och 71).
17
Det ska således prövas huruvida kommissionen har fog för sitt påstående att sökandena varken är direkt eller personligen berörda av den angripna rättsakten.
Villkoret direkt berörd
18
Kommissionen har gjort gällande att det, för att en sökande ska anses vara direkt berörd i den mening som avses i artikel 263 FEUF, enligt fast rättspraxis krävs att den ifrågasatta åtgärden dels har direkt inverkan på sökandens rättsliga ställning, dels inte lämnar något utrymme för skönsmässig bedömning för dem till vilka den riktar sig, och som ska genomföra den, vilket innebär att genomförandet ska ha en rent automatisk karaktär och följa endast av unionslagstiftningen, utan tillämpning av några mellanliggande bestämmelser.
19
För det första har sökandena inte visat att den angripna rättsakten påverkar deras rättsliga ställning negativt. Kommissionen anser att det särskilt ska beaktas att sökandenas kunder redan förfogar över den uppvärmningsanordning som sökandena saluför och att de kan fortsätta att använda den för att konsumera de upphettade tobaksvaror som inte förbjuds genom den angripna rättsakten. Den angripna rättsakten medför nämligen inte ett förbud mot upphettade tobaksvaror, utan en reglering av de tillåtna ingredienserna och de uppgifter som ska anges på förpackningarna. Den angripna rättsakten medför således endast att upphettade tobaksvarorna kommer att omfattas av de allmänna regler om sammansättning och märkning som gäller för exempelvis cigaretter och rulltobak.
20
För det andra har kommissionen påpekat att de påståenden som sökandena har framfört för att försöka visa att de är direkt berörda inte är av rättslig art utan avser faktiska förhållanden. De har således gjort gällande en sannolik utebliven vinst, men de har inte visat att den angripna rättsakten har en direkt inverkan på deras rättsliga ställning.
21
För det tredje, även om det antas att den angripna rättsakten påverkar sökandenas rättsliga ställning, konstaterar kommissionen att denna påverkan är av indirekt karaktär. Alla framtida, eventuella och rent spekulativa verkningar följer nämligen inte av att den angripna rättsakten träder i kraft, utan av beslut som antas av medlemsstaterna. För att den angripna rättsakten i förevarande fall ska få verkningar för sökandenas rättsliga ställning krävs det åtgärder för införlivande, vilket innebär att dess genomförande inte har den rent automatiska karaktär som krävs enligt rättspraxis.
22
För det fjärde påpekar kommissionen att förevarande fall skiljer sig från det mål som avgjordes genom domen av den 12 juli 2022, Nord Stream 2/parlamentet och rådet (C‑348/20 P, EU:C:2022:548). Det direktiv som var i fråga i det målet reglerar nämligen näringsidkarnas rättigheter, medan den angripna rättsakten innehåller regler med allmän giltighet som är tillämpliga på varor.
23
Sökandena har bestritt denna argumentation och gjort gällande att de är direkt berörda av den angripna rättsakten.
24
Tribunalen erinrar om att villkoret att en fysisk eller juridisk person ska vara direkt berörd av den åtgärd mot vilken talan väcks enligt domstolens fasta praxis kräver att två kriterier är uppfyllda samtidigt. För det första måste åtgärden ha direkt inverkan på dennes rättsliga ställning. För det andra får rättsakten inte lämna något utrymme för skönsmässig bedömning för dem till vilka den riktar sig, och som ska genomföra den, vilket innebär att genomförandet ska ha en rent automatisk karaktär och endast följa av unionslagstiftningen, utan att några mellanliggande regler tillämpas (se dom av den 12 juli 2022, Nord Stream 2/parlamentet och rådet, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, punkt 43 och där angiven rättspraxis).
25
En talan om ogiltigförklaring enligt artikel 263 kan väckas mot alla akter – oavsett form – som har antagits av institutionerna och som är avsedda att ha bindande rättsverkningar. För att avgöra huruvida en rättsakt medför sådana verkningar är det nödvändigt att se till rättsaktens innebörd och att bedöma dess verkningar mot bakgrund av objektiva kriterier såsom rättsaktens innehåll, i förekommande fall med beaktande av det sammanhang i vilket den antogs och den antagande institutionens befogenheter. Det går alltså inte att bedöma om en rättsakt direkt kan påverka en fysisk eller juridisk persons rättsliga ställning enbart utifrån det faktum att rättsakten har formen av ett direktiv (se dom av den 12 juli 2022, Nord Stream 2/parlamentet och rådet, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, punkterna 62–64 och där angiven rättspraxis).
26
Varje rättsakt, oavsett om det rör sig om en regleringsakt eller en annan typ av akt, kan nämligen direkt påverka en fysisk eller juridisk persons rättsliga ställning, oberoende av om rättsakten medför genomförandeåtgärder, inbegripet, vad gäller direktiv, åtgärder för införlivande. För det fall ett direktiv ger upphov till sådana verkningar saknar det således betydelse huruvida åtgärder för införlivande av direktivet har vidtagits eller ska vidtas, eftersom dessa åtgärder inte påverkar bedömningen av huruvida det föreligger ett direkt samband mellan direktivet och dessa verkningar. Detta gäller under förutsättning att direktivet inte ger medlemsstaterna något utrymme för skönsmässig bedömning vad gäller tillämpningen av verkningarna på den enskilde (dom av den 12 juli 2022, Nord Stream 2/parlamentet och rådet, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, punkt 74).
27
Såsom har angetts i punkterna 4 och 6 ovan medför den angripna rättsakten att saluföring av upphettade tobaksvaror med en karakteristisk smak förbjuds och att upphettade tobaksvaror för rökning som inte har någon karakteristisk smak omfattas av samma märkningskrav som vissa andra tobaksvaror för rökning, nämligen cigaretter, rulltobak och tobak för vattenpipa. Enligt artikel 2 i den angripna rättsakten ska medlemsstaterna vidta de införlivandeåtgärder som är nödvändiga för att tillämpa dessa nya förbud och skyldigheter före den 23 oktober 2023.
28
Följaktligen påverkas den rättsliga ställningen för näringsidkare som, i likhet med sökandena, saluför eller avser att saluföra upphettade tobaksvaror med en karakteristisk smak, eftersom sådan saluföring blir olaglig. Dessa näringsidkare kommer också att vara skyldiga att på förpackningar för upphettade tobaksvaror för rökning som inte är förbjudna ange samma hälsovarningar som de som måste finnas på förpackningarna för vissa andra tobaksvaror för rökning. Sökandena omfattas således av ett förbud och av skyldigheter som följer direkt av den angripna rättsakten, oberoende av om rättsakten medför genomförandeåtgärder, det vill säga åtgärder för införlivande. Villkoret att den rättsakt som är föremål för talan ska beröra sökanden direkt och villkoret att en sådan akt inte får medföra genomförandeåtgärder måste hållas isär (se, för ett liknande resonemang, dom av den 12 juli 2022, Nord Stream 2/parlamentet och rådet, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, punkterna 71 och 72). I förevarande fall är de införlivandeåtgärder som föreskrivs i den angripna rättsakten endast nödvändiga för att dessa förbud och skyldigheter ska kunna tillämpas fullt ut i medlemsstaternas rättsordningar, utan att medlemsstaterna har någon befogenhet att göra en självständig bedömning, eftersom den angripna rättsakten inte lämnar något utrymme för skönsmässig bedömning åt medlemsstaterna i dessa avseenden. Sökandena måste således anses vara direkt berörda av den angripna rättsakten.
29
Inget av de argument som kommissionen har anfört kan påverka denna bedömning.
30
För det första har kommissionen gjort gällande att den angripna rättsakten inte medför att saluföring av upphettade tobaksvaror förbjuds, utan endast att deras sammansättning regleras genom att karakteristiska smaker förbjuds. I detta hänseende räcker det att påpeka att sökandena saluför upphettade tobaksvaror som innehåller karakteristiska smaker och att de kommer att fråntas möjligheten att göra detta vid utgången av den frist för införlivande som fastställs i den angripna rättsakten. Kommissionen kan således inte med framgång göra gällande att den angripna rättsakten endast reglerar produkternas sammansättning och inte påverkar näringsidkarnas rättigheter.
31
För det andra har kommissionen påpekat att sökandena har anfört argument som snarare avser en inverkan på deras faktiska situation än deras rättsliga ställning. Den omständigheten att sökandena har gjort gällande att deras faktiska situation påverkas negativt, genom att hänvisa till den betydelse som upphettade tobaksvaror med karakteristiska smaker har för deras totala försäljning, deras marknadsandel och de investeringar som de har gjort, innebär emellertid inte att deras rättsliga ställning inte också kan påverkas.
32
För det tredje anser kommissionen att den angripna rättsaktens inverkan på sökandenas rättsliga ställning på sin höjd är indirekt, eftersom den föreskriver att införlivandeåtgärder ska vidtas. Såsom har påpekats i punkt 28 ovan ger den angripna rättsakten emellertid inte medlemsstaterna något utrymme för skönsmässig bedömning vad gäller förbudet mot upphettade tobaksvaror med karakteristiska smaker och skyldigheten att märka upphettade tobaksvaror som inte är förbjudna.
33
Av detta följer att kommissionens invändning om rättegångshinder, på grund av att sökandena inte är direkt berörda av den angripna rättsakten, inte kan godtas.
Villkoret personligen berörd
34
Kommissionen har gjort gällande att sökandena måste visa att den ifrågasatta rättsakten berör dem personligen. Eftersom den angripna rättsakten inte är riktad till dem kan de endast vara personligen berörda om nämnda rättsakt påverkar dem på grund av vissa för dem utmärkande egenskaper eller på grund av faktiska omständigheter som särskiljer dem från alla andra rättssubjekt, och medför att de individualiseras på motsvarande sätt som den som rättsakten är riktad till. Kommissionen har bestritt att så skulle vara fallet.
35
Sökandena har gjort gällande att de är personligen berörda av den ifrågasatta rättsakten. De har i detta hänseende anfört att de befinner sig i en sådan situation som den som avses i domen av den 15 juli 1963, Plaumann/kommissionen (25/62, EU:C:1963:17), där ett rättssubjekt berörs på grund av vissa egenskaper som är utmärkande för vederbörande eller på grund av en situation som särskiljer vederbörande från alla andra personer och försätter denne i en ställning som motsvarar den som gäller för en person som ett beslut är riktat till. Enligt sökandena är detta fallet av två typer av skäl som angetts i domstolens praxis. För det första tillhör de en sluten grupp av aktörer. För det andra kan den angripna rättsakten väsentligt påverka deras marknadsställning.
36
Även om talan i princip endast kan väckas mot rättsakter med allmän giltighet av de privilegierade sökande som nämns i artikel 263 andra och tredje styckena FEUF, kan sådana rättsakter likväl under vissa omständigheter beröra vissa fysiska eller juridiska personer personligen och därmed ha beslutskaraktär i förhållande till dem. Detta är fallet om rättsakten i fråga påverkar en fysisk eller juridisk person på grund av vissa egenskaper som är utmärkande för denne eller på grund av en faktisk situation som särskiljer denne från alla andra personer och därigenom individualiserar denne på motsvarande sätt som den som beslutet är riktat till (dom av den 15 juli 1963, Plaumann/kommissionen, 25/62, EU:C:1963:17, s. 223; se även dom av den 25 juli 2002, Unión de Pequeños Agricultores/rådet, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, punkterna 35 och 36 samt där angiven rättspraxis).
37
En rättsakts allmänna giltighet, och därmed dess normativa beskaffenhet, påverkas inte av om det är möjligt att mer eller mindre exakt kunna fastställa antalet rättssubjekt – eller till och med deras identitet – som vid en given tidpunkt omfattas av den, så länge det är ostridigt att den tillämpas på grundval av en objektiv rättslig eller faktisk situation som fastställs i den och som har samband med dess syfte (se dom av den 18 maj 1994, Codorniu/rådet, C‑309/89, EU:C:1994:197, punkt 18 och där angiven rättspraxis).
38
Det ska inledningsvis påpekas att sökandena visserligen har yrkat att den angripna rättsakten ska ogiltigförklaras i sin helhet, men att de har koncentrerat sina argument på konsekvenserna för deras faktiska situation av förbudet mot upphettade tobaksvaror med en eller flera karakteristiska smaker.
39
Sökandena har först påstått att de tillhör en sluten kategori av identifierbara ekonomiska aktörer som faktiskt hade identifierats när den angripna rättsakten antogs. Den kategori av aktörer som berörs personligen av den angripna rättsakten omfattar de aktörer som vid tidpunkten för antagandet av rättsakten saluförde eller innehade försäljningstillstånd för produkter som omfattas av de nya restriktionerna. Enligt sökandena kunde medlemmarna i denna krets identifieras när den angripna rättsakten antogs, eftersom de alla hade tillstånd att saluföra upphettade tobaksvaror med karakteristiska smaker, vilka hade utfärdats till dem av medlemsstaterna, eller hade ansökt om detta. Kretsen är sluten eftersom den, på grund av förbudet mot de aktuella varorna, inte kan utvidgas. Denna krets är dessutom begränsad på grund av det ringa antalet aktörer som ingår i den, eftersom det endast finns två företagskoncerner som har betydande marknadsandelar. Slutligen skiljer sig deras situation, i motsats till vad kommissionen har påstått, från företag i tidigare och senare led i produktions- och distributionskedjan för de aktuella produkterna.
40
Det är riktigt att domstolen har slagit fast att en juridisk person, som är innehavare av en immateriell rättighet som särskilt påverkas av en normativ rättsakt som är avsedd att reglera ett antal rättssubjekt definierade på ett allmänt och abstrakt sätt, är personligen berörd (dom av den 18 maj 1994, Codorniu/rådet, C‑309/89, EU:C:1994:197, punkterna 19–23).
41
På samma sätt har det slagits fast att en talan mot en åtgärd med allmän giltighet som väckts av företag som innehar förvärvade rättigheter kan tas upp till sakprövning, till exempel på grund av att åtgärden påverkade fullgörandet av ett pågående avtal (dom av den 17 januari 1985, Piraiki-Patraiki m.fl./kommissionen, 11/82, EU:C:1985:18, punkt 31) eller exklusiva sändningsrättigheter, vilket gjorde det möjligt att betrakta dessa rättighetsinnehavare, vilka vid tidpunkten för antagandet av den angripna rättsakten klart kunde identifieras, som en del av en ”begränsad krets” (dom av den 13 mars 2008, kommissionen/Infront WM, C‑125/06 P, EU:C:2008:159, punkterna 71–77), eller ifrågasatte ett positivt beslut om en statlig stödordning som sökandena omfattades av (dom av den 27 februari 2014, Stichting Woonpunt m.fl./kommissionen, C‑132/12 P, EU:C:2014:100, punkterna 59–63).
42
För att visa att de tillhör en begränsad krets i den mening som avses i ovannämnda rättspraxis har sökandena i huvudsak åberopat dels att de till de behöriga myndigheterna har lämnat de uppgifter som föreskrivs i artikel 5 i direktiv 2014/40 och de anmälningar som föreskrivs i artikel 19 i direktivet för upphettade tobaksvaror med karakteristiska smaker, dels att vissa av dem, i de medlemsstater som har infört ett system för godkännande enligt artikel 19.3 i samma direktiv, har erhållit tillstånd för saluföring av upphettade tobaksvaror med karakteristiska smaker. Utan att bestrida dessa faktiska omständigheter anser kommissionen att de inte är tillräckliga för att individualisera sökandena på samma sätt som de personer ett beslut är riktat till.
43
I detta avseende föreskrivs i direktiv 2014/40 att det är nödvändigt att fastställa ett gemensamt format för rapportering av ingredienser i tobaksvaror och av utsläpp av vissa giftiga ämnen som dessa produkter ger upphov till (skälen 13–15) och att tillverkare och importörer är skyldiga att anmäla nya tobaksvaror, utan att detta påverkar medlemsstaternas befogenhet att förbjuda eller att godkänna sådana nya produkter (skäl 34). Dessa principer har genomförts i artiklarna 5 och 19 i direktiv 2014/40. Det framgår av samtliga dessa bestämmelser att tillverkare och importörer endast får släppa ut tobaksvaror på marknaden som uppfyller kraven i nämnda direktiv och som har varit föremål för rapportering av uppgifter och anmälningar enligt direktivet, eller, i förekommande fall, sådana godkännanden som föreskrivs av de medlemsstater som har infört ett system för godkännande. De krav som föreskrivs i direktivet avser bland annat, utöver angivandet av ingredienser och utsläpp, avsaknaden av förbjudna ingredienser och tillhandahållande av erforderliga undersökningar avseende bland annat toxicitet, beroendeframkallande egenskaper, attraktionskraft och inverkan på konsumtionsmönstret för den berörda produkten. Sådana krav utgör således allmänna och abstrakta kriterier som är tillämpliga på alla som släpper ut eller avser att släppa ut en tobaksvara på marknaden.
44
Det ska således prövas huruvida det är tillräckligt att nämnda uppgiftsrapporteringar och anmälningar har gjorts eller att nämnda godkännanden innehas för att individualisera sökandena, eller vissa av dem, på motsvarande sätt som den som ett beslut är riktat till.
45
För det första är enbart den omständigheten att de aktörer som rapporterade uppgifter eller ingav anmälningar eller de som innehade tillstånd var identifierbara vid den tidpunkt då den angripna rättsakten antogs inte tillräcklig för att fastställa att de är personligen berörda, när rättsakten är tillämplig på grundval av allmänna och abstrakta överväganden (se dom av den 16 december 2011, Enviro Tech Europe och Enviro Tech International/kommissionen, T‑291/04, EU:T:2011:760, punkt 104 och där angiven rättspraxis) och när kommissionen inte var tvungen att ta särskild hänsyn till deras situation vid antagandet av den angripna rättsakten (se, för ett liknande resonemang, dom av den 2 mars 2010, Arcelor/parlamentet och rådet, T‑16/04, EU:T:2010:54, punkt 102 och där angiven rättspraxis).
46
För det andra kan argumentet att det endast är ett fåtal företag som berörs av den angripna rättsakten, vilket kommissionen för övrigt har bestritt, inte heller godtas. En fysisk eller juridisk person kan nämligen endast vara personligen berörd av en bestämmelse med allmän giltighet om bestämmelsen påverkar vederbörande på grund av vissa för denne utmärkande egenskaper eller på grund av faktiska omständigheter som särskiljer denna person från alla andra rättssubjekt, och därigenom medför att denne individualiseras på motsvarande sätt som den som bestämmelsen är riktad till. Antalet fysiska eller juridiska personer som berörs av en sådan rättsakt saknar däremot betydelse (se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 april 2004, kommissionen/Jégo-Quéré, C‑263/02 P, EU:C:2004:210, punkterna 43–46 och där angiven rättspraxis).
47
För det tredje, eftersom de godkännanden som beviljas enligt direktiv 2014/40 avser saluföring av tobaksvaror som uppfyller kraven i direktivet, råder det, i motsats till vad kommissionen har påstått, inget tvivel om att det absoluta förbud mot saluföring av upphettade tobaksvaror med karakteristiska smaker som följer av den angripna rättsakten nödvändigtvis innebär att vissa av sökandenas godkännanden kommer att ifrågasättas. Sådana godkännanden kan emellertid inte anses känneteckna och individualisera deras innehavares ställning i förhållande till den angripna rättsakten som om rättsakten hade riktats till dem. Nämnda godkännanden ger för övrigt inte innehavarna av dessa godkännanden rättigheter som är jämförbara med dem som sökandena i de mål som nämns i punkterna 40 och 41 ovan åtnjöt.
48
Verkningarna av den angripna rättsakten är nämligen desamma såväl för aktörer som har erhållit ett godkännande i de medlemsstater som har infört ett system för godkännande i enlighet med artikel 19.3 i direktiv 2014/40 för upphettade tobaksvaror med karakteristiska smaker, som för aktörer som har rapporterat de uppgifter som föreskrivs i artikel 5 i direktivet eller lämnat de anmälningar som föreskrivs i artikel 19 i samma direktiv för samma produkter, samt för aktörer som ännu inte har erhållit godkännande, rapporterat uppgifter eller lämnat en anmälan men som har för avsikt att släppa ut sådana varor på marknaden. Ingen av de aktörer som befinner sig i dessa situationer är således individualiserade i förhållande till den angripna rättsakten.
49
Vidare uppfyller godkännandena, rapporteringen av uppgifter och anmälningarna, såsom har påpekats i punkt 43 ovan, sådana objektiva krav avseende tobaksvaror som föreskrivs i direktiv 2014/40, vilka fastställts på ett allmänt och abstrakt sätt för samtliga aktörer. Av detta följer att godkännanden som utfärdas av medlemsstaterna beviljas utan ensamrätt enbart på grundval av att produkterna överensstämmer med kraven och att aktörernas rapporteringar eller anmälningar inte heller leder till någon ensamrätt.
50
Slutligen föreskrivs i direktiv 2014/40 att villkoren för saluföring av tobaksvaror som omfattas av direktivets tillämpningsområde kan preciseras eller ändras genom olika delegerade akter. Detta föreskrivs bland annat i artikel 7.12 i nämnda direktiv, vad gäller upphävande av det undantag som är aktuellt i förevarande mål. Av detta följer att de godkännanden att saluföra upphettade tobaksvaror med karakteristiska smaker som vissa av sökandena innehar inte kan anses ha förvärvats på obestämd tid, såsom även gäller för rätten att saluföra sådana varor efter rapportering eller anmälan.
51
För det fjärde har den omständigheten som sökandena har åberopat som svar på kommissionens invändning om rättegångshinder – att tillverkarna och importörerna av upphettade tobaksvaror med karakteristisk smak, med avseende på den angripna rättsakten, inte befinner sig i samma situation som industrier i tidigare och senare led i produktions- och distributionskedjan – inte någon betydelse för frågan huruvida sökandena ingår i en begränsad krets i den mening som avses i den rättspraxis som anges i punkt 41 ovan. Sökandena behöver nämligen inte visa att de berörs på ett annat sätt än andra aktörer, för att styrka att de berörs personligen av den angripna rättsakten, utan de ska visa att de berörs på grund av en egenskap eller en faktisk situation som är utmärkande för dem och som särskiljer dem på motsvarande sätt som den till vilken ett beslut är riktat (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 12 december 2003, Bactria/kommissionen, C‑258/02 P, EU:C:2003:675, punkt 34 och där angiven rättspraxis).
52
Av dessa överväganden följer att de godkännanden, rapporteringar och anmälningar som sökandena har åberopat inte innebär att det är möjligt att fastställa att de är personligen berörda av den angripna rättsakten.
53
Sökandena har även gjort gällande att den angripna rättsakten väsentligt skadar deras konkurrensställning. De har i detta hänseende anfört att de har en icke försumbar andel av marknaden för upphettade tobaksvaror, att de produkter som omfattas av förbudet utgör en mycket stor andel av deras försäljning och att de har haft betydande investeringskostnader för att utveckla de aktuella produkterna.
54
Det räcker emellertid inte att vissa aktörer berörs mer än andra i ekonomiskt hänseende av en allmängiltig rättsakt för att särskilja dessa aktörer från andra aktörer, när tillämpningen av rättsakten sker mot bakgrund av en objektivt fastställd situation (se dom av den 2 mars 2010, Arcelor/parlamentet och rådet, T‑16/04, EU:T:2010:54, punkt 106 och där angiven rättspraxis).
55
Enbart den omständigheten att en fysisk eller juridisk person kan förlora en betydande inkomstkälla till följd av en ny lagstiftning bevisar inte att personen befinner sig i en särskild situation och räcker inte för att visa att denna lagstiftning berör vederbörande personligen. Denna person ska nämligen lägga fram bevisning för omständigheter som visar att den skada som vederbörande påstår sig ha lidit innebär att denne kan särskiljas från alla andra ekonomiska aktörer som berörs av nämnda lagstiftning på samma sätt som personen i fråga (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 29 juni 2006, Nürburgring/parlamentet och rådet, T‑311/03, ej publicerat, EU:T:2006:179, punkterna 65 och 66 och där angiven rättspraxis).
56
Tribunalen finner mot denna bakgrund att sökandena saknar grund för sitt påstående att de är personligen berörda av den angripna rättsakten. Talan ska därför avvisas.
Ansökningarna om intervention
57
Genom handlingar som inkom till tribunalens kansli den 16 februari respektive den 8 mars 2023 ansökte Europeiska unionens råd och Republiken Frankrike om att få intervenera till stöd för kommissionens yrkanden.
58
Genom handling som inkom till tribunalens kansli den 8 mars 2023 ansökte även Philip Morris Products SA, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member SA, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna SpA, Philip Morris Romania SRL och Philip Morris Ltd om att få intervenera till stöd för sökandenas yrkanden.
59
Enligt artikel 142.2 i rättegångsreglerna förfaller ändamålet med interventionen bland annat om talan avvisas. Eftersom talan i förevarande fall har avvisats, finns det inte längre anledning att pröva interventionsansökningarna.
Rättegångskostnader
60
Enligt artikel 134.1 i rättegångsreglerna ska tappande rättegångsdeltagare förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att sökandena ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom sökandena har tappat målet ska kommissionens yrkande bifallas, och sökandena ska förpliktas att bära sina rättegångskostnader och ersätta kommissionens rättegångskostnader, med undantag för de kostnader som hänför sig till interventionsansökningarna.
61
Enligt artikel 144.10 i rättegångsreglerna ska interventionssökanden och parterna, om målet avgörs slutligt innan interventionsansökan har prövats, var och en bära sina rättegångskostnader i den mån de hänför sig till interventionsansökan. I förevarande fall ska sökandena, kommissionen, Republiken Frankrike, rådet, Philip Morris Products, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna, Philip Morris Romania och Philip Morris var och en bära sina rättegångskostnader i den mån de hänför sig till interventionsansökningarna.
62
Enligt artikel 158.5 i rättegångsreglerna angavs i beslutet av den 2 februari 2023, Nicoventures Trading m.fl./kommissionen (T‑706/22 R, ej publicerat, EU:T:2023:39), genom vilket det interimistiska förfarandet avslutades, att frågan om rättegångskostnader skulle anstå till tribunalens avgörande i saken. Kommissionen har yrkat att sökandena ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom sökandena utöver målet i sak även var tappande rättegångsdeltagare i det interimistiska förfarandet ska sökandena förpliktas att ersätta de rättegångskostnader som hänför sig till det interimistiska förfarandet.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (andra avdelningen)
följande:
1)
Talan avvisas.
2)
Det saknas anledning att pröva de interventionsansökningar som ingivits av Republiken Frankrike, Europeiska unionens råd, Philip Morris Products SA, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member SA, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna SpA, Philip Morris Romania SRL och Philip Morris Ltd
3)
Nicoventures Trading Ltd och övriga sökande vars namn finns förtecknade i bilagan ska bära sina rättegångskostnader och ersätta Europeiska kommissionens rättegångskostnader, med undantag för de kostnader som hänför sig till interventionsansökningarna.
4)
Nicoventures Trading och övriga sökande vars namn finns förtecknade i bilagan, kommissionen, Republiken Frankrike, rådet, Philip Morris Products, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna, Philip Morris Romania och Philip Morris ska var och en bära sina rättegångskostnader i den mån de hänför sig till interventionsansökningarna.
5)
Nicoventures Trading och övriga sökande vars namn finns förtecknade i bilagan ska ersätta de rättegångskostnader som hänför sig till det interimistiska förfarandet.
Luxemburg den
Justitiesekreterare
V. Di Bucci
Ordförande
A. Marcoulli
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.
(
1
)	Förteckningen över övriga sökande har endast bifogats den version som delgetts parterna.