62010CC0412_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Förenade kungariket) har i denna begäran om förhandsavgörande ställt en första fråga angående tolkningen av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 864/2007 av den 11 juli 2007 om tillämplig lag för utomobligatoriska förpliktelser (Rom II)(2) (nedan kallad Rom II). Frågan avser denna förordnings tillämplighet i tiden.
I – Tillämpliga bestämmelser
A – Rom II
2. Skälen 6, 13, 14 och 16 i Rom II återges nedan:
”(6) För att den inre marknaden skall kunna fungera väl, i syfte att förbättra möjligheten att förutse resultatet av en tvist, öka säkerheten ifråga om vilken lag som är tillämplig och öka den fria rörligheten för domar, måste medlemsstaternas lagvalsregler leda till att samma nationella lag är tillämplig oavsett vid vilket lands domstol talan har väckts.
…
(13) Enhetliga regler som tillämpas oavsett vilket lagval som följer av dem kan göra att risken för snedvriden konkurrens mellan de rättssökande i gemenskapen avvärjs.
(14) Kravet på rättssäkerhet och behovet av att skipa rättvisa i enskilda fall utgör viktiga delar i ett område med rättvisa. …
…
(16) Enhetliga regler bör öka möjligheten att förutse hur domstolarna kommer att döma och garantera rimlig avvägning mellan de intressen som den vars ansvar görs gällande och den skadelidande har. …”
3. Det föreskrivs angående tillämplig lag i artikel 4.1 i Rom II att ”[o]m inte annat föreskrivs i denna förordning, skall ifråga om en utomobligatorisk förpliktelse som har sin grund i en skadeståndsgrundande händelse lagen i det land där skadan uppkommer tillämpas oavsett i vilket land den skadevållande händelsen inträffade och oavsett i vilket eller vilka länder indirekta följder av händelsen uppkommer”.
4. I artikel 15 i förordningen anges räckvidden för den således tillämpliga lagen på följande sätt:
”Tillämplig lag för utomobligatoriska förpliktelser enligt denna förordning skall reglera särskilt
a) grunden för och omfattningen av ansvaret, däribland fastställandet av vilka personer som kan hållas ansvariga för sina handlingar,
b) grunderna för ansvarsfrihet, begränsning av ansvar och fördelning av ansvar,
c) förekomsten, arten och bedömningen av skadorna eller den gottgörelse som begärs,
…”
5. Det preciseras i artikel 28.1 att Rom II ”inte [skall] inverka på tillämpningen av internationella konventioner som en eller flera medlemsstater har tillträtt när denna förordning antas och som fastställer lagvalsregler för utomobligatoriska förpliktelser”.
6. I artikel 29 föreskrivs bland annat att medlemsstaterna ”[s]enast den 11 juli 2008 … till kommissionen [ska] överlämna en förteckning över konventionerna i artikel 28.1. … Kommissionen skall inom sex månader efter mottagandet i Europeiska unionens officiella tidning offentliggöra … en förteckning över … konventioner[na] …”.
7. Genom artikel 30 införs en översynsklausul, enligt vilken kommissionen ”[s]enast den 20 augusti 2011” ska lägga fram en rapport om tillämpningen av Rom II.
8. Artiklarna 31 och 32 i Rom II har följande lydelse:
”Artikel 31 – Tillämplighet i tiden
Denna förordning skall tillämpas på skadevållande händelser som inträffar efter det att den har trätt i kraft.
Artikel 32 – Datum för tillämpning
Denna förordning skall tillämpas från och med den 11 januari 2009, med undantag av artikel 29, som skall börja tillämpas från och med den 11 juli 2008.”
B – Den nationella lagstiftningen
9. De engelska lagvalsregler om utomobligatoriskt skadeståndsansvar som gällde innan Rom II blev tillämplig finns i del III i lagen om internationell privaträtt (diverse bestämmelser) 1995 ( Private International Law (Miscellaneous Provisions) Act 1995 ). De engelska domstolarna har tolkat 1995 års lag så, att den anger vilken lag som ska tillämpas på de materiella omständigheterna i målet. Frågor som enligt engelsk rätt betecknas som processuella regleras enligt engelsk rätt i egenskap av lex fori
(domstolens lag).
10. Såvitt avser skadebedömningen har det i engelsk rättspraxis, i synnerhet i avgörandet från House of Lords i målet Harding mot Wealands(3), slagits fast att:
a) Den lag som är tillämplig på de materiella omständigheterna i målet gäller vid fastställandet av de ”typer” av förluster som kan ersättas i form av skadestånd, det vill säga de grupper av förluster som i princip kan medföra utdömande av skadestånd.
b) Skadebedömningen av varje ersättningsberättigad ”typ” av förlust är en processuell fråga, som regleras enligt engelsk rätt i egenskap av lex fori .
II – Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
11. Deo Antoine Homawoo blev den 29 augusti 2007 påkörd av ett motorfordon när han korsade en väg i Frankrike. Han ådrog sig skador vid kollisionen. Fordonet, som var registrerat i Frankrike, framfördes vid olyckstillfället av en person som var försäkrad i bolaget GMF Assurances SA (nedan kallat GMF).
12. Den 8 januari 2009 väckte sökanden, som var bosatt i Förenade kungariket, skadeståndstalan vid High Court of Justice mot bland andra GMF och begärde ersättning för kroppsskada samt indirekt skada med stöd av bestämmelserna i artikel 9.1 b och artikel 11.2 i rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område.(4) GMF har inte bestritt den skyldighet som åligger bolaget att betala ersättning till sökanden. Däremot är parterna oense om vilken lag som är tillämplig vid bedömningen av sökandens skador.
13. Olyckan inträffade den 29 augusti 2007 och talan väcktes vid High Court den 8 januari 2009. Enligt sökanden är Rom II inte tillämplig i målet vid den nationella domstolen och bedömningen av sökandens skada bör ske i enlighet med engelsk rätt i dess egenskap av lex fori, eftersom de båda händelserna ägde rum före den 11 januari 2009, det vill säga den dag som det hänvisas till i artikel 32 i Rom II. Enligt GMF trädde Rom II i kraft, i överensstämmelse med artikel 254.1 EG,(5) den tjugonde dagen efter offentliggörandet i Europeiska unionens officiella tidning .(6) Den skadevållande händelsen som är i fråga i målet vid den nationella domstolen inträffade dock efter denna dag. Följaktligen borde bedömningen av sökandens skada göras enligt fransk rätt med tillämpning av artiklarna 4 och 15 c i Rom II.
14. Med beaktande av dessa olika uppfattningar om dagen för ikraftträdandet av Rom II, beslutade High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division, att förklara målet vilande och att ställa följande frågor till domstolen:
”1) Ska artiklarna 31 och 32 i Rom II, jämförd med artikel 297 FEUF,(7) tolkas så, att en nationell domstol är skyldig att tillämpa denna förordning, i synnerhet artikel 15 c, i ett fall där den skadevållande händelsen inträffade den 29 augusti 2007?
2) Påverkas svaret på den första frågan av någon av följande omständigheter:
a) den rättegång i vilken skadestånd yrkas inleddes den 8 januari 2009,
b) den nationella domstolen hade, före den 11 januari 2009, inte fastställt den tillämpliga lagen?”
III – Förfarandet vid domstolen
15. Sökanden, GMF, den grekiska och den brittiska regeringen samt Europeiska kommissionen har gett in skriftliga yttranden till domstolen.
16. Sökanden, GMF och kommissionen har yttrat sig vid den muntliga förhandlingen den 14 juli 2011.
IV – Rättslig bedömning
17. Denna begäran om förhandsavgörande rör tillämpligheten i tiden av Rom II, vilken bestäms av artiklarna 31 och 32. I artikel 31 anges det endast att förordningen ska tillämpas på skadevållande händelser som inträffar ”efter det att den har trätt i kraft”. I artikel 32 görs tillägget att den ”skall tillämpas från och med den 11 januari 2009, med undantag av artikel 29, som skall börja tillämpas från och med den 11 juli 2008”.
18. Två uppfattningar står emot varandra i målet vid den nationella domstolen. Enligt den första, som försvaras av GMF och den grekiska regeringen, fastställs det inte någon dag för ikraftträdande i artikel 31. Denna tidpunkt ska således fastställas i enlighet med artikel 254.1 EG, nämligen till tjugonde dagen efter det att Rom II offentliggjorts. Förordningen är således tillämplig på skadevållande händelser som har inträffat efter den 20 augusti 2007. Enligt den andra uppfattningen, som företräds av sökanden, den brittiska regeringen och kommissionen, syftar det ikraftträdande som nämns i artikel 31 i själva verket på det datum för tillämpning som fastställs i följande artikel, nämligen den 11 januari 2009, eftersom endast artikel 29 är tillämplig från och med den 11 juli 2008. Rom II ska således tillämpas på skadevållande händelser som inträffat efter den 11 januari 2009.
19. Några inledande anmärkningar kommer att klargöra hur vanligt förekommande det är i unionens förordningar att åtskillnad görs mellan ”ikraftträdande” och ”datum för tillämpning” (A). Jag kommer att fråga mig huruvida lagstiftarens hänvisning till ”ikraftträdande” och ”datum för tillämpning” i Rom II kan medföra att en sådan åtskillnad görs som följer av nämnda förekomst. För att kunna besvara frågan kommer jag, efter att ha analyserat förarbetena till Rom II (B), studera ordalydelsen i artiklarna 31 och 32 i förordningen (C), dess allmänna systematik (D) och dess syften (E).
A – Inledande anmärkningar om skillnaden mellan ”ikraftträdande” och ”datum för tillämpning”
20. I vissa av unionens förordningar är tillämpningen åtskild från ikraftträdandet. Så är fallet exempelvis i de förordningar genom vilka de första gemensamma marknadsorganisationerna skapades. Vad dessa förordningar beträffar är syftet med åtskillnaden mellan ”ikraftträdande” och ”datum för tillämpning” att inrättandet av nya organ som bildas genom nämnda förordningar – exempelvis förvaltningskommittéer – ska kunna ske omedelbart och att kommissionen ska kunna anta tillämpningsföreskrifter enligt vilka det krävs yttrande från dessa nya organ.(8)
21. Inom det civilrättsliga samarbetsområde som Rom II ingår i skiljer unionslagstiftaren också mellan många förordningars ikraftträdande och deras tillämpning. Den första av dessa var förordningen om samarbete mellan medlemsstaternas domstolar i fråga om bevisupptagning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur.(9) Denna förordning trädde i kraft den 1 juli 2001 men tillämpades inte förrän från och med den 1 januari 2004, med undantag av vissa artiklar vilkas dag för tillämpning fastställdes till dagen för ikraftträdandet, nämligen den 1 juli 2001.(10) Medlemsstaterna skulle enligt dessa artiklar delge kommissionen vissa upplysningar som preciseras i förordningen. Kommissionen skulle, biträdd av en kommitté, utarbeta och regelbundet uppdatera en h andbok som innehöll denna information.(11) Perioden mellan dagen för ikraftträdande och dagen för tillämpning var nödvändig för att medlemsstaterna och därefter kommissionen skulle kunna slutföra vissa uppgifter innan förordningen började tillämpas.
22. Lagstiftaren skiljer i de efterföljande förordningarna inom samma område mellan dag för ikraftträdande och dag för tillämpning med längre eller kortare tidsfrister mellan dessa båda dagar så att medlemsstaterna ska kunna åstadkomma vissa förändringar i sin nationella rätt innan de delger kommissionen de upplysningar som krävs enligt det berörda instrumentet. Dessa upplysningar delges sedan allmänheten, i regel genom offentliggörande i Europeiska unionens officiella tidning .(12) I fråga om Rom II skulle det få ovanliga verkningar om artikel 31 tolkades så, att det i artikeln fastställs att nämnda förordning träder i kraft den 20 augusti 2007, medan dagen för tillämpning är den 11 januari 2009 (med undantag av artikel 29, som ska tillämpas från och med den 11 juli 2008).
23. Om Rom II tillämpades den 11 januari 2009 på skadevållande händelser som inträffat efter den 20 augusti 2007 skulle detta medföra en period på nästan sjutton månader under vilken de skadevållande händelserna omfattades av den ordning som införts genom denna förordning utan att den skulle kunna tillämpas på dem. En sådan tillämpning, enligt vilken ordningen i Rom II på något sätt är tillämplig utan att kunna tillämpas, har ingen motsvarighet på området för det civilrättsliga samarbetet.(13) I motsvarigheten till förordningen, som innehåller lagvalsregler på det avtalsrättsliga området, görs det dock en åtskillnad mellan dagen för ikraftträdande och dagen för tillämpning genom att det tydliggörs att förordningen ska tillämpas på avtal som ingås efter dagen för tillämpning.(14)
24. Med hänsyn till den ovanliga verkan en sådan eventuell åtskillnad mellan ”ikraftträdande” i artikel 31 och ”datum för tillämpning” i artikel 32 medför, såtillvida att den skulle leda till att Rom II tillämpades från och med den 11 januari 2009 på skadevållande händelser som inträffat efter den 20 augusti 2007, finns det anledning att undersöka förarbetena för att utröna om de kan klargöra huruvida lagstiftaren verkligen eftersträvat en sådan verkan.
B – Förarbetena till Rom II
25. Kommissionen lade fram ett förslag till förordning om tillämplig lag för utomobligatoriska förpliktelser den 22 juli 2003.(15) Det innehöll en enda artikel, med rubriken ”Ikraftträdande och tillämplighet i tiden”, om förordningens tillämplighet i tiden och hade följande lydelse: ”Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2005. Den skall tillämpas på utomobligatoriska förpliktelser till följd av händelser som har ägt rum efter den dag då förordningen trädde i kraft.”(16)
26. Under de förhandlingar som senare hölls i Europeiska unionens råd anmärkte den svenska delegationen att det krävdes ändringar i svensk rätt för att tillämpa denna förordning och att det skulle behövas minst två år för att genomföra dessa ändringar. Av denna anledning föreslog den svenska delegationen att formuleringen ”träder i kraft den 1 januari 2005” skulle ersättas av ”träder i kraft tidigast två år efter dess antagande”.(17) Detta förslag fick stöd av den tyska delegationen.(18) Den nederländska delegationen föreslog också att en tillräckligt lång tidsperiod skulle föreskrivas för att nödvändiga nationella bestämmelser skulle kunna antas innan förordningen trädde i kraft.(19) Dessa delegationers interventioner visar således deras önskan att ikraftträdandet av Rom II skulle flyttas fram.
27. Det föreslogs samtidigt den 22 december 2005(20) att två olika artiklar, den första med rubriken ”Tillämplighet i tiden” och den andra med rubriken ”Ikraftträdande”, skulle formuleras så, att den befintliga formuleringen med vissa modifikationer delades upp i två artiklar. Dessa artiklar hade följande lydelse:
”Artikel 27 – Tillämplighet i tiden. Denna förordning skall tillämpas på utomobligatoriska förpliktelser till följd av händelser som har ägt rum efter den dag då förordningen trädde i kraft.
Artikel 27 a – Ikraftträdande. Denna förordning träder i kraft den …”
28. Denna idé förverkligades inte i kommissionens ändrade förslag, som lades fram den 21 februari 2006.(21) Datumet ”den 1 januari 2005” togs bort men resten av formuleringen förblev oförändrad. Följaktligen fick artikeln om förordningens tillämplighet i tiden följande lydelse: ”Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2005 . … Den skall tillämpas på utomobligatoriska förpliktelser till följd av händelser som har ägt rum efter den dag då förordningen trädde i kraft.”(22)
29. Förslaget att dela upp tillämpligheten i tiden för Rom II i två artiklar lades fram på nytt den 16 mars 2006,(23) med något annorlunda formulerade artiklar. I den första artikeln angavs det att ”[d]enna förordning skall tillämpas på skadevållande händelser … som inträffat efter det att den har trätt i kraft”.(24) I den andra artikeln föreslogs följande ordalydelse: Förordning Rom II ”ska träda i kraft [nio månader efter det att den har antagits]” och ”ska tillämpas från och med [den femtonde månaden efter det att den har antagits], med undantag av [nuvarande artikel 29] som ska tillämpas [nio månader efter det att den har antagits].”(25) Ikraftträdandet av Rom II skulle således äga rum nio månader efter nämnda förordnings antagande, det vill säga den dag då nuvarande artikel 29 skulle börja tillämpas.
30. Det är föga troligt att lagstiftaren då var fullt medveten om att dessa båda artiklar sammantagna genom den ändrade formuleringen i själva verket skulle leda till att Rom II blev tillämplig på skadevållande händelser som inträffat efter dagen för tillämpning av artikel 29, vilken sammanföll med nämnda förordnings ikraftträdande. Beviset härför är att en sådan tolkning av Rom II:s tillämplighet i tiden, enligt vilken nämnda förordning med hänsyn till den slutgiltiga lagtexten skulle vara tillämplig från och med den 11 januari 2009 på skadevållande händelser som inträffat efter den 11 juli 2008, inte försvaras av någon av parterna i målet vid den nationella domstolen. När lagstiftaren använde termen ”ikraftträdande” i den första artikeln återgav han endast de tidigare versionernas formulering utan att inse vilken förändring som i sak skulle bli följden av detta.
31. Ett protokoll från förarbetena av den 3 maj 2006 avslöjar att flera av delegationerna ansåg, efter ett möte som hölls den 27 och den 28 mars 2006, att åtskillnaden mellan dagen för ikraftträdande och dagen för tillämpning inbjöd till förvirring.(26) En senare version daterad den 10 april 2006(27) kom, förmodligen i förenklingssyfte, att ersätta den första meningen i den andra artikeln. I den sistnämnda, som fortfarande hade rubriken ”Ikraftträdande”, angavs endast att ”[f]örordningen ska tillämpas från och med [arton månader efter det att den har antagits], med undantag av [nuvarande artikel 29] som ska tillämpas [tolv månader efter det att den har antagits]”.(28) I en följande version, daterad den 21 april 2006,(29) fick den andra artikeln sin slutgiltiga lydelse, med ändring av dess rubrik till ”Datum för tillämpning”.
32. Dessa successiva ändringar av Rom II bör följaktligen betraktas som formella snarare än materiella. Lagstiftarens avsikt verkar således under förordningens hela antagandeprocess ha varit att anknyta begreppet ikraftträdande i artikel 31 till datumet för tillämpning i artikel 32 i Rom II, utan att bekymra sig om de svårigheter som uppstår med två olika tidpunkter avseende tillämpningen.
33. Denna avsikt bekräftas av den nästan fullständiga avsaknaden av diskussioner på denna punkt under förhandlingarna ända fram till antagandet av Rom II den 11 juli 2007. Det framgår av handlingar som offentliggjorts att det endast var vid mötet den 27 och den 28 mars 2006 som man diskuterade den omständigheten att särskiljandet av dag för tillämpning och dag för ikraftträdande kunde leda till förvirring.(30) Ordförandeskapet hävdade vid detta tillfälle att anledningen till särskiljandet var de skyldigheter som ålåg medlemsstaterna innan Rom II kunde börja tillämpas, och åberopade därvid överlämnandet av en förteckning över konventionerna enligt nuvarande artikel 29. På detta sätt motiverade ordförandeskapet enbart att det fastställts en tidigare dag för tillämpning av en av artiklarna i Rom II. Det bekymrade sig inte alls om att det fastställts en ännu tidigare dag för ikraftträdande av Rom II eller om nämnda förordnings tillämplighet på skadevållande händelser som inträffat före dagen för tillämpning den 11 januari 2009.
34. Av de förarbeten som ledde till att artiklarna 31 och 32 i Rom II antogs framgår således att lagstiftaren inte visade någon tydlig avsikt att nämnda förordning skulle tillämpas på skadevållande händelser som inträffat före dagen för tillämpning den 11 januari 2009. För att kunna tolka denna typ av artiklar är det därför nödvändigt att uppmärksamt kontrollera huruvida det finns stöd för en bokstavstolkning av den lagtext som nämnda förarbeten gav upphov till samt att undersöka den allmänna systematiken i och syftena med Rom II.
C – Ordalydelsen i artiklarna 31 och 32
35. Det föreskrivs i artikel 32 i Rom II att ”[d]enna förordning skall tillämpas från och med den 11 januari 2009, med undantag av artikel 29, som skall börja tillämpas från och med den 11 juli 2008”. I artikel 31 preciseras att Rom II ska tillämpas på skadevållande händelser som inträffar ”efter det att den har trätt i kraft”.
36. GMF anser att begreppen ikraftträdande och tillämpning är välkända för unionslagstiftaren. Dessa begrepp förklaras nämligen i Europaparlamentets, rådets och kommissionens gemensamma praktiska handledning för personer som deltar i utformningen av lagtexter inom gemenskapens institutioner.(31) Jag måste inledningsvis nyansera detta påstående. Det anges visserligen i artikel 20.10 och följande artiklar i handledningen att en ”uppskjuten tillämpning av förordningar” är möjlig, och det preciseras vidare uttryckligen att ”[m]an skiljer ibland på förordningens ikraftträdande och den dag när den ordning som införs genom förordningen skall börja tillämpas. Tidpunkten för tillämpning av rättsakten kan skjutas upp till en senare dag”. Skillnaden mellan de båda begreppen förklaras emellertid inte. I artikel 20.10 hänvisas enbart till förordningarna om upprättande av de gemensamma marknadsorganisationerna samt förklaras vad syftet kan vara med en åtskillnad mellan en sådan förordnings dag för ikraftträdande och dag för tillämpning. Ett syfte av denna typ, vilket eftersträvas inom den specifika ramen för förordningar som rör bestämda sektorer, är inte ett syfte som eftersträvas inom ramen för Rom II, då det i artikel 31 nämnda ikraftträdandet fastställs till den 20 augusti 2007, medan förordningen ska tillämpas från och med den 11 januari 2009. Av Europaparlamentets, rådets och kommissionens gemensamma praktiska handledning framgår således endast ett exempel på skillnaden mellan ikraftträdande och tillämpning av ett instrument som har skapats för ett specifikt ändamål. Detta särskilda exempel innebär inte att det rent allmänt kan påstås att skillnaden mellan begreppen ikraftträdande och tillämpning är välkänd för unionslagstiftaren.
37. För övrigt är det viktigare i och med att det i artikel 31 talas specifikt om ikraftträdande och i artikel 32 om datum för tillämpning att de måste läsas i förening, eftersom den första har rubriken ”Tillämplighet i tiden” och den andra ”Datum för tillämpning”. Detta visar att begreppen ikraftträdande och tillämpning används på ett otydligt sätt i Rom II och att det ena begreppet förväxlas med det andra. Följden blir att det inte går att följa GMF:s och den grekiska regeringens resonemang om att artikel 31 borde kompletteras med den andra meningen i artikel 254.1 EG, enligt vilken ”[d]e skall träda i kraft den dag som anges i rättsakterna eller, i annat fall, den tjugonde dagen efter offentliggörandet”.
38. Avsaknaden av en tydlig åtskillnad mellan de båda begreppen, vilket leder till att de förväxlas i Rom II, bekräftas av den omständigheten att artiklar med rubriken ”Ikraftträdande” i den stora majoriteten övriga instrument som antagits på området för det civilrättsliga samarbetet även innehåller formuleringen ”ska tillämpas” eller ”är tillämplig”.(32)
39. Den omständigheten att det inte görs någon tydlig åtskillnad mellan de båda begreppen har dessutom senare bekräftats av de olika översättningarna av Rom II. I den spanska, den nederländska och den rumänska versionen har artikel 32 rubriken ”Ikraftträdande”(33) och inte ”Datum för tillämpning”. I dessa tre versioner råder det inget tvivel om att nämnda förordnings ikraftträdande ska fastställas till den 11 januari 2009, med undantag endast av artikel 29 som ska träda i kraft den 11 juli 2008. Domstolen har klart uttalat att en underlåtelse att ”beakta dessa två språkversioner … skulle dessutom stå i strid med EG‑domstolens fasta rättspraxis, enligt vilken nödvändigheten av en enhetlig tolkning av gemenskapens rättsakter utesluter att en bestämmelse, då osäkerhet råder, betraktas för sig utan tvärtom kräver att den skall tolkas och tillämpas mot bakgrund av de övriga språkversionerna (se, bland annat, dom av den 12 juli 1979 i mål 9/79, Koschniske, REG 1979, s. 2717, punkt 6). … Alla språkversioner skall dessutom av principiella skäl tillmätas samma värde …”.(34) Vad som äger giltighet för två olika språkversioner gör det i än högre grad för tre.
D – Den allmänna systematiken i Rom II
40. När jag övergår till att studera den allmänna systematiken i Rom II måste utgångspunkten vara att de bestämmelser i förordningen som föregår artiklarna 31 och 32 inte innehåller någon anvisning om förordningens tillämpning på skadevållande händelser som inträffat före den 11 januari 2009. En analys av dessa bestämmelser gör att de endast kan förstås på så sätt att lagstiftaren har valt att skjuta upp tillämpningen av förordningen till den 11 januari 2009, med undantag av artikel 29 som ska tillämpas från och med den 11 juli 2008, trots att förordningen antogs den 11 juli 2007.
41. Såsom GMF själv med rätta har förklarat i sitt skriftliga yttrande och under förhandlingen, står skälet till att lagstiftaren har föranletts att föreskriva två datum för tillämpningen att finna i artiklarna 28 och 29 i Rom II. Innan denna förordning börjar tillämpas är det nämligen nödvändigt att få kännedom om vilka internationella konventioner med lagvalsregler som finns på området för utomobligatoriska förpliktelser och som är bindande för en eller flera medlemsstater. Detta följer av artikel 28, enligt vilken förordningen inte ska inverka på tillämpningen av dessa internationella konventioner.
42. I artikel 29 föreskrivs att medlemsstaterna senast den 11 juli 2008 till kommissionen ska överlämna en förteckning över dessa konventioner. Kommissionen ska offentliggöra förteckningen över konventionerna i Europeiska unionens officiella tidning
senast sex månader efter mottagandet. Eftersom alla konventioner bör ha granskats och offentliggjorts senast den 11 januari 2009, är det av denna anledning som Rom II ska tillämpas från och med den dagen.
43. GMF anser att Rom II med nödvändighet redan var i kraft vid den tidpunkt då artikel 29 skulle börja tillämpas, vilken fastställts till den 11 juli 2008. Försäkringsbolaget har härav dragit slutsatsen att Rom II ska tillämpas på skadevållande händelser som inträffat före den 11 januari 2009. Detta argument kan inte vinna framgång eftersom det klart följer av artikel 32 att tillämpningen av artikel 29 ska förbli åtskild från tillämpningen av de övriga bestämmelserna i Rom II. Även om ikraftträdandet av Rom II den 11 juli 2008 åtföljdes av dess tillämpning på skadevållande händelser som inträffat senare, skulle emellertid sådana händelser omfattas av bestämmelserna i Rom II från och med den 11 juli 2008, trots att tillämpningen av dessa bestämmelser skulle bli uppskjuten. Följden av denna situation blir att sådana bestämmelser görs tillämpliga före den dag som uttryckligen föreskrivs av lagstiftaren i detta syfte, nämligen den 11 januari 2009.
44. Såsom kommissionen för övrigt har framhållit, när den anfört förordning Bryssel IIa som ett exempel på att unionslagstiftaren på området för det civilrättsliga samarbetet fastställer tillämpningen av vissa artiklar i en förordning på så sätt att den sammanfaller med förordningens ikraftträdande,(35) följer verkningarna av dessa artiklar av den omständigheten att det har fastställts en tidigare dag för tillämpningen och inte av förordningens ikraftträdande som sådant. Följaktligen suddas skillnaden ut mellan själva begreppen ikraftträdande och tillämpning.
45. Analysen av de artiklar som föregår artiklarna 31 och 32 visar tydligt lagstiftarens önskan att uppskjuta tillämpningen av Rom II för att försäkra sig om att de internationella konventioner som rör lagvalsregler på området för utomobligatoriska förpliktelser och som en eller flera medlemsstater är bundna av offentliggörs i förväg. Däremot ges ingen anvisning om förordningens eventuella tillämpning på skadevållande händelser som inträffat före den 11 januari 2009 eller om en eventuell skillnad mellan dagen för ikraftträdande i artikel 31 och dagen för tillämpning i artikel 32.
46. Konstaterandet i föregående punkt vederläggs inte på grund av att det finns en översynsklausul inskriven i artikel 30 i Rom II enligt vilken kommissionen ”senast den 20 augusti 2011” ska lägga fram en rapport om tillämpningen av förordningen. Att denna frist föreskrivs kan inte anses medföra att Rom II har trätt i kraft fyra år tidigare, det vill säga den 20 augusti 2007. Dagen för ikraftträdandet finns nämligen inte angiven i denna artikel. I det sista förslaget till ifrågavarande förordning, som godkändes av förlikningskommittén den 22 juni 2007, finns nämligen inte något datum angivet utan det har lämnats en tomrom som ska fyllas i.(36) Detsamma gäller den sista handling som Europaparlamentet och rådet upprättade, dagen då förordningen antogs, nämligen den 11 juli 2007.(37) Det exakta datumet ”den 20 augusti 2007” hänför sig till ett senare tillägg som inte vinner stöd av någon omständighet som kan anknyta detta datum till omnämnandet av ikraftträdandet i artikel 31.
E – Syftena med Rom II
47. Enligt skälen 6, 13, 14 och 16 i Rom II syftar förordningen till att göra det lättare att förutse hur en tvist kommer att lösas, att öka rättssäkerheten och att avvärja den risk för snedvriden konkurrens som kan bli följden av att regler som inte är enhetliga tillämpas.
48. Om Rom II tillämpades från och med den 11 januari 2009 på skadevållande händelser som inträffat efter den 20 augusti 2007 skulle tidpunkten för tillämpningen av nämnda förordning bli osäker. Denna osäkerhet framgår tydligt av de anmärkningar som parterna har framfört vad avser en sådan situation. Sökanden anser att tillämpningen av Rom II borde fastställas med hänsyn till de rättsliga förfaranden som inletts från och med den 11 januari 2009. Den grekiska regeringen anser under åberopande av principen jura novit curia
(domaren känner lagen) att domstolen i målet ska tillämpa den lag som är i kraft vid tidpunkten då dom meddelas. Efter den 11 januari 2009 skulle Rom II således kunna tillämpas när som helst under ett pågående förfarande, från och med att talan har väckts till dess att domen har avkunnats. Kommissionen har bekräftat att det finns en osäkerhet och betonar för sin del att om tillämpningen av Rom II ansågs gälla tidigare händelser skulle tre kriterier kunna användas: inledandet av rättegången, domstolens fastställande av tillämplig lag och meddelandet av domen.
49. Av vad som ovan anförts framgår med all tydlighet att om Rom II tillämpades på skadevållande händelser som inträffat efter den 20 augusti 2007 skulle det i medlemsstaterna bli omöjligt att med precision fastställa när förordningen skulle börja tillämpas efter den 11 januari 2009 och att detta oundvikligen skulle leda till olikartade lösningar inom Europeiska unionen.
50. För att en enhetlig tillämpning av Rom II ska kunna åstadkommas i samtliga medlemsstater, vilken skulle vara förenlig med de krav som uttalas i skälen 6, 13, 14 och 16 i förordningen, måste Rom II tillämpas på skadevållande händelser som inträffat efter den dag då den ska börja tillämpas.
51. Det är möjligt att domstolen inte ansluter sig till denna uppfattning och föredrar att godta ett av de kriterier som parterna föreslagit, det vill säga inledandet av rättegången, domstolens fastställande av tillämplig lag eller meddelandet av domen. Dessa kriterier behöver för övrigt förklaras för att det ska kunna fastställas med större precision hur Rom II skulle kunna tillämpas under pågående förfaranden. Jag kommer i vart fall att i några resonemang understryka att inte något av dessa kriterier gör det möjligt att uppnå ett tillfredsställande resultat som är förenligt med förordningens syften.
52. Vad för det första beträffar skadevållande händelser som inträffat mellan den 20 augusti 2007 och den 10 januari 2009, skulle den tillämpliga lagen variera beroende på vilket kriterium som valts, nämligen om en rättegång inletts, domstolen har fastställt tillämplig lag eller om en dom har meddelats före eller efter den 11 januari 2009. Olika lagvalsregler skulle således bli tillämpliga på skadevållande händelser som inträffat under samma period. En sådan situation skulle bli särskilt problematisk om flera sökanden skadades i samma olycka. Deras respektive skadeståndstalan skulle kunna falla under olika lagar beroende på om inledandet av rättegången, domstolens fastställande av tillämplig lag eller meddelandet av domen ägt rum före eller efter den 11 januari 2009. Vidare har den hänskjutande domstolen särskilt erinrat om att talans väckande vid domstol och fastställandet av dag för förhandlingen är två faktorer som kan bli föremål för taktisk manipulation från parternas sida. Med avseende på den tid som förflutit från den 20 augusti 2007 till den 10 januari 2009 skulle det strida mot förordningens syften att välja något av dessa kriterier.
53. För det andra och bortsett från denna övergångsperiod skulle det om domstolen valde något av dessa kriterier och tillämpningen av Rom II sålunda blev beroende av det rättsliga förfarandet, såsom Förenade kungarikets regering har anfört i sitt skriftliga yttrande, inte föreligga några hinder mot att den äldre lagen fortsatte att vara tillämplig på fall som parterna löst utan hjälp av ett rättsligt förfarande eftersom det inte väckts någon talan vid domstol. Parterna försöker emellertid ofta åstadkomma en överenskommelse innan de vänder sig till domstol, såsom den hänskjutande domstolen och Förenade kungarikets regering har uppgett, på grund av att de rättegångsregler för tvistemål som tillämpas i England och Wales uppmuntrar detta tillvägagångssätt, vilket minskar kostnaderna för tvistemål och rent allmänt främjar en god rättskipning.(38) Följaktligen skulle parternas situation kunna regleras genom den äldre internationella privaträtten till dess att en domstol eventuellt ingriper. Det skulle dock strida mot syftena med Rom II att parter som eftersträvar förlikning således kan riskera att en annan lag blir tillämplig vid ett eventuellt anhängiggörande vid domstol.
54. Med beaktande av såväl ordalydelsen i artiklarna 31 och 32 i Rom II, som dess allmänna systematik och syften, verkar det således uppenbart att nämnda förordning ska tolkas så, att den är tillämplig på skadevållande händelser som inträffade den 11 januari 2009 eller senare. Följaktligen saknas anledning att besvara den hänskjutande domstolens andra fråga som gäller huruvida tillämpningen av Rom II påverkas av vilken dag rättegången inleddes eller vilken dag den tillämpliga lagen fastställdes.
V – Förslag till avgörande
55. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen bevarar de frågor som ställts av High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division, på följande sätt:
1) Artiklarna 31 och 32 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 864/2007 av den 11 juli 2007 om tillämplig lag för utomobligatoriska förpliktelser (Rom II), jämförd med artikel 254 EG, ska tolkas så, att en nationell domstol inte ska tillämpa denna förordning, i synnerhet artikel 15 c i förordningen, i ett fall där den skadevållande händelsen inträffade den 29 augusti 2007. Förordning 864/2007 ska endast tillämpas på skadevållande händelser som inträffade den 11 januari 2009 eller senare.
2) Med hänsyn till svaret på den första frågan saknas anledning att besvara den andra frågan.
(1) .
(2)
–	EUT L 199, s. 40.
(3)
–	[2007] 2 AC 1, [2006] UKHL 32.
(4)
–	EGT L 12, 2001, s. 1. Dessa bestämmelser är följande: ”Talan mot en försäkringsgivare som har hemvist i en medlemsstat kan väckas ... i en annan medlemsstat, vid domstolen i den ort där käranden har hemvist om talan väcks av försäkringstagaren, den försäkrade eller en förmånstagare” (artikel 9.1 b) och ”Bestämmelserna i artiklarna 8–10 gäller om den skadelidande väcker talan direkt mot försäkringsgivaren, om sådan direkt talan är tillåten” (artikel 11.2).
(5)
–	Artikel 254.1 EG har följande lydelse: ”Förordningar, direktiv och beslut som antas enligt förfarandet i artikel 251 skall … offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning . De skall träda i kraft den dag som anges i rättsakterna eller, i annat fall, den tjugonde dagen efter offentliggörandet.”
(6)
–	Rom II offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning
den 31 juli 2007. Den tjugonde dagen efter offentliggörandet var den 20 augusti 2007.
(7)
– Eftersom Rom II offentliggjordes före den 1 december 2009, det vill säga innan Lissabonfördragets ikraftträdande, avser den av den hänskjutande domstolen begärda tolkningen i realiteten artikel 254 EG, som inte ändrats genom artikel 297.1 tredje stycket FEUF, vad gäller tidsfristerna.
(8)
–	Se, exempelvis, rådets förordning (EG) nr 2100/94 av den 27 juli 1994 om gemenskapens växtförädlarrätt (EGT L 227, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 60, s. 196) och rådets förordning (EEG) nr 3330/91 av den 7 november 1991 om statistik över varuhandel medlemsstater emellan (EGT L 316, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 19, s. 3).
(9)
–	Rådets förordning (EG) nr 1206/2001 av den 28 maj 2001 om samarbete mellan medlemsstaternas domstolar i fråga om bevisupptagning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur (EGT L 174, s. 1).
(10)
–	Se artikel 24 i förordningen.
(11)
–	Se artikel 19 i förordningen.
(12)
–	Se artikel 72 i rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av den 27 november 2003 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000 (EUT L 338, s. 1), artikel 33 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 805/2004 av den 21 april 2004 om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar (EUT L 143, s. 15), artikel 29 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 861/2007 av den 11 juli 2007 om inrättande av ett europeiskt småmålsförfarande (EUT L 199, s. 1), artikel 26 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1393/2007 av den 13 november 2007 om delgivning i medlemsstaterna av rättegångshandlingar och andra handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur (delgivning av handlingar) och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1348/2000 (EUT L 324, s. 79), artikel 29 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 593/2008 av den 17 juni 2008 om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (Rom I) (EUT L 177, s. 6) (nedan kallad Rom I), artikel 76 i rådets förordning (EG) nr 4/2009 av den 18 december 2008 om domstols behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt samarbete i fråga om underhållsskyldighet (EUT L 7, 2009, s. 1) samt artikel 21 i rådets förordning (EU) nr 1259/2010 av den 20 december 2010 om genomförande av ett fördjupat samarbete om tillämplig lag för äktenskapsskillnad och hemskillnad (EUT L 343, s. 10).
(13)
–	I ovannämnda förordning (EG) nr 805/2004 föreskrivs att den endast ska tillämpas ”på domar som meddelats, på förlikningar som godkänts eller ingåtts inför domstol och på handlingar som formellt upprättats eller registrerats som officiella handlingar efter förordningens ikraftträdande” (artikel 26). Såsom kommissionen har framhållit i sitt skriftliga yttrande, inskränker sig lagstiftaren emellertid i denna bestämmelse till att ange vilka beslut, transaktioner och autentiska rättsakter som kan godkännas som europeiska exekutionstitlar, och bestämmelsen har inte någon inverkan på tillämpligheten i tiden för nämnda förordning som innehåller förfaranderegler.
(14)
–	Rom I, artikel 28.
(15)
–	KOM(2003) 427 slutlig.
(16)
–	Artikel 27.
(17)
–	Dokument 9009/04 ADD 8 _18.5.2004, JUSTCIV 71 CODEC 645, s. 34 (på engelska).
(18)
–	Dokument 9009/04 ADD 11, 24.5.2004 (07.06) (OR.de), JUSTCIV 71 CODEC 645, s. 19 (på engelska).
(19)
–	Dokument 9009/04 ADD 16, 28.5.2004, JUSTCIV 71 CODEC 645, s. 6 (på engelska).
(20)
–	Dokument 16027/05, 22.12.2005, JUSTCIV 245 CODEC 1218, s. 22 (på engelska).
(21)
–	KOM(2006) 83 slutlig.
(22)
–	Artikel 27.
(23)
–	Dokument 7432/06, 16.3.2006, JUSTCIV 62 CODEC 247, s. 20 (på engelska).
(24)
–	Artikel 27.
(25)
–	Artikel 27a.
(26)
–	Dokument 7709/06, 3.5.2006, JUSTCIV 79 CODEC 277, s. 6 (på engelska).
(27)
–	Dokument 7929/06, 10.4.2006, JUSTCIV 85 CODEC 296, s. 21 (på engelska).
(28)
–	Artikel 27a.
(29)
–	Dokument 8417/06, 21.4.2006, JUSTCIV 104 CODEC 350, s. 21 (på engelska).
(30)
–	Ovannämnda dokument 7709/06, 3.5.2006.
(31)
–	Europeiska gemenskapernas publikationsbyrå, Luxemburg, 2003.
(32)
–	Artikel 24 i ovannämnda förordning (EG) nr 1206/2001, artikel 72 i ovannämnda förordning (EG) nr 2201/2003, artikel 33 i ovannämnda förordning (EG) nr 805/2004, artikel 33 i ovannämnda förordning (EG) nr 1896/2006, artikel 29 i ovannämnda förordning (EG) nr 861/2007, artikel 26 i ovannämnda förordning (EG) nr 1393/2007 och artikel 76 i ovannämnda förordning (EG) nr 4/2009. I dessa instrument undviks förväxlingen därför att lagstiftaren tydligt anger dagen för ikraftträdande och dagen för tillämpning, genom att en precis dag uppges eller att det uttryckligen hänvisas till offentliggörandet i Europeiska unionens officiella tidning .
(33)
–	Artikel 32 har följande rubriker: I den spanska versionen ”Entrada en vigor”, i den nederländska versionen ”Inwerkingtreding” och i den rumänska versionen ”Data intrǎrii în vigoare”.
(34)
–	Dom av den 2 april 1998 i mål C‑296/95, EMU Tabac m.fl. (REG 1998, s. I‑1605), punkt 36.
(35)
–	Se de ovannämnda förordningarna (EG) nr 1206/2001, nr 2201/2003 och nr 805/2004.
(36)
–	Dokument PE-CONS 3619/07, 22.6.2007, JUSTCIV 140 CODEC 528, s. 31.
(37)
–	Dokument PE-CONS 3619/3/07 REV 3, 11.7.2007, JUSTCIV 140 CODEC 528, s. 31 (på engelska).
(38)
–	Den hänskjutande domstolen hänvisar till det föregripande protokollet om personskador (Pre-Action Protocol for Personal Injury Claims), vilket finns tillgängligt i Civil Procedure Rules, section ”Pre-Action Protocoles”.