62001TO0127_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål T-127/01,
Carlo Ripa di Meana, tidigare ledamot av Europaparlamentet, Montecastello di Vibio (Italien), företrädd av advokaterna W. Viscardini Donà och G. Donà,
sökande,
mot
Europaparlamentet, företrätt av A. Caiola och G. Ricci, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande,
angående en talan om ogiltigförklaring av Europaparlamentets beslut av den 26 mars 2001 att inte betala ut sökandens ålderspension med anledning av att han valts in i regionstyrelsen i regionen Umbrien (Italien),
meddelar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (fjärde avdelningen)
sammansatt av avdelningsordförande, M. Vilaras samt domarna V. Tiili och P. Mengozzi,
justitiesekreterare: H. Jung,
följande
Beslut
Domskäl
Bakgrund till tvisten och förfarandet
1 Sökanden var ledamot av Europaparlamentet under mandatperioderna 1979-1984 och 1994-1999.
2 Eftersom det inte fanns något slutgiltigt pensionssystem för samtliga ledamöter av parlamentet antog parlamentets presidium den 24 och den 25 maj 1982 ett provisoriskt pensionssystem (nedan kallat det provisoriska pensionssystemet) för ledamöter från stater vilkas nationella myndigheter inte hade antagit något pensionssystem för ledamöter av parlamentet. Detta system är även tillämpligt när nivån på eller villkoren för den föreskrivna pensionen inte är identiska med dem som gäller för ledamöterna av parlamentet i den medlemsstat för vilken den berörda ledamoten av Europaparlamentet har valts. Pensionssystemet är för närvarande endast tillämpligt på italienska och franska ledamöter. Det provisoriska pensionssystemet återfinns i bilaga III i bestämmelserna för kostnadsersättning och andra ersättningar till Europaparlamentets ledamöter (nedan kallad bilaga III).
3 I det provisoriska pensionssystemet (i dess lydelse enligt det beslut som parlamentets presidium har fattat den 13 september 1995) föreskrivs särskilt följande:
"Artikel 1
1. Alla ledamöter av Europaparlamentet är berättigade till en ålderspension.
2. I avvaktan på att ett slutgiltigt pensionssystem för Europaparlamentets ledamöter införs kan på berörd ledamots begäran en tillfällig pension utbetalas från Europeiska unionens budget - parlamentsavsnittet.
Artikel 2
1. Nivån på och villkoren för en sådan pension är identiska med vad som gäller för pensioner till parlamentsledamöter i det land för vilket ledamoten valts.
... "
4 Artikel 12.1 i Regolamento per gli assegni vitalizi dei deputati (förordning om livstidsersättning för ledamöter av italienska deputeradekammaren, nedan kallad den italienska förordningen) har följande lydelse:
"Om en ledamot vars mandatperiod har löpt ut väljs om till ledamot i det nationella eller europeiska parlamentet eller väljs till medlem av en regionsstyrelse bortfaller hans livstidsersättning under ledamotens hela mandatperiod."
5 Chefen för avdelningen för ledamöternas ekonomiska villkor har i enlighet med bestämmelserna i bilaga III och artikel 12 i den italienska förordningen skickat en skrivelse av den 26 januari 2001 till sökanden om bortfallande av rätten till utbetalning av dennes ålderspension som tidigare ledamot av Europaparlamentet med anledning av att han valts in i regionstyrelsen i regionen Umbrien. Skrivelsen har följande lydelse:
"I bestämmelserna i artikel 12 i Regolamento per gli assegni vitalizi dei deputati (kopia bifogas), vilka är tillämpliga analogt på italienska ledamöter som har betalat pensionsavgifter till Europaparlamentet, föreskrivs att rätten till utbetalning av ålderspension bortfaller under en nationell eller europeisk ledamots utövande av sitt mandat eller under utövandet av ett mandat som medlem i en regionstyrelse.
Eftersom det har kommit avdelningen till känna att ni utövar ett mandat som medlem i en regionstyrelse kommer er pensionsrättighet att bortfalla.
För att vi skall kunna beräkna det pensionsbelopp som har betalats ut utan grund ombeds ni meddela avdelningen det datum då ni valdes in i regionstyrelsen."
6 Av mottagningsbeviset framgår att sökanden erhöll skrivelsen den 31 januari 2001.
7 Sökanden har genom skrivelse av den 15 mars 2001 uttryckt sin förvåning över Europaparlamentets avsikt att inte betala ut sökandens pension med anledning av att han valts in i en regionstyrelse. Sökanden har åberopat omständigheter och rättsregler i enlighet med vilka den italienska förordningen, enligt honom, inte skall tillämpas analogt i detta fall.
8 Parlamentet har svarat följande genom skrivelse av den 26 mars 2001 (nedan kallad skrivelsen av den 26 mars 2001 eller det ifrågasatta beslutet):
"Som svar på ert brev som anges ovan i vilket ni uttrycker er förvåning över bortfallandet av er pensionsrätt som tidigare ledamot av Europaparlamentet med anledning av att ni valts till medlem i en regionstyrelse bekräftar jag härmed att beslutet överensstämmer med artikel 12.1 i Cameras bestämmelser och med praxis.
Jag medger att den nuvarande utformningen av Cameras bestämmelser är ofullständig. Även om den är fullständig avseende bortfallande av pensionsrätt finns det vad gäller utövandet av ett uppdrag som medlem i regionstyrelsen ingen hänvisning till när denna rätt åter skall gälla.
Likväl är de av den politiska myndigheten utfärdade bestämmelserna, vilka har till syfte att undvika att en ledamotspension eller pension för en medlem i en regionstyrelse och en ledamotslön eller lön för en medlem i en regionstyrelse kumuleras, tydliga och jag ber er därför att snarast meddela mig datumet då ni valdes till medlem i en regionstyrelse.
Jag underrättar er härmed om att utbetalningarna av er pension har upphört."
Förfarandet och parternas yrkanden
9 Sökanden har genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 12 juni 2001 väckt talan och yrkat att förstainstansrätten skall
- i första hand ogiltigförklara det ifrågasatta beslutet,
- i andra hand ogiltigförklara det ifrågasatta beslutet i den del det innebär att sökanden inte skall erhålla utbetalning av sin pension för sin tid som ledamot av parlamentet 1979-1984,
- förplikta parlamentet att betala sökanden de månatliga pensionsutbetalningarna för mandatperioderna 1979-1984 och 1994-1999 som inte betalats ut eller, i andra hand, för mandatperioden 1979-1984, med ränta från och med den första månad då utbetalningarna stoppats, och
- förplikta parlamentet att ersätta rättegångskostnaderna.
10 Parlamentet har genom handling som inkom till förstainstansrättens kansli den 27 juli 2001 gjort en invändning om rättegångshinder i enlighet med artikel 114.1 i förstainstansrättens rättegångsregler. Härvid har parlamentet yrkat att förstainstansrätten skall
- avvisa talan, och
- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
11 Sökanden har i sitt yttrande angående avvisningsyrkandet, vilket inkom den 20 september 2001, yrkat att förstainstansrätten skall
- ogilla avvisningsyrkandet, och
- förplikta parlamentet att ersätta rättegångskostnaderna.
12 Förstainstansrätten har anmodat sökanden och svaranden att besvara vissa frågor skriftligt. Parterna har efterkommit förstainstansrättens begäran inom den föreskrivna fristen.
Upptagande till sakprövning
Parternas argument
13 Parlamentet har yrkat att talan skall avvisas och anfört att den frist som föreskrivs i artikel 230 EG inte har iakttagits samt att förfarandet som föreskrivs i artikel 27 i bestämmelserna om kostnadsersättning och andra ersättningar till Europaparlamentets ledamöter inte har iakttagits.
14 Parlamentet har för det första gjort gällande att skrivelsen av den 26 mars 2001 endast är ett meddelande som bekräftar beslutet av den 26 januari 2001, vilket sökanden delgavs den 31 januari 2001. Eftersom sökanden inte bestred detta beslut inom två månader från delgivningen har förevarande talan väckts för sent och skall därmed inte prövas.
15 Enligt parlamentet innehåller nämligen skrivelsen av den 26 mars 2001 inga nya omständigheter och utgör följaktligen inte ett sådant beslut som innebär att fristen för att väcka talan skall börja löpa på nytt. I skrivelsen ges sökanden endast några förklaringar och den skall inte anses utgöra en rättsakt mot vilken talan kan väckas.
16 För det andra anser parlamentet att talan skall avvisas på grund av att det förfarande som föreskrivs i artikel 27.2 i bestämmelserna om utgifter och ersättningar som utbetalas till Europaparlamentets ledamöter inte har iakttagits. Enligt parlamentet innebär förfarandet att en ledamot som anser att dessa bestämmelser har tillämpats felaktigt skriftligen kan vända sig till Europaparlamentets generalsekretariat och om någon förlikning inte kommer till stånd mellan ledamoten och generalsekretariatet skickas frågan vidare till kvestorskollegiet som fattar beslut efter samråd med generalsekretariatet och eventuellt efter att ha rådgjort med ordföranden eller presidiet.
17 För det tredje har slutligen parlamentet, beträffande det tredje yrkandet, gjort gällande att det är uppenbart att det inte kan prövas i sak eftersom det följer av fördragen att det är institutionen vars rättsakt har förklarats ogiltig som skall vidta åtgärder för att verkställa gemenskapsdomstolarnas domar.
18 Sökanden har genmält att skrivelsen av den 26 januari 2001 endast sändes i kommunikationssyfte. Enligt sökanden uttrycktes i skrivelsen endast en avsikt att stoppa utbetalningarna av sökandens pension, vilket inte kunde ske innan sökanden hade bekräftat att han verkligen hade valts in i regionstyrelsen.
19 Sökanden anser att han i god tro hade kunnat förvänta sig att det först skulle hållas en kontradiktorisk förhandling i stället för att omgående fatta ett ensidigt beslut, eftersom det var första gången den behöriga avdelningen underrättade honom om att artikel 12 i den italienska förordningen ansågs analogt tillämplig på honom.
20 Enligt sökanden kan inte skrivelsen av den 26 mars 2001 endast betraktas som en bekräftelse på ett tidigare beslut eftersom den föregåtts av en prövning av de skäl som sökanden gjort gällande i skrivelsen av den 15 mars 2001, i vilka parlamentets avsikt att tillämpa artikel 12 i italienska förordningen analogt ifrågasatts och eftersom den i alla fall innehåller en ny omständighet i jämförelse med skrivelsen av den 26 januari 2001.
21 Vad gäller den första synpunkten framgår det av lydelsen av skrivelsen av den 26 mars 2001 att parlamentet har tagit ställning till sökandens argument samt lagt till två nya skäl i jämförelse med skrivelsen av den 26 januari 2001. De nya skälen utgörs dels av en hänvisning till myndighetens avsikt att undvika kumulation av en pension och en lön för en ledamot eller medlem i en regionstyrelse, dels av en hänvisning till italienska deputeradekammarens praxis.
22 Beträffande den andra synpunkten har sökanden gjort gällande att det var först i skrivelsen av den 26 mars 2001 som det angavs att hans pension inte hade betalats ut. Skrivelsen har följaktligen direkt påverkat sökandens ekonomiska ställning.
23 Sökanden har gjort gällande att förfarandet som föreskrivs i artikel 27.2 i bestämmelserna för kostnadsersättning och andra ersättningar till Europaparlamentets ledamöter inte är ett obligatoriskt administrativt förfarande. Om det ansågs vara ett sådant förfarande skulle det nämligen utgöra ett åsidosättande av rättssäkerhetsprincipen och inte ge ett nödvändigt skydd mot att fristen för att väcka talan löper ut. Dessutom har det fastställts i förstainstansrättens dom av den 26 oktober 2000 i de förenade målen T-83/99-T-85/99, Ripa di Meana m.fl. mot parlamentet (REG 2000, s. II-3493, punkt 20) att förfarandet inte är obligatoriskt i förhållande till Europaparlamentets ledamöter. Samma slutsats gäller för personer som vid talans väckande, liksom sökanden, sedan mer än två år tillbaka inte längre är ledamöter av Europaparlamentet .
Förstainstansrättens bedömning
24 Enligt artikel 114.3 i rättegångsreglerna skall, om en part begär att rätten skall meddela beslut i fråga om rättegångshinder utan att pröva själva sakfrågan, återstoden av förfarandet vara muntligt, om inte rätten bestämmer annat. I förevarande mål finner förstainstansrätten att handlingarna i förevarande mål innehåller tillräckliga upplysningar och att den följaktligen kan pröva ansökan utan att inleda det muntliga förfarandet.
25 Enligt fast rättspraxis är det endast åtgärder som har tvingande rättsverkan som kan påverka sökandens intressen genom att väsentligt förändra hans rättsliga ställning, åtgärder som utgör rättsakter och beslut som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring i den mening som avses i artikel 230 EG (domstolens dom av den 11 november 1981 i mål 60/81, IBM mot kommissionen, REG 1981, s. 2639, punkt 9, svensk specialutgåva, volym 6, s. 225, och förstainstansrättens dom av den 22 mars 2000 i de förenade målen T-125/97 och T-127/97, Coca-Cola mot kommissionen, REG 2000, s. II-1733, punkt 77). Vid bedömningen av huruvida en rättsakt eller ett beslut ger upphov till sådana verkningar skall hänsyn tas till dess innehåll i sak (domen i det ovannämnda målet Coca-Cola mot kommissionen, punkt 78). Följaktligen skall en talan om ogiltigförklaring av ett beslut som enbart utgör en bekräftelse på ett äldre beslut som inte överklagats inom tidsfristen avvisas. Ett beslut är enbart en bekräftelse av ett tidigare beslut när det inte innehåller några nya omständigheter i förhållande till ett äldre beslut och inte har föregåtts av en omprövning av sökandens situation på grund av det äldre beslutet (förstainstansrättens beslut av den 4 maj 1998 i mål T-84/97, BEUC mot kommissionen, REG 1998, s. II-795, punkt 52, och där nämnd rättspraxis).
26 Det skall först undersökas huruvida skrivelsen av den 26 januari 2001 utgör en rättsakt mot vilken talan kan väckas. I skrivelsen har den ansvarige för den behöriga avdelningen vid parlamentet särskilt meddelat sökanden följande: "Eftersom det har kommit avdelningen till känna att ni utövar ett mandat som medlem i en regionstyrelse kommer er pensionsrättighet att bortfalla. För att vi skall kunna beräkna det pensionsbelopp som har utbetalats utan grund ombeds ni meddela avdelningen det datum då ni valdes in i regionstyrelsen." Av denna lydelse framgår att parlamentet hade beslutat att inte betala ut sökandens pension. Parlamentet har i skrivelsen dessutom angett på vilka grunder den beslutat att inte betala ut pensionen.
27 Skrivelsen av den 26 januari 2001 skall endast anses utgöra en preliminär eller förberedande ståndpunkt om institutionen tydligt har angett att dess slutsats gäller med förbehåll för kompletterande synpunkter från parterna (dom av den 16 juni 1994 i mål C-39/93 P, SFEI m.fl. mot kommissionen, REG 1994, s. I-2681, punkt 30). I skrivelsen av den 26 januari 2001 förekommer det emellertid inget förbehåll i denna mening. Sökanden anmodas nämligen endast att meddela parlamentet datumet då han valdes in i regionstyrelsen för att det pensionsbelopp som har utbetalats utan grund skall kunna beräknas.
28 Denna bedömning bekräftas av parlamentets svar på förstainstansrättens skriftliga fråga i vilket det anges att beslutet av den 26 januari 2001 har tillämpats direkt, nämligen från den första månatliga utbetalningen, det vill säga från februari 2001. Det framgår av sökandens kontoutdrag av den 1 mars 2001 som denne har skickat till förstainstansrätten att sökanden inte har erhållit någon pension för februari 2001. Sökanden har följaktligen inte erhållit någon pension efter pensionsutbetalningen för januari 2001, som genomfördes den 26 januari 2001.
29 Det råder följaktligen inget tvivel om att parlamentets första beslut av den 26 januari 2001 utgör den rättsakt som har påverkat sökandens rättsliga ställning direkt och omedelbart och som skulle ha överklagats. Det är emellertid ostridigt att den rättsakten inte har överklagats inom den föreskrivna fristen.
30 Sökandens påstående att det ifrågasatta beslutet har fattats efter en omprövning av dennes situation som en följd av sökandens skrivelse av den 15 mars 2001 då parlamentets ståndpunkt i dess beslut av den 26 januari 2001 endast var preliminär kan inte godtas.
31 I skrivelsen av den 26 mars 2001 har Europaparlamentet endast angett att den italienska förordningen är bristfällig på vissa punkter, men att de bestämmelser vars syfte är att undvika att en ledamotspension eller pension för en medlem i en regionstyrelse och en ledamotslön eller lön från en regionstyrelse kumuleras är tydliga samt att beslutet av den 26 januari 2001 överensstämmer med italiensk praxis. När dessa yttranden sätts i sitt sammanhang visar de inte att det beslut att inte betala ut sökandens pension som meddelades i skrivelsen av den 26 januari 2001 har omprövats. Yttrandena skall tolkas så, att parlamentets skäl att inte betala ut sökandens pension kvarstår oförändrade. Parlamentet har nämligen endast erinrat om syftet med den bestämmelse som tillämpades i beslutet av den 26 januari 2001 och angett att beslutet överensstämde med italiensk praxis utan att den motivering som angetts tidigare ändrades.
32 Dessutom skall det faktum att sökanden underrättades genom skrivelsen av den 26 mars 2001 om att hans pensionsrätt bortfallit inte anses vara en ny omständighet som innebär att skrivelsen är ett nytt beslut som går sökanden emot. Uppgiften berör endast verkställandet av den rättsakt som går sökanden emot, det vill säga beslutet av den 26 januari 2001.
33 Eftersom skrivelsen av den 26 mars 2001 inte innehåller någon ny omständighet i jämförelse med skrivelsen av den 26 januari 2001 och det inte har gjorts någon omprövning av sökandens situation skall skrivelsen av den 26 mars 2001 följaktligen anses vara en bekräftelse av beslutet av den 26 januari 2001.
34 I artikel 230 femte stycket EG föreskrivs att en åtgärd skall bestridas inom två månader från den dag då åtgärden delgavs klaganden. Enligt artikel 102.2 i förstainstansrättens rättegångsregler i jämförelse med artikel 1 tredje strecksatsen i bilaga II till domstolens rättegångsregler skall fristen förlängas med hänsyn till avstånd. Eftersom sökanden inte bestridit beslutet inom den föreskrivna fristen skall talan avvisas.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
35 Enligt artikel 87.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Sökandena har yrkat att svaranden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom svaranden har tappat målet, skall sökandenas yrkande bifallas.
Domslut
På dessa grunder fattar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (fjärde avdelningen)
följande beslut:
1) Talan avvisas.
2) Sökanden skall ersätta rättegångskostnaderna.