62024CJ0034
TIESAS SPRIEDUMS (virspalāta)
2025. gada 2. decembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Jurisdikcija un nolēmumu atzīšana un izpilde civillietās un komerclietās – Regula (ES) Nr. 1215/2012 – 7. panta 2. punkts – Īpašā jurisdikcija lietās, kas attiecas uz neatļautu darbību vai kvazideliktu – Dalībvalsts tiesas teritoriālās jurisdikcijas noteikšana – Vieta, kur iestājies notikums, kas rada kaitējumu – Kaitējuma rašanās vieta – Pārstāvības prasība, kuras mērķis ir atlīdzināt kaitējumu, kas nodarīts ar pretkonkurences rīcību, kura izpaužas kā visiem lietotājiem dalībvalstī paredzētas tiešsaistes platformas operatora pārmērīgas komisijas maksas iekasēšana no šajā platformā pārdošanā laisto lietotņu un digitālo pakalpojumu cenām – Prasība, ko cēlis tiesību subjekts, kurš ir tiesīgs aizstāvēt vairāku neidentificētu, bet identificējamu lietotāju kolektīvās intereses
Lietā C‑34/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko rechtbank Amsterdam (Amsterdamas tiesa, Nīderlande) iesniegusi ar 2023. gada 20. decembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 18. janvārī, tiesvedībās
Stichting Right to Consumer Justice,
Stichting App Stores Claims
pret
Apple Distribution International Ltd,
Apple Inc.,
TIESA (virspalāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], priekšsēdētāja vietnieks T. fon Danvics [T. von Danwitz], palātu priekšsēdētāji F. Biltšens [F. Biltgen], I. Jarukaitis [I. Jarukaitis], M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún], I. Ziemele, J. Pasers [J. Passer], O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei] (referente), M. Kondinanci [M. Condinanzi], F. Šalīns [F. Schalin], tiesneši A. Kumins [A. Kumin], N. Jēskinens [N. Jääskinen], Z. Čehi [Z. Csehi], B. Smulderss [B. Smulders] un S. Žervazonī [S. Gervasoni],
ģenerāladvokāts: M. Kamposs Sančess‑Bordona [M. Campos Sánchez‑Bordona],
sekretārs Dž. Kjaponi [G. Chiapponi], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 10. decembra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Stichting Right to Consumer Justice vārdā – M. A. van Bemmel un C. Jeloschek, advocaten,
–
Stichting App Stores Claims vārdā – R. Meijer un S. Timmerman, advocaten,
–
Apple Distribution International Ltd un Apple Inc. vārdā – B. M. Katan, J. S. Kortmann un R. Wesseling, advocaten,
–
Nīderlandes valdības vārdā – E. M. M. Besselink, M. K. Bulterman un A. Hanje, pārstāvji,
–
Portugāles valdības vārdā – C. Alves, P. Barros da Costa un J. Castello‑Branco, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – S. Noë un W. Wils, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 27. marta tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2012, L 351, 1. lpp.) 7. panta 2. punktu.
2
Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedībām starp diviem saskaņā ar Nīderlandes tiesībām iedibinātiem fondiem, kuru juridiskā adrese ir Amsterdamā (Nīderlande), proti, Stichting Right to Consumer Justice un Stichting App Stores Claims, no vienas puses, un saskaņā ar Īrijas tiesībām iedibināto sabiedrību Apple Distribution International Ltd., kā arī atbilstoši ASV tiesībām iedibināto sabiedrību Apple Inc. (turpmāk tekstā kopā – “Apple”), no otras puses, par atbildētāju pamatlietā īstenotās pretkonkurences rīcības konstatēšanu un pienākumu atlīdzināt kaitējumu, kas esot nodarīts ar šo rīcību.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
Regulas Nr. 1215/2012 15. un 16. apsvērumā noteikts:
“(15)
Jurisdikcijas noteikumiem vajadzētu būt ļoti paredzamiem, un tiem būtu jābalstās uz principu, ka jurisdikcijas pamatā ir atbildētāja domicils. Jurisdikcijai vienmēr vajadzētu būt pieejamai ar šādu pamatojumu, izņemot dažās skaidri noteiktās situācijās, kurās strīda priekšmets vai pušu autonomija garantē citu sasaistes faktoru. Juridiskas personas domicils jānosaka autonomi, lai kopējos noteikumus padarītu pārskatāmākus un novērstu jurisdikcijas kolīzijas.
(16)
Papildus atbildētāja domicilam vajadzētu būt alternatīviem jurisdikcijas pamatojumiem, kuru pamatā ir cieša saistība starp tiesu un lietu vai kuru nolūks ir veicināt pareizu tiesvedības norisi. Ciešas saistības pastāvēšanai būtu jānodrošina juridiskā noteiktība un jānovērš iespējamība, ka prasību pret atbildētāju ceļ viņam saprātīgi neparedzamā dalībvalsts tiesā. Tas ir jo īpaši svarīgi strīdos par ārpuslīgumiskām saistībām, kas izriet no privātās dzīves un personas tiesību aizskārumiem, tostarp no goda aizskaršanas un neslavas celšanas.”
4
Šīs regulas II nodaļa “Jurisdikcija” tostarp ietver 1. iedaļu “Vispārīgi noteikumi” un 2. iedaļu “Īpašā jurisdikcija”. Minētās regulas 4. panta 1. punktā, kas ietilpst 1. iedaļā, noteikts:
“Saskaņā ar šo regulu personas, kuru domicils ir kādā dalībvalstī, var iesūdzēt minētās dalībvalsts tiesā neatkarīgi no viņu pilsonības.”
5
Šīs regulas 5. panta, kas arī ietverts minētajā 1. iedaļā, 1. punktā paredzēts:
“Personas, kuru domicils ir kādā dalībvalstī, var iesūdzēt citas dalībvalsts tiesā vienīgi saskaņā ar šīs nodaļas 2. līdz 7. iedaļā izklāstītajiem noteikumiem.”
6
Regulas Nr. 1215/2012 7. pants, kas ietverts šīs regulas II nodaļas 2. iedaļā, formulēts šādi:
“Personu, kuras domicils ir kādā dalībvalstī, var iesūdzēt citā dalībvalstī:
1)
a)
lietās, kas attiecas uz līgumiem, – attiecīgās saistības izpildes vietas tiesās;
[..]
2)
lietās, kas attiecas uz neatļautu darbību vai kvazideliktu, – tās vietas tiesās, kur iestājies vai var iestāties notikums, kas rada kaitējumu;
[..].”
Nīderlandes tiesības
7
2019. gada 20. martaWet tot wijziging van het Burgerlijk Wetboek en het Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering teneinde de afwikkeling van massaschade in een collectieve actie mogelijk te maken
(Wet afwikkeling massaschade in collectieve actie) (Likums, ar ko groza Civillikumu un Civilprocesa kodeksu, lai kolektīvajās prasībās būtu iespējams atlīdzināt kolektīvos zaudējumus (Likums par kolektīvo zaudējumu atlīdzināšanu kolektīvās prasībās); Stb. 2019, Nr. 130) stājās spēkā 2020. gada 1. janvārī un no 2023. gada 25. jūnija tika grozīts, lai Nīderlandes tiesībās transponētu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2020/1828 (2020. gada 25. novembris) par pārstāvības prasībām patērētāju kolektīvo interešu aizsardzībai un ar ko atceļ Direktīvu 2009/22/EK (OV 2020, L 409, 1. lpp.).
8
Burgerlijk Wetboek (Civilkodekss), redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem (turpmāk tekstā – “BW”), 3:305a. pantā noteikts:
“1.   Fonds vai apvienība, kam ir pilnīga tiesībspēja, var celt prasību, lai aizsargātu līdzīgas citu personu intereses, ar nosacījumu, ka tie aizstāv šīs intereses saskaņā ar saviem statūtiem un nodrošina šo interešu pietiekamu aizsardzību.
[..]
3.   Šī panta 1. punktā minētās juridiskās personas prasība ir pieņemama tikai tad, ja:
[..]
b.
tiesā celtajai prasībai ir pietiekami cieša saikne ar Nīderlandes tiesību sistēmu. Saikne ar Nīderlandes tiesību sistēmu ir pietiekami cieša, ja:
1°
juridiskā persona pietiekami pierāda, ka vairākumam personu, kuru tiesā celtās prasības mērķis ir interešu aizsardzība, pastāvīgā mītnesvieta ir Nīderlandē; vai
2°
personas, pret kuru ir vērsta prasība, domicils ir Nīderlandē, un papildu apstākļi apliecina pietiekamu saikni ar Nīderlandes tiesību sistēmu; vai
3°
notikums vai notikumi, uz kuriem attiecas prasība tiesā, iestājas vai ir iestājušies Nīderlandē;
[..].”
9
Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering (Civilprocesa kodekss), redakcijā, kas piemērojama pamatlietās (turpmāk tekstā – “Rv”), 220. panta 1. punktā paredzēts:
“Lietas, kuras jau tiek izskatītas citā tāda paša līmeņa vispārējas jurisdikcijas tiesā un kurās ir tās pašas puses un tas pats priekšmets, vai ja lieta saistīta ar lietu, kuru jau izskata cita tāda paša līmeņa vispārējas jurisdikcijas tiesa, var tikt nodotas šai citai tiesai. Arī šajās lietās tiesa pēc savas ierosmes, uzklausījusi lietas dalībniekus, var nodot lietu izskatīšanai citai tiesai. Šāda nodošana iespējama arī tad, ja viena lieta tiek izskatīta kantona tiesā, bet otra lieta tajā netiek izskatīta.”
10
Rv 14.a sadaļā ietvertajā 1018.b–1018.f pantā ir precizētas procesuālas normas, kas attiecas uz kolektīvām prasībām.
11
Saskaņā ar Rv 1018.c panta 5. punktu:
“Kolektīvas prasības pieteikumu izskata pēc būtības tikai pēc tam, kad tiesa nolēmusi, ka:
a)
prasītājs atbilst [BW] 3. grāmatas 305.a panta 1.–3. punktā paredzētajiem pieņemamības nosacījumiem vai tiem pieņemamības nosacījumiem, kam jāatbilst saskaņā ar šī panta 6. punktu;
b)
prasītājs ir pietiekami pierādījis, ka kolektīvā prasība ir efektīvāka un lietderīgāka nekā individuāla prasība, jo faktiskie un tiesiskie jautājumi, uz kuriem jāatbild, ir pietiekami kopīgi, ir pietiekams to personu skaits, kuru prasība vērsta uz interešu aizsardzību, un, ja prasība attiecas uz zaudējumu atlīdzību, tām atsevišķi vai kopā ir pietiekami svarīgas finanšu intereses;
c)
brīdī, kad tiesvedība ierosināta tiesā, kolektīvā prasība prima facie nešķiet nelietderīga.
[..]”
12
Rv 1018.e pantā noteikts:
“1. Tiesa par ekskluzīvo interešu aizstāvi nozīmē to prasītāju, kurš ir vispiemērotākais no tiem, kas cēluši kolektīvo prasību saskaņā ar 1018.c vai 1018.d pantu [..].
2. Papildus tiesa izvērtē kolektīvās prasības precīzu saturu, stingri noteiktu personu grupu, kuras intereses ekskluzīvais interešu aizstāvis pārstāv kolektīvajā prasībā, un to, vai kolektīvās prasības, kas saistīta ar konkrētu vietu, raksturs pamato to, ka lietu izskata cita tiesa.
3. Prasītājs, kas nozīmēts par ekskluzīvo interešu aizstāvi, šādā tiesvedībā rīkojas visu to personu interesēs, kas pieder stingri definētajai 2. punktā minētajai grupai, un kā to prasītāju pārstāvis, kuri nav nozīmēti par ekskluzīvo aizstāvi. Prasītāji, kas nav nozīmēti par ekskluzīvo aizstāvi, ir puses tiesvedībā. Ekskluzīvais aizstāvis veic procesuālas darbības. Tiesa var noteikt, ka prasītājiem, kuri nav nozīmēti par ekskluzīvo aizstāvi, arī ir tiesības veikt procesuālas darbības.
[..]”
Pamatlietas un prejudiciālie jautājumi
13
Apple Inc. ir Apple Distribution International mātesuzņēmums; Apple Distribution International rīkojas kā Apple Inc. pārstāvis un Apple preču izplatītājs Eiropas Savienībā.
14
Apple ražo plašu portatīvo ierīču klāstu: iPhone, iPad un iPod Touch (turpmāk tekstā – “Apple ierīces”). Apple ierīces darbojas ar iOS operētājsistēmu, kas šajās ierīcēs instalēta iepriekš un regulāri tiek atjaunināta.
15
Lietotnes un tajās integrētos digitālos produktus var iegādāties App Store, kas ir Apple izstrādāta un pārvaldīta tiešsaistes tirdzniecības platforma, kura kopš 2009. gada sistemātiski ir instalēta Apple ierīcēs. App Store piedāvā bezmaksas un maksas lietotnes, kuras dažādās valstīs var atšķirties un kuras izstrādājusi Apple vai trešās personas (turpmāk tekstā – “izstrādātāji”). Maksājumi par šo lietotņu iegādi principā tiek veikti, izmantojot App Store maksājumu sistēmu.
16
Lai lietotnes varētu tirgot App Store – vienīgā vieta, kur tās pieejamas –, izstrādātājiem jānoslēdz līgums ar Apple Inc. Šo lietotņu pārdošanas cenu nosaka, balstoties uz Apple izstrādātu skalu, un to iekasē, izmantojot App Store maksājumu sistēmu. Apple atkarībā no konkrētā gadījuma ietur 15 vai 30 % komisijas maksu no šīs cenas. Pēc komisijas maksas atskaitīšanas atlikums tiek izmaksāts izstrādātājiem.
17
Lai varētu piekļūt App Store, Apple ierīču lietotājiem jāizveido lietotāja profils (turpmāk tekstā –“Apple ID”). Ja lietotājam ir Apple ID, kurā kā attiecīgā piesaistes valsts vai reģions norādīta Nīderlande, un viņš piekļūst App Store, viņš automātiski tiek novirzīts uz “tiešsaistes veikalu”, kas īpaši paredzēts Nīderlandei (turpmāk tekstā – “App Store NL”). Lai arī lietotājam teorētiski ir iespēja mainīt ar savu profilu asociēto valsti, viņam jāpiekrīt jauniem nosacījumiem, kā arī jābūt šajā valstī derīgam maksāšanas līdzeklim.
18
Prasītāji pamatlietā ir saskaņā ar Nīderlandes tiesībām iedibināti fondi, kuru mērķis atbilstoši to attiecīgajiem statūtiem tostarp ir pārstāvēt tiesā un aizstāvēt to personu intereses, kuras cietušas no krāpnieciskas vai pretkonkurences rīcības, it īpaši no vienas vai vairāku Apple grupā ietilpstošo vienību prettiesiskas rīcības, kā arī atlīdzināt cietušajiem nodarīto kaitējumu.
19
Prasītāji vērsās rechtbank Amsterdam (Amsterdamas tiesa, Nīderlande), kas ir iesniedzējtiesa, ar divām pārstāvības prasībām, kurās lūgts konstatēt, ka atbildētājas pamatlietā ir rīkojušās prettiesiski attiecībā pret lietotņu, kas darbojas ar iOS operētājsistēmu, lietotājiem, un piespriest atbildētājām atlīdzināt kaitējumu, ko tās tādēļ esot nodarījušas.
20
Prasību pamatošanai prasītāji pamatlietā apgalvo, ka Apple ir dominējošs stāvoklis Apple ierīču lietotņu izplatīšanas tirgū un saistībā ar App Store maksājumu sistēmu. Tā šo stāvokli izmantojot ļaunprātīgi, ieturēdama pārmērīgu komisijas maksu 30 % apmērā no cenas, kas samaksāta par šo lietotņu iegādi, un tas esot LESD 102. panta pārkāpums. Veicot vertikālu cenu noteikšanu, Apple pārkāpj arī LESD 101. pantu. Šo pretkonkurences darbību dēļ minēto lietotņu lietotājiem esot nodarīts kaitējums.
21
Apple apstrīd, ka iesniedzējtiesai ir jurisdikcija izskatīt pamatlietas, un apgalvo, ka minētā tiesa nevar atzīt tās jurisdikciju, pamatojoties uz Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punktu, jo apgalvotais notikums, kas rada kaitējumu, nav iestājies Nīderlandē, konkrētāk, Amsterdamā, jo šajā valstī vai pilsētā nav iestājies neviens nozīmīgs notikums. Pakārtoti Apple apgalvo, ka iesniedzējtiesai var būt jurisdikcija tikai attiecībā uz prasībām, kas skar lietotājus, kuri Amsterdamā iepirkušies App Store NL. Attiecībā uz visām pārējām prasībām iesniedzējtiesai, pamatojoties uz šo tiesību normu, neesot starptautiskās vai teritoriālās jurisdikcijas.
22
2023. gada 16. augusta starpspriedumā iesniedzējtiesa konstatēja, ka pamatlietas ietilpst Regulas Nr. 1215/2012 piemērošanas jomā, jo prasība ir vērsta pret Apple Distribution International, kuras juridiskā adrese ir citā dalībvalstī, proti, Īrijā. Tomēr minētā tiesa precizēja, ka attiecībā uz Apple Inc. tās jurisdikcija tiks noteikta saskaņā ar valsts tiesību aktiem.
23
Šādā kontekstā tā atgādināja, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punktā ir noteikta gan tās vietas tiesas jurisdikcija, kur iestājies notikums, kas rada apgalvoto kaitējumu, gan tās vietas tiesas jurisdikcija, kur kaitējums radies, tādējādi prasītājam ir iespēja iesūdzēt atbildētāju vienā vai otrā no šīm tiesām.
24
Pirmām kārtām, par vietu, kur iestājies notikums, kas rada apgalvoto kaitējumu, iesniedzējtiesa konstatēja, ka tā nevar noteikt savu jurisdikciju izskatīt pamatlietas saistībā ar iebildumu par LESD 101. panta pārkāpumu, ja nav identificēts konkrēts notikums, kas iestājies Nīderlandē un saistībā ar ko vai nu ir galīgi noslēgta apgalvotā aizliegtā vienošanās, vai arī panākta vienošanās, kura pati par sevi uzskatāma par notikumu, kas radījis apgalvoto kaitējumu.
25
Savukārt attiecībā uz iebildumu par LESD 102. panta pārkāpumu minētā tiesa atzina, ka saskaņā ar 2018. gada 5. jūlija spriedumu flyLAL‑Lithuanian Airlines (C‑27/17, EU:C:2018:533) notikums, kas rada kaitējumu, bija iestājies Nīderlandē, jo Apple veiktās darbības, lai īstenotu dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, notika šīs dalībvalsts teritorijā. Šajā ziņā iesniedzējtiesa būtībā konstatēja, ka App Store NL paredzēts tieši Nīderlandes tirgum un tajā tiek lietota holandiešu valoda. Šī tiesa turklāt norādīja, ka Apple Distribution International darbojās kā izstrādātāju radīto lietotņu ekskluzīvais izplatītājs un komisionārs un šajā ziņā piedāvāja šīs lietotnes App Store NL.
26
Tāpēc iesniedzējtiesa konstatēja, ka tai ir starptautiskā jurisdikcija izskatīt pamatlietas, ciktāl tās skar apgalvoto LESD 102. panta pārkāpumu.
27
Otrām kārtām, attiecībā uz kaitējuma rašanās vietu iesniedzējtiesa precizēja, ka pamatlietās sākotnējo un tiešo kaitējumu radīja, iespējams, pārāk augstā cena, ko lietotāji maksāja, iegādājoties lietotnes App Store NL.
28
Šajā ziņā minētā tiesa vispirms norādīja, ka iebildumu par LESD 101. panta pārkāpumu un iebildumu par LESD 102. panta pārkāpumu nošķiršanai nav nozīmes, nosakot vietu, kur radies apgalvotais kaitējums.
29
Turpinājumā, citstarp pamatojoties uz 2018. gada 5. jūlija spriedumu flyLAL‑Lithuanian Airlines (C‑27/17, EU:C:2018:533), tā atgādināja – ja tirgus, kuru skārusi attiecīgā pretkonkurences rīcība, atrodas dalībvalstī, kuras teritorijā šis kaitējums radies, jāuzskata, ka minētā kaitējuma rašanās vieta ir šajā dalībvalstī.
30
Ņemot vērā, ka lielākā daļa lietotāju, kas iepirkās App Store NL, dzīvoja vai bija iedibināti Nīderlandē un par šiem pirkumiem maksāja, izmantojot Nīderlandes bankas kontus, minētā tiesa visbeidzot secināja, ka šis kaitējums radies Nīderlandē.
31
Tāpēc iesniedzējtiesa konstatēja, ka tai ir starptautiskā jurisdikcija izskatīt pamatlietas, pamatojoties uz kaitējuma rašanās vietu.
32
Tomēr minētā tiesa precizē – lai gan tā tādējādi varēja noteikt savu starptautisko jurisdikciju izskatīt pamatlietas, tai vēl jāpārbauda tās teritoriālā jurisdikcija, jo saskaņā ar 2021. gada 15. jūlija spriedumu Volvo u.c. (C‑30/20, EU:C:2021:604) Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punkts tieši un tūlītēji piešķir gan starptautisko, gan teritoriālo jurisdikciju.
33
Šajā nolūkā iesniedzējtiesa, pirmkārt, vaicā, kur Nīderlandē atrodas vieta, kurā iestājies notikums, kas radījis apgalvoto kaitējumu, vai vieta, kurā šis kaitējums radies. Tā konstatē, ka no 2021. gada 15. jūlija sprieduma Volvo u.c. (C‑30/20, EU:C:2021:604) izriet, ka preces pirkuma vieta vai – ja pirkumi veikti vairākās vietās – vieta, kurā atrodas cietušās puses juridiskā adrese, var noteikt kompetento tiesu. Šajā gadījumā, runājot par tiešsaistes platformā veiktu tādu lietotņu iegādi, kuras var lejupielādēt visā pasaulē, pirkuma vietu esot grūti identificēt – tas nozīmē noteikt tiesu, kurai ir teritoriālā jurisdikcija, ņemot vērā pircēja/lietotāja mītnesvietu.
34
Tomēr šāds piesaistes faktors pamatlietās varētu izraisīt to, ka jurisdikcija izskatīt pārstāvības prasības tiktu sadalīta starp Nīderlandes Karalistes vienpadsmit rajonu tiesām, jo katrai no šīm tiesām ir jurisdikcija tikai attiecībā uz pircējiem/lietotājiem, kuri dzīvo vai ir iedibināti tās teritoriālajā apgabalā. Šāda situācija palielinātu atšķirīgu nolēmumu pieņemšanas risku un kaitētu gan procesuālajai ekonomijai, gan pareizai tiesvedībai.
35
Otrkārt, minētā tiesa vēlas noskaidrot, vai tas, ka pārstāvības prasību cēlusi juridiska persona, kas aizstāv kolektīvās intereses, ļauj jurisdikciju izskatīt šādu prasību sasaistīt ar šīs personas juridisko adresi vai arī šādā gadījumā ir nozīme citiem piesaistes faktoriem. Šajā ziņā tā vaicā, vai apstāklim, ka pamatlietā aplūkotās pārstāvības prasības, kuras saskaņā ar BW 3:305.a pantu cēlusi juridiska persona, kas nerīkojas kā cesionārs vai pilnvarotais pārstāvis, bet kam pašai ir tiesības celt prasību nenoteikta personu kopuma vārdā, ir kāda nozīme, nosakot teritoriālo jurisdikciju saskaņā ar Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punktu.
36
Treškārt, ja pēdējās minētās tiesību normas interpretācijas rezultātā tiktu konstatēta vairāku tiesu jurisdikcija izskatīt pamatlietas, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai, ņemot vērā to, ka Nīderlandes likumdevējs nav piešķīris jurisdikciju izskatīt pārstāvības prasības tikai vienai specializētai tiesai, ir iespējams piemērot valsts tiesību normu, kas ļauj vienā tiesā centralizēt vairāku tādu prasību izskatīšanu, kurām ir viens un tas pats priekšmets un kuras sākotnēji celtas dažādās tiesās.
37
Šādos apstākļos rechtbank Amsterdam (Amsterdamas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
a)
Tādā gadījumā kā izskatāmajā lietā, kad apgalvotā dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana LESD 102. panta izpratnē dalībvalstī ir tikusi īstenota, izmantojot pārdošanu, kas veikta ar tādas Apple pārvaldītas un visai dalībvalstij paredzētas tiešsaistes platformas starpniecību, saistībā ar kuru Apple [Distribution International] rīkojas kā izstrādātāja ekskluzīvais izplatītājs un komisionārs un ietur komisijas maksu no pirkuma summas, kura vieta ir uzskatāma par vietu, kur iestājies notikums, kas rada kaitējumu [Regulas Nr. 1215/2012] 7. panta 2. punkta izpratnē? Vai šajā ziņā ir būtiski, ka tiešsaistes platforma principā ir pieejama visā pasaulē?
b)
Vai šajā ziņā ir nozīme tam, ka [pamatlietās] runa ir par prasībām, ko saskaņā ar [BW] 3:305.a pantu cēlusi juridiska persona, kuras mērķis ir atbilstoši pašas tiesībām pārstāvēt vairāku tādu lietotāju kolektīvās intereses, kas dzīvo dažādos vienas dalībvalsts tiesu apgabalos [..]?
c)
Vai tad, ja, pamatojoties uz 1. jautājuma a) punktu (un/vai 1. jautājuma b) punktu) sniegto atbildi, teritoriālā jurisdikcija ir nevis tikai vienai, bet gan vairākām valsts tiesām attiecīgajā dalībvalstī, [Regulas Nr. 1215/2012] 7. panta 2. punkts nepieļauj tādu valsts [..] tiesību piemērošanu, kas ļauj vērsties tikai vienā šīs dalībvalsts tiesā?
2)
a)
Vai tādā gadījumā kā izskatāmajā lietā, kad apgalvotais kaitējums radies, iegādājoties lietotnes [..] Apple pārvaldītā tiešsaistes platformā (App Store), saistībā ar kuru Apple [Distribution International] rīkojas kā izstrādātāju ekskluzīvais izplatītājs un komisionārs un ietur komisijas maksu no pirkuma summas (un ir apgalvota gan dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana LESD 102. panta izpratnē, gan karteļu aizlieguma pārkāpums LESD 101. panta izpratnē), un pirkumu veikšanas vietu nav iespējams noteikt, vienīgi lietotāja dzīvesvieta var kalpot kā piesaistes kritērijs, nosakot vietu, kur radies kaitējums [Regulas Nr. 1215/2012] 7. panta 2. punkta izpratnē? Vai arī šajā situācijā pastāv citi piesaistes kritēriji, lai noteiktu tiesu, kurai ir jurisdikcija?
b)
Vai šajā ziņā ir nozīme tam, ka šajā lietā runa ir par prasībām, ko saskaņā ar [BW] 3:305.a pantu cēlusi juridiska persona, kuras mērķis ir atbilstoši pašas tiesībām pārstāvēt vairāku tādu lietotāju kolektīvās intereses, kas dzīvo dažādos vienas dalībvalsts tiesu apgabalos [..]?
c)
Vai gadījumā, ja, pamatojoties uz 2. jautājuma a) punktu (un/vai 2. jautājuma b) punktu) sniegto atbildi, attiecīgajā dalībvalstī teritoriālā jurisdikcija ir valsts tiesai, kurai ir jurisdikcija izskatīt prasības tikai attiecībā uz daļu no šīs dalībvalsts lietotājiem, bet prasības attiecībā uz citu lietotāju daļu ir citu tās pašas dalībvalsts tiesu teritoriālajā jurisdikcijā, [Regulas Nr. 1215/2012] 7. panta 2. punkts nepieļauj tādu valsts [..] tiesību piemērošanu, kas ļauj vērsties tikai vienā šīs dalībvalsts tiesā?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pieņemamību
38
Stichting Right to Consumer Justice apgalvo, ka uzdotos prejudiciālos jautājumus var atzīt par nepieņemamiem, jo iesniedzējtiesa jau ir interpretējusi un piemērojusi Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punktu. Tāpēc Tiesas atbilde uz šiem jautājumiem iesniedzējtiesai vairs nebūtu noderīga, lai atrisinātu tajā izskatāmās lietas.
39
Šajā ziņā jāatgādina, ka LESD 267. pantā noteiktajā procedūrā tikai valsts tiesai, kura izskata pamatlietu un kurai jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā katras lietas īpatnības, jānovērtē gan prejudiciālā nolēmuma nepieciešamība, lai tā varētu taisīt spriedumu, gan to jautājumu nozīmīgums, kurus tā uzdod Tiesai. Tāpēc, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir pienākums lemt. No tā izriet, ka uz jautājumiem par Savienības tiesībām attiecas nozīmīguma prezumpcija. Tiesa var atteikties lemt par valsts tiesas iesniegtu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar pamatlietas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu, ja izvirzītā problēma ir hipotētiska vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie vai tiesiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedumi, 2000. gada 13. jūlijs, Idéal tourisme, C‑36/99, EU:C:2000:405, 20. punkts, un 2025. gada 24. jūnijs, GR REAL, C‑351/23, EU:C:2025:474, 45. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
40
Šajā gadījumā iesniedzējtiesa – konstatējusi, ka Nīderlandes tiesas, tostarp arī tā pati varētu balstīties uz savu starptautisko jurisdikciju izskatīt pamatlietas, – būtībā vēlas noskaidrot, kurai no šīm tiesām ir teritoriālā jurisdikcija, pamatojoties uz vietu, kur iestājies kaitējumu radījušais notikums, vai kaitējuma rašanās vietu Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punkta izpratnē.
41
Šajā ziņā, lai gan iesniedzējtiesa norāda, ka tās jurisdikcijā ir izskatīt pārstāvības prasības pamatlietā, jo attiecīgie lietotāji dzīvo vai ir iedibināti tās teritorijā, tās skatījumā ir pamatotas šaubas par to, vai tai no 7. panta 2. punkta var izrietēt jurisdikcija izskatīt šīs prasības attiecībā uz lietotājiem, kuru domicils vai mītnesvieta ir Nīderlandē, bet ārpus tās teritoriālā apgabala.
42
Tādējādi uzdotajiem jautājumiem ir nozīme strīdu izšķiršanai pamatlietās. Tāpēc šie jautājumi ir pieņemami.
Par lietas būtību
Ievada apsvērumi
43
Jāatgādina – tā kā ar Regulu Nr. 1215/2012 ir atcelta un aizstāta Padomes Regula (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.), ar ko savukārt tika aizstāta 1968. gada 27. septembra Konvencija par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 1972, L 299, 32. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar turpmākām konvencijām par jaunu dalībvalstu pievienošanos šai konvencijai, Tiesas sniegtā pēdējo minēto tiesību instrumentu normu interpretācija ir spēkā arī attiecībā uz Regulas Nr. 1215/2012 interpretāciju, kad šo tiesību aktu normas var uzskatīt par “līdzvērtīgām” pēdējās minētās regulas normām (spriedums, 2024. gada 16. maijs, Toplofikatsia Sofia (Atbildētāja domicila jēdziens), C‑222/23, EU:C:2024:405, 49. punkts un tajā minētā judikatūra). Tas tā tostarp ir 1968. gada 27. septembra Konvencijas par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās 5. panta 3. punkta un Regulas Nr. 44/2001, no vienas puses, un Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punkta, no otras puses, gadījumā (spriedums, 2020. gada 9. jūlijs, Verein für Konsumenteninformation, C‑343/19, EU:C:2020:534, 22. punkts un tajā minētā judikatūra).
44
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punktā paredzētais īpašās jurisdikcijas noteikums, kas prasītājam ļauj, atkāpjoties no šīs regulas 4. pantā paredzētā vispārējā noteikuma par atbildētāja domicila tiesu jurisdikciju, celt prasību lietās, kuras attiecas uz neatļautu darbību vai kvazideliktu, tās vietas tiesās, kur iestājies vai var iestāties notikums, kas rada kaitējumu, ir jāinterpretē autonomi un šauri (spriedumi, 2021. gada 12. maijs, Vereniging van Effectenbezitters, C‑709/19, EU:C:2021:377, 24. punkts, un 2024. gada 22. februāris, FCA Italy un FPT Industrial, C‑81/23, EU:C:2024:165, 23. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
45
Šīs īpašās jurisdikcijas noteikums ir balstīts uz īpaši ciešu saikni starp strīdu un tās vietas tiesām, kur iestājies notikums, kas rada kaitējumu, kurš pamato jurisdikcijas piešķiršanu šīm tiesām tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar pareizu tiesvedību un efektīvu procesa norisi (spriedumi, 2009. gada 16. jūlijs, Zuid‑Chemie, C‑189/08, EU:C:2009:475, 24. punkts, un 2024. gada 22. februāris, FCA Italy un FPT Industrial, C‑81/23, EU:C:2024:165, 24. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
46
Lietās, kas attiecas uz neatļautu darbību vai kvazideliktu, tās vietas tiesa, kur kaitējums iestājies vai var iestāties, parasti ir piemērotāka lietas izskatīšanai, īpaši strīda priekšmeta tuvuma un vieglākas pierādījumu iesniegšanas dēļ (skat. spriedumus, 2002. gada 1. oktobris, Henkel, C‑167/00, EU:C:2002:555, 46. punkts, un 2024. gada 22. februāris, FCA Italy un FPT Industrial, C‑81/23, EU:C:2024:165, 25. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
47
Jāatgādina arī, ka jēdziens “vieta, kur iestājies notikums, kas rada kaitējumu” vienlaikus attiecas gan uz vietu, kur radies kaitējums, gan vietu, kur iestājies notikums, kas rada šo kaitējumu, tātad atbildētājs pēc prasītāja izvēles var tikt iesūdzēts vienas vai otras no šīm vietām tiesā (spriedumi, 1976. gada 30. novembris, Bier, 21/76, EU:C:1976:166, 24. un 25. punkts, kā arī 2021. gada 6. oktobris, Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, 65. punkts un tajā minētā judikatūra). Abas šīs vietas var veidot nozīmīgu saikni tiesu jurisdikcijas aspektā, jo katra no tām atkarībā no apstākļiem var sniegt īpaši lietderīgu norādi attiecībā uz pierādījumiem un procesa organizāciju (spriedums, 2011. gada 25. oktobris, eDate Advertising u.c., C‑509/09 un C‑161/10, EU:C:2011:685, 41. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
48
Tiesa judikatūrā par vietas, kur iestājies notikums, kas rada kaitējumu, noteikšanu mantiska kaitējuma, kuru izraisījusi dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana LESD 102. panta izpratnē, gadījumā ir nospriedusi, ka notikums, kas rada kaitējumu, izpaužas kā šīs izmantošanas īstenošana, proti, darbības, ko dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums ir veicis, lai to īstenotu praksē, tostarp piedāvājot un piemērojot plēsonīgas cenas attiecīgajā tirgū (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 5. jūlijs, flyLAL‑Lithuanian Airlines, C‑27/17, EU:C:2018:533, 52. punkts).
49
Attiecībā uz šāda kaitējuma rašanās vietu Tiesa ir nospriedusi – ja tirgus, ko skārusi pretkonkurences rīcība, atrodas dalībvalstī, kuras teritorijā apgalvotais kaitējums, iespējams, radies, jāuzskata, ka kaitējuma rašanās vieta ir šajā dalībvalstī. Tā precizēja, ka šis risinājums, kas balstīts uz šo abu elementu saskaņotību, atbilst noteikumu par jurisdikcijas tuvumu un paredzamības mērķiem. Pirmkārt, tās dalībvalsts tiesas, kurā atrodas skartais tirgus, var vislabāk izskatīt šādas prasības par zaudējumu atlīdzību un, otrkārt, saimnieciskās darbības subjekts, kurš īsteno pretkonkurences rīcību, var saprātīgi sagaidīt, ka varētu tikt iesūdzēts tiesās tajā vietā, kur tā rīcība ir izkropļojusi veselīgas konkurences noteikumus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 5. jūlijs, flyLAL‑Lithuanian Airlines, C‑27/17, EU:C:2018:533, 40. punkts).
50
Tiesa ir arī nospriedusi, ka no Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punkta formulējuma izriet, ka ar šo tiesību normu tieši un tūlītēji tiek piešķirta gan starptautiskā, gan teritoriālā jurisdikcija tās vietas tiesai, kurā radies kaitējums (spriedums, 2021. gada 15. jūlijā, Volvo u.c., C‑30/20, EU:C:2021:604, 33. punkts).
Par otrā jautājuma a) un b) daļu
51
Ar otrā jautājuma a) un b) daļu, kuras jāizskata vispirms, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, kā jāinterpretē Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punkts, lai dalībvalsts tirgū – kuru, iespējams, skārusi pretkonkurences rīcība, kas izpaužas kā visiem lietotājiem dalībvalstī paredzētas tiešsaistes platformas operatora pārmērīgas komisijas maksas iekasēšana no šajā platformā pārdošanā laisto lietotņu un digitālo pakalpojumu cenām, – noteiktu tiesu, kurai, ņemot vērā kaitējuma rašanās vietu, ir teritoriālā jurisdikcija izskatīt pārstāvības prasību, ko cēlis tiesību subjekts, kurš ir tiesīgs aizstāvēt vairāku neidentificētu, bet identificējamu lietotāju kolektīvās intereses.
52
Vispirms – kā izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu un neskarot faktu vērtējumu, kas jāveic iesniedzējtiesai, – jānorāda, ka pamatlietās apgalvoto kaitējumu būtībā veido papildu izmaksas, kas Apple ierīču lietotājiem radušās, iegādājoties lietotni App Store NL, jo uz pirkuma cenu tiek pārnesta pārmērīga komisijas maksa, ko Apple noteikusi izstrādātājiem.
53
Iesniedzējtiesa 2023. gada 16. augusta starpspriedumā arī konstatēja, ka vismaz attiecībā uz iebildumu par LESD 102. panta pārkāpumu tirgus, kuru skārusi pretkonkurences rīcība, uz ko atsaucas prasītāji pamatlietā, atbilst Nīderlandes tirgum, būtībā uzskatīdama, ka App Store NL bija īpaši izveidots šim tirgum, tajā tika lietota holandiešu valoda, lai pārdotu lietotnes lietotājiem, kuriem ir Nīderlandei piesaistīts Apple ID, un Apple Distribution International darbojās kā šo lietotņu ekskluzīvais izplatītājs un komisionārs šajā platformā.
54
Pirmām kārtām, attiecībā uz apgalvotā kaitējuma raksturu no Tiesas judikatūras izriet, ka ir jānošķir sākotnējais kaitējums, kas izriet tieši no kaitējumu radījušā notikuma, kura iestāšanās vieta varētu pamatot šīs vietas tiesas jurisdikciju saskaņā ar Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punktu, no vienas puses, un vēlākas kaitīgās sekas, kas nevar pamatot jurisdikcijas piešķiršanu, pamatojoties uz šo tiesību normu, no otras puses (spriedums, 2024. gada 22. februāris, FCA Italy un FPT Industrial, C‑81/23, EU:C:2024:165, 28. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra). Lai gan ir atzīts, ka jēdziens “vieta, kur iestājies notikums, kas rada kaitējumu” šīs tiesību normas izpratnē var attiekties gan uz vietu, kur radies kaitējums, gan vietu, kur iestājies notikums, kas rada kaitējumu, to tomēr nevar interpretēt tik plaši, lai tas ietvertu ikvienu vietu, kurā var izjust tāda notikuma kaitīgās sekas, kas jau ir izraisījis kaitējumu, kurš faktiski ir iestājies citā vietā (spriedums, 1995. gada 19. septembris, Marinari, C‑364/93, EU:C:1995:289, 14. punkts).
55
Šajā ziņā – kā konstatējusi iesniedzējtiesa – kaitējums, ko galvenokārt veido papildu izmaksas, kuras izriet no augstas komisijas maksas piemērošanas izstrādātājiem un kuras tiek pārnestas uz cenām, kas tiek iekasētas no galalietotājiem par lietotnēm, kuras darbojas ar iOS operētājsistēmu, ir prasītāju pamatlietā apgalvotās pretkonkurences rīcības tiešas sekas un ir tiešs kaitējums, kas principā var pamatot tās dalībvalsts tiesu starptautisko un teritoriālo jurisdikciju, kuras teritorijā kaitējums radies.
56
Otrām kārtām, kā atgādināts šī sprieduma 49. punktā, Tiesa attiecībā uz šī kaitējuma rašanās vietu ir nospriedusi, ka tad, ja tirgus, kuru skārusi attiecīgā pretkonkurences rīcība, atrodas dalībvalstī, kuras teritorijā radies apgalvotais kaitējums, nosakot tiesas starptautisko jurisdikciju, jāuzskata, ka minētā kaitējuma rašanās vieta Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punkta izpratnē ir šajā dalībvalstī.
57
Piemērojot šo judikatūru, iesniedzējtiesa konstatēja, ka Nīderlandes tiesām ir starptautiskā jurisdikcija izskatīt pamatlietas.
58
Tomēr, ņemot vērā šī sprieduma 50. punktā atgādināto Tiesas sniegto Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punkta interpretāciju, saskaņā ar kuru ar šo tiesību normu tieši un nekavējoties ir piešķirta gan starptautiskā, gan teritoriālā jurisdikcija, iesniedzējtiesa vaicā, kurai vai kurām no šīm tiesām, kam ir starptautiskā jurisdikcija, ir teritoriālā jurisdikcija izskatīt šo strīdu.
59
Šajā ziņā jāatgādina, ka attiecībā uz prasību atlīdzināt kaitējumu, ko radījušas koluzīvas vienošanās par materiālo preču cenu noteikšanu un paaugstināšanu, Tiesa ir nospriedusi, ka šo vienošanos skartajā tirgū šādas prasības izskatīšana, pamatojoties uz apgalvotā kaitējuma rašanos, ir vai nu tās tiesas starptautiskajā un teritoriālajā jurisdikcijā, kuras teritoriālajā apgabalā uzņēmums, kas uzskata, ka tam nodarīts kaitējums, ir iegādājies preces, kuras ietekmējušas šīs vienošanās, vai arī – ja šis uzņēmums veicis pirkumus vairākās vietās – tiesas, kuras teritoriālajā apgabalā ir šī uzņēmuma juridiskā adrese, jurisdikcijā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 15. jūlijs, Volvo u.c., C‑30/20, EU:C:2021:604, 43. punkts).
60
Šajā lietā, pirmkārt, jānorāda, ka šos piesaistes kritērijus nevar piemērot mutatis mutandis tādā gadījumā kā pamatlietā, kad digitālos produktus tiešsaistes platformā iegādājas nenoteikts skaits fizisku un/vai juridisku personu, kas prasības celšanas brīdī nav identificētas.
61
Grūtības minēto piesaistes kritēriju īstenošanā tādējādi prasa pielāgot šos kritērijus, lai saglabātu Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punkta lietderīgo iedarbību un veicinātu pareizu tiesvedību.
62
Šajā gadījumā, tā kā App Store NL ir īpaši izveidots Nīderlandes tirgum un tajā tiek lietota holandiešu valoda, lai piedāvātu lietotājiem, kuriem ir Nīderlandei piesaistīts Apple ID, iegādāties lietotnes, no kurām dažas ir īpaši šim tirgum izveidotas lietotnes, kaitējuma rašanās vietas noteikšanas nolūkā saskaņā ar Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punktu var uzskatīt, ka virtuālā telpa, kuru veido App Store NL un kurā veikti pirkumi, atbilst visai minētās valsts teritorijai. Tāpēc šajā virtuālajā telpā veikto pirkumu laikā nodarītais kaitējums var rasties šajā teritorijā neatkarīgi no attiecīgo lietotāju atrašanās vietas konkrētā pirkuma brīdī.
63
Otrkārt, jākonstatē arī, ka atšķirībā no vienības, kas bija cēlusi lietā, kurā pasludināts 2015. gada 21. maija spriedums CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335), aplūkoto kolektīvo prasību, prasītāji pamatlietā neatsaucas uz vairākiem zaudējumu atlīdzības prasījumiem, kurus tiem būtu nodevušas identificētās no pretkonkurences rīcības cietušās personas.
64
Kā izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, saskaņā ar Nīderlandes tiesībām fonds vai apvienība, kas ceļ pārstāvības prasību, rīkojas kā iniciators, kas ir neatkarīgs no tādu personu interesēm, kurām, lai gan tās nav individuāli norādītas, ir līdzīgas intereses. Tādējādi minētie prasītāji īsteno pašu tiesības, proti, tiesības pārstāvēt un aizstāvēt tādas “stingri noteiktas grupas” kolektīvās intereses, kurā ietilpst neidentificētas, bet identificējamas personas, proti, lietotāji, neatkarīgi no tā, vai viņi ir patērētāji vai profesionāļi, kas iegādājušies lietotnes, kuras izstrādātāji ir radījuši App Store NL un kurām tiem ir bijusi piekļuve, izmantojot Apple ID, kas piesaistīts Nīderlandei, un lielākajai šo lietotāju daļai domicils vai mītnesvieta var atrasties visā šīs valsts teritorijā.
65
Šī grupa jānosaka pietiekami precīzi, lai ieinteresētās personas varētu paust nostāju par attiecīgās tiesvedības iznākumu un vajadzības gadījumā saņemt atlīdzinājumu. Šajā ziņā Nīderlandes valdība tiesas sēdē precizēja, ka pārstāvības prasības, kas vērsta uz neidentificētu, bet identificējamu personu kolektīvo interešu aizstāvību, iznākums ir saistošs Nīderlandē iedibinātām personām, kuras ietilpst šajā grupā un kuras nav paudušas vēlmi atturēties no dalības šajā tiesvedībā.
66
Šādos apstākļos no tiesas nevar prasīt, lai tā – ar nolūku noteikt savu teritoriālo jurisdikciju šādas prasības izskatīšanai, pamatojoties uz kaitējuma rašanās vietu Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punkta izpratnē, – nedz attiecībā uz katru iespējamo cietušo atsevišķi identificētu precīzu iespējami nodarītā kaitējuma rašanās vietu, jo cietušie netiek individualizēti brīdī, kad tiesa pārbauda savu jurisdikciju, nedz arī lai tā identificētu vienu vai dažus no minētajiem cietušajiem.
67
Visbeidzot jāprecizē, ka pretēji tam, ko Apple norāda rakstveida apsvērumos, nevar uzskatīt – tas, ka attiecībā uz ikvienu personu, kura, iespējams, cietusi no pretkonkurences rīcības, nevar noteikt kaitējuma rašanās vietu minētā 7. panta 2. punkta izpratnē, nozīmē, ka šī tiesību norma nav piemērojama. Kā precizēts šī sprieduma 62. punktā, šajā lietā šī vieta atbilst precīzi definētai ģeogrāfiskai teritorijai, proti, visai teritorijai, kurā atrodas tirgus, ko skārusi attiecīgā pretkonkurences rīcība, tāpēc nevar būt runa par neiespējamību noteikt minēto vietu, kas attiecīgā gadījumā varētu pamatot Regulas Nr. 1215/2012 4. panta 1. punktā paredzētā vispārējā jurisdikcijas kritērija, t.i., atbildētāja domicila kritērija, piemērošanu (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2002. gada 19. februāris, Besix, C‑256/00, EU:C:2002:99, 49. un 50. punkts).
68
No iepriekš minētā izriet, ka tādās situācijās kā pamatlietā ikvienai tiesai, kurai ratione materiae ir jurisdikcija izskatīt pārstāvības prasību, ko cēlis tiesību subjekts, kurš ir tiesīgs aizstāvēt vairāku neidentificētu, bet identificējamu lietotāju kolektīvās intereses, ir starptautiskā un teritoriālā jurisdikcija izskatīt visu prasību kopumā, pamatojoties uz kaitējuma rašanās vietu Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punkta izpratnē.
69
Šāds secinājums atbilst Regulas Nr. 1215/2012 mērķiem.
70
Šajā ziņā jāatgādina, ka kaitējuma rašanās vietas identificēšanai, lai noteiktu tiesu, kuras jurisdikcijā dalībvalstīs ir izskatīt prasību par tāda kaitējuma atlīdzību, kas nodarīts pretkonkurences rīcības dēļ, jāatbilst jurisdikcijas normu tuvuma un paredzamības mērķiem, kā arī šīs regulas 15. un 16. apsvērumā atgādinātajam pareizas tiesvedības mērķim (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 15. jūlijs, Volvo u.c., C‑30/20, EU:C:2021:604, 38. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
71
Attiecībā uz mērķi par tiesas, kurā celta prasība, tuvumu ar strīda priekšmetu jānorāda, ka pamatlietā aplūkoto pārstāvības prasību īpatnības būtībā liek tiesai, kurai tās jāizskata, izvērtēt apgalvotā kaitējuma esību salīdzinājumā ar stingri noteiktu grupu, ko veido neidentificēti, bet identificējami lietotāji, kuriem nodarīts viena veida kaitējums, kas izriet no pretkonkurences rīcības, kura īstenota visā attiecīgajā teritorijā. Tāpēc ikvienai tiesai, kurai ratione materiae ir jurisdikcija izskatīt šādu prasību, ir vienādas tuvuma attiecības ar šīs prasības priekšmetu.
72
Šis secinājums atbilst arī paredzamības prasībai, jo ļauj gan prasītājam, gan atbildētājam noteikt tiesas, kurām ir jurisdikcija. Šajā gadījumā attiecībā uz Apple Distribution International, ciktāl App Store NL ir īpaši vērsts uz Nīderlandes tirgu, var paredzēt, ka pārstāvības prasību sakarā ar atbildību par šajā platformā veiktajiem pirkumiem var celt jebkurā Nīderlandes tiesā, kurai ir jurisdikcija ratione materiae.
73
Minētais secinājums atbilst arī pareizas tiesvedības prasībām, jo tas vienlaikus ļauj nodrošināt efektīvu procesuālo pārvaldību un iegūt un novērtēt pierādījumus tikai vienā tiesā, proti, Nīderlandes tiesā, kurai ratione materiae ir jurisdikcija un kurā vērsies tiesību subjekts, kas ir tiesīgs aizstāvēt vairāku neidentificētu, bet identificējamu lietotāju kolektīvās intereses, kā arī novērst atšķirīgu nolēmumu pieņemšanas risku.
74
Šajā ziņā jāuzsver, ka, ņemot vērā konkurences tiesību lietu īpatnības un it īpaši apstākli, ka prasību atlīdzināt kaitējumu celšanai par šo tiesību pārkāpumu principā ir nepieciešama sarežģīta faktiskā un ekonomiskā analīze, individuālo prasījumu apvienošana var atvieglot gan cietušo personu tiesību uz atlīdzinājumu īstenošanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 28. janvāris, ASG 2, C‑253/23, EU:C:2025:40, 85. punkts), gan tiesas, kurā celta prasība, uzdevumu veikšanu. Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punkta kontekstā prasībām atlīdzināt kaitējumu par konkurences noteikumu pārkāpumiem piemērojamo tiesību normu tehniskā sarežģītība arī var būt arguments par labu jurisdikciju koncentrēšanai (spriedums, 2021. gada 15. jūlijs, Volvo u.c., C‑30/20, EU:C:2021:604, 37. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra), it īpaši, ja tas attiecas uz tādu operatoru praksi, kuri izmanto digitālās platformas.
75
Šī tiesību norma tātad neliedz piemērot valsts tiesību normas, kuru mērķis ir nodrošināt šādu koncentrāciju, it īpaši gadījumā, ja vairākās valsts tiesās ir celtas pārstāvības prasības, ko cēluši tiesīgie subjekti (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 15. jūlijs, Volvo u.c., C‑30/20, EU:C:2021:604, 35. punkts).
76
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz otrā jautājuma a) un b) daļu jāatbild, ka Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalsts tirgū – kuru, iespējams, skārusi pretkonkurences rīcība, kas izpaužas kā visiem lietotājiem dalībvalstī paredzētas tiešsaistes platformas operatora pārmērīgas komisijas maksas iekasēšana no šajā platformā pārdošanā laisto lietotņu un digitālo pakalpojumu cenām, – jebkurai minētās valsts tiesai, kurai ratione materiae ir jurisdikcija izskatīt pārstāvības prasību, ko cēlis tiesību subjekts, kurš ir tiesīgs aizstāvēt tādu vairāku neidentificētu, bet identificējamu lietotāju kolektīvās intereses, kuri minētajā platformā iegādājušies digitālos produktus, pamatojoties uz kaitējuma rašanās vietu, ir starptautiskā un teritoriālā jurisdikcija izskatīt šo prasību attiecībā uz visiem minētajiem lietotājiem.
Par pirmo jautājumu un otrā jautājuma c) daļu
77
Neskarot faktu pārbaudes, kas būs jāveic iesniedzējtiesai, no atbildes, kas sniegta uz otrā jautājuma a) un b) daļu, izriet, ka šai tiesai, pamatojoties uz kaitējuma rašanās vietu Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 2. punkta izpratnē, ir jurisdikcija izskatīt tajā celtās pārstāvības prasības attiecībā uz visiem lietotājiem, kas iegādājušies lietotnes App Store NL. Tātad nav jāpārbauda, vai minētās tiesas jurisdikcija varētu izrietēt arī no notikuma, kas izraisījis šo kaitējumu šīs tiesību normas izpratnē, un vai valsts tiesību norma, kas ļauj vienā tiesā centralizēt vairākas pārstāvības prasības, kurām ir viens un tas pats priekšmets un kuras sākotnēji celtas dažādās tiesās, apdraudētu minētās tiesību normas lietderīgo iedarbību.
78
Tāpēc uz pirmo jautājumu un otrā jautājuma c) daļu nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
79
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 7. panta 2. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
dalībvalsts tirgū – kuru, iespējams, skārusi pretkonkurences rīcība, kas izpaužas kā visiem lietotājiem dalībvalstī paredzētas tiešsaistes platformas operatora pārmērīgas komisijas maksas iekasēšana no šajā platformā pārdošanā laisto lietotņu un digitālo pakalpojumu cenām, – jebkurai minētās valsts tiesai, kurai ratione materiae ir jurisdikcija izskatīt pārstāvības prasību, ko cēlis tiesību subjekts, kurš ir tiesīgs aizstāvēt tādu vairāku neidentificētu, bet identificējamu lietotāju kolektīvās intereses, kuri minētajā platformā iegādājušies digitālos produktus, pamatojoties uz kaitējuma rašanās vietu, ir starptautiskā un teritoriālā jurisdikcija izskatīt šo prasību attiecībā uz visiem minētajiem lietotājiem.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – holandiešu.