62018TO0762_RES
Lieta T‑762/18 R
Sofia Athanasiadou
un
Konstantinos Soulantikas
pret
Eiropas Komisiju
Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 10. septembra rīkojums
Pagaidu noregulējums – Finanšu noteikumi (budžets, finanšu shēma, pašu resursi, krāpšanas apkarošana) – Piespiedu izpilde – Pieteikums par apturēšanu – Pieņemamība – Steidzamības neesamība
Pagaidu noregulējums – Izpildes apturēšana – Pieņemamības nosacījumi – Pieteikums par lēmuma, ar kuru uzlikti finansiāli pienākumi, piespiedu izpildes apturēšanu – Pamatprasības neiesniegšana – Ietekmes neesamība
(LESD 256. panta 1. punkts, 278. un 299. pants; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 156. panta 1. punkts)
(skat. 31.–36. punktu)
Rezumējums
Rīkojumā Athanasiadou un Soulantikas/Komisija (T‑762/18 R), kas izdots 2019. gada 10. septembrī, Vispārējās tiesas priekšsēdētājs saistībā ar pieteikumu par pagaidu noregulējumu noraidīja iebildi par nepieņemamību saistībā ar pamatprasības neiesniegšanu.
S. Athanasiadou un K. Soulantikas, ar dzīvesvietu Grieķijā, izveidoja civiltiesību sabiedrību ECOSE. Šī sabiedrība noslēdza vienošanos ar Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūru par subsīdiju piešķiršanu projekta “Seniori darbībā” īstenošanai. Pēc revīzijas ziņojuma, kurā tika ieteikts atgūt summu 59696,98 EUR apmērā, Komisija pieņēma lēmumu par šīs naudas summas, pieskaitot maksājamos procentus, atgūšanu no ECOSE (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”). Saskaņā ar Grieķijas Civilprocesa kodeksa noteikumiem Komisija veica apstrīdētā lēmuma un maksājuma rīkojuma izsniegšanu, izmantojot tiesu izpildītāja pakalpojumus. 2018. gada 30. oktobrī prasītāji iesniedza iebildumus Atēnu pirmās instances tiesā viena tiesneša sastāvā (Grieķija). 2018. gada 31. decembrī šie paši prasītāji iesniedza pieteikumu, pamatojoties uz LESD 299. pantu (
1
), ar kuru Vispārējai tiesai tiek lūgts apturēt lēmuma piespiedu izpildi. Komisija savos apsvērumos ir secinājusi, ka pieteikums par pagaidu noregulējumu ir nepieņemams, jo nav tikusi celta nekāda pamatprasība par apstrīdētā lēmuma atcelšanu, tādējādi pārkāpjot Vispārējās tiesas Reglamenta 161. un 156. pantu (
2
).
Pirmkārt, Vispārējās tiesas priekšsēdētājs atgādināja, ka viņam ir ekskluzīva kompetence lemt par apstrīdētā lēmuma piespiedu izpildes apturēšanu, jo attiecīgo valsts tiesu kompetence aprobežojas ar izpildu pasākumu likumības pārbaudi (
3
).
Otrkārt, viņš norādīja, ka Reglamenta 156. pantā ir paredzēts atšķirīgi procesuālie noteikumi atkarībā no juridiskā pamata, uz kādu ir balstīts pieteikums par pagaidu noregulējumu. Tādējādi minētā reglamenta 156. panta 1. punktā izvirzītā prasība – saskaņā ar kuru pieteikuma par kādas iestādes akta izpildes apturēšanu pieņemamībai ir izvirzīts priekšnoteikums par iepriekšējas vai vienlaicīgas pamatprasības celšanu par šo aktu – ir skaidri paredzēta tikai attiecībā uz prasībām, kas tiek celtas, pamatojoties uz LESD 278. pantu un EAEKL 157. pantu. Līdz ar to šis pienākums nav obligāti piemērojams šajā lietā.
Treškārt, Vispārējās tiesas priekšsēdētājs konstatēja, ka tāda pienākuma izpilde liegtu prasītājiem tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību. Proti, šīs lietas apstākļos, lai valsts tiesu rīcībā būtu vajadzīgais laiks savas kompetences īstenošanai attiecībā uz izpildu pasākumu likumības pārbaudi saskaņā ar LESD 299. panta 4. punktu, ir jāpastāv iespējai lūgt Savienības tiesai, kurai vienīgai ir attiecīgās tiesības, vajadzības gadījumā lemt par piespiedu izpildes apturēšanu.
Šajā gadījumā Vispārējās tiesas priekšsēdētājs uzsvēra, ka attiecīgi pamatiem, kas tiek izvirzīti saistībā ar fumus boni juris esamības pierādīšanu, ir jāietver pamati, kas ietilpst valsts tiesas kompetencē un kuri ir pirmšķietami pamatoti. Proti, pamati, kas attiecas uz lēmuma likumību, nebūtu efektīvi, ja vien tie nebūtu izvirzīti saistībā ar prasību, kas pamatota ar LESD 278. pantu un kas ir pievienota pamatprasībai, kura celta saskaņā ar LESD 263. pantu, jo lēmuma, kas veido izpildu rīkojumu, pamatotība, pamatojoties uz šo tiesību normu, var tikt apstrīdēta tikai tiesā, kura izskata prasību atcelt tiesību aktu.
Šajā ziņā, tā kā šajā stadijā nav jālemj par to pirmšķietamo pamatotību, Vispārējās tiesas priekšsēdētājs norādīja, ka šajā lietā daži prasītāju norādītie iemesli, kas izvirzīti, pamatojot nosacījuma par fumu boni juris izpildi, attiecas tieši uz Grieķijas piespiedu izpildes procedūru un izpildes pasākumu likumību un tādējādi tie pilnībā ietilpst valsts tiesas kompetencē. Tādējādi izskatāmais pieteikums ļauj valsts tiesai īstenot savas pilnvaras, kas izriet no LESD 299. panta.
Līdz ar to Vispārējās tiesas priekšsēdētājs secināja, ka iebilde par nepieņemamību saistībā ar pamatprasības neiesniegšanu ir jānoraida. Visbeidzot pieteikums par pagaidu noregulējumu ir noraidīts steidzamības neesamības dēļ.
(
1
)	Saskaņā ar LESD 299. pantu Komisijas akti, ar kuriem tiek uzliktas finansiālas saistības personām, kuras nav valstis, ir izpildāmi. Piespiedu izpildi reglamentē civilprocesuālie noteikumi, kas ir spēkā tajā valstī, kurā notiek izpilde. Atzīme par izpildāmību tiek izdarīta, neveicot citu kontroli kā vien izpildes rīkojuma autentiskuma pārbaudi, ko veic valsts iestāde, kuru šim nolūkam izraugās katras dalībvalsts valdība un kuru tā dara zināmu Komisijai un Eiropas Savienības Tiesai. Kad pēc attiecīgās puses lūguma ir izpildītas šīs formalitātes, minētā puse var sākt izpildi saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem, vēršoties tieši kompetentajā iestādē. Piespiedu izpilde var tikt apturēta tikai ar Eiropas Savienības Tiesas lēmumu. Tomēr izpildes pasākumu tiesiskuma kontrole ir valsts tiesu kompetencē.
(
2
)	Vispārējās tiesas Reglamenta 156. panta 1. punktā ir noteikts, ka pieteikums par kādas iestādes akta piemērošanas apturēšanu LESD 278. panta un EAEKL 157. panta izpratnē ir pieņemams vienīgi tad, ja prasītājs ir apstrīdējis šo aktu, ceļot prasību Vispārējā tiesā.
(
3
)	Atbilstoši LESD 299. pantam, lasot to kopsakarā ar LESD 256. panta 1. punktu un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 39. panta 1. punktu un 53. panta 1. punktu.