Неокончателна редакция
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (седми състав)
25 март 2026 година(*)
„ Жалба за отмяна и иск за обезщетение — Институционално право — Защита на личните данни — Регламент (ЕС) 2018/1725 — Жалба до Европейския надзорен орган по защита на данните относно обработването на лични данни от EUIPO — Частична липса на основание за произнасяне по същество — Частична явна недопустимост “
По дело Т‑144/25,
WS, представляван от H. Tettenborn, адвокат,
жалбоподател,
срещу
Европейски надзорен орган по защита на данните (ЕНОЗД), представляван от D. Nardi, F. Muller и A. Zawiła-Niedźwiecka,
ответник,
ОБЩИЯТ СЪД (седми състав),
състоящ се от: K. Kecsmár, председател, P. Nihoul (докладчик) и U. Öberg, съдии,
секретар: V. Di Bucci,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
постанови настоящото
Определение
1        С жалбата си жалбоподателят WS иска, от една страна, на основание член 263 ДФЕС да се отмени предполагаемия мълчалив отказ на Европейския надзорен орган по защита на данните (ЕНОЗД) от 26 февруари 2025 г. да предприеме действия по подадената от WS на 25 ноември 2024 г. жалба относно начина, по който Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) е обработила личните му данни (наричано по-нататък „обжалваното решение“), и от друга страна, иска на основание членове 268 и 340 ДФЕС обезщетение за вредите, които твърди, че е претърпял вследствие от поведението на ЕНОЗД спрямо него.
Обстоятелства, предхождащи спора
2        На 1 август 2024 г. жалбоподателят подава до EUIPO заявление за достъп до определени документи на основание Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (ОВ L 145, 2001 г., стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76).
3        Тъй като EUIPO не изпраща уведомление за получаването нито на това заявление, нито на последвалите го потвърдителни заявления, с писмо от 4 ноември 2024 г. жалбоподателят иска от нея да счита това за нарушение на сигурността на личните данни.
4        С решение от 15 ноември 2024 г. изпълнителният директор на EUIPO потвърждава мълчаливия отказ на основание член 4, параграф 1, буква б), параграф 2, второ тире и параграф 3 от Регламент № 1049/2001.
5        На 25 ноември 2024 г. жалбоподателят подава до ЕНОЗД жалба срещу EUIPO, в която по-специално посочва, че е искал да получи от тази служба копие от своите лични данни и записите за всяка операция по обработване на данни, възстановяване на заличените му данни, ограничаване на обработването на неговите данни и информация относно това нарушение на сигурността на личните данни (наричана по-нататък „жалбата от 25 ноември 2024 г.“). На същата дата ЕНОЗД потвърждава получаването на тази жалба чрез изпращане на автоматично генерирано електронно писмо.
6        На 5 декември 2024 г. жалбоподателят иска от ЕНОЗД да му съобщи номера на преписката по неговата жалба от 25 ноември 2024 г., както и всякаква допълнителна информация.
7        На 20 януари 2025 г. жалбоподателят прави повторно искане относно номера на преписката.
8        На 21 януари 2025 г. ЕНОЗД потвърждава получаването на тези две електронни писма на жалбоподателя. Освен това ЕНОЗД го уведомява, че не е открил следи от жалбата от 25 ноември 2024 г., и го приканва да я подаде отново.
9        С електронно писмо от същата дата жалбоподателят отказва да се съобрази с поканата на ЕНОЗД да подаде отново жалбата от 25 ноември 2024 г. с мотива, че издаденото му на същата дата потвърждение за получаване доказвало, че посочената жалба е била надлежно подадена. При все това жалбоподателят представя копие от жалбата си и приложенията към нея, както и копие от автоматично генерираното потвърждение за получаването.
10      На 24 януари 2025 г. ЕНОЗД уведомява жалбоподателя, че жалбата му от 25 ноември 2024 г. е заведена като преписка с номер 2025‑0100. В същото електронно писмо ЕНОЗД прави следното уточнение: „Ще разгледаме жалбата Ви и ще Ви уведомим за по-нататъшното развитие“.
11      На 29 януари 2025 г. жалбоподателят иска от ЕНОЗД информация за предприетите действия.
12      На 31 януари 2025 г. ЕНОЗД по-конкретно отново потвърждава получаването на жалбата от 25 ноември 2024 г. и номера на образуваната по нея преписка и уведомява жалбоподателя, че информацията, съдържаща се в неговото електронно писмо от 21 януари 2025 г., ще бъде взета предвид при разглеждането на жалбата.
13      С електронно писмо от 7 февруари 2025 г. ЕНОЗД уведомява жалбоподателя по-конкретно, че жалбата, подадена от него онлайн на 25 ноември 2024 г., е била открита на 5 февруари 2025 г. и ще бъде разгледана.
14      На 2 март 2025 г. жалбоподателят подава настоящата жалба до Общия съд.
Обстоятелство, настъпило след подаването на жалбата до Общия съд
15      На 16 април 2025 г. ЕНОЗД уведомява жалбоподателя за решението си да прекрати преписката по жалбата от 25 ноември 2024 г. В това отношение ЕНОЗД приема, че тази жалба не се отнася до обработване на лични данни, а до управлението на заявленията за публичен достъп до документи, подадени на основание Регламент № 1049/2001. Ето защо ЕНОЗД счита, че жалбата не попада в неговите правомощия и че няма достатъчно основания да започне разследване.
Искания на страните
16      В жалбата жалбоподателят моли Общия съд:
–        да отмени обжалваното решение,
–        да осъди ЕНОЗД да му заплати обезщетение за неимуществените вреди, които претърпял вследствие от обжалваното решение, в размер по преценка на Общия съд, но не по-малко от 1500 евро,
–        да осъди ЕНОЗД да заплати съдебните разноски.
17      Във възражението за недопустимост ЕНОЗД моли Общия съд:
–        да отхвърли искането за отмяна като недопустимо,
–        да отхвърли искането за обезщетение за вреди като неоснователно,
–        да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
18      В своето становище по възражението за недопустимост жалбоподателят иска по същество от Общия съд:
–        да отхвърли възражението за недопустимост.
От правна страна
По искането за отмяна
19      Съгласно член 131 от Процедурния правилник на Общия съд, ако установи, че предметът на делото е отпаднал и че не следва да се произнася по същество, Общият съд служебно може във всеки един момент, по предложение на съдията докладчик и след изслушване на страните, да се произнесе с мотивирано определение.
20      В случая Общият съд намира, че делото е достатъчно изяснено от доказателствата по преписката и след изслушване на страните решава да се произнесе на основание този член, без да провежда докрай производството.
По въпроса дали на 26 февруари 2025 г. е формиран мълчалив отказ
21      За да се определи дали е отпаднал предметът на искането за отмяна, Общият съд намира за уместно да провери дали то е имало предмет към момента на подаване на настоящата жалба. Ето защо следва да се провери дали на 26 февруари 2025 г. е формиран мълчалив отказ.
22      Съгласно член 63, параграф 3 от Регламент (ЕС) 2018/1725 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2018 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни от институциите, органите, службите и агенциите на Съюза и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Регламент (ЕО) № 45/2001 и Решение № 1247/2002/ЕО (ОВ L 295, 2018 г., стр. 39), „ако [ЕНОЗД] в срок от три месеца не разгледа жалбата или не информира субекта на данните за напредъка в разглеждането на жалбата или за резултата от нея, се счита, че [ЕНОЗД] е взел отрицателно решение“.
23      Следователно мълчалив отказ за разглеждане е налице, когато са изпълнени две условия. От една страна, трябва ЕНОЗД да не е информирал подателя на жалбата за резултата от нея в тримесечния срок. От друга страна, трябва ЕНОЗД да не е информирал подателя на жалбата за напредъка в разглеждането ѝ в същия срок.
24      В случая,
след като жалбоподателят е подал жалбата до ЕНОЗД на 25 ноември 2024 г., тримесечният срок е изтекъл на 25 февруари 2025 г. Между страните е безспорно, че ЕНОЗД не е информирал жалбоподателя за резултата от жалбата в тримесечен срок от получаването ѝ. При това положение следва да се провери дали ЕНОЗД все пак е информирал жалбоподателя за напредъка в разглеждането на жалбата преди изтичането на посочения срок, тоест до 26 февруари 2025 г., което би попречило на формирането на мълчалив отказ за разглеждане.
25      Както се посочва по-горе в точка 8, на 21 януари 2025 г. ЕНОЗД най-напред уведомява жалбоподателя, че не намира никакви следи от жалбата от 25 ноември 2024 г.
26      След това, тъй като на 24 януари 2025 г. жалбоподателят предоставя копие от жалбата, ЕНОЗД го уведомява, че жалбата е получена и заведена като преписка с номер 2025‑0100. ЕНОЗД също така уведомява жалбоподателя, че ще разгледа жалбата и ще го държи в течение за по-нататъшното развитие.
27      След това, на 31 януари 2025 г., ЕНОЗД отговаря на други искания за получаване на информация от жалбоподателя, като му указва, че информацията, предадена от него на 21 януари 2025 г., ще бъде взета предвид при разглеждане на жалбата му. Той също така уточнява, че тази жалба ще се счита за получена на 25 ноември 2024 г.
28      Накрая, с електронно писмо от 7 февруари 2025 г. ЕНОЗД по същество по-конкретно:
–        уведомява жалбоподателя, че неговата жалба, подадена онлайн на 25 ноември 2024 г., е била открита на 5 февруари 2025 г. и ще бъде разгледана,
–        уточнява, че с електронното си писмо от 31 януари 2025 г. е искал единствено да уведоми жалбоподателя, че жалбата му ще бъде разгледана въз основа на копието, получено на 21 януари 2025 г., но за дата на подаване се счита 25 ноември 2024 г.,
–        обяснява, че доколкото вече разполага с оригинала на жалбата от 25 ноември 2024 г., тя ще бъде разгледана въз основа на този оригинал, и
–        отговаря на искането на жалбоподателя за достъп до жалбата, като му я предоставя под формата на PDF файл.
29      В това отношение следва да се посочи, че тези съобщения от ЕНОЗД до жалбоподателя не представляват уведомление за напредъка в разглеждането на жалбата по смисъла на член 63, параграф 3 от Регламент 2018/1725.
30      Първо, всички данни, свързани със загубването и впоследствие с намирането на жалбата от 25 ноември 2024 г., не могат да се считат за уведомление за напредъка в разглеждането на жалбата. Ако в случая им се признае такова качество, това би било в противоречие с първото значение на думата „напредък“, което предполага известно действително развитие при разглеждането на жалбата.
31      Второ, както основателно изтъква жалбоподателят, самото съобщаване на номера на преписката и указването, че жалбата ще бъде разгледана, не показват реален напредък в разглеждането на жалбата.
32      Следователно информацията, изпратена преди 26 февруари 2025 г., не разкрива реален напредък в разглеждането на жалбата от 25 ноември 2024 г. и не е пречка за формирането на мълчалив отказ. От това следва, че поради липсата на информация за резултата от жалбата или за напредъка в разглеждането ѝ в предвидения в член 63, параграф 3 от Регламент 2018/1725 срок, след изтичането на този срок, тоест на 26 февруари 2025 г., е формиран мълчалив отказ за разглеждане на жалбата до ЕНОЗД.
33      От гореизложеното следва, че към момента на подаване на жалбата до Общия съд, искането за отмяна е имало предмет.
По отпадането на предмета на искането за отмяна в хода на съдебното производство
34      Важно е обаче да се провери дали искането за отмяна е запазило предмета си след това.
35      Следва да се припомни, че в случая настоящото искане цели отмяна на мълчаливия отказ за разглеждане от 26 февруари 2025 г.
36      Според съдебната практика предметът на спора трябва да продължи да съществува до обявяването на съдебното решение, тъй като иначе няма да има основание за произнасяне по същество (вж. в този смисъл решение от 21 януари 2021 г., Leino-Sandberg/Парламент, C‑761/18 P, EU:C:2021:52, т. 32 и цитираната съдебна практика).
37      В това отношение приемането на изрично решение води до оттегляне на мълчаливия отказ (вж. в този смисъл решения от 2 октомври 2014 г., Strack/Комисия, C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, т. 88 и 89, и от 26 март 2020 г., ViaSat/Комисия, T‑734/17, непубликувано, EU:T:2020:123, т. 17).
38      Предвид обратното му действие, оттеглянето на обжалвания акт води до отпадане на предмета на спора (вж. в този смисъл решения от 7 юни 2007 г., Wunenburger/Комисия, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, т. 48 и 49, от 4 септември 2018 г., ClientEarth/Комисия, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, т. 45, и от 21 януари 2021 г., Leino-Sandberg/Парламент, C‑761/18 P, EU:C:2021:52, т. 33).
39      В подобна хипотеза разглеждането на жалба срещу мълчалив отказ не може да бъде обосновано нито с целта да се избегне възпроизвеждането на твърдяното неправомерно положение, нито с целта да се улеснят евентуални искове за обезщетение, тъй като посочените цели могат да бъдат постигнати чрез разглеждането на жалбите срещу изричните решения (вж. определение от 11 февруари 2025 г., Reverbel/Комисия, T‑178/24, EU:T:2025:173, т. 23 и цитираната съдебна практика).
40      В случая приемането на изричното решение от 16 април 2025 г. е довело до оттегляне на мълчаливия отказ от 26 февруари 2025 г. Последният вече не съществува в правния ред на Европейския съюз и не може да е предмет на искане за отмяна. От друга страна, след приемането на изричното решение жалбоподателят не е изменил искането си на основание член 86 от Процедурния правилник. При това положение трябва да се приеме, че искането за отмяна е насочено единствено срещу мълчаливия отказ за разглеждане, който обаче е престанал да съществува. При тези обстоятелства изчезването на обжалваното решение води до отпадане на предмета на искането за отмяна.
41      Наистина, както изтъква жалбоподателят, изричното решение от 16 април 2025 г. е в същия смисъл като обжалваното решение — да се остави жалбата без разглеждане. Това обстоятелство обаче не е пречка за изчезването на обжалваното решение, а следователно и на предмета на искането за отмяна (вж. в този смисъл определения от 19 февруари 2013 г., Beninca/Комисия, T‑418/12, непубликувано, EU:T:2013:75, и от 18 март 2022 г., Saure/Комисия, T‑232/21, непубликувано, EU:T:2022:165).
42      Следователно липсва основание за произнасяне по същество по искането за отмяна на обжалваното решение.
По искането за обезщетение
43      Жалбоподателят твърди по същество, че е претърпял неимуществени вреди, предизвикани от неизпълнението на задълженията на ЕНОЗД, изложено в подкрепа на искането за отмяна. Предполагаемото неизпълнение на тези задължения поставило жалбоподателя в ситуация на постоянна несигурност и отслабило позицията му да предприеме съдебни действия срещу EUIPO.
44      ЕНОЗД оспорва доводите на жалбоподателя.
45      Съгласно член 126 от Процедурния правилник, когато искът или жалбата е явно недопустим(а), Общият съд може да реши да се произнесе с мотивирано определение, без да провежда докрай производството.
46      В случая Общият съд намира, че делото е достатъчно изяснено от доказателствата в преписката, и решава да се произнесе, без да провежда докрай производството.
47      В това отношение съгласно член 76, буква г) от Процедурния правилник исковата молба или жалбата трябва да излага достатъчно ясно и точно изтъкнатите основания, за да позволи на ответника да подготви защитата си, а на Общия съд — да се произнесе по иска или жалбата. В частност, за да бъдат изпълнени тези изисквания, искането за обезщетение трябва да съдържа елементите, които позволяват да се установи противоправността на поведението, в което е упрекната съответната институция, действителното настъпване на вреда и наличието на причинно-следствена връзка между това поведение и твърдяната вреда (вж. решение от 11 юли 1996 г., International Procurement Services/Комисия, T‑175/94, EU:T:1996:102, т. 44 и цитираната съдебна практика).
48      В случая в своето искане за обезщетение жалбоподателят препраща към основанието, изтъкнато в подкрепа на искането за отмяна. Освен това твърди, че поведението на ЕНОЗД е незаконосъобразно по всички съображения, изложени в доводите, развити в искането за отмяна.
49      Уместно е да се припомни контекстът на това искане за обезщетение. Вследствие от мълчаливия отказ от 26 февруари 2025 г. жалбата от 25 ноември 2024 г. е оставена без разглеждане. Тъй като счита, че това оставяне без разглеждане е незаконосъобразно, на 2 март 2025 г. жалбоподателят подава жалба срещу този мълчалив отказ. След това в резултат от приемането на изричното решение от 16 април 2025 г. обжалваното решение престава да съществува. Наистина оставянето на жалбата без разглеждане вече е осигурено от изричното решение от 16 април 2025 г. Това решение обаче не е част от предмета на жалбата до Общия съд, тъй като искането на жалбоподателя не е изменено в това отношение.
50      Следователно жалбоподателят, който трябва да докаже твърдяната от него незаконосъобразност, се ограничава да препрати към доводите срещу обжалвано решение, което е престанало да съществува. В отсъствието на други елементи или обяснения от жалбоподателя, Общият съд не е в състояние да разбере как би могъл да анализира законосъобразността на оставянето на жалбата от 25 ноември 2024 г. без разглеждане единствено на базата на обжалвано решение, което вече не съществува в правния ред на Съюза.
51      Всъщност в този контекст подобно общо препращане не определя точно противоправността на поведението, в което е упрекнат ЕНОЗД. В това отношение е важно да се припомни, че когато искането за обезщетение е предявено заедно с искане за отмяна, Общият съд не е длъжен да издирва и да установява кое или кои от различните твърдения за нарушения, изтъкнати в подкрепа на искането за отмяна, жалбоподателят счита за основание на искането за обезщетение (вж. определение от 11 януари 2012 г., Ben Ali/Съвет, T‑301/11, непубликувано, EU:T:2012:4, т. 72 и цитираната съдебна практика).
52      Следователно искането за обезщетение не отговаря на изискванията за яснота и точност по член 76, буква г) от Процедурния правилник. Ето защо то трябва да се отхвърли като явно недопустимо.
По съдебните разноски
53      Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Ако липсва основание за произнасяне по същество, член 137 от Процедурния правилник гласи, че Общият съд определя съдебните разноски по своя преценка.
54      В случая следва да се отбележи, че причината жалбоподателят да подаде настоящата жалба срещу мълчаливия отказ за разглеждане на жалбата му е липсата на информация от страна на ЕНОЗД за напредъка в разглеждането на жалбата в определения срок.
55      При това положение Общият съд счита, че ЕНОЗД трябва да бъде осъден да заплати съдебните разноски.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (седми състав)
определи:
1)      Липсва основание за произнасяне по същество по искането за отмяна.
2)      Отхвърля искането за обезщетение като явно недопустимо.
3)      Осъжда Европейския надзорен орган по защита на данните (ЕНОЗД) да понесе наред с направените от него съдебни разноски и съдебните разноски на WS.
Съставено в Люксембург на 25 март 2026 година.
Секретар
Председател
V. Di Bucci
K. Kecsmár
*      Език на производството: английски.