Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
M. SZPUNAR
представено на 18 декември 2025 година(1)
Дело C‑598/24
CY
срещу
Gândul Media Network SRL,
HO
(Преюдициално запитване, отправено от Înalta Curte de Casație și Justiție (Върховен касационен съд, Румъния)
„ Преюдициално запитване — Интелектуална собственост — Директива 2001/29/ЕО — Авторско право и сродни права — Член 2 — Право на възпроизвеждане — Член 3 — Право на публично разгласяване — Понятие „произведение“ — Кратък текст, споделен във Facebook и възпроизведен в онлайн пресата — Член 5, параграф 3, буква в) — Изключения и ограничения — Изключение, свързано с целта за съобщаване на актуални събития — Степен на хармонизация “
Въведение
1.        Авторското право на Съюза предвижда редица изключения от изключителните права на авторите, позволяващи на ползвателите на произведения да извършват без тяхно разрешение определени действия, които обикновено попадат в обхвата на монопола на притежателите на тези права.
2.        Всички тези изключения, освен едно, имат факултативен характер. Следователно държавите членки разполагат с широка свобода на преценка не само по отношение на избора на изключенията, които желаят да транспонират в националното си право, но и по отношение на конкретния начин на тяхното прилагане.
3.        Някои от тези изключения обаче позволяват да се съчетае изключителният характер на прерогативите на авторите с основните права на ползвателите на произведения, по-специално със свободата на изразяване на мнение в различните ѝ аспекти. Ето защо ми изглежда почти немислимо те да не бъдат транспонирани по един или друг начин във вътрешното право на всички държави членки(2).
4.        Настоящото дело дава възможност на Съда да уточни обхвата на свободата на преценка на държавите членки при транспонирането на изключението, целящо да гарантира свободата на информация относно актуални въпроси, с която се ползва пресата.
Правна уредба
Правото на Съюза
5.        Съгласно членове 2, 3 и 5 от Директива 2001/29/EО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество(3):
„Член 2
Държавите членки предвиждат изключителното право да разрешават или забраняват пряко или непряко, временно или постоянно възпроизвеждане по какъвто и да е начин и под каквато и да е форма, изцяло или частично:
а) за авторите — на техните произведения;
[…]
Член 3
1.      Държавите членки предоставят на авторите изключително право да разрешават или забраняват публичното разгласяване на техни произведения по жичен или безжичен път, включително предоставяне на публично разположение на техни произведения по такъв начин, че всеки може да има достъп до тях от място и във време, самостоятелно избрани от него.
[…]
Член 5
[…]
3.      Държавите членки могат да предвидят изключения или ограничения по отношение на правата, предвидени в членове 2 и 3, в следните случаи:
[…]
в)      възпроизвеждане от пресата, разгласяване на обществото (публиката) или предоставяне на разположение на публикувани статии по актуални икономически, политически или религиозни въпроси, или излъчени произведения или други закриляни обекти от същия характер, в случаи когато такова използване не е изрично запазено и доколкото източникът, включително името на автора, е посочен, или използването на произведения или други закриляни обекти във връзка със съобщаването на актуални събития, доколкото е оправдано от преследваната цел за информираност и доколкото източникът, включително името на автора, е посочен, освен ако това се окаже невъзможно;
[…]
5.      Изключенията и ограниченията, предвидени в параграфи 1, 2, 3 и 4, се прилагат само в някои специални случаи, които не засягат нормалното използване на произведението или друг закрилян обект, и не засягат неоправдано законните интереси на притежателя на права“.
Румънското право
6.        Член 35, параграфи 1 и 2 от Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (Закон № 8/1996 за авторското право и сродните му права) от 14 март 1996 г.(4) гласи:
„1.      Без съгласието на автора и без заплащане на възнаграждение е допустимо следното използване на произведение, което преди това е било разгласено публично, при условие че използването е добросъвестно, не е в разрез с нормалното използване на произведението и не уврежда автора или носителите на правата на използване:
[…]
2.      При условията, предвидени в параграф 1, са допустими възпроизвеждането, разпространението, излъчването или публичното разгласяване, които нямат за цел пряка или непряка икономическа или търговска изгода:
[…]
c)      на кратки откъси от произведенията в контекста на информация, свързана с актуални събития, но само доколкото това е обосновано от целта на информацията;
[…]“.
7.        Член 35, параграф 4 от този закон предвижда с оглед по-специално на случаите по параграф 2, буква c) от този член задължение да се посочат източникът и името на автора на използваното произведение, освен ако това се окаже невъзможно.
Фактите, производството и преюдициалните въпроси
8.        На 8 септември 2021 г. жалбоподателката в главното производство, учител в училище, публикува на страницата си във Facebook текст от 22 реда, озаглавен „Кратко ръководство за родители в началото на учебната година“. С едновременно хумористичен и нравоучителен тон в този текст тя посочва, че не желае да получава подаръци от родителите на учениците.
9.        На 14 септември 2021 г. журналистът HO публикува на уебсайта на онлайн ежедневника Gândul, управляван от Gândul Media Network SRL, учредено по румънското право дружество, статия, озаглавена „Оригинално съобщение на учителка до родителите, които възнамеряват да ѝ правят подаръци в началото на учебната година“, в която след уводната част е възпроизведен целият текст, публикуван от жалбоподателката в главното производство. Съгласно акта за преюдициално запитване е безспорно, от една страна, че разглежданият текст е използван без предварителното съгласие на жалбоподателката в главното производство и от друга страна, че името ѝ, както и източникът на този текст, посредством хипервръзка към оригинала, са добавени впоследствие.
10.      Жалбоподателката в главното производство предявява иск, като се позовава на правото на обезщетение за имуществени и неимуществени вреди, претърпени в резултат на нарушението на авторското ѝ право. С решение от 26 април 2022 г. Tribunalul București (Окръжен съд Букурещ, Румъния) отхвърля иска, като приема, че разглежданият текст не може да се ползва с авторскоправна закрила. Curtea de Apel București (Апелативен съд Букурещ, Румъния) потвърждава този съдебен акт с решение от 3 май 2023 г.
11.      Жалбоподателката в главното производство подава касационна жалба пред Înalta Curte de Casație și Justiție (Върховен касационен съд, Румъния), който решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      Трябва ли разпоредбите на член 2, буква а) от [Директива 2001/29] да се тълкуват в смисъл, че публикуван в социална мрежа текст, в който се изразява мнение относно социални практики, считани за неподходящи, може да се счита за произведение, защитено от авторското право?
2)      Трябва ли разпоредбите на член 5, параграф 3, буква в) от [Директива 2001/29] да се тълкуват в смисъл, че не допускат разпоредба на националното законодателство, която с цел предоставяне на информация, свързана с актуални събития, позволява да се използват само кратки откъси от произведение, но не и цялото произведение, особено когато то е кратко, и само при условие че не е налице пряка или непряка икономическа или търговска изгода?“.
12.      Преюдициалното запитване постъпва в Съда на 16 септември 2024 г. Писмени становища представят жалбоподателката в главното производство, румънското правителство и Европейската комисия. Съдът решава да разгледа делото без провеждане на съдебно заседание за изслушване на устните състезания.
Анализ
13.      По настоящото дело до Съда са отправени два преюдициални въпроса. В съответствие с желанието на Съда заключението ми ще се съсредоточи върху втория въпрос. Що се отнася до първия въпрос, достатъчно е Съдът да припомни постоянната си практика, съгласно която квалификацията на даден обект като „произведение“ по смисъла на авторското право на Съюза изисква само да са изпълнени две кумулативни условия, а именно обектът да е оригинален, в смисъл че е собствено интелектуално творение на своя автор, и да представлява израз на това творение(5). Следователно обстоятелства като дължината на текста, мястото на публикуването му, както и евентуалната му принадлежност към предварително определен литературен жанр нямат никакво значение за тази квалификация. Проверката дали тези две условия са изпълнени в конкретен случай, попада изцяло в обхвата на фактическите преценки и следователно е от компетентността на съда, който разглежда делото по същество.
14.      Ето защо преминавам направо към анализа на втория преюдициален въпрос.
По предмета на втория преюдициален въпрос
15.      Вторият преюдициален въпрос се отнася до тълкуването на член 5, параграф 3, буква в) от Директива 2001/29.
16.      По-конкретно, запитващата юрисдикция иска да получи разяснения относно тълкуването на последната част от тази разпоредба, която урежда изключението, свързано със съобщаването на актуални събития. Съгласно тази разпоредба държавите членки могат да предвидят изключения или ограничения от изключителните права, когато става въпрос за „използването на произведения или други закриляни обекти във връзка със съобщаването на актуални събития, доколкото е оправдано от преследваната цел за информираност и доколкото източникът, включително името на автора, е посочен, освен ако това се окаже невъзможно“.
17.      От акта за преюдициално запитване е видно, че запитващата юрисдикция иска да се установи, на първо място, дали публикуването на разглеждания в главното производство текст може да се квалифицира като „актуално събитие“ по смисъла на член 5, параграф 3, буква в) от Директива 2001/29, и на второ място, съвместимостта с тази разпоредба на транспониращата я румънска правна уредба, доколкото последната ограничава разрешеното използване до „кратки откъси“ от произведения и забранява извличането на каквато и да е търговска или икономическа изгода, дори и непряка, въпреки че тези ограничения не са предвидени във въпросната разпоредба на Директива 2001/29. Само вторият аспект е отразен във втория преюдициален въпрос. Първият аспект обаче се отнася до самата приложимост на изключението, свързано със съобщаването на актуални събития, към спора по главното производство. Ето защо ми се струва полезно да се разсеят съмненията на запитващата юрисдикция в това отношение.
18.      Важно е да се подчертае, че главното производство не се отнася до контрол за валидност на разглежданата национална разпоредба с оглед на Директива 2001/29, а е по конкретен спор, към който тази национална разпоредба би могла да бъде приложима. Ето защо запитващата юрисдикция следва единствено да тълкува тази разпоредба, доколкото е възможно, в съответствие с тази директива или, ако е необходимо, да не я приложи за спора(6). Следователно съответствието на разглежданата национална разпоредба с Директива 2001/29 трябва да се прецени от запитващата юрисдикция с оглед на обстоятелствата по спора в главното производство и като се вземе предвид изискването за спазване на справедливото равновесие между наличните основни права.
19.      С втория преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска по-специално да установи по същество, от една страна, какви са условията за прилагане на член 5, параграф 3, буква в), последна част от Директива 2001/29 и от друга страна, дали тази разпоредба трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска транспонираща я национална правна уредба, която ограничава разрешеното използване за отразяване на актуални събития до кратки откъси от произведения и забранява извличането на пряка или непряка икономическа изгода от него.
Съдебната практика относно изключението, свързано със съобщаването на актуални събития
20.      Преди да пристъпя към анализа на правните проблеми, повдигнати от запитващата юрисдикция, ми се струва необходимо да припомня накратко съдебната практика относно член 5, параграф 3, буква в), последна част от Директива 2001/29.
21.      Спорът в главното производство се отнася до особен случай на прилагане на изключението, предвидено в тази разпоредба, в смисъл че самото публикуване на произведението, използвано за съобщаване на актуално събитие, представлява това събитие и въпросното съобщаване по същество се състои в публично разгласяване на съдържанието на това произведение. Съдът обаче имплицитно, но несъмнено е допуснал прилагането на това изключение при такива обстоятелства, по-специално в решение Spiegel Online(7).
22.      Пак в това решение Съдът очертава основните линии на тълкуването на член 5, параграф 3, буква в), последна част от Директива 2001/29, като постановява по-специално, че тази разпоредба не хармонизира напълно предвиденото в нея изключение, а оставя на държавите членки значителна свобода на преценка за подробното определяне на условията за прилагането ѝ, като им позволява да претеглят наличните интереси. Според Съда тази свобода на преценка произтича по-специално от употребения в посочената разпоредба израз „доколкото е оправдано от преследваната цел за информираност“(8).
23.      Въпреки това Съдът приема също, че свободата на преценка на държавите членки е ограничена по няколко направления(9).
24.      Първо, при прилагането на член 5, параграф 3, буква в), последна част от Директива 2001/29 държавите членки трябва да спазват изискванията, произтичащи от правото на Съюза, и по-специално посочените в тази разпоредба условия, както и принципа на пропорционалност(10).
25.      Второ, държавите членки трябва да гарантират, че няма да застрашат постигането на целите на Директива 2001/29, свързани с въвеждането на висока степен на закрила на авторските права и с безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар, като същевременно запазват полезното действие на въпросното изключение(11).
26.      Трето, свободата на преценка на държавите членки е ограничена от член 5, параграф 5 от Директива 2001/29.
27.      Накрая, четвърто, при транспонирането на член 5, параграф 3, буква в), последна част от тази директива държавите членки трябва да тълкуват последната по начин, който да осигури подходящо равновесие между различните основни права, защитени от правния ред на Съюза(12). Засегнатите основни права са по-специално, от една страна, правото на интелектуална собственост на авторите, предвидено в член 17, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), и от друга страна, свободата на изразяване на мнение и на информация на ползвателите на закриляни произведения, гарантирана с член 11 от Хартата(13).
28.      По настоящото дело член 5, параграф 3, буква в), последна част от Директива 2001/29 следва да се тълкува именно в светлината на тази съдебна практика.
По квалифицирането като „актуално събитие“
29.      Запитващата юрисдикция иска да се установи, на първо място, дали член 5, параграф 3, буква в), последна част от Директива 2001/29 може да се приложи в случай на публично разгласяване чрез онлайн вестник на текст, публикуван в началото на учебната година на страница във Facebook, в който учител посочва, че счита определено поведение за неподходящо в училищна среда. Съмненията на тази юрисдикция се дължат по-специално на факта, че вестникът не е насърчил обществен дебат по този въпрос, например като е отправил покана до читателите да реагират.
30.      Що се отнася до понятието „актуално събитие“ по смисъла на член 5, параграф 3, буква в), последна част от Директива 2001/29, Съдът приема, че то обозначава „събитието, което в момента на съобщаването му представлява информационен интерес за аудиторията“(14).
31.      Според мен към определението на това понятие не следва да се добавят допълнителни елементи. Всъщност, от една страна, като се има предвид целта на разглежданото изключение, която е да се защити правото на пресата да информира, а на обществеността — да бъде информирана, това определение трябва да обхваща всички теми, които имат значение от гледна точка на обществото в момента, в който обществеността е информирана по тях. От друга страна, нито равнището на закрила на авторските права, нито степента на засягане на тези права зависят от естеството на събитието, което се съобщава чрез използването на разглежданото защитено произведение. Следователно в настоящия случай при претеглянето на наличните интереси ясно се подкрепя едно широко определение на понятието „актуално събитие“, както е формулирано от Съда.
32.      Квалифицирането като „актуално събитие“ на публикуването от учител на неговото мнение, според което той счита определено поведение за неподходящо в училищна среда, разбира се, е от компетентността на националните юрисдикции. Според мен няма пречка за подобна квалификация, тъй като функционирането на училищната система е тема, която очевидно може да представлява интерес за обществеността, и въпросното мнение може да е показателно за практики, които засягат функционирането на училищната система.
33.      Обстоятелството, че в случая до читателите на вестника, в който е използвано разглежданото произведение, не е била отправена покана да реагират, според мен не е от значение в конкретния случай. Макар да е вярно, както отбелязва запитващата юрисдикция, че случаят по делото, по което е постановено решение Funke Medien(15), е такъв, това обстоятелство по никакъв начин не е условие за прилагането на член 5, параграф 3, буква в), последна част от Директива 2001/29.
34.      Както Съдът вече е отбелязал, посоченото в тази разпоредба действие „съобщаване“ трябва да се разбира в смисъл на предаване на информация за актуално събитие. Макар само оповестяването на такова събитие да не представлява съобщаване за него, понятието „съобщаване“ в своя обичаен смисъл все пак не изисква ползвателят да извършва задълбочен анализ на събитието(16). Същото важи на по-силно основание и за поканата за коментари, тъй като тя явно надхвърля обичайния смисъл на думата „съобщаване“. В по-общ план, следва да се отбележи, че макар дебатът често да може да бъде желана последица от упражняването на свободата на изразяване на мнение, той в никакъв случай не е условие за него.
35.      Следователно, за да бъде приложим член 5, параграф 3, буква в), последна част от Директива 2001/29, е достатъчно разглежданото защитено произведение да се използва, за да се предостави информация за събитие, което към момента на предоставяне на тази информация е от обществен интерес.
По условията за прилагане на изключението, свързано със съобщаването на актуални събития, в румънското право
36.      Съмненията на запитващата юрисдикция относно съвместимостта на румънската правна уредба, уреждаща свързаното със съобщаването на актуални събития изключение с член 5, параграф 3, буква в), последна част от Директива 2001/29, се отнасят до два въпроса, а именно факта, че разрешеното използване е ограничено до кратки откъси от произведения и че е забранено да се извлича каквато и да било пряка или непряка икономическа или търговска изгода от него(17).
По ограничаването на разрешеното използване до кратки откъси от произведения
37.      Съмнението на запитващата юрисдикция относно съответствието на румънското законодателство, с което се транспонира член 5, параграф 3, буква в), последна част от Директива 2001/29, е свързано с факта, че тази разпоредба допуска използване на „произведения“, докато румънската правна уредба ограничава разрешеното използване до „кратки откъси от произведения“.
38.      В самото начало ще посоча, че според мен по този начин румънският законодател не е превишил свободата на преценка, с която разполага за целите на транспонирането на тази разпоредба, както е определена от Съда(18).
39.      Първо, що се отнася до текста и общия разум на член 5, параграф 3, буква в), последна част от Директива 2001/29, тази разпоредба има факултативен характер за държавите членки, какъвто е случаят с почти всички изключения от авторското право, предвидени в тази директива. Съгласно общоприето правило за тълкуване обаче, който може повече, може и по-малко, така че държавите членки по принцип не са длъжни, когато прилагат тези изключения, да ги транспонират в пълния им потенциален обхват.
40.      Освен това самата тази разпоредба съдържа ограничение, съгласно което използването в рамките на свързаното със съобщаването на актуални събития изключение се разрешава само „доколкото е оправдано от преследваната цел за информираност“. Според Съда тази формулировка оставя на държавите членки широка свобода на преценка при прилагането на посоченото изключение(19). Тази свобода на преценка неминуемо се отнася по-специално до обхвата на използването на произведението. Следователно в този контекст държавите членки имат право да ограничат разрешеното използване до кратки откъси от произведения, ако считат, че по-широкото използване не е оправдано от преследваната с въпросното изключение цел за информираност.
41.      Второ, подобно ограничение, макар да е в съответствие с целта на Директива 2001/29 за установяване на високо равнище на защита на авторските права, според мен не поставя под въпрос полезното действие на изключението, предвидено в член 5, параграф 3, буква в), последна част от тази директива. Всъщност целта на тази разпоредба не е да се позволи самото използване на закриляни произведения, а да се избегне възможността свободата на разпространяване на информация за актуални събития да бъде необосновано ограничена от изключителните права, които закрилят произведенията, свързани по един или друг начин с тези събития. Независимо обаче, че както в настоящия случай, самото произведение или публикуването му представлява събитието, което се съобщава, съобщаването на това събитие не може да се смесва с възпроизвеждането и публичното разгласяване на цялото произведение, тъй като в противен случай смисълът на въпросната разпоредба би бил напълно изопачен. Следователно ограничаването на разрешеното използване до кратки откъси от произведения не накърнява полезното действие на въпросното изключение.
42.      Трето, прилагането на изключенията, предвидени в член 5, параграфи 2 и 3 от Директива 2001/29, трябва да бъде в съответствие с параграф 5 от този член. Последната разпоредба поставя три условия, наричани още „проверка на три етапа“, съгласно която изключенията от авторските права трябва да се прилагат само в някои специални случаи, които не засягат нормалното използване на произведението и не засягат неоправдано законните интереси на притежателя на права.
43.      В това отношение се налага изводът, че пълното възпроизвеждане и публичното разгласяване на дадено произведение по дефиниция могат да засегнат нормалното му използване и следователно — това е логиката на проверката на три етапа — да засягат неоправдано законните интереси на автора. Всъщност в такъв случай вторичното разгласяване на произведението, извършено в рамките на изключението, замества първоначалното разгласяване, като освобождава адресатите от необходимостта да го използват, което води до засягане на нормалното използване на произведението от неговия автор.
44.      В интернет средата публичното разгласяване често е постоянно и лесно възпроизводимо, поради което авторът може да загуби всякакъв контрол над произведението, което се разпространява независимо от волята му, като по този начин се нарушават не само имуществените, но и неимуществените му права(20). Освен това, макар въпросното изключение да е предназначено главно да защити правото на печата да предоставя информация за актуални събития(21), прилагането му не е обусловено от притежаването от съответния ползвател на формалното качество на печатен орган. В интернет средата обаче всеки може да претендира, че представя информация за актуално събитие, с цел да се позове на това изключение, за да разгласява публично произведение без разрешението на автора. Поради това е налице значителна опасност от злоупотреба.
45.      Ето защо с оглед на член 5, параграф 5 от Директива 2001/29 считам, че е оправдано държава членка да ограничи разрешеното използване в рамките на изключението, свързано със съобщаването на актуални събития, до кратките откъси от произведения.
46.      Четвърто, при прилагането на това изключение следва да се осигури справедливо равновесие между приложимите основни права, по-специално, от една страна, интелектуалната собственост, закрепена в член 17, параграф 2 от Хартата, и от друга страна, свободата на изразяване на мнение и на печата, защитена с член 11 от нея. Поради това се поставя въпросът дали ограничаването на разрешеното използване до кратки откъси от произведения осигурява това равновесие.
47.      Що се отнася до интелектуалната собственост, както вече отбелязах, публичното разгласяване на произведение в неговата цялост без разрешението на автора представлява сериозно посегателство срещу правата на този автор. В крайни случаи като посочените в точка 44 от настоящото заключение, в които авторът губи контрола върху използването на своето произведение, това посегателство според мен би било явно непропорционално. Ограничаването на разрешеното използване по силата на изключението, свързано със съобщаването на актуални събития, до кратки откъси от произведения допринася за защитата на това основно право.
48.      За сметка на това, що се отнася до свободата на изразяване на мнение, тя, разбира се, е ограничена. Не считам обаче, че това ограничение е непропорционално. Свободата на изразяване на мнение, за която става въпрос в случая, се отнася до предоставянето на информация за дадено събитие. Следователно използването на защитеното произведение служи само като илюстрация, за да допълни тази информация, и не трябва да представлява основната част от информацията. Поради това използването на кратки откъси обикновено следва да бъде достатъчно. Необходимо е, разбира се, откъсите, чието използване е разрешено, да бъдат с разумна дължина, за да се постигне преследваната цел за информираност. Този аспект обаче се отнася до прилагането на националното право in concreto.
49.      Според мен това е така по принцип, независимо от дължината на съответното произведение. В случай обаче на произведения, които са толкова кратки, че могат да бъдат надлежно възпроизведени само изцяло, вътрешната правна уредба на съответната държава членка, както е тълкувана от националните юрисдикции, трябва да позволява използването на тези произведения в тяхната цялост, като ги приравнява на откъси, ако това се окаже необходимо за постигане на преследваната цел за информираност. Във всички останали случаи обикновено е възможно от дадено произведение да се извлекат необходимите пасажи от гледна точка на информацията, която се предава, без да се възпроизвежда изцяло произведението. Припомням, че целта на член 5, параграф 3, буква в), последна част от Директива 2001/29 не е да позволи използването на закриляни произведения без разрешението на притежателите на правата, а да гарантира свободата на разпространяване на информация за актуални събития.
50.      Освен това в редица случаи, по-специално в интернет, сред които е и разглежданият в главното производство, технология като хипервръзки позволява на обществеността да се предостави публичен достъп до съответното произведение в неговата цялост и по този начин лесно да се постигне преследваната цел, без да е необходимо да се иска разрешение от автора, но и без да се нарушават правата му(22). Следователно в такива случаи възпроизвеждането и публичното разгласяване на произведението в неговата цялост не са необходими, за да се изпълнят изискванията за свободата на изразяване на мнение и на информация.
51.      От това стигам до извода, че член 5, параграф 3, буква в), последна част от Директива 2001/29 допуска правна уредба на държава членка, която ограничава използването във връзка със съобщаването на актуални събития до кратки откъси от произведения, при условие че дължината на откъса, чието използване е разрешено, е достатъчна за постигане на преследваната цел за информираност.
По забраната да се извлича икономическа или търговска изгода
52.      Предвидената в румънската правна уредба забрана за извличане на пряка или непряка икономическа или търговска изгода от използването на дадено произведение в рамките на изключението, свързано със съобщаването на актуални събития, е по-проблематична.
53.      Запитващата юрисдикция не посочва какъв е точният смисъл на израза „каквато и да е пряка или непряка икономическа или търговска изгода“ в румънското право. Въпреки това, ако забраната за непряка икономическа изгода трябва да се тълкува разширително, тя би породила сериозни съмнения. Макар да имат основна функция в демократичното общество, която се състои в това да се информира обществеността и да се упражнява контрол върху участниците в обществения живот, печатните органи обикновено осъществяват стопанска дейност. Тази дейност може да се финансира или пряко от клиентите, или чрез реклама. И в двата случая оповестяването на информация представлява предоставяната услуга, чието съдържание, като привлича клиенти, има отражение върху приходите на съответния икономически оператор. Следователно този оператор извлича непряка икономическа изгода от всички свои публикации, включително от съобщаването на актуални събития, в които закриляните произведения се използват в рамките на въпросното изключение.
54.      Следователно забраната за такава непряка изгода накърнява полезното действие на това изключение, като в действителност прави невъзможно прилагането му по отношение на всички печатни органи, чието функциониране представлява икономическа дейност(23). Не е необходимо да се посочва, че такава забрана не намира основание в текста на член 5, параграф 3, буква в), последна част от Директива 2001/29. Всъщност изразът „доколкото е оправдано от преследваната цел за информираност“ не се отнася до икономическата изгода, която може да се извлича непряко от тази цел, а само до обхвата на използването на закриляни произведения.
55.      Тази забрана не е обоснована и от проверката на три етапа по член 5, параграф 5 от Директива 2001/29. Всъщност, за разлика от пряката изгода, извлечена от използването на произведение, която може да се приравни на използвано за търговска дейност произведение, непряката изгода, състояща се във финансиране на дейността на печата с приходите от тази дейност, включително от публикуването на съобщения за актуални събития, не може да доведе до засягане на нормалното използване на произведения, използвани в рамките на това съобщаване, нито да причини неоправдана вреда на техните автори. Следователно посочената забрана засяга и равновесието между различните основни права, което свързаното със съобщаването на актуални събития изключение се стреми да постигне.
56.      Ето защо, като е предвидил забрана за извличане на каквато и да е непряка икономическа изгода от използването на закриляни произведения в рамките на свързаното със съобщаването на актуални събития изключение, румънският законодател е превишил пределите на свободата на преценка, с която разполага при транспонирането на член 5, параграф 3, буква в), последна част от Директива 2001/29. Следователно тази разпоредба трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска подобна забрана.
Заключение
57.      С оглед на всички изложени по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на поставения от Înalta Curte de Casație și Justiție (Върховен касационен съд, Румъния) втори преюдициален въпрос по следния начин:
„Член 5, параграф 3, буква в), последна част от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество
трябва да се тълкува в смисъл, че:
–        за да бъде приложим, е достатъчно разглежданото произведение да се използва, за да се предостави информация за събитие, което към момента на предоставяне на тази информация е от обществен интерес,
–        допуска правна уредба на държава членка, която ограничава разрешеното използване във връзка със съобщаването на актуални събития до кратки откъси от произведения, при условие че дължината на откъса, чието използване е разрешено, е достатъчна за постигане на преследваната цел за информираност,
–        не допуска правна уредба на държава членка, която забранява извличането на каквато и да е непряка търговска или икономическа изгода от използването на произведения във връзка със съобщаването на актуални събития“.
1      Език на оригиналния текст: френски.
2      Вж. в този смисъл по-специално решение от 29 юли 2019 г., Spiegel Online (C‑516/17, наричано по-нататък „решение Spiegel Online“, EU:C:2019:625, т. 42 и 43).
3      ОВ L 167, 2001 г., стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230.
4      Monitorul Oficial al României, част I, бр. 60 от 26 март 1996 г.
5      Вж., като най-скорошна практика, решение от 24 октомври 2024 г., Kwantum Nederland и Kwantum België (C‑227/23, EU:C:2024:914, т. 48).
6      Вж. в този смисъл постановеното неотдавна решение от 28 януари 2025 г., ASG 2 (C‑253/23, EU:C:2025:40, т. 90, 91 и 93).
7      Точки 60—74, и по-специално точка 69 от това решение. Вж. също решение от 29 юли 2019 г., Funke Medien NRW (C‑469/17, EU:C:2019:623, т. 75).
8      Решение Spiegel Online, точки 27—29.
9      Решение Spiegel Online, точка 30.
10      Решение Spiegel Online, точки 31—34.
11      Решение Spiegel Online, точки 35 и 36.
12      Решение Spiegel Online, точки 37 и 38.
13      Решение Spiegel Online, точка 42.
14      Решение Spiegel Online, точка 67.
15      Решение от 29 юли 2019 г. (C‑469/17, EU:C:2019:623, т. 75).
16      Решение Spiegel Online, точка 66.
17      Комисията също отбелязва, че за разлика от член 5, параграф 3, буква в), последна част от Директива 2001/29, член 35, параграф 2, буква c) от Закон № 8/1996 от 14 март 1996 г. не предвижда задължение за посочване на източника, включително името на автора на използваното произведение. Такова изискване обаче произтича от член 35, параграф 4 от този закон и се отнася по-специално до случаите, посочени в параграф 2, буква c) от този член.
18      Вж. точки 22—27 от настоящото заключение и цитираната съдебна практика.
19      Вж. точка 22 от настоящото заключение и цитираната съдебна практика.
20      Например към момента на изготвянето на настоящото заключение разглежданият в главното производство текст все още е достъпен на уебсайта на Gândul, както и поне на два други уебсайта, които са го възпроизвели, при положение че хипервръзката към оригинала вече е невалидна, вероятно защото последният е бил премахнат от мястото на първоначалното си публикуване.
21      Вж. в този смисъл решение Spiegel Online (т. 70).
22      Вж. по-специално решение от 13 февруари 2014 г., Svensson и др. (C‑466/12, EU:C:2014:76, т. 1 от диспозитива).
23      Това означава, на практика, на всички печатни органи, тъй като дори така наречените „обществени“ медии рядко се финансират единствено със средства на държавата.