62022CJ0774_RES
Дело C‑774/22
JX
срещу
FTI Touristik GmbH
(Преюдициално запитване, отправено от Amtsgericht Nürnberg)
Решение на Съда (втори състав) от 29 юли 2024 година
„Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела — Регламент (ЕС) № 1215/2012 — Член 18 — Съдебна компетентност при потребителски договори — Определяне на международната и териториалната компетентност на съдилищата на държава членка — Международен елемент — Пътуване в трета държава“
Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Съдебна компетентност и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела — Регламент № 1215/2012 — Компетентност при потребителски договори — Приложно поле — Спор между потребител и туроператор във връзка със сключен договор за пакетно туристическо пътуване — Съдоговорители с местоживеене в една и съща държава членка — Крайна дестинация на пътуването, която е в чужбина — Международна и териториална компетентност на съда, в чийто район е местоживеенето на потребителя — Включване
(член 3, параграф 1 от Регламент № 1896/2006 на Европейския парламент и на Съвета; съображения 3 и 26 и член 18 и член 19, параграф 3 от Регламент № 1215/2012 на Европейския парламент на Съвета)
(вж. т. 25—37, 40—45 и 47 и диспозитива)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване във връзка с възникнал между потребител с местоживеене в държава членка и туроператор, установен в същата държава членка, спор относно резервирано от потребителя пътуване в чужбина, Съдът уточнява приложното поле на Регламент „Брюксел Ia“ (
1
), като разглежда по-специално наличието на международен елемент в подобна хипотеза.
През декември 2021 г. с цел пътуване в трета държава JX, частно лице с местожителство в Нюрнберг, сключва с FTI Touristik GmbH, туроператор със седалище в Мюнхен (Германия), договор за пакетно туристическо пътуване.
Преценявайки, че не е получил достатъчно информация относно условията за влизане в съответната държава и необходимите визи, JX предявява иск за обезщетение за вреди в размер на 1500 евро пред съда по местоживеенето си, а именно Amtsgericht Nürnberg (Районен съд Нюрнберг, Германия). Според него териториалната компетентност на този съд произтича от защитните правила за компетентност, предвидени с Регламент „Брюксел Ia“ в полза на потребителите (
2
). От своя страна FTI Touristik поддържа, че посоченият съд няма териториална компетентност и че този регламент не е приложим към изцяло вътрешни положения като разглежданото в настоящия случай. В такива хипотези международният елемент, необходим за приложимостта на Регламент „Брюксел Ia“, не бил налице.
С преюдициалния си въпрос запитващата юрисдикция иска от Съда да уточни дали в случай като процесния, при който международният елемент се свежда до това, че крайната дестинация на пътуването е в чужбина, Регламент „Брюксел Ia“ определя както международната, така и териториалната компетентност на съда на държавата членка, в чийто съдебен район е местоживеенето на потребителя.
Съображения на Съда
За да прецени, на първо място, дали Регламент „Брюксел Ia“ се прилага към спор като този по главното производство, при който ищецът и ответникът имат местоживеене в една и съща държава членка, Съдът припомня, че за прилагането на правилата за компетентност по този регламент е необходимо наличието на международен елемент. Такъв международен елемент по-специално е налице, когато положението по съответния спор може да повдигне въпроси, свързани с определянето на международната компетентност на съдилищата. Международният елемент очевидно е налице, когато поне една от страните е с обичайно местоживеене в държава членка, различна от тази на сезирания съд, но същевременно той може да следва и от други фактори, свързани по-специално със съществото на спора. Съответно връзката с държава членка и с трета държава, например поради местоживеенето на ищеца и ответника в първата държава и настъпването на спорни факти във втората държава, също може да придаде международен характер на разглежданото правоотношение, тъй като това положение може да повдигне в държавата членка въпроси, свързани с определянето на международната компетентност на съдилищата. От това следва, че спор относно договорни задължения, които следва да бъдат изпълнени или в трета държава, или в държава членка, различна от тази, в която имат местоживеене двете страни, може да повдигне въпроси, свързани с определянето на международната компетентност на съдилищата, и следователно притежава необходимия международен елемент, за да попадне в приложното поле на Регламент „Брюксел Ia“.
Що се отнася до споровете между потребители и търговци, това тълкуване се потвърждава най-напред от член 18, параграф 1 от Регламент „Брюксел Ia“ (
3
), на основание на който потребителите могат да се позовават на предвиденото в тяхна полза правило в спорове не само с търговци с местоживеене в други държави членки, включително в трети държави, но и с търговци с местоживеене в същата държава членка като тази по местоживеенето на съответния потребител. Това тълкуване е в съответствие и с целта на Регламент „Брюксел Ia“, доколкото Съдът многократно е постановявал, че същият преследва цел за правна сигурност, която изисква сезираният национален съд да може да се произнася по собствената си компетентност, без да се налага да разглежда делото по същество. В съответствие с тази цел следва да се приеме, че когато пътник е предявил иск във връзка с неуредиците, с които се е сблъскал при пътуване в чужбина, организирано и продадено от туроператор, съответното дело има международен характер за целите на Регламент „Брюксел Ia“, като крайната дестинация на пътуването е лесно проверимо обстоятелство. Накрая, това тълкуване не се поставя под съмнение от препратката на Съда към понятието „трансграничен случай“, дефинирано в член 3, параграф 1 от Регламент № 1896/2006 (
4
) като случай, при който поне една от страните има местоживеене или обичайно пребивава в държава членка, различна от държавата членка на сезирания съд. Всъщност, тъй като нито предметът, нито приложното поле на този регламент и на Регламент „Брюксел Ia“ са едни и същи, вторият регламент не би трябвало да се тълкува в светлината на първия.
Следователно, щом като крайната дестинация на съответното пътуване е в чужбина, спорът във връзка с договора за това пътуване попада в приложното поле на Регламент „Брюксел Ia“, въпреки че и двете страни по договора, а именно потребителят и неговият съдоговорител, имат местоживеене в една и съща държава членка.
Що се отнася, на второ място, до въпроса дали член 18 от Регламент „Брюксел Ia“ определя както международната, така и териториалната компетентност на съответния съд, Съдът отбелязва, че от самия текст на първия параграф от този член следва, че когато искът е предявен от потребител, предвидените в тази разпоредба правила за съдебната компетентност сочат както „съдилищата на държавата членка, в която [другата] страна има местоживеене“, така и „съдилищата по мястото, където има местоживеене потребителят“. Ако първото от така закрепените две правила просто предоставя международна компетентност на правораздавателната система на посочената държава членка като цяло, то второто правило пряко предоставя териториална компетентност на съда по местоживеенето на потребителя. В този смисъл това второ правило определя не само международната компетентност на съответния съд, но и пряко посочва конкретен съд в рамките на държава членка, без да препраща към действащите в нея правила за разпределяне на териториалната компетентност.
Съдът съответно заключава, че член 18 от Регламент „Брюксел Ia“ определя както международната, така и териториалната компетентност на съда на държава членка, в чийто съдебен район е местоживеенето на потребителя, когато този потребител е сезирал посочения съд с възникнал между него и туроператор спор във връзка със сключен договор за пакетно туристическо пътуване и местоживеенето и на двамата въпросни съдоговорители е в тази държава членка, но крайната дестинация на пътуването е в чужбина.
(
1
)	Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 351, 2012 г., стр. 1, наричан по-нататък „Регламент „Брюксел Ia“).
(
2
)	JX се позовава в частност на членове 17 и 18 от Регламент „Брюксел Ia“.
(
3
)	Съгласно тази разпоредба: „[п]отребител може да предяви иск срещу другата страна по договора или в съдилищата на държавата членка, в която тази страна има местоживеене, или независимо от местоживеенето на другата страна — в съдилищата по мястото, където има местоживеене потребителят“.
(
4
)	Регламент (ЕО) № 1896/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година за създаване на процедура за европейска заповед за плащане (ОВ L 399, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 9, стр. 108).