62022CC0266
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
A. RANTOS
представено на 11 май 2023 година (
1
)
Дело C‑266/22
CRRC Qingdao Sifang CO LTD,
Astra Vagoane Călători SA
срещу
Autoritatea pentru Reformă Feroviară,
Alstom Ferroviaria SPA
(Преюдициално запитване, отправено от Curtea de Apel Bucureşti (Апелативен съд Букурещ, Румъния)
„Преюдициално запитване — Сближаване на законодателствата — Процедури за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги — Директива 2014/24/ЕС — Член 25 — Национално законодателство, влязло в сила след публикуването на обявлението за обществена поръчка — Изменение на понятието „икономически оператор“ — Изключване на оферта, подадена от икономически оператор, установен в Китайската народна република — Трета държава, която не е подписала споразумение, посочено в член 25“
I. Въведение
1.
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 2, параграф 1, точка 13, член 18, параграф 1, член 25 и член 49 от Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (
2
), изменена с Делегиран регламент (ЕС) 2019/1828 на Комисията от 30 октомври 2019 г. (
3
) (наричана по-нататък „Директива 2014/24“).
2.
С двата си преюдициални въпроса Curtea de Apel București (Апелативен съд Букурещ, Румъния) по същество иска от Съда да провери дали тези разпоредби от правото на Съюза относно обществените поръчки не допускат изключването на установен в Китайската народна република икономически оператор от участие в процедура за възлагане на обществена поръчка на възлагащ орган на държава членка, когато това изключване произтича от национално законодателство, с което се изменя понятието „икономически оператор“ с цел транспониране на член 25 от Директива 2014/24 и което е влязло в сила след публикуването на обявлението за обществена поръчка.
3.
Запитването е отправено в рамките на спор между сдружение, състоящо се от CRRC Qingdao Sifang и Astra Vagoane Călători SA (наричани по-нататък заедно „сдружението“), от една страна, и Autoritatea pentru Reformă Feroviară (Орган за реформи в железопътния транспорт, наричан по-нататък „ARF“), възлагащ орган в Румъния, и Alstom Ferroviaria, встъпило в подкрепа на ARF, от друга страна. По-конкретно, спорът се отнася до решението на този орган да изключи офертата, подадена от сдружението в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка за закупуване на 20 нови междурегионални електрически мотрисни влака и за услуги по поддръжка и ремонт на тези влакове, с мотива, че CRRC Qingdao Sifang е дружество със седалище в Китайската народна република.
4.
Поставените въпроси ще дадат възможност на Съда да провери за първи път съответствието с правото на Съюза на национални правила за транспониране на член 25 от Директива 2014/24, както и да тълкува нормативното съдържание на тази разпоредба.
II. Правна уредба
А.
Правото на Съюза
1. Директива 2014/24
5.
Съображения 1, 17 и 98 от Директива 2014/24 гласят:
„(1)
При възлагането на обществени поръчки от органите на държавите членки или от тяхно име трябва да бъдат спазвани принципите на Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), и по-специално тези за свободното движение на стоки, свободата на установяване и свободата на предоставяне на услуги, както и произтичащите от тях принципи, като равнопоставеност, недискриминация, взаимно признаване, пропорционалност и прозрачност. Въпреки това за обществените поръчки над определена стойност следва да се изготвят разпоредби за координиране на националните процедури за възлагане на обществени поръчки, така че да се гарантира, че тези принципи се прилагат на практика и че при обществените поръчки има конкуренция.
[…]
(17)
С Решение 94/800/ЕО на Съвета [от 22 декември 1994 година относно сключването от името на Европейската общност, що се отнася до въпроси от нейната компетентност, на споразуменията, постигнати на Уругвайския кръг на многостранните преговори (1986 — 1994) (ОВ L 336, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 3)] беше одобрено по-специално Споразумението за държавните поръчки на Световната търговска организация [наричано по-нататък „СДП“]. Целта на СДП е да установи многостранна рамка от балансирани права и задължения по отношение на обществените поръчки с оглед постигане на либерализация и разширяване на световната търговия. За поръчките, които попадат в обхвата на приложения 1, 2, 4 и 5 и Общите забележки към допълнение I на Европейския съюз към СДП, както и в обхвата на други обвързващи Съюза международни споразумения в тази област, възлагащите органи следва да изпълняват задълженията по тези споразумения, като прилагат настоящата директива към икономическите оператори от трети държави, подписали споразуменията.
[…]
(98)
Изключително важно е критериите за възлагане или условията за изпълнение на поръчката, отнасящи се до социалните аспекти на производствения процес, да са свързани със строителството, доставките или услугите, които ще бъдат предоставени в рамките на поръчката. В допълнение, те следва да се прилагат в съответствие с Директива 96/71/ЕО [на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 година относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги (ОВ 18, 1997 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 4, стр. 29)] съгласно тълкуването на [Съда] и не следва да се избират или прилагат по начин, който води до пряка или косвена дискриминация на икономически оператори от други държави членки или от трети държави, страни по СДП или по споразумения за свободна търговия, по които Съюзът е страна. […]“.
6.
Член 2 („Определения“) от Директива 2014/24 установява по-специално следните определения в параграф 1:
„За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
[…]
„5.
„договори за обществени поръчки“ означава писмени договори с определен паричен интерес, сключени между един или повече икономически оператори и един или повече възлагащи органи, с предмет строителство, доставки на стоки или предоставяне на услуги;
[…]
10.
„икономически оператор“ означава всяко физическо или юридическо лице или публично образувание, или група от такива лица и/или образувания, включително временно сдружение от предприятия, които предлагат на пазара изпълнение на строителство и/или строеж, доставка на продукти или предоставяне на услуги;
[…]
11.
„оферент“ означава икономически оператор, който е представил оферта;
[…]
13.
„документация за обществената поръчка“ означава всеки документ, представен от възлагащия орган, или такъв, на който той се позовава, с цел описание или определяне на елементите на обществената поръчка или процедурата, включително обявлението за поръчката, обявлението за предварителна информация, когато то се използва като покана за участие в състезателна процедура, техническите спецификации, описателният документ, предлаганите договорни условия, формати за представянето на документи от кандидатите и оферентите, информация за общоприложими задължения и всякакви други допълнителни документи;
[…]“.
7.
Съгласно член 7 („Поръчки в секторите на водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги“) от Директива 2014/24 тя не се прилага за обществени поръчки и конкурси за проект, които съгласно Директива 2014/25/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година относно възлагането на поръчки от възложители, извършващи дейност в секторите на водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги и за отмяна на Директива 2004/17/ЕО (ОВ L 94, 2014 г., стр. 243), изменена с Делегиран регламент (ЕС) 2019/1829 на Комисията от 30 октомври 2019 г. (ОВ L 279, 2019 г., стр. 27) (наричана по-нататък „Директива 2014/25“) се възлагат или организират от възлагащи органи, извършващи една или повече от дейностите, посочени в членове 8—14 от Директива 2014/25, и се възлагат за изпълнение на тези дейности.
8.
В член 18 („Принципи на обществените поръчки“), параграф 1, първа алинея от Директива 2014/24 се уточнява, че възлагащите органи третират икономическите оператори при условията на равнопоставеност и без да ги дискриминират, и действат по прозрачен и пропорционален начин.
9.
Член 19 („Икономически оператори“) от тази директива предвижда в параграф 1, първа алинея:
„Икономически оператори, които съгласно правото на държавата членка, в която са установени, имат право да предоставят съответните услуги, не могат да бъдат отхвърлени единствено на основание, че съгласно правото на държавата членка, в която се възлага поръчката, от тях се изисква да бъдат физически или юридически лица“.
10.
Член 25 („Условия, свързани със СДП и други международни споразумения“) от посочената директива гласи:
„Доколкото попадат в обхвата на приложения 1, 2, 4 и 5 и общите забележки към допълнение I на Европейския съюз към СДП, както и на другите обвързващи Съюза международни споразумения, възлагащите органи третират строителството, доставките, услугите и икономическите оператори на подписалите тези споразумения страни по не по-малко благоприятен начин от този, по който третират строителството, доставките, услугите и икономическите оператори на Съюза“.
11.
Съгласно член 49 („Обявления за поръчки“) от същата директива:
„Обявленията за поръчки се използват като покана за участие в състезателна процедура по отношение на всички процедури, без да се засягат разпоредбите на член 26, параграф 5, втора алинея и член 32. Обявленията за поръчки съдържат информацията, посочена в част В от приложение V, и се публикуват в съответствие с член 51“.
12.
Член 58 („Критерии за подбор“) от Директива 2014/24 гласи в параграф 2, първа алинея:
„По отношение на годността за упражняване на професионалната дейност възлагащите органи могат да изискват от икономическите оператори да бъдат вписани в един от професионалните или търговските регистри в тяхната държава членка по установяване, както е описано в приложение XI, или да изпълнят всяко друго условие, посочено в същото приложение“.
2. Директива 2014/25
13.
Член 1 („Предмет и обхват“) от Директива 2014/25 гласи в параграф 2:
„По смисъла на настоящата директива „поръчка“ е придобиването от страна на един или повече възложители посредством договори за доставка, строителство или услуги, на строителство, доставки или услуги от икономически оператори, избрани от тях, при условие че строителството, доставките или услугите са предназначени за изпълнение на една от дейностите по членове 8—14“.
14.
Член 11 („Транспортни услуги“) от тази директива предвижда:
„Настоящата директива се прилага за дейности във връзка с предоставяне или експлоатиране на мрежи за обществени услуги в областта на железопътния транспорт, автоматизираните транспортни системи, трамвайния, тролейбусния, автобусния транспорт или въжените линии.
По отношение на транспортните услуги се счита, че съществува мрежа, когато услугата се предоставя при експлоатационни условия, установени от компетентен орган на държава членка, като например условията на обслужваните маршрути, капацитета, който трябва да е наличен, или честотата на услугата“.
15.
Член 43 („Условия, свързани със СДП и други международни споразумения“) от посочената директива гласи:
„Доколкото попадат в обхвата на приложения 3, 4 и 5 и Общите забележки към приложение I на Европейския съюз към СДП, както и на другите обвързващи Съюза международни споразумения, възложителите по смисъла на член 4, параграф 1, буква а) третират строителството, доставките, услугите и икономическите оператори на подписалите тези споразумения страни по не по-малко благоприятен начин от този, по който третират строителството, доставките, услугите и икономическите оператори на Съюза“.
3. Съобщение на Комисията от 24 юли 2019 г.
16.
Съобщението на Комисията от 24 юли 2019 г., озаглавено „Ръководство за участието на оференти и стоки от трети държави на пазара на ЕС за обществени поръчки“ (С(2019) 5494 final) (
4
) (наричано по-нататък „Съобщението на Комисията от 24 юли 2019 г.“), съдържа следните релевантни пасажи:
„Европейският съюз е поел ангажимент по редица международни споразумения (например Споразумението на СТО за държавните поръчки (СДП) и двустранните споразумения за свободна търговия, съдържащи глави относно обществените поръчки) да отвори своя пазар на обществени поръчки за определени строителни дейности, доставки, услуги и стопански субекти от трети държави.
Директивите за обществените поръчки съответно задължават възложителите на обществени поръчки в ЕС да предоставят на строителните дейности, доставките, услугите и стопанските субекти от подписалите тези споразумения държави третиране, което е не по-малко благоприятно от предоставеното на строителните дейности, доставките, услугите и стопанските субекти от ЕС, доколкото последните са обхванати от тези споразумения.
Извън това задължение стопанските субекти от трети държави, които не са сключили споразумение, предвиждащо отварянето на пазара на ЕС на обществени поръчки, или чиито стоки, услуги и строителни дейности не са обхванати от такова споразумение, нямат гарантиран достъп до процедурите за възлагане на обществени поръчки в ЕС и могат да не бъдат допуснати до тях“.
Б.
Румънското право
17.
Член 3, параграф 1, буква jj) от Legea nr. 98/2016 privind achizițiile publice (Закон № 98/2016 за обществените поръчки) от 19 май 2016 г. (Monitorul Oficial al României, част I, бр. 390 от 23 май 2016 г.), в редакцията му, в сила към 3 април 2020 г. (наричан по-нататък „Законът за обществените поръчки“), определя понятието „икономически оператор“, както следва:
„За целите на настоящия закон посочените по-долу понятия и изрази имат следното значение:[…]
(jj) „икономически оператор“ означава всяко физическо или юридическо лице, учредено по публичното или частното право, или група или сдружение на такива лица, включително всяко временно сдружение между две или повече такива образувания, което законосъобразно предлага на пазара изпълнението на строителство и/или съоръжение, доставката на стоки или предоставянето на услуги“.
18.
Член 236 от Закона за обществените поръчки предвижда:
„1.   Настоящият закон се прилага за процедурите за възлагане на обществени поръчки, започнали след датата на влизането му в сила.
2.   По отношение на процедурите за възлагане, които са в ход към датата на влизане в сила на настоящия закон, се прилага действащият към датата на откриване на тръжната процедура закон.
3.   Настоящият закон се прилага за обществените поръчки/рамковите споразумения, сключени след датата на влизането му в сила.
4.   За обществените поръчки/рамковите споразумения, сключени преди датата на влизане в сила на настоящия закон, се прилагат разпоредбите на действащия към датата на сключването им закон за всичко, което се отнася до тяхното сключване, изменение, тълкуване, последици, изпълнение и прекратяване“.
19.
Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 25/2021 privind modificarea și completarea unor acte normative în domeniul achizițiilor publice (Извънредно постановление № 25/2021 на правителството за изменение и допълнение на някои нормативни актове в областта на обществените поръчки) от 31 март 2021 г. (Monitorul Oficial al României, част I, бр. 346 от 5 април 2021 г.) (наричано по-нататък „OUG № 25/2021“), влязло в сила на 5 април 2021 г., изменя редица разпоредби от Закона за обществените поръчки с цел транспонирането на член 25 от Директива 2014/24 и на член 43 от Директива 2014/25.
20.
Член V от OUG № 25/2021 гласи:
„По отношение на процедурите за възлагане, в рамките на които икономическите оператори са подали оферти към датата на влизане в сила на настоящото [OUG], се прилага законодателството, което е в сила към датата на започване на тези процедури“.
21.
Член 3, параграф 1, буква jj) от Закона за обществените поръчки, изменен с OUG № 25/2021, определя понятието „икономически оператор“ по следния начин:
„За целите на настоящия закон посочените по-долу понятия и изрази имат следното значение:
[…]
(jj) „икономически оператор“ означава всяко физическо или юридическо лице, учредено по публичното или частното право, или група или сдружение на такива лица, включително всяко временно сдружение между две или повече такива образувания, което законосъобразно предлага на пазара изпълнението на строителство, доставката на стоки или предоставянето на услуги и което/които е установено/са установени в:
i)
държава — членка на [Съюза];
ii)
държава — членка на Европейското икономическо пространство (ЕИП);
iii)
трети държави, които са ратифицирали [СДП], доколкото възложената обществена поръчка попада в обхвата на приложения 1, 2, 4 и 5, 6 и 7 към допълнение I на Европейския съюз към това споразумение,
iv)
трети държави, които са в процес на присъединяване към [Съюза];
v)
трети държави, които не попадат в обхвата на подточка iii), но са страни, подписали други международни споразумения, задължаващи [Съюза] да предостави свободен достъп до пазара на обществените поръчки“.
22.
Член 49 от Закона за обществените поръчки, изменен с OUG № 25/2021, гласи:
„1.   Възлагащите органи са длъжни да третират икономическите оператори при условията на равнопоставеност и без да ги дискриминират, и да действат по прозрачен и пропорционален начин.
2.   Доколкото попадат в обхвата на приложения 1, 2, 4 и 5, 6 и 7 към допълнение I на Европейския съюз към СДП, както и на другите обвързващи [Съюза] международни споразумения, възлагащите органи третират строителството, доставките, услугите и икономическите оператори на подписалите тези споразумения страни по начин, равностоен на този, по който третират строителството, доставките, услугите и икономическите оператори на Европейския съюз“.
23.
Член 53, параграфи 1 и 11 от Закона за обществените поръчки, изменен с OUG № 25/2021, гласи:
„1.   Икономическите оператори, определени в член 3, параграф 1, буква jj), имат право да участват в процедурите за възлагане на обществени поръчки, посочени в член 68, в качеството на индивидуален оферент, сдружение оферент, кандидат, трето лице гарант и подизпълнител.
11.   Възлагащият орган изключва от процедурата за възлагане всяко физическо или юридическо лице, което има качеството на индивидуален оферент, сдружение оферент, кандидат, трето лице гарант и подизпълнител, неотговарящо на определението по член 3, параграф 1, буква jj), без да е необходимо да се проверява дали отговаря на разпоредбите на членове 164, 165 и 167“.
III. Спорът в главното производство, преюдициалните въпроси и производството пред Съда
24.
На 3 април 2020 г. ARF започва открита процедура за възлагане на обществена поръчка за „закупуване на 20 нови междурегионални електрически мотрисни влака, наречени RE-IR, и закупуване на услугите по поддръжка и ремонт, необходими за експлоатацията на въпросните влакове“, като публикува в Sistemul Electronic de Achiziții Publice (електронна система за обществени поръчки) обявление за обществена поръчка CN1020204 от 3 април 2020 г. заедно със съответната документация за обществената поръчка.
25.
На 5 април 2021 г. влиза в сила OUG № 25/2021, което изменя и допълва някои нормативни актове в областта на обществените поръчки.
26.
На 19 април 2021 г., крайната дата за подаване на оферти в рамките на разглежданата процедура за възлагане на обществена поръчка, оферти подават двама икономически оператора, а именно сдружението и Alstom Ferroviaria.
27.
На 2 ноември 2021 г. ARF публикува окончателния протокол от процедура за възлагане на обществена поръчка № 22/410/28.10.2021, с който офертата на сдружението е изключена, а офертата на Alstom Ferroviaria е обявена за спечелила (наричан по-нататък „протоколът за изключване“). Основанието за изключване е, че дружеството майка на сдружението — CRRC Qingdao Sifang, не попада в обхвата на понятието „икономически оператор“ по член 3, параграф 1, буква jj) от Закона за обществените поръчки, изменен с OUG № 25/2021, тъй като седалището му се намира в Китайската народна република.
28.
На 11 ноември 2021 г. сдружението подава жалба по административен ред срещу протокола за изключване пред Consiliul Național de Soluționare a Contestațiilor (Национален съвет за решаване на споровете, Румъния, наричан по-нататък „НСРС“). В жалбата си сдружението твърди, че това изключване, основано на прилагането с обратна сила на OUG № 25/2021, противоречи на румънската Конституция и на правото на Съюза.
29.
С решение от 31 януари 2022 г. НСРС отхвърля жалбата на сдружението. Най-напред, този орган отбелязва, че Китайската народна република не отговаря на нито един от критериите, предвидени в член 3, параграф 1, букви jj) и i)—v) от Закона за обществените поръчки, изменен с OUG № 25/2021. По-нататък, НСРС констатира, че сдружението е подало офертата си на 19 април 2021 г., т.е. след влизането в сила на 5 април 2021 г. на OUG № 25/2021. Накрая, този орган подчертава, че съгласно член V от OUG № 25/2021 единствено към процедурите за възлагане на обществени поръчки, в рамките на които икономическите оператори са подали оферти към датата на влизане в сила на OUG, се прилага законодателството, което е в сила към датата на започване на тези процедури. Обратно, към процедурите за възлагане на обществени поръчки, в рамките на които не е подадена нито една оферта до 5 април 2021 г., датата на влизане в сила на OUG № 25/2021, се прилага посоченото OUG.
30.
На 14 февруари 2022 г. сдружението подава жалба срещу решението на НСРС пред запитващата юрисдикция, Curtea de Apel București (Апелативен съд Букурещ), който се произнася като последна инстанция. В жалбата си сдружението твърди, че изменението на правилата на процедура за възлагане на обществена поръчка по време на самата процедура е нарушение на принципите на правото на Съюза, по-специално принципите на защита на оправданите правни очаквания, правна сигурност, недопускане на прилагане с обратна сила, прозрачност и равно третиране.
31.
На 2 март 2022 г. жалбоподателите искат Съдът да бъде сезиран с три преюдициални въпроса.
32.
Запитващата юрисдикция подчертава, че OUG № 25/2021 изменя правната уредба в областта на обществените поръчки и преразглежда някои общи правила за участие в процедурите за възлагане на обществени поръчки в съответствие с член 25 от Директива 2014/24/ЕС, който изисква от държавите членки да гарантират третиране, еднакво с предлаганото на икономическите оператори в държавите членки, само на икономическите оператори от държавите, подписали споразуменията, посочени в тази разпоредба.
33.
Тя отбелязва, че в преамбюла на OUG № 25/2021 румънското правителство посочва тенденция от последните години за увеличаване на броя на оферентите от трети държави, участващи в процедурите за възлагане на обществени поръчки, които предоставят недостатъчни гаранции за спазването на определени изисквания, като сертифицираните стандарти за качество, стандартите за опазване на околната среда и устойчиво развитие, изискванията, свързани с условията на труд и социалната закрила, както и политиките в областта на конкуренцията.
34.
Запитващата юрисдикция констатира, че член 25 от Директива 2014/24 не провежда никакво разграничение по отношение на третирането на посочените в тази разпоредба икономически оператори в зависимост от момента на подаване на офертите в процедурите за възлагане на обществени поръчки, в които участват.
35.
Тази юрисдикция иска да установи до каква степен е гарантирано спазването на принципите на правна сигурност и защита на оправданите правни очаквания, залегнали в правото на Съюза, както и принципите на равно третиране, прозрачност и пропорционалност, предвидени в член 18, параграф 1 във връзка с член 2, параграф 1, точка 13 и с член 49 от Директива 2014/24, когато оферент е изключен въз основа на нормативен акт със силата на закон, с който се изменя определението за икономически оператор след публикуването на обявлението за обществена поръчка.
36.
При тези обстоятелства Curtea de Apel București (Апелативен съд Букурещ) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Допускат ли принципите на правна сигурност и защита на оправданите правни очаквания национална правна уредба, която транспонира член 25 от [Директива 2014/24], считано от 5 април 2021 г., и която предвижда, че икономическите оператори, за които не се прилагат тези разпоредби на Съюза, могат да продължат да участват в процедурите за възлагане на обществена поръчка само ако са подали оферти преди датата на влизане в сила на това законодателно изменение?
2)
Допускат ли принципите на равно третиране, прозрачност и пропорционалност, съдържащи се в член 18, параграф 1 във връзка с член 2, параграф 1, точка 13 и с член 49 от [Директива 2014/24], изключването на оферент въз основа на нормативен акт със силата на закон, приет от правителството на държавата членка, с който се установява нова норма, изменяща определението за икономически оператор, след публикуването на обявлението за обществена поръчка относно процедурата за възлагане, в която участва този оператор?“.
37.
Писмени становища пред Съда представят сдружението, ARF, Alstom Ferroviaria, австрийското правителство и Европейската комисия.
38.
Alstom Ferroviaria и ARF — и двете при условията на евентуалност — австрийското правителство и Комисията предлагат да се отговори отрицателно на поставените въпроси. Сдружението от своя страна предлага да се отговори положително.
IV. Анализ
А.
По допустимостта на преюдициалните въпроси и компетентността на Съда да отговори на тези въпроси
39.
Както Alstom Ferroviaria, така и ARF повдигат възражение за недопустимост на преюдициалното запитване в неговата цялост. Alstom Ferroviaria твърди по-конкретно, че преюдициалните въпроси са недопустими, тъй като се отнасят до тълкуването не на разпоредби от правото на Съюза, а на норми от националното право (
5
), които са от изключителната компетентност на националния съд. От своя страна ARF поддържа, че правното положение, което е в основата на спора в главното производство, не попада в приложното поле ratione personae на правото на Съюза и че преюдициалното запитване е недопустимо по отношение на CRRC Qingdao Sifang. Освен това, ако преюдициалното запитване бъде обявено за недопустимо по отношение на CRRC Qingdao Sifang, то трябвало да бъде обявено за недопустимо и по отношение на Astra Vagoane Călători, което, макар да е установено в Румъния, участва в процедурата за възлагане на обществена поръчка в консорциум с CRRC Qingdao Sifang.
40.
В това отношение бих искал да припомня, че съгласно постоянната практика на Съда, в рамките на процедурата за сътрудничество между националните юрисдикции и Съда, въведена с член 267 ДФЕС, само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално решение, за да може да се произнесе, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Следователно, щом поставените въпроси се отнасят до тълкуването на норма от правото на Съюза, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе (
6
). Освен това Съдът може да откаже да се произнесе по поставен от национална юрисдикция преюдициален въпрос само ако е съвсем очевидно, че исканото тълкуване на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора в главното производство, когато проблемът е от хипотетично естество или още когато Съдът не разполага с необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси (
7
).
41.
В настоящия случай запитващата юрисдикция иска да установи дали прилагането след публикуването на обявлението за обществена поръчка на национално законодателство, с което е изменено понятието „икономически оператор“ с цел транспониране на член 25 от Директива 2014/24 и въз основа на което е изключена офертата на сдружението, е съвместимо с правото на Съюза. При тези обстоятелства не може да се счита, че е очевидно, че исканото тълкуване на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора по главното производство или че е от хипотетично естество. Освен това актът за преюдициално запитване съдържа достатъчно данни от фактическа и правна страна, за да се даде полезен отговор на поставените от запитващата юрисдикция въпроси. От друга страна, що се отнася до доводите, изтъкнати от ARF във връзка с неприложимостта на Директива 2014/24 към икономически оператори, установени в трети държави, които не са сключили споразумение, предвиждащо отварянето на пазара на Съюза на обществени поръчки, те се отнасят до анализа по същество на поставените въпроси, а не до тяхната допустимост.
42.
С оглед на гореизложените съображения считам, че преюдициалното запитване е допустимо.
Б.
По същество
43.
С двата си преюдициални въпроса, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да установи дали принципите на правна сигурност и защита на оправданите правни очаквания, от една страна, и принципите на равно третиране, прозрачност и пропорционалност, предвидени в член 18, параграф 1 във връзка с член 2, параграф 1, точка 13 и с член 49 от Директива 2014/24, от друга страна, не допускат изключването на оферент, поради това че е установен в трета държава, която не е подписала споразумение, посочено в член 25 от тази директива, когато, от една страна, това изключване произтича от национално законодателство, с което е изменено понятието „икономически оператор“ с цел транспонирането на посочения член 25, и от друга страна, това национално законодателство е влязло в сила след публикуването на съответното обявление за обществена поръчка и преди подаването на офертите.
44.
С оглед на фактите по главното производство следва да се направят някои бележки относно материалния, времевия и персоналния обхват на Директива 2014/24. Всъщност сдружението може да се позове на различните принципи на правото на Съюза, посочени в преюдициалните въпроси, само ако попада в приложното поле на тази директива.
45.
Както обаче ще бъде доказано по-долу, макар прилагането ratione materiae и ratione temporis на тази директива несъмнено да повдига въпроси, по които в крайна сметка право на преценка има националният съд, това не се отнася до прилагането ratione personae, тъй като съгласно член 25 от посочената директива икономическите оператори от трети държави, които не са подписали посочените в тази разпоредба споразумения, не се ползват от правата по тази директива и следователно не биха могли надлежно да се позоват на нарушение на предвидените в правото на Съюза принципи на равнопоставеност, недискриминация, правна сигурност и защита на оправданите правни очаквания.
1. По прилагането ratione materiae
46.
Подобно на австрийското правителство и Комисията, струва ми се, че към разглежданата в главното производство обществена поръчка, която е за закупуване на електрически мотрисни влакове и на необходимите за експлоатацията им услуги по поддръжка и ремонт, е приложима Директива 2014/25, а не Директива 2014/24, за която се отнасят въпросите на запитващата юрисдикция.
47.
Директива 2014/24 се прилага към процедурите за обществени поръчки, провеждани от възлагащи органи, във връзка с договорите за обществени поръчки, чиято прогнозна стойност е по-голяма или равна на праговете, предвидени в член 4 от тази директива. Съгласно член 7 от посочената директива тя не се прилага за обществени поръчки, които се възлагат или организират от възлагащи органи, извършващи една или повече от дейностите, посочени в членове 8—14 от нея, и се възлагат за изпълнение на тези дейности. Следователно материалният обхват на Директива 2014/24 не включва обществените поръчки в сектора на транспортните услуги, така както е определен в член 11 от Директива 2014/25 (
8
). Всъщност в член 11 („Транспортни услуги“), първа алинея от Директива 2014/25 се посочва, че тази директива се прилага за дейности във връзка с предоставяне или експлоатиране на мрежи за обществени услуги в областта на железопътния транспорт. Освен това съгласно втора алинея от този член мрежа съществува, когато услугата се предоставя при експлоатационни условия, установени от компетентен орган на държава членка, като например условията на обслужваните маршрути, капацитета, който трябва да е наличен, или честотата на услугата.
48.
В настоящия случай от преписката, с която разполага Съдът, не може да се определи със сигурност нито дали въпреки наименованието си самият възлагащ орган, разглеждан в главното производство, предоставя транспортни услуги по смисъла на член 11 от Директива 2014/25 (
9
), нито дали тези електрически влакове, които са предмет на разглежданата в главното производство обществена поръчка, ще бъдат експлоатирани в рамките на мрежа по смисъла на същата разпоредба (
10
). Следователно запитващата юрисдикция, която единствена е компетентна да прецени фактите, трябва да разгледа тези аспекти и да установи дали разглежданата в главното производство обществена поръчка попада в обхвата на Директива 2014/24 или на Директива 2014/25.
49.
След това уточнение се налага изводът, че текстът на член 25 от Директива 2014/24, във връзка с който е отправено запитването до Съда, е сходен с този на член 43 от Директива 2014/25 и по същество се отнася до същите споразумения (
11
). Следователно непосочването на конкретната приложима директива по делото в главното производство не би следвало да е пречка Съдът да отговори на поставените въпроси, тъй като тълкуването на член 25 от Директива 2014/24 е пряко приложимо към член 43 от Директива 2014/25 (
12
).
2. По прилагането ratione temporis
50.
Както е видно от постоянната съдебна практика, към дадена обществена поръчка е приложима директивата, която е в сила към момента, в който възлагащият орган избира вида на процедурата, която ще следва, и в който решава окончателно въпроса дали е длъжен предварително да обяви процедура за конкурентно възлагане на обществена поръчка (
13
).
51.
В това отношение отбелязвам, че Директива 2004/18 е отменена с Директива 2014/24, считано от 18 април 2016 г. Съгласно член 90 от Директива 2014/24 държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с тази директива, до 18 април 2016 г., без да се засягат някои изключения (
14
), които в настоящия случай са ирелевантни.
52.
В настоящия случай обявлението за обществена поръчка е публикувано на 3 април 2020 г., близо четири години след отмяната на Директива 2004/18 и изтичането на срока за транспониране на Директива 2014/24. Следователно за правния ред на Съюза към момента, в който възлагащият орган е избрал вида на процедурата, в сила е била Директива 2014/24.
53.
Този извод не може да бъде оборен от факта, че OUG № 25/2021, което транспонира член 25 от Директива 2014/24 в румънското право, влиза в сила на 5 април 2021 г., т.е. след обявяването на обществената поръчка на 3 април 2020 г. и близо пет години след изтичането на срока за транспониране на Директива 2014/24
54.
Всъщност, на първо място, според постоянната практика на Съда по прилагането на Директива 2014/24 разпоредбите на тази директива се прилагат към периода след изтичането на срока за транспониране, дори преди датата на действителното им транспониране (
15
). Освен това Съдът неотдавна е приел, че ако дадена оферта е била изключена от процедурата за възлагане на поръчка преди датата на изтичането на срока за транспониране на съответната директива и преди тя да бъде транспонирана в националното право, прилагането на посочената директива би противоречало на принципа на правна сигурност, ако решението, за което се твърди, че е в нарушение на правото на Съюза, е било взето преди тази дата (
16
). Обратното тълкуване на тази съдебна практика би означавало Директива 2014/24 да се прилага единствено ако към момента на изключването тя поне е била транспонирана в националното право. Точно такъв обаче е настоящият случай. Следователно Директива 2014/24 безспорно е била приложима. Това важи и за правилата за транспониране на Директива 2014/25 (
17
).
55.
На второ място, следва да се отбележи, че несъмнено съгласно постоянната съдебна практика една директива не може сама по себе си да поражда задължения за частноправен субект и следователно тя самата не може да му бъде противопоставяна. Наистина, да се разшири възможността за позоваване на разпоредба от директива, която не е транспонирана или е транспонирана неправилно, до отношенията между частноправните субекти, би означавало да се признае на Съюза правомощието да приема с директен ефект задължения в тежест на частноправните субекти, въпреки че той разполага с такава компетентност само когато е оправомощен да приема регламенти (
18
). Положението по настоящото дело обаче е различно.
56.
От една страна, когато правните субекти имат възможност да се позоват на директива, която не е транспонирана в определения срок, не срещу друг частноправен субект, а срещу държавата, те могат да направят това, без значение в какво качество действа последната. Всъщност следва да се предотврати възможността държавата да извлече предимство от това, че не спазва правото на Съюза. Така, имащите директен ефект разпоредби на директива са противопоставими не само на публичноправните субекти, но и на организация, на която независимо от правната форма е възложено предоставянето на услуги в обществен интерес по силата на акт на публичен орган и под неговия надзор и която поради тази причина разполага с изключителни правомощия в сравнение с тези, които произтичат от правните норми, приложими към отношенията между частноправни субекти (
19
).
57.
В настоящия случай актът за преюдициално запитване, изглежда, позволява да се заключи, че ARF е действал като публичен орган, който отговаря на изискваните в Директива 2014/24 условия за квалифицирането му като „възлагащ орган“ по смисъла на член 1, параграф 1 от тази директива, което обаче запитващата юрисдикция следва да провери (
20
). Ако това бъде потвърдено, Директива 2014/24, включително разпоредбите относно приложното ѝ поле (които бяха разгледани по-горе), би могла да бъде противопоставена на ARF. Следователно във всички случаи икономическите оператори, които са участвали в разглежданата в главното производство процедура за възлагане на обществена поръчка и попадат в обхвата на Директива 2014/24, са могли да се позоват на нейното прилагане след изтичането на срока за транспониране, независимо от факта, че тази директива е транспонирана със закъснение в румънското право.
58.
От друга страна, следва също да се припомни, че националният съд е длъжен да тълкува националното право от момента на изтичането на срока за транспониране на нетранспонирана директива, така че разглежданото положение да стане незабавно съвместимо с разпоредбите на тази директива, без обаче да извърши тълкуване contra legem на националното право (
21
). В настоящия случай обаче такава опасност от тълкуване contra legem не съществува, тъй като към датата на подаване на жалбата, т.е. 11 ноември 2021 г., OUG № 25/2021, с което се транспонира Директива 2014/24, вече е било в сила (
22
).
3. По прилагането ratione personae
59.
За да може да се позове на принципите на правото на Съюза, посочени в поставените преюдициални въпроси, сдружението задължително трябва да попада в приложното поле ratione personae на Директива 2014/24. В противен случай всъщност ще трябва да се заключи, че сдружението не може да черпи права от тази директива в спора по главното производство. Ако правото на Съюза не се прилага по отношение на сдружението, то не би могло да се основе и на общите принципи на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания, гарантирани с това право.
60.
В това отношение припомням, че CRRC Qingdao Sifang, дружеството майка на сдружението, е дружество, установено в Китайската народна република, която не е подписала споразуменията, посочени в член 25 от Директива 2014/24. Следователно, за да се отговори на поставените въпроси, най-напред трябва да се определи дали установено в тази държава дружество попада в приложното поле ratione personae на тази директива (
23
).
61.
В това отношение следва да се разгледа член 1 от Директива 2014/24, озаглавен „Предмет и обхват“, в който само се посочва, че тази директива „установява правила за процедурите за обществени поръчки, провеждани от възлагащи органи, във връзка с договорите за обществени поръчки“, и се описва понятието „обществена поръчка“ по смисъла на тази директива като „придобиването от страна на един или няколко възлагащи органа посредством договор за обществена поръчка на строителство, доставки или услуги от икономически оператори, избрани от тях“ (
24
). Следователно приложното поле на тази директива зависи отчасти от определението на понятието „икономически оператор“. Съгласно член 2, параграф 1, точка 10 от същата директива обаче това понятие обхваща „всяко физическо или юридическо лице или публично образувание, или група от такива лица и/или образувания, включително временно сдружение от предприятия, които предлагат на пазара изпълнение на строителство и/или строеж, доставка на продукти или предоставяне на услуги“.
62.
Въз основа на това определение, което формално не изключва от понятието „икономически оператор“ установените в трети държави физически или юридически лица, може да се твърди, че по принцип всеки икономически оператор от трета държава попада в обхвата на Директива 2014/24. Именно тази теза е поддържана от сдружението, за да може да се позове на прилагането на правото на Съюза и на процесуалните права.
63.
Не бих могъл обаче да се присъединя към тази позиция. Всъщност считам, подобно на тезите на ARF, австрийското правителство и Комисията, че по принцип икономическите оператори, установени в трети държави, не попадат в обхвата на Директива 2014/24, с изключение на тези, които са подписали споразуменията, посочени в член 25 от тази директива. Ето защо е необходимо да се тълкува тази разпоредба.
64.
Съгласно постоянната съдебна практика, при тълкуването на разпоредба от правото на Съюза следва да се вземат предвид не само нейният текст, но и целите на правната уредба, от която тя е част, както и генезисът на тази правна уредба (
25
).
а) По езиковото тълкуване
65.
На първо място, що се отнася до текста на член 25 от Директива 2014/24 (
26
), тази разпоредба предвижда, че икономическите оператори от трети държави, подписали споразуменията, които предоставят достъп до обществените поръчки на Съюза, трябва да бъдат третирани „по не по-малко благоприятен начин“ от този, по който се третират икономическите оператори на Съюза. С други думи, само предприятията на трети държави, с които Съюзът е сключил обвързващи международни споразумения или двустранни споразумения за свободна търговия, които обхващат обществените поръчки, имат привилегирован достъп до обществените поръчки на Съюза. A contrario, от това би следвало да се направи изводът, че държавите членки имат възможност да третират по по-малко благоприятен начин икономическите оператори на трети държави, които не са подписали такива споразумения, и че следователно предприятията от трети държави, които не са страни по споразумение в съответната област, не могат да претендират за привилегирован достъп до обществените поръчки на Съюза. Всяко друго тълкуване би лишило от смисъл разграничението между държавите, които са подписали
такива споразумения, и държавите, които не са ги подписали.
66.
Принципът на равнопоставеност на икономическите оператори обаче е в основата на директивите, отнасящи се до обществените поръчки, и около него се изграждат почти всички техни разпоредби. Следователно, ако възлагащ орган на държава членка има право да третира по по-малко благоприятен начин икономически оператор от трета държава, например като изключи офертата му в полза на офертата на национално предприятие, според мен е трудно да се поддържа, че такива оператори все още попадат — в известен смисъл pro forma — в обхвата на Директиви 2014/24 и 2014/25. С други думи, възможността държавите членки да третират по по-малко благоприятен начин икономическите оператори на някои трети държави, според мен означава, че последните не могат да попаднат в обхвата на директивите относно обществените поръчки.
67.
Това езиково тълкуване се подкрепя освен това от съображение 10 от Регламента за IPI (
27
), който несъмнено е приет след Директиви 2014/24 и 2014/25 и не е приложим ratione temporis към спора в главното производство, но предвижда изрично, че „икономическите оператори от трети държави, които нямат споразумение, предвиждащо отварянето на пазара на обществени поръчки на Съюза, или чиито стоки, услуги и строителство не са обхванати от такова споразумение, нямат гарантиран достъп до процедурите за възлагане на обществени поръчки в Съюза и могат да бъдат изключени“.
б) По контекстуалното тълкуване
68.
На второ място, това тълкуване се подкрепя от контекста на релевантните разпоредби.
69.
В това отношение следва най-напред да се отбележи, че правното основание на Директива 2014/24 са член 53, параграф 1 и членове 62 и 114 ДФЕС. Тези разпоредби се отнасят съответно до правото на установяване, свободното предоставяне на услуги и приемането на мерки за сближаване на законодателните и административните разпоредби на държавите членки, които имат за цел установяването и функционирането на вътрешния пазар. Съгласно постоянната съдебна практика обаче горепосочените свободи не се отнасят до услугите и до дружествата от трети държави (
28
). Следователно от правното основание на Директива 2014/24 може да се направи изводът, че тя не се прилага към икономическите оператори от трети държави, с изключение на предвидения в член 25 случай.
70.
По-нататък, член 19, параграф 1, първа алинея (
29
) и член 58, параграф 2, първа алинея (
30
) от тази директива се основават на схващането, че „икономическите оператори“ по смисъла на посочената директива са установени в държава членка.
71.
Накрая, именно самият факт, че Директива 2014/24 по принцип не се прилага към икономическите оператори от трети държави, според мен обяснява необходимостта да се включи в тази директива разпоредбата, съдържаща се в член 25 от нея, за да се адаптира правото на Съюза в областта на обществените поръчки към задълженията на Съюза по международни споразумения за отварянето на пазара му.
в) По телеологичното тълкуване
72.
На трето място, тезата за изключването, изглежда, се подкрепя и от телеологичното тълкуване на член 25 от Директива 2014/24. Всъщност от съображения 17 и 98 от тази директива и от Съобщението на Комисията от 24 юли 2019 г. (
31
) е видно, че това изключване отразява стратегията на реципрочност, прилагана от Съюза в рамките на общата търговска политика, и най-вече в отношенията му с Китайската народна република. Всъщност в това съобщение изрично се посочва, че извън задължението по член 25 от Директива 2014/24 (и по член 43 от Директива 2014/25) икономическите оператори от трети държави нямат гарантиран достъп до обществените поръчки в Съюза и могат „да не бъдат допуснати“ до тях.
73.
Тази стратегия на реципрочност се състои по-конкретно в договарянето на достъп на предприятията на Съюза до пазара на обществени поръчки на трети държави в замяна на достъп на предприятията на тези държави до пазара на обществени поръчки на Съюза (
32
). Очевидно е обаче, че посочената стратегия не би могла да се прилага на практика, ако директивите относно обществените поръчки се тълкуват в смисъл, че икономическите оператори от всяка трета държава имат действително право да участват в обществените поръчки на Съюза.
74.
С оглед на гореизложеното считам, че икономическите оператори от трети държави като Китайската народна република, които не са подписали споразуменията, посочени в член 25 от Директива 2014/24 и член 43 от Директива 2014/25, не попадат в приложното поле ratione personae на тези директиви и не се ползват от правата, предвидени в посочените директиви. Следователно те не могат надлежно да се позоват на нарушение на установените в правото на Съюза принципи на равнопоставеност, недискриминация, правна сигурност и защита на оправданите правни очаквания. Единствената възможност такъв икономически оператор да се позове на правата, произтичащи от посочената директива, е да твърди, че възлагащият орган на държава членка е допуснал грешка, като е приел, че тази трета държава не е подписала някое от споразуменията, посочени в член 25 от тази директива, или че разглежданата процедура за възлагане на обществена поръчка не попада в обхвата на съответното споразумение, което в случая очевидно не е така. При всички положения обаче, след като стигнах до извода, че в случая Директива 2014/24 не е приложима, не е необходимо да се отговаря на двата въпроса, които предполагат, че тя е приложима.
75.
Накрая, и при условията на евентуалност, трябва да се припомни, че всяка претенция на сдружението към ARF поради поведението на последното, по-конкретно на основание принципите на правна сигурност и оправдани правни очаквания, трябва да се основава на националното право.
V. Заключение
76.
С оглед на изложеното предлагам на Съда да отговори на поставените от Curtea de Apel Bucureşti (Апелативен съд Букурещ, Румъния) преюдициални въпроси по следния начин:
„Член 2, параграф 1, точка 10, член 18, параграф 1, член 25 и член 49 от Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО, изменена с Делегиран регламент (ЕС) 2019/1828 на Комисията от 30 октомври 2019 г.,
трябва да се тълкуват в смисъл, че
икономическите оператори от трети държави, които не са подписали споразуменията, посочени в член 25 от тази директива, не се ползват с предвидените в нея права и следователно не могат надлежно да се позоват на нарушение на установените в правото на Съюза принципи на равнопоставеност, недискриминация, правна сигурност и защита на оправданите правни очаквания“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)	ОВ L 94, 2014 г., стр. 65.
(
3
)	ОВ L 279, 2019 г., стр. 25.
(
4
)	ОВ C 271, 2019 г., стр. 43.
(
5
)	А именно установяването на релевантната преходна разпоредба на OUG № 25/2021, на елементите, които определят възникването на правоотношението между сдружението и ARF, и на тези, които са довели до изключването на оферента, както и на момента, в който сдружението действително се е запознало с правилото, за което се твърди, че е ново.
(
6
)	Решения от 16 юни 2015 г., Gauweiler и др. (C‑62/14, EU:C:2015:400, т. 24 и цитираната съдебна практика), и от 12 януари 2023 г., DOBELES HES (C‑702/20 и C‑17/21, EU:C:2023:1, т. 46).
(
7
)	Решение от 24 ноември 2020 г., Openbaar Ministerie (Съставяне на подправени документи) (C‑510/19, EU:C:2020:953, т. 26 и цитираната съдебна практика), и от 21 март 2023 г., Mercedes-Benz Group (Отговорност на производителите на превозни средства, снабдени с измервателно-коригиращи устройства) (C‑100/21, EU:C:2023:229, т. 53).
(
8
)	Решение от 1 август 2022 г., Roma Multiservizi и Rekeep (C‑332/20, EU:C:2022:610, т. 64).
(
9
)	Вж. в това отношение заключението на генерален адвокат Sharpston по дело Hörmann Reisen (C‑292/15, EU:C:2016:480, т. 21).
(
10
)	Относно понятието „експлоатиране“ вж. по аналогия решения от 28 февруари 2019 г., SJ (C‑388/17, EU:C:2019:161, т. 49), и от 28 октомври 2020 г., Pegaso и Sistemi di Sicurezza (C‑521/18, EU:C:2020:867, т. 49 и сл.).
(
11
)	Докато в Директива 2014/24 се посочват приложения 1, 2, 4 и 5 към допълнение I на Европейския съюз към СДП, в Директива 2014/25 се посочват приложения 3, 4 и 5 към същото допълнение. Това допълнение съдържа списъци на страните, към които се прилага СДП, които са неразделна част от него.
(
12
)	Вж. по аналогия решения от 10 ноември 2011 г., Norma-A и Dekom (C‑348/10, EU:C:2011:721, т. 39), и от 20 септември 2018 г., Rudigier (C‑518/17, EU:C:2018:757, т. 44).
(
13
)	Вж. по-специално решения от 10 юли 2014 г., Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, т. 31), и от 3 октомври 2019 г., Irgita (C‑285/18, EU:C:2019:829, т. 31).
(
14
)	Вж. в същия смисъл член 106, параграф 1 от Директива 2014/25.
(
15
)	Вж. в този смисъл решения от 10 юли 2014 г., Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, т. 30—33), от 20 септември 2018 г., Rudigier (C‑518/17, EU:C:2018:757, т. 42 и 43), от 19 декември 2018 г., Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato — Antitrust и Coopservice (C‑216/17, EU:C:2018:1034, т. 45 и 46), и от 27 ноември 2019 г., Tedeschi и Consorzio Stabile Istant Service (C‑402/18, EU:C:2019:1023, т. 29—31).
(
16
)	Вж. по аналогия решения от 15 октомври 2009 г., Hochtief и Linde-Kca-Dresden (C‑138/08, EU:C:2009:627, т. 28 и 29), и от 19 януари 2023 г., CNAE и др. (C‑292/21, EU:C:2023:32, т. 48—50).
(
17
)	Вж. член 106, параграф 1 от Директива 2014/25.
(
18
)	Вж. решения от 7 август 2018 г., Smith, C‑122/17, EU:C:2018:631, т. 42 и цитираната съдебна практика), и от 22 юни 2022 г., Volvo и DAF Trucks (C‑267/20, EU:C:2022:494, т. 76 и цитираната съдебна практика). Вж. също определение от 6 март 2023 г., Deutsche Bank (Картел — Лихвени деривати в евро) (C‑198/22 и C‑199/22, непубликувано, EU:C:2023:166, т. 70 и 71).
(
19
)	Вж. в този смисъл решение от 7 юли 2016 г., Ambisig (C‑46/15, EU:C:2016:530, т. 21 и 22 и цитираната съдебна практика).
(
20
)	Вж. по аналогия решение от 7 юли 2016 г., Ambisig (C‑46/15, EU:C:2016:530, т. 23).
(
21
)	Определение от 6 март 2023 г., Deutsche Bank (Картел — Лихвени деривати в евро) (C‑198/22 и C‑199/22, непубликувано, EU:C:2023:166, т. 71), и решение от 22 юни 2022 г., Volvo и DAF Trucks, C‑267/20, EU:C:2022:494, т. 77 и цитираната съдебна практика); В този смисъл вж. също решение от 17 октомври 2018 г., Klohn (C‑167/17, EU:C:2018:833, т. 45 и 65).
(
22
)	Вж. член V от OUG № 25/2021.
(
23
)	Според мен въпросът за приложимостта на тази директива по отношение на икономическите оператори може да се постави не само за икономическите оператори, установени в трета държава, която не е подписала споразуменията, посочени в член 25 от Директива 2014/24 (какъвто е случаят в главното производство), но и за икономическите оператори, установени в трета държава, която всъщност е подписала такова/такива споразумение/споразумения, когато процедурите за възлагане на обществени поръчки не са обхванати от съответното/съответните споразумение/споразумения. Това тълкуване е възприето в съображение 10 от Регламент (ЕС) 2022/1031 на Европейския парламент и на Съвета от 23 юни 2022 година относно достъпа на икономически оператори, стоки и услуги от трети държави до пазарите на обществени поръчки и концесии на Съюза и за определяне на процедурите за подпомагане на преговорите относно достъпа на икономически оператори, стоки и услуги от Съюза до пазарите на обществени поръчки и концесии на трети държави (Акт за международните обществени поръчки — IPI) (ОВ L 173, 2022 г., стр. 1) (наричан по-нататък „Регламентът за IPI“). След това уточнение следва обаче да се посочи, че вторият случай не се отнася до главното производство.
(
24
)	Курсивът е мой.
(
25
)	Решение от 15 ноември 2018 г., Verbraucherzentrale Baden-Württemberg (C‑330/17, EU:C:2018:916, т. 23).
(
26
)	Член 43 от Директива 2014/25.
(
27
)	Вж. бележка под линия 24.
(
28
)	Вж., що се отнася до свободното движение на услуги, решение от 3 октомври 2006 г., Fidium Finanz (C‑452/04, EU:C:2006:631, т. 25 и 50). Що се отнася до свободата на установяване, вж. решение от 1 април 2014 г., Felixstowe Dock and Railway Company и др. (C‑80/12, EU:C:2014:200, т. 39).
(
29
)	Според тази разпоредба „[и]кономически оператори, които съгласно правото на държавата членка, в която са установени, имат право да предоставят съответните услуги, не могат да бъдат отхвърлени единствено на основание, че съгласно правото на държавата членка, в която се възлага поръчката, от тях се изисква да бъдат физически или юридически лица“ (курсивът е мой).
(
30
)	Съгласно тази разпоредба „[п]о отношение на годността за упражняване на професионалната дейност възлагащите органи могат да изискват от икономическите оператори да бъдат вписани в един от професионалните или търговските регистри в тяхната държава членка по установяване, както е описано в приложение XI, или да изпълнят всяко друго условие, посочено в същото приложение“ (курсивът е мой).
(
31
)	Вж. точка 16 от настоящото заключение.
(
32
)	В Съобщението на Комисията от 24 юли 2019 г. се посочва по-специално следното:
„Европейският съюз трябва да продължи да търси по-добър баланс и реципрочност в икономическите си отношения. В това отношение важен елемент са обществените поръчки, които съставляват 14 % от брутния вътрешен продукт (БВП) на ЕС. […]
[Като се застъпва за принципа на реципрочност при отварянето на пазара на обществени поръчки] Европейският съюз работи активно за разширяване на възможностите за участие на европейските дружества в търговете за обществени поръчки на пазарите на трети държави. При воденето на международни преговори ЕС подкрепя придаването на по-голяма тежест на критериите за качество, отнасящи се до опазването на околната среда, социалните аспекти, трудовите отношения и иновациите, както и поставянето на амбициозни цели за отваряне на международните пазари на обществени поръчки“ (курсивът е мой).