62017CC0670
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
М. BOBEK
представено на 8 ноември 2018 година (
1
)
Дело C‑670/17 P
Република Гърция
срещу
Европейска комисия
„Обжалване — ФЕОГА (секция „Ориентиране“) — Оперативна програма CCI 2000GR061PO021 (Гърция — Цел 1 — Възстановяване на селски райони) — Финансови корекции — Правно основание — Преходни разпоредби — Оправдани правни очаквания — Правна сигурност“
I. Въведение
1.
Регламент (ЕО) № 1260/1999 (
2
) установява механизми за наблюдение, докладване и извършване на финансови корекции за периода 2000—2006 г. във връзка с плащанията по редица фондове, включително Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (наричан по-нататък „ФЕОГА“), Европейския социален фонд (наричан по-нататък „ЕСФ“) и Европейския фонд за регионално развитие (наричан по-нататък „ЕФРР“). Регламент (ЕО) № 1083/2006 (
3
), който заменя Регламент № 1260/1999, продължава да урежда някои от фондовете, включително ЕСФ и ЕФРР. ФЕОГА обаче е реформиран и поставен в различен правен режим, а именно този на Регламент (ЕО) № 1290/2005 (
4
). Тези регламенти на свой ред са заменени с нови регламенти за следващите периоди (
5
).
2.
На 25 март 2015 г. Комисията издава решение за изпълнение (
6
), с което налага финансова корекция на плащанията към Република Гърция от ФЕОГА за периода 2000—2006 г. (наричано по-нататък „спорното решение“) в размер на 72105592,41 EUR. Република Гърция подава жалба пред Общия съд срещу това решение.
3.
Настоящата жалба е срещу решението на Общия съд по дело T‑327/15 (
7
) (наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), с което Общият съд отхвърля жалбата на Република Гърция. В настоящата жалба се повдигат въпроси, свързани с правното основание на спорното решение (първо и второ основание на жалбата), сроковете за приемането му (трето и четвърто основание) и непропорционалния характер на наложената с това решение финансова корекция (пето основание).
II. Правна рамка
А.
Правото на Съюза
1. Регламент № 1260/1999
4.
Член 39 от Регламент № 1260/1999 гласи:
„Финансови корекции
1.   Държавите членки носят отговорност на първо място да разследват нередностите и да предприемат действия, когато се констатира важно изменение, което засяга същността или условията за осъществяване и контрол на помощта, както и да извършат необходимите финансови корекции.
Държавите членки извършват необходимите финансови корекции във връзка с отделни или системни нередности. Корекциите, извършени от държавата членка, се състоят в анулиране на целия или част от приноса на Общността. Така освободените средства на Общността могат да се преразпределят от държавата членка към съответната помощ при спазването на правилата, които следва да се определят съгласно член 53, параграф 2.
2.   Ако, след като извърши необходимите проверки, Комисията заключи, че:
а)
държава членка не се е съобразила със задълженията си по параграф 1; или
б)
част или цялата операция не оправдава нито част, нито целия принос на фондовете; или
в)
съществуват сериозни пропуски в системите за управление и контрол, които биха довели до системни нередности;
Комисията преустановява съответните междинни плащания и като посочва своите мотиви, иска от държавата членка да представи своите забележки и при необходимост да извърши корекции в определен срок.
Ако държавата членка оспори забележките на Комисията, последната я кани на изслушване, в което двете страни се опитват в дух на сътрудничество, основано на партньорство, да постигнат споразумение по забележките и съответните заключения.
3.   Ако в определения от Комисията срок не е постигнато споразумение и държавата членка не е извършила корекциите, Комисията може, вземайки предвид евентуалните забележки на държавата членка, да реши в срок от три месеца:
а)
да намали авансовото плащане по член 32, параграф 2; или
б)
да извърши необходимите финансови корекции, като анулира целия или част от приноса на фондовете в съответната помощ.
Когато установява размера на корекцията, Комисията държи сметка в съответствие с принципа на пропорционалност за естеството на нередността или изменението, както и за степента и финансовите последици на констатираните недостатъци в системите за управление и контрол на държавите членки.
В отсъствието на решение за действие в съответствие с буква а) или б) преустановяването на междинните плащания незабавно се спира.
4.   Всяка недължимо получена сума се възстановява на Комисията, ведно с лихвите за забава.
5.   Настоящият член се прилага, без да се засяга член 32“. [неофициален превод]
2. Регламент № 1083/2006
5.
Член 105, параграфи 1 и 2 от Регламент № 1083/2006 предвижда:
„Преходни разпоредби
1.   Настоящият регламент не засяга продължаването, нито изменението, включително общото или частично анулиране на помощта, съвместно финансирана от структурните фондове[,] или на проект, съфинансиран от Кохезионния фонд, одобрен[и] от Комисията въз основа на регламенти (ЕИО) № 2052/88 […] (ЕИО) № 4253/88 […], № 1164/94 […] и № 1260/1999 или на всяко друго законодателство, което се прилага към тази помощ на 31 декември 2006 г. [и] се прилага след това за тази помощ или съответните проекти до приключването им.
2.   Докато взема решение за оперативните програми, Комисията отчита всяка помощ, съфинансирана от структурните фондове, или всеки проект, съфинансиран [от Кохезионния фонд, които са одобрени] от Съвета или Комисията преди влизането в сила на настоящия регламент и които имат финансови последици по време на периода, обхванат от тези оперативни програми“.
III. Обстоятелствата по спора и производството пред Комисията
6.
Обстоятелствата в основата на спора, изложени в точки 1—15 от обжалваното съдебно решение, могат да бъдат обобщени, както следва.
7.
На 31 март 2011 г. Република Гърция представя на Европейската комисия декларация за приключване заедно с окончателен доклад за оперативна програма на ФЕОГА, действала в периода 2000—2006 година (наричана по-нататък „Оперативната програма 2000—2006“), в съответствие с член 38, параграф 1, буква е) и член 37 от Регламент № 1260/1999. След като на 2 август 2011 г. Комисията отправя искане за информация, на което Република Гърция отговаря на 5 август 2011 г., на 24 май 2012 г. Комисията уведомява Република Гърция, че докладът е приет.
8.
На 3 януари 2013 г. Комисията пита гръцките органи дали биха се съгласили на финансова корекция в размер на 94465089,65 EUR на сумите, платени по Оперативната програма 2000—2006. Комисията посочва, че ако не бъде постигнато споразумение в рамките на 2 месеца, може да бъде наложена финансова корекция на стойност до 211582686,65 EUR.
9.
Гръцките органи оспорват тези суми с писмо от 5 март 2013 г., заявявайки, че те (самите) вече са извършили достатъчно корекции.
10.
На 17 юли 2013 г. Комисията преработва предишните си изчисления и пита гръцките власти дали приемат финансова корекция в размер на 30472624,09 EUR. Комисията отново посочва, че ако не бъде постигнато споразумение в рамките на 2 месеца, може да бъде наложена финансова корекция на стойност до 116487848,75 EUR.
11.
Гръцките власти отново оспорват тези суми с писмо от 19 септември 2013 г. и повтарят, че (самите) те вече са извършили достатъчно корекции.
12.
На 13 септември 2013 г. от гръцките власти е поискана допълнителна информация, която Комисията получава на 13 януари и на 14 февруари 2014 г. На 5 март 2014 г. гръцките власти са поканени да вземат участие в изслушване на 27 май 2014 г. На 20 юни 2014 г. те представят допълнителна информация, която е обсъдена по време на изслушването. Въпреки това на 11 юли 2014 г. Комисията иска още информация, която гръцките власти предоставят на 26 септември 2014 г.
13.
На 13 февруари 2015 г. Комисията уведомява гръцките власти за намерението си да извърши финансова корекция в размер на 72105592,41 EUR. На 25 март 2015 г. Комисията приема спорното решение.
IV. Обжалваното съдебно решение и производството пред Съда
14.
Република Гърция подава жалба за отмяна на спорното решение пред Общия съд (дело T‑327/15). Общият съд отхвърля жалбата с решение, постановено на 19 септември 2017 г.
15.
На 28 ноември 2017 г. Република Гърция обжалва това съдебно решение. Комисията представя писмената си защита на 15 декември 2017 г. Реплика и дуплика са подадени съответно на 26 февруари и 5 март 2018 г.
16.
В настоящата жалба Република Гърция излага пет основания.
17.
Първото основание е за неправилно тълкуване и прилагане на преходните разпоредби на Регламенти № 1083/2006 и № 1303/2013 във връзка с Регламент № 1290/2005, при условията на евентуалност, грешка при прилагане на разпоредбите на Регламент № 1260/1999 след 1 януари 2007 г., както и липса на мотиви.
18.
Второто основание е за неправилно прилагане и тълкуване на член 39 от Регламент № 1260/1999, както и противоречиви и недостатъчни мотиви.
19.
Третото основание е за неправилно тълкуване и прилагане на членове 144 и 145 от Регламент № 1303/2013, както и неспазване на 24-месечната гаранция по член 52, параграф 4, буква в) от Регламент № 1306/2013.
20.
Четвъртото основание е за нарушение от Комисията на принципите на правната сигурност и на оправданите правни очаквания.
21.
Петото основание е за непълнота на мотивите във връзка с основанията за отмяна, в които се твърди нарушение на принципа на пропорционалност.
V. Анализ
22.
Смятам, че първото и третото основание на настоящата жалба трябва да бъдат уважени и решението на Общия съд да бъде отменено. Ще разгледам всяко от тях, включително, от съображения за изчерпателност, и второто, четвъртото и петото основание (раздел А). Ако Съдът стигне до същия извод по отношение на първото или третото основание, тогава спорното решение също трябва да бъде отменено (раздел Б).
А.
Основанията на жалбата
1. Първото основание: липса на правно основание за анулиране на финансирането от ФЕОГА
23.
С първото си основание Република Гърция твърди, че Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато постановил, че Комисията правилно използвала член 39 от Регламент № 1260/1999 като правно основание на спорното решение. Република Гърция също така твърди, че в обжалваното съдебно решение неправилно са тълкувани преходните разпоредби на Регламент № 1083/2006 и Регламент № 1303/2013 и че липсват мотиви.
24.
Република Гърция твърди, че Регламент № 1260/1999 е отменен при приемането на спорното решение. Член 105, параграф 1 от Регламент № 1083/2006, който предвижда, че Регламент № 1260/1999 продължава да се прилага, бил неприложим по отношение на съответните средства (а именно ФЕОГА, секция „Ориентиране“).
25.
Считам, че доводът на Република Гърция е основателен. Обжалваното съдебно решение би трябвало да бъде отменено на това основание.
26.
Комисията не оспорва, че при приемането на спорното решение Регламент № 1260/1999 е отменен с член 107 от Регламент № 1083/2006. Съгласно първа алинея от тази разпоредба, „без да се засягат разпоредбите, постановени в член 105, параграф 1 от настоящия регламент, Регламент (ЕО) № 1260/1999 се отменя считано от 1 януари 2007 г.“
27.
Следователно дали член 39 от Регламент № 1260/1999 може да се използва като правно основание, зависи от действието на член 105, параграф 1 от Регламент № 1083/2006, с който се удължава срокът на прилагане на Регламент № 1260/1999. Самият Регламент № 1083/2006 е отменен, считано от 1 януари 2014 г. Така след тази дата въпросът дали член 39 от Регламент № 1260/1999 може да се използва като правно основание, зависи от действието на член 152, параграф 1 от Регламент № 1303/2013, с който се удължава срокът на прилагане на Регламент № 1083/2006 по отношение на „помощта, одобрена от Комисията въз основа на Регламент [№ 1083/2006] или на друго законодателство, приложимо за тази помощ към 31 декември 2013 г.“
28.
Въз основа на тези разпоредби Комисията твърди, че е налице „каскада“ от преходни разпоредби. Член 39 от Регламент № 1260/1999 е отменен. Същевременно за оперативни програми, датиращи от периода 2000—2006 г., Регламент № 1083/2006 запазва действието на тази разпоредба до 2013 г. През 2013 г. Регламент № 1083/2006 от своя страна е отменен, но Регламент № 1303/2013 запазва действието му по отношение на предходни програми.
29.
На практика това „каскадно“ действие на приложимите разпоредби означавало, че приложимото право трябвало да бъде събирано от различни отменени правни актове. Освен това, както ще стане ясно от изложените в хода на обжалването допълнителни доводи, теорията на Комисията за (очевидно) безграничното препращане към законодателни актове от миналото изглежда доста избирателна по своя характер: някои разпоредби ще бъдат каскадно приложими, а други не.
30.
Имам сериозни съмнения не само относно практическата приложимост на подобен подход; по-съществените ми опасения са преди всичко относно върховенството на закона.
31.
За целите на първото основание за обжалване обаче настоящото дело е много по-просто: дори ако подобно неограничено каскадно използване на правни норми бъде възприето като общо положение, а случаят не е такъв, ясно е, че в настоящото дело тази каскадност ще бъде изключена ratione materiae. Както изтъква Република Гърция, член 105, параграф 1 от Регламент № 1083/2006 изрично предвижда Регламент № 1260/1999 да продължи да се прилага само за„помощта, съвместно финансирана от структурните фондове или […] проект, съфинансиран от Кохезионния фонд […]“.
32.
ФЕОГА (секция „Ориентиране“) не попада в рамките на структурните фондове или Кохезионния фонд. По-специално „структурните фондове“ са изрично определени в член 1 от Регламент № 1083/2006 като ЕФРР и ЕСФ.
33.
Независимо от това изрично определение на понятието „структурни фондове“ в Регламент № 1083/2006 Общият съд приема, че член 105, параграф 1 от него би могъл да обхване и оперативните програми, съфинансирани от ФЕОГА (секция „Ориентиране“) в периода 2000—2006 г. Общият съд обаче не е мотивирал изобщо или в най-добрия случай е мотивирал явно недостатъчно подобно заключение.
34.
В точка 24 от обжалваното съдебно решение Общият съд изглежда отхвърля доводите на Република Гърция по този въпрос просто като цитира текста на член 105, параграф 1 от Регламент № 1083/2006, но без реално да представя каквито и да било мотиви.
35.
В точки 25 и 26 от обжалваното съдебно решение Общият съд се позовава на член 105, параграф 2 от Регламент № 1083/2006, като посочва, че целта на тази разпоредба е осигуряването на преходен режим за структурните фондове или Кохезионния фонд. В тази връзка Общият съд се позовава на решение от 21 септември 2016 г., Комисия/Испания (C‑140/15 P, EU:C:2016:708).
36.
Според мен посочените в точки 25 и 26 от обжалваното съдебно решение мотиви относно член 105, параграф 2 — между другото, описани от самата Комисия в писмената ѝ защита като субсидиарни и „obiter“ — по никакъв начин не могат да поставят под въпрос определението в член 1 от Регламент № 1083/2006 на понятието „структурни фондове“ и произтичащия от това изрично определен обхват на член 105, параграф 1 от Регламента. Член 105, параграф 2 също посочва понятията „структурни фондове“ и „Кохезионен фонд“, без да им придава специално значение, различно от определението в член 1 от Регламент № 1083/2006. Що се отнася до решение от 21 септември 2016 г., Комисия/Испания (C‑140/15 P, EU:C:2016:708), това дело се отнася до Кохезионния фонд, за който е ясно, че попада в обхвата на преходните разпоредби.
37.
Като по-общо съображение, пренаписването на изрично определение в регламент въз основа на контекстуални, систематични или телеологични доводи (доколкото изобщо това е възможно, без да се наруши принципът за разделението на властите) неизбежно ще изисква много по-солидни мотиви от Общия съд. В обжалваното съдебно решение очевидно такива липсват.
38.
Следователно предлагам първото основание да бъде прието и обжалваното съдебно решение да бъде отменено.
2. Второто основание: липса на правно основание за корекции, извършени след приключването на оперативната програма
39.
Според Република Гърция, дори да се предположи, че член 39 от Регламент № 1260/1999 по принцип би могъл да се използва като правно основание за анулиране на финансиране от ФЕОГА (секция „Ориентиране“) след 2006 г., тази разпоредба не може да се използва в настоящия случай, тъй като към момента на приемане на спорното решение оперативната програма вече е приключила. Финансови корекции съгласно член 39 можело да се направят само по отношение на междинни плащания.
40.
С второто си основание Република Гърция твърди, че мотивите, с които Общият съд отхвърлил тези доводи, били противоречиви, недостатъчни и съдържали грешки при прилагане на правото. По-специално, в точка 52 от обжалваното съдебно решение се отхвърлят доводите на Република Гърция, като се посочва, че финансови корекции трябва да са възможни след края на програмния период. Според Република Гърция обаче корекциите са възможни след края на програмния период, но единствено при условие че програмата е все още в сила. По отношение на междинните плащания Република Гърция счита, че е налице противоречие в точки 49 и 50 от обжалваното съдебно решение. Република Гърция представя редица доводи в подкрепа на твърдението, че възприетото от Общия съд тълкуване на член 39 от Регламент № 1260/1999 е неправилно.
41.
Според мен второто основание за обжалване следва да се отхвърли.
42.
Общият съд правилно подчертава в точка 50 от обжалваното съдебно решение, че член 39, параграф 3, буква б) от Регламент № 1260/1999 дава относително широки правомощия на Комисията да „извърши необходимата финансова корекция, като анулира целия или част от приноса на фондовете в съответната помощ“, без тези правомощия да са изрично ограничени само до междинни плащания. Противно на поддържаното от Република Гърция, не виждам никакво противоречие между тази констатация и точка 49 от обжалваното съдебно решение. Последната просто потвърждава, че в член 39, параграфи 2 и 3 се посочват междинни плащания, без обаче да уточнява, че с това посочване окончателно се ограничават правомощията на Комисията да „анулира целия или част от приноса на фондовете в съответната помощ“.
43.
Освен това, въпреки че систематичните доводи, представени от Република Гърция в подкрепа на твърдяното от нея тълкуване, действително може да породят опасения относно неудачната и объркваща формулировка на разглежданото законодателство, според мен от тях не следва, че приложното поле на член 39 от Регламент № 1260/1999 се ограничава само до финансови корекции на междинни плащания. Точно обратното, телеологичното тълкуване на член 39 като механизъм за извършване на финансови корекции, за да се избегнат неправомерни плащания, ако не друго, по-скоро подкрепя позицията на Комисията. Защо такъв механизъм би се прилагал само за междинни плащания, а не и за окончателни? Също така, както Комисията посочва в един по-широк систематичен контекст, наистина би било странно, ако дадена държава членка би могла едностранно да прекрати правомощието на Комисията да извършва финансови корекции, като поиска изплащане на окончателното салдо (
8
).
44.
В точка 53 от обжалваното съдебно решение Общият съд постановява, че ако се приемат доводите на Република Гърция, това би означавало, че е невъзможно да се извършат финансови корекции в случай на нередности, възникнали на етапа на приключване на помощта. Що се отнася до доводите на Република Гърция във връзка с тази точка, съгласен съм, че избраната от Общия съд формулировка би могла да бъде по-ясна. От доводите на Република Гърция не следва, че корекциите са технически „невъзможни“. Правомощията на Комисията обаче ще бъдат сериозно ограничени. Във всеки случай според мен констатацията на Общия съд в точка 53 е просто допълнителен довод.
45.
С оглед на изложеното по-горе считам, че второто основание на Република Гърция следва да се отхвърли.
3. Третото основание: приемане на спорното решение извън приложимите срокове
46.
Според обжалваното съдебно решение сроковете в контекста на процедурата за финансова корекция представляват процесуални правила, които имат незабавно действие. Ето защо, когато се прилага процедурата за финансова корекция съгласно Регламент № 1260/1999, и в частност съгласно член 39 от него, се прилагат материалноправните норми от тази разпоредба, но процесуалните срокове трябва да се изведат от „наследилите“ я регламенти (а именно член 100, параграф 5 от Регламент № 1083/2006 за периода от 1 януари 2007 г. до 31 декември 2013 г.; член 145, параграф 6 от Регламент № 1303/2013 за периода след 1 януари 2014 г.). Следователно в настоящия случай следва да се приложи съответният срок по член 145, параграф 6 от Регламент № 1303/2013 (
9
).
47.
С третото си основание Република Гърция по същество твърди, че Общият съд е тълкувал неправилно членове 144 и 145 от Регламент № 1303/2013 и е трябвало да приложи 24-месечния краен срок по член 52, параграф 4, буква в) от Регламент № 1306/2013. При правилно тълкуване и прилагане на тези разпоредби ставало ясно, че Комисията е действала извън времевите граници на своята компетентност. В тази връзка Република Гърция изтъква грешка при прилагане на правото и липса на мотиви. Освен това според нея Комисията не е спазила приложимите срокове, което е посочено във втората част на второто основание в първоначалната жалба за отмяна. Република Гърция обаче не представя никакви допълнителни доводи по този въпрос в жалбата по настоящото производство.
48.
От своя страна Комисията счита, че третото основание е недопустимо, тъй като е повдигнато за първи път в производството по обжалване. Освен това според нея Съдът не е длъжен да разгледа този въпрос служебно, тъй като посоченият в член 52, параграф 4, буква в) от Регламент № 1306/2013 срок ограничава материалния обхват на финансовата корекция, а не определя времевите граници на компетентността. Въпреки това, ако все пак Съдът разгледа третото основание, Комисията счита, че то е необосновано. Съгласно преходните разпоредби, предвидени в член 105, параграф 1 от Регламент № 1083/2006 и член 152 от Регламент № 1303/2013, финансовите корекции в рамките на ФЕОГА (секция „Ориентиране“) за периода 2000—2006 г. продължават да се уреждат от правилата за структурните фондове (материалноправните разпоредби в Регламент № 1260/1999 и процесуалноправните разпоредби в Регламент № 1303/2013), а не от тези относно общата селскостопанска политика (Регламент № 1290/2005).
49.
Възражението на Комисията за недопустимост на третото основание по мое мнение е явно неоснователно. Както е видно от точка 57 от обжалваното съдебно решение, Република Гърция ясно твърди пред Общия съд, че 24-месечният срок по член 52, параграф 4, буква в) от Регламент № 1306/2013 не е бил спазен.
50.
По същество, ако Съдът приеме първото основание за обжалване, то преходните разпоредби, предвидени в член 105, параграф 1 от Регламент № 1083/2006 и член 152 от Регламент № 1303/2013, изобщо няма да се прилагат и третото основание не следва да се разглежда по-нататък.
51.
Ако обаче Съдът отхвърли първото основание и противно на изричния текст на член 105, параграф 1 от Регламент № 1083/2006, приеме, че тази разпоредба се прилага при финансиране от ФЕОГА (секция „Ориентиране“), то тогава повдигнатите в рамките на третото основание въпроси за приложимите срокове и времевите граници на компетентност следва да бъдат разгледани.
52.
Според обжалваното съдебно решение материалноправните разпоредби на Регламент № 1260/1999 относно финансовите корекции продължават да се прилагат по отношение на разглежданото в настоящото дело финансиране. Приложимите процесуални срокове обаче първо били заменени от предвидените в член 100, параграф 5 от Регламент № 1083/2006 и впоследствие от тези в член 145, параграф 6 от Регламент № 1303/2013.
53.
Съществува съдебна практика, която подкрепя идеята за замяна на сроковете в неприключили програми, като същевременно продължат да се прилагат материалноправните разпоредби на предходното законодателство (
10
). Не считам обаче, че тази идея намира приложение в настоящия случай по твърдения от Комисията начин.
54.
В тази връзка ще отбележа, че съдебната практика, която Комисията посочва в този контекст в подкрепа на тезата си, започва да се формира с дела, при които Съдът е трябвало да избира между липсата на каквито и да е процесуални срокове и някакъв разумен срок. Тъй като Съдът е избрал втория вариант, съвсем естествено той решил да изведе или екстраполира тези разумни срокове от прието впоследствие относимо законодателство. Това ще важи и в случаите, в които в последващото законодателство са уредени нови или различни процедури, които се прилагат към неприключили програми от предходния период. В такива случаи логично ще бъдат приложими уредените в законодателството нови срокове, ако нова процедура започне съгласно новото законодателство.
55.
Тази хипотеза е доста по-различна от положението в настоящото дело, където след като процедурата е започнала, първоначалният приложим срок е каскадно заменян от други срокове в хода на процедурата. Този подход, който е в пълно противоречие с правната сигурност, също така предполага, че Комисията ще има стимул да забавя процедурите с години, допускайки (не без основание), че следващите процесуални срокове може да бъдат още по-дълги.
56.
Действително в настоящия случай Комисията одобрява представения от Гърция окончателен доклад повече от 18 месеца преди отмяната на Регламент № 1083/2006. Ако се прилагат сроковете по този регламент (
11
) или по Регламент № 1260/1999 (
12
), в настоящия случай Комисията няма да ги е спазила (
13
).
57.
Освен това, дори да се приеме предложената в настоящия случай каскадна замяна на процесуалните срокове, споделям становището на Република Гърция, че Общият съд е допуснал грешка в начина, по който е приложил тези срокове в настоящото дело. С оглед на това третото основание следва да бъде прието.
58.
На първо място, ще припомня отново, че Европейският земеделски фонд за развитие на селските райони („ЕЗФРСР“), който заменя ФЕОГА (секция „Ориентиране“), е изключен от приложното поле на Регламент № 1083/2006 съгласно член 1 от него. Вярно е, че член 105, параграф 1 от посочения регламент предвижда Регламент № 1260/1999 да продължи да се прилага по отношение на програмите, финансирани от ФЕОГА (секция „Ориентиране“) преди 2007 г. (
14
). Това обаче според мен не може да се разбира в смисъл, че части от самия Регламент № 1083/2006 (в случая член 100) следва да се прилагат за програмите, финансирани от ФЕОГА (секция „Ориентиране“). В това отношение следва да се отбележи, че нито едно от цитираните от Комисията и Общия съд решения на Съда, в които се подкрепя каскадната замяна на процесуалните срокове, не се отнася до финансиране от ФЕОГА (секция „Ориентиране“). Тези дела се отнасят до Кохезионния фонд (
15
) и ЕФРР (
16
), които очевидно попадат в обхвата на Регламент № 1083/2006.
59.
На второ място, вярно е, че тъй като е напълно изключен от приложното поле на Регламент № 1083/2006, ЕЗФРСР до известна степен е върнат в рамките на следващия правен режим, а именно Регламент № 1303/2013. Така последният съдържа правила, свързани с финансови корекции по ЕЗФРСР. Тези правила обаче са преди всичко във втората част от Регламент № 1303/2013, а не в четвъртата част, където се намират членове 144 и 145.
60.
Съгласно член 1, трета алинея от Регламент № 1303/2013 „[в] четвърта част са определени общите правила, приложими към фондовете [понятие, определено като означаващо структурните фондове и Кохезионния фонд, което по този начин не включва ЕЗФРСР] и ЕФМДР [Европейския фонд за морско дело и рибарство] относно управлението и контрола, финансовото управление, отчетите и финансовите корекции“.
61.
От друга страна, първата алинея на същата разпоредба посочва, че „[о]бщите правила, приложими към [европейските структурни и инвестиционни фондове, които са дефинирани като включващи ЕЗФРСР], са определени във втора част“ и че съгласно четвърта алинея този регламент се прилага, „без да се засягат разпоредбите, предвидени в Регламент [№ 1306/2013]“. Член 85, параграф 4, който се намира във втората част на Регламент № 1306/2013 и е озаглавен „Финансови корекции от страна на Комисията“, предвижда, че „[к]ритериите и процедурите за прилагането на финансови корекции се определят в правилата за отделните фондове“.
62.
С оглед на това не е ясно какво значение има член 145 от Регламент № 1303/2013 по отношение на фондове като ЕЗФРСР, които по дефиниция остават извън приложното поле на четвърта част от посочения регламент.
63.
От друга страна, споделям становището на Република Гърция, че Регламент № 1306/2013 наистина съдържа правила за отделните фондове, които определят „критериите и процедурите за прилагането на финансови корекции“ по смисъла на член 85, параграф 4 от Регламент № 1303/2013. В тази връзка следва да се отбележи, че член 2, точка 4 от Регламент № 1303/2013 определя понятието „правила за отделните фондове“ като „разпоредбите, предвидени в […] регламент относно уредбата на един или няколко от европейските структурни и инвестиционни фондове, изредени в член 1, четвърта алинея“. Регламент № 1306/2013 е един от регламентите, посочени в член 1, четвърта алинея от Регламент № 1303/2013. Поради това разпоредбите на Регламент № 1306/2013, който урежда ЕЗФРСР, отговарят на определението за правила за отделните фондове.
64.
По-специално, член 52, параграф 4, буква в) от Регламент № 1306/2013 предвижда, че „не може да бъде отказано финансиране за […] разходи по мерки в програмите […], за които плащането […] е извършено […] повече от 24 месеца преди Комисията да е нотифицирала […] държавата членка[…]“.
65.
Накратко, ако преходните разпоредби на Регламент № 1303/2013 трябва да се тълкуват в смисъл, че процесуалните правила, съдържащи се в този регламент, следва да се прилагат за процедурите, свързани с финансиране от ФЕОГА (секция „Ориентиране“) за периода 2000—2006 г., считам, че поне трябва да бъдат избрани процесуалните срокове, които са относими в най-голяма степен. По мое мнение това очевидно ще бъдат тези, които са приложими към ЕЗФРСР като наследник на ФЕОГА (секция „Ориентиране“), и по-конкретно член 85 от Регламент № 1303/2013, който от своя страна препраща към правилата за отделните фондове.
66.
Доколкото член 52, параграф 4, буква в) от Регламент № 1306/2013 представлява такова правило за отделен фонд и Общият съд не е счел тази разпоредба за относима, предлагам на Съда да приеме третото основание и да отмени обжалваното съдебно решение поради явна грешка при прилагане на правото и/или липса на мотиви в това отношение.
4. Четвъртото основание: (засягане на) правната сигурност и оправданите правни очаквания
67.
С четвъртото си основание Република Гърция твърди, че Общият съд е допуснал грешка при тълкуването и прилагането на принципите на правната сигурност и на оправданите правни очаквания по-специално тъй като Комисията е приела окончателния доклад и предвид закъсненията в последвалата процедура.
68.
Вече се спрях на времевите измерения на процедурата в рамките на третото основание, като заключих, че Общият съд е допуснал грешка при преценката си на съответните срокове. Също така стигнах до извода, че първото основание трябва да бъде прието. Ако Съдът приеме тези изводи (или всъщност който и да е от тях), повече не е необходимо да се разглежда четвъртото основание. В крайна сметка така както е формулиранo, четвъртото основание повдига един общ въпрос относно правната сигурност и оправданите правни очаквания, като на практика допуска, че реално не са били приложими конкретни срокове. Ако обаче Съдът стигне до различен извод по отношение на първото или третото основание, като по този начин косвено подкрепи тезата, че не са били приложими конкретни срокове, тогава по-общите въпроси относно оправданите правни очаквания и правната сигурност наистина ще трябва да бъдат разгледани.
69.
Както отбелязва Общият съд в точка 107 от обжалваното съдебно решение, процедурата по приключване и изплащане на окончателното салдо (
17
) включва по-специално подаването от държавата членка на декларация за приключване (включително обобщение на заключенията от извършените проверки) (
18
) и представянето на окончателен доклад (
19
). Докато за приемането на последния Комисията разполага с петмесечен срок, няма процедура или срок, в който тя формално трябва да приеме декларацията за приключване. Както се уточнява в точка 110 от обжалваното съдебно решение, Комисията извършва необходимите проверки на съдържанието на декларацията и ако има съмнения, може да започне процедура за финансова корекция. При все това, въпреки че някои етапи от процедурата за финансова корекция са ограничени с изрични срокове, нито един от последващите регламенти, посочени в настоящото дело (
20
), не съдържа конкретен срок, в рамките на който Комисията трябва да започне тази процедура.
70.
В светлината на изложеното по-горе не намирам грешка в извода на Общия съд, че липсва нарушение на принципа на оправданите правни очаквания. Приемането на доклада не може да се тълкува като одобрение на съдържанието на декларацията и уверение от Комисията в тази връзка, което да породи оправдани правни очаквания от страна на Република Гърция. Макар да е вярно, че окончателният доклад трябва да съдържа информация относно наблюдението и финансовите корекции, този документ, както посочва Комисията, е от съвсем различно естество от декларацията за приключване. Продължителността на самата процедурата също не дава конкретни уверения, които да породят оправдани правни очаквания (
21
).
71.
Що се отнася до принципа на правната сигурност, според мен липсата на срок, в който Комисията трябва да започне процедура за финансова корекция, е един от основните въпроси в настоящото дело. Обикновено и поначало това е въпрос, който трябва да бъде решен от законодателя, а не от Съда.
72.
Също така обаче е вярно, че дори при липсата на формален краен срок принципът на правната сигурност и неговият производен „принцип на разумния срок“ не позволяват на Комисията, както и на всяка друга институция на Съюза да бавят определено действие необосновано дълго (
22
). В това отношение Република Гърция също посочва особеното значение на своевременните решения, когато става дума за значителни парични суми. Вярно е, че Съдът действително е подчертал значението на правната сигурност, особено когато решенията имат значителни финансови последици (
23
). Освен това практиката на Съда вижда в паралелните задължения за спазване на процесуални срокове отражение на задължението за взаимно сътрудничество (
24
). С други думи положение, при което на държавите членки се налагат стриктни срокове, измерени в седмици, а след това на Комисията се дава срок за отговор, измерен в години, наистина може да се разглежда като несъответстващо на този идеал.
73.
С оглед на тази съдебна практика действително може да приеме, че изтъкнатият от Република Гърция довод относно правната сигурност не е напълно лишен от смисъл. Доколкото обаче считам, че първото и третото основание трябва да бъдат приети, и след като вече разгледах въпроса за неспазването на конкретните срокове в рамките на третото основание и посочих, че обжалваното съдебно решение следва да бъде отменено на тази база, тук не е необходимо да се изследва по-подробно общият довод, основан на същите съображения.
5. Петото основание: непропорционален характер на финансовата корекция
74.
С петото си основание Република Гърция твърди, че Общият съд не изложил достатъчно мотиви, когато отхвърлил твърдението за непропорционалния характер на финансовата корекция. Република Гърция счита, че Комисията е наложила двойна корекция, тъй като не е взела предвид всички корекции, които вече са били наложени на национално равнище.
75.
Считам, че това основание за обжалване следва да бъде отхвърлено като недопустимо.
76.
Обжалваното съдебно решение ясно посочва в точки 119—122, че Комисията действително е предприела необходимите промени, за да гарантира, че няма да се наложат двойни корекции. Въпросът дали е наложена двойна корекция, е въпрос на фактическа констатация и oценка на доказателствата, които са в изключителната компетентност на Общия съд. Следователно освен в случай на изопачаване на фактите или доказателствата този въпрос не подлежи на контрол от Съда в рамките на производство по обжалване (
25
).
77.
В тази връзка трябва да се отбележи, че Република Гърция не твърди, че Общият съд е изопачил фактите. Следователно петото основание за обжалване трябва да бъде отхвърлено като недопустимо.
Б.
Решение по същество
78.
Съгласно член 61, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз предлагам Съдът да се произнесе с решение по същество, без да връща делото обратно на Общия съд.
79.
В случай че Съдът приеме първото и третото основание, както предлагам (или което и да е от тях), тогава това би довело не само до отмяна на обжалваното съдебно решение, но на свой ред и спорното решение неизбежно също ще трябва да бъде отменено. При такива обстоятелства няма да е необходимо ново разглеждане на делото от Общия съд.
80.
Поради причините, изложени в точки 53—66 по-горе, считам, че Съдът следва да приеме третото основание за обжалване.
81.
Ако Съдът се съгласи с това виждане, логично би следвало, че спорното решение е прието в нарушение на 24-месечния срок, предвиден в член 52, параграф 4, буква в) от Регламент № 1306/2013 (както Република Гърция изтъква и във второто основание за отмяна, представено пред Общия съд). Действително спорното решение е прието на 25 март 2015 г. — повече от 24 месеца, след като Комисията първоначално уведомява Република Гърция за предложената финансова корекция на 3 януари 2013 г.
82.
Поради причините, изложени в точки 26—37 по-горе, считам, че Съдът следва да приеме първото основание за обжалване, което е за липса на мотиви.
83.
Също така считам, че Република Гърция е права в довода си (който съответства на първата част от първото основание за обжалване пред Общия съд), че член 105, параграф 1 от Регламент № 1083/2006 (и впоследствие член 152 от Регламент № 1303/2013), не се прилага спрямо финансиране от ФЕОГА (секция „Ориентиране“) за периода 2000—2006 г. В резултат на това спорното решение не може да се основава на член 39 от Регламент № 1260/1999. Следователно спорното решение няма валидно правно основание.
84.
Поради това спорното решение следва също така да бъде отменено.
85.
Нито един от изтъкнатите от Комисията доводи не е в състояние да опровергае този извод.
86.
Първо, противно на посоченото от Комисията, ще припомня, че ясната формулировка на член 105, параграф 1 от Регламент № 1083/2006 ограничава приложението на тази преходна разпоредба до анулиране на помощта, съвместно финансирана от структурните фондове, или на проект, съфинансиран от Кохезионния фонд. Тези фондове съгласно изричното законово определение
не включват ФЕОГА (секция „Ориентиране“). Съгласно практиката на този Съд само когато текстът на дадена разпоредба е неясен, следва да бъде търсена допълнителна помощ в контекста на тази разпоредба и в общата структура и цел на текста, от който тя е част (
26
). В настоящия случай смисълът е ясен. Понятието „структурни фондове“ е изрично определено в член 1 от Регламент № 1083/2006.
87.
Дори и да е имаше неяснота в текста, това не означава, че той следва просто да бъде отхвърлен или пренебрегнат в полза на чисто контекстуално или телеологично тълкуване, което на всичкото отгоре е много едностранчиво. Трябва да се намери баланс. Освен това, когато в най-добрия случай текстът е само донякъде неясен, както е в настоящото дело, следва да му се отдаде по-голямо значение. Това е особено вярно предвид естеството на разглеждания текст. Това не е разпоредба, приета преди десетилетия, формулирана кратко и общо, която отчаяно се нуждае от тълкуване. Това е преходна разпоредба, приета за трети път в силно техническа област, която се редактира през няколко години. При такива обстоятелства презумпцията трябва да е, че думите означават това, което изрично казват. Този Съд няма за задача да преформулира законодателството, за да „коригира“ неудачна формулировка, или да предполага, че законодателят просто не е обмислил задълбочено проблема.
88.
Доводите извън текста на разпоредбата, представени от Комисията в подкрепа на тълкуването на член 105, параграф 1 от Регламент № 1083/2006 в смисъл, че той обхваща финансиране от ФЕОГА (секция „Ориентиране“), според мен са изключително слаби.
89.
На второ място, Комисията по същество твърди, че съдържащото се в член 105, параграф 1 от Регламент № 1083/2006 понятие „структурни фондове“ не следва да се тълкува с оглед определението на понятието за структурни фондове в този регламент, а като се използва неговото определение от Регламент № 1260/1999. Трябва да призная, че това е по-скоро новаторски подход към тълкуването на закона, както и добра рецепта за объркване, когато над ясни и изрични разпоредби от новото законодателство на практика надделяват по-старите разпоредби, които новото законодателство се стреми да замени. Lex prior derogat legi posteriori.
90.
На трето място е доводът, изведен от отрицателна последица: Комисията твърди, че ако член 105, параграф 1 от Регламент № 1083/2006 не се прилага за финансиране от ФЕОГА (секция „Ориентиране“) за периода 2000—2006 г., би се създала празнота в правото. Щяло да бъде невъзможно да се направят каквито и да било финансови корекции по отношение на финансирането от ФЕОГА за този период, тъй като регламентите за замяна на Регламент № 1260/1999 във връзка с общата селскостопанска политика не съдържат никакви преходни разпоредби. Това щяло да противоречи на доброто финансово управление, което изисква възможност за финансови корекции в случай на разходи, които са направени в нарушение на приложимите разпоредби (
27
).
91.
На чисто практическо равнище не е правилно да се твърди, че липсата на преходни разпоредби би довела до невъзможност за финансови корекции за периода 2000—2006 г. Финансови корекции във връзка с ФЕОГА (секция „Ориентиране“) очевидно са били възможни на основание член 39 от Регламент № 1260/1999 до неговата отмяна. Освен това след отмяната на тази разпоредба на 31 декември 2006 г. не може да се изключи възможността финансови корекции да бъдат извършени на друго основание. Въпреки това такива алтернативни основания не са предложени. Вместо това е използвано много спорно преформулиране на законови определения почти цяло десетилетие, след като е изтекъл оперативният период.
92.
На принципно равнище вероятно си струва да се направи крачка назад и да се погледне в по-обща перспектива, отвъд конкретните (действително доста трудни и объркващи) разпоредби, разгледани подробно в настоящото дело. Когато разглеждаме съгласуваността на всички нейни доводи не може да не се възхитим на тълкувателната креативност и интелектуалната лекота, с която Комисията очевидно е в състояние да съчетава и напасва в омайваща игра на „законодателно лего“ разпоредби от различни правни актове извън тяхното материално приложно поле, за да нагласи с обратно действие и по този начин да обоснове действията, които е предприела в даден случай.
93.
В тази връзка общото правило е „каскадното връщане“ към приложимия към съответния момент закон (
28
). Очевидно обаче това се отнася само за материалноправните норми, а не за процесуалноправните (
29
). Далеч не е очевиден дори отговорът на въпроса кои са „материалноправни норми“ и кои са „процесуалноправни норми“ (
30
), особено след като е вероятно да се стигне до разделянето на отделни разпоредби. Но дори в този случай да вземем примера със сроковете и да приемем, че това са наистина процесуални разпоредби, както се предполага в настоящия случай, очевидно съществуват и някои допълнителни изключения от изключението: например срок, който всъщност би ограничил правомощията на Комисията като член 52, параграф 4, буква в) от Регламент № 1306/2013, не следва да се прилага, тъй като ограничава материалния обхват на финансовата корекция и не се отнася до времевите граници на компетентността (
31
).
94.
Изправени пред подобна „постройка“ на приложимите норми, разбира се без каквито и да било ясни законодателни разпоредби в този смисъл, не само хората, които харесват музикални комедии, на този етап най-вероятно ще възкликнат, че ако всичко това е възможно, тогава „Anything Goes“ [всичко е позволено] (и евентуално ще зададат прагматичния въпрос защо в такъв случай изобщо да се занимаваме с някакви писмени правила). Но точно в правна област като тази, а именно такава, която има значителни финансови последици, Съдът многократно е подчертавал, че принципът на правната сигурност изисква правната уредба да позволява на заинтересованите лица да се запознаят с точния обхват на задълженията си (
32
). В по-общ контекст може да се припомни също така, че Съдът отхвърля ad hoc създаването на правни основания и правомощия за възстановяване на средства на всяка цена при липса (да не говорим в противоречие с ясния текст) на съответни разпоредби (
33
).
95.
Определено следва да се признае, че управлението на различните фондове на Съюза е сложна правна област, която не се развива към опростяване. В трите повтарящи се регламента, описани в настоящото заключение, обемът на законовите разпоредби нараства главоломно. Тази нарастваща сложност обаче не означава, че съдът трябва да е по-великодушен към Комисията в случай на лоша формулировка (
34
). Това е особено валидно предвид ролята на Комисията при съставянето на въпросните разпоредби. Така, без да се отрича ролята в законодателната процедура, която имат Европейският парламент и Съветът (а по този начин и държавите членки), по начало не изглежда несправедливо да се изисква от Комисията като oсновен съставител и по-късно правоприлагащ орган на даден текст да поеме (отрицателните) последствия от своята собствена (неудачна) формулировка.
96.
С оглед на гореизложеното считам, че спорното решение не може валидно да използва като основание член 39 от Регламент № 1260/1999 и следователно трябва да бъде отменено.
VI. Заключение
97.
Предвид всички изложени по-горе съображения предлагам на Съда да:
–
отмени решението на Общия съд на Европейския съюз от 19 септември 2017 г., Гърция/Комисия (T‑327/15, непубликувано, EU:T:2017:631),
–
отмени Решение за изпълнение C(2015) 1936 окончателен на Комисията от 25 март 2015 година за прилагане на финансови корекции по отношение на помощта от ФЕОГА, секция „Ориентиране“, отпусната за оперативна програма CCI 2000GR061PO021 (Гърция — Цел 1 — Възстановяване на селски райони),
–
да осъди Комисията да заплати направените от нея съдебни разноски и тези на Република Гърция пред първата инстанция и в настоящото производство по обжалване.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	Регламент на Съвета от 21 юни 1999 година относно определянето на общи разпоредби за структурните фондове (ОВ L 161, 1999 г., стр. 1).
(
3
)	Регламент на Съвета от 11 юли 2006 година за определяне на общи разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд и Кохезионния фонд и за отмяна на Регламент (EO) № 1260/1999 (ОВ L 210, 2006 г., стр. 25; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 2, стр. 64).
(
4
)	Регламент на Съвета от 21 юни 2005 година относно финансирането на Общата селскостопанска политика (ОВ L 209, 2005 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 1, стр. 193).
(
5
)	Регламент № 1083/2006 е заменен с Регламент (ЕС) № 1303/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за определяне на общоприложими разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд, Кохезионния фонд, Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони и Европейския фонд за морско дело и рибарство и за определяне на общи разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд, Кохезионния фонд и Европейския фонд за морско дело и рибарство, и за отмяна на Регламент № 1083/2006 на Съвета (OВ L 347, 2013 г., стр. 320). Регламент № 1290/2005 е заменен с Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година относно финансирането, управлението и мониторинга на общата селскостопанска политика и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 352/78, (ЕО) № 165/94, (ЕО) № 2799/98, (ЕО) № 814/2000, № 1290/2005 и (ЕО) № 485/2008 на Съвета (ОВ L 347, 2013 г., стр. 549).
(
6
)	Решение за изпълнение C(2015) 1936 окончателен на Комисията от 25 март 2015 година за прилагане на финансови корекции по отношение на помощта от ФЕОГА, секция „Ориентиране“, отпусната за оперативна програма CCI 2000GR061PO021 (Гърция — Цел 1 — Възстановяване на селски райони).
(
7
)	Решение от 19 септември 2017 г., Гърция/Комисия (T‑327/15, непубликувано, EU:T:2017:631).
(
8
)	Действително такъв би могъл да бъде резултатът, ако се приеме доводът на Република Гърция. В този случай обаче това искане е било съпътствано от окончателен доклад, който е изрично приет от Комисията. Поради това посоченото от Комисията напълно едностранно поведение, което е в състояние да ограничи нейните правомощия, е донякъде подвеждащо. Тези въпроси са разгледани по-подробно по-долу в рамките на четвъртото основание (вж. по-долу т. 67—73).
(
9
)	Съгласно тази разпоредба Комисията „взема решение […] в срок от шест месеца от датата на изслушването или от датата на получаване на допълнителна информация, когато държавата членка се съгласи да представи такава допълнителна информация след изслушването. […]“.
(
10
)	Вж. решение от 21 септември 2016 г., Комисия/Испания (C‑140/15, EU:C:2016:708, т. 89 и цитираната съдебна практика).
(
11
)	Съгласно член 100, параграф 5 от Регламент № 1083/2006 Комисията „взема решение относно финансовата корекция в срок от шест месеца от датата на изслушването […]“.
(
12
)	Съгласно член 39, параграф 3 от Регламент № 1260/1999 във връзка с член 5, параграф 3 от Регламент (EО) № 448/2001 на Комисията от 2 март 2001 година за определяне на подробни правила за прилагане на Регламент № 1260/1999 на Съвета по отношение на процедурата за извършване на финансови корекции на помощта, отпускана по структурните фондове (ОВ L 64, 2001 г., стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 1, стр. 62), който предвижда, че „тримесечният срок, през който Комисията може да вземе решение съгласно член 39, параграф 3 от [Регламент№ 1260/1999], започва да тече от датата на [изслушването]“.
(
13
)	Спорното решение е прието на 25 март 2015 г. — 10 месеца след изслушването, което е проведено на 27 май 2014 г.
(
14
)	Разбира се, при условие че Съдът отхвърли първото основание (вж. т. 26—37 по-горе).
(
15
)	Решения от 4 септември 2014 г., Испания/Комисия (C‑192/13 P, EU:C:2014:2156), от 4 септември 2014 г., Испания/Комисия (C‑197/13 P, EU:C:2014:2157), от 22 октомври 2014 г., Испания/Комисия (C‑429/13 P, EU:C:2014:2310), и от 4 декември 2014 г., Испания/Комисия (C‑513/13 P, непубликувано, EU:C:2014:2412).
(
16
)	Решения от 24 юни 2015 г., Германия/Комисия (C‑549/12 Р и C‑54/13 Р, EU:C:2015:412), и от 24 юни 2015 г., Испания/Комисия (C‑263/13 Р, EU:C:2015:415).
(
17
)	Член 32, параграф 4 от Регламент № 1260/1999.
(
18
)	Член 38, параграф 1, буква е) от Регламент № 1260/1999.
(
19
)	Член 37, параграф 1 от Регламент № 1260/1999.
(
20
)	Регламенти № 1260/1999, № 1083/2006 и № 1303/2013.
(
21
)	Решение от 7 април 2011 г., Гърция/Комисия (C‑321/09 P, непубликувано, EU:C:2011:218, т. 46).
(
22
)	Вж. решения от 13 ноември 2014 г., Nencini/Парламент (C‑447/13 P, EU:C:2014:2372, т. 48), и от 14 юни 2016 г., Marchiani/Парламент (C‑566/14 Р, EU:C:2016:437, т. 96).
(
23
)	Вж. като най-скорошен пример решение от 6 септември 2018 г., Чешка република/Комисия (C‑4/17 P, EU:C:2018:678, т. 58); вж. също заключението на генералния адвокат Kokott по дело Чешка република/Комисия (C‑4/17 P, EU:C:2018:237, т. 65 и цитираната съдебна практика).
(
24
)	Решение от 4 септември 2014 г., Испания/Комисия (C‑192/13 Р, EU:C:2014:2156, т. 86 и 87).
(
25
)	Вж. например решения от 28 юни 2005 г., Dansk Rørindustri и др./Комисия (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P—C‑208/02 P и C‑213/02 P, EU:C:2005:408, т. 177), и от 28 февруари 2018 г., mobile.de/EUIPO (C‑418/16 Р, EU:C:2018:128, т. 65).
(
26
)	Вж. например решение от 16 юли 2015 г., ЧЕЗ Разпределение България (C‑83/14, EU:C:2015:480, т. 55 и цитираната съдебна практика).
(
27
)	Комисията се позовава на точка 45 от решение от 23 септември 2004 г., Италия/Комисия (C‑297/02, непубликувано, EU:C:2004:550).
(
28
)	Точки 28—29 по-горе.
(
29
)	Точка 46 по-горе.
(
30
)	Например погасителните давностни срокове материалноправни или процесуалноправни норми са? Големият състав на Съда разгледа този въпрос в една доста спорна област (вж. по-специално решение от 8 септември 2015 г., Taricco и др., C‑105/14, EU:C:2015:555) и в крайна сметка стигна до извода, че това, което наистина трябва да е от значение, са водещите принципи за предвидимост, точност и недопускане на обратно действие на приложимия (наказателен) закон (решение от 5 декември 2017 г., M.A.S. и M.B., C‑42/17, EU:C:2017:936, т. 51 и сл.).
(
31
)	Точка 48 по-горе.
(
32
)	Решение от 6 септември 2018 г., Чешка Република/Комисия (C‑4/17 P, EU:C:2018:678, т. 58).
(
33
)	За по-скорошни примери вж. решения от 6 септември 2018 г., Чешка Република/Комисия (C‑4/17, EU:C:2018:678, т. 52), или от 7 август 2018 г., Château du Grand Bois (C‑59/17, EU:C:2018:641, т. 30).
(
34
)	В действителност съществуват други елементи на преходните разпоредби на Регламент № 1083/2006, които могат да бъдат донякъде изненадващи и дори смайващи за човек, който за първи път се впуска в законодателството в тази област на правото. Например според член 108 от този регламент „[п]редвидените в [член 105] разпоредби се прилагат […] само за програми за периода от 2007 до 2013 г.“ Самият член 105 обаче се отнася изключително и само до програми преди 2007 г.