62023CJ0464
SODBA SODIŠČA (peti senat)
z dne 26. junija 2025 (
*1
)
„Pritožba – Konkurenca – Uredba (ES) št. 139/2004 – Koncentracija podjetij – Trg za proizvodnjo in veleprodajo električne energije – Nakup sredstev družbe E.ON SE za proizvodnjo električne energije iz obnovljivih in jedrskih virov s strani družbe RWE AG – Sklep o združljivosti koncentracije z notranjim trgom in delovanjem Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992“
V združenih zadevah C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P in C‑470/23 P,
zaradi petih pritožb na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vloženih 21. julija 2023,
EVH GmbH s sedežem v Halle an der Saale (Nemčija), ki jo zastopata T. Heymann in I. Zenke, Rechtsanwälte (C‑464/23 P),
Stadtwerke Leipzig GmbH s sedežem v Leipzigu (Nemčija), ki jo zastopata T. Heymann in I. Zenke, Rechtsanwälte (C‑465/23 P),
TEAG Thüringer Energie AG s sedežem v Erfurtu (Nemčija), ki jo zastopata T. Heymann in I. Zenke, Rechtsanwälte (C‑467/23 P),
EnergieVerbund Dresden GmbH s sedežem v Dresdnu (Nemčija), ki jo zastopata T. Heymann in I. Zenke, Rechtsanwälte (C‑468/23 P),
GGEW, Gruppen-Gas- und Elektrizitätswerk Bergstraße AG s sedežem v Bensheimu (Nemčija), ki jo zastopata T. Heymann in I. Zenke, Rechtsanwälte (C‑470/23 P),
pritožnice,
druge stranke v postopku so
Evropska komisija, ki jo zastopata G. Meessen in I. Zaloguin, agenta, skupaj s T. G. Funkejem, Rechtsanwalt,
tožena stranka na prvi stopnji,
Zvezna republika Nemčija, ki jo zastopata J. Möller in R. Kanitz, agenta,
E.ON SE s sedežem v Essnu (Nemčija), ki so jo sprva zastopali C. Barth, C. Grave, D.-J. dos Santos Goncalves in R. Seifert, Rechtsanwälte, nato C. Barth, A. Fuchs, C. Grave in D.-J. dos Santos Goncalves, Rechtsanwälte,
RWE AG s sedežem v Essnu, ki so jo sprva zastopali U. Scholz, J. Siegmund in J. Ziebarth, Rechtsanwälte, nato U. Scholz, J. Siegmund in M. von Armansperg, Rechtsanwälte,
intervenientke v postopku na prvi stopnji,
SODIŠČE (peti senat),
v sestavi M. L. Arastey Sahún, predsednica senata, D. Gratsias, E. Regan, J. Passer (poročevalec) in B. Smulders, sodniki,
generalna pravobranilka: L. Medina,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Družbe EVH GmbH (C‑464/23 P), Stadtwerke Leipzig GmbH (C‑465/23 P), TEAG Thüringer Energie AG (C‑467/23 P), EnergieVerbund Dresden GmbH (C‑468/23 P) ter GGEW, Gruppen-Gas- und Elektrizitätswerk Bergstraße AG (C‑470/23 P) s pritožbami predlagajo razglasitev ničnosti sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 17. maja 2023, EVH/Komisija (T‑312/20, v nadaljevanju: sodba T‑312/20, EU:T:2023:252), sodbe Splošnega sodišča z dne 17. maja 2023, Stadtwerke Leipzig/Komisija (T‑313/20, v nadaljevanju: sodba T‑313/20, EU:T:2023:257), sodbe Splošnega sodišča z dne 17. maja 2023, TEAG/Komisija (T‑315/20, v nadaljevanju: sodba T‑315/20, EU:T:2023:259), sodbe Splošnega sodišča z dne 17. maja 2023, EnergieVerbund Dresden/Komisija (T‑317/20, v nadaljevanju: sodba T‑317/20, EU:T:2023:261), in sodbe Splošnega sodišča z dne 17. maja 2023, GGEW/Komisija (T‑319/20, v nadaljevanju: sodba T‑319/20, EU:T:2023:263) (v nadaljevanju skupaj: izpodbijane sodbe), s katerimi je Splošno sodišče zavrnilo njihove tožbe za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C(2019) 1711 final z dne 26. februarja 2019 o razglasitvi koncentracije za združljivo z notranjim trgom in Sporazumom EGP (zadeva M.8871 – RWE/E.ON Assets) (UL 2020, C 111, str. 1, v nadaljevanju: sporni sklep).
I. Pravni okvir
A. Uredba (ES) št. 139/2004
2
V uvodnih izjavah 20 in 21 Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004 z dne 20. januarja 2004 o nadzoru koncentracij podjetij (Uredba ES o združitvah) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 3, str. 40, in popravek v UL 2023, L 24, str. 41) je navedeno:
„(20)
Koncept koncentracije je primerno opredeliti tako, da zajema transakcije, ki povzročijo trajno spremembo nadzora udeleženih podjetij in tako strukture trga. Zato je v področje uporabe te uredbe primerno vključiti vsa skupna podjetja, ki trajno opravljajo vse funkcije samostojnega gospodarskega subjekta. Poleg tega je primerno obravnavati kot eno samo koncentracijo tiste transakcije, ki so tesno povezane zaradi okoliščin ali imajo obliko več transakcij vrednostnih papirjev, ki se opravijo v razumno kratkem časovnem obdobju.
(21)
Ta uredba naj se uporablja tudi v primerih, pri katerih udeležena podjetja sprejmejo omejitve, ki so neposredno povezane z izvedbo koncentracije ali nujno potrebne za koncentracijo. Odločbe Komisije, ki določajo, da so koncentracije ob uporabi te uredbe skladne s skupnim trgom, naj samodejno zajemajo takšne omejitve, ne da bi morala Komisija presojati takšne omejitve v posamičnih zadevah. Na zahtevo udeleženih podjetij pa naj Komisija v zadevah, ki predstavljajo nova ali nerešena vprašanja in povzročajo resnično negotovost, jasno presodi, ali je katera koli omejitev neposredno povezana z izvedbo koncentracije in nujno potrebna zanjo. Zadeva predstavlja novo ali nerešeno vprašanje, ki povzroča resnično negotovost, če vprašanje ni obravnavano v ustreznem veljavnem obvestilu Komisije ali objavljeni odločbi Komisije.“
3
Člen 2 te uredbe, naslovljen „Presoja koncentracij“, določa:
„1.   Koncentracije, za katere velja ta uredba, se presojajo v skladu s cilji te uredbe in spodaj navedenimi določbami, zato da se ugotovi, ali so skladne s skupnim trgom ali ne.
Pri presoji Komisija upošteva:
(a)
potrebo, da se ohrani in razvije učinkovita konkurenca na skupnem trgu, med drugim glede na strukturo vseh udeleženih trgov in dejansko ali potencialno konkurenco podjetij bodisi na območju [Evropske s]kupnosti ali zunaj le-te;
(b)
tržni položaj udeleženih podjetij ter njihovo gospodarsko in finančno moč, druge možnosti, ki so na voljo dobaviteljem in uporabnikom, njihov dostop do dobav blaga in storitev ali trgov, kakršne koli pravne ali druge ovire pri vstopu, gibanje ponudbe in povpraševanja po upoštevnem blagu in storitvah, interese vmesnih in končnih potrošnikov ter razvoj tehničnega in gospodarskega napredka, pod pogojem, da je v korist potrošnikom in ne ovira konkurence.
2.   Koncentracija, ki ne bi bistveno ovirala učinkovite konkurence na skupnem trgu ali na njegovem znatnem delu, zlasti kot posledica ustvarjanja ali krepitve prevladujočega položaja, naj se razglasi za združljivo s skupnim trgom.
3.   Koncentracija, ki bi bistveno ovirala učinkovito konkurenco na skupnem trgu ali na njegovem znatnem delu, zlasti kot posledica ustvarjanja ali krepitve prevladujočega položaja, naj se razglasi za nezdružljivo s skupnim trgom.
4.   Kolikor je skupno podjetje, ki predstavlja koncentracijo v skladu s členom 3, ustanovljeno s ciljem ali učinkom usklajevanja konkurenčnega vedenja podjetij, ki ostanejo neodvisna, se to usklajevanje presoja po merilih iz člena [101](1) in (3) [PDEU], zato da se ugotovi, ali je ravnanje skladno s skupnim trgom ali ne.
5.   Pri presoji Komisija upošteva zlasti:
–
ali dve ali več matičnih družb v nezanemarljivem obsegu še naprej izvaja dejavnosti na istem trgu kakor skupno podjetje, ali na prodajnem ali nabavnem trgu (v proizvodni ali distribucijski verigi) glede na trg skupnega podjetja, ali na sosednjem trgu, ki je s tem trgom tesno povezan,
–
ali usklajevanje, ki je neposredna posledica ustanovitve skupnega podjetja, udeleženim podjetjem daje možnost izključitve konkurence glede znatnega dela obravnavanih proizvodov ali storitev.“
4
Člen 3 navedene uredbe, naslovljen „Opredelitev koncentracije“, določa:
„1.   Šteje se, da koncentracija nastane, kadar se trajno spremeni nadzor zaradi naslednjih dejavnikov:
(a)
združitve dveh ali več predhodno neodvisnih podjetij ali delov podjetij, ali
(b)
pridobitve neposrednega ali posrednega nadzora enega ali več drugih podjetij ali njihovih delov s strani ene ali več oseb, ki že nadzorujejo vsaj eno podjetje, ali s strani enega ali več podjetij, bodisi z nakupom vrednostnih papirjev ali premoženja bodisi s pogodbo ali kakor koli drugače.
2.   Nadzor nastane s pravicami, pogodbami ali drugimi sredstvi, ki ločeno ali skupno in ob upoštevanju ustreznih dejstev ali predpisov omogočajo izvajanje odločilnega vpliva na podjetje, in sicer:
(a)
lastništvo ali pravica do uporabe celotnega ali dela premoženja podjetja;
(b)
pravice ali pogodbe, ki zagotavljajo odločilni vpliv na sestavo, glasovanje ali sklepe organov podjetja.
3.   Nadzor pridobijo osebe ali podjetja, ki:
(a)
imajo pravice ali so upravičeni do njih na podlagi zadevnih pogodb; ali
(b)
kljub temu, da nimajo teh pravic ali niso upravičeni do njih na podlagi takšnih pogodb, imajo pravico do uveljavljanja pravic, ki iz njih izhajajo.
4.   Ustanovitev skupnega podjetja, ki trajno opravlja vse funkcije samostojnega gospodarskega subjekta, predstavlja koncentracijo v smislu odstavka 1(b).
[…]“
5
Člen 4(1), prvi pododstavek, te uredbe določa:
„Komisiji je treba koncentracije z razsežnostjo Skupnosti, kakor so opredeljene v tej uredbi, priglasiti pred njihovo izvedbo in po sklenitvi pogodbe, objavi javne ponudbe ali pridobitvi kontrolnega deleža.“
6
Člen 5 Uredbe št. 139/2004, naslovljen „Izračun prometa“, določa:
„1.   Skupni promet v smislu te uredbe obsega prihodke, ki so jih udeležena podjetja ustvarila v predhodnem poslovnem letu s prodajo proizvodov in opravljanjem storitev iz rednega poslovanja, zmanjšane za prodajne rabate in davek na dodano vrednost ter druge davke, neposredno povezane s prometom. Skupni promet udeleženega podjetja ne vključuje prodaje proizvodov ali opravljanja storitev med katerimi koli podjetji iz odstavka 4.
Promet na območju Skupnosti ali na območju države članice obsega prodane proizvode in storitve, opravljene za podjetja ali potrošnike, na območju Skupnosti ali na območju te države članice.
2.   Kadar koncentracija nastane s pridobitvijo delov enega ali več podjetij, ne glede na to, ali imajo ti deli lastnost pravne osebe ali ne, se razen odstavka 1 upošteva na strani prodajalca ali prodajalcev le promet, nanašajoč se na dele, ki so predmet koncentracije.
Vendar se dve ali več transakcij v smislu prvega pododstavka, ki jih v dveh letih opravijo iste osebe ali podjetja, štejejo kot ena sama koncentracija, ki nastane na dan zadnje transakcije.
[…]“
7
Člen 6 te uredbe, naslovljen „Preizkus priglasitve in uvedba postopkov“, določa:
„1.   Komisija priglasitev preizkusi takoj po prejemu.
(a)
Če ugotovi, da priglašena koncentracija ni podrejena določbam te uredbe, mora o tej ugotovitvi izdati odločbo.
(b)
Če ugotovi, da priglašena koncentracija sodi v področje uporabe te uredbe, vendar ne obstaja resen sum glede njene združljivosti s skupnim trgom, odloči, da ji ne bo nasprotovala, in izjavi, da je združljiva s skupnim trgom.
Za odločbo, s katero se razglasi koncentracijo za združljivo, velja, da ureja omejitve, ki so neposredno povezane z izvedbo koncentracije in so zanjo potrebne.
(c)
Če Komisija ugotovi, da priglašena koncentracija sodi v področje uporabe te uredbe in da obstaja resen dvom glede njene združljivosti s skupnim trgom, odloči, da uvede postopek brez poseganja v odstavek 2. Brez poseganja v člen 9 se tak postopek zaključi z odločbo, kakor je določeno v členu 8(1) do (4), razen če so udeležena podjetja Komisiji zadostno izkazala, da so opustila koncentracijo.
2.   Če Komisija ugotovi, da priglašena koncentracija, po spremembi s strani udeleženih podjetij, ne zbuja več večjih dvomov v smislu odstavka 1(c), razglasi koncentracijo za združljivo s skupnim trgom skladno z odstavkom 1(b).
Odločba Komisije lahko skladno z odstavkom 1(b) vsebuje pogoje in obveznosti, s katerimi zagotovi, da udeležena podjetja izpolnijo obveznosti, ki jih imajo do Komisije glede tega, da naredijo koncentracijo združljivo s skupnim trgom.
[…]“
8
Člen 8 navedene uredbe, naslovljen „Pooblastilo Komisije za odločanje“, določa:
„1.   Če Komisija ugotovi, da priglašena koncentracija izpolnjuje merilo, določeno v členu 2(2), in v primerih iz člena 2(4) merila, določena v členu [101](3) [PDEU], izda odločbo, s katero razglasi koncentracijo za združljivo s skupnim trgom.
Za odločbo, s katero se razglasi koncentracijo za združljivo, velja, da ureja omejitve, ki so neposredno povezane z izvedbo koncentracije in so zanjo potrebne.
2.   Če Komisija ugotovi, da priglašena koncentracija po spremembi s strani udeleženih podjetij izpolnjuje merilo, določeno v členu 2(2), in v primerih iz člena 2(4) merila, določena v členu [101](3) [PDEU], izda odločbo, s katero razglasi koncentracijo za združljivo s skupnim trgom.
Odločba Komisije lahko vsebuje pogoje in obveznosti, s katerimi zagotovi, da udeležena podjetja izpolnijo obveznosti, ki jih imajo do Komisije glede tega, da naredijo koncentracijo združljivo s skupnim trgom.
Za odločbo, s katero se razglasi koncentracijo za združljivo, velja, da ureja omejitve, ki so neposredno povezane z izvedbo koncentracije in so zanjo potrebne.
3.   Če Komisija ugotovi, da priglašena koncentracija izpolnjuje merilo, določeno v členu 2(3), ali v primerih iz člena 2(4), pa ne izpolnjuje meril, določenih v členu [101](3) [PDEU], izda odločbo, s katero razglasi koncentracijo za nezdružljivo s skupnim trgom.
4.   Kadar Komisija ugotovi, da je bila koncentracija:
(a)
že izvedena in razglašena za nezdružljivo s skupnim trgom, ali
(b)
izvedena v nasprotju s pogojem, ki ga določa odločba, sprejeta združljivo z odstavkom 2, s katero je bilo ugotovljeno, da bi brez pogoja koncentracija izpolnjevala merilo iz člena 2(3), ali v primerih iz člena 2(4) ne bi izpolnjevala meril iz člena [101](3) [PDEU],
lahko Komisija:
–
od udeleženih podjetij zahteva prenehanje koncentracije, zlasti na način prenehanja združitve ali odsvojitve vseh pridobljenih deležev ali premoženja, tako da se ponovno vzpostavi stanje, ki je obstajalo pred izvedbo koncentracije; kadar stanja, ki je obstajalo pred izvedbo koncentracije, s prenehanjem koncentracije ni mogoče vzpostaviti, lahko Komisija sprejme kateri koli drug primeren ukrep, da bi bilo kolikor je mogoče vzpostavljeno tako stanje,
–
odredi kateri koli drug primeren ukrep za zagotovitev, da udeležena podjetja razpustijo koncentracijo ali sprejmejo druge ukrepe za vzpostavitev prejšnjega stanja, kakor je zahtevano v odločbi.
[…]“
9
Člen 21(1) te uredbe, naslovljen „Uporaba uredbe in pristojnost“, določa:
„Samo ta uredba se uporablja za koncentracije, kakor so opredeljene v členu 3, uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 [z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov [101 in 102 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205)], (EGS) št. 1017/68 [z dne 19. julija 1968 o uporabi konkurenčnih pravil za železniški in cestni promet ter promet po celinskih plovnih poteh (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 1, str. 6)], (EGS) št. 4056/86 [z dne 22. decembra 1986 o podrobnih pravilih za uporabo členov 85 in 86 Pogodbe v zvezi s pomorskim prometom (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 1, str. 241)] in (EGS) št. 3975/87 [z dne 14. decembra 1987 o postopku za uporabo pravil o konkurenci za podjetja v sektorju zračnega prevoza (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 1, str. 262)] pa se ne uporabljajo razen pri skupnih podjetjih, ki nimajo razsežnosti Skupnosti in katerih namen ali cilj je usklajevanje konkurenčnega ravnanja podjetij, ki ostajajo neodvisna.“
B. Smernice o horizontalnih združitvah
10
Smernice o presoji horizontalnih združitev na podlagi uredbe Sveta o nadzoru koncentracij podjetij (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 3, str. 10, v nadaljevanju: Smernice o horizontalnih združitvah) določajo:
„[…]
13.
[…] Komisija na podlagi člena 2 Uredbe [št. 139/2004] presodi, če bi združitev bistveno ovirala učinkovito konkurenco, zlasti z oblikovanjem ali krepitvijo prevladujočega položaja, in bi jo zato bilo treba razglasiti za neskladno s skupnim trgom. Poudariti je treba, da navedeni dejavniki niso kontrolna lista, ki se jo avtomatično uporabi v vsakem posameznem primeru. Analiza konkurenčnosti bo v posameznem primeru raje temeljila na celoviti presoji predvidenega učinka združitve ob upoštevanju ustreznih dejavnikov in pogojev. Vsi elementi ne bodo vedno ustrezni za vsako horizontalno združitev in morda ne bo treba opraviti analize vseh elementov enega primera v enaki podrobnosti.
[…]
26.
Številni dejavniki, ki posamezno niso nujno odločilni, lahko vplivajo na verjetne znatne enostranske protikonkurenčne učinke, ki so posledica združitve. Za verjetni pojav teh učinkov niso potrebni vsi navedeni dejavniki. Prav tako se to ne bi smelo obravnavati kot popoln seznam.
Podjetja, ki se združujejo, imajo velike tržne deleže
27.
Večji ko je tržni delež, večja je verjetnost, da ima podjetje tržno moč. In večji ko je porast tržnega deleža, bolj je verjetno, da bo združitev povzročila bistveno povečanje tržne moči. Čim večje je zvišanje prodajne osnove, ki omogoča višje marže po povišanju cene, tem večja je verjetnost, da bodo podjetja, ki se združujejo, ugotovila, da je tako povišanje cen donosno kljub spremljajočemu zmanjšanju proizvodnje. Čeprav dajejo tržni deleži in porasti tržnih deležev samo prve podatke o tržni moči in povečanju tržne moči, so navadno pomembni dejavniki pri presoji […].
Podjetja, ki se združujejo, so bližnji konkurenti
28.
Proizvodi na upoštevnem trgu se lahko razlikujejo […] tako, da so nekateri proizvodi bližji substituti kakor drugi […]. Višja ko je stopnja zamenljivosti med proizvodi podjetij, ki se združujejo, večja je verjetnost, da bodo podjetja, ki se združujejo, bistveno povišala cene […]. Na primer združitev dveh proizvajalcev, ki ponujata proizvode, ki so za številne kupce prva in druga izbira, lahko povzroči bistveno povišanje cene. Tako je lahko dejstvo, da je tekmovalnost med strankami pomemben vir konkurence na trgu, osrednji dejavnik pri analizi […]. Visoke marže pred združitvijo […] lahko prav tako spodbudijo bistveno povišanje cen. Za podjetja, ki se združujejo, je večja verjetnost, da bo spodbuda za dvig cen omejena, kadar konkurenčna podjetja proizvajajo bližnje substitute proizvodov podjetij, ki se združujejo, kakor takrat, ko ponujajo manj podobne substitute […]. Zato je manj verjetno, da bo združitev bistveno ovirala učinkovito konkurenco, zlasti z ustvarjanjem ali krepitvijo prevladujočega položaja, kadar obstaja visoka stopnja zamenljivosti med proizvodi podjetij, ki se združujejo, in tistimi, ki jih ponujajo konkurenčni proizvajalci.
[…]
Združeno podjetje lahko ovira širitev konkurentov
36.
Nekatere predlagane združitve bi, če bi se smele uresničiti, znatno ovirale učinkovito konkurenco s tem, ko bi bilo združenemu podjetju omogočeno in bi bilo spodbujeno, da bi oteževalo širitev manjših podjetij in potencialnih konkurentov ali drugače omejevalo možnost za konkurenco med konkurenti. V takem primeru konkurenti ne morejo imeti možnosti, niti posamično niti skupaj, da bi ovirali združeno podjetje do take mere, da to ne bi povečalo cen ali sprejelo drugih ukrepov, ki škodijo konkurenci. Združeno podjetje ima lahko na primer tako stopnjo nadzora ali vpliva na dobavo surovin […] ali možnosti distribucije […], da bi bila širitev ali vstop konkurentov dražja. Podobno lahko nadzor združenega podjetja nad patenti […] ali drugimi vrstami intelektualne lastnine (npr. blagovnimi znamkami […]) otežuje širitev ali vstop tekmecev. Na trgih, kjer je pomembna medobratovalnost med različnimi infrastrukturami ali platformami […], lahko združeno podjetje z združitvijo dobi možnost in spodbudo za dvig stroškov ali znižanje kakovosti storitev njegovih tekmecev […]. Pri tej presoji lahko Komisija med drugim upošteva finančno moč združenega podjetja glede na njegove tekmece […].
Združitev odpravlja pomembni konkurenčni pritisk
37.
Nekatera podjetja imajo večji vpliv na razvoj konkurence, kakor bi nakazovali njihovi tržni deleži ali podobna merila. Združitev, ki vključuje takšno podjetje, lahko na protikonkurenčen način bistveno spremeni razvoj konkurence, zlasti kadar je trg že koncentriran […]. Primer je podjetje, ki je lahko pred nedavnim vstopilo na trg in od katerega se pričakuje, da bo v prihodnje izvajalo velik konkurenčni pritisk na druga podjetja na trgu.
38.
Na trgih, kjer je inovativnost pomembna konkurenčna sila, lahko združitev poveča zmožnost in spodbudo podjetja, da vnese na trg nove inovacije in s tem konkurenčni pritisk na tekmece, da uvajajo inovacije na navedeni trg. Druga možnost je, da združitev dveh pomembnih inovatorjev, na primer dveh družb s proizvodi v pripravi, ki so povezani s specifičnim trgom proizvodov, bistveno ovira učinkovito konkurenco. Podobno je lahko podjetje z razmeroma majhnim tržnim deležem kljub temu pomembna konkurenčna sila, če ima v pripravi obetavne proizvode […].“
C. Prečiščeno obvestilo o pravni pristojnosti
11
Prečiščeno obvestilo Komisije o pravni pristojnosti v okviru Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004 o nadzoru koncentracij podjetij (UL 2008, C 95, str. 1, v nadaljevanju: Prečiščeno obvestilo o pravni pristojnosti) določa:
„[…]
(38)
Po splošni in teleološki opredelitvi koncentracije iz člena 3(1) [Uredbe št. 139/2004] – ki ima za posledico nadzor enega ali več podjetij – ni pomembno, ali je bil nadzor pridobljen z eno ali več pravnimi transakcijami, če je končni rezultat ena sama koncentracija. V členu 3 pomenita dve ali več transakcij eno samo koncentracijo, če so transakcije po svoji naravi enotne. Zato bi bilo treba ugotoviti, ali rezultat vodi k dodelitvi neposrednega ali posrednega gospodarskega nadzora enemu ali več podjetjem nad dejavnostmi enega ali več drugih podjetij. Za to oceno je treba opredeliti gospodarsko realnost transakcij in s tem gospodarski cilj strank. Z drugimi besedami, da bi ugotovili enotno naravo zadevnih transakcij, je treba v vsakem posameznem primeru preveriti, ali so te transakcije medsebojno odvisne, tako da ene transakcije ne bi izvedli brez druge […].
(39)
Uvodna izjava 20 Uredbe [št. 139/2004] glede tega razlaga, da je kot eno samo koncentracijo primerno obravnavati tiste transakcije, ki so tesno povezane zaradi okoliščin. […]
[…]
(41)
Vendar je mogoče več transakcij, četudi so med seboj povezane zaradi okoliščin, obravnavati kot eno samo koncentracijo, le če nadzor na koncu pridobi(jo) isto(a) podjetje(a). […]
[…]
(44)
Načelo, da je pod navedenimi pogoji mogoče več transakcij obravnavati kot eno samo koncentracijo, velja, le če ima to za posledico, da nadzor nad enim ali več podjetji pridobi(jo) ista(e) oseba(e) ali podjetje(a).“
D. Poslovnik Splošnega sodišča
12
Člena 91 in 92 Poslovnika Splošnega sodišča določata predmet pripravljalnih ukrepov in postopek v zvezi z njimi.
13
Členi od 93 do 95 tega poslovnika določajo postopkovna pravila za dokazovanje z zaslišanjem prič.
14
Člen 96 navedenega poslovnika se nanaša na dokazovanje z izvedenci.
II. Dejansko stanje in sporni sklep
15
Dejansko stanje spora je bilo predstavljeno v točkah od 2 do 18 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter v točkah od 2 do 16 sodbe T‑317/20. Za namene tega postopka ga je mogoče povzeti, kot sledi.
A. Okvir koncentracije
16
RWE AG je družba nemškega prava, ki je bila ob priglasitvi predvidene koncentracije dejavna v celotni verigi oskrbe z energijo, vključno s področji proizvodnje, veleprodaje, prenosa, distribucije in maloprodaje energije ter energetskih storitev za potrošnike (kot so odčitavanje števcev, električna mobilnost itd.) (v nadaljevanju: trg z električno energijo). Družba RWE in njene hčerinske družbe, vključno z družbo innogy SE, poslujejo v več državah članicah.
17
E.ON SE je družba nemškega prava, ki je bila v tem času dejavna v celotni verigi oskrbe z električno energijo, in sicer tako na področjih proizvodnje, veleprodaje in distribucije kot tudi na področju maloprodaje električne energije. Družba E.ON ima v lasti in upravlja sredstva za proizvodnjo električne energije v več državah članicah.
18
Pritožnice so javna podjetja nemškega prava, ki proizvajajo električno energijo tako iz konvencionalnih virov energije (v nadaljevanju: električna energija iz konvencionalnih virov) kot iz obnovljivih virov energije in katerih proizvodna sredstva so v Nemčiji.
19
Koncentracija, ki je predmet te zadeve, je del kompleksne izmenjave sredstev med družbama RWE in E.ON, ki sta jo zadevni podjetji napovedali 11. in 12. marca 2018 (v nadaljevanju: celotna koncentracija). Ta izmenjava je potekala v obliki prve koncentracije, ki je predmet te zadeve in s katero želi tako družba RWE pridobiti izključni ali skupni nadzor nad nekaterimi proizvodnimi sredstvi družbe E.ON. Druga koncentracija zajema pridobitev izključnega nadzora družbe E.ON nad dejavnostmi distribucije in maloprodaje električne energije ter nekaterimi proizvodnimi sredstvi družbe innogy, ki jo obvladuje družba RWE. Nazadnje, s tretjo koncentracijo je predvideno, da družba RWE pridobi 16,67‑odstotni delež družbe E.ON.
20
Pritožnice so z dopisi, poslanimi 17. aprila, 24. aprila, 25. aprila, 16. julija in 13. novembra 2018, Komisijo obvestile, da želijo sodelovati v postopku v zvezi s prvo in drugo koncentracijo.
21
Dne 26. junija 2018 je potekal sestanek med zastopniki pritožnic v zadevah C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P in C‑470/23°P ter Komisijo, na katerem so ti zastopniki Komisijo seznanili s pomisleki svojih strank glede prve in druge koncentracije ter njihovo željo po sodelovanju v postopkih v zvezi z njima. Komisija in vsaka od teh štirih pritožnic so se 28. avgusta 2018 sestale na individualnih sestankih, na katerih so te pritožnice predložile stališča glede teh koncentracij.
22
Druga koncentracija (v nadaljevanju: koncentracija M.8870) je bila Komisiji priglašena 31. januarja 2019. Komisija je v zvezi s to koncentracijo sprejela Sklep C(2019) 6530 final z dne 17. septembra 2019 o združljivosti koncentracije z notranjim trgom in Sporazumom EGP (zadeva M.8870 – E.ON/Innogy) (UL 2020, C 379, str. 16).
23
Tretja koncentracija je bila priglašena Bundeskartellamt (zvezni urad za varstvo konkurence, Nemčija), ki jo je odobril s sklepom z dne 26. februarja 2019 (zadeva B8-28/19, v nadaljevanju: koncentracija B8-28/19).
B. Upravni postopek
24
Komisiji je bila 22. januarja 2019 priglašena predlagana koncentracija v skladu s členom 4 Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004, s katero je želela družba RWE v smislu člena 3(1)(b) te uredbe pridobiti izključni ali skupni nadzor nad nekaterimi proizvodnimi sredstvi družbe E.ON.
25
Komisija je 31. januarja 2019 v skladu s členom 4(3) Uredbe št. 139/2004 v Uradnem listu Evropske unije objavila predhodno priglasitev te koncentracije (zadeva M.8871 – RWE/E.ON Assets) (UL 2019, C 38, str. 22, v nadaljevanju: koncentracija M.8871).
26
Proizvodna sredstva družbe E.ON, ki jih mora družba RWE pridobiti v okviru koncentracije M.8871, vključujejo, po eni strani, subjekte in deleže v naslednjih subjektih, ki delujejo v sektorju energije iz obnovljivih virov:
–
E.ON Climate & Renewables GmbH (Nemčija);
–
Amrum Offshore West GmbH (Nemčija);
–
E.ON Climate & Renewables UK Limited (Združeno kraljestvo);
–
E.ON Climate & Renewables North America, LLC (Združene države Amerike);
–
E.ON Wind Sweden AB (Švedska);
–
E.ON Climate & Renewables Italia S.r.l. (Italija);
–
Arkona (Nemčija) in
–
Delta Nordsee (Nemčija).
27
Poleg tega bi družba RWE pridobila 60,08‑odstotni delež v družbi Rampion NewCo (Združeno kraljestvo), ki ima v lasti 50‑odstotni delež v družbi Rampion Offshore Wind Limited (Združeno kraljestvo), s čimer bi tako dobila 30,1‑odstotni posredni delež v družbi Rampion Offshore Wind.
28
Proizvodna sredstva družbe E.ON, ki so del koncentracije M.8871, vključujejo, po drugi strani, deleže in povezane pravice črpanja v sredstvih za proizvodnjo jedrske energije, in sicer:
–
12,5‑odstotni manjšinski delež v družbi Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH (Nemčija);
–
25‑odstotni manjšinski delež v družbi Kernkraftwerk Gundremmingen GmbH (Nemčija) ter 25‑odstotni delež v jedrskem gorivu in odpadkih ter nepremičninah, povezanih s to jedrsko elektrarno.
29
Komisija je v okviru preučitve koncentracije M.8871 izvedla raziskavo trga in je torej nekaterim podjetjem, vključno pritožnicam, poslala vprašalnik, na katerega so pritožnice odgovorile 30. januarja 2019.
30
Pritožnice so v dopisih z dne 31. januarja 2019 ponovile svojo željo po sodelovanju v postopku, ki ga je vodila Komisija, in ob tej priložnosti po zaslišanju pred Komisijo, če bi se ta odločila, da bo začela fazo poglobljene preiskave v skladu s členom 6(1)(c) Uredbe št. 139/2004.
C. Sporni sklep
31
Komisija je 26. februarja 2019 sprejela sporni sklep, v skladu s katerim je bila koncentracija M.8871 v fazi preizkusa iz člena 6(1)(b) Uredbe št. 139/2004 in člena 57 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) z dne 2. maja 1992 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 52, str. 3) razglašena za združljivo z notranjim trgom.
III. Postopki pred Splošnim sodiščem in izpodbijane sodbe
32
Pritožnice so 27. maja 2020 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložile pet tožb za razglasitev ničnosti spornega sklepa.
33
Pritožnice so v tožbah v bistvu enako navajale šest ničnostnih razlogov, od katerih se je prvi nanašal na napačno razdružitev analize celotne koncentracije, drugi na kršitev obveznosti obrazložitve, tretji na kršitev pravice do izjave, četrti na kršitev pravice do učinkovitega sodnega varstva, peti na očitne napake pri presoji in šesti na kršitev dolžnosti skrbnega ravnanja.
34
Splošno sodišče je z izpodbijanimi sodbami tožbe zavrnilo.
IV. Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
35
Pritožnice so 21. julija 2023 v sodnem tajništvu Sodišča vložile te pritožbe.
36
Istega dne so te pritožnice, ki so poleg tega leta 2021 vložile pet tožb za razglasitev ničnosti sklepa iz točke 22 te sodbe (zadeve T‑53/21, T‑55/21, T‑56/21, T‑61/21 in T‑62/21), o katerih pred Splošnim sodiščem 21. julija 2023 še ni bilo odločeno, predlagale, naj se odločanje o teh pritožbah prekine do razglasitve sodb Splošnega sodišča, ki bodo izdane v teh zadevah.
37
Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 19. septembra 2023 po opredelitvi strank glede teh predlogov za prekinitev in glede morebitne združitve teh pritožb te predloge zavrnil in odredil to združitev.
38
Pritožnice s pritožbami Sodišču z enakim besedilom vsaka zase predlagajo, naj:
–
izpodbijane sodbe razveljavi, sporni sklep pa razglasi za ničen;
–
podredno, in v vsakem primeru, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču ter
–
Komisiji naloži plačilo stroškov, vključno z odvetniškimi in potnimi stroški, ki so nastali v okviru postopka pred Splošnim sodiščem.
39
Komisija in druge stranke Sodišču predlagajo, naj:
–
pritožbe zavrne in
–
pritožnicam naloži plačilo stroškov.
V. Pritožbe
40
Pritožnice v utemeljitev pritožb z enakim besedilom navajajo štiri pritožbene razloge, ki se nanašajo na kršitev člena 101 PDEU in kršitev procesnih pravic pritožnic (prvi pritožbeni razlog), napačno uporabo člena 3 Uredbe št. 139/2004 (drugi pritožbeni razlog), napačno uporabo člena 2 te uredbe (tretji pritožbeni razlog) in kršitev načel v zvezi z razdelitvijo dokaznega bremena (četrti pritožbeni razlog).
A. Prvi pritožbeni razlog: kršitev člena 101 PDEU in kršitev procesnih pravic pritožnic
1.
Dopustnost
a)
Trditve strank
41
Komisija trdi, da v pritožbah niso opredeljene točke izpodbijanih sodb, v katerih naj bi bilo napačno uporabljeno pravo, tako da naj te pritožbe ne bi izpolnjevale zahtev iz člena 169(2) Poslovnika Sodišča.
b)
Presoja Sodišča
42
V skladu z ustaljeno sodno prakso iz člena 256(1), drugi pododstavek, PDEU, člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije in člena 168(1)(d) Poslovnika Sodišča izhaja, da je treba v pritožbi natančno navesti izpodbijane elemente sodbe, katere razveljavitev se predlaga, in pravne trditve, s katerimi se specifično utemeljuje ta predlog, sicer pritožba oziroma zadevni pritožbeni razlog nista dopustna (sodba z dne 4. oktobra 2024, thyssenkrupp/Komisija, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, točka 57 in navedena sodna praksa).
43
Zlasti ne izpolnjuje teh zahtev in mora biti zato razglašen za nedopusten pritožbeni razlog, v okviru katerega trditve niso dovolj jasne in natančne, da bi Sodišču omogočile preizkus zakonitosti, zlasti zato, ker temeljni elementi, na katerih temelji ta pritožbeni razlog, niso dovolj dosledno in razumljivo razvidni iz besedila te pritožbe, ki je glede tega nejasna in dvoumna. Sodišče je tudi presodilo, da je treba kot očitno nedopustno zavreči pritožbo, ki ni koherentna, ki se omejuje na splošne trditve in ki ne vsebuje natančnih navedb v zvezi s točkami izpodbijane odločbe, v katerih naj bi bilo domnevno napačno uporabljeno pravo (sodba z dne 4. oktobra 2024, thyssenkrupp/Komisija, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, točka 58 in navedena sodna praksa).
44
V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da so pritožnice natančno opredelile točke izpodbijanih sodb, ki jih nameravajo grajati s prvim pritožbenim razlogom, ter so natančno in specifično navedle napake pri uporabi prava, ki naj bi jih domnevno storilo Splošno sodišče.
45
Iz tega izhaja, da je prvi pritožbeni razlog dopusten.
2.
Utemeljenost
a)
Prvi del
1) Trditve strank
46
Pritožnice izpodbijajo to, da je Splošno sodišče v točkah 393 in 394 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah 392 in 393 sodb T‑317/20 in T‑319/20 izključilo uporabo člena 101 PDEU. Ta „popolna“ izključitev naj ne bi bila natančno obrazložena in naj bi bila napačna. Najprej, učinkovitost prepovedi omejevalnih sporazumov iz člena 101 PDEU naj ne bi mogla biti ogrožena zaradi postopkovnih zahtev iz Uredbe št. 139/2004, tako da naj se Splošno sodišče ne bi moglo sklicevati na to uredbo, da bi zavrnilo uporabo te določbe. Poleg tega naj iz sodbe z dne 7. septembra 2017, Austria Asphalt (C‑248/16, v nadaljevanju: sodba Austria Asphalt, EU:C:2017:643, točki 33 in 34), na katero se sklicuje Splošno sodišče, ne bi izhajalo, da koncentracija ne more materialno kršiti člena 101 PDEU na podlagi Uredbe št. 139/2004. Navedena sodba naj bi se namreč dejansko nanašala na razlikovanje med postopkovnimi zahtevami, določenimi na eni strani s to uredbo in na drugi strani z Uredbo št. 1/2003. Tako naj bi se primarno pravo uporabljalo za koncentracije, kadar se stranke koncentracije – kot v obravnavani zadevi – dogovorijo o omejevanju konkurence, kar naj bi izhajalo tako iz zgodovine Uredbe št. 139/2004 kot iz njenega besedila in sodne prakse.
47
Tudi v skladu s sodno prakso naj uporaba Uredbe št. 139/2004 ne bi izključevala uporabe primarnega materialnega prava. Sodišče naj bi v sodbi z dne 16. marca 2023, Towercast (C‑449/21 P, EU:C:2023:207, točka 33 in naslednje), ugotovilo, da čeprav člen 21 Uredbe št. 139/2004 izključuje uporabo Uredbe št. 1/2003 za koncentracije, opredeljene v členu 3 Uredbe št. 139/2004, se ta učinek izključitve že po samem besedilu nanaša le na akte sekundarne zakonodaje. Navsezadnje, ta načela naj bi bila nujna, da bi se izognili razlikam pri presoji na področju nadzora koncentracij.
48
Komisija ter družbi RWE in E.ON trditve pritožnic prerekajo.
2) Presoja Sodišča
49
V zvezi z očitkom, ki ga pritožnice navajajo v zvezi z obrazložitvijo sodbe Splošnega sodišča, je treba najprej navesti, da mora biti v skladu z ustaljeno sodno prakso obrazložitev, ki se zahteva s členom 296, drugi odstavek, PDEU, prilagojena naravi zadevnega akta, iz nje pa mora biti jasno in nedvoumno razvidno razlogovanje institucije, ki je avtor akta, tako da se lahko zadevne osebe seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče opravi nadzor. Obveznost obrazložitve je treba presojati glede na okoliščine posameznega primera, zlasti glede na vsebino akta, naravo podanih razlogov in interes za pojasnitev, ki ga lahko imajo naslovniki akta ali druge osebe, na katere se akt neposredno in posamično nanaša. Ne zahteva se, da se v obrazložitvi podrobno navedejo vsi upoštevni dejanski in pravni elementi, ker je treba vprašanje, ali obrazložitev akta izpolnjuje zahteve iz člena 296, drugi odstavek, PDEU, presojati ne le glede na njegovo besedilo, ampak tudi glede na njegov kontekst in celoto pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje (sodba z dne 29. julija 2024, Ryanair in Laudamotion/Komisija, C‑591/21 P, EU:C:2024:635, točka 166 in navedena sodna praksa).
50
V obravnavani zadevi je Splošno sodišče, potem ko je v točki 392 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 391 sodb T‑317/20 in T‑319/20 navedlo, da pritožnice trdijo, da sta si družbi RWE in E.ON s celotno koncentracijo razdelili faze vrednostne verige na trgu električne energije v Nemčiji, kar naj bi pomenilo omejevanje konkurence, ki je v nasprotju s členom 101 PDEU, je v točki 393 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 392 sodb T‑317/20 in T‑319/20 navedlo, da iz člena 21(1) Uredbe št. 139/2004 izhaja, da se samo ta uredba uporablja za koncentracije, kot so opredeljene v njenem členu 3, za katere se Uredba št. 1/2003 načeloma ne uporablja. Splošno sodišče je ob sklicevanju na sodbo Austria Asphalt dodalo, da pa se zadnjenavedena uredba še vedno uporablja za ravnanja podjetij, pri katerih sicer ne gre za koncentracijo v smislu Uredbe št. 139/2004, vendar je lahko njihova posledica koordinacija med temi podjetji, ki je v nasprotju s členom 101 PDEU, zaradi česar so ta ravnanja pod nadzorom Komisije ali nacionalnih organov, pristojnih za varstvo konkurence.
51
Splošno sodišče je v točki 394 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 393 sodb T‑317/20 in T‑319/20 dodalo, da dejstvo, da se predmet spornega sklepa nanaša na koncentracijo, ni sporno. V tej točki je Splošno sodišče tudi ugotovilo, da je glede na njegovo presojo iz točke 393 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točke 392 sodb T‑317/20 in T‑319/20 trditev pritožnic, ki se nanaša na kršitev člena 101 PDEU, neupoštevna.
52
S tem je Splošno sodišče v nasprotju s trditvami pritožnic spoštovalo obveznost obrazložitve, ki jo ima na podlagi člena 296 PDEU. V zvezi s tem, kot je razvidno iz pritožb pritožnic, so te lahko navedle vsebinske očitke zoper presoje iz teh točk izpodbijanih sodb, presoje Sodišča v točkah od 54 do 58 te sodbe pa dokazujejo, da je Sodišče lahko opravilo nadzor nad presojo Splošnega sodišča.
53
V zvezi z vsebinskimi očitki pritožnic v zvezi s to presojo je treba navesti, da izhajajo iz napačnega razumevanja izpodbijanih sodb.
54
Splošno sodišče v točki 394 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 393 sodb T‑317/20 in T‑319/20 ni izključilo uporabe člena 101 PDEU za sporazume, sklenjene med družbama RWE in E.ON za namene koncentracije M.8871.
55
Splošno sodišče je v teh točkah v bistvu ugotovilo, da je predmet spornega sklepa preučitev koncentracije, priglašene Komisiji, zato Komisija mora in je tudi upravičeno nadzirala spoštovanje člena 101 PDEU z vidika Uredbe št. 139/2004, katere namen je preventivni nadzor koncentracij glede na člena 101 in 102 PDEU (glej v tem smislu sodbo Austria Asphalt, točki 30 in 31), in ne z vidika Uredbe št. 1/2003, katere namen je nadzor nad sporazumi, sklepi, usklajenimi ravnanji in prevladujočim položajem, na katere se nanašajo iste določbe Pogodbe.
56
Splošno sodišče pa s tem ni kršilo ureditve, ki se uporablja, in se je v točki 393 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 392 sodb T‑317/20 in T‑319/20 pravilno sklicevalo na sodno prakso v zvezi s to ureditvijo iz točk 32 in 33 sodbe Austria Asphalt.
57
Te presoje Splošnega sodišča prav tako ne ovrže sodba z dne 16. marca 2023, Towercast (C‑449/21 P, EU:C:2023:207), ki jo navajajo pritožnice. V navedeni zadevi zadevna koncentracija, ki ni presegala pragov iz člena 1 Uredbe št. 139/2004, ni bila priglašena, zaradi česar se Uredba št. 139/2004, drugače kot pri koncentraciji iz obravnavane zadeve, ni izvajala in ni bilo mogoče uporabiti učinka izključitve iz njenega člena 21(1).
58
V delu, v katerem pritožnice trdijo, da sta se družbi RWE in E.ON dogovorili o omejitvi konkurence z zapleteno transakcijo, s katero naj bi bilo med „starima in ostrima konkurentoma“ vzpostavljeno „premirje“, ter da Komisija in Splošno sodišče teh okoliščin nista mogla prezreti, je treba navesti, da bi lahko bile take okoliščine, odvisno od primera, na podlagi pritožb sicer predmet preiskave Komisije na podlagi Uredbe št. 1/2003, vendar ne morejo biti del strukturne preučitve koncentracije, ki jo je Komisija opravila v spornem sklepu na podlagi Uredbe št. 139/2004, in posledično nadzora Splošnega sodišča nad zakonitostjo tega sklepa.
59
Iz zgornjih preudarkov izhaja, da prvi del prvega pritožbenega razloga ni utemeljen.
b)
Drugi del
1) Trditve strank
60
Pritožnice navajajo, da Splošno sodišče zaradi svojega stališča v zvezi s členom 101 PDEU ni preverilo, ali dokazi, ki so jih predložile, izkazujejo omejevanje konkurence, ki je s tem členom 101 prepovedano. Iz spisa pa naj bi bilo razvidno, da sta se družbi RWE in E.ON dogovorili, da si bosta trg z električno energijo razdelili. Splošno sodišče naj bi lahko in naj bi moralo to razdelitev trga opredeliti kot prepovedano na podlagi člena 101(1) PDEU. Poleg tega naj ne bi bilo sporno, da Komisija ni opravila nobenega nadzora nad koncentracijo M.8871 z vidika člena 101 PDEU in da stranke te koncentracije prav tako niso predložile nobene utemeljitve za to, da bi navedena koncentracija imela ugodne učinke v skladu s členom 101(3) PDEU.
61
Komisija ter družbi RWE in E.ON trditve pritožnic prerekajo.
2) Presoja Sodišča
62
Pritožnice s tem delom pritožbenega razloga Splošnemu sodišču v bistvu očitajo, da ni preverilo, ali dokazi, ki so jih predložile v postopkih na prvi stopnji, kažejo na obstoj omejevalnega sporazuma, ki je v nasprotju s členom 101 PDEU.
63
Iz preučitve prvega dela tega pritožbenega razloga je razvidno, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava s tem, da je ugotovilo, da je Komisija pravilno preučila zadevno koncentracijo v okviru predhodnega nadzora, določenega z Uredbo št. 139/2004, in dalje, da bi bil lahko vsak element v zvezi z obstojem protikonkurenčnega omejevalnega sporazuma v smislu člena 101 PDEU, odvisno od primera, predmet pritožbe v okviru Uredbe št. 1/2003.
64
Splošno sodišče pa ni pristojno za presojo, ki ni povezana z nadzorom zakonitosti sklepa, ki je predmet ničnostne tožbe, ki mu je bila predložena.
65
V teh okoliščinah je treba drugi del prvega pritožbenega razloga zavreči kot brezpredmeten.
c)
Tretji del
1) Trditve strank
66
Pritožnice v bistvu trdijo, da je Splošno sodišče kršilo njihovo pravico do izjave s tem, da je na eni strani ugotovilo neupoštevnost trditve v zvezi s kršitvijo člena 101 PDEU, saj naj bi bila vsa dejstva, ki so jih pritožnice navedle za dokaz kršitve te določbe, prezrta iz povsem formalnih razlogov. Na drugi strani naj bi Splošno sodišče v točkah od 406 do 411 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 405 do 410 sodb T‑317/20 in T‑319/20 zavrnilo predlog pritožnic za osebno navzočnost ali za zaslišanje prič, s čimer naj bi bila kršena pravica pritožnic do izjave.
67
Komisija ter družbi RWE in E.ON trditve pritožnic prerekajo.
2) Presoja Sodišča
68
Pritožnice s tem delom Splošnemu sodišču očitajo, da je kršilo njihovo pravico do izjave, ker ni upoštevalo dejstev, ki so jih navedle, in ker ni poskrbelo, da bi se nekatere priče, kar zadeva ravnanje družb RWE in E.ON, ki bi lahko bilo v nasprotju s členom 101 PDEU, udeležile obravnave ali bile zaslišane.
69
V skladu z ustaljeno sodno prakso je načelo učinkovitega sodnega varstva splošno načelo prava Unije, ki je zdaj izraženo v členu 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (sodba z dne 10. julija 2014, Telefónica in Telefónica de España/Komisija, C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, točka 40 in navedena sodna praksa). To načelo zajema pravico do izjave (glej v tem smislu sodbo z dne 26. septembra 2024, Energotehnica, C‑792/22, EU:C:2024:788, točka 54).
70
Pravica do izjave pomeni, da mora biti zadevni osebi omogočeno, da učinkovito predstavi svoje stališče o elementih, s katerimi namerava pristojni organ utemeljiti svojo odločbo, ki jo zadeva. Poleg tega spoštovanje pravice do izjave v sodnem postopku ne pomeni, da mora sodišče v svojo odločbo v celoti vključiti vse trditve vsake od strank, ampak da se mora, potem ko je slišalo trditve strank in preučilo dokaze, izreči o tožbenih predlogih in svojo odločitev obrazložiti (glej v tem smislu sodbo z dne 9. novembra 2023, Global Silicones Council in drugi/ECHA, C‑559/21 P, EU:C:2023:842, točka 76 in navedena sodna praksa).
71
Ta pravica pa ne zajema obveznosti Splošnega sodišča, da odredi pripravljalne ukrepe. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba namreč v zvezi s presojo predlogov za odreditev ukrepov procesnega vodstva ali pripravljalnih ukrepov, ki jih je vložila stranka v sporu, ki jo opravi prvostopenjsko sodišče, navesti, da samo Splošno sodišče presoja morebitno potrebo po dopolnitvi podatkov, ki so mu na voljo v zadevi, o kateri odloča. Splošno sodišče je torej edino pristojno, da presodi upoštevnost predloga za sprejetje ukrepa procesnega vodstva glede na predmet spora in potrebo po njegovem sprejetju (sodba z dne 12. novembra 2020, Fleig/ESZD, C‑446/19 P, EU:C:2020:918, točka 53 in navedena sodna praksa).
72
Iz tega sledi, da je treba pri nadzoru, ki ga Sodišče opravi v okviru pritožbe, preveriti, ali so stranke v pisnem postopku dejansko imele možnost predstaviti svoje trditve in razloge, ki so jih navedle, ter po potrebi med ustnim postopkom podrobnosti svojih trditev in odgovore na trditve drugih strank v postopku. Vendar Splošnemu sodišču v odločbi, izdani na prvi stopnji, ni treba ponoviti vseh pisnih ali ustnih trditev strank, niti mu tudi ni treba zavzeti stališča glede vsake od njih (sodba z dne 14. marca 2013, Viega/Komisija, C‑276/11 P, EU:C:2013:163, točki 35 in 36).
73
V obravnavani zadevi je na eni strani iz spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da so imele pritožnice med postopkom pred Splošnim sodiščem priložnost navesti vse svoje trditve v zvezi z obstojem omejevalnega sporazuma med družbama RWE in E.ON, ki naj bi bil v nasprotju s členom 101 PDEU. V zvezi s tem okoliščina, da se očitek šteje za brezpredmeten, namreč nikakor ne pomeni, da se pritožnice niso opredelile.
74
Na drugi strani Splošnemu sodišču teh trditev ni bilo treba vključiti v svoje razlogovanje niti ugoditi predlogu za osebno navzočnost ali za zaslišanje prič, tudi če bi bil ta predlog ratione temporis dopusten, saj so se te trditve in ta predlog nanašali na očitek, in sicer očitek v zvezi z obstojem omejevalnega sporazuma, ki je v nasprotju s členom 101 PDEU, za katerega je Splošno sodišče v točkah od 392 do 394 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 391 do 393 sodb T‑317/20 in T‑319/20 pravilno štelo, da je brezpredmeten.
75
Tretji del prvega pritožbenega razloga je treba torej zavrniti.
76
V teh okoliščinah je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti.
B. Drugi pritožbeni razlog: napačna uporaba člena 3 Uredbe št. 139/2004
77
Pritožnice s tem pritožbenim razlogom trdijo, da so koncentracije M.8871, M.8870 in B8-28/19 sestavni del ene same koncentracije in da bi jih bilo zato treba, drugače kot naj bi razsodilo Splošno sodišče, preučiti v okviru enotnega postopka nadzora koncentracij, določenega z Uredbo št. 139/2004.
1.
Prvi del
a)
Trditve strank
78
Pritožnice trdijo, prvič, da se Splošno sodišče napačno ni izreklo o svoji pristojnosti za odločanje o koncentraciji B8-28/19 in da se je napačno oprlo na premiso, da Komisiji v postopek v zvezi s koncentracijo M.8871 ni bilo treba formalno vključiti tega, da je družba RWE pridobila 16,67‑odstotni delež v kapitalu družbe E.ON (točke od 61 do 72 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter točke od 60 do 71 sodbe T‑317/20), na podlagi česar je sklepalo, da če pritožnice menijo, da ima lahko koncentracija B8-28/19 razsežnost Skupnosti, bi morale pri Komisiji vložiti pritožbo, da bi ji predlagale obravnavo te koncentracije.
79
Niti sodba z dne 25. septembra 2003, Schlüsselverlag J. S. Moser in drugi/Komisija (C‑170/02 P, EU:C:2003:501, točke od 27 do 30), navedena v točki 68 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter v točki 67 sodbe T‑317/20, niti noben drug razlog naj namreč pritožnicam ne bi nalagala, naj vložijo ločene pritožbe in po potrebi ločene tožbe. To, da se preveri obstoj in obseg koncentracije, naj bi bila dolžnost Komisije.
80
Drugič, Splošno sodišče naj bi s tem, da se je sklicevalo na to, da prevzem nadzora ni bil dokazan (točka 70 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter točka 69 sodbe T‑317/20), izkrivilo dejstva. Pritožnice naj bi namreč v celoti pojasnile vpliv in nadzor družbe RWE v družbi E.ON. Poleg tega naj Investor Relationship Agreement (sporazum o odnosih med vlagatelji, v nadaljevanju: IRA), s katerim Splošno sodišče nasprotuje tem trditvam, nikoli ne bi bil posredovan pritožnicam. Nazadnje, IRA naj družbi RWE ne bi preprečeval, da pri izvrševanju svoje glasovalne pravice odstopi od tega sporazuma. Navedeni sporazum naj bi bil vsekakor ničen, ker naj bi bil z njim kršen člen 134(1), drugi stavek, Aktiengesetz (nemški zakon o delniških družbah), kar naj bi bilo podrobno pojasnjeno na obravnavi, v izpodbijanih sodbah pa naj ne bi bilo navedeno.
81
Tretjič in neodvisno od navedenega, Komisija in Splošno sodišče naj bi morala preučiti to, da je družba RWE pridobila 16,67‑odstotni delež v kapitalu družbe E.ON, čeprav ta pridobitev, če bi se obravnavala ločeno, ne bi pomenila koncentracije v smislu Uredbe št. 139/2004, saj naj bi lahko Komisija v skladu z uvodno izjavo 21 te uredbe preučila sporazume, povezane z izvedbo koncentracije.
82
Komisija ter družbi RWE in E.ON trditve pritožnic prerekajo.
b)
Presoja Sodišča
83
Pritožnice s tem delom, ki se nanaša na točke od 61 do 72 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter točke od 60 do 71 sodbe T‑317/20, Splošnemu sodišču v bistvu očitajo, da ni ugotovilo, da bi se morala Komisija v spornem sklepu izreči o svoji pristojnosti in zato formalno vključiti pridobitev manjšinskega deleža družbe RWE v kapitalu družbe E.ON, to je koncentracijo B8-28/19, v postopek v zvezi s koncentracijo M.8871. Splošnemu sodišču pritožnice očitajo tudi, da je izkrivilo nekatera dejstva iz spisa.
84
Splošno sodišče je v točki 61 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter v točki 60 sodbe T‑317/20 navedlo, da je Komisija v spornem sklepu opozorila na svojo obveznost, da pri presoji konkurenčnih učinkov vsake pridobitve nadzora upošteva tudi manjšinske deleže pridobitelja v morebitnih povezanih družbah, in da je Komisija torej preverila, ali bi se lahko zaradi pridobitve deleža družbe RWE v družbi E.ON, ki je predmet koncentracije B8-28/19, zmanjšal interes teh strank za konkuriranje ali jima omogočil in ju spodbudil, da izključita konkurente.
85
Splošno sodišče je v točkah 62 in 63 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter točkah 61 in 62 sodbe T‑317/20 ugotovilo, da je Komisija pri presoji učinkov koncentracije M.8871 upoštevala delež, ki ga je družba RWE pridobila v družbi E.ON, ni pa preučila združljivosti koncentracije B8-28/19 z notranjim trgom glede na Uredbo št. 139/2004, pri čemer je Splošno sodišče ugotovilo, da je združljivost te koncentracije glede na nemško pravo preučil pristojni nemški organ.
86
Splošno sodišče je v točkah od 64 do 66 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter v točkah od 63 do 65 sodbe T‑317/20 v odgovor na trditve pritožnic, da bi morala Komisija preučiti koncentracijo B8-28/19, ker naj bi manjšinski delež, ki ga je družba RWE pridobila v družbi E.ON, družbi RWE omogočal odločilen vpliv na družbo E.ON, opozorilo na opredelitev pojma „koncentracija“ v smislu člena 3 Uredbe št. 139/2004 in navedlo, da so pritožnice štele, da koncentracija B8-28/19 pomeni tako koncentracijo, in torej Komisiji očitali, da je ni preučila.
87
Splošno sodišče je v točki 67 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter v točki 66 sodbe T‑317/20 navedlo, da se predmet tožbe, vložene pri njem, formalno nanaša na sporni sklep, s katerim je bila koncentracija M.8871 razglašena za združljivo z notranjim trgom, in da čeprav ta sklep vsebuje elemente glede deleža, ki ga je družba RWE pridobila v družbi E.ON, na podlagi katerih je mogoče razumeti razloge, iz katerih Komisija koncentracije B8-28/19 ni štela za koncentracijo v smislu člena 3 Uredbe št. 139/2004, v tem sklepu ni izrecno določeno o tem vprašanju niti posledično o pristojnosti Komisije za odločanje o združljivosti te koncentracije z notranjim trgom. Zato po mnenju Splošnega sodišča pritožnice ne morejo uveljavljati tožbenega razloga, ki se nanaša na napačno razdružitev celotne transakcije, da bi mu predlagale, naj odloči o vprašanju pristojnosti, ki ga Komisija v sklepu, ki se dejansko izpodbija pred njim, ni obravnavala.
88
Splošno sodišče je poudarilo tudi, da če bi pritožnice menile, da ima koncentracija B8-28/19 lahko razsežnost Skupnosti, bi morale pri Komisiji vložiti pritožbo, v takem primeru pa bi se morala Komisija opredeliti o svoji pristojnosti kot nadzorni organ (točka 68 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter točka 67 sodbe T‑317/20).
89
Splošno sodišče je ugotovilo, da pridobitev manjšinskega deleža vsekakor lahko pripelje do prevzema nadzora le, če so s tem deležem dodeljene posebne pravice, ki omogočajo pravni izključni nadzor, ali če manjšinski delničar zaradi posebnih okoliščin pridobi dejanski izključni nadzor (točka 69 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter točka 68 sodbe T‑317/20). Vendar pritožnice na eni strani niso trdile, da so take pravice povezane z deležem, ki ga je pridobila družba RWE (točka 70 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter točka 69 sodbe T‑317/20), na drugi strani pa družba RWE ob upoštevanju IRA ne more doseči večine na skupščinah delničarjev družbe E.ON, tudi če bi bilo navzoče majhno število delničarjev. Splošno sodišče je ugotovilo, da poleg tega pritožnice niso predložile indicev, s katerimi bi utemeljile verjetnost obstoja kakršnega koli usklajevanja med [zaupno] (
1
) in družbo RWE na skupščinah delničarjev družbe E.ON, ki bi lahko družbi RWE zagotovilo stabilno večino na teh skupščinah. Zato po mnenju Splošnega sodišča ni mogoče šteti, da je družba RWE pridobila dejanski izključni nadzor nad družbo E.ON (točka 71 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter točka 70 sodbe T‑317/20), pritožnice pa niso utemeljeno trdile, da koncentracija B8-28/19 pomeni koncentracijo v smislu člena 3 Uredbe št. 139/2004 (točka 72 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter točka 71 sodbe T‑317/20).
90
Na prvem mestu, v zvezi z očitkom, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker ni ugotovilo, da bi se morala Komisija v spornem sklepu izreči o svoji pristojnosti za nadzor koncentracije B8-28/19, je treba opozoriti, da sistem nadzora koncentracij, vzpostavljen z Uredbo št. 139/2004, vključuje obveznost gospodarskih subjektov, da Komisiji priglasijo svoje koncentracije, in prepoved izvedbe teh koncentracij, preden Komisija ugotovi njihovo združljivost s skupnim trgom. V tem okviru Komisija priglasitev takoj, ko jo prejme, preuči z namenom sprejetja sklepa, da priglašena koncentracija ni podrejena določbam te uredbe, ali da ne ne obstaja resen sum glede njene združljivosti s skupnim trgom, ali da obstaja tak dvom (člen 6(1) navedene uredbe), posledica zadnjenavedenega primera pa je uvedba formalnega postopka preiskave, ki vodi do odločbe o združljivosti (člen 8(1) in (2) te uredbe) ali nezdružljivosti priglašene koncentracije (člen 8(3) Uredbe št. 139/2004), ali v primeru že izvedene in nezdružljive koncentracije ali v nasprotju s pogojem, odločbe, s katero se zahteva prenehanje te koncentracije (člen 8(4) te uredbe).
91
Iz določb, navedenih v prejšnji točki, izhaja, da Komisija ne more preučiti koncentracije, ki ji v nasprotju z obveznostjo iz člena 4 navedene uredbe ni bila priglašena, da bi jo razglasila za združljivo s skupnim trgom. Vendar se mora Komisija, če je obveščena o pritožbi, da takšna dejstva pomenijo koncentracijo z razsežnostjo Skupnosti iz Uredbe št. 139/2004, izreči o svoji pristojnosti za nadzor nad temi dejstvi, da po potrebi ugotovi, ali pomenijo tako koncentracijo, ki je nezakonita, ker ni bila priglašena, in ali je treba v takem primeru naložiti globe na podlagi člena 14(2)(a) Uredbe št. 139/2004.
92
V obravnavani zadevi je Splošno sodišče ugotovilo, da koncentracija B8-28/19, ki je predmet nadzora zveznega urada za varstvo konkurence, ni bila priglašena Komisiji. Čeprav je torej Komisija ustrezno upoštevala to, da je družba RWE pridobila manjšinski delež v družbi E.ON, da bi presodila konkurenčna razmerja, ki bi lahko iz tega izhajala med strankami koncentracije M.8871, ki ji je bila priglašena, ji zaradi neobstoja pritožbe ni bilo treba po uradni dolžnosti odločiti o svoji pristojnosti v zvezi s koncentracijo B8-28/19.
93
Iz tega sledi, da Splošno sodišče, ne da bi bilo treba preučiti njegovo razlago sodbe z dne 25. septembra 2003, Schlüsselverlag J. S. Moser in drugi/Komisija (C‑170/02 P, EU:C:2003:501, točke od 27 do 30), ni napačno uporabilo prava, ker je zavrnilo očitek pritožnic, da bi se morala Komisija v spornem sklepu izreči o koncentraciji B8-28/19.
94
Poleg tega je treba navesti, da je Splošno sodišče v nasprotju s tem, kar trdijo pritožnice v pritožbah, navedlo in preverilo presoje Komisije v zvezi s pridobitvijo manjšinskega deleža družbe RWE v družbi E.ON (glej točke od 61 do 71 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter točke od 60 do 70 sodbe T‑317/20; glej tudi točke 269, 308 in 364, zadnji stavek, ter 370 in naslednje sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 ter točke 268, 307 in 363, zadnji stavek, ter 369 in naslednje sodb T‑317/20 in T‑319/20).
95
Na drugem mestu, kar zadeva očitek, da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva v delu, v katerem naj bi pritožnice – v nasprotju s trditvami navedenega sodišča v točkah 70 in 71 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter točkah 69 in 70 sodbe T‑317/20 – najprej, predložile pojasnila v utemeljitev svojih trditev o vplivu in nadzoru, ki ga družba RWE izvaja v družbi E.ON, dalje, ker naj jim IRA nikoli ne bi bil posredovan in, nazadnje, ker naj ta sporazum družbi RWE ne bi preprečeval, da pri izvrševanju svoje glasovalne pravice odstopi od tega sporazuma, iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da očitki, ki so usmerjeni zoper dodatne razloge iz odločbe Splošnega sodišča, ne morejo povzročiti razveljavitve te odločbe in so torej brezpredmetni (sodba z dne 28. oktobra 2021, Vialto Consulting/Komisija, C‑650/19 P, EU:C:2021:879, točka 86).
96
Obrazložitev, ki jo je Splošno sodišče navedlo v točkah od 65 do 68 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter v točkah od 64 do 67 sodbe T‑317/20, pa zadostuje za utemeljitev, da je Splošno sodišče v teh sodbah zavrnilo prvi del prvega tožbenega razloga, s katerim so pritožnice Komisiji očitale, da ni opravila nadzora nad koncentracijo B8-28/19. To presojo potrjuje dejstvo, da se točka 69 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter točka 68 sodbe T‑317/20 začnejo z izrazom „Vsekakor“.
97
Ker pritožnicam v fazi pritožb v okviru očitka, ki so ga navedle v utemeljitev tega dela drugega pritožbenega razloga, ni uspelo dokazati, da je bilo v teh točkah izpodbijanih sodb pravo napačno uporabljeno, je treba ta očitek zavrniti.
98
Na tretjem mestu, v zvezi s trditvijo pritožnic, da bi morala Komisija in Splošno sodišče preučiti to, da je družba RWE pridobila 16,67‑odstotni delež v kapitalu družbe E.ON, čeprav ta pridobitev, če bi se obravnavala ločeno, ne bi pomenila koncentracije v smislu Uredbe št. 139/2004, je bilo v točki 94 te sodbe že navedeno, da je Komisija presodila to pridobitev manjšinskega deleža, kar je Splošno sodišče ustrezno navedlo in preverilo v izpodbijanih sodbah.
99
V teh okoliščinah je treba prvi del drugega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
2.
Drugi del
a)
Trditve strank
100
Pritožnice navajajo, da je Splošno sodišče v točkah od 74 do 119 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter v točkah od 73 do 118 sodbe T‑317/20 zavrnilo njihove trditve, da koncentracije M.8871, M.8870 in B8-28/19 pomenijo eno samo koncentracijo. Ta razlaga pojma „koncentracija“ v smislu Uredbe št. 139/2004, ki jo je podalo Splošno sodišče, naj ne bi upoštevala ciljev Pogodbe DEU in pomena uvodne izjave 20 te uredbe ter besedila Prečiščenega obvestila o pravni pristojnosti. Čeprav ta uvodna izjava 20 ni povzeta v normativnem delu navedene uredbe, naj bi zakonodajalec Unije v njej potrdil, da je sprejeto široko razumevanje pojma „koncentracija“, ne da bi izključil možnost, da bi lahko tudi tesno povezane transakcije menjave pomenile eno samo koncentracijo. Poleg tega naj bi tako široko besedilo člena 3 Uredbe št. 139/2004 omogočalo, da se za eno samo koncentracijo šteje več transakcij, s katerimi različna podjetja pridobijo nadzor nad različnimi „drugimi“ podjetji, kar naj nazadnje ne bi bilo vprašljivo s členom 5(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 139/2004. To naj bi potrdilo Splošno sodišče v sodbi z dne 23. februarja 2009, Cementbouw Handel & Industrie/Komisija (T‑282/02, EU:T:2006:64, točka 111 in naslednje).
101
V nasprotju s tem, kar je Splošno sodišče razsodilo v točkah 84 in 85 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter točkah 83 in 84 sodbe T‑317/20, naj skupna preučitev transakcij menjave ne bi bila izključena zaradi namerne odločitve zakonodajalca, prav tako pa naj ta ne bi odločil, da je odločilno le Prečiščeno obvestilo o pravni pristojnosti. Komisija pa naj bi v Zeleni knjigi o reviziji Uredbe Sveta (EGS) št. 4064/89 z dne 21. decembra 1989 o nadzoru koncentracij podjetij (COM(2001) 745 final) (v nadaljevanju: Zelena knjiga) predlagala, naj se transakcije menjave obravnavajo kot ena sama koncentracija. Vendar naj bi razprava o nameravani reviziji med zakonodajnim postopkom privedla do tega, da naj bi bila uporaba pojma „koncentracija“ v primeru več pridobitev zagotovljena z uvodno izjavo 20.
102
Poleg tega naj bi bilo Prečiščeno obvestilo o pravni pristojnosti le interni upravni akt, ki naj Splošnega sodišča ne bi zavezoval. Tudi generalna pravobranilka J. Kokott naj bi v sklepnih predlogih v zadevi Austria Asphalt (C‑248/16, EU:C:2017:322) pojasnila, da to obvestilo ni del upoštevnega pravnega okvira. Splošno sodišče naj bi zato napačno uporabilo pravo, ker je svojo presojo transakcij menjave oprlo na točki 41 in 44 navedenega obvestila, da bi zavrnilo, da bi se koncentracije M.8871, M.8870 in B8-28/19 štele za eno samo koncentracijo.
103
Komisija, družbi RWE in E.ON ter nemška vlada trditve pritožnic prerekajo.
b)
Presoja Sodišča
104
Pritožnice z drugim delom drugega pritožbenega razloga, ki se v bistvu nanaša na razlogovanje Splošnega sodišča iz točk od 74 do 86 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter točk od 73 do 85 sodbe T‑317/20, grajajo njegovo razlago pojma „ena sama koncentracija“. Po mnenju pritožnic lahko ena sama koncentracija združuje več transakcij, s katerimi različna podjetja pridobijo nadzor nad različnimi drugimi podjetji. Razlaga pojma „koncentracija“ v smislu Uredbe št. 139/2004, ki jo je podalo Splošno sodišče, naj ne bi upoštevala ciljev Pogodbe DEU in pomena uvodne izjave 20 te uredbe ter besedila Prečiščenega obvestila o pravni pristojnosti.
105
Splošno sodišče je v točkah od 74 do 77 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter v točkah od 73 do 76 sodbe T‑317/20, potem ko je navedlo, da se pojem „ena sama koncentracija“ pojavi samo v uvodni izjavi 20 Uredbe št. 139/2004, na eni strani ugotovilo, da ta uvodna izjava ne vsebuje izčrpne opredelitve pogojev, pod katerimi transakciji ali več transakcij pomenijo eno samo koncentracijo, na drugi strani pa je opozorilo, da uvodna izjava uredbe, čeprav lahko pojasni razlago, ki jo je treba podati glede pravnega pravila, ni takšno pravilo niti ne more voditi do opredelitve, ki ni v skladu z določbami Uredbe, katere del je.
106
Splošno sodišče je v točki 78 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter v točki 77 sodbe T‑317/20 iz tega sklepalo, da je treba pojem „ena sama koncentracija“ razlagati na način, ki je združljiv s pojmom „koncentracija“, opredeljenim v členu 3(1) Uredbe št. 139/2004, ne da bi se razširil obseg uporabe te določbe.
107
Splošno sodišče je v točkah 79 in 80 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter točkah 78 in 79 sodbe T‑317/20 iz člena 3(1) Uredbe št. 139/2004 sklepalo, da mora za to, da bi se dve ali več transakcij štelo, da pomenijo eno samo koncentracijo v smislu te uredbe, poleg medsebojne odvisnosti teh transakcij v tem smislu, da ne bi bile izvedene druga brez druge, rezultat teh transakcij med drugim omogočiti enemu ali več podjetjem ekonomski nadzor nad dejavnostjo enega ali več drugih podjetij.
108
Splošno sodišče je v točkah od 81 do 86 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter v točkah od 80 do 85 sodbe T‑317/20 odgovorilo na trditev pritožnic, da se z uvodno izjavo 20 Uredbe št. 139/2004 konkretizira volja Komisije, izražena v Zeleni knjigi, da se izmenjava sredstev zelo na splošno obravnava kot ena sama koncentracija, da bi se zagotovila skladna presoja celotne koncentracije, ker je ugotovilo, da zakonodajalec Unije te volje ni upošteval v Uredbi št. 139/2004 in da se ob upoštevanju pogojev, na katere je bilo opozorjeno v točki 80 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter v točki 79 sodbe T‑317/20, pojem „ena sama koncentracija“ ne uporablja, kadar neodvisna podjetja pridobijo nadzor nad različnimi cilji, kot je to v primeru izmenjave sredstev.
109
V nasprotju s trditvami pritožnic ta presoja Splošnega sodišča ne krši niti ciljev Pogodbe DEU, niti pomena uvodne izjave 20 Uredbe št. 139/2004, niti besedila Prečiščenega obvestila o pravni pristojnosti.
110
Najprej, Splošno sodišče je pravilno ugotovilo, da uvodna izjava 20 Uredbe št. 139/2004 ni zavezujoča in ne more voditi do opredelitve pojma „ena sama koncentracija“, ki ne bi bila v skladu s členom 3 te uredbe.
111
Dalje, Splošno sodišče je prav tako pravilno v bistvu navedlo, da iz člena 3(1)(b) Uredbe št. 139/2004 izhaja, da lahko dve ali več transakcij pomenijo eno samo koncentracijo za namene nadzora koncentracij le, če poleg njihove potrebne soodvisnosti privedejo do tega, da se enemu ali več podjetjem podeli izključni nadzor ali skupni nadzor nad enim ali več drugih podjetij.
112
Splošno sodišče prav tako ni storilo napake s tem, da je ugotovilo, da je bil namen Zelene knjige začetek postopka posvetovanja, da Komisiji ni naložila obveznosti in, nazadnje, da je zakonodajalec Unije v Uredbi št. 139/2004 ni konkretiziral v zvezi s predlogi iz te zelene knjige o izmenjavah sredstev.
113
V zvezi s sklicevanjem pritožnic na člen 5(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 139/2004 je treba ugotoviti, da je s to določbo urejen le trenutek, od katerega je treba za izračun prometa več transakcij pridobitve šteti za eno samo koncentracijo. V navedeni določbi pa sam pojem „koncentracija“ ni opredeljen.
114
Nazadnje, v zvezi s Prečiščenim obvestilom o pravni pristojnosti je treba navesti, da v nasprotju s tem, kar trdijo pritožnice, Splošno sodišče v točkah 84 in 85 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter točkah 83 in 84 sodbe T‑317/20 ni razsodilo, da je za opredelitev pojma „ena sama koncentracija“ odločilno le to obvestilo. Splošno sodišče je navedlo namreč, da zakonodajalec Unije predlogov iz Zelene knjige v zvezi z izmenjavami sredstev ni vključil v končno različico Uredbe št. 139/2004, zato ti predlogi v obravnavani zadevi niso upoštevni, tako da sta v zvezi s tem upoštevna le ta uredba in navedeno obvestilo. Poleg tega zgolj dejstvo, da Prečiščeno obvestilo o pravni pristojnosti ni zavezujoče, samo po sebi ne more povzročiti, da bi Splošno sodišče s tem, da ga je upoštevalo, v izpodbijanih sodbah napačno uporabilo pravo, zlasti ker pritožnice niso dokazale, da razlaga, ki jo je Komisija uporabila v tem obvestilu, ne more temeljiti na Uredbi št. 139/2004.
115
Iz zgornjih preudarkov izhaja, da je Splošno sodišče v točki 86 sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20 in T‑319/20 ter v točki 85 sodbe T‑317/20 pravilno ugotovilo, da se pojem „ena sama koncentracija“ ne uporablja, kadar neodvisna podjetja pridobijo nadzor nad različnimi cilji, kot je to, kot v obravnavani zadevi, pri izmenjavi sredstev.
116
Drugi del drugega pritožbenega razloga je torej treba zavrniti.
117
Iz tega sledi, da se drugi pritožbeni razlog zavrne.
C. Tretji pritožbeni razlog: napačna uporaba člena 2 Uredbe št. 139/2004
1.
Prvi del
a)
Trditve strank
118
Pritožnice trdijo, da je bilo v točkah od 205 do 228 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 204 do 227 sodb T‑317/20 in T‑319/20 napačno uporabljeno pravo v delu, v katerem je v njih potrjena očitna napaka Komisije pri presoji upoštevnega trga.
119
Splošno sodišče naj bi v točkah 220 in 221 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah 219 in 220 sodb T‑317/20 in T‑319/20 ugotovilo, da „ne glede na končno izbrano opredelitev trga […] koncentracija ne vzbuja pomislekov o konkurenci“ in da naj pritožnice ne bi navedle „nobenega posebnega argumenta“ niti „konkretno [pojasnile], zakaj bi morala Komisija sprejeti drugačno opredelitev […] trgov“. Ta predstavitev naj bi izkrivljala dejstva in kršila dokazni standard, ki se lahko naloži pritožnicam. Pritožnice naj bi namreč v tožbah in študiji, ki jo je na njihovo zahtevo pripravilo podjetje za ekonomsko svetovanje in je bila posredovana Komisiji (v nadaljevanju: študija Oxera), natančno predstavile svojo opredelitev trga in sklepe, do katerih so prišle in na podlagi katerih so Komisiji očitale nezadostno preiskavo in/ali očitno napako pri presoji, ker je Komisija opredelitev trga pustila odprto. Splošno sodišče naj bi torej imelo na voljo vse dokaze, da bi lahko odločilo o zadevi.
120
Splošno sodišče in Komisija naj ne bi mogla prezreti opredelitve trga. V spornem sklepu naj ne bi bilo navedeno, zakaj je Komisija menila, da kljub zgoraj navedenim dokazom naraščajoča tržna moč družbe RWE na trgu prve prodaje električne energije ni problematična, ne glede na končno izbrano možno opredelitev trga.
121
Komisija, družbi RWE in E.ON ter nemška vlada trditve pritožnic prerekajo.
b)
Presoja Sodišča
122
Pritožnice s prvim delom tretjega pritožbenega razloga trdijo, da je Splošno sodišče v točkah od 205 do 228 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 204 do 227 sodb T‑317/20 in T‑319/20 napačno uporabilo pravo v delu, v katerem ni grajalo očitne napake pri presoji upoštevnega trga, ki naj bi jo Komisija storila v spornem sklepu.
123
V zvezi z nadzorom, ki ga mora opraviti Sodišče v pritožbenem postopku, je treba spomniti, da je v skladu s členom 256 PDEU in členom 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije pritožba omejena na pravna vprašanja. Splošno sodišče je torej edino pristojno za ugotavljanje in presojo upoštevnih dejstev ter presojo dokazov. Presoja dejstev in dokazov torej, razen v primeru njihovega izkrivljanja, ni pravno vprašanje, ki bi bilo kot tako predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe (sodba z dne 16. januarja 2019, Komisija/United Parcel Service, C‑265/17 P, EU:C:2019:23, točka 11 in navedena sodna praksa).
124
Poleg tega mora pritožnik, ki zatrjuje, da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva in dokaze, natančno navesti dokaze, ki naj bi bili izkrivljeni, in dokazati napake pri analizi, ki so po njegovem mnenju povzročile, da je Splošno sodišče izkrivilo dokaze (sodba z dne 4. oktobra 2024, thyssenkrupp/Komisija, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, točka 102 in navedena sodna praksa). S tem se predpostavlja, da je Splošno sodišče očitno prekoračilo meje razumne presoje dokazov (sodba z dne 4. julija 2024, Portugalska/Komisija (Prosta cona Madeira), C‑736/22 P, EU:C:2024:579, točka 56 in navedena sodna praksa). Torej ni dovolj dokazati, da bi bilo mogoče dokument razlagati drugače, kot ga je razlagalo Splošno sodišče. Nazadnje, tako izkrivljanje mora biti očitno razvidno iz listin v spisu, ne da bi bilo treba na novo presojati dejstva in dokaze (sodba z dne 13. julija 2023, Komisija/CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, točka 142 in navedena sodna praksa).
125
Poleg tega Sodišče tudi ni pristojno za presojo dokazov, ki jih je Splošno sodišče upoštevalo pri utemeljitvi dejanskega stanja, ki ga je ugotovilo, saj je samo Splošno sodišče pristojno za presojo vrednosti dokazov, ki so mu bili predloženi (glej v tem smislu sodbo z dne 24. januarja 2002, Conserve Italia/Komisija, C‑500/99 P, EU:C:2002:45, točka 59 in navedena sodna praksa). Splošno sodišče je prav tako edino pristojno za odločanje o tem, ali ti dokazi zadostujejo ali pa jih je treba dopolniti (glej v tem smislu sodbo z dne 22. novembra 2007, Sniace/Komisija, C‑260/05 P, EU:C:2007:700, točka 77 in navedena sodna praksa).
126
V zvezi z merilom nadzora, ki ga mora Splošno sodišče opraviti nad spornim sklepom, je treba opozoriti, da kot je Sodišče razsodilo v okviru Uredbe Sveta (EGS) št. 4064/89 z dne 21. decembra 1989 o nadzoru koncentracij podjetij (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 31) (sodba z dne 15. februarja 2005, Komisija/Tetra Laval, C‑12/03 P, EU:C:2005:87, točka 38), dajejo materialnopravna pravila Uredbe št. 139/2004 Komisiji diskrecijsko pravico, zlasti pri zapletenih ekonomskih presojah. Zato mora sodišče Unije pri nadzoru, ki ga opravlja nad izvajanjem te pravice in je nujen za opredelitev pravil o koncentracijah, upoštevati območje proste presoje, ki posredno izhaja iz ekonomskih določb, ki so del pravil o koncentracijah.
127
Dodati je treba, da v okviru nadzora, ki ga Splošno sodišče izvaja nad zapletenimi ekonomskimi presojami Komisije, Splošno sodišče ekonomske presoje Komisije ne more nadomestiti s svojo (glej v tem smislu sodbi z dne 2. septembra 2010, Komisija/Scott, C‑290/07 P, EU:C:2010:480, točki 64 in 66, in z dne 24. januarja 2013, Frucona Košice/Komisija, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, točka 75). Iz tega sledi, da se nadzor, ki ga Splošno sodišče izvaja nad zapletenimi ekonomskimi presojami, ki jih opravi Komisija pri izvrševanju diskrecijske pravice, ki ji jo daje Uredba št. 139/2004, nanaša na preverjanje spoštovanja postopkovnih pravil in pravil glede obrazložitve, pravilnosti ugotovljenega dejanskega stanja ter neobstoja očitnih napak pri presoji in zlorabe pooblastil (sodba z dne 13. julija 2023, Komisija/CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, točka 84).
128
V obravnavani zadevi in ob upoštevanju navedenega je treba navesti, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava s tem, da je v točki 210 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 209 sodb T‑317/20 in T‑319/20 opozorilo, da je opredelitev upoštevnega trga v delu, v katerem vključuje zahtevne ekonomske presoje Komisije, lahko predmet samo omejenega nadzora Splošnega sodišča.
129
Splošno sodišče je v točkah od 219 do 228 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 218 do 227 sodb T‑317/20 in T‑319/20 preučilo obrazložitev spornega sklepa in trditve pritožnic ter ugotovilo, da te niso dokazale, da je Komisija pri opredelitvi upoštevnega trga storila očitno napako pri presoji.
130
Očitek pritožnic, da naj bi Splošno sodišče s tem, da je navedlo, da niso navedle nobenega posebnega argumenta, s katerim bi izpodbile presojo Komisije, v skladu s katero koncentracija ne vzbuja pomislekov o konkurenci, ne glede na končno izbrano opredelitev trga, izkrivilo dejstva in kršilo dokazni standardi, ki se lahko naloži, je treba zavrniti. Iz skupne razlage teh točk ob upoštevanju meja, v katere spada nadzor Splošnega sodišča nad zapletenimi ekonomskimi presojami Komisije, namreč izhaja, da Splošno sodišče v njih ni potrdilo, da v tožbah, ki so mu bile predložene, ni trditev, s katerimi bi se izpodbijala presoja Komisije v zvezi z opredelitvijo upoštevnega trga. V zvezi s tem se je Splošno sodišče poleg tega posebej sklicevalo na utemeljitev pritožnic, da naj bi bil trg električne energije iz obnovljivih virov energije, za katero se uporablja Gesetz für den Ausbau erneuerbarer Energien (Erneuerbare-Energien-Gesetz – EEG 2017) (nemški zakon o energiji iz obnovljivih virov) z dne 21. julija 2014 (BGBl. 2014 I, str. 1066, v nadaljevanju: zakon EEG) samostojni trg. Vendar je Splošno sodišče v bistvu ugotovilo, da ni bilo dokazov v zvezi s posebnimi značilnostmi različnih virov energije, njihovo nezamenljivostjo, pogoji konkurence ter strukturo povpraševanja in ponudbe, ki bi v okviru omejenega nadzora, ki ga mora opraviti, upravičevali ugotovitev, da je Komisija storila očitno napako pri presoji upoštevnega trga. V nasprotju s trditvami pritožnic Splošno sodišče ne spreminja dokaznih zahtev za vsako stranko, ki se sklicuje na dejstvo, ampak je v teh točkah izpodbijanih sodb navedlo le, da elementi, ki so jih pritožnice navedle, ne morejo ovreči presoje Komisije v zvezi z upoštevnim proizvodnim trgom.
131
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da pritožnice s svojim očitkom dejansko želijo pred Sodiščem izpodbijati presojo Splošnega sodišča glede dokazov, ki jih je imelo na voljo, in doseči, da Sodišče ponovno preuči dejstva. Kot pa je razvidno iz točke 123 te sodbe, presoja dejstev in dokazov, razen v primeru izkrivljanja, ki v obravnavani zadevi ni dokazana, ni pravno vprašanje, ki bi bilo predmet nadzora Sodišča.
132
Prvi del tretjega pritožbenega razloga je zato treba zavrniti.
2.
Drugi del
a)
Trditve strank
133
Pritožnice trdijo, da je Splošno sodišče v točkah od 229 do 259 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 228 do 258 sodb T‑317/20 in T‑319/20 napačno uporabilo pravo s tem, da je potrdilo prospektivno analizo učinkov koncentracije, ki naj bi bila nezadostna, ker naj bi bila časovno prekratka.
134
Na prvem mestu, Splošno sodišče naj bi namreč v točkah 233 in 234 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah 232 in 233 sodb T‑317/20 in T‑319/20 napačno navedlo, da bi zadostovala preučitev tržnih deležev, medtem ko naj bi elementi, ki so jih predložile pritožnice, pomenili „hipotetične elemente, katerih gospodarskega pomena ni mogoče oceniti“„z razumno stopnjo napake“.
135
Na drugem mestu, Splošno sodišče naj bi v točkah od 235 do 239 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 234 do 238 sodb T‑317/20 in T‑319/20 storilo napako, ker ni grajalo Komisije zaradi nezadostnega upoštevanja razvoja energetskega prehoda in opuščanja jedrske energije na dan 31. decembra 2022 s tem, da je, kar zadeva učinke koncentracije na tržne deleže družbe RWE, posplošeno razlikovala med obdobjem pred letom 2022 in poznejšim obdobjem. Prvič, Splošno sodišče naj bi samo ugotovilo, da so bili ti preudarki omejeni na tržne deleže družbe RWE, s čimer se naj ne bi upoštevalo posebnosti trga prve prodaje električne energije. Drugič, Komisija naj v točkah 30, 35, 62 in 65 obrazložitve spornega sklepa ne bi zadostno preučila učinkov koncentracije po letu 2022, ampak naj bi zgolj ugotovila, da naj bi jedrske zmogljivosti, ki jih je prenesla družba E.ON, prenehale z opuščanjem jedrske energije leta 2022 in da naj bi bili zato taki učinki omejeni. To pa naj ne bi bilo v skladu s členom 2 Uredbe št. 139/2004, ki naj bi zahteval, da se prospektivna analiza opravi zelo pozorno, saj naj bi celotna koncentracija in trajno prenehanje potencialne konkurence družbe E.ON vplivala na konkurenco na trgu prve prodaje električne energije tudi po prenehanju uporabe proizvodnih zmogljivosti jedrskih elektrarn leta 2022. Tretjič, pri pripravi prospektivne analize naj ne bi bilo mogoče govoriti o skrbnosti, ker naj bi Komisija v točki 62 obrazložitve spornega sklepa, na katero se nanašajo izpodbijane sodbe (točka 236 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točka 235 sodb T‑317/20 in T‑319/20), sama priznala, da v zvezi s tem ni izvedla izčrpne preiskave. Predstavitev dejanskega stanja v izpodbijanih sodbah naj bi v delu, v katerem naj bi bila v nasprotju z vsebino spornega sklepa, izkrivila ta sklep v škodo pritožnic.
136
Na tretjem mestu, Splošno sodišče naj bi s tem, da je v točki 240 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 239 sodb T‑317/20 in T‑319/20 navedlo, da je „razumno šteti, da se je [Komisija] pri analizi oprla na obdobje od treh do petih let od priglasitve koncentracije leta 2019“, Komisiji z izkrivljanjem dejstev pripisalo napovedi, ki nikakor ne izhajajo iz spornega sklepa.
137
Vendar naj ti domnevne obeti za obdobje od tri do pet let prav tako ne morejo biti preudarna napoved, saj je to obdobje precej prekratko za preučitev učinkov koncentracije na trgu prve prodaje električne energije. Poleg tega naj bi Splošno sodišče ugotovilo, da obdobja od deset do petnajst let, ki jih je Komisija uporabila v drugih postopkih, niso upoštevna, čeprav so se te zadeve, kot v obravnavani zadevi, nanašale na napovedi na trgih proizvodnje električne energije. Prav tako naj ne bi bilo res, da Komisija ni imela na voljo elementov, ki bi ji omogočili „izvedbo časovno bolj oddaljene prospektivne analize“ (točka 246 in naslednje sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točka 245 in naslednje sodb T‑317/20 in T‑319/20). Nazadnje, tudi to, da je Splošno sodišče v točki 257 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 256 sodb T‑317/20 in T‑319/20 zavrnilo izkrivljanje konkurence, ki so ga očitale pritožnice, ker je nemška vlada financirala opuščanje premoga s strani družbe RWE, ker je bilo v zadevi SA.58181 ugotovljeno, da je to financiranje v skladu z določbami, ki urejajo državne pomoči, naj bi bilo prav tako napačno.
138
Komisija, družbi RWE in E.ON ter nemška vlada trditve pritožnic prerekajo.
b)
Presoja Sodišča
139
Pritožnice z drugim delom tretjega pritožbenega razloga, ki se nanaša na točke od 229 do 259 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točke od 228 do 258 sodb T‑317/20 in T‑319/20, trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je potrdilo prospektivno analizo učinkov koncentracije, ki po njihovem mnenju ni zadostna, ker naj bi bila časovno prekratka.
140
Splošno sodišče je v točkah od 231 do 235 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 230 do 234 sodb T‑317/20 in T‑319/20 ob sklicevanju na člen 2(2) in (3) Uredbe št. 139/2004 opozorilo, da mora Komisija pri nadzoru koncentracij izdelati napoved glede prihodnjega razvoja trga. Splošno sodišče je navedlo, da je treba to prospektivno analizo opraviti zelo pozorno, saj ne gre za analizo preteklih dogodkov, za katere so pogosto na voljo številni dokazi, ki omogočajo razumeti razloge zanje, temveč za predvidevanje dogodkov, ki se bodo bolj ali manj verjetno zgodili v prihodnosti, če ne bo sprejet sklep o prepovedi načrtovane koncentracije ali določitvi pogojev zanjo. Splošno sodišče je pojasnilo, da taka prospektivna analiza, v okviru katere se preučuje, kako bi lahko koncentracija spremenila dejavnike, ki določajo stanje konkurence na določenem trgu, zahteva predstavljanje različnih povezav med vzroki in posledicami, da bi se ugotovile tiste, katerih verjetnost je največja. Nazadnje, Splošno sodišče je opozorilo, da se presoja koncentracije opravi izključno na podlagi dejanskih in pravnih okoliščin, ki so obstajale ob priglasitvi te koncentracije, in ne na podlagi hipotetičnih elementov, katerih gospodarskega pomena ni mogoče oceniti ob sprejetju sklepa o odobritvi. Iz tega je Splošno sodišče sklepalo, da se od Komisije pričakuje, da bo ocenila učinke koncentracije v obdobju, katerega najdaljše trajanje ne sme presegati obdobja, v katerem je dovolj gotovo, da se bodo zgodili nekateri dogodki. Od Komisije torej ni mogoče zahtevati, da opravi prospektivno analizo na podlagi elementov, za katere ne more z razumno stopnjo napake predvideti dolgoročnih učinkov.
141
Splošno sodišče je ugotovilo, da je Komisija v spornem sklepu razlikovala med dvema obdobjema, prvo od izvedbe koncentracije do 31. decembra 2022, datuma, ki ga je nemški zakonodajalec določil za opustitev jedrske energije, in drugim obdobjem po tem datumu, pri čemer je Splošno sodišče ugotovilo, da Komisija ni navedla najdaljšega obdobja tega drugega obdobja, in da je razumno šteti, da se je ta institucija pri izvedbi svoje analize oprla na obdobje od treh do petih let od priglasitve koncentracije leta 2019 (točke od 236 do 240 sodb T‑312/20, T‑313/20, in T‑315/20 ter točke od 235 do 239 sodb T‑317/20 in T‑319/20).
142
Splošno sodišče je na očitek pritožnic, da bi morala Komisija v skladu s svojo predhodno prakso odločanja namesto tega predvideti obdobje prospektivne analize od 15 do 20 let ob upoštevanju po njihovem mnenju trajanja naložbenih ciklov, značilnih za trg električne energije, in preobratov na tem trgu zaradi energetskega prehoda in opuščanja jedrske energije, odgovorilo, da je Komisija v teh prejšnjih zadevah imela na volje elemente, ki so ji omogočali, da je z razumno gotovostjo predvidela razvoj trga v takem obdobju (točka 245 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točka 244 sodb T‑317/20 in T‑319/20).
143
Splošno sodišče je preučilo, ali je Komisija v obravnavani zadevi razpolagala z elementi, ki bi ji omogočili izvedbo prospektivne analize, ki bi bila časovno bolj oddaljena od analize, opravljene v spornem sklepu (točke od 246 do 258 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točke od 245 do 257 sodb T‑317/20 in T‑319/20). V zvezi s tem je Splošno sodišče ugotovilo, da so pritožnice navedle le svoje naložbene projekte, ne da bi navedle projekte, ki bi jih družba RWE lahko izvedla po koncentraciji, in da so, nasprotno, pritožnice navedle, da bi lahko bili družbi RWE in E.ON po koncentraciji odvrnjeni od obsežnih naložb. Splošno sodišče je iz tega sklepalo, da tudi ob predpostavki, da naložbeni cikli dejansko trajajo od 15 do 20 let, kot so trdile pritožnice, Komisija že samo iz tega razloga ni mogla opreti svoje prospektivne analize na takšno obdobje (točka 249 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točka 248 sodb T‑317/20 in T‑319/20). V zvezi z morebitnim vplivom opuščanja premoga je Splošno sodišče navedlo, da je bil Gesetz zur Reduzierung und zur Beendigung der Kohleverstromung (zakon o zmanjšanju in prenehanju proizvodnje električne energije iz premoga) z dne 8. avgusta 2020 (BGBl. 2020 I, str. 1818, v nadaljevanju: zakon o opustitvi premoga) sprejet po sprejetju spornega sklepa, vendar je bil sprejet na podlagi poročila pred tem sprejetjem, v katerem je bil predviden izstop premoga v letu 2038 (točki 250 in 251 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točki 249 in 250 sodb T‑317/20 in T‑319/20). Splošno sodišče je navedlo, da v navedenem poročilu ni bil naveden točen datum zaprtja elektrarn na premog družbe Uniper SE – družbe, katere prenehanje so pritožnice navedle v utemeljitev trditve, da se bo struktura trga spremenila v korist družbe RWE – temveč je bilo v njem navedeno, da upravljavec premogovnika, ki je oskrboval družbo Uniper, načrtuje obratovanje do sredine tridesetih let 21. stoletja (točki 252 in 253 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točki 251 in 252 sodb T‑317/20 in T‑319/20). Splošno sodišče je po tem, ko se je sklicevalo na sporočilo za javnost nemške vlade z dne 15. januarja 2020, v katerem je bil naveden sporazum z zveznimi deželami o opustitvi premoga ter sporočilo za javnost družbe Uniper z dne 30. januarja 2020, v katerem je bila navedena njena želja, da premog opusti, in nekateri obeti v zvezi s tem, da termoelektrarna na premog Datteln 4 ne bo začela obratovati, ugotovilo, da je bil v tem okviru sprejet zakon o opuščanju premoga, v členu 4 katerega, čeprav določa časovni okvir za zmanjšanje in ustavitev emisij iz elektrarn na premog, pa – drugače kot v zakonu o opustitvi jedrske energije – niso navedena imena zadevnih elektrarn na premog (točki 253 in 254 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točki 252 in 253 sodb T‑317/20 in T‑319/20).
144
Splošno sodišče je iz tega sklepalo, da čeprav je Komisija vedela, da se pripravlja zakon o opustitvi premoga in da bo družba Uniper ustavila obratovanje svojih elektrarnah na premog, ob sprejetju spornega sklepa ni mogla poznati natančnih podrobnosti pravil tega zakona, ki so bila podrobno določena šele januarja 2020. Splošno sodišče je navedlo tudi, da se pritožnice zanimajo samo za družbo Uniper, ne da bi upoštevale verjetne učinke navedenega zakona na družbo RWE, ki ima prav tako v lasti elektrarne na premog. Nazadnje, Splošno sodišče je navedlo, da so obrati za proizvodnjo električne energije iz konvencionalnih virov družbe E.ON, na katere se nanaša koncentracija, jedrski obrati in ne elektrarne na premog, zato Komisiji ni bilo treba upoštevati sprememb, ki jih je ta zakon povzročil na trgu za proizvodnjo in veleprodajo električne energije, da bi razumno predvidela učinke koncentracije na tako na novo opredeljenem trgu. Splošno sodišče je dodalo, da je to še toliko bolj upravičeno, ker bi morala Komisija glede na to, da naj bi se premog prenehal uporabljati do leta 2038, za tako upoštevanje izdelati napoved za zelo oddaljeno prihodnost, ki bi jo lahko zaznamovale spremembe, ki jih še ni bilo mogoče predvideti, vendar bi lahko dodatno spremenile strukturo trga (točka 255 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točka 254 sodb T‑317/20 in T‑319/20).
145
V zvezi s trditvijo pritožnic, da zakon o opustitvi premoga povzroča izkrivljanje konkurence, saj naj bi nemška vlada družbi RWE dodelila znatna finančna sredstva, je Splošno sodišče ugotovilo, da Komisija mehanizma javnega razpisa Zvezne republike Nemčije ni opredelila kot izkrivljanje konkurence, temveč je ugotovila, da je pomoč, ki jo ta finančna sredstva pomenijo, združljiva z notranjim trgom (točka 257 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točka 256 sodb T‑317/20 in T‑319/20).
146
Splošno sodišče je ugotovilo, da Komisija ni imela informacij, ki bi ji omogočale izvedbo prospektivne analize, ki bi temeljila na daljšem obdobju od tistega, ki ga je uporabila (točka 258 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točka 257 sodb T‑317/20 in T‑319/20).
147
Najprej je treba navesti, da se opozorilo na obveznosti Komisije iz točk od 231 do 233 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točk od 230 do 232 sodb T‑317/20 in T‑319/20 v zvezi s prospektivno analizo upoštevnega trga, ki jo mora opraviti ta institucija, prekriva s presojami Sodišča, povzetimi v točkah od 80 do 85 sodbe z dne 13. julija 2023. Komisija/CK Telecoms UK Investments (C‑376/20 P, EU:C:2023:561), na katero se pritožnice ne sklicujejo in še manj dokazujejo, da je Splošno sodišče v navedenih točkah sodb T‑312/20, T‑313/20, T‑315/20, T‑317/20 in T‑319/20 napačno uporabilo pravo. Pritožnice pa trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je potrdilo prospektivno analizo učinkov koncentracije, ki po njihovem mnenju ni zadostna, ker naj bi bila časovno prekratka.
148
V zvezi s tem prvi očitek pritožnic, v skladu s katerim naj bi Splošno sodišče predlagalo, da bi bila preučitev tržnih deležev zadostna, na kar je bilo opozorjeno v točki 134 te sodbe, izhaja iz napačnega razumevanja izpodbijanih sodb. Splošno sodišče namreč v točkah 233 in 234 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah 232 in 233 sodb T‑317/20 in T‑319/20 ni navedlo, da bi preučitev tržnih deležev zadostovala, niti ni komentiralo kakovosti elementov, ki so jih predložile pritožnice, ampak je zgolj opozorilo na obseg obveznosti preučitve, ki jo ima Komisija.
149
V zvezi z drugim očitkom pritožnic, ki se nanaša na to, da Komisija ni zadostno upoštevala razvoja energetskega prehoda in opuščanja jedrske energije, je treba navesti, da se ta očitek nanaša na presoje, ki jih je Komisija opravila v spornem sklepu, in ne na ugotovitve Splošnega sodišča. V zvezi s slednjimi je navedeni očitek omejen na splošne trditve, da, prvič, Splošno sodišče ni upoštevalo posebnosti trga prve prodaje električne energije in, drugič, da naj bi predstavitev dejanskega stanja v delu, v katerem naj bi bila v nasprotju z vsebino spornega sklepa, izkrivila ta sklep v škodo pritožnic. V zvezi s tem je treba poleg tega, da mora trditev o izkrivljanju, kot izhaja iz sodne prakse, navedene v točki 124 te sodbe, vsebovati natančno navedbo izkrivljenih dokazov in prikaz napak pri analizi, ki so Splošno sodišče pripeljale do tega izkrivljanja, kar pa v obravnavani zadevi ni tako, navesti, da pritožnice s svojim očitkom Splošnemu sodišču dejansko ne očitajo napačne uporabe prava, ampak njegovo presojo dokazov. Kot pa je bilo opozorjeno v točki 125 te sodbe, je samo Splošno sodišče pristojno za presojo vrednosti, ki jo je treba pripisati dokazom, ki so mu bili predloženi.
150
V zvezi s tretjim očitkom pritožnic, da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva s tem, da je v točki 240 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 239 sodb T‑317/20 in T‑319/20 Komisiji pripisalo napovedi, ki naj ne bi izhajale iz spornega sklepa, je treba navesti, da domnevno izkrivljena dejstva niso jasno opredeljena.
151
V zvezi s trditvijo pritožnic, da obdobje za obete od treh do petih let ni moglo biti zadostno obdobje, saj je to obdobje po mnenju pritožnic prekratko za trg prve prodaje električne energije, ki naj bi vključeval visoke stroške in za katerega naj bi bili značilni precej daljši naložbeni cikli, je treba navesti, da niti člen 2 Uredbe št. 139/2004 niti sodna praksa, na katero se sklicujejo pritožnice, ne določata natančnega obdobja za Komisijino prospektivno analizo prihodnjih učinkov priglašene koncentracije. Poleg tega želijo pritožnice s tem očitkom in s trditvami, da je imela Komisija informacije, ki bi ji lahko omogočile izvedbo časovno bolj oddaljene prospektivne analize, nazadnje Sodišču predložiti v presojo, ne da bi pri tem dokazale kakršno koli izkrivljanje ali napačno uporabo prava Splošnega sodišča, presojo dejstev, ki jo je opravila Komisija in ki jo je Splošno sodišče potrdilo v okviru nadzora zakonitosti spornega sklepa.
152
V teh okoliščinah je treba drugi del tretjega pritožbenega razloga zavrniti.
3.
Tretji del
a)
Trditve strank
153
Pritožnice trdijo, da je Splošno sodišče v točkah od 260 do 336 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 259 do 335 sodb T‑317/20 in T‑319/20 napačno uporabilo pravo pri presoji tržne moči družbe RWE.
154
Najprej, Splošno sodišče naj bi namreč napačno opredelilo dodelitev in pomen sredstev družbe E.ON, ki jih je pridobila družba RWE. Prvič, iz točke 286 in naslednjih sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točke 285 in naslednjih sodb T‑317/20 in T‑319/20 naj bi bilo razvidno, da je Splošno sodišče zmogljivosti majhnih elektrarn družbe innogy, ki so bile prenesene na družbo E.ON, napačno izravnalo z zmogljivostmi, ki jih je pridobila družba RWE, s čimer je štelo, da se bo dejavnost družbe RWE zmanjšala (točka 291, in fine, sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točka 290, in fine, sodb T‑317/20 in T‑319/20). Ta napaka naj bi bila posledica dejstva, da Komisija, ki je Splošno sodišče v zvezi s tem ni grajalo, ni opredelila trga. Zmogljivosti teh majhnih elektrarn pa naj ne bi smele biti povezane s trgom prve prodaje električne energije, na katerem družba RWE krepi svoj prevladujoči položaj, ampak s trgom maloprodajne dejavnosti, s katerega naj bi se družba RWE umaknila v korist svojega partnerja družbe E.ON. Drugič, nominalnega povečanja tržnega deleža družbe RWE, ki je na videz majhno zaradi opuščanja jedrske energije in premoga ter sočasnega razvoja proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov energije, naj ne bi bilo mogoče šteti za „neodločilnega“ z vidika člena 2 Uredbe št. 139/2004. Komisija naj bi se sama zavezala, da bo „v vsakem primeru ocenila […] tržne deleže z vidika verjetnih tržnih razmer“. Tako naj bi Komisija morala sama nadaljevati preiskavo, kar pa naj ne bi bilo tako.
155
Dalje, nemški organi naj bi v analizi Residual Supply Index (indeks preostale dobave, v nadaljevanju: indeks RSI) ugotovili, da ima dobavitelj tržno moč, kadar ima ključno vlogo, in sicer da povpraševanja brez njegovih obratov ni mogoče zadovoljiti več kot 5 % ur v letu (točka 303 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točka 302 sodb T‑317/20 in T‑319/20). Prav za to pa naj bi šlo v obravnavani zadevi, kot naj bi dokazovala študija Oxera, navedena v točki 310 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 309 sodb T‑317/20 in T‑319/20. Splošno sodišče naj bi kljub temu razsodilo, da ta sprememba ni upoštevna za uporabo člena 2(2) in (3) Uredbe št. 139/2004, saj po njegovem mnenju povečanje ključne vloge družbe RWE za 1,5 (2019) ali 1,3 (2022) odstotnih točk ne odstopa bistveno od spremembe, ugotovljene v drugih študijah, ki so jih predložile tretje osebe. To pa naj ne bi izničilo ugotovitve, da je družba RWE presegla prag prevladujočega položaja, ampak naj bi le potrjevalo veljavnost študije Oxera. Splošno sodišče naj tudi ne bi navedlo, da ni sporno, da Komisija sama ni pripravila nobene napovedi na podlagi indeksa RSI in da je zvezni urad za varstvo konkurence, ki z njo tesno sodeluje, indeks RSI obravnaval le z zgodovinskega vidika, in ne z vidika njegovega prihodnjega razvoja, kar naj ne bi pomenilo skrbne napovedi. Poleg tega naj Splošno sodišče v točkah od 300 do 311 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 299 do 310 sodb T‑317/20 in T‑319/20 ne bi upoštevalo dejstva, da je zvezni urad za varstvo konkurence večinoma potrdil upoštevnost napovedi iz študije Oxera.
156
Nazadnje, kar zadeva vse večji potencial družbe RWE za strateško uporabo njenih elektrarn, ki jih je vse več, naj Splošno sodišče ne bi dovolj obravnavalo nasprotnih trditev pritožnic in naj bi z napačno razlago člena 2 Uredbe št. 139/2004 potrdilo trditve Komisije (točke od 312 do 329 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točke od 311 do 328 sodb T‑317/20 in T‑319/20). Splošno sodišče naj bi v točkah od 316 do 322 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 315 do 321 sodb T‑317/20 in T‑319/20 ponovilo napačno predstavitev Komisije, v skladu s katero naj bi bile elektrarne, ki proizvajajo obnovljive vire energije, na splošno „najdražj[e] za zadržanje“ zaradi nizkih mejnih stroškov in da naj bi elektrarne, za katere velja zakon EEG, znatno zmanjšale zvišanja cen na trgu prve prodaje električne energije. Same premise te trditve pa naj ne bi odražale strateške uporabnosti celotnega portfelja, ki se je povečala.
157
Komisija, družbi RWE in E.ON ter nemška vlada trditve pritožnic prerekajo.
b)
Presoja Sodišča
158
Pritožnice s tretjim delom tretjega pritožbenega razloga, ki se nanaša na točke od 260 do 336 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točke od 259 do 335 sodb T‑317/20 in T‑319/20, trdijo, da je Splošno sodišče pri presoji tržne moči družbe RWE napačno uporabilo pravo.
159
Na prvem mestu, v zvezi s trditvami pritožnic, navedenimi v točki 154 te sodbe, v skladu s katerimi naj bi Splošno sodišče napačno opredelilo dodelitev in pomen sredstev družbe E.ON, ki jih je pridobila družba RWE, je treba navesti, da pritožnice dejansko izpodbijajo presojo dejstev in dokazov, ki sta jo opravila Komisija in nato Splošno sodišče, ne da bi dokazale, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo. Poleg tega je treba v zvezi s trditvami, da zmogljivosti majhnih elektrarn družbe innogy ne spadajo na trg proizvodnje in prve prodaje električne energije, opozoriti, da je bil očitek pritožnic glede nadzora Splošnega sodišča nad presojami Komisije v zvezi z opredelitvijo trga zavrnjen v točkah od 122 do 132 te sodbe.
160
Na drugem mestu, v zvezi z vprašanjem intenzivnosti ključne vloge družbe RWE na trgu proizvodnje in veleprodaje električne energije, to je stopnje nepogrešljivosti proizvodnih zmogljivosti družbe RWE za zadovoljitev povpraševanja na trgu z električno energijo, se pritožnice sklicujejo na študijo Oxera, ki naj bi dokazovala povečanje te ključne vloge na več kot 5 % ur v letu. Pritožnice Splošnemu sodišču v bistvu očitajo, da iz te okoliščine ni izpeljalo posledic za ugotovitev, da bi morala Komisija ugotoviti krepitev prevladujočega položaja družbe RWE zaradi priglašene koncentracije.
161
Navesti je treba, da je Splošno sodišče v točki 300 in naslednjih sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 299 in naslednjih sodb T‑317/20 in T‑319/20 preučilo presojo Komisije glede obsega ključne vloge družbe RWE na trgu proizvodnje in veleprodaje električne energije. Splošno sodišče je v bistvu navedlo, da se pri analizi indeksa RSI določi, ali ima družba ključno vlogo, to je, ali je nujno potrebna za zadovoljitev povpraševanja. V praksi je namen te analize, da se za vse ure v danem letu izmeri, ali proizvodna zmogljivost konkurentov preiskovanega subjekta zadostuje za zadovoljitev povpraševanja neodvisno od proizvodne zmogljivosti tega subjekta (točka 302 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točka 301 sodb T‑317/20 in T‑319/20). Potem ko se je Splošno sodišče sklicevalo na ugotovitve iz spornega sklepa, v skladu s katerimi je po mnenju nemških organov, pristojnih za konkurenco, ključna vloga v višini 5 % pokazatelj tržne moči preiskovanega subjekta, indeks RSI pa ima omejitve, ki zmanjšujejo njegovo uporabnost pri nadzoru koncentracij, je ugotovilo, da je Komisija pri svoji presoji vseeno upoštevala analize indeksa RSI (točki 304 in 305 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točki 303 in 304 sodb T‑317/20 in T‑319/20).
162
Splošno sodišče je v točkah od 306 do 310 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 305 do 309 sodb T‑317/20 in T‑319/20 preučilo ugotovitve Komisije v spornem sklepu v zvezi s temi analizami in zlasti analizo iz študije Oxera, ki so jo predložile pritožnice. Splošno sodišče je ugotovilo, da je bilo utemeljeno, da je Komisija ugotovila, da predpostavke, na katerih temelji ta študija, in sicer to, da je družba RWE obdržala svoje zmogljivosti za proizvodnjo električne energije iz vetrne energije in nadzor nad proizvodnimi zmogljivostmi družbe E.ON, ne odražajo realnosti (točki 308 in 309 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točki 307 in 308 sodb T‑317/20 in T‑319/20, ki napotujejo na točki 322 in 391 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točki 321 in 390 sodb T‑317/20 in T‑319/20).
163
Poleg tega je Splošno sodišče navedlo, da se krepitev ključne vloge družbe RWE v skladu s študijo Oxera bistveno razlikuje od tiste, ki so jo ugotovile tretje osebe, ter da so bile vrednosti indeksa RSI, izračunane za leto 2024, enake za stanje pred koncentracijo in po njej, kar dokazuje, da se ključna vloga družbe RWE po opustitvi jedrske energije konec leta 2022 ne bo krepila (točka 310 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točka 309 sodb T‑317/20 in T‑319/20).
164
Splošno sodišče je na podlagi tega ugotovilo, da pritožnice niso dokazalo obstoja očitne napake pri presoji, ki naj bi jo storila Komisija pri analizi ključne vloge družbe RWE.
165
Ugotoviti je treba, da Splošno sodišče pri tem nadzoru presoje Komisije nikakor ni napačno uporabilo prava in da želijo pritožnice s svojimi očitki v bistvu doseči, da Sodišče ponovno preuči dejstva in dokaze, predložene Splošnemu sodišču. Kot pa izhaja iz sodne prakse, navedene v točki 123 te sodbe, presoja dejstev in dokazov, razen v primeru izkrivljanja, ki v obravnavanem primeru ni dokazana, ni pravno vprašanje, ki bi bilo predmet nadzora Sodišča.
166
Na tretjem mestu, pritožnice trdijo, da Splošno sodišče v točkah od 312 do 329 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 311 do 328 sodb T‑317/20 in T‑319/20 ni dovolj obravnavalo nasprotnih trditev, ki so jih navedle v zvezi z vse večjim potencialom družbe RWE za strateško uporabo njenih elektrarn, ki jih je vse več, in da je napačno potrdilo trditve Komisije v zvezi s tem.
167
Navesti je treba, da je Splošno sodišče v teh točkah preučilo vprašanje spodbud za družbo RWE, da sprejme strategije zadržanja zmogljivosti in izvede druge strateške uporabe njenega portfelja proizvodnje električne energije.
168
Splošno sodišče je najprej opozorilo, da mora Komisija na splošno oceniti, kaj je razvidno iz več indicev, ki so bili upoštevani pri oceni konkurenčnega položaja, da lahko na podlagi te splošne presoje da prednost nekaterim elementom, drugih pa ne upošteva, ter da mora Splošno sodišče preveriti zakonitost te preučitve in njeno obrazložitev.
169
Dalje, Splošno sodišče je v točkah od 316 do 319 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 315 do 318 sodb T‑317/20 in T‑319/20 preučilo različne vidike morebitne strategije zadržanja zmogljivosti, ki jih je Komisija presodila v točkah od 49 do 65 obrazložitve spornega sklepa, zlasti dejstvo, da imajo obrati za proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov med prilagodljivimi tehnologijami proizvodnje najnižje mejne stroške in torej najvišje stroške zadržanja. Splošno sodišče je poudarilo, da so proizvajalci električne energije potrdili, da ti obrati običajno obratujejo s polno zmogljivostjo in da je njihova ustavitev smiselna le v primeru negativnih prodajnih cen. Splošno sodišče je opozorilo na presojo Komisije, v skladu s katero se s tem, da je družba RWE pridobila vetrne elektrarne v okviru priglašene koncentracije, njena zmožnost zadržanja nikakor ne bi povečala v odločilnem obsegu in da je bila posledica ureditve „neposredne prodaje“, ki se uporablja za električno energijo iz vetrne energije, znatno zmanjšanje interesa za dvig cen na veleprodajnem trgu za obrat za proizvodnjo električne energije iz vetrne energije. Splošno sodišče se je sklicevalo tudi na ugotovitev Komisije, da bi bilo povečanje zmogljivosti družbe RWE za zadržanje zaradi pridobitve jedrskih zmogljivosti začasno in omejeno, zato ni verjetno, da bi znatno vplivalo na interes družbe RWE, da začne izvajati strategijo zadržanja zmogljivosti. Splošno sodišče se je sklicevalo na to, da je Komisija upoštevala študijo Oxera, ki so jo predložile pritožnice, in na svojo presojo, da ta študija ni spremenila njene ugotovitve.
170
Splošno sodišče je v točkah od 320 do 324 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 319 do 323 sodb T‑317/20 in T‑319/20 preverilo, ali je Komisija pri analizi tveganja zadržanja zmogljivosti s strani družbe RWE storila očitno napako pri presoji, in zavrnilo obstoj take napake. Zlasti je Splošno sodišče opozorilo na svojo ugotovitev, da Komisija ni storila očitne napake s tem, da je menila, da povečanje tržnih deležev družbe RWE ni znatno in je vsekakor začasno. Iz tega je Splošno sodišče sklepalo, da po opustitvi jedrske energije, predvideni za konec leta 2022, zaradi koncentracije ne more nastati nobena dodatna zmožnost zadržanja, kar potrjuje študija Oxera. V zvezi z morebitnimi spodbudami družbe RWE za kratkoročno zadrževanje zmogljivosti, to je do opustitve jedrske energije, je Splošno sodišče navedlo ugotovitev Komisije, da obrati za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov zaradi nizkih mejnih stroškov niso primerni za zadržanje. V zvezi z obrati za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov je Splošno sodišče navedlo presojo Komisije, v skladu s katero bi morebitno povišanje cen zaradi zadržanja teh obratov pomenilo, da bi se nadomestilo za obrate za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov na podlagi zakona EEG znižalo. Splošno sodišče je poleg tega ugotovilo, da bi imelo to, da bi družba RWE pridobila manjšinski delež v kapitalu jedrskih elektrarn Emsland in Gundremmingen C, za spodbujanje zadržanja zmogljivosti le omejen in začasen učinek. Splošno sodišče je navedlo, da v študiji Oxera ni ugotovljen obstoj znatnega povečanja spodbud za zadržanje. Splošno sodišče je sklenilo, da Komisija pri analizi možnosti in spodbud družbe RWE za zadržanje proizvodnih zmogljivosti po koncentraciji ni storila očitne napake pri presoji.
171
Iz navedenega izhaja, da je Splošno sodišče podrobno preverilo, kako je Komisija preučila vprašanje tveganja, da bi družba RWE po koncentraciji zadržala svoje proizvodne zmogljivosti, in da je prišlo do ugotovitve, da Komisija na podlagi elementov iz spisa in dokazov, ki so jih med drugim predložile pritožnice, v zvezi s tem ni storila nobene očitne napake pri presoji. Trditve pritožnic pred Sodiščem, povzete v točkah od 154 do 156 te sodbe, ne dokazujejo, da je Splošno sodišče pri nadzoru presoj Komisije napačno uporabilo pravo, ampak se z njimi navsezadnje predlaga, naj Sodišče ponovno preuči dejstva, za kar pa v okviru pritožbe ni pristojno.
172
V teh okoliščinah je treba tretji del tretjega pritožbenega razloga zavrniti.
4.
Četrti del
173
Pritožnice s četrtim delom tretjega pritožbenega razloga, ki se nanaša na točke od 337 do 395 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter na točke od 336 do 394 sodb T‑317/20 in T‑319/20 ter je v bistvu razdeljen na tri očitke, trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri presoji konkurenčnega razmerja med družbama RWE in E.ON.
a)
Prvi očitek
1) Trditve strank
174
Pritožnice trdijo, da je Splošno sodišče v točkah od 339 do 346 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 338 do 345 sodb T‑317/20 in T‑319/20 domnevalo, da je Komisija zadostno preučila vse navzkrižne deleže skupin podjetij, ki jim pripadata družbi RWE in E.ON, ter zlasti da je upoštevala proizvodne zmogljivosti njunih hčerinskih družb. Vendar naj ne bi bilo sporno, da Komisija v nasprotju s točko 36 Smernic o horizontalnih združitvah ni preučila učinkov teh navzkrižnih deležev na ravnanje strank koncentracije ali njihovih konkurentov na področju naložb in širitve na trg. Dejstvo, da imata družbi RWE in E.ON sedež v Essnu (Nemčija), ki naj bi bila „nemška prestolnica energije“, naj bi pomenilo strateško prednost. Vendar naj bi Splošno sodišče to okoliščino štelo za neupoštevno, čeprav bi bilo treba v skladu s prakso odločanja Komisije obstoj skupnega sedeža podjetja analizirati z vidika konkurenčnih prednosti, ki jih želita doseči stranki koncentracije.
175
Komisija ter družbi RWE in E.ON trditve pritožnic prerekajo.
2) Presoja Sodišča
176
V zvezi s tem, da naj bi Splošno sodišče kršilo točko 36 Smernic o horizontalnih združitvah, ker naj ne bi ugotovilo, da je Komisija storila napako, ker ni preučila učinkov soodvisnosti med skupinama podjetij, ki jim pripadata družbi RWE in E.ON, na ravnanje strank koncentracije ali njihovih konkurentov, je treba opozoriti, kot je Splošno sodišče navedlo v točkah 349 in 350 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točkah 348 in 349 sodb T‑317/20 in T‑319/20, da so za Komisijo obvestila, ki jih sprejme na področju nadzora nad koncentracijami, sicer zavezujoča, vendar Smernice o horizontalnih združitvah ne zahtevajo, da se v vseh primerih preučijo vsi elementi, ki so v njih navedeni. V zvezi s tem iz točke 13 Smernic o horizontalnih združitvah izhaja, da analiza konkurenčnosti, ki jo opravi Komisija, ne sme temeljiti na avtomatični uporabi dejavnikov, ki so opredeljeni v teh smernicah, in v vsakem posameznem primeru, temveč na celoviti presoji predvidenega učinka združitve, ter da vsi elementi, ki so opredeljeni v teh smernicah, ne bodo vedno ustrezni za vsako horizontalno združitev.
177
Čeprav mora Splošno sodišče preučiti, v kolikšnem obsegu lahko morebitne opustitve Komisije ovržejo njeno ugotovitev, da v zvezi s koncentracijo ne obstaja resen dvom glede njene združljivosti z notranjim trgom, pa mora ta preučitev upoštevati polje proste presoje, ki ga ima Komisija, kadar za namene uporabe materialnopravnih pravil Uredbe št. 139/2004, zlasti njenega člena 2, opravi prospektivne ekonomske analize, ki so običajno zapletene. Iz tega izhaja, da mora biti nadzor, ki ga izvede sodišče Unije nad sklepom Komisije v zvezi s koncentracijami, omejen na preverjanje, ali je bilo pravilno ugotovljeno dejansko stanje in ali je bila storjena očitna napaka pri presoji (glej v tem smislu sodbo z dne 13. julija 2023, Komisija/CK Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, točke od 82 do 84).
178
V obravnavani zadevi je Splošno sodišče v točkah 341 in 342 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točkah 340 in 341 sodb T‑317/20 in T‑319/20, potem ko je ugotovilo, da pritožnice niso pojasnile, kako bi deleži družb RWE in E.ON v energetskem sektorju lahko vplivali na analizo ovir za konkurenco, povezanih s koncentracijo, vendar so zgolj navedle število deležev družb RWE in E.ON v drugih podjetjih, ne da bi pojasnile, ali so ta podjetja dejavna na upoštevnih trgih, navedlo, da je Komisija v svoji presoji upoštevala proizvodne zmogljivosti hčerinskih družb in podjetij, v kapitalu katerih imata družbi RWE in E.ON deleže. S tem je Komisija, kot je pravilno ugotovilo Splošno sodišče, dejansko upoštevala neposredne ali posredne deleže družb RWE in E.ON.
179
Splošno sodišče je v točkah od 343 do 346 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 342 do 345 sodb T‑317/20 in T‑319/20 v zvezi s trditvijo pritožnic, da imata družbi E.ON in RWE zelo podobno strukturo in položaj, navedlo, da pritožnice niso pojasnile, kako bi vzporedni razvoj borznih cen in poslovni rezultat teh podjetij ali dejstvo, da imata družbi E.ON in RWE sedež v istem mestu, vplivali na uporabo prava o koncentracijah in zlasti, kako bi lahko te okoliščine vplivale na nastanek ali krepitev prevladujočega položaja družbe RWE. Splošno sodišče je ugotovilo, da so te okoliščine zgolj postranske, da lokacija sedežev v istem mestu ni upoštevna za oceno učinkov koncentracije na trg za proizvodnjo in veleprodajo električne energije ter da je vzporedni razvoj borznih cen in poslovne rezultate mogoče pojasniti z običajnim razvojem dveh podjetij, ki delujeta v istem sektorju. Splošno sodišče je dodalo, da pritožnice niso pojasnile, kako bi lahko zgolj geografska bližina zaposlenih družb RWE in E.ON pripeljala do usklajevanja, ki je v nasprotju s pravom Unije. Splošno sodišče je ugotovilo, da Komisija torej ni storila očitne napake pri presoji, kar zadeva vezi medsebojne odvisnosti in bližine med družbama RWE in E.ON.
180
Navesti je treba, da na podlagi trditev pritožnic ni mogoče dokazati, da je bilo pri teh presojah pravo napačno uporabljeno. Sklicevanje na domnevni neobstoj preučitve učinkov medsebojne odvisnosti med skupinama družb E.ON in RW ter na nepreverjanje učinkov koncentracije na ravnanje strank koncentracije ali njihovih konkurentov na področju naložb in širitve na trg ne zadostuje za ugotovitev, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo glede na njegov nadzor, ki je podroben in hkrati v mejah, navedenih v točki 177 te sodbe, nad preučitvijo, ki jo je Komisija opravila v spornem sklepu. Poleg tega je namen trditev pritožnic Sodišču dejansko predlagati, naj ponovno preuči dejansko stanje, za kar pa Sodišče v okviru pritožbe ni pristojno.
181
Iz tega sledi, da je treba prvi očitek zavrniti.
b)
Drugi očitek
1) Trditve strank
182
Pritožnice trdijo, da je Splošno sodišče v točkah od 351 do 355 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 350 do 354 sodb T‑317/20 in T‑319/20 napačno uporabilo pravo. Prvič, tako napako naj bi iz razlogov, ki so bili že navedeni v tretjem delu tretjega pritožbenega razloga, pomenilo dejstvo, da je Splošno sodišče ugotovilo, da je Komisija upravičeno opustila preučitev konkurenčnega razmerja med družbama RWE in E.ON, ker je bilo povečanje tržnih deležev družbe RWE omejeno.
183
Drugič, nobena utemeljitev naj ne bi potrjevala trditve Splošnega sodišča v točki 358 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 357 sodb T‑317/20 in T‑319/20, v skladu s katero samo zmanjšanje konkurenčnega pritiska zaradi prenehanja podjetja, ki ima pomembnejšo vlogo, kot bi lahko sklepali iz njegovih tržnih deležev, ne zadostuje, da se dokaže znatno oviranje učinkovite konkurence.
184
Tretjič, trditev v točkah od 359 do 363 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 358 do 362 sodb T‑317/20 in T‑319/20, da umika družbe E.ON iz proizvodnega sektorja ni mogoče pripisati izključno koncentraciji, saj je družba E.ON že pred koncentracijo M.8871 prenesla proizvodne dejavnosti in je v okviru te koncentracije prenesla le dele teh dejavnosti, naj ne bi vzdržala presoje. Najprej, Splošno sodišče naj bi s tem, da je v točki 357 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 356 sodb T‑317/20 in T‑319/20 navedlo, da se koncentracija M.8871 ne nanaša na samo pridobitev družbe E.ON, ampak le na prevzem nekaterih njenih sredstev s strani družbe RWE, navedlo formalistično obrazložitev, ne da bi upoštevalo koncentracijo kot celoto. Dalje, Splošno sodišče naj bi v točki 362 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 361 sodb T‑317/20 in T‑319/20 navedlo, da družba E.ON po koncentraciji ohrani proizvodno dejavnost, ne da bi upoštevalo dejstvo, da gre le za proizvodno dejavnost, ki je bila izključno dodeljena družbi E.ON kot sestavni del zagotavljanja rešitev strankam v maloprodaji, kar naj bi morala Komisija in Splošno sodišče ugotoviti, če bi bil trg natančno opredeljen.
185
Komisija ter družbi RWE in E.ON trditve pritožnic prerekajo.
2) Presoja Sodišča
186
Pritožnice trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je potrdilo presojo Komisije, da umik družbe E.ON s proizvodnega trga ni razlog za prepoved koncentracije.
187
Splošno sodišče je v točkah od 349 do 351 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter točkah od 348 do 350 sodb T‑317/20 in T‑319/20 glede na trditev pritožnic, da je Komisija kršila točko 27 Smernic o horizontalnih združitvah, v bistvu opozorilo, prvič, da so za Komisijo obvestila, ki jih sprejme na področju nadzora nad koncentracijami, sicer zavezujoča, vendar ta obvestila ne zahtevajo, da se v vseh primerih preučijo vsi elementi, ki so v njih navedeni, tako da ima Komisija diskrecijsko pravico, da določene elemente upošteva ali ne, in drugič, da nadzor Splošnega sodišča ne sme biti omejen le na preučitev, ali je Komisija nekatere od navedenih elementov upoštevala ali prezrla, ampak da mora Splošno sodišče preveriti tudi, ali je mogoče z morebitnimi opustitvami Komisije ovreči njeno ugotovitev, da priglašena koncentracija ne vzbuja resnih dvomov o njeni združljivosti z notranjim trgom.
188
S tem, da je Splošno sodišče opozorilo na obseg obvestil Komisije in sistem nadzora, ki ga izvaja nad njenimi presojami, pravo ni bilo napačno uporabljeno.
189
Poleg tega je Splošno sodišče v točki 352 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 351 sodb T‑317/20 in T‑319/20 ugotovilo, da so bili tržni deleži, ki jih je imela družba RWE pred koncentracijo, omejeni in da je bilo tudi njihovo povečanje po koncentraciji omejeno, zlasti ker so bila nekatera proizvodna sredstva družbe innogy trajno prenesena na družbo E.ON. Splošno sodišče je v točki 353 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 352 sodb T‑317/20 in T‑319/20 navedlo ugotovitev Komisije glede razdrobljenosti proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov energije med številne proizvajalce, omejenosti tržnih deležev družbe RWE in še bolj omejenega tržnega deleža družbe E.ON. Splošno sodišče je v točki 354 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 353 sodb T‑317/20 in T‑319/20 opozorilo na svojo ugotovitev, da Komisija s tem, da je ugotovila, da je povečanje tržnih deležev družbe RWE omejeno in začasno, ni storila očitne napake pri presoji.
190
Glede na te preudarke je Splošno sodišče v točki 355 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 354 sodb T‑317/20 in T‑319/20 presodilo, da čeprav Komisija ni analizirala nekaterih elementov, ki bi jih morala v skladu s točko 27 Smernic o horizontalnih združitvah, takšna opustitev ne more ovreči ugotovitve Komisije, da koncentracija ne vzbuja resnih dvomov o njeni združljivosti z notranjim trgom.
191
Navesti je treba, da pri tej presoji Splošnega sodišča, ki jo je lahko pravilno izpeljalo iz ugotovitev Komisije, za katere pritožnice niso dokazale očitne napake in v skladu s katerimi je mogoče na podlagi omejenosti tržnih deležev in njihovih povečanj zaradi učinka priglašene koncentracije in začasnosti teh povečanj šteti, da ta koncentracija ne vzbuja resnih dvomov o njeni združljivosti z notranjim trgom, pravo ni bilo napačno uporabljeno. Poleg tega je treba ugotoviti, kot je to storilo Splošno sodišče v točki 364 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 363 sodb T‑317/20 in T‑319/20, da se Komisija ni omejila na preučitev tržnih deležev strank koncentracije in njihovega razvoja zaradi te koncentracije, ampak je v točki 48 in naslednjih obrazložitve spornega sklepa upoštevala druga merila presoje, ki se nanašajo na posebnosti trga proizvodnje električne energije.
192
Splošno sodišče je v točkah od 356 do 358 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 355 do 357 sodb T‑317/20 in T‑319/20 v bistvu ugotovilo tudi, da so pritožnice napačno razumele obseg Smernic o horizontalnih združitvah. Splošno sodišče je po tem, ko je opozorilo, da je v teh smernicah med konkurenčnimi elementi, ki jih je treba upoštevati v okviru preučitve enostranskih učinkov, navedeno, prvič, ali so stranke, udeležene v koncentraciji, bližnji konkurenti, drugič, ali lahko subjekt, nastal s koncentracijo, ovira širitev konkurentov, in, tretjič, ali koncentracija odpravlja pomemben konkurenčni pritisk, v bistvu navedlo, da so pritožnice napačno razumele obseg zadevne koncentracije, ki se je nanašala le na sredstva družbe E.ON, in ne na samo družbo E.ON. Splošno sodišče je tako poudarilo, prvič, da družba E.ON zaradi koncentracije ni prenehala. Drugič, Splošno sodišče je navedlo, da se torej postavlja vprašanje, ali so sredstva družbe E.ON, ki ji je pridobila družba RWE, na eni strani in družba RWE na drugi, bližnja konkurenta ter ali lahko ta sredstva in družba RWE ovirajo širitev konkurentov. Pritožnice pa naj bi izhajale iz napačne predpostavke, da je družba RWE pridobila celotno družbo E.ON prek svojega manjšinskega deleža, kar, kot je ugotovilo Splošno sodišče, ni pravilno. Tretjič, Splošno sodišče je v zvezi z odpravo konkurenčnega pritiska na družbo RWE razsodilo, da samo zmanjšanje takega pritiska, ki bi bilo posledica prenehanja podjetja, ki ima pomembnejšo vlogo, kot bi lahko sklepali iz njegovih tržnih deležev, samo po sebi ne zadostuje, da se dokaže znatno oviranje učinkovite konkurence.
193
Ugotoviti je treba, da tudi v tem primeru Splošno sodišče s tem, da je opozorilo, da družba RWE v okviru koncentracije M.8871 ni pridobila družbe E.ON, ampak le sredstva tega podjetja, ni storilo napake niti se ni zateklo k formalistični obrazložitvi, kot trdijo pritožnice. Kar zadeva ugotovitev, da samo zmanjšanje konkurenčnega pritiska, do katerega bi lahko prišlo zaradi prenehanja podjetja, ki ima pomembnejšo vlogo, kot bi lahko sklepali iz njegovih tržnih deležev, samo po sebi ne bi zadostovalo, da se dokaže znatno oviranje učinkovite konkurence, je treba navesti, da pri tej ugotovitvi pravo ni bilo napačno uporabljeno, kar še posebej velja za primer koncentracije, ki se nanaša na omejene tržne deleže, kot je ta v obravnavani zadevi.
194
Splošno sodišče je v točkah od 359 do 361 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 358 do 360 sodb T‑317/20 in T‑319/20 ugotovilo, da zmanjšanje proizvodnih zmogljivosti družbe E.ON ni samo posledica koncentracije. Po mnenju Splošnega sodišča je po eni strani družba E.ON že sprejela odločitev, da bistvene dele svoje dejavnosti proizvodnje električne energije iz konvencionalnih virov, razen predvsem jedrskih zmogljivosti, prenese na svojo nekdanjo hčerinsko družbo Uniper in da delež, ki ga je imela v kapitalu te družbe, proda družbi Fortum Oyj. Po drugi strani je nemški zakonodajalec odločil, da se jedrske elektrarne družbe E.ON zaprejo najpozneje do konca leta 2022, tako da družba E.ON teh sredstev, tudi če bi jih ohranila, od tega datuma ne bi mogla več uporabljati. Tako se je po mnenju Splošnega sodišča dejavnost proizvodnje električne energije družbe E.ON močno zmanjšala že pred koncentracijo in naj bi se še naprej zmanjševala po koncentraciji.
195
Pritožnice pa niso dokazale, kako naj bi Splošno sodišče v tem okviru napačno uporabilo pravo s tem, da se je sklicevalo na pobude, ki jih je družba E.ON dejansko samostojno sprejela za zmanjšanje svoje dejavnosti proizvodnje električne energije, in na skorajšnjo opustitev dejavnosti proizvodnje električne energije jedrskega izvora, ki ne izhaja iz priglašene koncentracije, ampak iz odločitve nemškega zakonodajalca.
196
Poleg tega je Splošno sodišče v točki 362 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 361 sodb T‑317/20 in T‑319/20 pravilno ugotovilo, da je iz spornega sklepa, zlasti iz preglednic v točkah od 27 do 29 obrazložitve tega sklepa, mogoče sklepati, da družba E.ON zaradi koncentracije ne bo prenehala kot konkurentka. Iz tega sklepa je namreč razvidno, da bo družba RWE s koncentracijo prevzela le približno [zaupno] (
2
) celotne proizvodnje družbe E.ON v letu 2017, da bo v primerjavi z energijo iz konvencionalnih virov delež celotne proizvodnje družbe E.ON v tem letu 2017, ki ga bo prevzela družba RWE, znašal le približno [zaupno] (
3
) in da bo družba RWE v zvezi z električno energijo iz obnovljivih virov energije prevzela [zaupno] (
4
) proizvodnje družbe E.ON.
197
V zvezi s tem ugotovitev pritožnic, da bi lahko Komisija in Splošno sodišče, če bi skrbno opredelila trg, ugotovila, da je bila proizvodna dejavnost, ki jo je obdržala družba E.ON, sestavni del zagotavljanja rešitev strankam v maloprodaji in ne v veleprodaji električne energije, implicitno, vendar nujno temelji na premisi, da naj bi Komisija storila očitno napako pri presoji, ker je opredelitev trgov pustila odprto, in da naj bi Splošno sodišče s tem, da je potrdilo to napako, napačno uporabilo pravo. Zadostuje pa navesti, da je bila ta premisa zavrnjena v točkah od 122 do 132 te sodbe v okviru preučitve prvega dela tretjega pritožbenega razloga.
198
Iz tega sledi, da ta očitek ni utemeljen.
c)
Tretji očitek
1) Trditve strank
199
Pritožnice trdijo, da se je Splošno sodišče v točkah od 366 do 391 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 365 do 390 sodb T‑317/20 in T‑319/20 oprlo na nezadostno analizo odločilnega vpliva, ki ga ima družba RWE zaradi njenega manjšinskega deleža v družbi E.ON. Napačno pa naj bi bilo trditi, da IRA učinkovito omejuje ta vpliv že samo zato, ker naj bi bil ta sporazum ničen in naj družbi RWE ne bi preprečeval, da pri izvrševanju svoje glasovalne pravice od njega zakonito odstopi. Vsekakor naj bi bilo treba pridobitev navzkrižnega deleža družbe RWE v njeni konkurentki družbi E.ON upoštevati tudi brez prevzema nadzora v smislu člena 3 Uredbe št. 139/2004, saj naj bi šlo za omejevanje konkurence, ki ni združljivo s členom 101 PDEU. Navesti naj bi bilo treba tudi, da nobena stranka ni izpodbijala, da sta se družbi RWE in E.ON v okviru koncentracije sporazumno ukvarjali z različnimi ravnmi trga z električno energijo. Družba E.ON naj bi na obravnavi pojasnila, da sta se obe skupini podjetij dogovorili o tej razdelitvi trga, da bi lahko razpolagali s finančnimi sredstvi, potrebnimi za razvoj njunih dejavnosti v okviru energetskega prehoda, in da teh sredstev ne bi mogli pridobiti, če bi njuno konkurenčno razmerje ostalo nespremenjeno.
2) Presoja Sodišča
200
Poudariti je treba, da pritožnice s tem očitkom v bistvu ponavljajo nekatere od svojih trditev, navedenih v prvem delu drugega pritožbenega razloga, ki se nanašajo na odločilni vpliv, ki naj bi ga po njunem mnenju družba RWE pridobila nad družbo E.ON. V zvezi s tem zadostuje navesti, da so bile te trditve v točkah od 95 do 97 te sodbe zavrnjene kot brezpredmetne.
201
Poleg tega je bilo v zvezi s trditvami pritožnic v zvezi s tem, da bi bilo treba pridobitev manjšinskega deleža družbe RWE v družbi E.ON upoštevati, ker naj bi pomenil omejevanje konkurence, ki ni združljivo s členom 101 PDEU, ali v zvezi s tem, da sta si družbi E.ON in RWE razdelili trge, v točkah 55 in 56 te sodbe že navedeno, da je Splošno sodišče, ne da bi napačno uporabilo pravo, razsodilo, da Komisija mora in je tudi upravičeno nadzirala spoštovanje člena 101 PDEU z vidika Uredbe št. 139/2004, katere namen je preventivni nadzor koncentracij, in ne z vidika Uredbe št. 1/2003, katere namen je nadzor nad sporazumi, sklepi, usklajenimi ravnanji in prevladujočim položajem.
202
Splošno sodišče je torej v točki 394 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 393 sodb T‑317/20 in T‑319/20 navedlo, da je bil predmet spornega sklepa koncentracija, in pravilno zavrnilo trditve pritožnic v zvezi s kršitvijo člena 101 PDEU kot brezpredmetne.
203
Iz tega sledi, da tretji očitek in s tem četrti del tretjega pritožbenega razloga nista utemeljena.
204
Ker tretji pritožbeni razlog v teh okoliščinah ni utemeljen v nobenem delu, ga je treba zavrniti.
D. Četrti pritožbeni razlog: kršitev načel v zvezi z razdelitvijo dokaznega bremena
1.
Trditve strank
205
Pritožnice trdijo, da Splošno sodišče v točkah 273, 278 in naslednjih, 328, 341, 344 in 382 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah 272, 277 in naslednjih, 327, 340, 343 in 381 sodb T‑317/20 in T‑319/20 zahteva podrobnejše informacije o konkretnih rezultatih, do katerih bi Komisija morala priti, če bi bil njen nadzor pravilen. Nasprotno naj bi Splošno sodišče v točkah od 406 do 411 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 405 do 410 sodb T‑317/20 in T‑319/20 takoj zavrnilo dokazne predloge, ki so mu bili predloženi, zlasti predlog za osebno navzočnost ali zaslišanje nekdanjih vodstvenih delavcev skupin o razdelitvi trgov. Te odločitve naj bi bile v nasprotju z načeli razdelitve dokaznega bremena, določenimi v členih od 91 do 96 Poslovnika Splošnega sodišča.
206
Dokazni standard, ki ga je naložilo Splošno sodišče, naj bi bil previsok. Pritožnice naj ne bi imele dostopa niti do podrobnejših podatkov od tistih, ki so jih predložile, niti do preiskovalnih pooblastil, ki jih ima Komisija, na primer v zvezi s tržnimi deleži proizvajalcev električne energije za izračun Herfindahl-Hirschmanovega indeksa (v nadaljevanju: indeks HHI). Te zahteve naj bi bile vsekakor pretirane, saj naj bi se od pritožnic zahtevalo, naj poleg dokaza o očitnih napakah pri presoji na lastne stroške navedejo rezultate preiskav ali analiz, ki jih Komisija ni opravila, in to še toliko bolj, ker naj bi Splošno sodišče hkrati omejilo dolžino vlog, ki jih lahko pritožnice vložijo. S predložitvijo študije Oxera, ki je bila potrjena z analizami zveznega urada za varstvo konkurence in delom Changing Energy, naj bi pritožnice predložile trdne dokaze o povečanju tržne moči strank koncentracije in protikonkurenčni delitvi trga. Kot naj bi pojasnilo Sodišče, naj bi bili dokazni standardi na področju odločitev o odobritvi koncentracije enaki tistim, ki se uporabljajo za njihovo prepoved. Dokazno breme naj bi vsekakor nosila Komisija. Čeprav je to breme izjemoma mogoče prenesti na zadevne stranke, naj bi se to nanašalo na primere, v katerih so njihove pozitivne okoliščine v nasprotju z rezultati preiskave Komisije in imajo te stranke dostop do dokazov, kar pa naj v obravnavani zadevi ne bi bilo tako.
207
Komisija ter družbi RWE in E.ON trditve pritožnic prerekajo.
2.
Presoja Sodišča
208
Pritožnice s tem pritožbenim razlogom zatrjujejo, da je Splošno sodišče kršilo načela razdelitve dokaznega bremena, ki izhajajo iz členov od 91 do 96 Poslovnika Splošnega sodišča.
209
Najprej je treba opozoriti, da iz teh določb, katerih kršitev se zatrjuje v okviru tega pritožbenega razloga, ne izhaja nobeno pravilo o razdelitvi dokaznega bremena niti v upravnem postopku Komisije niti v postopku pred sodiščem Unije. Te določbe določajo ureditev pripravljalnih ukrepov ter zaslišanj prič in izvedencev, ki jih lahko odredi Splošno sodišče.
210
Ta pritožbeni razlog v delu, v katerem temelji na kršitvi členov od 91 do 96 Poslovnika Splošnega sodišča, je torej neutemeljen.
211
Poleg tega je treba opozoriti, da Komisiji na področju nadzora koncentracij ni treba brez razumnega dvoma dokazati, da predlagana koncentracija ne povzroča težav glede združljivosti z notranjim trgom. Komisija mora oceniti verjetnost in se odločiti za predlagano koncentracijo ali proti njej na podlagi svoje presoje ekonomskih gibanj, do katerih bo najverjetneje prišlo. V tem okviru ima Komisija široko polje proste presoje pri presoji zapletenih ekonomskih okoliščin, ki je med drugim predmet nadzora Splošnega sodišča nad očitno napako in pravilnostjo ugotovljenega dejanskega stanja (glej v tem smislu sodbo z dne 13. julija 2023, Komisija/K Telecoms UK Investments, C‑376/20 P, EU:C:2023:561, točka 84). Vseeno pa, kadar ima institucija široko diskrecijsko pravico, je spoštovanje procesnih jamstev, med katerimi je njena obveznost, da skrbno in nepristransko preuči vse upoštevne elemente zadevnega položaja, bistveno (sodba z dne 4. maja 2023, ECB/Crédit lyonnais, C‑389/21 P, EU:C:2023:368, točka 57 in navedena sodna praksa).
212
Kadar Komisija v odločbi podrobno predstavi svoje stališče, mora tožeča stranka predložiti enako podrobne dokaze, da bi to stališče ovrgla. Ta dokazna zahteva ne pomeni – kot v obravnavani zadevi predlagajo pritožnice – neupravičene prevalitve dokaznega bremena v njihovo škodo, temveč izraža obveznost vsake stranke, da utemelji svoje stališče pred Splošnim sodiščem (glej v tem smislu sodbo z dne 21. septembra 2006, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Komisija, C‑105/04 P, EU:C:2006:592, točka 181).
213
V obravnavani zadevi pa se je Splošno sodišče v bistvu omejilo na ugotovitev, da pritožnice niso zadostno utemeljile izpodbijanja presoj, ki jih je Komisija opravila v spornem sklepu.
214
Tako je treba v zvezi z dejstvom, da je Splošno sodišče v točki 273 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 272 sodb T‑317/20 in T‑319/20 navedlo, da pritožnice niso predložile lastnih izračunov indeksa HHI, da bi dokazale, da bi Komisija, če bi jih upoštevala, prišla do drugačne sklepa, navesti, kot je to storilo Splošno sodišče, da Komisiji pri presoji ni bilo treba upoštevati indeksa HHI in da bi morale pritožnice v delu, v katerem so ji očitale to neupoštevanje, pojasniti, kako bi uporaba tega indeksa spremenila presojo Komisije. Iz tega sledi, da zgolj očitek, da indeks HHI ni bil upoštevan, ne zadostuje za ugotovitev, da je Komisija storila napako, in da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava s tem, da je ugotovilo, da pritožnice svojih trditev v zvezi s tem niso utemeljile.
215
Poleg tega Splošno sodišče v točkah od 278 do 280 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah od 277 do 279 sodb T‑317/20 in T‑319/20 ni napačno uporabilo prava s tem, da je ugotovilo, da ne more zadostovati, da pritožnice uporabijo podatke, ki se razlikujejo od tistih, ki jih je Komisija uporabila, da bi dokazale, da je Komisija storila očitno napako pri presoji, ne da bi predložile konkretne dokaze, s katerim bi bilo mogoče dokazati, da upoštevanje zadnjenavedenih podatkov v spornem sklepu pomeni očitno napako pri presoji Komisije.
216
Enako velja za premisleke v zvezi z učinkom povečanja zmogljivosti družbe RWE, učinkom deležev družb RWE in E.ON v tretjih podjetjih, pomenom vzporednega razvoja borznih cen in poslovnih rezultatov družb E.ON in RWE, pomena prisotnosti sedeža v istem mestu ter učinka manjšinskega deleža družbe RWE v družbi E.ON, ki so navedeni v točkah 328, 341, 344 in 382 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točkah 327, 340, 343 in 381 sodb T‑317/20 in T‑319/20, v katerih je Splošno sodišče v bistvu ugotovilo, da pritožnice, čeprav so Komisiji očitale očitne napake pri presoji, pred njim niso predložile nobenega konkretnega indica niti prepričljivega pojasnila o obstoju takih očitnih napak.
217
V zvezi z dejstvom, da je Splošno sodišče ugotovilo, da ni treba zaslišati prič, ki so jih predlagale pritožnice, je iz postopkovnih preudarkov v točki 410 sodb T‑312/20, T‑313/20 in T‑315/20 ter v točki 409 sodb T‑317/20 in T‑319/20, ki niso bili veljavno izpodbijani pred Sodiščem, in iz okoliščine, da Splošno sodišče v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 71 te sodbe, vsekakor samo presoja, ali je potreba po osebni navzočnosti ali zaslišanju, razvidno, da Splošno sodišče pri tem ni napačno uporabilo prava.
218
Četrti pritožbeni razlog se torej zavrne.
E. Sklepna ugotovitev
219
Ker so bili vsi pritožbeni razlogi, navedeni v utemeljitev teh pritožb, zavrnjeni, je treba te pritožbe v celoti zavrniti.
VI. Stroški
220
Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da če pritožba ni utemeljena, o stroških odloči Sodišče. Člen 138(1) in (2) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) navedenega poslovnika, določa, da se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Ker so Komisija ter družbi RWE in E.ON predlagale, naj se pritožnicam naloži plačilo stroškov, in ker te s predlogi niso uspele, se jim naloži, da poleg svojih stroškov nosijo tudi stroške Komisije ter družb E.ON in RWE.
221
Člen 140(1) navedenega poslovnika, ki velja tudi za pritožbeni postopek, določa, da države članice, ki so intervenirale v postopku, nosijo svoje stroške. Zvezna republika Nemčija torej nosi svoje stroške.
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
1.
Pritožbe se zavrnejo.
2.
Družba EVH GmbH nosi svoje stroške in stroške Evropske komisije ter družb E.ON SE in RWE AG v zadevi C‑464/23 P.
3.
Družba Stadtwerke Leipzig GmbH nosi svoje stroške in stroške Evropske komisije ter družb E.ON SE in RWE AG v zadevi C‑465/23 P.
4.
Družba TEAG Thüringer Energie AG nosi svoje stroške in stroške Evropske komisije ter družb E.ON SE in RWE AG v zadevi C‑467/23 P.
5.
Družba EnergieVerbund Dresden GmbH nosi svoje stroške in stroške Evropske komisije ter družb E.ON SE in RWE AG v zadevi C‑468/23 P.
6.
Družba GGEW, Gruppen-Gas- und Elektrizitätswerk Bergstraße AG nosi svoje stroške in stroške Evropske komisije ter družb E.ON SE in RWE AG v zadevi C‑470/23 P.
7.
Zvezna republika Nemčija nosi svoje stroške v zadevah C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P in C‑470/23 P.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.
(
1
)	Prikriti zaupni podatki.
(
2
)	Prikriti zaupni podatki.
(
3
)	Prikriti zaupni podatki.
(
4
)	Prikriti zaupni podatki.