62024TJ0638
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (senat za predhodno odločanje)
z dne 25. februarja 2026 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Obdavčenje – Skupni sistem DDV – Kraj pridobitev blaga znotraj Skupnosti – Člena 40 in 41 Direktive 2006/112/ES – Zavezanec za DDV – Člen 203 Direktive 2006/112 – Načelo davčne nevtralnosti – Načelo sorazmernosti – Pridobitve blaga znotraj Skupnosti, opravljene pod identifikacijsko številko za DDV, ki jo izda država članica izvora blaga – Napačen izkaz DDV na računih za ustrezne dobave znotraj Skupnosti“
V zadevi T‑638/24,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof (vrhovno upravno sodišče, Avstrija) z odločbo z dne 23. oktobra 2024, ki je na Sodišče prispela 22. novembra 2024, v postopku
Finanzamt Österreich
proti
D GmbH,
SPLOŠNO SODIŠČE (senat za predhodno odločanje),
ob posvetovanju v sestavi S. Papasavvas, predsednik, N. Półtorak, sodnica, M. Sampol Pucurull, D. Petrlík (poročevalec) in W. Valasidis, sodniki,
generalni pravobranilec: J. Martín y Pérez de Nanclares,
sodni tajnik: V. Di Bucci,
na podlagi tega, da je Sodišče 10. decembra 2024 na podlagi člena 50b, tretji odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije predlog za sprejetje predhodne odločbe preneslo na Splošno sodišče,
ob upoštevanju področja iz člena 50b, prvi odstavek, točka (a), Statuta Sodišča Evropske unije in neobstoja samostojnega vprašanja glede razlage v smislu člena 50b, drugi odstavek, navedenega statuta,
na podlagi pisnega dela postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za avstrijsko vlado A. Posch, J. Schmoll in F. Koppensteiner, agenti,
–
za Evropsko komisijo P. Carlin in L. Hohenecker, agenta,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 29. oktobra 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 40, 41 in 203 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006, L 347, str. 1; v nadaljevanju: Direktiva o DDV) ter načel nevtralnosti davka na dodano vrednost (v nadaljevanju: DDV) in sorazmernosti.
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Finanzamt Österreich (davčna uprava Avstrije, v nadaljevanju: davčna uprava) in družbo D GmbH glede določitve DDV, ki ga mora ta družba plačati za davčna leta od 2011 do 2015.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Člen 2(1) Direktive o DDV določa:
„Predmet DDV so naslednje transakcije:
[…]
(b)
pridobitve blaga znotraj Skupnosti, ki jih za plačilo na ozemlju države članice opravi:
(i)
davčni zavezanec, ki deluje kot tak […];
[…].“
4
Člen 20, prvi odstavek, Direktive o DDV določa:
„‚Pridobitev blaga znotraj Skupnosti‘ pomeni pridobitev pravice do razpolaganja s premičninami kot lastnik, ki jih pridobitelju odpošlje ali pripelje prodajalec ali pridobitelj ali druga oseba za njun račun, v drugo državo članico, kot je država, v kateri se pošiljanje ali prevoz blaga začne.“
5
Člen 40 Direktive o DDV določa:
„Za kraj pridobitve blaga znotraj Skupnosti se šteje kraj, kjer se blago nahaja v trenutku, ko se konča odpošiljanje ali prevoz blaga pridobitelju.“
6
Člen 41 Direktive o DDV določa:
„Brez vpliva na določbe člena 40 se šteje, da je kraj pridobitve blaga znotraj Skupnosti iz člena 2(1)(b)(i) na ozemlju države članice, ki je izdala identifikacijsko številko DDV, pod katero pridobitelj opravi to pridobitev, razen če oseba, ki blago pridobi, dokaže, da je bila pridobitev predmet DDV v skladu s členom 40.
Če je bila pridobitev predmet DDV v skladu s členom 40 v državi članici, v kateri se odpošiljanje ali prevoz blaga konča, potem ko je bila obdavčena v skladu s prvim pododstavkom, se davčna osnova ustrezno zmanjša v državi članici, ki je izdala identifikacijsko številko DDV, pod katero je pridobitelj opravil to pridobitev.“
7
Člen 138(1) Direktive o DDV je pred sprejetjem Direktive Sveta (EU) 2018/1910 z dne 4. decembra 2018 (UL 2018, L 311, str. 39) določal:
„Države članice oprostijo dobave blaga, ki ga prodajalec ali pridobitelj, ali druga oseba za njun račun odpošlje ali odpelje z ozemlja vsake od njih, vendar znotraj [Evropske unije], opravljene za drugega davčnega zavezanca […], ki deluje kot tak[…] v državi članici, ki ni država članica, v kateri se odpošiljanje ali prevoz blaga začne.“
8
Člen 203 Direktive o DDV določa:
„DDV je dolžna plačati vsaka oseba, ki izkaže DDV na računu.“
Avstrijsko pravo
9
Člen 11(12) Umsatzsteuergesetz 1994 (zakon iz leta 1994 o prometnem davku) z dne 23. avgusta 1994 (BGBl. 663/1994, v nadaljevanju: UStG iz leta 1994) določa:
„Če je podjetnik na računu za dobavo ali drugo storitev znesek davka, ki ga ne dolguje za to transakcijo v skladu s tem zakonom, izkazal ločeno, je dolžan plačati ta znesek na podlagi računa, če tega računa v razmerju do prejemnika dobave ali druge storitve ustrezno ne popravi. […]“
10
Člen 3(8) iz Priloge k UStG iz leta 1994, ki vsebuje določbe o notranjem trgu, določa:
„Pridobitev blaga znotraj Skupnosti se opravi na območju države članice, v kateri je blago na koncu prevoza ali pošiljanja. Če pridobitelj v razmerju do dobavitelja uporabi identifikacijsko številko DDV, ki mu jo je izdala druga država članica, se šteje, da je pridobitev opravljena na ozemlju te države članice, dokler pridobitelj ne dokaže, da je pridobitev obdavčila država članica, navedena v prvem stavku. […]“
Postopek v glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
11
D je družba z omejeno odgovornostjo v skladu z avstrijskim pravom. Od dobaviteljev s sedežem v Avstriji (v nadaljevanju: dobavitelji) je pridobila blago, ki ga je iz te države članice dobavila v druge države članice. V okviru teh pridobitev je dobaviteljem sporočila svojo avstrijsko identifikacijsko številko za DDV. Dobavitelji so ji poslali račune v zvezi z dobavo navedenega blaga, na katerih je bil izkazan avstrijski DDV. Družba D je za potrebe svojih davčnih obračunov menila, prvič, da je ta DDV mogoče odbiti, in drugič, da zadevne pridobitve niso pridobitve znotraj Skupnosti, ki so obdavčljive v Avstriji.
12
Davčna uprava je v okviru davčnega nadzora družbe D zoper njo izdala odločbe o odmeri DDV za davčna leta od 2011 do 2015, med katere spadajo transakcije, navedene v točki 11 zgoraj. Ta uprava je menila, da te transakcije pomenijo pridobitve blaga znotraj Skupnosti v smislu člena 20, prvi odstavek, Direktive o DDV. Ugotovila je, da je družba D za navedene transakcije uporabila svojo avstrijsko identifikacijsko številko za DDV in da ta družba ni dokazala, da so bile te pridobitve predmet DDV v državi članici, v kateri se odpošiljanje ali prevoz blaga konča. Zato naj bi bile navedene pridobitve obdavčljive v Avstriji v skladu s členom 3(8) Priloge k UStG iz leta 1994, ki vsebuje določbe o notranjem trgu, s katero je prenesen člen 41 Direktive o DDV. Poleg tega je davčna uprava menila, da so bile ustrezne dobave znotraj Skupnosti oproščene DDV in da so zato dobavitelji ta davek obračunali napačno. V skladu s členom 11(12) UStG iz leta 1994, s katerim je prenesen člen 203 Direktive o DDV, pa naj bi ga bili dobavitelji dolžni plačati. V zvezi s tem je davčna uprava družbi D zavrnila odbitek vstopnega DDV, navedenega na zadevnih računih.
13
Bundesfinanzgericht (zvezno finančno sodišče, Avstrija) je 24. novembra 2020 zavrnilo tožbo, ki jo je družba D vložila zoper odločbe o odmeri davka, navedene v točki 12 zgoraj.
14
Verwaltungsgerichtshof (vrhovno upravno sodišče, Avstrija), ki je predložitveno sodišče in pri katerem je družba D vložila revizijo, je razveljavilo odločbo Bundesfinanzgericht (zvezno finančno sodišče) z dne 24. novembra 2020 in mu zadevo vrnilo v ponovno odločanje, pri čemer je menilo, da zadevne transakcije niso obdavčljive na podlagi člena 3(8) Priloge k UStG iz leta 1994, ki vsebuje določbe o notranjem trgu.
15
Bundesfinanzgericht (zvezno finančno sodišče) je z odločbo z dne 18. oktobra 2022 ugodilo tožbi družbe D in ob sklicevanju na sodbo z dne 7. julija 2022, Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Napačna opredelitev verižnih poslov) (C‑696/20, EU:C:2022:528), presodilo, da družba D zgolj zaradi uporabe avstrijske identifikacijske številke DDV za namen zadevnih transakcij v Avstriji ni opravila pridobitev znotraj Skupnosti.
16
Davčna uprava je pri predložitvenem sodišču vložila revizijo. Predložitveno sodišče se sprašuje o razlagi členov 40, 41 in 203 Direktive o DDV ter načel nevtralnosti DDV in sorazmernosti. Sprašuje se, ali so ti členi in načeli ovira za obdavčitev zadevnih pridobitev znotraj Skupnosti v Avstriji na podlagi pravila iz člena 3(8) Priloge k UStG iz leta 1994, ki vsebuje določbe o notranjem trgu, kadar v tej državi članici obstaja davčni dolg v zvezi z ustreznimi dobavami znotraj Skupnosti zaradi zmotnega izkaza DDV na računih, na podlagi člena 11(12) UStG iz leta 1994, s katerim je prenesen člen 203 te direktive.
17
V zvezi s tem predložitveno sodišče dvomi, da je rešitev iz sodbe z dne 7. julija 2022, Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Napačna opredelitev verižnih poslov) (C‑696/20, EU:C:2022:528), mogoče prenesti na zadevo iz postopka v glavni stvari. Drugače kot zadeva, v kateri je bila izdana ta sodba, naj DDV v zvezi z dobavami, opravljenimi družbi D, ne bi bil dolgovan zato, ker bi davčna uprava menila, da te dobave niso oproščene, ampak zaradi zmotnega izkaza avstrijskega DDV na zadevnih računih. Poleg tega naj ta davčni dolg ne bi bil dokončen, ker naj bi člen 11(12) UStG iz leta 1994 dobaviteljem omogočal, da kadar koli popravijo napačne račune, tudi če je za leto, v katerem so bili ti računi izdani, že nastopilo zastaranje.
18
V teh okoliščinah je Verwaltungsgerichtshof (vrhovno upravno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali členi 40, 41 in 203 Direktive [o DDV] ter načeli sorazmernosti in [davčne] nevtralnosti nasprotujejo uporabi nacionalne določbe – člen 3(8), drugi stavek, [Priloge, ki vsebuje določbe o notranjem trgu, k UStG 1994] – v skladu s katero se šteje, da je bila pridobitev opravljena na ozemlju države članice, katere identifikacijsko številko DDV je uporabil pridobitelj, dokler pridobitelj ne dokaže, da je bila pridobitev obdavčena v državi članici, v kateri je blago na koncu prevoza ali pošiljanja, če pridobitev znotraj Skupnosti spremlja dobava znotraj Skupnosti, ki je bila v Avstriji obravnavana kot oproščena dobava, vendar je zaradi navedbe avstrijskega DDV na računu za to dobavo na podlagi izdanega računa nastala davčna obveznost?
2.
Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali je posledica odprave DDV, ki je bil pomotoma naveden na računu za oproščeno dobavo znotraj Skupnosti, zaradi naknadnega popravka računa s strani njegovega izdajatelja pridobitev znotraj Skupnosti v skladu s členom 41 Direktive o DDV in, če je odgovor pritrdilen, kdaj je ta pridobitev znotraj Skupnosti opravljena?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
19
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člene 40, 41 in 203 Direktive o DDV ter načeli nevtralnosti DDV in sorazmernosti razlagati tako, da nasprotujejo uporabi nacionalne ureditve, ki pridobitev znotraj Skupnosti v državi članici, v kateri se odpošiljanje ali prevoz blaga začne, obdavči z DDV, ker je pridobitelj to pridobitev opravil pod identifikacijsko številko za DDV, ki jo je izdala ta država članica, kadar taka pridobitev izhaja iz dobave znotraj Skupnosti, oproščene DDV, za katero v navedeni državi članici obstaja davčni dolg na podlagi pravila, določenega v členu 203 navedene direktive, ker se DDV za to dobavo pomotoma obračuna.
20
Najprej, opozoriti je treba, da so pridobitve blaga znotraj Skupnosti v skladu s členom 2(1)(b) Direktive o DDV načeloma transakcije, ki so predmet DDV.
21
V skladu s členom 40 Direktive o DDV se za kraj pridobitve blaga znotraj Skupnosti šteje kraj, kjer se blago nahaja v trenutku, ko se konča odpošiljanje ali prevoz blaga pridobitelju (v nadaljevanju: namembna država članica).
22
Kadar pa pridobitelj opravi pridobitev znotraj Skupnosti pod identifikacijsko številko za DDV, ki jo je izdala država članica, ki ni namembna država članica (v nadaljevanju: država članica identifikacije), se za kraj te pridobitve v skladu s členom 41, prvi odstavek, Direktive o DDV šteje, da je na ozemlju države članice identifikacije, če pridobitelj ne dokaže, da je bila navedena pridobitev predmet DDV v namembni državi članici.
23
V okoliščinah postopka v glavni stvari – ki so nastopile pred uvedbo člena 138(1)(b) Direktive o DDV z Direktivo 2018/1910 – se člen 41, prvi odstavek, Direktive o DDV uporablja tudi v primeru, v katerem je država članica, ki se opira na to določbo, da bi z DDV obdavčila pridobitev blaga znotraj Skupnosti kot država članica identifikacije, tudi država članica, v kateri se odpošiljanje ali prevoz blaga začne (v nadaljevanju: država članica odhoda) (sodba z dne 7. julija 2022, Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Napačna opredelitev verižnih poslov), C‑696/20, EU:C:2022:528, točka 43).
24
V zvezi s kontekstom, v katerega je umeščen člen 41 Direktive o DDV, je treba opozoriti tudi, da je v skladu s splošno ureditvijo iz te direktive pridobitev znotraj Skupnosti, ki je obdavčena v namembni državi članici ali v državi članici identifikacije, posledica dobave znotraj Skupnosti, ki je v državi članici odhoda oproščena na podlagi člena 138 Direktive o DDV (glej v tem smislu sodbo z dne 7. julija 2022, Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Napačna opredelitev verižnih poslov), C‑696/20, EU:C:2022:528, točka 51). Oprostitev dobave znotraj Skupnosti, ki je soodvisna od pridobitve znotraj Skupnosti, omogoča izognitev dvojni obdavčitvi in potemtakem kršitvi načela davčne nevtralnosti, ki je neločljivo povezano z skupnim sistemom DDV (sodba z dne 27. septembra 2007, Teleos in drugi, C‑409/04, EU:C:2007:548, točka 25).
25
Poleg tega je namen pravila, določenega v členu 41 Direktive o DDV, na eni strani zagotoviti obdavčitev zadevne pridobitve znotraj Skupnosti. Na drugi strani pa je cilj tega pravila preprečiti dvojno obdavčitev za isto pridobitev (glej sodbo z dne 7. julija 2022, Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Napačna opredelitev verižnih poslov), C‑696/20, EU:C:2022:528, točka 41 in navedena sodna praksa).
26
V obravnavanem primeru je iz predložitvene odločbe razvidno, da je davčna uprava dobave znotraj Skupnosti iz postopka v glavni stvari obravnavala kot transakcije, oproščene DDV. Vendar je ta uprava za te dobave uporabila pravilo iz člena 203 Direktive o DDV, ker je bil na računih v zvezi z njimi pomotoma izkazan DDV.
27
Glede tega iz člena 203 Direktive o DDV izhaja, da je DDV dolžna plačati vsaka oseba, ki izkaže DDV na računu.
28
Taka oseba je dolžna plačati DDV, izkazan na računu, ne glede na kakršno koli obveznost plačila tega davka zaradi transakcije, ki je predmet DDV (glej sodbo z dne 11. aprila 2013, Rusedespred, C‑138/12, EU:C:2013:233, točka 23 in navedena sodna praksa).
29
Namen člena 203 Direktive o DDV je odpraviti nevarnost izgube davčnih prihodkov, ki bi lahko nastala zaradi pravice do odbitka, določene v tej direktivi. Ta določba se torej uporablja, če je bil DDV napačno zaračunan in če obstaja nevarnost izgube davčnih prihodkov, ker lahko prejemnik zadevnega računa uveljavlja svojo pravico do odbitka takega DDV (sodba z dne 8. decembra 2022, Finanzamt Österreich (DDV, ki je bil končnim potrošnikom obračunan napačno), C‑378/21, EU:C:2022:968, točki 20 in 21).
30
Člen 203 Direktive o DDV pa ne zajema položajev, v katerih je DDV, izkazan na računu, točen, tako da ustreza transakciji, ki je dejansko obdavčljiva na podlagi druge določbe te direktive (glej v tem smislu sodbo z dne 8. decembra 2022, Finanzamt Österreich (DDV, ki je bil končnim potrošnikom obračunan napačno), C‑378/21, EU:C:2022:968, točki 22 in 23).
31
Iz zgoraj navedenega izhaja, da za člena 41 in 203 Direktive o DDV veljajo različni pogoji za uporabo in da sledita vsak svojemu cilju. Če so torej pogoji za njihovo uporabo izpolnjeni, nič v teh določbah ne nasprotuje njuni hkratni uporabi za pridobitev znotraj Skupnosti in – zaradi zmotnega izkaza DDV na računu – oproščeni dobavi znotraj Skupnosti. Prav tako nič v drugih določbah Direktive o DDV ne nasprotuje taki hkratni uporabi členov 41 in 203 te direktive.
32
Glede načel nevtralnosti DDV in sorazmernosti je treba opozoriti, da ukrepi, ki jih države članice sprejmejo, da zagotovijo pravilno pobiranje davka in preprečijo goljufije, v skladu z načelom sorazmernosti ne smejo preseči tistega, kar je nujno potrebno za dosego ciljev, ki se s tem uresničujejo, in se torej ne smejo uporabiti na način, ki bi ogrozil nevtralnost DDV, ki je temeljno načelo skupnega sistema DDV, vzpostavljenega s pravom Unije na tem področju (glej v tem smislu sodbo z dne 7. julija 2022, Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Napačna opredelitev verižnih poslov), C‑696/20, EU:C:2022:528, točka 54).
33
Namen načela nevtralnosti DDV je davčnega zavezanca v celoti razbremeniti bremena DDV v okviru njegovih gospodarskih dejavnosti. Skupni sistem DDV tako zagotavlja popolno nevtralnost v zvezi z davčnim bremenom vseh ekonomskih dejavnosti, ne glede na njihove cilje ali rezultate, če so navedene dejavnosti načeloma predmet DDV (sodba z dne 2. julija 2020, Terracult, C‑835/18, EU:C:2020:520, točka 25).
34
V zvezi s tem je res, da prejemnik računa, na katerem je zmotno izkazan DDV, nima pravice do odbitka tega davka, ki ga je treba plačati na podlagi člena 203 Direktive o DDV, saj je pravica do odbitka zaračunanega DDV načeloma povezana z dejansko izvedbo obdavčljive transakcije, medtem ko je DDV na podlagi te določbe dolgovan ne glede na tako transakcijo (glej v tem smislu sodbo z dne 31. januarja 2013, Stroy trans, C‑642/11, EU:C:2013:54, točka 30 in navedena sodna praksa).
35
Glede na to je DDV, dolgovan na podlagi člena 203 Direktive o DDV, mogoče popraviti ob upoštevanju cilja te določbe, opisanega v točki 29 zgoraj, saj je naloga držav članic, da v svojih notranjih pravnih redih določijo možnost popravka vsakega neupravičeno zaračunanega davka, kadar izdajatelj računa dokaže, da ravna v dobri veri, ali če v ustreznem času popolnoma odpravi nevarnost izgube davčnih prihodkov (glej v tem smislu sodbo z dne 8. maja 2019, EN.SA., C‑712/17, EU:C:2019:374, točka 33 in navedena sodna praksa).
36
Spoštovanje načela nevtralnosti DDV je zagotovljeno med drugim s sistemom, v katerem lahko, prvič, dobavitelj, ki je pomotoma plačal DDV davčnim organom, zahteva njegovo vračilo, in drugič, pridobitelj lahko vloži civilno tožbo za vračilo neupravičeno plačanih zneskov proti navedenemu dobavitelju, ki mu ni plačal vrnjenega DDV, saj ta sistem pridobitelju, ki je nosil breme pomotoma zaračunanega davka, omogoča, da dobi vračilo neupravičeno plačanih zneskov. Če bi bilo vračilo DDV nemogoče ali pretirano oteženo, zlasti v primeru plačilne nesposobnosti dobavitelja, načeli nevtralnosti DDV in učinkovitosti zahtevata, da države članice določijo potrebne instrumente, da se pridobitelju vrne neupravičeno zaračunan in plačan DDV, med drugim tako, da vračilo zahteva neposredno od davčnega organa (glej v tem smislu sodbo z dne 13. oktobra 2022, HUMDA, C‑397/21, EU:C:2022:790, točki 21 in 22 ter navedena sodna praksa).
37
V zvezi s tem je predložitveno sodišče poleg tega navedlo, da avstrijsko pravo omogoča popravek neupravičeno zaračunanega DDV s popravkom napačnih računov in da je tak popravek mogoče izvesti kadar koli, tudi če je za leto, v katerem so bili ti računi izdani, že nastopilo zastaranje.
38
V teh okoliščinah obdavčitev pridobitev blaga znotraj Skupnosti v državi članici identifikacije v skladu s členom 41 Direktive o DDV, če so ustrezne dobave znotraj Skupnosti oproščene DDV in v isti državi članici obstaja davčni dolg v zvezi s temi dobavami na podlagi pravila, določenega v členu 203 te direktive, ni v nasprotju z načeloma nevtralnosti DDV in sorazmernosti.
39
Zato v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, v katerem država članica identifikacije ustreza državi članici odhoda, uporaba pravila, določenega v členu 203 Direktive o DDV, za dobave znotraj Skupnosti, oproščene DDV v državi članici odhoda, ne nasprotuje obdavčitvi ustreznih pridobitev znotraj Skupnosti v isti državi članici v skladu s členom 41 te direktive.
40
Ugotovitve iz točke 39 zgoraj ne omaja sodba z dne 7. julija 2022, Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Napačna opredelitev verižnih poslov) (C‑696/20, EU:C:2022:528, točka 55), v kateri je Sodišče razsodilo, da uporaba pravila iz člena 41 Direktive o DDV v državi članici identifikacije za pridobitev blaga znotraj Skupnosti, ki temelji na dobavi blaga znotraj Skupnosti, ki je bila v tej državi članici obravnavana kot neoproščena, povzroči dodatno obdavčitev, ki ni v skladu z načeloma sorazmernosti in nevtralnosti DDV.
41
Kot namreč izhaja zlasti iz točk 49, 52 in 53 sodbe z dne 7. julija 2022, Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Napačna opredelitev verižnih poslov) (C‑696/20, EU:C:2022:528), je sklep, do katerega je Sodišče prišlo v tej sodbi, temeljil na ugotovitvi predložitvenega sodišča, v skladu s katero, prvič, je nacionalna davčna uprava dobavo znotraj Skupnosti iz postopka v glavni stvari dokončno obravnavala kot transakcijo, ki je predmet DDV – in ne kot transakcijo, oproščeno tega davka v skladu s členom 138 Direktive o DDV – in drugič, davčni zavezanec ni mogel odbiti vstopnega DDV v zvezi s to dobavo. V zvezi s tem je Sodišče poudarilo, da ker dobava blaga znotraj Skupnosti v državi članici odhoda ni oproščena, nevarnost davčnega izogibanja ne more obstajati, tako da je obdavčitev te transakcije v tej državi članici na podlagi pravila iz člena 41 Direktive o DDV v nasprotju s cilji te določbe, kot so navedeni v točki 25 zgoraj.
42
V postopku v glavni stvari pa DDV v zvezi z zadevnimi dobavami znotraj Skupnosti ni dolgovan zaradi neobstoja oprostitve teh dobav, ampak na podlagi pravila iz člena 203 Direktive o DDV.
43
Kot pa je generalni pravobranilec navedel v točki 54 sklepnih predlogov, nastanek davčnega dolga na podlagi člena 203 Direktive o DDV, ki ga je dolžan plačati izvajalec dobav znotraj Skupnosti, ki je pomotoma zaračunal DDV, ne pomeni obdavčitve teh dobav z DDV. Kot je bilo namreč opozorjeno v točki 34 zgoraj, davčni dolg iz člena 203 te direktive ne nastane zaradi transakcije, ki je predmet DDV, ampak zgolj zato, ker je DDV izkazan na zadevnem računu.
44
Poleg tega je v sodbi z dne 7. julija 2022, Dyrektor Izby Skarbowej w W. (Napačna opredelitev verižnih poslov) (C‑696/20, EU:C:2022:528), zadevna davčna uprava dobavo znotraj Skupnosti iz postopka v glavni stvari dokončno obravnavala kot transakcijo, ki je predmet DDV, medtem ko je v položaju, na katerega se nanaša to vprašanje za predhodno odločanje, davčni dolg, ki je nastal na podlagi člena 203 Direktive o DDV, načeloma mogoče popraviti.
45
Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba na prvo vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člene 40, 41 in 203 Direktive o DDV ter načeli nevtralnosti DDV in sorazmernosti razlagati tako, da ne nasprotujejo uporabi nacionalne ureditve, ki pridobitev znotraj Skupnosti v državi članici, v kateri se odpošiljanje ali prevoz blaga začne, obdavči z DDV, ker je pridobitelj to pridobitev opravil pod identifikacijsko številko za DDV, ki jo je izdala ta država članica, kadar taka pridobitev izhaja iz dobave znotraj Skupnosti, oproščene DDV, za katero v navedeni državi članici obstaja davčni dolg na podlagi pravila, določenega v členu 203 navedene direktive, ker se DDV za to dobavo pomotoma obračuna.
Drugo vprašanje
46
Glede na odgovor na prvo vprašanje drugega vprašanja ni treba obravnavati.
Stroški
47
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (senat za predhodno odločanje)
razsodilo:
Člene 40, 41 in 203 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost ter načeli nevtralnosti davka na dodano vrednost (DDV) in sorazmernosti
je treba razlagati tako, da
ne nasprotujejo uporabi nacionalne ureditve, ki pridobitev znotraj Skupnosti v državi članici, v kateri se odpošiljanje ali prevoz blaga začne, obdavči z DDV, ker je pridobitelj to pridobitev opravil pod identifikacijsko številko za DDV, ki jo je izdala ta država članica, kadar taka pridobitev izhaja iz dobave znotraj Skupnosti, oproščene DDV, za katero v navedeni državi članici obstaja davčni dolg na podlagi pravila, določenega v členu 203 navedene direktive, ker se DDV za to dobavo pomotoma obračuna.
Papasavvas
Półtorak
Sampol Pucurull
Petrlík
Valasidis
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 25. februarja 2026.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.