62024CO0632
SKLEP PODPREDSEDNIKA SODIŠČA
z dne 4. februarja 2025 (
*1
)
„Pritožba – Začasna odredba – Člen 278 – Predlog za odlog izvršitve sodbe Splošnega sodišča Evropske unije – Dostop do dokumentov Evropske komisije – Izjave o neobstoju navzkrižja interesov, ki so jih sestavili člani pogajalske skupine Komisije za nakup cepiv proti covidu-19 – Sklep Komisije, s katerim je zavrnila dostop do identitete in poklicnega statusa teh oseb“
V zadevi C‑632/24 P-R,
zaradi predloga za odlog izvršitve na podlagi člena 278 PDEU, vloženega 27. septembra 2024,
Evropska komisija, ki jo zastopajo A. Bouchagiar, M. Burón Pérez, G. Gattinara in A. Spina, agenti,
pritožnica,
druge stranke v postopku so
Fabien Courtois in druge stranke, katerih imena so v prilogi (
1
), ki jih zastopa A. Durand, odvetnik,
tožeče stranke v postopku na prvi stopnji,
PODPREDSEDNIK SODIŠČA,
po opredelitvi generalnega pravobranilca M. Szpunarja
izdaja naslednji
Sklep
1
Evropska komisija s predlogom za izdajo začasne odredbe Sodišču na podlagi člena 278 PDEU predlaga, naj odredi odlog izvršitve točke 2 izreka sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 17. julija 2024, Courtois in drugi/Komisija (T‑761/21, v nadaljevanju: izpodbijana sodba, EU:T:2024:477), v delu, v katerem sta bila razglašena za nična Sklep Komisije C(2022) 1359 final z dne 28. februarja 2022, ki je bil sprejet na podlagi člena 4 Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL 2001, L 145, str. 43), s katerim je Fabienu Courtoisu in drugim fizičnim osebam, katerih imena so navedena v prilogi, odobrila delni dostop do nekaterih dokumentov v zvezi z nakupom cepiv s strani te institucije v okviru pandemije covida-19 (v nadaljevanju: sporni sklep), ter francoska različica tega sklepa, ki jim je bila sporočena 31. marca 2022, v zvezi s tem, da je Komisija zavrnila širši dostop do izjav o neobstoju navzkrižja interesov, ki so jih podpisali člani pogajalske skupine za nakup cepiv proti covidu-19 (v nadaljevanju: pogajalska skupina), na podlagi člena 4(1)(b) te uredbe.
2
Ta predlog je bil vložen hkrati s pritožbo, ki jo je Komisija 27. septembra 2024 vložila na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije in s katero je predlagala razveljavitev izpodbijane sodbe v enakem obsegu.
Dejansko stanje
3
Dejansko stanje spora je povzeto v točkah od 2 do 17 izpodbijane sodbe. Za ta postopek ga je mogoče povzeti tako.
4
Komisija je 17. junija 2020 objavila sporočilo z naslovom „Strategija Evropske unije za cepiva proti COVID-19“ (COM(2020) 245 final). Ta strategija, katere cilj je bil pospeševanje razvoja, proizvodnje in uvajanja cepiv proti covidu-19, je temeljila na dveh stebrih. Prvi steber je bil zagotoviti zadostno proizvodnjo cepiv v Evropski uniji in s tem zadostne zaloge za njene države članice prek vnaprejšnjih dogovorov o nabavi s proizvajalci cepiv v okviru instrumenta za nujno pomoč, kot je bil aktiviran z Uredbo Sveta (EU) 2020/521 z dne 14. aprila 2020 o aktiviranju nujne pomoči v skladu z Uredbo (EU) 2016/369 in spremembi njenih določb zaradi upoštevanja izbruha COVID-19 (UL 2020, L 117, str. 3). Drugi steber je bil prilagoditi regulativni okvir Unije takratnim izrednim razmeram in izkoristiti obstoječo regulativno prožnost za pospešitev razvoja, odobritve in razpoložljivosti cepiv ob ohranjanju standardov za kakovost, varnost in učinkovitost cepiv.
5
S tega vidika je Komisija navedla, da bodo države članice sodelovale v postopku od samega začetka in da bodo vse sodelujoče države članice zastopane v usmerjevalnem odboru, ki bo v pomoč pred podpisom za vse vidike vnaprejšnjih dogovorov o nabavi. Komisija je pojasnila, da se bo o vnaprejšnjem dogovoru o nabavi cepiv proti covidu-19 pogajala pogajalska skupina, sestavljena iz predstavnikov Komisije in strokovnjakov iz držav članic, pri čemer morajo biti ti dogovori sklenjeni v imenu vseh sodelujočih držav članic. Komisija je tudi pojasnila, da bo v imenu držav članic odgovorna za postopek javnega naročanja in sklenitev vnaprejšnjih dogovorov o nabavi.
6
Z dopisom z dne 24. maja 2021, naslovljenim na predsednika Komisije, in elektronskim sporočilom z istega dne, naslovljenim na generalni sekretariat Komisije, sta dva odvetnika „v imenu in za račun prvih 86.000 vlagateljev peticije na platformi ‚https://dejavu/legal/‘“, ki sta jih zastopala in med katerimi so bile tudi tožeče stranke na prvi stopnji (v nadaljevanju: prosilci), v skladu z Uredbo št. 1049/2001 zaprosila za dostop do dokumentov v zvezi z nakupom cepiv v okviru pandemije covida-19 s strani Komisije in v imenu držav članic.
7
Ta začetna prošnja se je nanašala na pogodbe o nakupu, ki jih je Komisija podpisala s proizvajalci cepiv, na identiteto in poklicno ali institucionalno vlogo predstavnikov Unije, ki so sodelovali v pogajanjih s temi proizvajalci, in na izjave o interesih med temi predstavniki in navedenimi proizvajalci.
8
Generalna direktorica Generalnega direktorata (GD) Komisije za zdravje in varnost hrane je 30. julija 2021 odgovorila, da je identificirala 46 dokumentov, ki ustrezajo tej prošnji, med katerimi je bilo 22 izjav o neobstoju navzkrižja interesov, ki so jih podpisali člani pogajalske skupine (v nadaljevanju: izjave o neobstoju navzkrižja interesov), in da je bil odobren delni dostop do vseh teh dokumentov, razen do 17 dokumentov, imenovanih „osnutki memorandumov o soglasju“.
9
Kar zadeva izjave o neobstoju navzkrižja interesov, je bila identiteta podpisnika izjave prikrita na podlagi varstva zasebnosti in integritete posameznika, določenega v členu 4(1)(b) Uredbe št. 1049/2001. Poleg tega je bil prosilcem poslan le en izvod, ker so se druge izjave razlikovale le glede identitete podpisnika, njegovega podpisa in datuma podpisa.
10
Prosilci so 13. avgusta 2021 v skladu s členom 7(2) Uredbe št. 1049/2001 vložili potrdilno prošnjo, s katero so zahtevali, naj Komisija ponovno preuči svoje stališče glede vseh dokumentov, do katerih je bil dostop delno ali v celoti zavrnjen.
11
Ker Komisija ni odgovorila na to prošnjo, je 24. septembra 2021 v skladu s členom 8(3) Uredbe št. 1049/2001 nastala zavrnilna odločba zaradi molka organa.
12
Komisija je 28. februarja 2022 po posvetovanju z zadevnimi farmacevtskimi podjetji v skladu s členom 4(4) Uredbe št. 1049/2001 sprejela sporni sklep, ki je bil prosilcem v angleščini vročen 1. marca 2022. Komisija je v tem sklepu zlasti spremenila seznam dokumentov, ki ustrezajo prošnji za dostop do dokumentov, vendar je ohranila svoje stališče o delnem dostopu do izjav o neobstoju navzkrižja interesov.
13
Dne 31. marca 2022 je bila prosilcem posredovana francoska različica spornega sklepa.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
14
Prosilci so 6. decembra 2021 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložili tožbo za razglasitev ničnosti zavrnilne odločbe zaradi molka organa. Pozneje so svoje predloge spremenili, tako da so se nanašali tudi na sporni sklep ter francosko različico tega sklepa.
15
Splošno sodišče je v točki 57 izpodbijane sodbe spomnilo, da se – kot izhaja iz sodne prakse Sodišča – osebni podatki lahko posredujejo tretji osebi na podlagi Uredbe št. 1049/2001 le, če to posredovanje izpolnjuje pogoje iz člena 9(1)(a) ali (b) Uredbe (EU) 2018/1725 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2018 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah, organih, uradih in agencijah Unije in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 45/2001 in Sklepa št. 1247/2002/ES (UL 2018, L 295, str. 39) in če gre pri njem za zakonito obdelavo v skladu z zahtevami iz člena 5 te uredbe.
16
V zvezi s pogojem iz člena 9(1)(b) Uredbe 2018/1725, v skladu s katerim mora oseba, ki prosi za dostop do podatkov, dokazati potrebo po razkritju za konkreten namen v javnem interesu, je Splošno sodišče v točkah 68, 69, 79 in 85 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je ta pogoj v obravnavani zadevi izpolnjen, saj so prosilci dokazali potrebo po dostopu do identitete članov pogajalske skupine, ki so podpisali izjave o neobstoju navzkrižja interesov, zaradi preverjanja njihove nepristranskosti. Po drugi strani je Splošno sodišče v točki 86 te sodbe odločilo, da razkritje datuma podpisa teh izjav in lastnoročnih podpisov članov te skupine ni bilo potrebno za dosego tega cilja.
17
V točki 79 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče v zvezi s tehtanjem zadevnih interesov iz člena 9(1)(b) Uredbe 2018/1725 menilo, da je Komisija, ker so prosilci dokazali potrebo po prenosu zaprošenih osebnih podatkov in ker je Komisija upravičeno menila, da obstaja tveganje posega v zasebnost zadevnih članov pogajalske skupine, morala pretehtati zadevne interese.
18
V zvezi s tem je Splošno sodišče v točki 80 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je – kot izhaja iz spornega sklepa – Komisija upoštevala, prvič, tehnično vlogo članov pogajalske skupine v postopku javnega naročanja in, drugič, okoliščino, da so imeli prosilci dostop do informacij zaradi delnega razkritja predmeta obravnave v pogodbeni dokumentaciji in razkritja anonimne različice izjav o neobstoju navzkrižja interesov in varstvu zaupnosti.
19
Splošno sodišče je v točki 81 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Komisija pri tem ni dovolj pojasnila, zakaj naj bi dejstvo, da je bila vloga članov pogajalske skupine zgolj tehnična, prevladalo nad ciljem preveriti neobstoj navzkrižja interesov. V točki 82 izpodbijane sodbe je dodalo, da iz spornega sklepa ne izhajajo izrecno dodatni premisleki, navedeni v tožbi, ki je bila vložena pri njem, ki se nanašajo na tehtanje različnih navzkrižnih interesov in zlasti na interese v zvezi z morebitnim hierarhičnim položajem članov pogajalske skupine.
20
V točkah 83 in 84 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče odločilo, da čeprav so bili prosilci med drugim seznanjeni z vsebino izjave o neobstoju navzkrižja interesov, ki jo je podpisal vsak član pogajalske skupine, konkretnega namena v javnem interesu, ki ga imajo prosilci, in sicer omogočiti državljanom Unije, da se prepričajo o neobstoju navzkrižja interesov med člani pogajalske skupine in proizvajalci cepiv, ni mogoče doseči brez razkritja identitete teh oseb, saj zgolj dejstvo, da so podpisali tako izjavo, državljanu ne omogoča, da se prepriča, da so svojo nalogo opravili popolnoma neodvisno.
21
Splošno sodišče je v točki 85 izpodbijane sodbe iz tega sklepalo, da Komisija ni v zadostni meri upoštevala različnih okoliščin zadeve, da bi ustrezno pretehtala zadevne interese.
22
Zato je Splošno sodišče, kot izhaja iz točke 2 izreka izpodbijane sodbe, sporni sklep in njegovo francosko različico razglasilo za nično v delu, v katerem je Komisija prosilcem med drugim zavrnila širši dostop do izjav o neobstoju navzkrižja interesov na podlagi člena 4(1)(b) Uredbe št. 1049/2001.
Predlogi strank
23
Komisija Sodišču predlaga, naj:
–
odredi odlog izvršitve točke 2 izreka izpodbijane sodbe v delu, v katerem sta se sporni sklep in njegova francoska različica razglasila za nična v delu, ki se nanaša na to, da ni odobrila širšega dostopa do izjav o neobstoju navzkrižja interesov, do izdaje sodbe, s katero se konča pritožbeni postopek, ki teče v zvezi s to sodbo, in
–
prosilcem naloži plačilo stroškov.
24
Prosilci Sodišču predlagajo, naj:
–
zavrne predlog za izdajo začasne odredbe;
–
podredno, naj ta predlog zavrne v delu, v katerem se nanaša izključno na prošnjo za dostop, ki jo je vložil F. Courtois;
–
zavrne vse druge predloge Komisije; in
–
Komisiji naloži plačilo stroškov ali, podredno, naj odločitev o njih pridrži.
Predlog za izdajo začasne odredbe
25
Upoštevati je treba, da čeprav v skladu s členom 60 Statuta Sodišča Evropske unije pritožba zoper sodbo Splošnega sodišča načeloma nima odložilnega učinka, lahko Sodišče na podlagi člena 278 PDEU, če meni, da okoliščine to zahtevajo, odloži izvršitev izpodbijane sodbe (sklep podpredsednika Sodišča z dne 19. avgusta 2024, Puigdemont i Casamajó in Comín i Oliveres/Parlament, C‑600/22 P-R, EU:C:2024:673, točka 52 in navedena sodna praksa).
26
V skladu s členom 160(3) Poslovnika Sodišča je treba v predlogih za odlog izvršitve akta institucije v smislu člena 278 PDEU navesti „predmet spora, okoliščine, iz katerih izhaja nujnost, ter dejanske in pravne razloge, ki na prvi pogled izkazujejo utemeljenost predlagane začasne odredbe“.
27
Tako lahko sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, odobri začasno odredbo le, če se ugotovi, da je njena izdaja na prvi pogled pravno in dejansko upravičena (fumus boni juris), in če je nujna, ker je zaradi preprečitve resne in nepopravljive škode za interese stranke, ki predlaga njeno izdajo, potrebno, da se sprejme in učinkuje pred sprejetjem odločbe o glavni stvari. Sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, po potrebi tudi pretehta zadevne interese. Ti pogoji so kumulativni, tako da je treba predlog za izdajo začasne odredbe zavrniti, če kateri od njih ni izpolnjen (glej v tem smislu sklep podpredsednika Sodišča z dne 11. aprila 2024, Vivendi/Komisija, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, točka 56 in navedena sodna praksa).
Fumus boni juris
Trditve strank
–
Trditve Komisije
28
Komisija trdi, da je pogoj v zvezi s fumus boni juris izpolnjen.
29
Meni, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi napačno razlagalo in uporabilo pogoje iz člena 9(1)(b) Uredbe 2018/1725.
30
V zvezi s pogojem, ki ga določa ta določba, da mora prosilec za dostop do dokumentov dokazati nujnost prenosa osebnih podatkov za konkreten namen v javnem interesu, najprej navaja, da je Splošno sodišče izkrivilo začetno in potrdilno prošnjo za dostop, ker je v točki 68 izpodbijane sodbe menilo, da je iz teh prošenj mogoče sklepati, da je bil cilj prosilcev preveriti nepristranskosti članov pogajalske skupine.
31
Nato trdi, da je Splošno sodišče v vsakem primeru napačno ugotovilo, da je ta namen konkreten namen v javnem interesu v smislu člena 9(1)(b) Uredbe 2018/1725.
32
Nazadnje navaja, da je Splošno sodišče v točki 73 izpodbijane sodbe napačno presodilo, da so prosilci dokazali, da je bil prenos zadevnih podatkov, in sicer priimkov, imen in poklicnih ali institucionalnih vlog članov pogajalske skupine, potreben za uresničitev želenega cilja.
33
Komisija v zvezi s tem opozarja, da iz sodne prakse Sodišča, zlasti iz sodbe z dne 21. marca 2024, Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251), izhaja, da mora oseba, ki zahteva dostop do osebnih podatkov, dokazati, da je njihov prenos najprimernejši ukrep med vsemi ukrepi, s katerimi je mogoče doseči cilj, ki se mu sledi, na kar je Splošno sodišče sicer spomnilo v točki 60 izpodbijane sodbe.
34
Vendar naj bi Splošno sodišče v točki 84 izpodbijane sodbe zgolj ugotovilo, da je bilo treba prosilcem razkriti priimke in imena članov pogajalske skupine zaradi uresničevanja zastavljenega cilja, ne da bi pojasnilo, ali je bilo to edino mogoče sredstvo.
35
Komisija dodaja, da je prenos izjav o neobstoju navzkrižja interesov prosilcem v anonimizirani obliki v vsakem primeru že omogočilo doseganje želenega cilja, čeprav je bila identiteta podpisnikov teh dokumentov prikrita. Zaradi tega prenosa naj bi prosilci dejansko lahko preverili, ali so člani pogajalske skupine, ki so javni uslužbenci, upoštevali zahteve glede preglednosti, ki se uporabljajo v vseh postopkih v zvezi z javnimi naročili v Uniji. Trditi nasprotno bi pomenilo, da bi bila vprašljiva sama veljavnost teh izjav.
36
Kar zadeva pogoj, ki ga prav tako zahteva člen 9(1)(b) Uredbe 2018/1725, da mora zaprošena institucija preveriti, ali obstajajo razlogi za domnevo, da bi prenos osebnih podatkov lahko posegal v zakonite interese posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki, in mora v takem primeru na preverljiv način pretehtati različne navzkrižne interese, da bi ocenila sorazmernost prenosa zaprošenih podatkov, Komisija trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je v točki 85 izpodbijane sodbe odločilo, da ni pravilno izvedla tega tehtanja.
37
Navaja, da ta analiza pomeni, kot je Sodišče razsodilo v zvezi z omejitvami, ki jih je mogoče določiti za pravice, ki izhajajo iz členov 7 in 8 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), da je treba, prvič, oceniti resnost posega, ki ga pomeni razkritje osebnih podatkov, in drugič, pomembnost konkretnega namena v javnem interesu, ki se uresničuje. Sklicuje se zlasti na sodbo z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers (C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912).
38
Po njenem mnenju bi razkritje identitete članov pogajalske skupine pomenilo posebno resen poseg v njihovo zasebnost, saj bi jih izpostavilo zlasti nezaželenim zunanjim stikom zaradi občutljivosti teme proizvodnje cepiv proti covidu-19, kar je Splošno sodišče priznalo v točki 77 izpodbijane sodbe. Te osebe naj bi tudi tvegale, da jih bo velik del javnosti v prihodnosti sistematično označeval za odgovorne za pojav vseh morebitnih težav v zvezi s cepivi proti covidu-19. Poleg tega naj bi se ta poseg hitro konkretiziral z razširjanjem informacij o identiteti teh oseb na internetu.
39
Komisija dodaja, da bi to resno ogrozilo njeno zmožnost in zmožnost držav članic, da v prihodnosti uporabijo svoje osebje za pogajanja in sklepanje takih dogovorov.
40
Nasprotno, ker naj člani te skupine ne bi zasedali visokega hierarhičnega položaja v instituciji in naj bi v postopku pogajanj imeli le povsem tehnično vlogo, naj bi bil cilj preverjanja njihove nepristranskosti manj pomemben, kot če bi šlo za osebe, ki so imele dejansko moč odločanja v tem postopku.
41
Poleg tega naj ta cilj ne bi mogel upravičiti tako resnega posega v zasebnost teh oseb, kot bi bil poseg, ki bi bil posledica razkritja njihove identitete.
42
Nazadnje naj bi bil ta cilj v veliki meri dosežen že z razkritjem anonimiziranih izjav o neobstoju navzkrižja interesov.
43
Komisija ob sklicevanju na načela, ki jih je Sodišče določilo v sodbi z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers (C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točki 65 in 83), dodaja, da bi moralo Splošno sodišče upoštevati, da je nadzor nad neobstojem navzkrižja interesov uradnikov pri opravljanju njihovih nalog izključno v pristojnosti pristojnih organov držav članic, ki imajo v zvezi s tem posebne obveznosti. Poleg tega naj bi bilo, da bi bila izpolnjena zahteva po sorazmernosti, nujno, da imajo posamezniki, na katere se nanašajo osebni podatki, dovolj jamstev, ki omogočajo učinkovito varstvo njihovih osebnih podatkov pred nevarnostjo zlorab, pri čemer je nujnost obstoja takih jamstev še toliko večja, kadar se dostop do osebnih podatkov omogoči širši javnosti in torej potencialno neomejenemu številu oseb.
44
Zato naj bi razkritje identitete članov pogajalske skupine pomenilo nesorazmeren poseg v varstvo njihove zasebnosti.
45
Zato naj bi Splošno sodišče v točki 85 izpodbijane sodbe napačno presodilo, da Komisija ni pravilno pretehtala zadevnih interesov.
– Trditve prosilcev
46
Prosilci trdijo, da pogoj fumus boni juris ni izpolnjen, ker Komisija ne navaja nobenega resnega razloga za izpodbijanje izpodbijane sodbe.
47
Kar zadeva izkrivljanje dokazov, ki ga zatrjuje Komisija, ob sklicevanju na sodbo z dne 16. februarja 2023, Komisija/Italija in Španija (C‑635/20 P, EU:C:2023:98, točka 127), opozarjajo, da se za tako izkrivljanje predpostavlja, da je Splošno sodišče očitno prekoračilo meje razumne presoje dokazov, in ni dovolj dokazati, da bi bilo mogoče dokument razlagati drugače kot Splošno sodišče. Po njihovem mnenju Komisija ni dokazala, da so bili ti pogoji izpolnjeni, in naj bi dejansko želela izpodbijati presojo dejstev s strani Splošnega sodišča.
48
Kar zadeva domnevno napačno uporaba prava s strani Splošnega sodišča pri razlagi člena 9(1)(b) Uredbe 2018/1725, prosilci najprej trdijo, da je Splošno sodišče pravilno ugotovilo, da je cilj preverjanja nepristranskosti članov pogajalske skupine konkreten namen v javnem interesu v smislu te določbe.
49
V zvezi s tem poudarjajo, da Komisija ne more hkrati po eni strani trditi, da zadevni namen ni v „javnem interesu“, in po drugi strani priznati, da je preverjanje nepristranskosti članov „v javnem interesu“. Prav tako naj bi bila njena utemeljitev protislovna, ko se hkrati sklicuje na potrebo po nerazkritju imen teh oseb in na dejstvo, da so imele le povsem tehnično vlogo pri pogajanjih. V vsakem primeru naj bi bila naloga pogajalca v bistvu vplivati na vsebino končne odločitve.
50
Dalje trdijo, da je – v nasprotju z navedbami Komisije – razkritje identitete članov pogajalske skupine, ki so podpisali izjave o neobstoju navzkrižja interesov, potrebno, da se lahko preveri njihova nepristranskost, in dodajajo, da so imena številnih oseb, ki so zasebno ali javno sodelovale pri „isti zadevi“, poleg tega že javno dostopna.
51
Nazadnje trdijo, da Splošno sodišče ni očitno napačno uporabilo prava, ko je v točki 85 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Komisija ni pravilno izvedla tehtanja interesov, predvidenega v členu 9(1)(b) Uredbe 2018/1725.
52
V zvezi s tem prerekajo analizo Komisije, da bi bil poseg, ki bi ga povzročilo razkritje identitete zadevnih oseb, resen. Člani pogajalske skupine pa naj zgolj zaradi možnosti, da bi bili izpostavljeni nezaželenim zunanjim stikom, ne bi bili izpostavljeni tveganju posega v njihovo telesno in duševno integriteto, kot trdi Komisija. Poudarjajo, da se v demokratični družbi z vsako osebo, tudi iz poklicnega naslova, lahko stopi v stik, ne da bi za to prosila.
53
Menijo, da je cilj preverjanja nepristranskosti teh oseb pomemben, ker pogajalci vplivajo na postopek odločanja. Ponovno poudarjajo omejenost svoje prošnje, saj se nanaša le na identiteto in poklicno vlogo zadevnih oseb, pa tudi dejstvo, da, kot je Splošno sodišče ugotovilo v točki 84 izpodbijane sodbe, prenos izjave o neobstoju navzkrižja interesov, pri kateri je bila identiteta podpisnika prikrita, ne omogoča preverjanja nepristranskosti podpisnika.
Presoja
54
V skladu z ustaljeno sodno prakso je pogoj fumus boni juris izpolnjen, kadar se za vsaj enega izmed razlogov, ki jih v utemeljitev tožbe v glavni stvari navaja stranka, ki predlaga izdajo začasne odredbe, na prvi pogled zdi, da ni neutemeljen. To zlasti velja, kadar eden od navedenih razlogov razkriva obstoj kompleksnih pravnih vprašanj, katerih rešitev ni vnaprej jasna, in torej zasluži temeljito presojo, ki je ne opravi sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, ampak mora biti predmet postopka v glavni stvari, ali kadar razprava med strankami pokaže na obstoj pomembnega pravnega nesoglasja, katerega rešitev ni očitna (sklep podpredsednice Sodišča z dne 20. decembra 2019, Puigdemont i Casamajó in Comín i Oliveres/Parlament, C‑646/19 P(R), EU:C:2019:1149, točka 52, in sklep z dne 8. aprila 2020, Komisija/Poljska, C‑791/19, EU:C:2020:277, točka 52).
55
Drugi pritožbeni razlog, ki ga navaja Komisija v utemeljitev svoje pritožbe, je, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri razlagi in uporabi člena 9(1)(b) Uredbe 2018/1725, zaradi česar je napačno ugotovilo, da Komisija svoje zavrnitve širšega dostopa do izjav o neobstoju navzkrižja interesov ni mogla opreti na člen 4(1)(b) Uredbe št. 1049/2001.
56
Najprej je treba spomniti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso namen Uredbe št. 1049/2001, kot je navedeno v njeni uvodni izjavi 4 in členu 1, javnosti zagotoviti pravico do čim širšega dostopa do dokumentov institucij (sodbe z dne 28. junija 2012, Komisija/Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, točka 111, in z dne 28. junija 2012, Komisija/Agrofert Holding, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, točka 53; ter z dne 14. novembra 2013, LPN in Finska/Komisija, C‑514/11 P in C‑605/11 P, EU:C:2013:738, točka 40).
57
Za načelo čim širšega dostopa javnosti do dokumentov pa kljub temu veljajo nekatere omejitve, ki temeljijo na javnem ali zasebnem interesu. Uredba št. 1049/2001 zlasti v uvodni izjavi 11 in členu 4 namreč določa ureditev izjem, s katero je institucijam, uradom in agencijam naloženo, da ne razkrijejo dokumentov, kadar bi to razkritje posegalo v katerega od teh interesov (glej v tem smislu sodbe z dne 28. junija 2012, Komisija/Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, točka 111; z dne 28. junija 2012, Komisija/Agrofert Holding, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, točka 53, in z dne 14. novembra 2013, LPN in Finska/Komisija, C‑514/11 P in C‑605/11 P, EU:C:2013:738, točka 40).
58
V zvezi s tem je treba spomniti, da člen 4(1)(b) Uredbe št. 1049/2001 določa, da institucije Unije zavrnejo dostop do dokumenta, kadar bi njegovo razkritje oslabilo varstvo zasebnosti ali integritete posameznika, zlasti v skladu z zakonodajo Unije s področja varstva osebnih podatkov.
59
Kadar je torej namen prošnje dostop do osebnih podatkov v smislu člena 3(1) Uredbe 2018/1725, se določbe te uredbe uporabljajo v celoti (glej po analogiji sodbo z dne 16. julija 2015, ClientEarth in PAN Europe/EFSA, C‑615/13 P, EU:C:2015:489, točka 44 in navedena sodna praksa).
60
V obravnavani zadevi ni sporno, da zaprošene informacije, in sicer priimki in imena članov pogajalske skupine, ki bi omogočili identifikacijo oseb, ki so sodelovale pri pogajanjih o vnaprejšnjih dogovorih o nabavi cepiv proti covidu‑19, pomenijo osebne podatke v smislu člena 3, točka 1, Uredbe 2018/1725, ki se nanaša na vse informacije v zvezi z določeno ali določljivo fizično osebo.
61
Zato se lahko taki podatki na podlagi Uredbe št. 1049/2001 posredujejo tretjim osebam le, če to posredovanje izpolnjuje pogoje iz člena 9(1)(a) ali (b) Uredbe št. 2018/1725 in če gre pri njem za zakonito obdelavo v skladu z zahtevami iz člena 5 te uredbe (glej po analogiji sodbo z dne 2. oktobra 2014, Strack/Komisija, C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, točka 104).
62
Komisija v pritožbi med drugim navaja, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi napačno razlagalo in uporabilo pogoj iz člena 9(1)(b) Uredbe 2018/1725, v skladu s katerim, ko prejemnik osebnih podatkov dokaže, da je prenos podatkov potreben za konkreten namen v javnem interesu in da obstaja razlog za domnevo, da bi to lahko posegalo v zakonite interese posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki, mora upravljavec teh podatkov ugotoviti, ali je prenos teh podatkov za ta konkretni namen sorazmeren, potem ko je na preverljiv način pretehtal različne navzkrižne interese. Po mnenju Komisije naj bi Splošno sodišče v točki 85 te sodbe napačno ugotovilo, da ni v zadostni meri upoštevala različnih okoliščin zadeve, da bi ustrezno pretehtala zadevne interese.
63
V zvezi s tem se zdi, da so interesi, ki si stojijo nasproti v obravnavani zadevi, na eni strani interesi članov pogajalske skupine, da se njihova identiteta ne razkrije zaradi varstva njihove zasebnosti, in na drugi strani, kot izhaja iz točk 66, 70, 71 in 84 izpodbijane sodbe, interes prosilcev, da se zagotovi preglednost postopka pogajanj o vnaprejšnjih dogovorih o nabavi cepiv proti covidu-19, ki ga je v imenu držav članic vodila Komisija, da bi lahko državljani Unije preverili nepristranskost članov te skupine in se zlasti prepričali, da med temi osebami in proizvajalci cepiv ni navzkrižja interesov.
64
Kar zadeva ustrezen pomen teh različnih interesov, je treba v zvezi z interesom članov pogajalske skupine, da se njihova identiteta ne razkrije, spomniti na to, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča omogočanje dostopa do osebnih podatkov tretjim osebam pomeni poseganje v temeljne pravice, določene v členih 7 in 8 Listine, ne glede na nadaljnjo uporabo sporočenih informacij (sodba z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 39 in navedena sodna praksa).
65
Pri presoji resnosti takega posega je treba upoštevati naravo zadevnih osebnih podatkov, zlasti morebitno občutljivost teh podatkov, ter naravo in konkretne načine obdelave podatkov, zlasti število oseb, ki imajo dostop do teh podatkov, in načine dostopa do teh podatkov. Po potrebi je treba upoštevati tudi obstoj ukrepov za preprečevanje tveganja, da bi bili ti podatki predmet zlorab (sodba z dne 21. marca 2024, Landeshauptstadt Wiesbaden, C‑61/22, EU:C:2024:251, točka 106).
66
V obravnavani zadevi se osebni podatki, za katerih razkritje se prosi, nanašajo na identiteto in poklicno dejavnost uslužbencev Komisije in držav članic, ki so sodelovali pri pogajanjih o vnaprejšnjih dogovorih o nabavi cepiva proti covidu‑19, ki jih je v imenu držav članic vodila Komisija.
67
Poleg tega ni sporno, kot je Splošno sodišče med drugim poudarilo v točki 77 izpodbijane sodbe, da je bila prošnja za dostop do teh informacij vložena v okoliščinah, za katere je bila značilna visoka stopnja nezaupanja nekaterih državljanov Unije v strategijo cepljenja, ki jo je spodbujala Komisija. V tej točki 77 je Splošno sodišče dodalo, da v teh okoliščinah izpostavljenost članov pogajalske skupine nezaželenim zunanjim stikom po razkritju njihove identitete ni bila zgolj hipotetična. V točki 78 te sodbe je Splošno sodišče pojasnilo, da tega sklepa ne more ovreči dejstvo, da prosilci niso želeli pridobiti naslova članov te skupine ali informacij, ki spadajo na področje uporabe člena 10 Uredbe 2018/1725, saj razkritje identitete osebe odpira možnost, da se opravi poizvedovanje o tej osebi in se torej pridobijo take informacije.
68
Zdi se, da je občutljivost teme, povezane s strategijo cepljenja proti covidu-19, potrjena z zelo visokim številom posameznikov, ki so udeleženi v tem sodnem postopku, pri čemer so ti posamezniki poleg tega del skupine 86.000 podpisnikov peticije, v imenu in za račun katerih je bila začetna prošnja predložena Komisiji.
69
Zaradi teh dejavnikov je torej mogoče z zadostno verjetnostjo šteti, da se bo identiteta članov pogajalske skupine, ki so podpisali izjave o neobstoju navzkrižja interesov, po razkritju verjetno hitro razširila na internetu in zlasti na družbenih omrežjih.
70
V takem primeru bi bili podatki dostopni potencialno neomejenemu številu oseb, tako da bi osebe, ki bi želele pridobiti te informacije iz razlogov, ki ne upravičujejo njihovega razkritja, verjetno dobile prost dostop do njih (glej v tem smislu sodbo z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 42 in navedena sodna praksa).
71
Poleg tega bi potencialne posledice, ki jih za zadevne osebe povzroči morebitna zloraba njihovih osebnih podatkov, še zaostrovalo to, da bi se ti podatki po tem, ko bi bil dostop do njih omogočen širši javnosti, lahko ne le prosto ogledali, ampak tudi shranili in razširili, in da bi bilo v primeru takih zaporednih obdelav tem osebam še toliko težje ali celo iluzorno, da bi se učinkovito branile pred zlorabami (glej v tem smislu sodbo z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 43).
72
Tako tveganje je še toliko bolj verjetno, ker se v tem primeru zadevni podatki nanašajo le na zelo omejeno število fizičnih oseb.
73
Zato se zdi, da na prvi pogled ni izključeno, da bi Sodišče v okviru pritožbe, ki mu je bila predložena, razkritje identitete teh oseb lahko štelo za resen poseg v pravice iz členov 7 in 8 Listine.
74
Kar zadeva pomen cilja, ki mu sledijo prosilci, in sicer zagotoviti preglednost pogajalskega procesa, ki ga je vodila Komisija, da bi se državljanom Unije omogočilo preverjanje nepristranskosti članov pogajalske skupine v razmerju do proizvajalcev cepiv, je treba spomniti, da preglednost zagotavlja, da so institucije Unije deležne večje zakonitosti ter so učinkovitejše in bolj odgovorne državljanom Unije v demokratičnem sistemu (glej v tem smislu sodbo z dne 22. januarja 2020, PTC Therapeutics International/EMA, C‑175/18 P, EU:C:2020:30, točka 53 in navedena sodna praksa).
75
Zato, in kot je Splošno sodišče pojasnilo v točki 71 izpodbijane sodbe, bi preglednost postopka, ki ga je Komisija vodila med pogajanji s proizvajalci cepiv proti covidu-19 in pri sklenitvi vnaprejšnjih dogovorov o nabavi cepiv, lahko prispevala k povečanju zaupanja državljanov Unije v strategijo cepljenja, ki jo spodbuja ta institucija, in posledično zlasti k boju proti širjenju lažnih informacij v zvezi s pogoji pogajanj in sklenitve teh dogovorov.
76
Vendar pa, kot je poudarila Komisija, ostaja dejstvo, da je preverjanje spoštovanja etičnih zahtev s strani uslužbencev Komisije in držav članic, ki so del pogajalske skupine, naloga predvsem pristojnih javnih organov (glej po analogiji sodbo z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912, točka 83).
77
Iz sodne prakse Sodišča poleg tega in predvsem izhaja, da pri tehtanju, ki ga mora institucija opraviti pred razkritjem informacij o fizični osebi, med interesom Unije, da zagotovi preglednost svojih ukrepov, in posegom v pravice iz členov 7 in 8 Listine, ni mogoče določiti, da ima cilj preglednosti samodejno prednost pred pravico do varstva osebnih podatkov (glej v tem smislu sodbo z dne 9. novembra 2010, Volker und Markus Schecke in Eifert, C‑92/09 in C‑93/09, EU:C:2010:662, točka 85 in navedena sodna praksa).
78
Glede na zgoraj navedeno ni mogoče na prvi pogled izključiti, da bo Sodišče pri analizi pritožbe, ki mu je predložena, presodilo, da pri tehtanju zadevnih navzkrižnih interesov, ki ga je treba opraviti v skladu s členom 9(1)(b) Uredbe 2018/1725, interes članov pogajalske skupine, da se njihove identitete ne razkrije, prevlada nad ciljem prosilcev, da se omogoči preverjanje nepristranskosti teh članov.
79
Zato je treba, ne da bi se bilo treba v okviru tega postopka izreči o utemeljenosti drugega pritožbenega razloga Komisije v zvezi z napačno uporabo člena 9(1)(b) Uredbe 2018/1725 s strani Splošnega sodišča, ki je v izključni pristojnosti sodišča, ki odloča o glavni stvari, ugotoviti, da se na prvi pogled ne zdi neutemeljen.
80
Ob upoštevanju zgornjih preudarkov je treba ugotoviti, da je pogoj v zvezi s fumus boni juris v obravnavanem primeru izpolnjen.
Nujnost
Trditve strank
81
Komisija trdi, da je pogoj nujnosti izpolnjen glede na resno in nepopravljivo škodo, ki bi jo utrpeli člani pogajalske skupine, če bi bila njihova identiteta razkrita, preden bi Sodišče odločilo o glavni stvari.
82
S sklicevanjem na točko 81 sklepa podpredsednika Sodišča z dne 11. aprila 2024, Vivendi/Komisija (C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318) opozarja, da je treba kršitev temeljnih pravic iz členov 7 in 8 Listine presojati glede na vse okoliščine zadeve, da se ugotovi, ali obseg in narava škode, ki je nastala zaradi te kršitve, upravičujeta, da se ta škoda šteje za resno in nepopravljivo.
83
Komisija trdi, da bi morala v obravnavani zadevi, če njenemu predlogu za odlog izvršitve izpodbijane sodbe ne bi bilo ugodeno, za namene izvršitve sodbe razkriti identiteto članov pogajalske skupine, ki so podpisali izjave o neobstoju navzkrižja interesov.
84
Glede dejanske škode, ki bi zaradi tega nastala tem osebam, trdi, da bi se te najverjetneje soočile z nezaželenimi zunanjimi stiki, vključno z morebitnimi napadi na njihovo telesno integriteto in nadlegovanjem. Glede na izjemno občutljivost teme, povezane s cepivi proti covidu-19, in močno nasprotovanje, ki so ga ta cepiva lahko vzbudila pri številnih osebah, naj bi namreč razkritje identitete teh oseb pomenilo tveganje, da bi jih „izpostavili resničnim grožnjam napada“ v odzivu na kakršno koli odločitev evropskih ali nacionalnih organov v zvezi s to temo, pa tudi v primeru kakršnih koli stranskih učinkov cepiv proti covidu-19.
85
Dodaja, da bi taka škoda lahko imela neposredne posledice zanjo, saj je kot odgovorna za vodenje postopka pogajanj in sklepanja vnaprejšnjih dogovorov o nabavi cepiv proti covidu-19 dolžna preprečiti, da člani pogajalske skupine zaradi opravljanja svojih nalog ne utrpijo škode.
86
Poleg tega je treba po njenem mnenju tako škodo šteti za resno ne le zato, ker gre za morebiten poseg v telesno integriteto in duševno zdravje zadevnih oseb, temveč tudi glede na načela, ki izhajajo iz sodbe z dne 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers (C‑37/20 in C‑601/20, EU:C:2022:912), ker se s tem, da se dostop do teh informacij zagotovi splošni javnosti, omogoča, da do njih dostopa potencialno neomejeno število oseb, morda celo iz razlogov, ki niso povezani z namenom njihove objave.
87
Poleg tega Komisija ob sklicevanju na sklep podpredsednika Sodišča z dne 11. aprila 2024, Vivendi/Komisija (C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318), navaja, da je ta škoda nepopravljiva.
88
Nazadnje, ta škoda naj bi lahko nastala še toliko hitreje, ker bi bilo treba razkrite informacije hitro razširiti na internetu in posredovati na družbenih omrežjih.
89
Prosilci na drugi strani trdijo, da pogoj nujnosti ni izpolnjen.
90
Sklicujejo se na Resolucijo Evropskega parlamenta z dne 12. julija 2023 o pandemiji covida-19: pridobljene izkušnje in priporočila za prihodnost, ki priporoča, da se izjave o neobstoju navzkrižja interesov pogajalcev za pogodbe o nakupu cepiv proti covidu-19 objavijo.
91
Poudarjajo, da se je Komisija odločila, da jo bo na obravnavi v zadevi, v kateri je bila izdana izpodbijana sodba, zastopalo več uslužbencev, katerih identiteta je bila tako lahko znana.
92
Podredno predlagajo, da se predlog za izdajo začasne odredbe zavrne le v delu, ki se nanaša na prošnjo za dostop, ki jo je vložil F. Courtois, ki se je zavezal, da bo zagotovil zaupnost vseh informacij, ki mu jih bo poslala Komisija.
Presoja
93
V skladu z ustaljeno sodno prakso je namen postopka za izdajo začasne odredbe zagotoviti polno učinkovitost prihodnje dokončne odločbe, da se prepreči vrzel v sodnem varstvu, ki ga zagotavlja Sodišče. Za uresničitev tega cilja je treba nujnost presojati glede na potrebo po začasni odredbi, da se prepreči resna in nepopravljiva škoda za stranko, ki predlaga začasno varstvo. Ta stranka mora dokazati, da ne more počakati do izida postopka v zadevi v glavni stvari, ne da bi utrpela tovrstno škodo. Za dokaz obstoja take resne in nepopravljive škode ni treba zahtevati, da se nastanek škode dokaže z absolutno gotovostjo. Zadostuje, da jo je mogoče z dovolj veliko verjetnostjo predvideti (sklep z dne 17. decembra 2018, Komisija/Poljska, C‑619/18 R, EU:C:2018:1021, točka 60 in navedena sodna praksa).
94
Poleg tega mora sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, zgolj zaradi presoje nujnosti in ne da bi to pomenilo, da kakor koli zavzema stališče glede utemeljenosti očitkov, ki jih je predlagatelj začasne odredbe navedel v postopku v glavni stvari, domnevati, da lahko ta s temi očitki uspe. Resna in nepopravljiva škoda, katere verjetni nastanek je treba dokazati, je namreč škoda, ki bi glede na okoliščine primera nastala zaradi neizdaje predlagane začasne odredbe v primeru naknadne ugoditve tožbi v glavni stvari (sklep z dne 17. decembra 2018, Komisija/Poljska, C‑619/18 R, EU:C:2018:1021, točka 61 in navedena sodna praksa).
95
V obravnavani zadevi je treba najprej poudariti, da bi bila škoda, ki jo Komisija zatrjuje v zvezi s pravico do spoštovanja zasebnega življenja, namreč neposredna posledica dejanj, ki bi jih po njenem mnenju morala storiti v zvezi z nekaterimi člani pogajalske skupine, da bi ravnala v skladu z izpodbijano sodbo (glej po analogiji sklep podpredsednika Sodišča z dne 11. aprila 2024, Vivendi/Komisija, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, točka 74).
96
Iz tega izhaja, da Komisija s predlogom za izdajo začasne odredbe ne želi ukrepati namesto tretjih oseb, ki bi jih učinki spornega sklepa neodvisno prizadeli, temveč osebno, da bi zaščitila svoje interese in se izognila temu, da bi sama povzročila resno in nepopravljivo škodo tem osebam, za katero bi lahko bila poleg tega odgovorna, v okoliščinah, v katerih bi bila ta škoda povzročena tem osebam zaradi njihovih povezav s Komisijo, ne da bi te osebe same lahko pridobile začasno varstvo za preprečitev nastanka te škode (glej po analogiji sklep podpredsednika Sodišča z dne 11. aprila 2024, Vivendi/Komisija, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, točka 75).
97
V teh okoliščinah se lahko Komisija sklicuje na tako škodo, da dokaže izpolnjevanje pogoja nujnosti (glej v tem smislu sklep podpredsednika Sodišča z dne 11. aprila 2024, Vivendi/Komisija, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, točka 76).
98
V zvezi z vprašanjem, ali bi takojšnja izvršitev izpodbijane sodbe lahko povzročila resno in nepopravljivo škodo v smislu sodne prakse iz točk 93 in 94 tega sklepa, je treba najprej spomniti, da mora Komisija v skladu s členom 266 PDEU sprejeti ukrepe, potrebne za izvršitev izpodbijane sodbe. V obravnavani zadevi se zdi, da je ta institucija, kot navaja, dolžna prosilcem razkriti identiteto oseb, ki so podpisale izjave o neobstoju navzkrižja interesov in ki so člani pogajalske skupine.
99
Kar zadeva dalje škodo, ki bi lahko nastala zaradi takega razkritja, iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je treba kršitev nekaterih temeljnih pravic, kot je pravica do spoštovanja zasebnega življenja iz člena 7 Listine, presojati glede na vse okoliščine zadeve, da se ugotovi, ali obseg in narava škode, ki je nastala zaradi te kršitve, upravičujeta, da se ta škoda šteje za resno in nepopravljivo (glej v tem smislu sklep podpredsednika Sodišča z dne 11. aprila 2024, Vivendi/Komisija, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, točka 81 in navedena sodna praksa).
100
V zvezi s tem se zdi, kot je bilo ugotovljeno v točki 73 tega sklepa, da bi razkritje identitete članov pogajalske skupine, ki so podpisali izjave o neobstoju navzkrižja interesov, z zadostno stopnjo verjetnosti za namene postopka za izdajo začasne odredbe lahko povzročilo resen poseg v pravice teh oseb iz členov 7 in 8 Listine.
101
Pomembno je dodati, da zaradi neobstoja posebnih in natančnih jamstev ni mogoče šteti, da bi se bilo mogoče z gotovostjo izogniti taki škodi s prenosom teh podatkov eni sami osebi, kot so to v svojem odgovoru na pritožbo podredno predlagali prosilci.
102
Poleg tega nepremoženjske škode, ki je posledica take kršitve pravice do zasebnega življenja, verjetno ne bi bilo mogoče v celoti odpraviti z denarno odškodnino ali naknadno odpraviti v primeru razglasitve ničnosti spornega sklepa, tako da je treba to škodo šteti za nepopravljivo (glej v tem smislu sklep podpredsednika Sodišča z dne 11. aprila 2024, Vivendi/Komisija, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, točka 91).
103
Nazadnje, ta škoda bi bila a priori nepopravljiva, saj bi se zadevni podatki po razkritju – glede na občutljivost vprašanj v zvezi s cepivi proti covidu-19 –verjetno hitro razširili po internetu, tako da bi bilo v primeru razveljavitve izpodbijane sodbe praktično nemogoče, da bi jih naknadno umaknili.
104
Vsekakor bi v primeru zavrnitve tega predloga za izdajo začasne odredbe pritožba pred Sodiščem izgubila večino svojega pomena glede vprašanja, ali je Splošno sodišče z izpodbijano sodbo napačno razglasilo zavrnitev Komisije, da razkrije identiteto članov pogajalske skupine, za nično. Tudi če bi Sodišče odločilo, da je tako, bi bili ti podatki namreč vseeno že nepovratno razkriti.
105
Iz tega izhaja, da je pogoj nujnosti v tej zadevi izpolnjen.
Tehtanje interesov
Trditve strank
106
Komisija trdi, da se pri tehtanju interesov tehtnica nagne v prid začasni ohranitvi učinkov spornega sklepa glede zavrnitve razkritja identitete članov pogajalske skupine, ki so pripravili izjave o neobstoju navzkrižja interesov.
107
Trdi, da prosilci niso izpodbijali veljavnosti teh izjav in da že posredovanje ene od teh izjav v anonimizirani obliki omogoča preverjanje nepristranskosti njihovih podpisnikov.
108
Dodaja, da je nepristranskost podpisnikov teh izjav potrdilo Evropsko računsko sodišče v svojem Posebnem poročilu 19/2022 z naslovom „Javno naročanje cepiv proti COVID-19 v [Evropski uniji]“. Nazadnje, posebni odbor Parlamenta za pandemijo covida-19 naj bi prišel do enakih ugotovitev.
109
Prosilci na drugi strani trdijo, da se pri tehtanju interesov tehtnica nagne v prid takojšnji izvršitvi izpodbijane sodbe glede razglasitve ničnosti zavrnitve Komisije, da razkrije identiteto članov pogajalske skupine, ki so spisali izjave o neobstoju navzkrižja interesov.
110
Menijo, da je anonimizirana izjava, ki jim je bila poslana, zgolj vzorčni dokument in ne omogoča preverjanja nepristranskosti njenega podpisnika.
111
Dodajajo, da Komisija ni predložila poročila Računskega sodišča, na katerega se sklicuje, niti izvlečkov iz tega dokumenta. Poleg tega trdijo, da Parlament v svoji Resoluciji z dne 12. julija 2023 o pandemiji covida-19: pridobljene izkušnje in priporočila za prihodnost (2022/2076(INI)) obžaluje, da „niso bili pregledni“ pri podpisovanju vnaprejšnjih dogovorov o nabavi cepiv proti covidu-19, in vztraja, da je treba omogočiti preverjanje nepristranskosti pogajalcev teh dogovorov.
Presoja
112
Glede na to, da lahko v večini postopkov za izdajo začasne odredbe tako odobritev predlaganega odloga izvršitve kot zavrnitev tega predloga v določeni meri povzročita dokončne učinke, ima sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, ki mu je predložen predlog za odlog, pristojnost, da pretehta tveganja v zvezi z vsako mogočo rešitvijo. Ta naloga konkretno pomeni zlasti preučitev, ali interes stranke, ki predlaga izdajo začasne odredbe, za odlog izvršitve izpodbijanega akta prevlada nad interesom, ki ga pomeni takojšnja uporaba tega akta. V tem preizkusu je treba ugotoviti, ali bi morebitna razglasitev ničnosti tega akta s strani sodišča, ki odloča o glavni stvari, omogočila vrnitev položaja, ki bi ga povzročila njegova takojšnja izvršitev, v prejšnje stanje in, obratno, v kolikšnem obsegu bi odlog izvršitve lahko preprečeval cilje, zastavljene z izpodbijanim aktom, če bi bila tožba v glavni stvari zavrnjena (sklep podpredsednika Sodišča z dne 6. septembra 2024, Aylo Freesites/Komisija, C‑511/24 P(R), EU:C:2024:719, točka 18).
113
V obravnavani zadevi, kot je navedeno v točki 103 tega sklepa, zavrnitev odloga izvršitve izpodbijane sodbe, ki ga predlaga Komisija, ne bi omogočila spremembe položaja za osebe, katerih identiteto bi Komisija posledično razkrila, če bi Sodišče med odločanjem o glavni stvari to sodbo razveljavilo. Ko bi bili podatki enkrat razkriti, ne bi bilo nobenega zagotovila, da ne bodo razširjeni na internetu. V teh okoliščinah bi bil posledični poseg v zasebnost zadevnih oseb nepopravljiv.
114
Poleg tega ni niti dokazano niti se ne trdi, da bi odlog izvršitve izpodbijane sodbe, ki ga predlaga Komisija, onemogočil polni učinek te sodbe, če bi Sodišče zavrnilo pritožbo zoper njo.
115
Zato je v obravnavani zadevi tehtanje zadevnih interesov v prid predlogu Komisije za odlog izvršitve izpodbijane sodbe.
116
Glede na vse zgoraj navedene ugotovitve je treba predlogu Komisije za odlog izvršitve točke 2 izreka izpodbijane sodbe v delu, ki se nanaša na razglasitev ničnosti zavrnitve širšega dostopa do izjav o neobstoju navzkrižja interesov, ugoditi do razglasitve sodbe, s katero bo končan pritožbeni postopek v zadevi C‑632/24 P.
Stroški
117
Na podlagi člena 137 Poslovnika Sodišča, ki se na podlagi člena 184(1) navedenega poslovnika uporablja v pritožbenem postopku, končna sodba ali končni sklep vsebuje odločbo o stroških.
Iz teh razlogov je podpredsednik Sodišča sklenil:
1.
Odredi se odlog izvršitve točke 2 izreka sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 17. julija 2024, Courtois in drugi/Komisija (T‑761/21, EU:T:2024:477), v delu, v katerem sta bila razglašena za nična Sklep Komisije C(2022) 1359 final z dne 28. februarja 2022, ki je bil sprejet na podlagi člena 4 Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije, s katerim je Fabienu Courtoisu in drugim fizičnim osebam, katerih imena so navedena v prilogi, odobrila delni dostop do nekaterih dokumentov v zvezi z nakupom cepiv s strani te institucije v okviru pandemije covida‑19, ter francoska različica tega sklepa, ki jim je bila sporočena 31. marca 2022, v zvezi s tem, da je Evropska komisija zavrnila širši dostop do izjav o neobstoju navzkrižja interesov, ki so jih podpisali člani pogajalske skupine za nakup cepiv proti covidu-19, na podlagi člena 4(1)(b) te uredbe, do razglasitve sodbe, s katero bo končan pritožbeni postopek v zadevi C‑632/24 P.
2.
Odločitev o stroških se pridrži.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.
(
1
)	Seznam drugih tožečih strank je priložen le k različici, ki se vroči strankam.