Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
JULIANE KOKOTT
od 16. travnja 2026.(1)
Predmet C-36/25
Energia Group Holdings (ROI) DAC,
Energia Customer Solutions Limited,
Wind Generation Ireland Limited,
Holyford Windfarm Limited,
Cornavarrow Windfarm Limited,
Eshmore Limited,
GR Wind Farms 1 Limited,
CNOC Windfarms Limited,
TRA Investments Limited,
Ballybane Windfarms Limited,
Beam Wind Limited,
Meenaward Wind Farm Limited,
Cordal Windfarms Limited,
Sigatoka Limited,
Glanaruddery Windfarms Limited,
Glencarbry Windfarm Limited,
Gortahile Windfarm Limited,
Killa Community Windfarm Designated Activity Company,
Kill Hills Windfarm Limited,
Knocknacummer Wind Farm Limited,
Knocknalour Wind Farm Limited,
Seahound Wind Developments Limited,
Lisdowney Wind Farm Limited,
Monaincha Wind Farm Limited,
Ronaver Energy Limited,
Tullynamoyle Wind Farm II Limited
protiv
Commission for Regulation of Utilities
uz sudjelovanje:
EirGrid PLC,
Attorney General
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court (Vrhovni sud, Irska))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Unutarnje tržište električne energije – Zajednička pravila – Uredba (EU) 2019/943 – Članak 13. stavak 7. – Proizvođači električne energije iz obnovljivih izvora – Prioritetno dispečiranje – Redispečiranje prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu – Pravo na financijsku naknadu – Metodologija izračuna – Primjerena naknada – Izravan učinak – Uvjeti”
Sadržaj
I.
Uvod
II.
Pravni okvir
A.
Uredba (EU) 2019/943 o unutarnjem tržištu električne energije
B.
Direktiva (EU) 2019/944 o unutarnjem tržištu električne energije
III.
Činjenično stanje, prethodna pitanja i postupak pred Sudom
IV.
Pravna ocjena
A.
Doseg članka 13. stavka 7. Uredbe 2019/943 (prvo pitanje)
1.
Uvodne napomene
2.
Kriteriji i funkcioniranje mehanizma naknade iz članka 13. stavka 7. Uredbe 2019/943 (prvo pitanje točka (a))
a)
Doslovno tumačenje
b)
Sustavno, teleološko i povijesno tumačenje
c)
Međuzaključak o prvom pitanju točki (a)
3.
Doseg kriterija „neopravdano niske ili neopravdano visoke naknade” (prvo pitanje točka (b))
4.
Dopuštenost nacionalnih provedbenih mjera kojima se pravo na novčanu naknadu uvjetuje korištenjem prioritetnog dispečiranja (prvo pitanje točka (c))
B.
Izravan učinak članka 13. stavka 7. Uredbe (EU) 2019/943 (drugo pitanje)
1.
Kriteriji izravnog učinka u odnosu na izravnu primjenjivost
2.
Udovoljavanje kriterijima izravnog učinka
3.
Međuzaključak
C.
Drugi pravni lijekovi (treće pitanje)
D.
Ostala pitanja (četvrto pitanje)
1.
Odgoda ispunjenja prava na novčanu naknadu (četvrto pitanje točke (a) i (b))
2.
Ograničenje ili proširenje osobnog područja primjene prava na novčanu naknadu (četvrto pitanje točka (c))
a)
Prvi dio: isključenje malih proizvođača
b)
Drugi dio: pravo posrednika na naknadu
3.
Plaćanja veća od tržišne cijene na temelju korporativnog ugovora o kupnji električne energije kao „financijska potpora” (četvrto pitanje, točka (d))
V.
Zaključak
I.      Uvod
1.        Unutarnje tržište električne energije, koje je liberalizirano i harmonizirano, među ostalim, Uredbom (EU) 2019/943(2) i Direktivom (EU) 2019/944(3), u načelu se temelji na tržišnim pravilima(4). Međutim, njime se istodobno potiče održiva i dekarbonizirana proizvodnja električne energije(5), zbog čega se načelno daje prednost opskrbi električnom energijom koju isporučuju proizvođači energije iz obnovljivih izvora („prioritetno dispečiranje”). S druge strane, s obzirom na složeno funkcioniranje tržišta električne energije ponekad su zbog razloga povezanih s upravljanjem opterećenjem mreža i sigurnosti sustava potrebne i intervencije operatora sustava koje nisu utemeljene na tržištu, kao što je sporno redispečiranje prema dolje u predmetnom slučaju. Na temelju takvog je redispečiranja predmetnom proizvođaču energije iz obnovljivih izvora, primjerice vjetra, privremeno onemogućena opskrba mreže električnom energijom koju je proizveo ili bi mogao proizvesti te zbog toga ima pravo na financijsku naknadu od operatora sustava. Međutim, takvo pravo također nastaje ako operator sustava naloži redispečiranje prema gore, odnosno ako naloži predmetnom proizvođaču da proizvede i unese u mrežu više električne energije nego u tržišnim uvjetima.
2.        U glavnom postupku, u kojem je upućen ovaj zahtjev za prethodnu odluku, sporna je primjena odredbi nacionalnog prava i prava Unije o izračunu novčane naknade za redispečiranje prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu. Stoga, sud prvi put ima priliku odlučiti o složenim kriterijima predviđenima pravom Unije u pogledu predmetnog prava na financijsku naknadu.
II.    Pravni okvir
3.        Pravni okvir koji proizlazi iz prava Unije sastoji se u biti od Uredbe 2019/943 i Direktive 2019/944.
A.      Uredba (EU) 2019/943 o unutarnjem tržištu električne energije
4.        U skladu s člankom 2. točkom 26. Uredbe 2019/943, redispečiranje znači „mjera, uključujući ograničavanje, koju aktivira jedan ili više operatora prijenosnih sustava ili operatora distribucijskih sustava promjenom proizvodnog obrasca, obrasca opterećenja, ili oboje, kako bi se promijenili fizički protoci u elektroenergetskom sustavu i smanjilo fizičko zagušenje ili na neki drugi način zajamčila sigurnost sustava”(6).
5.        Člankom 12. Uredbe 2019/943 uređuje se dispečiranje proizvodnih postrojenja i upravljanje potrošnjom. U skladu sa stavkom 1. tog članka, „[d]ispečiranje postrojenja za proizvodnju električne energije i upravljanje potrošnjom ne smije biti diskriminirajuće, mora biti transparentno i, osim ako je drugačije predviđeno u stavcima od 2. do 6., mora biti utemeljeno na tržištu”. Stavcima 2. do 6. istog članka uređuje se primjena „prioritetnog dispečiranja” na postrojenja za proizvodnju energije iz obnovljivih izvora(7). Stavkom 2. propisuje se da, ne dovodeći u pitanje članke 107., 108. i 109. UFEU-a, države članice „ osiguravaju da pri dispečiranju [...] operatori sustava daju prioritet postrojenjima za proizvodnju koja se služe obnovljivim izvorima energije u mjeri u kojoj to omogućuje sigurno funkcioniranje nacionalnog elektroenergetskog sustava, na temelju transparentnih i nediskriminirajućih kriterija i ako takva postrojenja za proizvodnju energije [među ostalim] [...] imaju instalirani kapacitet električne energije manji od 400 kW”. Na temelju stavka 4. države članice mogu to također predvidjeti za postrojenja za proizvodnju električne energije s istim proizvodnim kapacitetom koja se koriste visokoučinkovitom kogeneracijom. U skladu sa stavkom 6., postrojenja za proizvodnju električne energije koja se služe obnovljivim izvorima energije ili visokoučinkovitom kogeneracijom koja su stavljena u pogon prije 4. srpnja 2019. te su nakon njihova stavljanja u pogon bili predmet prioritetnog dispečiranja na temelju članka 15. stavka 5. Direktive 2012/27/EU(8) ili članka 16. stavka 2. Direktive 2009/28/EZ(9) i dalje imaju koristi od prioritetnog dispečiranja.
6.        U članku 13. Uredbe 2019/943, naslovljenom „Redispečiranje”, navodi se, među ostalim:
„1. Redispečiranje proizvodnje i redispečiranje upravljanja potrošnjom temelji se na objektivnim, transparentnim i nediskriminirajućim kriterijima. Otvoreno je svim tehnologijama proizvodnje, svim oblicima skladištenja energije i upravljanja potrošnjom, uključujući one smještene u drugim državama članicama osim ako je to tehnički neizvedivo.
2. Resursi koji su redispečirani biraju se među postrojenjima za proizvodnju energije, postrojenjima za skladištenje energije ili postrojenjima za upravljanje potrošnjom koristeći se mehanizmima utemeljenima na tržištu te se za njih pružaju financijske naknade. [...]
3. Redispečiranje proizvodnje, redispečiranje skladištenja energije i redispečiranje upravljanja potrošnjom koje nije utemeljeno na tržištu smije se upotrebljavati samo ako:
(a)      nijedna tržišno utemeljena alternativa nije dostupna;
(b)      iskorišteni su svi dostupni tržišno utemeljeni resursi;
(c)      broj dostupnih postrojenja za proizvodnju, postrojenja za skladištenje energije ili postrojenja za upravljanje potrošnjom dostupnih na području na kojem su smještena odgovarajuća postrojenja za proizvodnju, skladištenje energije ili upravljanje potrošnjom za pružanje usluge prenizak je da bi se osiguralo djelotvorno tržišno natjecanje; ili
(d)      trenutačno stanje mreže dovodi do zagušenja tako redovito i predvidljivo da bi tržišno utemeljeno redispečiranje dovelo do redovitog strateškog trgovanja čime bi se povećala razina unutarnjeg zagušenja […].
…
5. Uz poštovanje zahtjeva koji se odnose na održavanje pouzdanosti i sigurnosti mreže, na temelju transparentnih i nediskriminirajućih kriterija koje su odredila regulatorna tijela, operatori prijenosnih sustava i operatori distribucijskih sustava:
(a)      jamče mogućnost prijenosnih mreža i distribucijskih mreža da prenesu električnu energiju proizvedenu iz obnovljivih izvora ili visokoučinkovite kogeneracije uz najmanje moguće redispečiranje […];
(b)      poduzimaju odgovarajuće operativne mjere povezane s mrežom i tržištem kako bi sveli na najmanju moguću mjeru redispečiranje prema dolje električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije ili visokoučinkovite kogeneracije;
…
6. Ako se upotrebljava redispečiranje prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu, primjenjuju se sljedeća načela:
(a)      postrojenja za proizvodnju električne energije koja se služe obnovljivim izvorima energije podliježu redispečiranju prema dolje samo ako ne postoji druga mogućnost ili ako bi druga rješenja rezultirala znatno nerazmjernim troškovima ili ozbiljnim rizicima u pogledu sigurnosti mreže;
(b)      električna energija proizvedena u procesu visokoučinkovite kogeneracije podliježe redispečiranju prema dolje samo ako, izuzevši redispečiranje prema dolje postrojenja za proizvodnju električne energije koja se služe obnovljivim izvorima energije, ne postoje druge mogućnosti ili ako bi druga rješenja rezultirala nerazmjernim troškovima ili ozbiljnim rizicima u pogledu sigurnosti mreže;
(c)      električna energija koju su proizvela proizvodna postrojenja koja se služe obnovljivim izvorima energije ili visokoučinkovitom kogeneracijom i koja nije predana u prijenosnu ili distribucijsku mrežu ne podliježu redispečiranju prema dolje osim ako nema drugog načina za rješavanje pitanja mrežne sigurnosti;
(d)      redispečiranje prema dolje koje je navedeno u točkama (a), (b) i (c) mora se propisno i transparentno obrazložiti. […]
7. Ako se koristi redispečiranje koje nije utemeljeno na tržištu, operator sustava koji zahtijeva redispečiranje podliježe plaćanju financijske naknade operatoru postrojenja za proizvodnju, postrojenja za skladištenje energije ili postrojenja za upravljanje potrošnjom koje je redispečirano, osim u slučaju proizvođača koji su prihvatili ugovor o priključenju prema kojem nema jamstva pouzdane isporuke energije. Takva financijska naknada jednaka je barem višem od sljedećih elemenata ili njihovoj kombinaciji ako bi primjena samo višeg među njima dovela do neopravdano niske ili neopravdano visoke naknade:
(a)      dodatnim operativnim troškovima zbog redispečiranja, poput dodatnih troškova goriva ako se radi o redispečiranju prema gore, ili osiguravanja rezervne topline ako se radi o redispečiranju prema dolje postrojenja za proizvodnju električne energije koja se služe visokoučinkovitom kogeneracijom;
(b)      neto prihodima od prodaje električne energije na tržištu dan unaprijed koju bi postrojenje za proizvodnju energije, skladištenje energije ili upravljanje potrošnjom proizvelo bez zahtjeva za redispečiranje; ako je postrojenjima za proizvodnju energije, skladištenje energije ili upravljanje potrošnjom odobrena financijska potpora na temelju količine proizvedene ili potrošene električne energije, financijska potpora koja bi bila primljena da nije bilo zahtjeva za redispečiranje smatra se dijelom neto prihoda.”
7.        Člankom 19.a Uredbe 2019/943 uređuje se promicanje „ugovora o kupnji električne energije”.
8.        Člankom 19.d te uredbe uređuju se „neposredni programi zaštite cijena u obliku dvosmjernih ugovora za kompenzaciju razlike za ulaganja” u nova postrojenja za proizvodnju električne energije iz obnovljivih izvora.
B.      Direktiva (EU) 2019/944 o unutarnjem tržištu električne energije
9.        Člankom 59. Direktive 2019/944 uređuju se dužnosti i ovlasti regulatornih tijela. Regulatorno tijelo nadležno je prema stavku 1. točki (a) za „određivanje ili odobravanje tarifa za prijenos ili distribuciju ili njihovih metodologija ili oboje, u skladu s transparentnim kriterijima”.
III. Činjenično stanje, prethodna pitanja i postupak pred Sudom
10.      Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court (Vrhovni sud, Irska) odnosi se na dva žalbena postupka u kojima je sporno tumačenje članka 13. stavka 7. Uredbe 2019/943. Stranke su u tim postupcima, kao žalitelj, Commission for Regulation of Utilities (Regulatorno povjerenstvo za komunalne usluge, Irska, u daljnjem tekstu: CRU), nacionalno regulatorno tijelo (u daljnjem tekstu: NRT) nadležno za tržište električne energije u Irskoj, Attorney General (glavni državni odvjetnik, Irska), Eirgrid plc, nadležni operator prijenosnog sustava (u daljnjem tekstu: OPS ili operator sustava) u Irskoj, te druge stranke u žalbenom postupku i tužitelji u prvostupanjskom postupku, koji su ili proizvođači energije iz obnovljivih izvora ili njihovi posrednici.
11.      Na otoku Irskoj postoji jedinstveno tržište električne energije, s posebnim regulatornim nadzorom u Irskoj odnosno u Sjevernoj Irskoj. Northern Ireland Authority for Utility Regulation (Regulatorno tijelo Sjeverne Irske za komunalne usluge, u daljnjem tekstu: NIAUR) nadležno je regulatorno tijelo u Sjevernoj Irskoj. Za potrebe obavljanja zajedničkih nadzornih funkcija CRU-a i NIAUR-a osnovan je Single Electricity Market Committee (Odbor za jedinstveno tržište električne energije, u daljnjem tekstu: SEMC). Zajedno sa System Operator for Northern Ireland Ltd (u daljnjem tekstu: SONI), nadležnim operatorom prijenosnog sustava u Sjevernoj Irskoj, Eirgrid je operator jedinstvenog tržišta električne energije (u daljnjem tekstu: SEMO).
12.      Na temelju članka 59. Direktive 2019/944 SEMC je 22. ožujka 2022. donio „Odluku o dispečiranju, redispečiranju i naknadi u skladu s Uredbom (EU) 2019/943” (SEM-22-009) (Decision Paper on Dispatch, Redispatch and Compensation Pursuant to Regulation (EU) 2019/943, u daljnjem tekstu: sporna odluka). Spornom odlukom se radi provedbe zahtjeva navedenih, među ostalim, u članku 13. stavku 7. Uredbe 2019/943 i isplate financijske naknade postrojenjima za proizvodnju električne energije iz obnovljivih izvora u slučaju redispečiranja koje nije tržišno utemeljeno predviđaju sljedeća načela(10):
„(a)      za jedinice za proizvodnju energije iz obnovljivih izvora stavljene u pogon nakon 4. srpnja 2019., naknadu koja se temelji na ex ante prihodima jedinice ili izgubljenoj državnoj potpori, ovisno o tome koji je iznos veći, ne bi trebalo smatrati ‚neopravdano visokom’, osim ako ne postoji valjan razlog da se zaključi suprotno;
u pravilu, svaka izgubljena potpora pruža se takvim postrojenjima u okviru programa potpora na temelju postupaka konkurentnih dražbi, u kojima ponude odražavaju tržišne prihode, uključujući one uvedene člankom 13. stavkom 7.;
(b)      za jedinice za proizvodnju energije iz obnovljivih izvora stavljene u pogon prije 4. srpnja 2019., naknadu koja se temelji na ex ante prihodima jedinice ili izgubljenoj državnoj potpori, ovisno o tome koji je iznos veći, trebalo bi smatrati ‚neopravdano visokom’, osim ako ne postoji valjan razlog da se zaključi suprotno;
u pravilu, svaka izgubljena potpora pruža se takvim postrojenjima u okviru programa potpora koje se temelje na prosječnim troškovima električne energije proizvedene iz različitih obnovljivih izvora energije”.
13.      U tužbama podnesenima protiv sporne odluke druge stranke u žalbenom postupku istaknule su da gubitke proizvođača električne energije koji proizlaze iz redispečiranja koje nije utemeljeno na tržištu treba u potpunosti nadoknaditi, tako da bi im bilo „svejedno” ili „nebitno” hoće li ih se redispečirati. Tvrde da je tom odlukom ograničeno njihovo pravo na financijsku naknadu, konkretno u slučaju redispečiranja prema dolje, na način koji nije u skladu s člankom 13. stavkom 7. Uredbe 2019/943 i nezakonito odgođena isplata naknada.
14.      High Court (Visoki sud) potom je poništio spornu odluku.
15.      Supreme Court (Vrhovni sud), sud pred kojim se vodi žalbeni postupak i koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku, ima dvojbe u pogledu tumačenja članka 13. stavka 7. Uredbe 2019/943 i pita se je li ta odredba izravno primjenjiva. Ističe da se spornom odlukom isključuje plaćanje naknade, među ostalim, takozvanim de minimis proizvođačima koji ne sudjeluju na tržištu dan unaprijed, odnosno u trgovini električnom energijom za sljedeći dan. Također naglašava velik komercijalni značaj financijske potpore proizvođačima energije iz obnovljivih izvora, uključujući promicanjem ugovora o kupnji električne energije (u daljnjem tekstu također: korporativni ugovori o kupnji električne energije)(11). Preuzimatelji u okviru ugovorâ o kupnji električne energije obvezuju se kupovati električnu energiju po dogovorenoj cijeni („izvršna cijena”), koja katkad može biti veća ili manja od tržišne cijene. Takvi korporativni ugovori o kupnji električne energije uobičajeno se sklapaju u obliku ugovora za kompenzaciju razlike, na temelju kojih, ako je tržišna cijena veća od izvršne cijene, proizvođač električne energije plaća razliku kupcu, a ako je tržišna referentna cijena manja, kupac nadoknađuje razliku proizvođaču električne energije. Međutim, CRU smatra da pravo proizvođača na plaćanje izvršne cijene koja je veća od tržišne cijene nije obuhvaćeno područjem primjene članka 13. stavka 7. točke (b) Uredbe 2019/943 i da se, stoga, tu cijenu ne treba nadoknaditi u slučaju redispečiranja prema dolje.
16.      Supreme Court (Vrhovni sud) prekinuo je postupak i u skladu s člankom 267. stavkom 3. UFEU-a uputio Sudu sljedeća prethodna pitanja:
1.      (a) Zahtijeva li se člankom 13. stavkom 7. Uredbe (EU) 2019/943 da se proizvođačima električne energije s pouzdanim pristupom koje operator sustava dispečira prema dolje u potpunosti nadoknadi gubitak prihoda zbog redispečiranja (uključujući bilo koju izgubljenu financijsku potporu), tako da se proizvođača električne energije stavi u isti financijski položaj u kojem bi bio da ga se nije redispečiralo i stoga mu je svejedno hoće li ga se redispečirati?
(b) U tom kontekstu, što podrazumijeva izraz „neopravdano niske ili neopravdano visoke naknade” i na temelju kojih kriterija ili mjerila treba ocijeniti je li naknada „neopravdano niska ili neopravdano visoka”?
(c) Konkretno, dopušta li se člankom 13. stavkom 7. donošenje mjere za primjenu kojom se pravi razlika među proizvođačima električne energije u odnosu na njihovo pravo na naknadu ovisno o tome imaju li koristi od prioritetnog dispečiranja?
2.      (a) Je li članak 13. stavak 7. Uredbe (EU) 2019/943 dovoljno jasan, precizan i bezuvjetan, bilo na temelju svojeg teksta ili upućivanjem zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, tako da proizvodi izravne učinke u nacionalnom pravu?
(b) U kojoj se mjeri člankom 13. stavkom 7. zahtijeva ili dopušta donošenje nacionalnih mjera za provedbu ili primjenu?
3.      (a) Ako članak 13. stavak 7. Uredbe (EU) 2019/943 ne proizvodi izravne učinke, može li se na njega ipak pozvati pred nacionalnim sudom u svrhu osporavanja zakonitosti odredbe nacionalnog prava (uključujući bilo kakvu navodnu provedbenu mjeru) koja navodno nije usklađena s tim člankom i može li predstavljati osnovu za proglašenje takve odredbe ili mjere ništetnom ili njezino stavljanje izvan snage ako se utvrdi da je neusklađena s tim člankom ili je izvršenje takve nadležnosti nacionalnog suda isključeno presudom Popławski ((12))?
(b) Ako članak 13. stavak 7. ne proizvodi izravan učinak te se na njega ne može pozvati pred nacionalnim sudom u svrhe iznesene u [trećem pitanju] točki (a) ovog zahtjeva, koji su pravni lijekovi dostupni poduzeću koje tvrdi da se navodnom provedbenom mjerom pogrešno ograničava njegovo pravo na naknadu na temelju članka 13. stavka 7., u skladu s člankom 19. stavkom 1. UEU-a, člankom 47. Povelje ili nekom drugom odredbom?
4.      Kad je riječ o pravom smislu i učinku članka 13. stavka 7.:
(a) Uzimajući u obzir odredbe članka 71. Uredbe (EU) 2019/943, je li nacionalno regulatorno tijelo smjelo donijeti mjeru za primjenu kojom se plaćanje naknade na temelju članka 13. stavka 7. odgađa do 2024.?
(b) Je li nacionalno regulatorno tijelo smjelo donijeti mjeru za primjenu kojom se odgodila odluka o tome treba li (i ako treba, u kojoj mjeri) platiti naknadu na temelju članka 13. stavka 7. za izgubljenu financijsku potporu?
(c) Dopušta li se člankom 13. stavkom 7. donošenje mjere za primjenu kojom se i. ograničava naknada proizvođačima električne energije koji sudjeluju na ex ante
tržištu (dan unaprijed), čime se isključuje plaćanje naknade de minimis proizvođačima električne energije u slučaju redispečiranja i/ili ii. određuje plaćanje naknade opskrbljivačima električnom energijom, koji mogu biti posrednici, a ne proizvođači električne energije koji su redispečirani?
(d) U slučaju da je proizvođač električne energije iz obnovljivih izvora koji je strana korporativnog ugovora o kupnji električne energije redispečiran prema dolje, treba li naknada koja se plaća na temelju članka 13. stavka 7. uključivati naknadu za gubitak bilo kakvih plaćanja koja bi dospjela na temelju korporativnog ugovora o kupnji električne energije (u slučaju da proizvođač električne energije nije bio redispečiran) zbog toga što ugovorna izvršna cijena prekoračuje relevantnu tržišnu cijenu ili takvo plaćanje predstavlja oblik financijske potpore koji nije obuhvaćen područjem primjene članka 13. stavka 7. točke (b)?
17.      Predsjednik Suda odbio je rješenjem od 9. travnja 2025. zahtjev suda koji je uputio zahtjev da se o zahtjevu za prethodnu odluku odluči u ubrzanom postupku na temelju članka 105. Poslovnika Suda.
18.      Druge stranke u žalbenom postupku, CRU, Irska, Helenska Republika i Europska komisija podnijeli su pisana očitovanja u postupku pred Sudom. Također su sudjelovali na raspravi održanoj 15. siječnja 2026. i odgovorili na pisana i usmena pitanja koja je postavio Sud.
IV.    Pravna ocjena
19.      Zahtjev za prethodnu odluku uglavnom se odnosi na tumačenje (spornih) kriterija predviđenih u članku 13. stavku 7. Uredbe 2019/943 za određivanje financijske naknade za proizvođače energije iz obnovljivih izvora na koje se primjenjuje redispečiranje prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu. U vezi s tim postavlja se pitanje je li ta odredba izravno primjenjiva i mora li je nacionalni sud stoga primijeniti u postupku kao što je onaj u ovom predmetu, eventualno izuzimajući iz primjene suprotno nacionalno pravo.
20.      Najprije ću ispitati doseg te odredbe i kriterije koji se u njoj navode (prvo pitanje, točka A). Time će se utvrditi ispunjava li uvjete za izravan učinak (drugo pitanje, točka B) odnosno koji su pravni lijekovi dostupni predmetnim proizvođačima (treće pitanje, točka C). Naposljetku ću razmotriti ostala pitanja (četvrto pitanje, točka D).
A.      Doseg članka 13. stavka 7. Uredbe 2019/943 (prvo pitanje)
1.      Uvodne napomene
21.      Među strankama u postupku osobito je sporno dodjeljuje li se člankom 13. stavkom 7. Uredbe 2019/943 proizvođačima energije iz obnovljivih izvora pravo na „potpunu” financijsku naknadu od operatora sustava u slučaju redispečiranja, koje je u ovom predmetu prema dolje, a koje nije utemeljeno na tržištu. Riječ je o naknadi kojom se te proizvođače stavlja u isti gospodarski položaj u kojem bi bili da ih se nije redispečiralo te da su pod tržišnim uvjetima i pravilima (i ovisno o prioritetnom dispečiranju koje se na njih primjenjuje) mogli isporučiti i naplatiti električnu energiju koju su proizveli.
22.      Stranke se u tom pogledu slažu da se mehanizam naknade, predviđen člankom 13. stavkom 7. Uredbe 2019/943 za redispečiranje prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu, temelji na hipotetskom ili nerealnom pristupu. To proizlazi osobito iz članka 13. stavka 7. točke (b), prema kojem naknadu treba odrediti na temelju, među ostalim, „neto prihoda od prodaje električne energije na tržištu dan unaprijed” koje bi dotični proizvođač „ostvario bez zahtjeva za redispečiranje”. U tom slučaju stoga valja usporediti ekonomsku situaciju nastalu zbog takvog redispečiranja s onom koja bi postojala da se električna energija na koju se primjenjuje takvo redispečiranje mogla predati u mrežu i prodat na tržištu dan unaprijed.
23.      Prema tome, potrebno je podrobnije ispitati kriterije koje valja uzeti u obzir u okviru te usporedne analize. U tom se pogledu sud koji je uputio zahtjev osobito pita o dosegu izraza „neopravdano niske ili neopravdano visoke naknade” iz članka 13. stavka 7. druge rečenice Uredbe 2019/943 (prvo pitanje točka (b)).
24.      Kako bi se bolje razumio doseg tih kriterija, potrebno je razmotriti mehanizam naknade iz članka 13. stavka 7. Uredbe 2019/943 u cjelini.
25.      U tom smislu valja istaknuti da proizvođač o kojem je riječ ima pravo na financijsku naknadu ne samo u slučaju redispečiranja prema dolje (odnosno smanjenja količine isporučene električne energije), nego i u slučaju redispečiranja prema gore (odnosno povećanja količine isporučene električne energije), koje u ovom predmetu nije sporno niti u načelu zahtijeva hipotetsku usporedbu(13). Osim toga, nije sporno, s jedne strane, da pravo na naknadu pretpostavlja postojanje ugovora o priključenju s jamstvom isporuke(14), kao što je, čini se, slučaj u glavnom postupku, i, s druge strane, da se „financijska potpora” odobrena tom proizvođaču na temelju količine proizvedene ili potrošene električne energije smatra dijelom njegovih neto prihoda(15).
2.      Kriteriji i funkcioniranje mehanizma naknade iz članka 13. stavka 7. Uredbe 2019/943 (prvo pitanje točka (a))
26.      Čini mi se donekle nejasnim dio točke (a) prvog pitanja koji se odnosi na „potpunu” naknadu za gubitak prihoda proizvođača energije iz obnovljivih izvora. Naime, smatram da se usporednom analizom koja se temelji na (varijabilnim) kriterijima i metodama izračuna predviđenima u članku 13. stavku 7. Uredbe 2019/943 ne jamči financijska  naknada kojom se u ekonomskom smislu u potpunosti neutralizira redispečiranje. Naprotiv, ta naknada treba samo u što većoj mjeri odgovarati hipotetskoj ekonomskoj situaciji bez redispečiranja. To proizlazi već iz doslovnog tumačenja.
a)      Doslovno tumačenje
27.      U skladu s člankom 13. stavkom 7. Uredbe 2019/943, ako se primjenjuje redispečiranje koje nije utemeljeno na tržištu plaća se („barem jednaka”) minimalna financijska naknada. Tom su odredbom za izračun te naknade predviđene dvije različite metode izračuna (primarna i sekundarna), koje se u načelu primjenjuju kako na redispečiranje prema gore tako i na redispečiranje prema dolje(16).
28.      Objema metodama izračuna zajedničko je to da se temelje na dvama varijabilnim parametrima, i to, s jedne strane, na „dodatnim operativnim troškovima” zbog redispečiranja (točka (a)) i, s druge strane, na „neto prihodima od prodaje električne energije na tržištu dan unaprijed” koje bi proizvođač „ostvario bez zahtjeva za redispečiranje” (točka (b)). Pojam gubitka „neto prihoda” nije pobliže definiran u Uredbi 2019/943. Stoga valja ponajprije uzeti u obzir općenito tumačenje, prema kojem, za razliku od „bruto prihoda”, „neto prihode” čine prihodi umanjeni za troškove i poreze(17).
29.      U skladu s prvom metodom izračuna, koja je primarna, naknada se izračunava na temelju većeg od dvaju elemenata navedenih u točkama (a) i (b) („jednaka je barem većem od sljedećih elemenata”).
30.      Samo ako ta metoda dovodi do „neopravdano niske ili neopravdano visoke naknade”, primjenom druge metode izračuna kombiniraju se elementi navedeni u točkama (a) i (b) („njihova kombinacija”)(18). Pojam „kombinacija” također nije pobliže pojašnjen u Uredbi 2019/943. Moga bi se tumačiti u smislu prosječnog iznosa ili aritmetičke sredine dvaju elemenata (iz točaka (a) i (b)) koji su utvrđeni u okviru prve metode izračuna. Međutim, to nije obavezno. Zbrajanje dvaju elemenata također bi bilo obuhvaćeno tim pojmom. U svakom slučaju, (dodatni) operativni troškovi i gubitak (hipotetskih) neto prihoda trebaju se na neki način međusobno povezati. To upućuje na široku diskrecijsku ovlast operator sustava u pogledu načina kombinacije tih dvaju elemenata.
31.      Smatram da varijabilni kriteriji, odnosno „dodatni operativni troškovi” (iz točke (a)) i „neto prihodi” (iz točke (b)), na kojima se temelje te dvije metode izračuna, sami po sebi opovrgavaju tezu o „potpunoj” naknadi, koju zagovaraju druge stranke u žalbenom postupku.
32.      Naime, moguće je da proizvođač koji je redispečiran prema dolje snosi dodatne operativne troškove koji mogu dosegnuti ili čak premašiti iznos izgubljenih neto prihoda. U skladu s prvom metodom izračuna predviđenom u članku 13. stavku 7. Uredbe 2019/943, taj proizvođač može uvijek, osim u slučaju neopravdano niske ili neopravdano visoke naknade, koju je zbog toga potrebno ispraviti, potraživati samo veći od ta dva elementa kao (minimalnu) naknadu. Prema tome, čak i ako proizvođač u tim okolnostima ima pravo na naknadu jednaku izgubljenim neto prihodima, uključujući izgubljenu financijsku potporu, to ne znači, suprotno mišljenju drugih stranaka u žalbenom postupku, da će biti u u istom financijskom položaju u kojem bi bio da ga se nije redispečiralo ili da bi mu bilo u potpunosti svejedno ili nebitno hoće li ga se redispečirati. Naime, time se nužno ne nadoknađuju u dovoljnoj mjeri evenutalni dodatni operativni troškovi zbog redispečiranjem. Stoga bi takav ishod mogao dovesti do „neopravdano niske [...] financijske naknade” i primjene druge metode izračuna.
33.      Članak 13. stavak 7. točka (a) Uredbe 2019/943 izričito se odnosi na tu situaciju navodeći primjer redispečiranja prema dolje postrojenja za proizvodnju električne energije koja se služe visokoučinkovitom kogeneracijom. Dotični operatori elektrana mogu zbog toga snositi dodatne operativne troškove povezanih s osiguravanjem rezervne topline. Naime, neovisno o naloženom smanjenju proizvodnje i isporuke električne energije kao i s time povezanim gubicima, ti bi operatori trebali ispuniti svoje ugovorne obveze u pogledu isporuke toplinske energije. Ta se toplina treba u tom slučaju proizvesti, a da se operativni troškovi koji iz toga proizlaze ne mogu nadoknaditi prodajom automatski proizvedene električne energije.
34.      Prva (aritmetička) metoda izračuna stoga ne može u svakom slučaju dovesti do „potpune” financijske naknade, kao što to tvrde druge stranke u žalbenom postupku.
35.      To a fortiori vrijedi u slučaju druge metode izračuna. Njome se predviđa mogućnost povećanja ili smanjenja iznosa naknade, pod uvjetom da operator sustava smatra da je taj iznos „neopravdno” nizak ili visok. „Kombinacija” dvaju elemenata iz točaka (a) i (b) u tom je pogledu samo polazište za određivanje financijske naknade. Čini se da je u pogledu druge metode izračuna, uzimajući u obzir izraz „neopravdano niske ili neopravdano visoke naknade”, zbog kojeg je ta metoda izračuna uopće primjenjiva, također potrebna kvalitativna ocjena. Naime, njome bi se, drugim riječima, trebao omogućiti „opravdan” iznos naknade, koja bi prema tome bila primjerena(19).
36.      Druga metoda izračuna stoga je pomoćni mehanizam za utvrđivanje (hipotetske) ekonomske situacije bez naloženog redispečiranja. To je očito i u slučaju redispečiranja prema gore, koji nije sporan u ovom predmetu. Iako povećanje količine isporučene električne energije koje iz toga proizlazi u načelu dovodi do dodatnih prihoda predmetnog proizvođača električne energije, u članku 13. stavku 7. točki (a) Uredbe (EU) 2019/943 navodi se da proizvođač električne energije o kojem je riječ može i u tom slučaju snositi dodatne operativne troškove, primjerice troškove goriva, koji eventualno mogu premašiti ili neopravdano smanjiti te prihode(20).
37.      Stoga, operator sustava koji u pojedinačnom slučaju određuje primjerenu financijsku naknadu u skladu s drugom metodom izračuna ima u okviru hipotetske komparativne analize diskrecijsku ovlast u dvostrukom smislu, koja proizlazi iz uporabe neodređenih pravnih pojmova „kombinacija dvaju elemenata” i „neopravdano”. Ta diskrecijska ovlast odnosi se, s jedne strane, na ocjenu dovodi li prva metoda izračuna do „neopravdano niske ili neopravdano visoke financijske naknade”, čiji je iznos stoga pretjerano nizak ili visok, i s druge strane, na povezanu ocjenu primjerenosti te naknade na temelju „kombinacije dvaju elemenata”. Ovisno o okolnostima predmetnog slučaja, ta je ocjena slobodna, to jest ne smije dovesti do potpunog izjednačavanja ekonomske situacije proizvođača s onom bez redispečiranja.
38.      „Pravo na financijsku naknadu” iz članka 13. stavka 7. Uredbe (EU) 2019/943 dosljedno se ne određuje dodatno pojmom „potpun” („full compensation”)(21). U tom pogledu također nije riječ o jamstvu minimalnog prihoda, nego samo minimalne naknade (vidjeti točku 27. ovog mišljenja). 27).(22) Suprotno mišljenju drugih stranaka u žalbenom postupku, zakonodavac Unije namjerno je izostavio takvo preciziranje, kao što to pokazuje povijesna analiza (vidjeti točku 43. ovog mišljenja), te je uredio samo pravo na novčanu naknadu(23). To pravo stoga je ograničeno na iznos koji proizlazi iz hipoteskih usporedbi i metoda izračuna predviđenih tom odredbom. Iako bi mu samo trebalo što je moguće više odgovarati, nije nužno izjednačeno s iznosom koji bi proizašao iz isporuke i prodaje električne energije čija je količina smanjena zbog redispečiranja prema dolje, kao što su to druge stranke u žalbenom postupku priznale na raspravi, pozivajući se osobito na načelo proporcionalnosti.
39.      Zaključak koji proizlazi iz tog doslovnog tumačenja potkrepljuju sustavna i teleološka razmatranja te povijest nastanka Uredbe 2019/943.
b)      Sustavno, teleološko i povijesno tumačenje
40.      Sa sustavnog stajališta, Uredbom (EU) 2019/943 ne predviđa se minimalni prag za prihode ili naknadu za izgubljene prihode, koji se ni u kojem slučaju ne smije prekoračiti. U tom smislu, mogućnost predviđena člankom 10. stavkom 2. u pogledu primjene „usklađenih ograničenja na maksimalne i minimalne postignute cijene za vremenske okvire dan unaprijed i unutar jednog dana(24)” iznimka je i ne može se primijeniti na redispečiranje uređeno člankom 13.
41.      Minimalni praga prihoda isključuje i zahtjev zakonodavca Unije da se u okviru prve metodi izračuna financijske naknade u skladu s člankom 13. stavkom 7. Uredbe 2019/943 odvojeno utvrde dodatni operativni troškovi iz točke (a) i izgubljeni neto prihodi iz točke (b), kako bi se ta naknada utvrdila na temelju većeg od ta dva elementa (vidjeti točke 28. i 32. ovog mišljenja). U suprotnom slučaju, ne bi imalo smisla ni da se drugom metodom izračuna eventualno ispravi rezultat prve metode izračuna, pod uvjetom da dovede do neopravdano niske ili neopravdano visoke financijske naknade. Druga metoda upravo podrazumijeva da se naknada mora, ovisno o slučaju, povećati ili čak smanjiti. Izraz „jednaka barem višem od sljedećih elemenata ili njihovoj kombinaciji” stoga se ne odnosi na takav niži prag. Naprotiv, njime se samo upućuje na okolnost da jedan od dvaju elemenata navedenih u točkama (a) i (b) može biti veći i zbog toga se načelno mora koristiti kao odgovarajuća referentna vrijednost za izračun financijske naknade.
42.      Osim toga, suprotno mišljenju drugih stranaka u žalbenom postupku, u ciljevima Uredbe 2019/943 ne nalazim nijedan drugi element na kojem bi se moglo temeljiti pravo na „potpunu” financijsku naknadu, na koje se pozivaju. Cilj koji se odnosi na upravljanje opterećenjem mreža, koje je u načelu u skladu s tržišnim uvjetima, uz istodobno promicanje proizvodnje električne energije iz obnovljivih izvora energije, uključujući njihovo prioritetno dispečiranje, također se ostvaruje financijskom naknadom koja u slučaju redispečiranja koje nije utemeljeno na tržištu što je više moguće odgovara naknadi u tržišnim uvjetima. Smatram da se upravo to nastoji u konačnici postići mehanizmom naknade iz članka 13. stavka 7. Uredbe 2019/943.
43.      Prethodna razmatranja potkrepljuje i zakonodavna povijest Uredbe (EU) 2019/943. Komisija je u svojem prijedlogu pravo na financijsku naknadu ograničila na slučaj redispečiranja koje nije utemeljeno na tržištu i na 90 % (hipotetskih) neto prihoda od prodaje električne energije na tržištu dan unaprijed(25). Doduše, Vijeće je naknadno uklonilo referentni prag od 90 %, tako da su se na kraju predvidjeli samo izgubljeni (hipotetski) neto prihodi. Međutim, konačni kompromis između Vijeća i Europskog parlamenta isključio je neto prihode kao jedini kriterij za izračun financijske naknade te su umjesto toga uvedeni dodatni kriteriji za obje metode izračuna („dodatni operativni troškovi” u točki (a), uključujući redispečiranje prema gore, i izgubljeni „neto prihodi” u točki (b) te „kombinacija dvaju elemenata” u slučaju „neopravdano niske ili neopravdano visoke financijske naknade”)(26). Zakonodavac Unije stoga je smatrao da se u okviru hipotetske usporedne analize, koja je predviđena u slučaju redispečiranja prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu, ne može aritmetički postići potpuno „neutralno” izjednačavanje proizvođača energije iz obnovljivih izvora s ekonomskog stajališta, nego samo približiti vrijednosti kojom ih se nastoji što je više moguće obeštetiti.
c)      Međuzaključak o prvom pitanju točki (a)
44.      Stoga na prvo pitanje točku (a) valja odgovoriti da se člankom 13. stavkom 7. Uredbe 2019/943 proizvođačima električne energije koji imaju fiksan pristup mreži i jamstvo opskrbe, a na koje se primjenjuje redispečiranje prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu, dodjeljuje pravo na financijsku naknadu koja u najvećoj mogućoj mjeri odgovara hipotetskom gubitku prihoda (uključujući bilo koju izgubljenu financijsku potporu) u slučaju isporuke predmetne količine električne energije u tržišnim uvjetima, ali kojom ga se nužno ne neutralizira u potpunosti u gospodarskom pogledu.
3.      Doseg kriterija „neopravdano niske ili neopravdano visoke naknade” (prvo pitanje točka (b))
45.      Odgovor na prvo pitanje točku (a) uključuje ključne kriterije za tumačenje izraza „neopravdano niske ili neopravdano visoke naknade” iz članka 13. stavka 7. druge rečenice Uredbe 2019/943, o kojima sud koji je uputio zahtjev osobito dvoji (prvo pitanje, točka (b)).
46.      Taj se izraz, u slučaju redispečiranja prema dolje(27), odnosi na rezultat prve metode izračuna te je zbog njega druga metoda izračuna uopće primjenjiva. Operator sustava najprije mora na temelju svih dostupnih podataka(28) provjeriti dovodi li prva metoda izračuna do „neopravdano niske ili neopravdano visoke naknade”, odnosno je li ona (ne)primjerena. U tom pogledu ima diskrecijsku ovlast (vidjeti točku 37. ovog mišljenja). 37).
47.      Ako ocijeni da naknada nije primjerena, operator sustava mora u okviru svoje diskrecijske ovlasti, uzimajući u obzir „kombinaciju elemenata” iz točaka (a) i (b), odrediti primjerenu financijsku naknadu.
48.      U tu svrhu operator sustava može, kao prvo, upotrijebiti prosječan iznos dvaju utvrđenih elemenata kao referentnu točku, zbrojiti ih ili drukčije povezati dodatne operativne troškove i izgubljene (hipotetske) neto prihode. U drugom koraku operator sustava mora, ovisno o okolnostima pojedinačnog slučaja, uključujući kretanje cijena na tržištu dan unaprijed tijekom redispečiranja, odrediti odgovarajući iznos naknade (vidjeti točku 30. ovog mišljenja). 30).
49.      U skladu s razmatranjima iz točke 27. i točaka koje joj slijede, člankom 13. stavkom 7. Uredbe (EU) 2019/943 u načelu se ne dopušta da se striktne postotne vrijednosti ili pretpostavke primjenjuju nadilazeći kriterije koji su njime iscrpno uređeni ili odstupajući od njih, čime se u tom pogledu neopravdano ograničava diskrecijska ovlast operatora sustava (za više pojedinosti vidjeti točke 64. i 65. ovog mišljenja). Time se uzima u obzir i to da odgovarajuću naknadu može najbolje odrediti operator sustava s obzirom na poseban položaj i zadaću osiguravanja pravilnog funkcioniranja tržišta električne energije pod nadzorom nacionalnog regulatornog tijela(29), koji su mu dodijeljeni tom uredbom. Također je na nacionalnom sudu da to uzme u obzir prilikom ispitivanja primjerenosti te naknade. To dodatno potvrđuje da iznos naknade koji je utvrdio operator sustava nužno ne odgovara točno, nego samo približno u najvećoj mogućoj mjeri, ekonomskoj situaciji u kojoj bi se proizvođač nalazio da nije naloženo redispečiranje (vidjeti točku 38. ovog mišljenja). 38).
50.      Prema tome, na prvo pitanje točku (b) valja odgovoriti da je smisao izraza „neopravdano niske ili neopravdano visoke naknade” iz članka 13. stavka 7. Uredbe 2019/943 da se proizvođaču na kojeg se primjenjuje redispečiranje prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu dodijeli primjerena financijska naknada. Operator sustava ima diskrecijsku ovlast u tom pogledu.
4.      Dopuštenost nacionalnih provedbenih mjera kojima se pravo na novčanu naknadu uvjetuje korištenjem prioritetnog dispečiranja (prvo pitanje točka (c))
51.      Prvim pitanjem točkom (c) želi se utvrditi dopušta li se člankom 13. stavkom 7. Uredbe 2019/943 donošenje nacionalnih provedbenih mjera na temelju kojih pravo na novčanu naknadu ovisi o tome je li proizvođač na kojeg se primjenjuje redispečiranje prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu već ostvario pravo na prioritetno dispečiranje u smislu članka 12. stavaka 2. i 4. te uredbe (vidjeti točku 5. ovog mišljenja)(30).
52.      Kao što to Komisija i druge stranke u žalbenom postupku pravilno ističu, odredbama članka 13. stavka 7. Uredbe (EU) 2019/943 ne pravi se takva razlika. Naprotiv, člankom 13. stavkom 1. uređuje se načelo, koje se također primjenjuje na njegov stavak 7., prema kojem se redispečiranje mora temeljiti na objektivnim, transparentnim i nediskriminirajućim kriterijima te biti otvoreno svim proizvodnim tehnologijama (uključujući sve oblike skladištenja energije i upravljanja potrošnjom) u mjeri u kojoj je to tehnički izvedivo. To se odnosi i na tržišno utemeljeno redispečiranje, za koje se plaća novčana naknada u skladu s člankom 13. stavkom 2., i na redispečiranje koje nije utemeljeno na tržištu, za koje je člankom 13. stavkom 7. utvrđeno pravo na novčanu naknadu.
53.      Takve nacionalne provedbene mjere, ako su uopće potrebne, moraju stoga biti u skladu s tim načelima. Prema tome, takvim se mjerama ne može u pogledu nediskriminirajuće dodjele prava na novčanu naknadu zbog naloženog redispečiranja (prema dolje) koje nije utemeljeno na tržištu razlikovati proizvođače ovisno o tome jesu li ostvarili pravo na prioritetno dispečiranje. Jedini je uvjet za to pravo da predmetni proizvođač ima na temelju ugovora o priključenju na mrežu jamstvo isporuke ili preuzimanja.
54.      Na prvo pitanje točku (c) stoga valja odgovoriti da pravo na novčanu naknadu na temelju članka 13. stavka 7. Uredbe 2019/943 nije uvjetovano pravom na prioritetno dispečiranje koje ostvaruje proizvođač na kojeg se primjenjuje redispečiranje prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu niti se njegovo ostvarivanje smije nacionalnim provedbenihm mjerama uvjetovati takvim razlikovanjem.
B.      Izravan učinak članka 13. stavka 7. Uredbe (EU) 2019/943 (drugo pitanje)
55.      Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev želi utvrditi jesu li odredbe članka 13. stavka 7. Uredbe 2019/943 dovoljno jasne, precizne i bezuvjetne, pa stoga izravno primjenjive (drugo pitanje točka (a)) te zahtijeva ili dopušta li se njima, i u kojoj mjeri, donošenje nacionalnih mjera za prenošenje i provedbu (drugo pitanje točka (b)). Smatram da je potrebno dati zajednički odgovor na ta pitanja.
1.      Kriteriji izravnog učinka u odnosu na izravnu primjenjivost
56.      Među strankama je ponajprije sporno treba li uopće, kad je riječ o odredbama članka 13. stavka 7. Uredbe 2019/943, ispitati uvjete priznate u sudskoj praksi u pogledu izravnog učinka s obzirom na to da su, u skladu s člankom 288. stavkom 2. UFEU-a, uredbe izravno primjenjive u državama članicama. U tom pogledu, osobitu važnost imaju presuda Popławski(31), na koju se sud koji je uputio zahtjev također poziva u svojem trećem pitanju točki (a), te pitanje imaju li odredbe uredbe prednost pred suprotnim nacionalnim pravom isključivo zbog svoje izravne primjenjivosti. Međutim, Sud je na potonje pitanje jasno i općenito odgovorio na način da se načelom nadređenosti prava Unije od tijela država članica zahtijeva da izuzmu iz primjene suprotnu odredbu nacionalnog prava samo ako predmetna odredba prava Unije, odnosno i odredba uredbe, ispunjava uvjete za izravan učinak(32). Naime, tijela države članice ne primjenjuju automatski izravno primjenjive odredbe uredbi. Naprotiv, zbog njihove normativne strukture, uvjetne prirode ili diskrecijske ovlasti dodijeljene tim tijelima, mogu podrazumijevati donošenje (provedbenih) u nacionalnom pravu ili pravu Unije radi njihove konkretizacije, (33)zbog čega upravo nemaju izravan učinak(34).
57.      U ovom predmetu stoga valja ispitati ima li članak 13. stavak 7. Uredbe 2019/943 izravan učinak.
58.      U skladu s ustaljenom sudskom praksom, odredba prava Unije, bilo primarnog ili sekundarnog prava, proizvodi izravan učinak samo ako je njezin sadržaj bezuvjetan i dovoljno precizan. Odredba je bezuvjetna ako propisuje obvezu koja ne sadržava nijedan uvjet i u svojoj provedbi ili u svojim učincima ne ovisi o poduzimanju nijedne mjere institucija Unije ili država članica. Smatra se dovoljno preciznom kako bi se pojedinac pozvao na nju i kako bi ju sud primijenio ako je nedvosmislen njezin tekst kojim je utvrđena obveza(35). Ako su ti uvjeti ispunjeni, pojedinci se mogu pozivati na tu odredbu pred nacionalnim sudovima protiv države članice, čak i ako je ona nije pravilno prenijela(36).
59.      Dovoljna preciznost i bezuvjetnost odredbe prava Unije, kao što su u ovom predmetu odredbe članka 13. stavka 7. Uredbe (EU) 2019/943, nije nužno upitna u smislu izravnog učinka ako se njome nacionalnim nadležnim tijelima daje određena diskrecijska ovlast u pogledu ocjene postojanja uvjeta za njezinu primjenu i i mjera koje treba poduzeti. U skladu s ustaljenom sudskom praksom, takva diskrecijska ovlast nije ni uvjet ni dodatni zahtjev u pogledu provedbe ili učinkovitosti u smislu načela navedenih u točki 57. ovog mišljenja(37).
60.      Naprotiv, čak i ako se odredbom prava Unije državama članicama ostavlja određena margina prosudbe u njezinoj provedbi, ona se prema toj sudskoj praksi može smatrati bezuvjetnom i dovoljno preciznom ako im nedvosmisleno nameće obvezu postizanja točno određenog rezultata koja ne ovisi ni o kakvom uvjetu u pogledu njezine primjene(38). U konačnici, Sud sve više izjednačava uvjete bezuvjetnosti obveze i dostatne preciznosti. Stoga se neodređene obveze, koje same po sebi ostavljaju marginu prosudbe državama članicama, također mogu izravno primijeniti(39). To se osobito odnosi na slučajeve u kojima se takvom odredbom predviđa metoda koja omogućuje postizanje minimalne razine zaštite ili rezultata koji se njome propisuju(40).
61.      U tim okolnostima, kao što je to razvidno u nastavku, smatram da su odredbe članka 13. stavka 7. Uredbe 2019/943 koje se odnose na metodu izračuna novčane naknade izravno primjenjive.
2.      Udovoljavanje kriterijima izravnog učinka
62.      Kao što je to navedeno u točki 27. i sljedećim točkama ovog mišljenja, metoda izračuna predviđena člankom 13. stavkom 7. Uredbe 2019/943 na temelju kriterija koji su u njemu navedeni uređena je dovoljno jasno, precizno i bezuvjetno da ju nadležno nacionalno tijelo, a osobito operator sustava, može izravno primijeniti. Diskrecijska ovlast dodijeljena tom tijelu za potrebe hipotetske usporedne analize ne dovodi se u pitanje pravo predmetnog proizvođača na (primjerenu) novčanu naknadu u slučaju redispečiranja (prema dolje) koje nije utemeljeno na tržištu. U konačnici, ta bi naknada trebala u najvećoj mogućoj mjeri odgovarati gospodarskoj situaciji u kojoj bi se proizvođač nalazio bez tog redispečiranja, odnosno u slučaju prodaje predmetne količine električne energije u tržišnim uvjetima. Zbog toga postoji jasna obveza operatora sustava da to pravo poštuje u skladu s kriterijima i metodama izračuna predviđenima u članku 13. stavku 7.
63.      Stoga su i cilj novčane naknade koji treba postići te kriteriji i metoda njezina izračuna tim odredbama dovoljno jasno, precizno i iscrpno utvrđeni da se na njih mogu pozvati i proizvođači o kojima je riječ pred sudom te da ih potonji može razumjeti i izravno primijeniti.
64.      Provedbenim mjerama koje u svrhu izvršavanja diskrecijske ovlasti dodijeljene člankom 13. stavkom 7. Uredbe 2019/943, donese država članica, poput sporne odluke Irske, ne dovodi se u pitanje taj izravan učinak članka 13. stavka 7. Postavlja se i pitanje, na koje nije potrebno odgovoriti u ovo predmetu, poštuju li se tim provedbenim mjerama ili prekoračuju granice kriterija, koji su navedenom odredbom dovoljno precizno, bezuvjetno i iscrpno uređeni, kao i dodijeljene diskrecijske ovlasti.
65.      Međutim, postoje dvojbe u tom pogledu s obzirom na kriterije utvrđene spornom odlukom za izračun prava na novčanu naknadu. Naime, metoda izračuna koja je u njoj predviđena temelji se, među ostalim, na (točno kvantificiranim) „ex ante prihodima” i povezanoj pretpostavci postojanja „neopravdano” visokog ili niskog iznosa, koja se može oboriti samo zbog „valjanog razloga”. Na sudu je koji je uputio zahtjev da ispita jesu li ti kriteriji u skladu s izravno primjenjivim odredbama članka 13. stavka 7. Uredbe 2019/943 i da utvrdi treba li potonjima dati prednost u tom pogledu.
3.      Međuzaključak
66.      Prema tome, na drugo pitanje valja odgovoriti da članak 13. stavak 7. Uredbe 2019/943, iako se njime operatoru sustava dodjeljuje diskrecijska ovlast, ispunjava uvjete izravnog učinka, a da se pritom ne zabranjuje donošenje nacionalnih mjera za prenošenje ili provedbu u svrhu izvršavanja te diskrecijske ovlasti. Međutim, te mjere ne smiju biti u suprotnosti s kriterijima i metodama izračuna koji su uređeni navedenom odredbom i moraju ostati u granicama te diskrecijske ovlasti, što je na nacionalnom sudu da provjeri.
C.      Drugi pravni lijekovi (treće pitanje)
67.      Treće pitanje odnosi se na eventualne druge pravne lijekove i postavljeno je samo pod uvjetom da članak 13. stavak 7. Uredbe 2019/943 nema izravan učinak. Na njega stoga nije potrebno odgovoriti.
68.      Ako bi Sud u pogledu drugog pitanja došao do drukčijeg zaključka od onog iz točke 66. ovog mišljenja, dovoljno je uputiti na njegovu ustaljenu sudsku praksu prema kojoj su sudovi država članica, čak i u nedostatku izravnog učinka, dužni u u najvećoj mogućoj mjeri tumačiti svoje nacionalno pravo u skladu s pravom Unije i pojedincima priznati mogućnost dobivanja naknade kada su njihova prava narušena povredom prava Unije za koju je odgovorna država članica(41).
D.      Ostala pitanja (četvrto pitanje)
1.      Odgoda ispunjenja prava na novčanu naknadu (četvrto pitanje točke (a) i (b))
69.      Četvrtim pitanjem točkama (a) i (b) sud koji je uputio zahtjev pita smije li se nacionalnom provedbenom mjerom ispunjavanje prava na novčanu naknadu na temelju članka 13. stavka 7. Uredbe 2019/943 odgoditi do 2024.
70.      Kao što to pravilno ističu druge stranke u žalbenom postupku i Komisija, na temelju njezina članka 71. stavka 1. Uredba 2019/943 stupila je na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu te se u skladu s njezinim člankom 71. stavkom 2. primjenjuje od 1. siječnja 2020., pri čemu za članak 13. nisu predviđene prijelazne odredbe ili iznimke. Pravo na novčanu naknadu od operatora sustava, koje se temelji na izravno i primarno primjenjivim odredbama članka 13. stavka 7., postoji, dakle, od tog datuma i operator sustava mora ga ispuniti. Odgoda ispunjenja tog prava na kasniji datum, u predmetnom slučaju do 2024., nespojiva je s time načelom i bila bi suprotnosti s punom učinkovitosti(42) tih odredbi, koja se također zahtijeva sudskom praksom.
71.      Stoga, na četvrto pitanje točke (a) i (b) valja odgovoriti da se pravo na novčanu naknadu na temelju izravno primjenjivih odredbi članka 13. Uredbe 2019/943 ispunjava u skladu s njezinim člankom 71. stavkom 2. od 1. siječnja 2020., što se ne može odgoditi nacionalnim provedbenim mjerama.
2.      Ograničenje ili proširenje osobnog područja primjene prava na novčanu naknadu (četvrto pitanje točka (c))
a)      Prvi dio: isključenje malih proizvođača
72.      Prvim dijelom četvrtog pitanja točke (c) sud koji je uputio zahtjev u biti želi utvrditi dopušta li se člankom 13. stavkom 7. Uredbe 2019/943 donošenje nacionalnih provedbenih mjera kojima se pravo na novčanu naknadu u slučaju redispečiranja (prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu) ograničava na proizvođače električne energije koji sudjeluju na ex ante tržištu (dan unaprijed), čime se isključuje plaćanje naknade de minimis proizvođačima električne energije. Stranke u postupku smatraju da su de minimis proizvođači, koji nisu uređeni tom uredbom, mali proizvođači koji često ne sudjeluju na irskom tržištu dan unaprijed ili unutardnevnom tržištu.
73.      Kao što to pravilno navode Komisija i druge stranke u žalbenom postupku, pravo na novčanu naknadu operatora sustava u skladu s člankom 13. stavkom 7. prvom rečenicom Uredbe 2019/943 pretpostavlja samo da su proizvođači na koje se primjenjuje redispečiranje prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu („operatori postrojenja za proizvodnju, postrojenja za skladištenje energije ili postrojenja za upravljanje potrošnjom”) prihvatili jamstvo obvezne opskrbe energijom u ugovoru o priključenju na mrežu. Kapacitet proizvodnje električne energije ili opseg opskrbe električnom energijom nisu relevantni u tom pogledu. Kriterij „neto prihoda od prodaje električne energije na tržištu dan unaprijed” iz članka 13. stavka 7. točke (b) u tom slučaju služi samo za utvrđivanje iznosa novčane naknade u skladu s prvom metodom izračuna, ali njime se ne ograničava osnova prava na naknadu.
74.      Drukčije tumačenje bilo bi u suprotnosti sa strukturom i ciljevima članaka 12. i 13. Uredbe 2019/943. Naime, člankom 12. stavkom 2. propisuje se da države članice osiguravaju da pri dispečiranju operatori sustava daju prioritet postrojenjima za proizvodnju („prioritetno dispečiranje”(43)) koja se služe obnovljivim izvorima energije i imaju instalirani kapacitet električne energije manji od 400 kW. Kontinuitet načelnog jamstva prioritetnog dispečiranja dodatno je zajamčen člankom 12. stavkom 6. Iz toga slijedi da mali proizvođači energije iz obnovljivih izvora također imaju pravo na prioritetno dispečiranje, što im se uskraćuje redispečiranjem prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu u skladu s člankom 13. stavkom 6 . Usto, u skladu s člankom 13. stavkom 6. točkom (a), takvo redispečiranje dopušteno je, kad je riječ o proizvodnji električne energije iz obnovljivih izvora energije, samo u strogim granicama. Razlikovanje na temelju količine proizvedene ili isporučene električne energije ili sudjelovanja na tržištu dan unaprijed, zbog kojeg bi se određene proizvođače (obnovljive energije) isključilo iz osobnog područja primjene prava na novčanu naknadu, ne bi bilo u skladu s tim odredbama.
75.      Takvo razlikovanje također bi bilo u suprotnosti s načelima utvrđenima u članku 13. stavcima 1. i 2. Uredbe 2019/943. S jedne strane, redispečiranje se prema stavku 1. mora provodi na temelju objektivnih, transparentnih i nediskriminirajućih kriterija te biti otvoreno za sve proizvodne tehnologije (kao i za sve oblike skladištenja energije i upravljanja potrošnjom) u mjeri u kojoj je to tehnički izvedivo (vidjeti točku 52. ovog mišljenja). 52). U tom pogledu nije predviđeno razlikovanje na temelju proizvodnog kapaciteta. S druge strane, u skladu sa stavkom 2., svi proizvođači na koje se primjenjuje tržišno utemeljeno redispečiranje u načelu (također) imaju pravo na novčanu naknadu.
76.      Na prvi dio četvrtog pitanja točke (c) stoga valja odgovoriti da se člankom 13. stavkom 7. Uredbe 2019/943 ne dopušta donošenje nacionalnih provedbenih mjera kojima se pravo na novčanu naknadu u slučaju redispečiranja (prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu) ograničava na proizvođače električne energije koji sudjeluju na ex ante
tržištu (dan unaprijed) ili isključuje plaćanje naknade takozvanim de minimis proizvođačima električne energije.
b)      Drugi dio: pravo posrednika na naknadu
77.      Drugim dijelom četvrtog pitanja točke (c) sud koji je uputio zahtjev u biti želi utvrditi dopušta li se člankom 13. stavkom 7. Uredbe 2019/943 donošenje nacionalnih provedbenih mjera kojima se pravo na novčanu naknadu u slučaju redispečiranja (prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu) proširuje na opskrbljivače električnom energijom, koji su možda samo posrednici, a ne proizvođači električne energije. To osporavaju druge stranke u žalbenom postupku. Osim toga, smatraju da operator sustava može isplatiti naknadu samo prihvatljivom proizvođaču.
78.      Kao što je to navedeno u točki 73. ovog mišljenja, člankom 13. stavkom 7. prvom rečenicom Uredbe 2019/943 ograničava se pravo na novčanu naknadu od operatora sustava na proizvođače na koje se primjenjuje redispečiranje prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu („operatori postrojenja za proizvodnju, postrojenja za skladištenje energije ili postrojenja za upravljanje potrošnjom”), a koji su prihvatili jamstvo obvezne opskrbe energijom u ugovoru o priključenju na mrežu. Usto, samo se tim proizvođačima u okviru dviju metoda izračuna te naknade uzimaju u obzir „dodatni operativni troškovi” u smislu članka 13. stavka 7. točke (a) Uredbe 2019/943. Time se iz osobnog područja primjene prava na naknadu načelno isključuju posrednici koji nisu ni proizvođači niti upravljaju nekim od navedenih postrojenja niti su sklopili ugovor o priključenju s jamstvom isporuke.
79.      Međutim, kao što to tvrde CRU i Komisija, čini se da nije u potpunosti isključeno da se nacionalnim provedbenim mjerama preciznije uređuje način isplate naknade prihvatljivom proizvođaču. To bi zbog tehničkih razloga, primjerice u svrhu prijeboja, moglo uključivati sudjelovanje posrednika kao agencije za plaćanja, pod uvjetom da se time ne ugrožava ispunjavanje proizvođačevog prava na naknadu ni ne dovodi do nepoštenog prijenosa rizika od nesolventnosti, što je na sudu koji je uputio zahtjev da ispita.
80.      Prema tome, na drugi dio četvrtog pitanja točke (c) valja odgovoriti da se člankom 13. stavkom 7. Uredbe 2019/943 ne dopušta donošenje nacionalnih provedbenih mjera kojima se pravo na novčanu naknadu u slučaju redispečiranja (prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu) proširuje na posrednika koji ne ispunjava uvjete predviđene u prvoj rečenici te odredbe. To ne isključuje mogućnost da takav posrednik djeluje kao agencija za plaćanja, pod uvjetom da se time ne ugrožava ispunjavanje proizvođačeva prava na naknadu ni ne dovodi do nepoštenog prijenosa rizika od nesolventnosti, što je na sudu koji je uputio zahtjev da ispita.
3.      Plaćanja veća od tržišne cijene na temelju korporativnog ugovora o kupnji električne energije kao „financijska potpora” (četvrto pitanje, točka (d))
81.      Svojim četvrtim pitanjem točkom (d) sud koji je uputio zahtjev u biti pita jesu li pojmom „financijska potpora” iz članka 13. stavka 7. točke (b) Uredbe 2019/943, koja se u skladu s tom odredbom smatra „dijelom neto prihoda”, obuhvaćene isplate proizvođača energije iz obnovljivih izvora na temelju korporativnog ugovora o kupnji električne energije(44) koje su veće od tržišne cijene.
82.      To je pitanje vrlo sporno među strankama. Sud koji je uputio zahtjev ističe da je jamstvo izvršne cijene, koja eventualno može biti veća od tržišne, u korporativnim ugovorima o kupnji električne energije važan element financijske potpore proizvođačima energije iz obnovljivih izvora (vidjeti točku 15. ovog mišljenja). 15). Međutim, to se jamstvo ni u spornoj odluci ni prema mišljenju CRU-a ne priznaje kao „financijska potpora” u smislu članka 13. stavka 7. točke (b) Uredbe 2019/943. CRU smatra da može predstavljati samo državnu potporu u smislu državnog subvencioniranja.
83.      Smatram da se ta CRU-ova argumentacija ne može prihvatiti ni zbog širokog pojma „financijska potpora” ni zbog sustavnih i teleoloških razloga. Prema mojem mišljenju, riječ je o državnim i privatnim financijskim potporama koje je eventualno država odobrila ili potaknula.
84.      Pojam „financijska potpora” nije definiran u Uredbi 2019/943. Na nju se, barem ne izričito, ne primjenjuje ni uvjet primjene članaka 107. i 108. UFEU-a, što bi moglo upućivati na to da je riječ samo o državnoj potpori u smislu pojma potpore iz članka 107. stavka 1. UFEU-a. Nasuprot tomu, ta se rezerva primjenjuje na ugovore o kupnji električne energije uređene člankom 19.a Uredbe (EU) 2019/943, odnosno na privatne korporative ugovore o kupnji električne energije koji su sporni u ovom predmetu (članak 19.a stavak 4.), pa se argumentacija CRU-a već zbog toga čini pogrešnom.
85.      Naprotiv, prema mojem mišljenju, cilj je članka 13. stavka 7. točke (b) te uredbe, u načelu, obuhvatiti svaki oblik financijske potpore proizvodnji električne energije, osobito iz obnovljivih izvora energije, neovisno o tome potječe li iz državnih ili privatnih sredstava. To potvrđuje moguća klasifikacija korporativnih ugovora o kupnji električne energije u kategorije dopuštenih instrumenata za promicanje proizvodnje električne energije iz obnovljivih izvora i osiguravanje sigurnosti opskrbe, koji su predviđeni u člancima 19.a, 19.d i 21. Uredbe 2019/943.
86.      U skladu s člankom 19.a stavkom 1. Uredbe 2019/943, države članice promiču primjenu ugovorâ o kupnji električne energije s ciljem osiguravanja predvidljivosti cijena i postizanja ciljeva utvrđenih u njihovim integriranim nacionalnim energetskim i klimatskim planovima, uključujući i one koji se odnose na obnovljive izvore energije. U tom pogledu, u skladu sa stavcima 3. i 4. tog članka, države članice mogu na koordiniran način predvidjeti državne programe jamstava po tržišnim cijenama za smanjenje financijskih rizika povezanih s neplaćanjem preuzimatelja u okviru ugovorâ o kupnji električne energije ili mehanizme agregiranja potražnje za ugovorima o kupnji energije, privatna jamstva ili mehanizme za objedinjavanje potražnje za ugovorima o kupnji električne energije. U tom pogledu, državni program jamstva mora, „ne dovodeći u pitanje članke 107. i 108. UFEU-a, [...] uključivati odredbe za izbjegavanje smanjenja likvidnosti na tržištima električne energije i ne pružati potporu kupnji struje proizvedene iz fosilnih goriva”. Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku ne proizlazi je li zajamčena izvršna cijena na temelju korporativnog ugovora o kupnji električne energije, koja eventualno može biti čak veća od tržišne, obuhvaćena takvim državnim programom jamstava ili je riječ samo o privatnom jamstvu. U oba slučaja to bi u svakom slučaju predstavljalo financijsku potporu koja je u načelu dopuštena Uredbom 2019/943.
87.      Korporativni ugovori o kupnji električne energije mogli bi usto u skladu s člankom 19.d Uredbe 2019/943 biti dio neposrednog programa zaštite cijena u obliku dvosmjernih ugovora za kompenzaciju razlike za ulaganja u nova postrojenja za proizvodnju električne energije iz obnovljivih izvora, (45)čiji se prihodi trebaju raspodijeliti među krajnjim kupcima (stavak 5.)(46). Naposljetku, korporativni ugovori o kupnji električne energije mogli bi biti dio mehanizma za razvoj kapaciteta u smislu članka 21. stavka 1. te uredbe(47).
88.      „Financijska potpora” u smislu članka 13. stavka 7. točke (b) Uredbe 2019/943 stoga može proizlaziti iz državnih ili privatnih sredstava na inicijativu države. Međutim, pri izračunu novčane naknade ne treba se ni zbog sustavnih ni teleoloških razloga uzeti u obzir prihode na temelju korporativnih ugovora o kupnji električne energije koji su eventualno veći od tržišne cijene.
89.      Naime, kao i u slučaju određivanja prioritetnog dispečiranja iz članka 12. stavaka 2. do 4. Uredbe 2019/943, na koje se također primjenjuju pravila u području državnih potpora navedena u člancima 107., 108. i 109. UFEU-a, cilj novčane naknade predviđene u članku 13. stavku 7. također je poticanje ili osiguravanje proizvodnje i opskrbe obnovljivim izvorima energije. Osim toga, iz donekle promjenjive sudske prakse Suda proizlazi da potpora za proizvodnju električne energije iz obnovljivih izvora energije koja je propisana zakonom nije nužno obuhvaćena pojmom državne potpore, odnosno ako potpora ne proizlazi upravo iz „državnih sredstava”(48). Širok pojam „financijska potpora”, bilo iz javnih ili privatnih sredstava, u skladu je s tim stajalištem. Naprotiv, čini se da ga je zakonodavac Unije namjerno odabrao kako bi njime obuhvatio brojne mjere financijske potpore proizvodnji električne energije, osobito iz obnovljivih izvora energije, neovisno o tome ispunjavaju li one pojam državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
90.      Na četvrto pitanje točku (c) stoga valja odgovoriti da su pojmom „financijska potpora” iz članka 13. stavka 7. točke (b) Uredbe 2019/943 načelno obuhvaćene isplate proizvođačima energije iz obnovljivih izvora na temelju korporativnih ugovora o kupnji električne energije u smislu članka 19.a Uredbe 2019/943.
V.      Zaključak
91.      Slijedom navedenog predlažem Sudu da na zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court (Vrhovni sud) odgovori kako slijedi:
1.      (a) i (b) Člankom 13. stavkom 7. Uredbe (EU) 2019/943 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. lipnja 2019. o unutarnjem tržištu električne energije dodjeljuje se proizvođačima električne energije koji imaju fiksan pristup mreži i jamstvo opskrbe, a na koje se primjenjuje redispečiranje prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu, pravo na financijsku naknadu koja u najvećoj mogućoj mjeri odgovara hipotetskom gubitku prihoda (uključujući bilo koju izgubljenu financijsku potporu) u slučaju isporuke predmetne količine električne energije u tržišnim uvjetima, ali kojom ga se nužno ne neutralizira u potpunosti u gospodarskom pogledu. Smisao izraza „neopravdano niske ili neopravdano visoke naknade” iz članka 13. stavka 7. Uredbe 2019/943 jest da se proizvođaču na kojeg se primjenjuje redispečiranje prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu dodijeli primjerena financijska naknada. Operator sustava ima diskrecijsku ovlast u tom pogledu.
(c)      Pravo na novčanu naknadu na temelju članka 13. stavka 7. Uredbe 2019/943 nije uvjetovano pravom na prioritetno dispečiranje koje ostvaruje proizvođač na kojeg se primjenjuje redispečiranje prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu niti se njegovo ostvarivanje smije nacionalnim provedbenihm mjerama uvjetovati takvim razlikovanjem.
2.      (a) i (b) Članak 13. stavak 7. Uredbe 2019/943, iako se njime operatoru sustava dodjeljuje diskrecijska ovlast, ispunjava uvjete izravnog učinka, a da se pritom ne zabranjuje donošenje nacionalnih mjera za prenošenje ili provedbu u svrhu izvršavanja te diskrecijske ovlasti. Međutim, te mjere ne smiju biti u suprotnosti s kriterijima i metodama izračuna koji su uređeni navedenom odredbom i moraju ostati u granicama te diskrecijske ovlasti, što je na nacionalnom sudu da provjeri.
3.      (a) i (b) Pravo na novčanu naknadu na temelju izravno primjenjivih odredbi članka 13. Uredbe 2019/943 ispunjava se u skladu s njezinim člankom 71. stavkom 2. od 1. siječnja 2020., što se ne može odgoditi nacionalnim provedbenim mjerama
(c)      Člankom 13. stavkom 7. Uredbe 2019/943 ne dopušta se donošenje nacionalnih provedbenih mjera
–        kojima se pravo na novčanu naknadu u slučaju redispečiranja (prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu) ograničava na proizvođače električne energije koji sudjeluju na ex ante tržištu (dan unaprijed) ili isključuje plaćanje naknade takozvanim de minimis proizvođačima električne energije;
–        kojima se pravo na novčanu naknadu u slučaju redispečiranja (prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu) proširuje na posrednika koji ne ispunjava uvjete predviđene u prvoj rečenici te odredbe. To ne isključuje mogućnost da takav posrednik djeluje kao agencija za plaćanja, pod uvjetom da se time ne ugrožava ispunjavanje proizvođačeva prava na naknadu ni ne dovodi do nepoštenog prijenosa rizika od nesolventnosti, što je na sudu koji je uputio zahtjev da ispita.
(d)      Pojmom „financijska potpora” iz članka 13. stavka 7. točke (b) Uredbe 2019/943 načelno su obuhvaćene isplate proizvođačima energije iz obnovljivih izvora na temelju korporativnih ugovora o kupnji električne energije u smislu članka 19.a Uredbe 2019/943.
1      Izvorni jezik: njemački
2      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 5. lipnja 2019. o unutarnjem tržištu električne energije (SL 2019., L 158, str. 54.), kako je zadnje izmijenjena Uredbom (EU) 2024/1747 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. lipnja 2024. o izmjeni uredaba (EU) 2019/942 i (EU) 2019/943 u pogledu poboljšanja modela tržišta električne energije u Uniji (SL 2024., L 1747, str. 1)
3      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 5. lipnja 2019. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i izmjeni Direktive 2012/27/EU (SL 2019., L 158, str. 125.), kako je zadnje izmijenjena Direktivom (EU) 2024/1711 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. lipnja 2024. o izmjeni direktiva (EU 2018/2001 i (EU) 2019/944 u pogledu poboljšanja oblikovanja tržišta električne energije u Uniji (SL 2024., L 1711, str. 1.)
4      Vidjeti članak 3. Uredbe 2019/943 („Načela koja se odnose na funkcioniranje tržišta električne energije”), prema kojem se, među ostalim, cijene utvrđuju na temelju ponude i potražnje (točka (a)), a tržišnim pravilima potiče slobodno formiranje cijena te se izbjegavaju aktivnosti kojima se sprječava formiranje cijena na temelju potražnje i ponude (točka (b)).
5      Vidjeti članak 3. točke (c) i (f) Uredbe 2019/943.
6      Kao što to pravilno ističe sud koji je uputio zahtjev, mjere dispečiranja koje su utemeljene na tržištu iz članka 12. Uredbe 2019/943 stoga se razlikuju od mjera redispečiranja koje jesu, odnosno nisu utemeljene na tržištu iz članka 13. te uredbe. U skladu s tom definicijom, redispečiranje se primjenjuje u slučaju „fizičkog zagušenja” ili ako je „ograničenje” nužno zbog sigurnosnih razloga koji se odnose na cijeli sustav. Cilj redispečiranja prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu, o kojem je riječ u ovom predmetu, jest smanjiti udio proizvodnje električne energije iz obnovljivih izvora energije u sustavu.
7      U skladu s člankom 2. točkom 20. Uredbe 2019/943, „prioritetno dispečiranje” znači, „s obzirom na samostalni dispečerski model, dispečiranje elektrana na temelju kriterija koji se razlikuju od ekonomskog poretka ponuda, a, s obzirom na središnji dispečerski model, dispečiranje elektrana na temelju kriterija koji se razlikuju od ekonomskog poretka ponuda i od mrežnih ograničenja, kojim se daje prednost dispečiranju posebnih proizvodnih tehnologija”. Pojmovi „središnji dispečerski model” i „samostalni dispečerski model” definirani su u članku 2. točkama 29. i 30. te uredbe.
8      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o energetskoj učinkovitosti, izmjeni direktiva 2009/125/EZ i 2010/30/EU te stavljanju izvan snage direktiva 2004/8/EZ i 2006/32/EZ (SL 2012., L 315, str. 1.)
9      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora te o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage direktiva 2001/77/EZ i 2003/30/EZ (SL 2009., L 140, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 11., str. 39.)
10      Vidjeti str. 27. i 28. sporne odluke.
11      Vidjeti također članak 19a Uredbe 2019/943.
12      Presuda od 24. lipnja 2019. (C-573/17, EU:C:2019:530)
13      Članak 13. stavak 7. točka (b) Uredbe 2019/943 o gubitku „neto prihoda” odnosi se samo na redispečiranje prema dolje koje nije utemeljeno na tržištu.
14      U skladu s člankom 13. stavkom 7. Uredbe 2019/943 ne postoji pravo na financijsku naknadu „ako je proizvođač prihvatio ugovor o priključenju na mrežu koji ne
sadržava jamstvo obvezne opskrbe energijom” (moje isticanje).
15      Vidjeti članak 13. stavak 7. točku (b) drugu rečenicu Uredbe 2019/943. Kao što to proizlazi iz četvrtog pitanja točke (d), jedino je sporno pitanje u ovom predmetu predstavlja li zajamčena izvršna cijena na temelju korporativnog ugovora o kupnji električne energije, ako je veća od tržišne, takvu „financijsku potporu” (vidjeti točku 81. i sljedeće točke ovog mišljenja).
16      Vidjeti članak 13. stavak 7 točku (a) Uredbe 2019/943 („dodatni troškovi goriva u slučaju redispečiranja prema gore ili dodatne opskrbe toplinom u slučaju redispečiranja prema dolje ”; moje isticanje).
17      Irska je u odgovoru na pitanje koje je Sud postavio na raspravi potvrdila da se novčana naknada predviđena člankom 13. stavkom 7. Uredbe 2019/943 također oporezuje u Irskoj.
18      Nasuprot tomu, argument koji je istaknula Komisija, prema kojem je riječ o „iznimci” od prve metode izračuna, čini mi se zavaravajućim i nerelevantnim.
19      Različite jezične verzije u tom se pogledu uopće ne razlikuju. Međutim, u francuskoj verziji („indûment” umjesto „neopravdane”) jasnije se navodi da u tom pogledu treba ocijeniti opravdanost naknade.
20      Stoga nije riječ o izgubljenim (hipotetskim) „neto prihodima” u smislu članka 13. stavka 7. točke (b) Uredbe 2019/943. To uostalom upućuje na to da u takvom slučaju prva metoda izračuna uopće nije primjenjiva, nego samo druga.
21      Vidjeti također članak 13. stavak 7. drugu rečenicu Uredbe 2019/943 („[t]akva financijska naknada”).
22      Takvo minimalno jamstvo prihoda predviđeno je, odstupajući od načela navedenog u članku 10. stavku 1. („[n]ema gornjeg ni donjeg ograničenja za veleprodajnu cijenu električne energije”), samo u članku 10. stavku 2. Uredbe 2019/943 („[n]ominirani operatori tržišta električne energije mogu primjenjivati usklađena ograničenja na maksimalne i minimalne postignute cijene za vremenske okvire dan unaprijed i unutar jednog dana”).
23      Auch bezüglich des marktbasierten Redispatch spricht Art. 13 Abs. 2 der Verordnung 2019/943 nur davon, dass die dafür „in Frage kommenden Ressourcen … unter Nutzung marktbasierter Mechanismen aus den Erzeugungsanlagen, Energiespeicherung oder Laststeuerung ausgewählt und finanziell vergütet“ werden (Hervorhebung hinzugefügt).
24      Dies betrifft den Stromhandel am folgenden Tag sowie den kurzfristigen Stromhandel.
25      Vidjeti članak 12. stavak 6. točku (b) prijedloga Komisije od 30. studenoga 2016. za Uredbu Europskog parlamenta i Vijeća o unutarnjem tržištu električne energije [COM (2016) 861 final]: „90 % of the net revenues from the sale of electricity on the day-ahead market that the generating or demand facility would have generated without the curtailment or redispatching request”.
26      Kompromis o Prijedlogu uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o unutarnjem tržištu električne energije od 18. siječnja 2019., Međuinstitucijski dokument 2016/0379 (COD), str. 66. (dostupno na: 4-provisional-agreement-karins-regulation-on-electricity-en).
27      Kako je navedeno u bilješci 20., to se ne primjenjuje nužno na redispečiranje prema gore. Naime, u tom slučaju ne može postojati gubitak (hipotetskih) „neto prihoda” u smislu članka 13. stavka 7. točke (b) Uredbe 2019/943, tako da bi se trebala primjenjivati samo druga metoda izračuna, uzimajući u obzir stvarne prihode i dodatne operativne troškove.
28      Kao što su to druge stranke u žalbenom postupku također istaknule na raspravi, perator sustava upoznat je s količinom električne energije koju zabranjuje redispečiranjem prema dolje. Isto tako, tržišni prihodi koji su ostvareni ili se mogu ostvariti za tu količinu u trenutku redispečiranja trebali bi se moći ostvariti na tržištu dan unaprijed. Proizvođač pak raspolaže informacijama o vlastitim operativnim troškovima.
29      Vidjeti članke 8., 12. do 18. i 28. i sljedeće Uredbe 2019/943.
30      Čini se da se to pitanje više odnosi na članak 12., a ne na članak 13. stavak 7. Uredbe 2019/943, kao što to tvrde i druge stranke u žalbenom postupku, a CRU to potvrđuje u svojim pisanim očitovanjima. Naime, člankom 12. stavkom 2. uređuje se načelno prioritetno dispečiranje (kako je definirano u članku 2. točki 20.) za postrojenja za proizvodnju električne energije koja koriste obnovljive izvore energije i imaju instaliranu snagu za proizvodnju električne energije manju od 400 kW. U skladu s člankom 12. stavkom 4., države članice to mogu predvidjeti i za postrojenja za proizvodnju električne energije s visokoučinkovitom kogeneracijom istog proizvodnog kapaciteta. U tom pogledu, člankom 12. stavkom 6. osigurava se proizvodnim postrojenjima s visokoučinkovitom kogeneracijom u kojima se koriste obnovljivi izvori energije, a koja su puštene u rad prije 4. srpnja 2019. i koja su imale koristi od prioritetnog dispečiranja nakon što su puštene u rad prema pravilima koja su bila na snazi u to vrijeme, da se i dalje koriste prioritetnim dispečiranjem. Odluka o kojoj je riječ u glavnom postupku u skladu je s time što predviđa različite metode izračuna prava na novčanu naknadu ovisno o tome je li proizvodno postrojenje pušteno u rad prije ili nakon 4. srpnja 2019.
31      Presuda od 24. lipnja 2019., C-573/17, EU:C: 2019:530, o pitanju izravnog učinka i nadređenosti odredbi Okvirne odluke Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriče kazna zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršavanja u Europskoj uniji (SL 2008, L 327, str. 27.)
32      Vidjeti presude od 24. lipnja 2019., Popławski (C-573/17, EU:C:2019:530, t. 60 ff.), i od 18. prosinca 2025., Komisija protiv Poljske (Ultra vires revizija sudske prakse Suda – primat prava EU-a) (C-448/23, EU:C:2025:975, st.114 do 117 i navedenom sudskom praksom).
33      Vidjeti u tom smislu presude od 11. siječnja 2001., Monte Arcosu (C-403/98, EU:C:2001:6, st.26. do 28.), od 14. travnja 2011., Vlaamse Dierenartsenvereniging en Janssens (C-42/10, C-45/10 i C-57/10, EU:C:2011:253, st.|||UNTRANSLATED_CONTENT_START|||47 ff.), vom 19. Dezember 2019, Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel (C-386/18, EU:C:2019:1122, Rn. |||UNTRANSLATED_CONTENT_END|||63. i 64.), te od 30. svibnja 2024., Expedia (C-663/22, EU:C:2024:433, marža br. 42. i tamo navedenu sudsku praksu).
34|||UNTRANSLATED_CONTENT_START|||      Vgl. ebenso Schlussanträge des Generalanwalts Rantos in der Rechtssache Electrabel u. a. (C-633/23, EU:C:2025:131, Nr. 34).|||UNTRANSLATED_CONTENT_END|||
35      Imajući to na umu, presude od 8. ožujka 2022., Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (izravni učinak) (C-205/20, EU:C: 2022:168, st. |||UNTRANSLATED_CONTENT_START|||18), und vom 21. Dezember 2023, Papier Mettler Italia (C-86/22, EU:C:2023:1023, Rn. |||UNTRANSLATED_CONTENT_END|||41. i navedena sudska praksa)
36      U tom smislu, presuda od 6. listopada 2015., T-Mobile Czech Republic i Vodafone Czech Republic (C-508/14, EU:C:2015:657, st. 41. i navedena sudska praksa) |||UNTRANSLATED_CONTENT_START|||Vgl. auch meine Schlussanträge in den verbundenen Rechtssachen EZB und Kommission/Corneli (C-777/22 P und C-789/22 P, EU:C:2024:973, Nr. 87).|||UNTRANSLATED_CONTENT_END|||
37      Vidjeti presude od 6. listopada 2015., T-Mobile Czech Republic i Vodafone Czech Republic (C-508/14, EU:C:2015:657, st. |||UNTRANSLATED_CONTENT_START|||53 und die dort angeführte Rechtsprechung), und vom 8. März 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Unmittelbare Wirkung) (C-205/20, EU:C:2022:168, Rn. |||UNTRANSLATED_CONTENT_END|||19.).
38      Imajući to na umu, presude od 3. rujna 2014., GMAC UK (C-589/12, EU:C: 2014:2131, st. |||UNTRANSLATED_CONTENT_START|||32), und vom 21. Dezember 2023, Papier Mettler Italia (C-86/22, EU:C:2023:1023, Rn. |||UNTRANSLATED_CONTENT_END|||41. i navedena sudska praksa) |||UNTRANSLATED_CONTENT_START|||Vgl. auch meine Schlussanträge in der Rechtssache Impact (C-268/06, EU:C:2008:2, Nr. 96) sowie in den verbundenen Rechtssachen EZB und Kommission/Corneli (C-777/22 P und C-789/22 P, EU:C:2024:973, Nr. 89).|||UNTRANSLATED_CONTENT_END|||
39|||UNTRANSLATED_CONTENT_START|||      Vgl. Kokott, J., „Zur unmittelbaren Wirkung des Unionsrechts“, Archiv des öffentlichen Rechts, 2023, Bd. |||UNTRANSLATED_CONTENT_END|||148, str. 496 ff. (501).
40      Vidjeti presude od 6. listopada 2015., T-Mobile Czech Republic i Vodafone Czech Republic (C-508/14, EU:C:2015:657, st. Presuda od 14. siječnja 2021., RTS infra i Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel (C-387/19, EU:C:2021:13, t. 23.) |||UNTRANSLATED_CONTENT_START|||49); Schlussanträge des Generalanwalts Rantos in der Rechtssache Electrabel u. a. (C-633/23, EU:C:2025:131, Nrn. |||UNTRANSLATED_CONTENT_END|||34. do 36.).
41      Vidjeti, u tom smislu, presudu od 24. lipnja 2019., Popławski (C-573/17, EU:C: 2019:530, st. 57. i sljedeće točke) i ondje navedenu sudsku praksu.
42      U tom smislu, presuda od 24. lipnja 2019., Popławski (C-573/17, EU:C:2019:530, st. 53. do 55.)
43Članak 2. točka 20. Uredbe 2019/943
44      Korporativni ugovori o kupnji električne energije ili ugovori o kupnji električne energije; vidi članak 19.a Uredbe 2019/943 (vidi gore br. 15).
45Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, CPPA općenito ima oblik „ugovora za kompenzaciju razlike” (vidjeti točku 15. ove presude). 15).
46      Usput, takav sustav bi, prema čl. 19.d st. Takav sustav uostalom treba ocijeniti i Komisija s obzirom na članke 107. i 108. UFEU-a, u skladu s člankom 19.d stavkom 3. Uredbe 2019/943.
47      Vidjeti str. 59. i 60. irskog Plana mehanizma kapaciteta od 16. prosinca 2019. (dostupno na updated_ireland_implementation_plan.pdf), prema kojem bi 15% potražnje za električnom energijom trebalo biti pokriveno CPPA-om. Takav mehanizam kapaciteta također u načelu spada u područje primjene članaka 107. i 108. UFEU-a; vidjeti presudu od 2. rujna 2021., Komisija/Tempus Energy i Tempus Energy Technology (C-57/19 P, EU:C:2021:663).
48      Pitanja razgraničenja koja se javljaju, posebno u pogledu korištenja "državnih sredstava" i njihove pripisivosti državi, često su vrlo kontroverzna i teško ih je procijeniti; vidjeti presude od 13. ožujka 2001., PreussenElektra (C-379/98, EU:C:2001:160, st. |||UNTRANSLATED_CONTENT_START|||57 ff.); vom 28. März 2019, Deutschland/Kommission (C-405/16 P, EU:C:2019:268, Rn. |||UNTRANSLATED_CONTENT_END||||||UNTRANSLATED_CONTENT_START|||52 ff.), und vom 26. September 2024, Covestro Deutschland und Deutschland/Kommission (C-790/21 P und C-791/21 P, EU:C:2024:792, Rn. |||UNTRANSLATED_CONTENT_END|||84. i sljedeće točke).