62019TJ0334_RES
Predmet T-334/19
Google LLCiAlphabet Inc.
protiv
Europske komisije
Presuda Općeg suda od 18. rujna 2024.
„Tržišno natjecanje – Zlouporaba vladajućeg položaja – Tržište posredovanja u oglašavanju pri pretraživanju interneta u EGP-u – Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 102. UFEU-a i članka 54. Sporazuma o EGP-u – Obveza isključive opskrbe – Ugovorna ograničenja”
Vladajući položaj – Zlouporaba – Pojam – Objektivan pojam koji se odnosi na postupanja koja mogu utjecati na strukturu tržišta i čiji je učinak narušavanje održavanja i razvoja tržišnog natjecanja – Obveze poduzetnika u vladajućem položaju – Tržišno natjecanje samo na temelju zasluga – Kriteriji za ocjenu
(čl. 102. UFEU-a)
(t. 102.-110., 673.)
Tržišno natjecanje – Upravni postupak – Odluka Komisije kojom se utvrđuje povreda – Komisijin teret dokaza povrede i njezina trajanja – Poduzetnikovi iscrpni odgovori na izravno pitanje u okviru Komisijina zahtjeva za pružanje informacija – Velika dokazna vrijednost
(Uredba Vijeća br. 1/2003, čl. 18. i čl. 23. st. 1.)
(t. 111., 796.)
Tržišno natjecanje – Upravni postupak – Odluka Komisije kojom se utvrđuje povreda – Sudski nadzor – Nadzor zakonitosti – Detaljan nadzor svih relevantnih elemenata – Predmet i doseg
(čl. 102. i 263. UFEU-a)
(t. 112., 113.)
Vladajući položaj – Mjerodavno tržište – Razgraničenje – Kriteriji – Tržište oglašavanja povezanog s internetskim pretraživanjem – Zamjenjivost proizvoda ili usluga sa stajališta ponude i sa stajališta potražnje – Sveobuhvatna ocjena – Uzimanje u obzir svih relevantnih čimbenika – Uzimanje u obzir odgovorâ poduzetnikâ na zahtjeve za pružanje informacija
(čl. 102. UFEU-a; Obavijest Komisije 97/C 372/03, t. 15., 17., 25. i 36.)
(t. 124.-127., 131.-136., 139.-144., 155.-166., 202.-208., 214.-216., 220.-222., 226.-228., 232.-240., 244.-247., 251.-253., 257., 258., 264.-273., 278.-285., 317.-324., 328.-331., 334., 335., 338.-341., 347.-350.)
Vladajući položaj – Mjerodavno tržište – Razgraničenje – Utjecaj prethodne Komisijine prakse u donošenju odluka – Nepostojanje
(čl. 102. UFEU-a)
(t. 238., 300., 304., 361., 568.-570., 851.)
Vladajući položaj – Zlouporaba – Klauzule o isključivosti u ugovorima o pružanju usluga posredovanja u oglašavanju pri pretraživanju interneta – Zlouporabna narav – Mogućnost ograničavanja tržišnog natjecanja i učinak istiskivanja – Osporavanje koje ističe poduzetnik o kojem je riječ – Obveza tijela nadležnog za tržišno natjecanje da dokaže da su postupanja koja se preispituju mogla ograničiti tržišno natjecanje – Uzimanje u obzir svih okolnosti slučaja
(čl. 102. UFEU-a)
(t. 379.-390., 399., 400., 406., 411.-415., 464.-466., 501., 502., 548.-557., 558.-562., 581.-583., 595., 607.-617., 622., 694.-715., 776.-779., 787.-789., 831., 832., 835.-840., 843.-848., 890.-901., 927., 938.-944., 948.-953., 980., 987.-991., 998.)
Tržišno natjecanje – Pravila Unije – Poduzetnik – Pojam – Obavljanje gospodarske djelatnosti – Odlučujući kriterij – Pravni status i način financiranja subjekta – Nerelevantnost
(t. 487.)
Tržišno natjecanje – Upravni postupak – Komisijine obveze – Savjesno i nepristrano ispitivanje – Doseg obveze – Uzimanje u obzir informacija koje je prikupio adresat obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku – Dokazna vrijednost
(čl. 102. UFEU-a; Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 41.; Uredba Vijeća br. 1/2003, čl. 18. i čl. 23. st. 1. t. (a))
(t. 512.-514.)
Vladajući položaj – Zlouporaba – Pojam – Blokiranje koje poduzetnik u vladajućem položaju provodi na znatnom dijelu tržišta – Stupanj vladajućeg položaja na mjerodavnom tržištu – Nepostojanje utjecaja – Nužnost utvrđenja cjenovnog praga iznad kojeg je riječ o blokiranju tržišta – Nepostojanje
(čl. 102. UFEU-a)
(t. 596., 621.)
Vladajući položaj – Zlouporaba – Klauzule o isključivosti u ugovorima o pružanju usluga posredovanja u oglašavanju pri pretraživanju interneta – Zlouporabna narav – Obveza tijela nadležnog za tržišno natjecanje da se koristi testom jednako učinkovitog konkurenta – Nepostojanje – Podnošenje od strane poduzetnika o kojem je riječ analize koja se temelji na navedenom testu – Obveza tijela nadležnog za tržišno natjecanje da ispita dokaznu vrijednost te analize
(čl. 102. UFEU-a)
(t. 660.-667., 880.-883., 979.)
Vladajući položaj – Zlouporaba – Pojam – Objektivan pojam koji obuhvaća postupanja kojima se utječe na strukturu tržišta i stvaraju prepreke održavanju i razvoju tržišnog natjecanja – Potreba da se utvrdi postojanje protutržišne namjere – Nepostojanje
(čl. 102. UFEU-a)
(t. 678., 679., 981.)
Vladajući položaj – Zlouporaba – Objektivno opravdanje – Pretpostavke – Opseg tereta dokazivanja
(čl. 102. UFEU-a)
(t. 947.)
Kratak prikaz
Opći sud svojom presudom poništava odluku Europske komisije kojom se Googleu (
1
) nalaže da plati novčanu kaznu zbog toga što je počinio tri zlouporabe vladajućeg položaja na tržištu posredovanja u oglašavanju pri pretraživanju interneta. Tom prilikom Opći sud pojašnjava okolnosti koje treba uzeti u obzir kako bi se ocijenio učinak istiskivanja koji imaju ugovorne klauzule, osobito one kojima se nalaže obveza isključive opskrbe.
Google, poduzetnik iz sektora informacijskih i komunikacijskih tehnologija, specijaliziran za proizvode i usluge povezane s internetom, osobito je poznat po svojem općem pretraživaču koji omogućuje dobivanje rezultata pretraživanja i njihovo prikazivanje na stranicama koje se pojavljuju na ekranima korisnika interneta. Neki od tih rezultata povezani su s obvezama plaćanja koje su oglašivači preuzeli preko Googleove platforme za dražbe i označeni su riječima kao što su „oglas” ili „sponzorirano”. Od 2003. Google upravlja i platformom za posredovanje u oglašavanju pod nazivom AdSense za koju je razvio uslugu koja se naziva AdSense for Search (u daljnjem tekstu: AFS).
AFS, poput drugih pružatelja usluga posredovanja u oglašavanju pri pretraživanju interneta, omogućuje urednicima internetskih stranica trećih osoba da prikazuju oglase povezane s internetskim pretraživanjem, u ovom slučaju Googleove, kad korisnici provode pretraživanja na internetskim stranicama koje sadržavaju ugrađeni pretraživač. Na taj način pružatelji takvih usluga posredovanja (u daljnjem tekstu: posrednici) i urednici dijele prihode ostvarene od prikazivanja tih oglasa. Kad je riječ o AFS-u, oglašivači su morali svoje oglase povezati s ključnim riječima koje bi korisnici internetskih stranica o kojima je riječ mogli upotrijebiti u okviru internetskog pretraživanja i u načelu su plaćali cijenu za prikazivanje njihova oglasa samo ako su korisnici stvarno kliknuli na taj oglas.
Kako bi upotrebljavali AFS, urednici su mogli konkretno postati Googleovi „internetski partneri”, time što su s njim sklopili standardizirani ugovor o kojem se nije pojedinačno pregovaralo pod nazivom „internetski ugovor”, ili „izravni partneri” sklapanjem „Googleova ugovora o pružanju usluga” (Google services agreement, u daljnjem tekstu: GSA) o kojem se pojedinačno pregovaralo. Kako bi sklopili GSA, izravni partneri također su trebali ispuniti narudžbenicu u kojoj navode internetske stranice za koje su željeli upotrebljavati AFS ili neku drugu uslugu AdSense.
Iako se o njima pojedinačno pregovaralo, GSA-i su bili izrađeni na temelju predloška koji su sadržavali, među ostalim, sljedeće klauzule:
–
do ožujka 2009. „klauzulom o isključivosti” zabranjivalo se upotrebljavanje istovjetnih i u bitnome sličnih usluga ili onih koje su u izravnom tržišnom natjecanju s uslugama koje Google pruža na temelju GSA-a za internetske stranice navedene u narudžbenici;
–
od ožujka 2009., s jedne strane, „klauzulom o najpovoljnijem mjestu za prikaz” obvezivalo se izravne partnere da na internetskim stranicama koje upotrebljavaju AFS prikazuju minimalan broj Googleovih oglasa povezanih s internetskim pretraživanjem i zabranjivalo im se da prikazuju konkurentske oglase iznad Googleovih oglasa ili neposredno pokraj njih i, s druge strane, „klauzulom o prethodnom odobrenju” izravnim partnerima nalagalo se da ishode Googleovu suglasnost prije nego što izmijene način prikazivanja oglasa povezanih s internetskim pretraživanjem, uključujući konkurentske oglase.
Odlukom od 20. ožujka 2019. (
2
) Komisija je smatrala da je Google počinio tri zlouporabe vladajućeg položaja koje su redom proizlazile iz klauzule o isključivosti sadržane u GSA-ima sklopljenima s izravnim partnerima koji su sve svoje internetske stranice općenito uključili u barem jedan od svojih GSA-a (u daljnjem tekstu: izravni partneri za sve stranice), klauzule o najpovoljnijem mjestu za prikaz i klauzule o prethodnom odobrenju (u daljnjem tekstu zajedno nazvane: sporne klauzule).
Prema Komisijinu mišljenju, tim se trima klauzulama nastojao postići isti cilj, odnosno istiskivanje posrednika koji konkuriraju Googleu kako bi se zadržao i ojačao njegov položaj na tržištu posredovanja u oglašavanju pri pretraživanju interneta i tržištima oglašavanja povezanog s internetskim pretraživanjem i, slijedom toga, njegov položaj na tržištu općeg pretraživanja. Komisija je zbog tog zajedničkog cilja i komplementarnosti tih klauzula smatrala da tri zlouporabe vladajućeg položaja zajedno predstavljaju jedinstvenu i trajnu povredu članka 102. UFEU-a koja je trajala od 1. siječnja 2006. do 6. rujna 2016.
Slijedom toga, Komisija je Googleu izrekla novčanu kaznu u iznosu od približno 1,5 milijardi eura.
Google u tužbi koju je podnio Općem sud traži poništenje pobijane odluke ili, podredno, ukidanje ili smanjenje iznosa novčane kazne.
Ocjena Općeg suda
1. Definicija mjerodavnih tržišta
Kao prvo, Opći sud odbija Googleov tužbeni razlog koji se temelji na tome da je Komisija pogrešno utvrdila mjerodavna tržišta o kojima je riječ, odnosno tržište oglašavanja povezanog s internetskim pretraživanjem i tržište posredovanja u oglašavanju pri pretraživanju interneta.
Kad je riječ o utvrđivanju tržišta oglašavanja povezanog s internetskim pretraživanjem, Google je osobito tvrdio da Komisija nije uzela u obzir sve relevantne čimbenike za razlikovanje oglasa povezanih s internetskim pretraživanjem od oglasa koji nisu povezani s internetskim pretraživanjem (u daljnjem tekstu: dvije vrste oglasa o kojima je riječ).
U tom pogledu Opći sud ističe da, kao što to proizlazi iz sudske prakse i Obavijesti o utvrđivanju tržišta (
3
), u okviru analize zamjenjivosti treba uzeti u obzir ne samo objektivne značajke proizvoda i usluga o kojima je riječ, nego i uvjete tržišnog natjecanja te strukturu ponude i potražnje na tržištu. Suprotno tomu, za utvrđivanje tržišta proizvodâ, Komisija nije obvezna ispitati sve elemente ocjene iz navedene obavijesti niti slijediti krutu hijerarhiju indicija.
U ovom slučaju, osim značajki i načinâ uporabe dviju vrsta oglasa o kojima je riječ, Komisija je u sveobuhvatnoj ocjeni uzela u obzir niz drugih čimbenika, kao što su, među ostalim, cijene oglasa o kojima je riječ, ulaganja potrebna za pružanje usluga oglašavanja povezanog s internetskim pretraživanjem i postupanje urednika koji su smanjili uporabu oglasa povezanih s internetskim pretraživanjem. Osim toga, Komisija je prikupila obrazložene primjedbe dionika na tržištu i oslonila se na te primjedbe prilikom utvrđivanja mjerodavnog tržišta.
Slijedom toga, Google nije dokazao da je Komisija u svojoj sveobuhvatnoj ocjeni zamjenjivosti dviju vrsta oglasa o kojima je riječ zanemarila određene relevantne čimbenike niti da je počinila pogrešku koja se tiče prava time što je velik dio svoje analize posvetila razlikama u značajkama i načinima uporabe tih oglasa.
Osim toga, Opći sud odbija i Googleove argumente prema kojima Komisija, u svrhu utvrđivanja tržišta oglašavanja povezanog s internetskim pretraživanjem, nije provela odgovarajuću analizu cijena korištenjem, konkretno, testa kojim se analizira učinak značajnog i neprijelaznog povećanja cijene oglašavanja povezanog s internetskim pretraživanjem za 5 do 10 % (u daljnjem tekstu: test SSNIP).
U ovom slučaju, Komisija je u okviru svoje analize cijena oglašivačima, urednicima i medijskim agencijama uputila zahtjeve za pružanje informacija i osobito im je postavila pitanje o njihovoj reakciji u slučaju povećanja cijene oglasa povezanih s internetskim pretraživanjem ili, u slučaju urednika, smanjenja prihoda od tih oglasa.
S obzirom na sadržaj navedenog pitanja, Opći sud utvrđuje da Komisija nije provela test SSNIP kako je isti definiran u Obavijesti Komisije o utvrđivanju tržišta. Međutim, Opći sud podsjeća na to da, iako je taj test priznati instrument čiji se rezultati, zajedno s drugim elementima, mogu uzeti u obzir u okviru sveobuhvatne ocjene definicije tržišta, sustavna upotreba takvog testa nije obvezna za utvrđivanje tržišta.
Opći sud usto potvrđuje prikladnost analize cijena koju je provela Komisija. Naime, odgovori dionikâ na tržištu na Komisijine zahtjeve za pružanje informacija, zajedno s razlozima na kojima se temelje njihovi odgovori, čine elemente koji se izričito smatraju relevantnima u Obavijesti Komisije o utvrđivanju tržišta jer omogućuju da se ocijene mišljenja kupaca i konkurenata te oni stoga predstavljaju instrument koji se može uzeti u obzir za utvrđivanje mjerodavnog tržišta.
Zaključno, nakon što je istaknuo da Google nije doveo u pitanje niti točnost, pouzdanost i dosljednost dokaza na kojima je Komisija temeljila svoju sveobuhvatnu ocjenu zamjenjivosti niti je dokazao da Komisija nije uzela u obzir elemente koji su relevantni u tu svrhu, Opći sud potvrđuje definiciju mjerodavnog tržišta iz pobijane odluke. Potvrđuje i utvrđenje Googleova vladajućeg položaja na tržištu posredovanja u oglašavanju pri pretraživanju interneta jer je Google osporavao taj vladajući položaj samo zbog toga što je definicija mjerodavnog tržišta bila pogrešna.
2. Mogućnost da sporne klauzule ograniče tržišno natjecanje
Kao drugo, Opći sud ispituje Googleove tužbene razloge kojima se osporava da sporne klauzule predstavljaju zlouporabu vladajućeg položaja.
Najprije, kad je riječ o klauzuli o isključivosti sadržanoj u GSA-ima sklopljenima s izravnim partnerima za sve stranice, Google prigovara Komisiji jer je smatrala da nije potrebno provjeriti može li se navedenom klauzulom ograničiti tržišno natjecanje.
U tom pogledu Opći sud napominje da je Google tijekom upravnog postupka uz dokaze osporavao mogućnost da prethodno navedena klauzula o isključivosti ograničava tržišno natjecanje. Google je tvrdio i da je ta klauzula objektivno opravdana.
U tim okolnostima, u skladu sa sudskom praksom, Komisija nije mogla samo utvrditi, kao što je to najprije tvrdila, kako bi dokazala povredu članka 102. UFEU-a, da se klauzulom o isključivosti sadržanom u GSA-ima sklopljenima s izravnim partnerima za sve stranice tim partnerima nalagalo da sve svoje potrebe za uslugama posredovanja u oglašavanju pri pretraživanju interneta ili njihov znatan dio zadovoljavaju isključivo kod Googlea u smislu presude Hoffmann-La Roche/Komisija (
4
). Usto, trebala je dokazati da se navedenom klauzulom o isključivosti moglo ograničiti tržišno natjecanje, uzimajući pritom u obzir sve relevantne okolnosti slučaja.
Opći sud zatim ispituje je li, kao što je to tvrdio Google, Komisija pogrešno smatrala, podredno, da je klauzula o isključivosti, sadržana u GSA-ima sklopljenima s izravnim partnerima za sve stranice, mogla ograničiti tržišno natjecanje.
Kad je riječ o pitanju je li navedena klauzula izravne partnere za sve stranice odvratila od toga da se opskrbljuju kod drugih posrednika u svrhu prikazivanja konkurentskih oglasa na svojim internetskim stranicama ili na nekima od njih, Google osobito prigovara Komisiji da je u pobijanoj odluci uputila samo na odgovore nekih od tih izravnih partnera na zahtjeve za pružanje informacija koji su im upućeni tijekom upravnog postupka.
U tom okviru Opći sud napominje da je Komisija u pobijanoj odluci pravilno mogla uzeti u obzir određene primjere odgovorâ izravnih partnera za sve stranice koji mogu potvrditi njezinu ocjenu prema kojoj je klauzula o isključivosti, sadržana u GSA-ima sklopljenima s takvim izravnim partnerima, mogla odvratiti potonje partnere od toga da se za barem dio svojih potreba opskrbljuju kod posrednika koji konkuriraju Googleu.
Kako bi osporio činjenicu da klauzula o isključivosti ima takav odvraćajući učinak, Google se pozvao i na izjavu izravnog partnera koju je sam prikupio tijekom upravnog postupka. Komisija je smatrala da ta izjava ima ograničenu dokaznu vrijednost, osobito zato što nije znala kako ju je Google pribavio. Međutim, iako Google nema Komisijine istražne ovlasti i ovlasti izricanja sankcija te se stoga nužno mora osloniti na dobrovoljnu suradnju izravnih partnera, Opći sud smatra da se iz toga ipak ne može zaključiti da informacije koje je prikupio Google nužno nisu relevantne zbog toga što je njihova dokazna vrijednost ograničenija.
Kad je riječ o pitanju je li klauzula o isključivosti, sadržana u GSA-ima sklopljenima s izravnim partnerima za sve stranice, spriječila Googleove konkurente da pristupe znatnom dijelu tržišta posredovanja u oglašavanju pri pretraživanju interneta u EGP-u, Google je osobito tvrdio da Komisijina analiza koja se odnosi na pokrivenost tržišta navedenom klauzulom nije dosljedna jer su se u njoj, kako bi se utvrdio učinak istiskivanja klauzule o isključivosti iz GSA-a sklopljenih s izravnim partnerima za sve stranice, uzeli u obzir prihodi ostvareni svim GSA-ima koji sadržavaju klauzule o najpovoljnijem mjestu za prikaz i prethodnom odobrenju, uključujući GSA-e u koje izravni partneri općenito nisu uključili sve svoje internetske stranice.
U tom pogledu Opći sud osobito ističe da je Komisija, kako bi ocijenila učinke klauzule o isključivosti, trebala uzeti u obzir sve okolnosti slučaja i, među ostalim, utvrditi je li stopa pokrivenosti navedenom klauzulom o isključivosti bila dovoljna kako bi se omogućilo da ta klauzula proizvodi učinak istiskivanja. Međutim, Komisija je u pobijanoj odluci utvrdila, s jedne strane, da su klauzule o isključivosti i najpovoljnijem mjestu za prikaz komplementarne, osobito jer se njima nastoji odvratiti izravne partnere od toga da se opskrbljuju konkurentskim oglasima i, s druge strane, da je klauzula o najpovoljnijem mjestu za prikaz postupno zamijenila klauzulu o isključivosti u GSA-ima, tako da su te dvije klauzule istodobno pokrivale različite dijelove tržišta tijekom relevantnog razdoblja. Slijedom toga, suprotno onomu što je tvrdio Google, Komisija nije mogla zasebno ispitati pokrivenost klauzulom o isključivosti i pokrivenost klauzulom o najpovoljnijem mjestu za prikaz a da pritom ne zanemari njihov činjenični i pravni kontekst te umjetno podijeli ispitivanje pokrivenosti tržišta.
Opći sud tako je istaknuo, nakon što je ispitao stopu pokrivenosti tim klauzulama, da je Komisija pravilno mogla smatrati da je, s obzirom na pokrivenost klauzulom o najpovoljnijem mjestu za prikaz, pokrivenost klauzulom o isključivosti sadržanom u GSA-ima u koje su izravni partneri općenito uključili sve svoje internetske stranice mogla biti dovoljna kako bi se omogućilo da ta klauzula proizvodi učinak istiskivanja u razdoblju od 1. siječnja 2006. do 31. prosinca 2015.
Opći sud zatim ispituje Googleovu tezu prema kojoj Komisija nije utvrdila, korištenjem testa jednako učinkovitog konkurenta (
5
), da je klauzula o isključivosti sadržana u GSA-ima sklopljenima s izravnim partnerima za sve stranice spriječila konkurenta koji je jednako učinkovit kao Google da se pojavi na mjerodavnom tržištu ili da ga je istisnula. U tom pogledu ističe da Komisija nije bila dužna osloniti se na takav test, koji je samo jedna od metoda na temelju koje se može ocijeniti može li praksa proizvoditi učinke istiskivanja. Suprotno tomu, da je Google proveo analizu koja se temelji na testu jednako učinkovitog konkurenta, što ovdje nije slučaj, Komisija bi bila dužna ispitati tu analizu.
Međutim, nakon što je potvrdio većinu Komisijinih ocjena, Opći sud utvrđuje da analiza učinka istiskivanja koju je provela Komisija sadržava pogreške u pogledu uzimanja u obzir stope pokrivenosti klauzulom o isključivosti tijekom 2016. te trajanja GSA-â.
Naime, s jedne strane, Opći sud ističe da se u pobijanoj odluci ne utvrđuje dio tržišta posredovanja u oglašavanju pri pretraživanju interneta koji je pokriven klauzulom o isključivosti sadržanom u GSA-ima sklopljenima s izravnim partnerima za sve stranice za 2016. Stoga Komisija nije utvrdila da je navedena klauzula, zbog svoje pokrivenosti, mogla proizvoditi učinak istiskivanja u razdoblju od 1. siječnja 2016. do 31. ožujka 2016.
S druge strane, Komisija u toj analizi nije pravilno uzela u obzir ni trajanje svakog od GSA-a sklopljenih s izravnim partnerima ni njihova prava na jednostrani raskid.
Opći sud podsjeća na to da je Komisija, kako bi odredila može li postupanje stvarno proizvoditi učinak istiskivanja u odnosu na konkurenta koji je jednako učinkovit kao Google, trebala uzeti u obzir sve relevantne okolnosti. Konkretnije, kad je riječ o obvezi isključive opskrbe, Komisija je trebala uzeti u obzir trajanje te obveze te njezin gospodarski i pravni kontekst.
Naime, velik dio GSA-a koji su se primjenjivali na navedene izravne partnere pojedinačno je trajao samo nekoliko godina, čak i ako su zatim obnovljeni ili produljeni, katkad i nekoliko puta. Međutim, Komisija je u pobijanoj odluci uzela u obzir samo kumulativno trajanje GSA-a u koje su izravni partneri za sve stranice općenito uključili sve svoje internetske stranice, a ne trajanje svakog od navedenih GSA-a, razmatranih zasebno, ni trajanje svakog njihova eventualnog produljenja. Nije uzela u obzir ni stvarne uvjete i pravila na temelju kojih su ugovorena ta produljenja, niti sadržaj klauzula kojima se predviđaju prava na jednostrani raskid ugovora koja su imali neki od izravnih partnera za sve stranice ili uvjete u kojima su se ta prava mogla koristiti.
U tim okolnostima, točno je da je Komisija mogla uzeti u obzir kumulativno trajanje GSA-a u koje su izravni partneri općenito uključili sve svoje internetske stranice kao relevantnu okolnost. Suprotno tomu, ona nije mogla zanemariti da su ti izravni partneri imali mogućnost opskrbljivati se kod posrednika koji konkuriraju Googleu po isteku svakog od njihovih GSA-a, a stoga ni utvrditi da su navedeni izravni partneri za sve svoje potrebe ili njihov znatan dio bili obvezni opskrbljivati se kod Googlea tijekom cijelog kumulativnog trajanja svojih GSA-.
Opći sud zaključuje da Komisija nije u dovoljnoj mjeri dokazala da je navedena klauzula mogla odvratiti izravne partnere za sve stranice od toga da se opskrbljuju kod posrednika koji konkuriraju Googleu ili spriječiti te posrednike da pristupe znatnom dijelu tržišta posredovanja u oglašavanju pri pretraživanju interneta u Europskom gospodarskom prostoru i, slijedom toga, da je ta klauzula mogla proizvoditi učinak istiskivanja utvrđen u toj odluci.
Prema mišljenju Općeg suda, Komisija je počinila slične pogreške u svojoj analizi učinka istiskivanja klauzule o najpovoljnijem mjestu za prikaz i klauzule o prethodnom odobrenju. U tom je pogledu Komisija pravilno smatrala da je klauzula o najpovoljnijem mjestu za prikaz slična ublaženoj klauzuli o isključivosti kad je riječ o internetskim stranicama uključenima u GSA-e koji sadržavaju tu klauzulu jer je na temelju nje na najvidljivijim mjestima na stranicama s rezultatima pretraživanja izravnih partnera trebalo prikazivati Googleove oglase. Kad je riječ o klauzuli o prethodnom odobrenju, Komisija je u pobijanoj odluci smatrala da ona proizvodila učinak istiskivanja jednak onomu koji su proizvodile klauzula o isključivosti sadržana u GSA-ima sklopljenima s izravnim partnerima za sve stranice, s jedne strane, i klauzula o najpovoljnijem mjestu za prikaz, s druge strane.
Slijedom toga, poput klauzule o isključivosti, trajanje obveze koju izravni partneri imaju na temelju klauzule o najpovoljnijem mjestu za prikaz da rezerviraju najvidljivija mjesta jedna je od relevantnih okolnosti kako bi se ocijenio učinak istiskivanja te klauzule. Isto vrijedi za trajanje obveze koju izravni partneri imaju na temelju klauzule o prethodnom odobrenju da zatraže odobrenje od Googlea prije nego što mogu izmijeniti način prikazivanja konkurentskih oglasa. Međutim, Komisija nije pravilno uzela u obzir trajanje tih obveza.
Opći sud smatra da prethodno navedene pogreške utječu na sva ograničenja koja je utvrdila Komisija, tako da ona nije u dovoljnoj mjeri dokazala da su sporne klauzule mogle proizvoditi učinak istiskivanja utvrđen u pobijanoj odluci ni, prema tome, da svaka od njih predstavlja povredu članka 102. UFEU-a.
Budući da je Komisija u pobijanoj odluci smatrala da je jedinstvena i trajna povreda utvrđena samo ako je čine tri prethodno navedene različite povrede, Opći sud poništava navedenu odluku u cijelosti.
(
1
)	U ovom slučaju „Google” označava društvo Google LLC, prije Google Inc., zajedno s njegovim društvom majkom, Alphabet Inc.
(
2
)	Odluka Komisije C(2019) 2173 final od 20. ožujka 2019. u vezi s postupkom na temelju članka 102. [UFEU-a] i članka 54. Sporazuma o EGP-u (predmet AT.40411 – Google Search (AdSense)) (u daljnjem tekstu: pobijana odluka)
(
3
)	Obavijest Komisije o utvrđivanju mjerodavnog tržišta za potrebe prava tržišnog natjecanja Zajednice (SL 1997., C 372, str. 5.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 3., str. 18.)
(
4
)	Presuda od 13. veljače 1979., Hoffmann-La Roche/Komisija (85/76, EU:C:1979:36). U skladu s točkom 89. te presude, „činjenica da poduzetnik koji uživa vladajući položaj na tržištu vezuje kupce – čak i na njihov zahtjev – obvezom ili obećanjem da će oni sve svoje potrebe ili njihov znatan dio zadovoljavati isključivo kod tog poduzetnika predstavlja zlouporabu vladajućeg položaja u smislu članka [102. UFEU‑a]”.
(
5
)	U skladu sa sudskom praksom, taj se test sastoji u ispitivanju mogu li prakse poduzetnika u vladajućem položaju istisnuti s tržišta konkurenta koji je jednako učinkovit kao i taj poduzetnik.