62024CJ0075
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
15. siječnja 2026. (
*1
)
„Žalba – Javna služba – Europski ured za borbu protiv prijevara (OLAF) – Optužbe o uznemiravanju tijekom bolovanja – Odbijanje zahtjeva za pomoć i naknadu štete – Pokretanje postupka za utvrđivanje invalidnosti – Tužba za poništenje i naknadu štete – Dopuštenost – Akti koji se mogu pobijati – Obveza obrazlaganja koju ima Opći sud Europske unije – Proturječno obrazloženje – Iskrivljavanje činjenica i dokaza”
U predmetu C‑75/24 P,
povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 29. siječnja 2024.,
XH, koju zastupa P. Nowak, adwokat,
žaliteljica,
a druga stranka u postupku je:
Europska komisija, koju su zastupali I. Melo Sampaio i L. Vernier, u svojstvu agenata, a zatim L. Vernier, u svojstvu agenta,
tuženik u prvostupanjskom postupku,
SUD (peto vijeće),
u sastavu: M. L. Arastey Sahún (izvjestiteljica), predsjednica vijeća, J. Passer, E. Regan, D. Gratsias i B. Smulders, suci,
nezavisni odvjetnik: D. Spielmann,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 22. svibnja 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Svojom žalbom osoba XH zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 22. studenoga 2023., XH/Komisija (T‑613/21, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2023:739), kojom je taj sud odbio tužbu kojom je tražila, s jedne strane, poništenje Odluke Europske komisije D/374/20 od 4. prosinca 2020. o odbijanju njezina zahtjeva za pomoć (u daljnjem tekstu: odluka o odbijanju zahtjeva za pomoć) i Komisijine odluke Ares(2021) 3466486 od 21. svibnja 2021. o podnošenju zahtjeva Odboru za utvrđivanje invalidnosti (u daljnjem tekstu: odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti) i, s druge strane, naknadu pretrpljene štete.
Pravni okvir
2
Člankom 11.a Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije, u verziji koja se primjenjuje na činjenice u ovom predmetu (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju), predviđa se:
„1.   Dužnosnik pri obavljanju poslova ne smije, osim kako je predviđeno u daljnjem tekstu, obavljati zadaće u kojima ima izravan ili neizravan osobni interes koji bi mogao narušiti njegovu neovisnost, a posebno obiteljske i financijske interese.
2.   Svaki dužnosnik koji pri obavljanju poslova treba obaviti zadaću iz stavka 1. mora o tome odmah obavijestiti tijelo za imenovanje. Tijelo za imenovanje poduzima potrebne mjere i može, osobito, dužnosnika osloboditi od odgovornosti u vezi s tom zadaćom.
3.   Dužnosnik ne smije u poduzećima koja podliježu ovlaštenju njegove institucije, ili koja s njom posluju izravno ili neizravno, zadržati ni stjecati udjele čija bi vrsta ili opseg mogli narušiti njegovu neovisnost u obavljanju poslova.”
3
Člankom 12. Pravilnika o osoblju određuje se:
„Dužnosnik se suzdržava od svakog djelovanja ili ponašanja koje negativno utječe na njegov položaj.”
4
Članak 12.a Pravilnika o osoblju glasi kako slijedi:
„1.   Dužnosnici se suzdržavaju od svih oblika uznemirivanja ili spolnog uznemirivanja.
2.   Institucija se ne smije štetno odnositi prema dužnosniku koji je žrtva uznemirivanja ili spolnog uznemirivanja. Institucija se ne smije štetno odnositi prema dužnosniku koji je svjedočio o uznemirivanju ili spolnom uznemirivanju, pod uvjetom da je djelovao u dobroj vjeri.
3.   ‚Uznemirivanje’ znači svako neprimjereno postupanje koje traje tijekom određenog razdoblja, ponavlja se ili je sustavno te se izražava fizičkim ponašanjem, usmenim ili pisanim izjavama, gestama ili drugim namjernim djelovanjem koje može štetiti osobnosti, dostojanstvu, ili fizičkom ili psihičkom integritetu osobe.
4.   Spolno uznemirivanje znači postupanje spolne naravi usmjereno prema osobi koja to ne želi kako bi se tu osobu uvrijedilo ili radi stvaranja zastrašujućeg, neprijateljskog, uvredljivog ili uznemirujućeg okružja. Spolno uznemirivanje smatra se diskriminacijom na osnovi spola.”
5
U skladu s člankom 21. Pravilnika o osoblju:
„Dužnosnik svojim nadređenima pomaže i savjetuje ih neovisno o svom položaju; odgovoran je za obavljanje poslova koji su mu dodijeljeni.
Dužnosnik zadužen za neki odjel službe odgovaran je svojim nadređenima za dodijeljene ovlasti i provedbu uputa koje je dao. Odgovornost njegovih podređenih ni na koji ga način ne oslobađa njegovih odgovornosti.”
6
Člankom 24. Pravilnika o osoblju predviđa se:
„[Europska u]nija pomaže svakom dužnosniku, posebno u postupcima protiv počinitelja prijetnji, uvreda, klevete i širenja klevete te svih vrsta napada usmjerenih na osobu ili imovinu dužnosnika ili člana njegove obitelji zbog njegova položaja ili poslova.
U tim slučajevima Unija solidarno nadoknađuje dužnosniku štetu koju dužnosnik nije uzrokovao namjerno ili teškom nepažnjom i koju ne može nadoknaditi od počinitelja.”
7
Članak 59. Pravilnika o osoblju glasi kako slijedi:
„1.   Dužnosnik koji predoči dokaz o nesposobnosti za obavljanje poslova zbog bolesti ili nesreće ima pravo na bolovanje.
Dotični dužnosnik što prije obavješćuje instituciju o nesposobnosti i istovremeno navodi svoju trenutačnu adresu. […]
Od dužnosnika se u bilo kojem trenutku može zahtijevati da obavi liječnički pregled u organizaciji institucije. Ako se pregled ne može obaviti zbog razloga pripisivih dužnosniku, njegov se izostanak smatra neopravdanim od datuma kada se pregled trebao obaviti.
Ako se pregledom utvrdi da je dužnosnik sposoban obavljati poslove, njegov se izostanak, podložno sljedećem podstavku, smatra neopravdanim od datuma pregleda.
[…]
4.   Ako dužnosnik u razdoblju od tri godine ima više od 12 mjeseci bolovanja, tijelo za imenovanje može uputiti njegov predmet Odboru za utvrđivanje invalidnosti.
[…]”
8
Na temelju članka 60. Pravilnika o osoblju:
„Dužnosnik ne može izostati s posla bez prethodnog dopuštenja neposredno nadređenoga, osim u slučaju bolesti ili nesreće. Ne dovodeći u pitanje stegovne mjere koje se mogu primijeniti, svaki utvrđeni neodobreni izostanak oduzima se od dužnosnikovoga godišnjeg odmora. Ako je dužnosnik iskoristio cijeli godišnji odmor, gubi pravo na primitke od rada za odgovarajuće razdoblje.
Ako dužnosnik želi provesti bolovanje izvan mjesta zaposlenja, za to mu je potrebno prethodno dopuštenje tijela za imenovanje.”
9
Člankom 90. Pravilnika o osoblju predviđa se:
„1.   Svaka osoba na koju se primjenjuje ovaj Pravilnik o osoblju može tijelu za imenovanje podnijeti zahtjev za donošenje odluke koja se na nju odnosi. Tijelo je o svojoj obrazloženoj odluci dužno obavijestiti dotičnu osobu u roku od četiri mjeseca od datuma podnošenja zahtjeva. Izostanak odgovora na taj zahtjev u navedenom roku smatra se implicitnom odlukom kojom se zahtjev odbija, protiv koje se može podnijeti žalba u skladu sa sljedećim stavkom.
2.   Svaka osoba na koju se primjenjuje ovaj Pravilnik o osoblju može tijelu za imenovanje podnijeti žalbu protiv akta kojim je oštećena ako je navedeno tijelo donijelo odluku ili nije poduzelo mjeru propisanu Pravilnikom o osoblju. […]”
10
Člankom 7. Priloga II. Pravilniku o osoblju određuje se:
„Odbor za utvrđivanje invalidnosti čine tri liječnika:
–
prvog imenuje institucija kojoj dotični dužnosnik pripada,
–
drugog imenuje dotični dužnosnik, a
–
trećeg sporazumno imenuju prva dvojica liječnika.
U slučaju da dotični dužnosnik ne imenuje liječnika, liječnika imenuje predsjednik Suda Europske unije.
Ako se u roku od dva mjeseca od imenovanja drugog liječnika ne postigne dogovor o imenovanju trećeg liječnika, njega imenuje predsjednik Suda Europske unije na zahtjev jedne od zainteresiranih stranaka.”
Činjenična osnova spora
11
Okolnosti spora pojašnjene su u točkama 2. do 34. pobijane presude. Za potrebe ovog postupka moguće ih je sažeti kako slijedi.
12
Žaliteljica je dužnosnica Europskog ureda za borbu protiv prijevara (OLAF).
13
Do 16. lipnja 2020. bila je zaposlena na radnom mjestu istražiteljice u odjelu koji se prije nazivao OLAF‑ov odjel A. U okviru tog odjela, u svojstvu glavne istražiteljice, bavila se osobito trima predmetima koji su tada bili u tijeku, odnosno predmetima E, F i G.
14
OLAF‑ova unutarnja reorganizacija stupila je na snagu 16. lipnja 2020. Slijedom te reorganizacije i s obzirom na preferencije koje je navela, žaliteljica je od tog datuma raspoređena u novi odjel unutar OLAF‑a, odnosno odjel B.
15
Od 2. do 22. lipnja 2020. žaliteljica je bila na bolovanju nakon medicinskog zahvata. Produljenje tog bolovanja odobreno je u neprekidnom trajanju od 23. lipnja do 31. listopada 2020. u Komisijinu informatičkom sustavu za upravljanje osobljem pod nazivom „Sysper 2” (u daljnjem tekstu: Sysper 2), prvi put 23. lipnja 2020., za razdoblje od tog datuma do 10. srpnja 2020., drugi put 14. srpnja, za razdoblje od 11. do 31. srpnja 2020., treći put 4. kolovoza 2020., za razdoblje od 1. do 31. kolovoza 2020., četvrti put 1. rujna 2020., za razdoblje od tog datuma do 30. rujna 2020. i peti put 1. listopada 2020., za razdoblje od tog datuma do 31. listopada 2020.
16
Žaliteljica je 2. lipnja 2020. članovima odjela A poslala poruku elektroničke pošte koja je sadržavala sažetak predmeta E. U toj poruci navela je da je na bolovanju, ali da će, radi opreza i kako bi se izbjegla kašnjenja, ostati povezana i biti dostupna za svaki kontakt koji se odnosi na ta tri predmeta.
17
Član odjela A poslao je 8. lipnja 2020. poruku elektroničke pošte žaliteljici i načelnici odjela A. Poruka se odnosila na predmete E, F i G te je sadržavala primjedbe i prijedloge za sljedeće korake. Načelnica odjela A odgovorila je da bi se, s obzirom na žaliteljičino bolovanje, taj član trebao posavjetovati s budućom načelnicom odjela C (u daljnjem tekstu: načelnica odjela C) kako bi saznao želi li ta načelnica zatvoriti dotične predmete prije reorganizacije 16. lipnja 2020. ili pričekati povratak žaliteljice s bolovanja koji je planiran nakon tog datuma. Navedeni član odjela A zatim je poslao poruku elektroničke pošte načelnici odjela C, pri čemu je u kopiju stavio žaliteljicu i načelnicu odjela A. Žaliteljica je u odgovoru na tu poruku objasnila da se nada da će, s obzirom na OLAF‑ovu reorganizaciju i njezino bolovanje, svi predmeti biti zatvoreni u najkraćem mogućem roku. Osim toga, navela je da je, iako je na bolovanju, dostupna za primanje konačnih prijedloga o dotičnim predmetima kako bi se oni mogli zatvoriti.
18
Žaliteljica je 8. lipnja 2020., poslala poruku elektroničke pošte kolegi koji je imao ulogu „osobe od povjerenja”. U toj poruci žaliteljica ga je obavijestila o prepisci navedenoj u točki 17. ove presude i tražila savjet o svojoj situaciji.
19
Istog je dana tajnica odjela A (u daljnjem tekstu: tajnica odjela A) poslala žaliteljici poruku elektroničke pošte o promjeni njezina ureda zbog OLAF‑ove unutarnje reorganizacije iz točke 14. ove presude. U toj je poruci tajnica odjela A pitala odobrava li, s obzirom na svoje bolovanje do 22. lipnja 2020., da treća osoba pripremi njezine stvari za preseljenje prije tog datuma. Žaliteljica je istog dana odgovorila da bi se radije sama za to pobrinula.
20
Načelnica odjela C odgovorila je 9. lipnja 2020. na poruke navedene u točki 17. ove presude. U svojem je odgovoru navela da joj se, s obzirom na okolnosti, čini da neće zatvoriti predmete o kojima je riječ prije 16. lipnja 2020. Pojasnila je da joj se zatvaranje predmeta E do sredine srpnja čini realnim.
21
Načelnica odjela C poslala je 23. lipnja 2020. žaliteljici poruku elektroničke pošte kako bi razgovarale o nacrtu završnog izvješća u predmetu E. U toj ju je poruci zamolila da je nazove ako je dostupna. Istog je dana žaliteljici poslala poziv za sudjelovanje na videokonferencijskom sastanku zakazanom za sljedeći dan, 24. lipnja 2020. Žaliteljica je na tu poruku odgovorila sljedećeg dana, 24. lipnja, te je navela da je još uvijek na bolovanju i da se taj poziv preklapa s njezinim liječničkim pregledom. Dodala je da će ipak biti dostupna cijeli sljedeći dan kako bi telefonski razgovarali o predmetu o kojem je riječ.
22
Žaliteljica je 23. lipnja 2020. poslala poruku elektroničke pošte osobi od povjerenja s pozivom načelnice odjela C za videokonferencijski sastanak. U toj je poruci objasnila da je za vrijeme bolovanja imala zakazan posjet bolnici, da taj poziv nadilazi njezine mogućnosti i da je protivan pravilima. Zamolila ju je da „prijavi to ponašanje kao uznemiravanje”.
23
Tajnica odjela A poslala je 30. lipnja 2020. žaliteljici drugu poruku elektroničke pošte kako bi je upitala je li donijela odluku o preseljenju svojeg ureda.
24
Načelnica odjela C poslala je 1. srpnja 2020. žaliteljici dvije poruke elektroničke pošte u kojima joj je postavila pitanja o predmetu E. Žaliteljica je na njih odgovorila 6. srpnja 2020.
25
Žaliteljica je 1. kolovoza 2020. podnijela zahtjev za pomoć nadležnom tijelu za imenovanje (u daljnjem tekstu: tijelo za imenovanje), na temelju članaka 24., 59. i 60. Pravilnika o osoblju. Žaliteljica je u zahtjevu u biti tvrdila da su poruke elektroničke pošte koje je primila tijekom bolovanja predstavljale zahtjeve OLAF‑ovih nadređenih ili osoblja OLAF‑a da radi ili da odmah dođe u ured kako bi pripremila svoje stvari za preseljenje, što je ona smatrala pokušajima ometanja ili prekidanja njezina bolovanja.
26
Načelnica odjela C poslala je žaliteljici 26. kolovoza 2020. poruku elektroničke pošte koja je sadržavala novi nacrt završnog izvješća u predmetu E. U toj poruci načelnica odjela C pitala je žaliteljicu, s jedne strane, odobrava li sadržaj izvješća i, s druge strane, može li provesti provjeru kod Europskog patentnog ureda (EPO). Žaliteljica je odgovorila da je još uvijek na bolovanju. U drugoj poruci elektroničke pošte načelnica odjela C pojasnila je da je prvu poruku elektroničke pošte poslala kako bi žaliteljica postupila po njoj nakon povratka na posao. Žaliteljica joj je 28. kolovoza 2020. odgovorila da smatra da nije potrebno čekati njezin povratak kako bi se izvješća o kojima je riječ mogla završiti.
27
Načelnica odjela C poslala je 31. kolovoza 2020. žaliteljici poruku elektroničke pošte u kojoj je objasnila da, s obzirom na veliko radno opterećenje tima zaduženog za istragu o kojoj je riječ, ne može dodijeliti dotična tri predmeta drugom glavnom istražitelju te da, slijedom toga, očekuje da će ona zatvoriti te predmete po povratku s bolovanja, u skladu s dogovorom. Istog dana poslala je još dvije poruke elektroničke pošte žaliteljici koje su sadržavale, redom, izmijenjeni nacrt završnog izvješća u predmetu F i novi nacrt završnog izvješća u predmetu G. U obje poruke pojasnila je da bi se žaliteljica tim izvješćima trebala baviti isključivo nakon povratka s bolovanja.
28
Žaliteljica je 6. rujna 2020. odgovorila da joj je bolovanje produljeno te da se dotični predmeti mogu zatvoriti bez nje.
29
Žaliteljica je 7. rujna 2020. elektronički potpisala izjavu o sukobu interesa u pogledu predmeta G u OLAF‑ovu softveru za upravljanje sadržajem (OCM).
30
Načelnica odjela C obavijestila je 8. rujna 2020. žaliteljicu da je imenovala novog istražitelja koji ne govori jezik postupka u dvama od triju dotičnih predmeta. Osim toga, predložila je savjetovanje kako bi se bez žaliteljice zatvorio treći predmet, odnosno predmet G. Načelnica odjela C zatražila je od žaliteljice da joj, u slučaju da se u međuvremenu vrati s bolovanja, pošalje informacije koje nedostaju o tom trećem predmetu.
31
Žaliteljica je 11. rujna 2020. primila poruku elektroničke pošte od kolege iz odjela C u kojoj joj je čestitao na uspješnom ishodu u predmetu o kojem je odlučivao Opći sud.
32
Žaliteljica je 17. rujna 2020. od tog kolege primila još jednu poruku elektroničke pošte koja je sadržavala poveznicu za pristup presudi koju je donio Opći sud.
33
Načelnica odjela C poslala je 18. rujna 2020. žaliteljici poruku elektroničke pošte u kojoj je navela da je upoznata s izjavom o sukobu interesa. Osim toga, kako bi donijela odluku o toj izjavi, zatražila ju je dodatne informacije o predmetnom sukobu interesa. Žaliteljica je 20. rujna 2020. odgovorila na taj zahtjev.
34
Načelnica odjela C poslala je žaliteljici 25. rujna 2020. poruku elektroničke pošte kako bi je obavijestila o tome da je situacija sukoba interesa prihvaćena i da je oslobođena dužnosti u pogledu posljednjeg predmeta koji je u tijeku. Stoga je utvrdila da žaliteljica više nema nikakvih predmeta u njezinu odjelu.
35
Načelnik Komisijina odjela HR.AMC.5 poslao je 28. listopada 2020. obavijest liječničkoj službi te institucije radi pokretanja postupka za utvrđivanje žaliteljičine invalidnosti. Taj se zahtjev temeljio na činjenici da je od studenoga 2017. do listopada 2020., odnosno tijekom tri godine, žaliteljičino ukupno bolovanje prekoračilo trajanje od dvanaest mjeseci.
36
Nadležno tijelo za imenovanje donijelo je 4. prosinca 2020. odluku o odbijanju žaliteljičina zahtjeva za pomoć navedenog u točki 25. ove presude.
37
Žaliteljica je 28. veljače 2021. podnijela žalbu na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju protiv odluke o odbijanju zahtjeva za pomoć.
38
Videokonferencija između, s jedne strane, žaliteljice i, s druge strane, Ureda za istražne radnje i stegovne postupke (IDOC) te Komisijina odjela HR. E.2 (Žalbe i praćenje predmeta) organizirana je 6. svibnja 2021.
39
Žaliteljici je 10. svibnja 2021. poslan sažetak argumenata koje je istaknula na videokonferenciji.
40
Žaliteljica je 11. svibnja 2021. podnijela očitovanja o tom sažetku i proslijedila dokumente.
41
Glavna direktorica Komisijine Glavne uprave za ljudske resurse i sigurnost donijela je 21. svibnja 2021. odluku o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti, kojom je žaliteljičin predmet uputila Odboru za utvrđivanje invalidnosti i imenovala liječnika koji će zastupati Komisiju, u skladu s odredbama članka 7. Priloga II. Pravilniku o osoblju.
42
Žaliteljica je 31. svibnja 2021. podnijela žalbu na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju protiv odluke o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti.
43
Nadležno tijelo za imenovanje donijelo je 2. srpnja 2021. odluku R/138/21, kojom se odbija njezina žalba protiv odluke o odbijanju zahtjeva za pomoć (u daljnjem tekstu: odluka R/138/21 o odbijanju žalbe), zbog nepostojanja dokaza prima facie u pogledu žaliteljičinih optužbi. Osim toga, nadležno tijelo za imenovanje odbilo je zahtjev za naknadu pretrpljene štete.
44
Nadležno tijelo za imenovanje donijelo je 30. rujna 2021. odluku R/301/21, kojom se odbija njezina žalba protiv odluke o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti (u daljnjem tekstu: odluka R/301/21 o odbijanju žalbe), kojom je zaključilo da je žalba koju je žaliteljica podnijela protiv te odluke nedopuštena.
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
45
Žaliteljica je 17. rujna 2021. podnijela tajništvu Općeg suda tužbu za poništenje, s jedne strane, odluke o odbijanju zahtjeva za pomoć i odluke R/138/21 o odbijanju žalbe te, s druge strane, odluke o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti i odluke R/301/21 o odbijanju žalbe. Usto, žaliteljica je od Općeg suda zatražila da Komisiji naloži da joj isplati iznos od 20000 eura na ime naknade pretrpljene neimovinske štete te da naloži Komisiji podnošenje više internih dokumenata.
46
U prilog svojem zahtjevu za poništenje odluke o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti i odluke R/301/21 o odbijanju žalbe žaliteljica je u biti istaknula tužbeni razlog koji se temelji na Komisijinoj povredi članaka 59. i 90. Pravilnika o osoblju, u vezi s njegovim člancima 12.a i 24. U prilog svojem zahtjevu za poništenje odluke o odbijanju zahtjeva za pomoć i odluke R/138/21 o odbijanju žalbe žaliteljica je istaknula četiri tužbena razloga, od kojih se prvi temeljio na Komisijinoj povredi članaka 12.a i 24. Pravilnika o osoblju, dužnosti brižnog postupanja, članaka 7. i 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) i načela dobre uprave, drugi, na povredi članaka 12.a, 24., 59. i 60. Pravilnika o osoblju koju je počinila ta institucija, treći, na Komisijinoj povredi članaka 59. i 90. Pravilnika o osoblju, u vezi s njegovim člancima 12.a i 24. i, četvrti, na tome da je Komisija povrijedila članke 7. i 8. Povelje.
47
Opći je sud pobijanom presudom odbacio zahtjev za poništenje, s jedne strane, odluke o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti kao nedopušten i, s druge strane, odbio zahtjev za poništenje odluke o odbijanju zahtjeva za pomoć kao neosnovan.
48
Usto, Opći sud odbio je žaliteljičin zahtjev za naknadu štete te mjere izvođenja dokaza koje je zatražila.
49
Slijedom toga, u cijelosti je odbio tužbu koju je podnijela žaliteljica.
Zahtjevi stranaka u žalbenom postupku
50
Svojom žalbom žaliteljica od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
poništi odluku o odbijanju zahtjeva za pomoć i odluku R/138/21 o odbijanju žalbe;
–
poništi odluku o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti i odluku R/301/21 o odbijanju žalbe;
–
naloži naknadu pretrpljene štete;
–
naloži Komisiji snošenje troškova žalbenog postupka i postupka pred Općim sudom i
–
u slučaju da ukidanje pobijane presude nije moguće, vrati predmet Općem sudu na ponovno suđenje.
51
Komisija od Suda zahtijeva da:
–
odbije žalbu i
–
naloži žaliteljici snošenje troškova.
O žalbi
52
U prilog svojoj žalbi žaliteljica u biti ističe dva žalbena razloga, od kojih se prvi odnosi na dio obrazloženja pobijane presude kojim je odbijen zahtjev za poništenje odluke o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti, a drugi na to obrazloženje u dijelu u kojem se njime odbija zahtjev za poništenje odluke o odbijanju zahtjeva za pomoć.
Prvi žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
53
Prvi žalbeni razlog, koji je u biti podijeljen na pet dijelova, temelji se na tome da je Opći sud pogrešno kvalificirao odluku o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti kao pripremni akt koji se stoga ne može pobijati pred tim sudom.
54
Prvim dijelom prvog žalbenog razloga žaliteljica tvrdi da se, u skladu sa sudskom praksom Općeg suda, akt može kvalificirati kao „pripreman” samo ako nema samostalni pravni učinak, dok akti koji proizvode učinke koji nadilaze postupovni okvir te mijenjaju prava i obveze zainteresiranih osoba na materijalnoj razini podliježu sudskom nadzoru Općeg suda.
55
Opći je sud stoga u točkama 47. i 48. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije primijenio tu sudsku praksu. Naime, da je to bio slučaj, s obzirom na to da je Komisijino pokretanje postupka za utvrđivanje invalidnosti dovelo do konačnog i nepovratnog otkrivanja podataka obuhvaćenih liječničkom tajnom, što utječe na prava žaliteljice, Opći sud bi nužno došao do zaključka da odluku o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti treba smatrati aktom kojim se bitno mijenjaju njezina prava i obveze.
56
U okviru drugog dijela tog žalbenog razloga žaliteljica tvrdi da je Opći sud, time što je odluku o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti kvalificirao kao pripremni akt, počinio pogrešku koja se tiče prava, iskrivio dokaze i, u biti, propustio uzeti u obzir određene okolnosti koje su ipak odlučujuće.
57
Kao prvo, iz ustaljene sudske prakse proizašle iz presude od 18. ožujka 1997., Guérin automobiles/Komisija (C‑282/95 P, EU:C:1997:159, t. 37.) proizlazi da, u skladu s načelom dobre uprave, Komisijina konačna odluka mora biti donesena u razumnom roku. Budući da u ovom slučaju Komisija nije nastavila postupak za utvrđivanje invalidnosti, pokretanje tog postupka više ne služi svrsi kao pripremni akt.
58
Kao drugo, s obzirom na to da odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti predstavlja uznemiravanje, tu odluku u biti treba smatrati aktom koji se može pobijati.
59
Kao treće, budući da je postupak za utvrđivanje invalidnosti neodvojivo povezan sa žaliteljičinim bolovanjem, žaliteljica je o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti obaviještena tek krajem svibnja 2021. Opći sud u pobijanoj presudi nije uzeo u obzir taj ozbiljan nedostatak transparentnosti Komisije.
60
Kao četvrto, odlukom R/301/21 o odbijanju žalbe nije se omogućio dovršetak postupka za utvrđivanje žaliteljičine invalidnosti, ostavljajući je tako u produljenom stanju neizvjesnosti protivno člancima 90. i 59. Pravilnika o osoblju.
61
Kao peto, konačne odluke nisu jedine koje mogu proizvesti štetne učinke, jer neizravni učinci određenih akata ili djelovanja institucije Unije mogu imati važne posljedice za situaciju dotične osobe. Slijedom toga, čak i da je odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti pripremni akt, on se može pobijati jer ima negativan učinak u pogledu statusa dotične osobe.
62
Trećim dijelom prvog žalbenog razloga žaliteljica tvrdi da Opći sud nije uzeo u obzir to da članak 59. stavak 4. Pravilnika o osoblju Komisiji ne ostavlja nikakvu marginu prosudbe kada pokreće postupak pred Odborom za utvrđivanje invalidnosti. Međutim, u ovom slučaju nije ispunjen uvjet takvog pokretanja postupka predviđen tom odredbom, prema kojem kumulirano bolovanje dužnosnika o kojem je riječ mora biti dulje od dvanaest mjeseci tijekom razdoblja od tri godine. Stoga je pokretanje postupka za utvrđivanje invalidnosti akt koji se može pobijati jer je nezakonit ili čak predstavlja zlouporabu ovlasti.
63
Četvrtim dijelom prvog žalbenog razloga žaliteljica prigovara Općem sudu da je iskrivio dokaze time što nije ispitao posebne aspekte njezine situacije. Naime, Opći se sud ograničio na verziju činjenica koje je iznijela Komisija, a da pritom nije ispitao relevantne činjenične elemente, iako se odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti temeljila na pogrešnom izračunu dana bolovanja, u kojem se nije uzela u obzir stvarna prisutnost žaliteljice na njezinu radnom mjestu.
64
U okviru petog dijela prvog žalbenog razloga žaliteljica dodaje, također kako bi utvrdila da Opći sud nije ispitao posebne aspekte njezine situacije, da istraga koju je Komisija vodila o njezinu zdravstvenom stanju nakon odluke o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti, kao i nepravilno upravljanje te institucije osjetljivim medicinskim podacima, predstavljaju povredu prava na poštovanje privatnog života i zaštitu njezinih podataka iz članaka 7. i 8. Povelje, u vezi s člancima 59. i 60. Pravilnika o osoblju.
65
Komisija smatra da je prvi žalbeni razlog djelomično nedopušten i djelomično neosnovan.
Ocjena Suda
66
Svojim prvim žalbenim razlogom, koji je u biti podijeljen na pet dijelova, žaliteljica kritizira točke 47. i 48. pobijane presude.
67
Opći sud je u točki 47. pobijane presude utvrdio da je u ovom slučaju odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti donesena na temelju članka 59. stavka 4. Pravilnika o osoblju. Međutim, prema njegovoj vlastitoj sudskoj praksi, odluka da se žaliteljica uputi Odboru za utvrđivanje invalidnosti pripremni je akt koji je dio postupka umirovljenja i žaliteljica se može pozvati na nepravilnost ranijih akata koji su s njim usko povezani tek prilikom tužbe protiv odluke donesene na kraju tog postupka.
68
Primjenjujući tu sudsku praksu u ovom slučaju, Opći sud je u točki 48. pobijane presude presudio da odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti nije akt kojim se konačno utvrđuje Komisijino stajalište, nego pripremni akt konačne odluke koja bi se donijela na kraju postupka za utvrđivanje invalidnosti i da, slijedom toga, odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti nije akt kojim je žaliteljica oštećena u smislu članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju.
69
Kako bi se ocijenilo je li, kao što to tvrdi žaliteljica, Opći sud pogrešno kvalificirao odluku o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti kao pripremni akt, najprije valja podsjetiti, kao što je to Opći sud presudio u točki 45. pobijane presude, da iz ustaljene sudske prakse proizlazi da su, kako u okviru posebnih sporova o europskoj javnoj službi tako i u okviru općih sporova, akti koji negativno utječu i stoga se mogu pobijati kao takvi samo odluke koje proizvode obvezujuće pravne učinke koji utječu na žaliteljeve interese mijenjajući na određeni način njegov pravni položaj (vidjeti u tom smislu presudu od 25. lipnja 2020., SATCEN/KF, C‑14/19 P, EU:C:2020:492, t. 69. i navedenu sudsku praksu).
70
Kao što je to Opći sud također podsjetio u točki 46. pobijane presude, kada je riječ o aktima ili odlukama koji se izrađuju u više faza, uključujući po provođenju internog postupka, aktima koji se mogu pobijati načelno se smatraju samo mjere kojima se konačno definira stav upravnog tijela nakon provođenja tog postupka, što isključuje međumjere čija je svrha priprema konačne odluke (presuda od 14. veljače 1989., Bossi/Komisija, 346/87, EU:C:1989:59, t. 23. i, u tom smilsu, rješenje od 7. travnja 2005., Van Dyck/Komisija, C‑160/04 P, EU:C:2005:207, t. 32.).
71
Pet dijelova prvog žalbenog razloga valja ispitati s obzirom na ta načela.
– Prvi dio prvog žalbenog razloga
72
U prvom dijelu prvog žalbenog razloga žaliteljica tvrdi da je Opći sud u točkama 47. i 48. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije uzeo u obzir činjenicu da je Komisijino pokretanje postupka za utvrđivanje invalidnosti dovelo do otkrivanja podataka obuhvaćenih liječničkom tajnom koje utječe na njezina prava i time što je smatrao da odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti nije akt kojim se konačno utvrđuje stajalište Komisije u odnosu na nju, nego pripremni akt za konačnu odluku koja će se donijeti po završetku postupka za utvrđivanje invalidnosti. Naime, prema žaliteljičinu mišljenju, akt se može kvalificirati kao „pripreman” samo ako ne proizvodi samostalni pravni učinak, dok akti koji proizvode učinke koji nadilaze postupovni okvir te mijenjaju prava i obveze zainteresiranih osoba na materijalnoj razini podliježu sudskom nadzoru Općeg suda.
73
Međutim, u tom pogledu valja istaknuti da odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti, kojom institucija odluči uputiti slučaj dužnosnika liječničkom povjerenstvu u skladu s člankom 59. stavkom 4. Pravilnika o osoblju, kao takva nema nikakav obvezujući pravni učinak koji bi mogao utjecati na interese dotične osobe mijenjajući na bitan, a time i barem na konačan način, pravni položaj tog dužnosnika.
74
Međutim, taj se zaključak ne može pobiti okolnošću da bi Komisijino pokretanje postupka za utvrđivanje invalidnosti naknadno dovelo do konačnog i nepovratnog otkrivanja podataka obuhvaćenih liječničkom tajnom.
75
Naime, čak i pod pretpostavkom da bi takvo otkrivanje povrijedilo liječničku tajnu, okolnost koja se odnosi na osnovanost navedenog otkrivanja ipak ne podrazumijeva da odluku o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti treba smatrati aktom kojim se negativno utječe na osobu u smislu članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju, s obzirom na to da se tom odlukom kao takvom nije bitno, na bitan, a time i barem na konačan način, izmijenio pravni položaj tog dužnosnika.
76
Opći sud stoga nije počinio pogrešku koja se tiče prava kada je u točkama 47. i 48. pobijane presude presudio da odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti nije akt kojim je žaliteljica oštećena u smislu članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju.
77
Prvi dio prvog žalbenog razloga stoga treba odbaciti kao neosnovan.
– Drugi dio prvog žalbenog razloga
78
U potporu drugom dijelu prvog žalbenog razloga žaliteljica tvrdi, kao prvo, da je predugo trajanje postupka za utvrđivanje invalidnosti imalo za posljedicu to da odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti više ne bi služila svrsi kao pripremni akt i da ju stoga Opći sud treba smatrati aktom koji na nju negativno utječe te se stoga može pobijati.
79
U tom pogledu dovoljno je utvrditi da se, kao što to proizlazi iz sudske prakse navedene u točki 69. ove presude, uvjet, kako bi se moglo smatrati da akt negativno utječe, odnosi na okolnost da je taj akt morao proizvesti obvezujuće pravne učinke koji utječu na interese žaliteljice, mijenjajući na bitan način njezinu pravnu situaciju.
80
Međutim, čak ni predugo trajanje postupka ne može imati za učinak to da treba smatrati da je akt čiji je predmet pokretanje tog postupka bitno izmijenio tužiteljev pravni položaj.
81
U tim okolnostima Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije uzeo u obzir trajanje Komisijina rješavanja predmeta prilikom ispitivanja predstavlja li odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti akt kojim se na žaliteljicu negativno utječe u smislu članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju.
82
Kao drugo, žaliteljica u biti tvrdi da je donošenje odluke o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti uznemiravanje, tako da bi se za tu odluku trebalo smatrati da negativno utječe na nju da bi joj se omogućilo da ostvari svoja prava.
83
U tom pogledu dovoljno je istaknuti da, iako je točno da se ne može isključiti da pokretanje postupka može uznemiravati dotičnu osobu i da se, slijedom toga, na njega može pozvati u okviru zahtjeva za pomoć ili zahtjeva za naknadu štete kao relevantan činjenični element, ta okolnost ipak ne podrazumijeva da odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti treba smatrati aktom kojim se negativno utječe. Naime, kao što je to navedeno u točki 69. ove presude, da bi se predmetna odluka kvalificirala kao akt kojim se negativno utječe, ona je morala bitno izmijeniti pravni položaj njezina adresata, a ne biti u stanju nanijeti mu štetu.
84
Suprotno onomu što se čini da navodi žaliteljica, to tumačenje članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju nije prepreka tomu da osoba koja je pretrpjela štetu upravo zbog donošenja takvog akta može dobiti naknadu te štete. Naime, u slučaju pripremnog akta, dotična osoba može, među ostalim, podnijeti tužbu protiv akta koji će biti donesen po završetku predmetnog postupka i tom prilikom zahtijevati naknadu štete koja je nastala zbog njegova pokretanja.
85
Kao treće, žaliteljica tvrdi da je Opći sud propustio uzeti u obzir činjenicu da je bila nepravodobno obaviještena o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti, dok je, kao četvrto, odlukom R/301/21 o odbijanju žalbe ostavljena u produljenom stanju neizvjesnosti, protivno člancima 90. i 59. Pravilnika o osoblju.
86
Međutim, valja istaknuti da žaliteljica ne pojašnjava zašto je Opći sud trebao uzeti u obzir te okolnosti. Samo apstraktno navođenje tužbenih razloga u tužbi ne ispunjava zahtjeve utvrđene u članku 21. Statuta Suda Europske unije i članku 169. Poslovnika Suda (vidjeti osobito presudu od 1. kolovoza 2025., PNB Banka/ESB, C‑100/23 P, EU:C:2025:610, t. 34.).
87
Kao peto, žaliteljica tvrdi da, iako je odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti pripremni akt, tu odluku ipak treba smatrati aktom koji se može pobijati jer ima negativan učinak na status dotične osobe.
88
Takav argument, koji se podudara s drugim argumentom, ne može se prihvatiti s obzirom na to da, kao što je to već navedeno u točki 83. ove presude, činjenica da donošenje akta može proizvesti negativne učinke na status dotične osobe ne podrazumijeva nužno da je taj akt bitno izmijenio, odnosno, posebice, konačno izmijenio pravni položaj te osobe.
89
Kao šesto, žaliteljica se poziva na to da je Opći sud iskrivio dokaze time što je tu odluku kvalificirao kao pripremni akt.
90
Međutim, kada žaliteljica navodi da je Opći sud iskrivio dokaze, ona mora, pod prijetnjom nedopuštenosti takve tvrdnje, precizno navesti dokaze koji su prema njezinu mišljenju iskrivljeni i dokazati pogreške u analizi koje su prema njezinom mišljenju dovele do toga da je Opći sud iskrivio dokaze (presuda od 10. rujna 2024., KS i dr./Vijeće i dr., C‑29/22 P i C‑44/22 P, EU:C:2024:725, t. 148.)
91
Međutim, u ovom slučaju žaliteljica ne objašnjava na koje se dokaze odnosi ta tvrdnja i na koji ih je način Opći sud iskrivio.
92
U tim okolnostima argument koji se temelji na tome da je Opći sud iskrivio dokaze valja odbaciti kao nedopušten.
93
Drugi dio prvog žalbenog razloga stoga treba odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično neosnovan.
– Treći, četvrti i peti dio prvog žalbenog razloga
94
U okviru trećeg dijela prvog žalbenog razloga žaliteljica tvrdi da Komisija protiv nje nije mogla pokrenuti postupak za utvrđivanje invalidnosti jer ukupno trajanje njezina bolovanja nije bilo dulje od 12 mjeseci tijekom razdoblja od tri godine, kao što se to zahtijeva člankom 59. stavkom 4. Pravilnika o osoblju.
95
Četvrtim dijelom prvog žalbenog razloga žaliteljica tvrdi da je Opći sud iskrivio dokaze jer se zadovoljio Komisijinim pogrešnim izračunom broja dana bolovanja koji se na nju odnose, a da pritom nije ispitao njezinu stvarnu prisutnost na radu. Petim dijelom prvog žalbenog razloga žaliteljica u biti tvrdi da je Opći sud trebao utvrditi da je Komisija povrijedila njezino pravo na poštovanje privatnog života te obvezu zaštite njezinih osobnih podataka, zajamčena člancima 7. i 8. Povelje.
96
U tom pogledu valja podsjetiti na to da je, kao što to proizlazi iz točaka 67. i 68. ove presude, Opći sud presudio da odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti nije akt kojim se negativno utječe na žaliteljicu u smislu članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju. Zbog toga je Opći sud u točki 49. pobijane presude odbacio zahtjev za poništenje te odluke kao nedopušten.
97
U tim okolnostima, s obzirom na to da Opći sud nije meritorno ispitao zakonitost navedene odluke, treći, četvrti i peti dio prvog žalbenog razloga, koji se svi odnose na tu zakonitost, treba odbiti kao bespredmetne.
Drugi žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
98
Drugi žalbeni razlog u biti je podijeljen na dvanaest dijelova.
99
U okviru prvog dijela drugog žalbenog razloga žaliteljica tvrdi da je, u skladu sa sudskom praksom Suda, povreda jasne pravne odredbe koju je počinila institucija obuhvaćena javnim poretkom i da je Opći sud mora istaknuti po službenoj dužnosti. Međutim, u točki 98. pobijane presude Opći sud nije pravilno uzeo u obzir tu sudsku praksu. Naime, da je to bio slučaj, Opći sud trebao je utvrditi da su predmetne odluke protivne člancima 59. i 90. Pravilnika o osoblju, koji, osim što su jasni, usto sadržavaju pravila koja se odnose na javni poredak.
100
Drugim dijelom drugog žalbenog razloga žaliteljica prigovara Općem sudu da nije istaknuo nepostojanje obrazloženja odluke o odbijanju zahtjeva za pomoć, što je protivno zahtjevima transparentnosti i odgovornosti iz članaka 59. i 90. Pravilnika o osoblju, u vezi s člancima 41. i 47. Povelje.
101
U okviru trećeg dijela drugog žalbenog razloga žaliteljica tvrdi da je Opći sud u točkama 97. i 98. pobijane presude počinio pogrešku u tumačenju i primjeni članka 84. stavka 1. svojeg Poslovnika. Naime, taj je sud odbio nove dokaze koje je žaliteljica podnijela nakon podnošenja replike, iako ti dokazi nisu bili dostupni u trenutku podnošenja tužbe ili replike. Opći je sud protivno člancima 7., 8. i 47. Povelje te članku 6. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950. (u daljnjem tekstu: EKLJP), odbio te dokaze.
102
U tom pogledu žaliteljica dodaje da je cilj predsudskog postupka omogućiti mirno rješavanje sporova između dužnosnika i uprave, a ne ograničiti opseg sudskog nadzora suda Unije.
103
Četvrtim dijelom drugog žalbenog razloga žaliteljica tvrdi, s jedne strane, da je Komisija bila dužna suzdržati se od pokretanja postupka za utvrđivanje invalidnosti jer odluka o njegovom pokrtanju ispunjava kriterije uznemiravanja navedene u članku 12.a Pravilnika o osoblju.
104
S druge strane, ponašanje načelnice odjela C, kako je navedeno u točkama 107. i 108. pobijane presude, protivno je članku 12. Pravilnika o osoblju, koji dužnosnike obvezuje da se suzdrže od svakog djelovanja koje negativno utječe na njihov položaj. Slijedom toga, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što to ponašanje nije kvalificirao kao uznemiravanje u smislu članka 12.a Pravilnika o osoblju, i to unatoč kontekstu i kumulativnom učinku akata koje je donijela ta načelnica odjela.
105
Petim dijelom drugog žalbenog razloga žaliteljica prigovara Općem sudu da je povrijedio članak 86. Pravilnika o osoblju, kojim se predviđa donošenje stegovnih sankcija u odnosu na dužnosnike koji ne poštuju svoje obveze, uključujući one navedene u člancima 11.a, 12. i 12.a Pravilnika o osoblju. Ponašanje načelnice odjela C trebalo je dovesti do pokretanja istrage na temelju tih odredbi.
106
U okviru šestog dijela drugog žalbenog razloga žaliteljica tvrdi da je Opći sud povrijedio članak 11.a Pravilnika o osoblju koji se odnosi na sukob interesa i članak 59. Pravilnika o osoblju koji se odnosi na bolovanje. Propust da se na odgovarajući način ispravi neprimjereno ponašanje institucije o kojoj je riječ može ugroziti i pravo na dostojanstvo, pravo na poštovanje privatnog života i pravo na zaštitu podataka, koja su zajamčena člancima 1., 7. i 8. Povelje.
107
Žaliteljica dodaje da je Opći sud u točkama 107. i 108. pobijane presude povrijedio članke 11. i 21. Pravilnika o osoblju time što je zaključio da su dokazi o postojanju uznemiravanja nedostatni. Činjenica da načelnica odjela C stupa u kontakt sa žaliteljicom u vezi jednog predmeta odmah nakon podnošenja izjave o sukobu interesa i unatoč tome što ta izjava još nije bila prihvaćena može se smatrati neprimjerenom.
108
Sedmim dijelom drugog žalbenog razloga žaliteljica prigovara Općem sudu da je presudio da je teret dokazivanja uznemiravanja na žrtvi tog postupanja, iako je taj sud u točkama 82. do 84. pobijane presude podsjetio na sudsku praksu prema kojoj u svrhu ispitivanja tvrdnji o uznemiravanju valja uzeti u obzir cijeli povijesni kontekst i sve prethodne incidente.
109
Činjenica da Opći sud u točkama 78. do 80. pobijane presude naglašava potrebu podnošenja prima facie dokaza o navodnom uznemiravanju protivna je obvezi dotične institucije da ispita sve dostupne informacije i zaštiti dobrobit dužnosnika, u skladu s presudom od 26. ožujka 2015., CN/Parlament (F‑26/14, EU:F:2015:22).
110
Osmim dijelom drugog žalbenog razloga žaliteljica tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je utvrdio da je ona imala mogućnost ne udovoljiti zahtjevu za pomoć načelnice odjela C. U tom pogledu, Opći sud povrijedio je članak 21. Pravilnika o osoblju kojim se određuje da je dužnosnik dužan pomagati svojim nadređenima i savjetovati ih te da je odgovoran za obavljanje poslova koji su mu povjereni. Žaliteljica naglašava da je, u isto vrijeme, poštovanje te odredbe dovelo do povrede članka 11.a Pravilnika o osoblju, kojim se dužnosniku brani da postupa u predmetu u kojem on ima osobni interes.
111
U okviru devetog dijela drugog žalbenog razloga žaliteljica prigovara Općem sudu da u pobijanoj presudi nije ispitao Komisijino odbijanje da prihvati njezin zahtjev za fleksibilnost rada te ponovljene zahtjeve za obavljanje dodatnog rada izvan okvira zaposlenja, koji su protivni općim preporukama Komisije u području zdravlja na radu. U tom pogledu Opći sud nije uzeo u obzir članke 59. i 60. Pravilnika o osoblju.
112
Deseti dio drugog žalbenog razloga temelji se na iskrivljavanju činjenica i dokaza koje je navodno počinio Opći sud.
113
U okviru tog dijela žaliteljica tvrdi da je Opći sud u točki 113. pobijane presude, s jedne strane, utvrdio da je ponašanje tajnice odjela A bilo sasvim razumno i, s druge strane, da je iskrivio percepciju koju je žaliteljica imala o tom pitanju, odnosno osjećaj da je bila ometana tijekom bolovanja. U točki 114. pobijane presude Opći sud uzeo je kao dokazanu činjenicu da tajnica nije znala za bolovanje žaliteljice, čime je iskrivio činjenice, s obzirom na to da je mogla znati trajanje žaliteljičina bolovanja, kao što to proizlazi iz točaka 9. i 113. pobijane presude.
114
Kad je riječ o ponašanju navedene tajnice, žaliteljica pojašnjava da se, suprotno onomu što je Opći sud naveo u točkama 9., 13., 113. i 114. pobijane presude, ta se osoba pokazala ustrajnom i nije stupila u kontakt tijekom svojeg bolovanja samo u dva navrata. U točkama 9., 113. i 114. pobijane presude Opći sud iskrivio je prilog 5. tužbi u prvom stupnju koji se odnosio na elektroničku korespondenciju između tajnice odjela A i žaliteljice u vezi s preseljenjem njezina ureda. Ta korespondencija svjedoči o aktivnoj ulozi tajnice u radnjama koje se odnose na to preseljenje tijekom razdoblja žaliteljičina bolovanja, što je ponašanje koje treba kvalificirati kao nametljivo. Suprotno onomu što proizlazi iz točke 114. pobijane presude, navedena korespondencija svjedoči o tome da je navedena tajnica znala za situaciju žaliteljičina bolovanja.
115
U točkama 6., 9., 13., 113. i 114. pobijane presude Opći sud iskrivio je stranice 313. i 205. dokumenata priloženih tužbi u prvom stupnju koji dokazuju da je žaliteljica unaprijed obavijestila svoje nadređene o nužnosti liječenja, posebno porukom elektroničke pošte od 12. svibnja 2020. Opći je sud u točkama 7., 11., 14., 16. i 17. pobijane presude iskrivio prilog 6. tužbi u prvostupanjskom postupku koji se odnosio na poruke elektroničke pošte od 8., 23. i 24. lipnja 2020., korespondenciju između uprave i žaliteljice u predmetu E, poruku elektroničke pošte od 26. kolovoza 2020., poruke elektroničke pošte od 8., 26., 28. i 31. kolovoza 2020. te od 6. rujna 2020. Opći sud nije uzeo u obzir prilog 10. tužbi u prvostupanjskom postupku kojim se dokazuje da je žaliteljica 25. srpnja 2020. još uvijek bila zadužena za tri spisa, zajedno sa završnim izvješćima koja su bila u izradi. Opći se sud u točkama 103., 104. i 107. pobijane presude usredotočio na prirodu zahtjeva koje je načelnica odjela C uputila žaliteljici, a da ih pritom nije smjestio u njihov kontekst, koji upućuje na njezinu uključenost u rješavanje više predmeta. Opći sud propustio je uzeti u obzir prilog 3. tužbi u prvostupanjskom postupku koji se odnosi na žaliteljičinu medicinsku dokumentaciju i kojim se potvrđuje da stanje njezine desne noge zahtijeva kirurški zahvat te prilog 8. toj tužbi koji se odnosi na intervenciju osobe od povjerenja.
116
Usto, žaliteljica smatra da je Opći sud iskrivio dokaze povezane s različitim pravnim razlozima istaknutima u njezinim pismenima time što se u točkama 3. do 29. i točkama 99. do 111. pobijane presude pozvao na opći kontekst, ton i prirodu komunikacije između nje i uprave njezina odjela, a osobito između nje i načelnice odjela C. Žaliteljica dodaje da je Opći sud u točkama 7., 11., 14., 16. i 17. te presude iskrivio prilog 6. tužbi u prvostupanjskom postupku time što nije uzeo u obzir činjenicu da je stalno podsjećala članove svojeg tima da je bila na bolovanju te da ne želi biti uključena u rad odjela tijekom tog razdoblja.
117
Opći sud također nije uzeo u obzir prilog 10. tužbi u prvostupanjskom postupku, što ima za posljedicu to da je utvrđenje iz točke 24. pobijane presude, prema kojem žaliteljica više nije bila zadužena ni za jedan predmet u svojem odjelu, pogrešno.
118
Jedanaestim dijelom drugog žalbenog razloga žaliteljica tvrdi da je Opći sud u točki 147. pobijane presude pogrešno presudio da poruke elektroničke pošte između, s jedne strane, načelnice odjela C i tajnice odjela A te, s druge strane, žaliteljice nisu dovele ni do kakvog prijenosa osobnih podataka koji bi mogli ugroziti njezino pravo na poštovanje njezina privatnog života. Time je Opći sud pogrešno ocijenio zaštitu privatnog života predviđenu u člancima 7. i 8. Povelje te relevantnu sudsku praksu Europskog suda za ljudska prava. U tom pogledu iz presude ESLJP‑a od 22. veljače 2018., Libert protiv Francuske (CE:ECHR:2018:0222JUD000058813, t. 24. i 25.) proizlazi da profesionalni kontekst obrade osobnih podataka sam po sebi ne određuje njegov utjecaj na privatni život ispitanika. Od ključne su važnosti priroda samih podataka i način na koji su povezani s privatnim životom.
119
Žaliteljica dodaje da se tvrdnja Općeg suda iz točke 143. pobijane presude, prema kojoj su sve profesionalne djelatnosti automatski isključene iz zaštite privatnog života, protivi članku 7. Povelje i članku 8. EKLJP‑a.
120
Usto, Opći sud nije uzeo u obzir sudsku praksu Europskog suda za ljudska prava koja se odnosi na negativne i pozitivne obveze država ugovornica u pogledu zaštite privatnog života, zahtjeva zakonitosti zadiranja u privatnu sferu, marginu prosudbe tih država u tom području te zahtjeva djelotvorne pravne zaštite od tog zadiranja.
121
Utvrđenje Općeg suda iz točke 147. pobijane presude, prema kojem se pitanje žaliteljičina bolovanja razmatralo u predmetnim porukama elektroničke pošte samo u profesionalnom kontekstu i na nejasan način, u suprotnosti je sa sadržajem točaka 6., 11., 12. i 15. pobijane presude.
122
Zaključak Općeg suda sadržan u točki 149. pobijane presude, prema kojem žaliteljičino „pravo na zdravlje” nije povrijeđeno, sadržava pogrešku koja se tiče prava jer se njime povređuje članke 7. i 8. Povelje. Naime, iako su predmetne poruke elektroničke pošte i interakcije uglavnom profesionalne prirode, očito su zadirale u osobnu sferu žaliteljice, osobito u pogledu njezina bolovanja i „prava na zdravlje”. Međutim, Opći sud u točkama 5., 6., 7., 9., 11., 12., 15., 16., 17. i 18. pobijane presude nije razlikovao profesionalna i osobna pitanja. Žaliteljica tvrdi da je okolnost da su njezini nadređeni zatražili da doprinese rješavanju predmeta koji su u tijeku i donošenju odluka o selidbama ureda tijekom bolovanja, kao što je to Opći sud naveo u točkama 6., 7., 9., 11., 16. i 17. pobijane presude, narušila dobro odvijanje tog bolovanja te dovela do zadiranja u njezin privatni život i „njezine zdravstvene potrebe”.
123
U okviru dvanaestog dijela drugog žalbenog razloga, koji se u biti temelji na proturječnosti obrazloženja pobijane presude, žaliteljica tvrdi da se Opći sud u točki 100. te presude usredotočio na organizacijski plan koji se odnosi na predmete E, F i G, navodeći da se od žaliteljice nije zatražio nikakav konkretan rad. Međutim, tom navodu proturječi sadržaj točaka 7., 9. i 10. navedene presude, u kojima se spominje veća razina uključenosti žaliteljice.
124
Opći je sud u točki 101. pobijane presude istaknuo da je doduše točno da je načelnica odjela C u porukama elektroničke pošte od 1. srpnja 2020. žaliteljici postavila pitanja u vezi s predmetom E. Međutim, Opći sud presudio je da je, s obzirom na to da se odgovor na ta pitanja očekivao tek nakon njezina povratka s bolovanja, utjecaj te komunikacije na njezinu privatnu sferu manji. Međutim, ta su razmatranja proturječna točki 14. pobijane presude.
125
Iako je Opći sud u točki 103. pobijane presude doista konstatirao postojanje poziva upućenog žaliteljici za videokonferenciju, u točki 102. te presude istaknuo je kurtoaznu narav prepiske između žaliteljice i načelnice odjela C, što je u suprotnosti s činjenicama iz točaka 11. i 12. navedene presude.
126
Što se tiče poruka elektroničke pošte od 26. i 31. kolovoza 2020., Opći sud je u točki 103. pobijane presude naveo da je žaliteljica primila novu verziju izvješća na odobrenje, ali da je zatraženi rad bila dužna obaviti tek nakon povratka s bolovanja. Toj tvrdnji proturječe razmatranja iznesena u točkama 16. i 17. pobijane presude.
127
Što se tiče pitanja je li načelnica odjela C znala za produljenja žaliteljičina bolovanja iz točke 105. pobijane presude, utvrđenje Općeg suda iz točke 102. te presude proturječno je utvrđenjima iz točaka 11., 16. i 18. navedene presude.
128
Žaliteljica prigovara Općem sudu da je u točkama 103. i 105. pobijane presude pogrešno presudio da načelnica odjela C nije bila u potpunosti obaviještena o produljenju njezina bolovanja, iako su u točkama 6., 11., 13. i 16. te presude navedene njezine poruke u vezi sa stanjem bolovanja.
129
Navod u točki 147. pobijane presude, prema kojem se u razmjeni poruka elektroničke pošte između nje, načelnice odjela C i tajnice odjela A nije spomenuo nikakav točan datum povratka žaliteljice s bolovanja, proturječi utvrđenju iz točke 18. te presude.
130
Komisija zahtijeva da se drugi žalbeni razlog odbaci kao djelomično nedopušten, djelomično bespredmetan i da se djelomično odbije kao neosnovan.
Ocjena Suda
– Prvi i treći dio drugog žalbenog razloga
131
Kako bi se ispitali prvi i treći dio drugog žalbenog razloga, najprije valja podsjetiti na to da je Opći sud u točkama 97. i 98. pobijane presude ispitao žaliteljičin argument, istaknut u njezinoj replici u prvostupanjskom postupku, prema kojem je odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti dio neprekidnog uznemiravanja u odnosu na nju.
132
Opći je sud u točki 98. te presude, na koju se žaliteljica poziva u prvom dijelu, zaključio da iz njezinih podnesaka ne proizlazi da je takav argument izričito iznesen u tužbi u prvostupanjskom postupku ili da se odnosi na tužbeni razlog ili argument iznesen u tužbi. Stoga je Opći sud proglasio taj argument nedopuštenim na temelju članka 84. stavka 1. svojeg Poslovnika.
133
Prvim dijelom drugog žalbenog razloga žaliteljica prigovara Općem sudu da nije po službenoj dužnosti ispitao neusklađenost predmetnih odluka s člancima 59. i 90. Pravilnika o osoblju, s obzirom na to da su u njima sadržana pravila javnog poretka.
134
Članak 59. Pravilnika o osoblju odnosi se na bolovanje dužnosnika i materijalne uvjete pod kojima tijelo za imenovanje može uputiti predmet Odboru za utvrđivanje invalidnosti, dok se članak 90. tog pravilnika odnosi na donošenje odluke tijela za imenovanje u odnosu na dužnosnika i mogućnost da potonji podnese žalbu protiv akta kojim se na njega negativno utječe.
135
U tom pogledu valja podsjetiti na to da iz pravila koja uređuju postupak pred sudovima Unije, osobito iz članka 21. Statuta Suda Europske unije i članka 76. Poslovnika Općeg suda, proizlazi da u načelu spor i njegove granice određuju stranke i da sud Unije ne može odlučivati ultra petita.
136
Čak i ako se određena pitanja mogu, odnosno moraju, razmotriti po službenoj dužnosti, kao što su nedostatak ili manjkavost obrazloženja predmetne odluke, što spada u bitna postupovna pravila, pitanje materijalne zakonitosti spomenute odluke u smislu povrede Ugovorâ ili bilo kojeg pravila koje se odnosi na njihovu primjenu u smislu članka 263. UFEU‑a sud Unije može razmotriti samo ako se na njega pozove tužitelj (presuda od 10. prosinca 2013., Komisija/Irska i dr., C‑272/12 P, EU:C:2013:812, t. 28.).
137
Tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 59. Pravilnika o osoblju stoga se ne može ispitivati po službenoj dužnosti.
138
Što se tiče članka 90. Pravilnika o osoblju, žaliteljica nije objasnila zašto su predmetne odluke protivne toj odredbi i koji je točan žalbeni razlog, koji se temelji na navedenoj odredbi, koji je, prema njezinu mišljenju, Opći sud trebao istaknuti po službenoj dužnosti. Taj dio njezine argumentacije stoga ne ispunjava zahtjeve navedene u točki 151. ove presude i treba ga odbaciti kao nedopušten.
139
Kad je riječ o trećem dijelu drugog žalbenog razloga, koji se temelji na pogrešci koju je Opći sud počinio prilikom tumačenja i primjene članka 84. stavka 1. svojeg Poslovnika, valja podsjetiti na to da je, u skladu s tekstom te odredbe, tijekom postupka zabranjeno iznositi samo nove razloge, osim ako se ne temelje na pravnim ili činjeničnim pitanjima za koja se saznalo tijekom postupka.
140
U tom pogledu, kao što je to navedeno u točki 132. ove presude, argument koji je žaliteljica istaknula u replici u prvostupanjskom postupku, prema kojem je odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti dio neprekidnog uznemiravanju u odnosu na nju, Opći sud je primjenom te odredbe proglasio nedopuštenim zbog toga što se, kako je izloženo u točki 98. pobijane presude, nije temeljio na pravnim ili činjeničnim pitanjima za koja se saznalo tijekom postupka te je, stoga, predstavljao novi razlog u smislu članka 84. stavka 1. njegova Poslovnika.
141
Doista, time što je tako odlučio, Opći sud je u svojem rasuđivanju počinio pogrešku koja se tiče prava.
142
Naime, kao što to proizlazi iz točke 97. pobijane presude, budući da se u ovom slučaju žaliteljica pozvala na pokretanje postupka za utvrđivanje invalidnosti kako bi potkrijepila postojanje uznemiravanja na koje se pozvala u svojoj tužbi, a ne kako bi istaknula novi činjenični ili pravni razlog koji opravdava poništenje odluke o odbijanju zahtjeva za pomoć, Opći sud taj argument nije mogao kvalificirati kao „novi razlog” u smislu članka 84. stavka 1. svojeg Poslovnika, a da pritom ne povrijedi doseg te odredbe.
143
Međutim, valja utvrditi da je odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti donesena 21. svibnja 2021. i, slijedom toga, nakon donošenja odluke o odbijanju zahtjeva za pomoć od 4. prosinca 2020. Međutim, kao što je Opći sud na to također podsjetio u točki 81. pobijane presude, kad je riječ o zakonitosti odluke o odbijanju zahtjeva za pomoć poput sporne odluke, sud Unije mora ispitati osnovanost te odluke s obzirom na dokaze koje je podnositelj zahtjeva za pomoć predočio instituciji tijekom njezina odlučivanja (vidjeti u tom smislu presudu od 26. siječnja 1989., Koutchoumoff/Komisija, 224/87, EU:C:1989:38, t. 20.). Odluka o pokretanju postupka za utvrđivanje invalidnosti stoga ne može utjecati na osnovanost ocjena Općeg suda.
144
Valja stoga odbiti prvi dio drugog žalbenog razloga kao neosnovan i treći dio tog žalbenog razloga kao bespredmetan.
– Drugi dio drugog žalbenog razloga
145
Drugim dijelom drugog žalbenog razloga žaliteljica prigovara Općem sudu da nije istaknuo nepostojanje obrazloženja predmetne odluke.
146
U tom pogledu, kao što je to Opći sud podsjetio u točki 72. pobijane presude, akt je dovoljno obrazložen ako je donesen u kontekstu poznatom dotičnom dužnosniku, koji mu omogućuje da shvati njegov doseg (vidjeti, u tom smislu, presude od 1. lipnja 1983., Seton/Komisija, 36/81, 37/81 i 218/81, EU:C:1983:152, t. 48. kao i od 12. studenoga 1996., Ojha/Komisija, C‑294/95 P, EU:C:1996:434, t. 18.). Prema mišljenju Općeg suda, iz toga slijedi da obrazloženje ne treba biti iscrpno, nego ga, naprotiv, treba smatrati dovoljnim kada se u njemu izlažu činjenice i pravna razmatranja koja imaju ključnu važnost u strukturi odluke (vidjeti u tom smislu presude od 27. travnja 2023., Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo/Komisija, C‑492/21 P, EU:C:2023:354, t. 49. i od 30. lipnja 2022., Fakro/Komisija (C‑149/21 P, EU:C:2022:517, t. 190.).
147
Opći je sud u točki 73. navedene presude utvrdio da u ovom slučaju obveza obrazlaganja ne podrazumijeva da tijelo za imenovanje mora posebno razmotriti sve dokumente koje je podnijela žaliteljica. Taj je sud dodao da iz odluke o odbijanju zahtjeva za pomoć, dopunjene odlukom R/138/21 o odbijanju žalbe, ne proizlazi da je počinjena povreda te obveze jer su ti akti dovoljno obrazloženi i omogućili su žaliteljici da ih osporava pred Općim sudom, a Općem sudu da ispita njihovu zakonitost.
148
Međutim, kao što je to Opći sud pravilno utvrdio u točki 73. navedene presude, odluka o odbijanju zahtjeva za pomoć, dopunjena odlukom R/138/21 o odbijanju žalbe, bila je dovoljno obrazložena, tako da je žaliteljica mogla osporavati te odluke pred Općim sudom, a Opći sud ispitati njihovu zakonitost.
149
U tim okolnostima drugi dio drugog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
– Četvrti dio drugog žalbenog razloga
150
Četvrtim dijelom drugog žalbenog razloga žaliteljica prigovara Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije priznao postojanje uznemiravanja u odnosu na nju, u smislu članka 12.a Pravilnika o osoblju, iako se, s jedne strane, Komisija trebala suzdržati od pokretanja postupka za utvrđivanje invalidnosti i, s druge strane, kontekst i kumulativni učinak radnji načelnice odjela C upućivali su na postojanje takvog uznemiravanja.
151
Kao prvo, kad je riječ o dijelu argumentacije žaliteljice koji se odnosi na činjenicu da se Komisija trebala suzdržati od pokretanja postupka za utvrđivanje njezine invalidnosti, treba ga proglasiti nedopuštenim. Naime, valja podsjetiti na to da, u skladu s člankom 169. stavkom 2. Poslovnika Suda, izneseni žalbeni razlozi i pravni argumenti moraju precizno navoditi dijelove obrazloženja odluke Općeg suda koji se pobijaju. Tako se prema ustaljenoj sudskoj praksi u žalbi moraju jasno navesti osporavani dijelovi presude čije se ukidanje traži te pravni argumenti koji posebno podupiru taj zahtjev, inače će žalba ili dotični žalbeni razlog biti nedopušten (presuda od 28. rujna 2023., Changmao Biochemical Engineering/Komisija, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, t. 87. i navedena sudska praksa). Međutim, u ovom slučaju žaliteljičina argumentacija ne ispunjava te zahtjeve jer se njome samo upućuje na Komisijino postupanje a da se pritom ne poziva na jednu od točaka obrazloženja pobijane presude (vidjeti po analogiji presudu od 29. lipnja 2023., TUIfly/Komisija, C‑763/21 P, EU:C:2023:528, t. 53. i navedenu sudsku praksu).
152
Kao drugo, što se tiče argumenta kojim žaliteljica prigovara Općem sudu da ponašanje načelnice odjela C iz točaka 107. i 108. pobijane presude nije kvalificirao kao uznemiravanje te da nije uzeo u obzir kontekst u kojem je došlo do tog ponašanja i kumulativni učinak njezinih postupaka, dovoljno je utvrditi da je u točkama 99. do 111. pobijane presude Opći sud detaljno ispitao to ponašanje uzimajući u obzir njegov kontekst, odnosno, među ostalim, činjenicu da ona nije znala za produljenja žaliteljičina bolovanja.
153
Unatoč tomu, Opći sud je u točki 107. navedene presude priznao da je bilo neprimjereno da načelnica odjela C kontaktira žaliteljicu kako bi od nje zatražila informacije o predmetu G dan nakon što je žaliteljica podnijela izjavu o sukobu interesa u vezi s tim predmetom. Međutim, Opći je sud mogao u točki 108. presude smatrati, a da pritom ne počini pogrešku koja se tiče prava, da ponašanje načelnice odjela C samo po sebi nije uznemiravanje, tim više što je žaliteljici ostavljena mogućnost da ne udovolji zahtjevu načelnice odjela C, s obzirom na to da potonja nije ustrajala na dobivanju traženih informacija.
154
Četvrti dio drugog žalbenog razloga stoga valja odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično neosnovan.
– Peti dio drugog žalbenog razloga
155
Petim dijelom drugog žalbenog razloga žaliteljica prigovara Općem sudu da nije presudio da je ponašanje načelnice odjela C trebalo dovesti do pokretanja istrage kako bi se provjerilo je li ta osoba povrijedila obveze predviđene u člancima 11.a, 12. i 12.a Pravilnika o osoblju.
156
U skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 151. ove presude, u žalbi se moraju jasno navesti osporavani dijelovi presude čije se ukidanje traži te pravni argumenti koji posebno podupiru taj zahtjev, inače će žalba ili predmetni žalbeni razlog biti nedopušteni.
157
U ovom slučaju žaliteljica ne navodi ni koje su točke obrazloženja pobijane presude obuhvaćene petim dijelom drugog žalbenog razloga ni koja je relevantnost pitanja eventualnog pokretanja stegovnog postupka protiv načelnice odjela C, što se razlikuje od pitanja nadzora zakonitosti odluke o odbijanju zahtjeva za pomoć, koji je predmet drugog žalbenog razloga.
158
Peti dio drugog žalbenog razloga stoga valja odbaciti kao nedopušten.
– Šesti dio drugog žalbenog razloga
159
Šestim dijelom drugog žalbenog razloga žaliteljica u biti tvrdi, s jedne strane, da je Opći sud povrijedio članke 11.a i 59. Pravilnika o osoblju, pravo na dostojanstvo, pravo na poštovanje privatnog života i pravo na zaštitu osobnih podataka koji su utvrđeni u člancima 1., 7. i 8. Povelje time što nije na odgovarajući način ispravio Komisijino postupanje. S druge strane, Opći sud je u točkama 107. i 108. pobijane presude povrijedio članke 11. i 21. Pravilnika o osoblju time što je zaključio da su dokazi koji potkrepljuju postojanje uznemiravanja nedostatni, iako se načelnica odjela C neprimjereno ponašala.
160
U tom pogledu, što se tiče prvog dijela te argumentacije, njime se zapravo prigovara Općem sudu da nije dovoljno uzeo u obzir dokaze koji su mu podneseni. Međutim, nije na Sudu, kada odlučuje o žalbi, da svojom ocjenom dokaza zamijeni ocjenu Općeg suda i osobito da kritizira odluke koje je Opći sud donio u okviru tog ispitivanja kada odluči osloniti se na određene dokaze koji su mu podneseni na ocjenu i odbiti druge dokaze, osim ako utvrdi da je iskrivio navedene dokaze (vidjeti u tom smislu osobito rješenje od 22. lipnja 2023., QN/Komisija, C‑720/22 P, EU:C:2023:536, t. 32.).
161
Što se tiče drugog dijela navedene argumentacije, valja istaknuti da je Opći sud u točki 108. pobijane presude smatrao da ponašanje voditeljice odjela C samo po sebi ne može predstavljati uznemiravanje. Naime, Opći sud istaknuo je da je u predmetnoj poruci elektroničke pošte žaliteljici bila dana mogućnost da odbije zahtjev načelnice odjela C i, osim toga, iz spisa nije proizlazilo da je ona inzistirala na dobivanju zatraženih informacija. Nakon što je obavijestila žaliteljicu da je zahtjev za sukob interesa prihvaćen, načelnica odjela C potvrdila joj je 25. rujna 2020. da je bila oslobođena rada na dotičnom predmetu i da, slijedom toga, više nema neriješene predmete u okviru odjela.
162
Međutim, u okviru šestog dijela drugog žalbenog razloga žaliteljica ne utvrđuje pogrešku koja se tiče prava kojom je zahvaćeno rasuđivanje Općeg suda sa zahtijevanim stupnjem preciznosti, u skladu sa sudskom praksom iz točke 151. ove presude.
163
Šesti dio drugog žalbenog razloga stoga valja odbaciti kao nedopušten.
– Sedmi dio drugog žalbenog razloga
164
Sedmim dijelom drugog žalbenog razloga žaliteljica tvrdi da je Opći sud pogrešno presudio da je teret dokazivanja uznemiravanja na žrtvi.
165
U tom pogledu dovoljno je istaknuti da se ta tvrdnja temelji na pogrešnom tumačenju pobijane presude.
166
Naime, Opći je sud u točki 78. pobijane presude presudio da, kada je upravi, na temelju članka 90. stavka 1. Pravilnika o osoblju, podnesen zahtjev za pomoć u smislu članka 24. tog pravilnika, ona mora, u skladu s obvezom pružanja pomoći i u slučaju događaja koji je nespojiv s redom i spokojnošću službe, intervenirati svim potrebnim snagama. Usto, uprava mora odgovoriti brzinom i pažnjom koju zahtijevaju okolnosti konkretnog slučaja kako bi se utvrdile činjenice i, kada se utvrdi uzrok, pronašla prikladna rješenja. U tu svrhu dovoljno je da dužnosnik ili službenik koji od svoje institucije traži zaštitu dostavi prima facie dokaz o napadima za koje tvrdi da im je bio izložen. Kad postoje takvi dokazi, dotična institucija dužna je poduzeti odgovarajuće mjere, posebno provesti upravnu istragu, radi utvrđivanja činjenica koje su dovele do pritužbe, surađujući s njezinim podnositeljem.
167
U točkama 80. i 94. te presude Opći sud je naveo da kada se, kao u ovom slučaju, optužbe iz zahtjeva za pomoć odnose na uznemiravanje, podnositelj zahtjeva za pomoć dužan je dostaviti dokaz prima facie o tom uznemiravanju, s obzirom na definiciju iz članka 12.a stavka 3. Pravilnika o osoblju, prema kojoj to znači „svako neprimjereno postupanje koje traje tijekom određenog razdoblja, ponavlja se ili je sustavno te se izražava fizičkim ponašanjem, usmenim ili pisanim izjavama, gestama ili drugim namjernim djelovanjem koje može štetiti osobnosti, dostojanstvu, ili fizičkom ili psihičkom integritetu” podnositelja zahtjeva.
168
Stoga, suprotno onomu što tvrdi žaliteljica, Opći sud u okviru svoje ocjene zakonitosti odluke o odbijanju zahtjeva za pomoć nije isključio obvezu dotične institucije da poduzme odgovarajuće mjere, posebno provođenjem upravne istrage, radi utvrđivanja činjenica koje su dovele do pritužbe.
169
Točno je da je Opći sud smatrao da ta obveza dotične institucije pretpostavlja da dotični dužnosnik ili član osoblja podnese prima facie dokaz o postojanju ponašanja za koje tvrdi da mu je bio izložen. Međutim, Opći sud time nije počinio pogrešku koja se tiče prava. Naime, uprava ne može biti dužna provesti upravnu istragu samo na temelju običnih navoda dužnosnika ili člana osoblja (presuda od 7. prosinca 2023., HV i HW/ECDC, C‑615/22 P, EU:C:2023:961, t. 45. i navedena sudska praksa).
170
Sedmi dio drugog žalbenog razloga stoga valja odbiti kao neosnovan.
– Osmi dio drugog žalbenog razloga
171
Kako bi se ispitao osmi dio drugog žalbenog razloga u kojem se navodi da je Opći sud povrijedio članak 21. Pravilnika o osoblju, valja podsjetiti na to da je, što se tiče poruka elektroničke pošte od 26. i 31. kolovoza 2020., Opći sud u točki 104. pobijane presude presudio da je načelnica odjela C pojasnila da je obavljanje posla koji je zatražila zahtijevala tek nakon žaliteljičina bolovanja.
172
Što se tiče poruke elektroničke pošte od 8. rujna 2020. iz točke 108. pobijane presude, Opći sud također je utvrdio da je njome žaliteljici ostavljena mogućnost da ne udovolji zahtjevu načelnice odjela C.
173
Valja istaknuti da žaliteljica u svojoj žalbi nije objasnila razloge zbog kojih bi ta činjenična utvrđenja Općeg suda bila protivna članku 21. Pravilnika o osoblju, kojim se predviđa da je dužnosnik dužan pomagati svojim nadređenima i savjetovati ih te je odgovoran za obavljanje poslova koji su mu povjereni. Međutim, iako je žaliteljica u navedenoj žalbi također istaknula da ju je zahtjev načelnice odjela C doveo u situaciju u kojoj je morala povrijediti ili svoju obvezu da ne postupa ni u jednom predmetu u kojem je izravno ili neizravno imala „osobni interes” na temelju članka 11.a Pravilnika o osoblju ili svoju obvezu da pomaže svojim nadređenima i savjetuje ih na temelju članka 21. Pravilnika o osoblju, ona nije dovoljno jasno pojasnila kako bi se tom okolnošću, čak i ako bi ju se smatralo utvrđenom, dokazalo da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava.
174
Osmi dio drugog žalbenog razloga stoga valja odbiti kao neosnovan.
– Deveti dio drugog žalbenog razloga
175
Devetim dijelom drugog žalbenog razloga žaliteljica tvrdi da je Opći sud propustio ispitati, s jedne strane, Komisijino odbijanje da prihvati njezin zahtjev za fleksibilnost rada i, s druge strane, zahtjeve za obavljanje dodatnog rada izvan okvira rada, u suprotnosti s općim preporukama Komisije u području zdravlja na radu.
176
U tom pogledu dovoljno je utvrditi da se žaliteljica u svojoj tužbi u prvostupanjskom postupku nije žalila ni na Komisijino odbijanje da prihvati njezin zahtjev za fleksibilnost rada ni na nepoštovanje općih preporuka Komisije u području zdravlja na radu, tako da te argumente treba smatrati novima.
177
Međutim, sukladno ustaljenoj sudskoj praksi, dopuštanje stranci da pred Sudom prvi put iznese neki razlog koji nije iznijela pred Općim sudom dovelo bi do toga da joj se dopusti da pred Sudom, čija je nadležnost ograničena u žalbenom postupku, pokrene postupak o sporu koji je širi od onoga o kojem je odlučivao Opći sud. Naime, u okviru žalbe nadležnost Suda ograničena je na ocjenu pravnih utvrđenja u vezi s razlozima i argumentima raspravljenima pred prvostupanjskim sudom (presuda od 27. veljače 2025., OA/Parlament, C‑32/24 P, EU:C:2025:118, t. 22. i navedena sudska praksa).
178
U tim okolnostima valja odbaciti deveti dio drugog žalbenog razloga kao nedopušten.
– Deseti dio drugog žalbenog razloga
179
Desetim dijelom drugog žalbenog razloga žaliteljica prigovara Općem sudu da je iskrivio različite činjenice i dokaze.
180
U tom pogledu valja podsjetiti na to da iskrivljavanje mora jasno proizlaziti iz sadržaja spisa a da pritom nije potrebno novo ocjenjivanje činjenica i dokaza. Ono pretpostavlja da je Opći sud očito prekoračio granice razumne ocjene dokaza. U tom pogledu nije dovoljno dokazati da bi dokument mogao biti predmet tumačenja različitog od onog koje je usvojio Opći sud. U tu svrhu, na žalitelju je da precizno navede dokaze koje je Opći sud iskrivio i da dokaže pogreške u analizi koje su prema njegovoj ocjeni dovele do tog iskrivljavanja (presuda od 27. ožujka 2025., XH/Komisija, C‑91/23 P, EU:C:2025:219, t. 28. i 49.).
181
Međutim, žaliteljičina argumentacija iznesena u točkama 113. do 117. ove presude nije dovoljna za dokazivanje navodnog iskrivljavanja s obzirom na te zahtjeve.
182
Deseti dio drugog žalbenog razloga stoga valja odbaciti kao nedopušten.
– Jedanaesti dio drugog žalbenog razloga
183
Jedanaestim dijelom drugog žalbenog razloga žaliteljica tvrdi da je Opći sud pogrešno ocijenio zaštitu privatnog života, utvrđenu u članku 7. Povelje i članku 8. EKLJP‑a te zaštitu osobnih podataka iz članka 8. Povelje, zbog razloga navedenih u točkama 118. do 122. ove presude.
184
U tom pogledu valja istaknuti da se žaliteljičine tvrdnje koje se odnose na točku 143. pobijane presude temelje na pogrešnoj pretpostavci, s obzirom na to da je u toj točki pobijane presude Opći sud utvrdio da je, prema sudskoj praksi Europskog suda za ljudska prava, „privatni život” širok pojam i da se na temelju nijednog načelnog razloga iz tog pojma ne mogu isključiti profesionalne ili komercijalne djelatnosti u smislu članka 8. EKLJP‑a.
185
Naime, treba istaknuti da je Opći sud u točki 145. pobijane presude podsjetio na to da, u skladu sa sudskom praksom Europskog suda za ljudska prava od 22. veljače 2018., Libert protiv Francuske (CE:ECHR:2018:0222JUD000058813, t. 24. i 25.), kako bi se moglo zaključiti da su poruke elektroničke pošte poslane s radnog mjesta obuhvaćene člancima 7. i 8. Povelje, one moraju sadržavati podatke koji se ne odnose na obavljanje zanimanja, odnosno podatke koji se odnose na privatni život osobe o kojoj je riječ.
186
Stoga navodeći i primjenjujući tu sudsku praksu, suprotno onomu što tvrdi žaliteljica, Opći sud nije smatrao profesionalni kontekst odlučujućim kriterijem.
187
Što se tiče žaliteljičine tvrdnje da utvrđenje Općeg suda u točki 147. pobijane presude, prema kojem pitanje bolovanja u predmetnim porukama elektroničke pošte, koje je spomenuto samo u profesionalnom kontekstu i na nejasan način, proturječi sadržaju točaka 6., 11., 12. i 15. pobijane presude, valja istaknuti da se ta tvrdnja temelji na pogrešnom tumačenju pobijane presude. Naime, kada se Opći sud u točki 147. pobijane presude pozvao na okolnost da se o žaliteljičinom bolovanju raspravljalo u profesionalnom kontekstu i na nejasan način, to je bilo povezano s razmjenom poruka elektroničke pošte između, s jedne strane, načelnice odjela C i tajnice odjela A te, s druge strane, žaliteljice.
188
Međutim, samo se točke 6. i 11. pobijane presude odnose na takve poruke elektroničke pošte. Usto, što se tiče tih točaka, žaliteljica samo sažima njihov sadržaj ili opisuje posljedice koje iz njih izvodi a da pritom ne objašnjava, uz potrebnu preciznost, zašto su navedene točke u suprotnosti s točkom 147. pobijane presude, tako da je ta tvrdnja nedopuštena.
189
Što se tiče žaliteljičine tvrdnje prema kojoj je Opći sud zanemario sudsku praksu Europskog suda za ljudska prava, a koja se odnosi na negativne i pozitivne obveze država ugovornica u pogledu zaštite privatnosti, zahtjeva zakonitosti zadiranja u privatnu sferu, margine prosudbe tih država u tom području te zahtjeva djelotvorne pravne zaštite od tog zadiranja, valja utvrditi da je takva tvrdnja previše nejasna te ju stoga treba odbaciti kao nedopuštenu.
190
Što se tiče žaliteljičinog argumenta prema kojem je Opći sud povrijedio članke 7. i 8. Povelje time što je u točki 149. pobijane presude presudio da njezino „pravo na zdravlje” nije povrijeđeno, dovoljno je podsjetiti na to da je u toj točki Opći sud smatrao da, uzimajući u obzir utvrđenja iz točaka 99. do 115. te presude, tijelo za imenovanje nije počinilo pogrešku u ocjeni kada je smatralo da žaliteljica nije podnijela prima facie dokaz o postojanju uznemiravanja zbog obveze obavljanja posla ili zahtjeva za preseljenje iz svojeg ureda tijekom njezina bolovanja.
191
Međutim, tim se argumentom zapravo nastoje dovesti u pitanje činjenične ocjene Općeg suda koje, u nedostatku iskrivljavanja elemenata na koje se Opći sud oslonio, nisu predmet nadzora Suda u fazi žalbe.
192
Navedeni argument stoga treba odbaciti kao nedopušten.
193
Jedanaesti dio drugog žalbenog razloga stoga valja odbiti kao djelomično neosnovan i odbaciti kao djelomično nedopušten.
– Dvanaesti dio drugog žalbenog razloga
194
U okviru dvanaestog dijela drugog žalbenog razloga žaliteljica tvrdi da obrazloženje pobijane presude sadržava više proturječnosti.
195
Kao prvo, Opći je sud u točki 100. pobijane presude smatrao da elektronička razmjena od 8. i 9. lipnja 2020., navedena u točkama 17. i 20. ove presude, ne sadržava nikakav zahtjev za obavljanje posla upućen žaliteljici, što, prema njezinu mišljenju, proturječi utvrđenjima Općeg suda iz točaka 7., 9. i 10. pobijane presude.
196
Međutim, valja utvrditi da iz tih elektroničkih razmjena od 8. i 9. lipnja 2020., navedenih u tim točkama 7., 9. i 10. pobijane presude, ne proizlazi takav zahtjev.
197
Naime, kao prvo, u točki 7. te presude Opći sud uputio je na poruku elektroničke pošte koju je član odjela A poslao 8. lipnja 2020. žaliteljici i načelnici odjela A. Međutim, iako je Opći sud istaknuo da ta poruka elektroničke pošte koja se odnosi na tri predmeta navedena u točki 13. ove presude sadržava primjedbe i prijedloge za sljedeće faze postupanja u tim predmetima, takvo utvrđenje ne znači da je navedeni član odjela A zatražio od žaliteljice, pa čak i da je imao za to ovlasti, da obavi posao. Uostalom, Opći sud je u točki 7. pobijane presude utvrdio da je načelnica odjela A na navedenu poruku elektroničke pošte odgovorila da se, s obzirom na žaliteljičino bolovanje, taj član trebao posavjetovati s budućom načelnicom odjela C kako bi saznao želi li zatvoriti dotične predmete prije OLAF‑ove reorganizacije od 16. lipnja 2020. ili pak pričekati žaliteljičin povratak s bolovanja koji je planiran nakon tog datuma.
198
Kao drugo, Opći je sud u točki 9. pobijane presude istaknuo da je tajnica iz odjela A poslala 8. lipnja 2020. poruku elektroničke pošte žaliteljici o njezinoj promjeni ureda povezanoj s OLAF‑ovom unutarnjom reorganizacijom iz točke 14. ove presude. Točno je da ju je u toj poruci pitala odobrava li, s obzirom na bolovanje do 22. lipnja 2020., da treća osoba pripremi njezine stvari za preseljenje prije tog datuma. Međutim, takav zahtjev za odobrenje ne može se izjednačiti sa zahtjevom za obavljanje posla upućenim žaliteljici.
199
Kao treće, Opći je sud u točki 10. pobijane presude utvrdio da je načelnica odjela C 9. lipnja 2020. odgovorila na poruke elektroničke pošte navedene u točki 7. te presude navodeći da joj se, s obzirom na okolnosti, činilo da je vrlo teško da se predmeti o kojima je riječ zaključe prije 16. lipnja 2020. Međutim, valja utvrditi da ni u tom slučaju takvo utvrđenje ne može podrazumijevati postojanje zahtjeva za obavljanje posla upućenog žaliteljici.
200
Kao drugo, što se tiče navodne proturječnosti između točaka 101. i 14. pobijane presude, valja podsjetiti na to da je u toj prvoj točki Opći sud odlučio o porukama elektroničke pošte od 1. srpnja 2020., navedenima u točki 14. pobijane presude, u kojima je načelnica odjela C žaliteljici postavila pitanja u vezi s predmetom E. U tom pogledu Opći sud ističe da je točno da se ta prepiska sastojala od zahtjeva za pružanje informacija u vezi s tim predmetom, s ciljem analize izvješća koje je pripremila žaliteljica, ali da je načelnica odjela C također pojasnila da se žaliteljičin odgovor očekuje tek nakon njezina povratka s bolovanja.
201
Međutim, ta razmatranja Općeg suda uopće nisu u suprotnosti s utvrđenjem iz točke 14. pobijane presude, prema kojem je, s jedne strane, načelnica odjela C poslala 1. srpnja 2020. žaliteljici dvije poruke elektroničke pošte u kojima joj je postavila pitanja u vezi s predmetom E i, s druge strane, žaliteljica na njih odgovorila 6. srpnja 2020.
202
Kao treće, žaliteljica tvrdi da je utvrđenje Općeg suda iz točke 102. pobijane presude, u pogledu kurtoaznog tona poruka elektroničke pošte koje su joj poslane, među kojima je i poziv za videokonferenciju, proturječno činjenicama iznesenima u točkama 11. i 12. te presude.
203
Taj se žaliteljičin argument temelji na pogrešnom tumačenju točke 102. pobijane presude.
204
Opći je sud u toj točki 102. utvrdio kurtoazni ton pun poštovanja svih poruka elektroničke pošte između načelnice odjela C i žaliteljice, navedenih u točkama 100. i 101. pobijane presude.
205
Međutim, s jedne strane, ne može se istaknuti nikakvo proturječje u obrazloženju između tog utvrđenja i onog iznesenog u točkama 11. i 12. pobijane presude. Naime, dok su poruke elektroničke pošte iz točaka 100. i 101. pobijane presude datirane 8. i 9. lipnja 2020. te 1. srpnja 2020., one iz točaka 11. i 12. te presude datiraju od 23. lipnja 2020.
206
S druge strane, čak i pod pretpostavkom da žaliteljica zapravo želi osporiti shvaćanje koje je Opći sud pridao porukama elektroničke pošte iz točaka 100. i 101. navedene presude time što je izveo argument iz poruka elektroničke pošte u točkama 11. i 12. te presude, takav argument treba odbiti jer, kao što je to već navedeno u točki 160. ove presude, nije na Sudu da ocjenu dokaza koju je izvršio Opći sud zamijeni svojom ocjenom kada odlučuje o žalbi.
207
Kada je riječ o žaliteljičinu argumentu, prema kojem navod iz točke 103. pobijane presude, kojim se potvrđuje da žaliteljica bila obvezna obaviti predmetni posao tek nakon svog povratka s bolovanja, proturječi utvrđenjima Općeg suda iz točaka 16. i 17. te presude, valja utvrditi da se žaliteljica tim argumentom zapravo ne poziva na točku 103., nego na točku 104. pobijane presude, s obzirom na to da je u potonjoj točki Opći sud presudio da je, što se tiče poruka elektroničke pošte od 26. i 31. kolovoza 2020., načelnica odjela C pojasnila da se obavljanje posla koji je zatražila zahtijeva tek nakon žaliteljičina bolovanja.
208
Doista, to razmatranje Općeg suda nije proturječno točkama 16. i 17. pobijane presude.
209
Točno je da je Opći sud u točki 16. pobijane presude istaknuo da je načelnica odjela C od žaliteljice zatražila da odobri sadržaj novog nacrta konačnog izvješća u predmetu E i može li izvršiti određene provjere pri Europskom patentnom uredu, što predstavlja zahtjev za obavljanje posla upućen žaliteljici. Međutim, u toj istoj točki pobijane presude Opći sud također je istaknuo da je ta načelnica odjela u drugoj poruci elektroničke pošte upućenoj žaliteljici pojasnila da joj je poslala poruku elektroničke pošte 26. kolovoza 2020., koja je sadržavala novi nacrt konačnog izvješća u predmetu radi odobrenja, kako bi žaliteljica po njoj postupala nakon povratka s bolovanja. Međutim, Opći se sud u točki 104. pobijane presude općenito pozvao na poruke elektroničke pošte od 26. i 31. kolovoza 2020. a da pritom nije tvrdio da je takvo pojašnjenje dano u prvoj poruci elektroničke pošte od 26. kolovoza 2020.
210
Iako je Opći sud u točki 17. pobijane presude istaknuo da je načelnica odjela C u prvoj poruci elektroničke pošte od 31. kolovoza 2020. navela da računa na žaliteljicu kako bi zatvorila više predmeta po povratku s bolovanja i da joj je istog dana poslala druge dvije poruke elektroničke pošte koje su sadržavale izmijenjeni nacrt konačnog izvješća u jednom predmetu i novo konačno izvješće u drugom predmetu, navedena načelnica odjela pojasnila je da žaliteljica treba s njima postupati tek nakon povratka s bolovanja.
211
Kao četvrto, prema mišljenju žaliteljice, utvrđenje Općeg suda iz točke 105. pobijane presude, prema kojem načelnica odjela C nije znala za uzastopna produljenja njezina bolovanja, u suprotnosti je s točkama 6., 11., 13., 16. i 18. te presude.
212
U tom pogledu valja utvrditi da se točka 6. pobijane presude odnosi na poruku elektroničke pošte koju je žaliteljica poslala članovima odjela A 2. lipnja 2020., pri čemu se u toj točki ne navodi da je načelnica odjela C znala za njezino bolovanje.
213
Međutim, Opći sud u točki 11. pobijane presude nije ni utvrdio da je načelnica odjela C znala za produljenja bolovanja. Naprotiv, u toj se točki navodi da je žaliteljica obavijestila tu dužnosnicu, jedino u odgovoru na njezinu poruku elektroničke pošte, da je još uvijek na bolovanju.
214
Što se tiče točke 13. pobijane presude, u njoj se samo navodi da je tajnica odjela A 30. lipnja 2020. žaliteljici uputila novu poruku elektroničke pošte kako bi je pitala je li donijela odluku o preseljenju svojeg ureda.
215
Opći je sud u točki 16. pobijane presude naveo da je žaliteljica obavijestila načelnicu odjela C o produljenju svojeg bolovanja u odgovoru na poruku elektroničke pošte od 26. kolovoza 2020.
216
Opći je sud u točki 18. pobijane presude samo istaknuo da je žaliteljica 6. rujna 2020. odgovorila na poruku elektroničke pošte načelnice odjela C od 31. kolovoza 2020. da je njezino bolovanje produljeno te da se predmeti o kojima je riječ mogu zatvoriti bez njezine intervencije.
217
Kao peto, žaliteljica tvrdi da je utvrđenje iz točke 147. pobijane presude, prema kojem nikakav konkretan datum povratka s njezina bolovanja nije bio naveden u porukama elektroničke pošte koje je razmijenila s načelnicom odjela C i tajnicom odjela A, u suprotnosti sa sadržajem točke 18. te presude.
218
U tom je pogledu dovoljno podsjetiti na to da je Opći sud u točki 18. pobijane presude istaknuo da je žaliteljica 6. rujna 2020. odgovorila na poruku elektroničke pošte načelnice odjela C od 31. kolovoza 2020. da je njezino bolovanje bilo produljeno te da se dotični predmeti mogu zatvoriti bez njezine intervencije.
219
Unatoč tomu, iz toga ne proizlazi da je Opći sud utvrdio postojanje navođenja točno određenog datuma povratka žaliteljice s njezina bolovanja.
220
Budući da nijedan od različitih argumenata koje je žaliteljica iznijela u prilog tvrdnji da je Opći sud proturječno obrazložio svoju presudu nije osnovan, dvanaesti dio drugog žalbenog razloga valja odbiti kao neosnovan.
221
Drugi žalbeni razlog stoga treba u cijelosti odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično neosnovan.
222
Budući da su svi žalbeni razlozi istaknuti u prilog žalbi odbijeni, žalbu valja odbiti u cijelosti.
Troškovi
223
U skladu s člankom 138. stavkom 1. Poslovnika Suda, koji se primjenjuje na žalbeni postupak na temelju članka 184. stavka 1. tog Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
224
Budući da žaliteljica nije uspjela u postupku te s obzirom na to da je Komisija zatražila da ona snosi troškove, treba joj naložiti da, osim vlastitih troškova, snosi i Komisijine troškove.
Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) proglašava i presuđuje:
1.
Žalba se odbija.
2.
Osobi XH nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova Europske komisije.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski