62022CJ0549_RES
Predmet C-549/22
X
protiv
Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Centrale Raad van Beroep)
Presuda Suda (drugo vijeće) od 29. veljače 2024.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Sporazum o pridruživanju između EZ-a i Alžira – Socijalna sigurnost alžirskih radnika migranata i njihovih nadživjelih osoba – Prijenos davanja u Alžir po stopama koje se primjenjuju u skladu sa zakonodavstvom države članice dužnika – Obiteljska mirovina – Nacionalni propis koji primjenjuje načelo zemlje boravišta – Odredba o boravištu koja uključuje smanjenje iznosa obiteljske mirovine za korisnike koji borave u Alžiru”
Međunarodni sporazumi – Sporazum o pridruživanju između EZ-a i Alžira – Članak 68. stavak 4. – Izravan učinak – Nepostojanje odluke Vijeća za pridruživanje – Irelevantnost
(Sporazum o pridruživanju između EZ-a i Alžira, čl. 68. st. 4.)
(t. 30.-36. i t. 1. izreke)
Međunarodni sporazumi – Sporazum o pridruživanju između EZ-a i Alžira – Socijalna sigurnost radnika migranata – Slobodan prijenos mirovina i renti iz sustava socijalne sigurnosti – Područje primjene ratione personae – Davanja za nadživjele osobe – Nadživjele osobe radnikâ – Uključenost – Obveza boravišta u državi članici dužniku – Nepostojanje
(Sporazum o pridruživanju između EZ-a i Alžira, čl. 68. st. 4.)
(t. 38., 40.-42. i t. 2. izreke)
Međunarodni sporazumi – Sporazum o pridruživanju između EZ-a i Alžira – Socijalna sigurnost radnika migranata – Slobodan prijenos mirovina i renti iz sustava socijalne sigurnosti – Davanja za nadživjele osobe – Nadživjeli bračni drug koji boravi u Alžiru – Prijenos davanja po stopama koje se primjenjuju u skladu sa zakonodavstvom države članice dužnika – Smanjenje iznosa davanja za nadživjele osobe s obzirom na troškove života u zemlji korisnikova boravišta – Dopuštenost – Pretpostavke
(Sporazum o pridruživanju između EZ-a i Alžira, čl. 68. st. 4.)
(t. 46.-49., 51. i t. 3. izreke)
Kratak prikaz
Odlučujući o zahtjevu za prethodnu odluku koji je uputio Centrale Raad van Beroep (Središnje žalbeno vijeće, Nizozemska, u daljnjem tekstu: sud koji je uputio zahtjev), Sud je presudio da članak 68. stavak 4. (
1
) Sporazuma o pridruživanju između EZ-a i Alžira (
2
), u području prava na slobodan prijenos davanja iz sustava socijalne sigurnosti, ima izravan učinak i ne protivi mu se smanjenje iznosa obiteljske mirovine zbog činjenice da njihovi korisnici borave u Alžiru, kada je njihov cilj zajamčiti osnovni dohodak izračunan s obzirom na troškove života u državi članici dužniku i ako se navedenim smanjenjem poštuje bit tog prava.
Osoba X boravi u Alžiru. Kao nadživjela osoba svojeg bračnog druga koji je radio u Nizozemskoj i bio osiguran na temelju Algemene nabestaandenweta (Opći zakon o nadživjelim osobama, u daljnjem tekstu: ANW) u trenutku svoje smrti, ona ima pravo na obiteljsku mirovinu od 1. siječnja 1999. Nakon što je 2018. osobi X retroaktivno priznao obiteljsku mirovinu, koja je prestala 2012., Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank (Upravni odbor Fonda socijalnog osiguranja, Nizozemska) obavijestio je osobu X da će se to davanje smanjiti od 1. siječnja 2013. zbog toga što treba biti isplaćeno prema načelu zemlje boravišta, odnosno u ovom slučaju ovisno o postotku koji odražava razinu troškova života u Alžiru u odnosu na troškove života u Nizozemskoj (
3
).
Nakon što je odbijeno više tužbi protiv te odluke, osoba X podnijela je žalbu sudu koji je uputio zahtjev, koji je odlučio postaviti Sudu različita prethodna pitanja o tumačenju članka 68. stavka 4. Sporazuma o pridruživanju između EZ-a i Alžira kako bi doznao protivi li se tom sporazumu smanjenje iznosa obiteljske mirovine osobe X, koje se temelji na načelu zemlje boravišta.
Ocjena Suda
Sud najprije odgovara na pitanje ima li, s obzirom na tekst, predmet i prirodu Sporazuma o pridruživanju između EZ-a i Alžira, njegov članak 68. stavak 4. izravan učinak.
U tom pogledu on zaključuje da se tom odredbom jasno, precizno i bezuvjetno utvrđuje pravo na slobodan prijenos mirovina i renti iz navedene odredbe u Alžir, i to po stopama koje se primjenjuju u skladu sa zakonodavstvom države članice dužnika. Stoga, prema samom svojem tekstu, ta odredba za države članice sadržava jasnu i preciznu obvezu u pogledu rezultata, koja se sastoji u tome da se zainteresiranim osobama omogući korištenje takvim slobodnim prijenosom, a ta obveza sama po sebi ne ovisi, u svojoj provedbi ili učincima, o donošenju naknadnog akta.
Iako Sud ističe da to pravo na slobodan prijenos nije apsolutno, s obzirom na to da njegovi konkretni učinci u svakom pojedinom slučaju ovise o „stopama koje se primjenjuju u skladu sa zakonodavstvom države ili država članica dužnika”, to se ne može tumačiti na način da državama članicama omogućuje da diskrecijski ograniče navedeno pravo na slobodan prijenos i da ga liše njegove biti. On također napominje da provedba ili učinci prava predviđenog tom odredbom nisu uvjetovani donošenjem drugog akta, osobito time da Vijeće za pridruživanje donese odredbe iz članka 70. stavka 1. Sporazuma o pridruživanju između EZ-a i Alžira, koji se stoga ne može smatrati preduvjetom za trenutačnu primjenu tog prava. Sud s tim u vezi zaključuje da članak 68. stavak 4. Sporazuma o pridruživanju između EZ-a i Alžira ima izravan učinak, tako da osobe na koje se ta odredba primjenjuje imaju pravo izravno se na nju pozivati pred sudovima država članica kako bi se s tom odredbom nespojivo nacionalno zakonodavstvo izuzelo od primjene.
Sud zatim odgovara na pitanje koje se odnosi na osobno područje primjene članka 68. stavka 4. Sporazuma o pridruživanju između EZ-a i Alžira.
Iako primjećuje da se članak 68. stavak 4. izričito odnosi samo na „[p]redmetne radnike”, što upućuje na „radnike alžirskog državljanstva” navedene u stavku 1. istog članka, Sud utvrđuje da su mirovine i rente za nadživjele osobe jedna od davanja koja se mogu slobodno prenositi u Alžir, čiji korisnici po definiciji mogu biti samo nadživjele osobe tih radnika. Stoga bi članak 68. stavak 4. Sporazuma o pridruživanju između EZ-a i Alžira bio lišen korisnog učinka ako bi te nadživjele osobe bile isključene iz njegova osobnog područja primjene. Također primjećuje da bi bilo protivno logici na kojoj se temelji sâmo načelo slobodnog prijenosa davanja u Alžir zahtijevati da korisnik mora boraviti u državi članici dužniku, u ovom slučaju Nizozemskoj. Sud s tim u vezi zaključuje da članak 68. stavak 4. Sporazuma o pridruživanju između EZ-a i Alžira treba tumačiti na način da se primjenjuje na nadživjele osobe radnika koje, time što žele prenijeti svoju obiteljsku mirovinu u Alžir, same nisu radnici i koje borave u Alžiru.
Naposljetku, što se tiče usklađenosti smanjenja iznosa obiteljske mirovine zbog činjenice da korisnik tog davanja boravi u Alžiru s člankom 68. stavkom 4. Sporazuma o pridruživanju između EZ-a i Alžira, Sud podsjeća na to da se tom odredbom predviđa pravo na slobodan prijenos predmetnih davanja u Alžir „[po] stopama koje se primjenjuju na temelju zakonodavstva države članice ili država članica dužnika”. Tako država članica dužnik raspolaže marginom prosudbe za utvrđivanje pravila o izračunu iznosa davanja iz navedene odredbe i ta država članica stoga može predvidjeti pravila čiji je cilj prilagodba iznosa navedenih davanja prilikom tog prijenosa, poput pravila koje se temelji na načelu zemlje boravišta.
Međutim, Sud ističe da takva pravila moraju poštovati bit prava na slobodan prijenos davanja a da to pravo ne lišavaju njegova korisnog učinka te u tu svrhu ispituje elemente koji obilježavaju obiteljsku mirovinu o kojoj je riječ u glavnom postupku. On utvrđuje da je njezin iznos određen s obzirom na troškove života u Nizozemskoj i da se, slijedom toga, tim davanjem nastoji zajamčiti da nadživjele osobe imaju osnovni dohodak izračunan s obzirom na troškove života u toj državi članici. Stoga, prema mišljenju Suda, prilagodba iznosa prenesenog davanja kako bi se uzeli u obzir troškovi života u Alžiru ne može pravo na slobodan prijenos lišiti njegove biti, pod uvjetom da se određivanje stope koja se upotrebljava u svrhu te prilagodbe temelji na objektivnim elementima, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
(
1
)	Članak 68. tog sporazuma glasi:
„1. Podložno odredbama sljedećih stavaka, u području socijalne sigurnosti, na radnike s alžirskim državljanstvom i sve članove njihovih obitelji koji žive s njima primjenjuje se tretman u kojem nema diskriminacije na temelju državljanstva u odnosu na državljane država članica u kojima su zaposleni. Izraz ‚socijalna sigurnost’ obuhvaća grane socijalne sigurnosti koje se odnose na naknade za slučaj bolesti i majčinstva, invalidsku mirovinu, starosnu i obiteljsku mirovinu, naknade u slučaju nesreće na radu i naknade u slučaju profesionalne bolesti i smrti, naknadu za slučaj nezaposlenosti i obiteljska davanja.
Ove odredbe, međutim, ne dovode do primjene ostalih koordinacijskih pravila predviđenih u zakonodavstvu Zajednice na temelju članka 42. Ugovora o osnivanju Europske zajednice, osim pod uvjetima određenima u članku 70. ovog Sporazuma.
[...]
4. Predmetni radnici mogu [slobodno] prenositi u Alžir sve starosne i obiteljske mirovine ili rente, naknade za nesreću na radu ili profesionalnu bolest, ili invalidske mirovine koje su posljedica nesreće na radu ili profesionalne bolesti, u stopama koje se primjenjuju u skladu sa zakonodavstvom države ili država članica dužnika, osim u slučaju posebnih nedoprinosnih naknada. […]”
(
2
)	Euro‑mediteranski sporazum o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Alžirske Narodne Demokratske Republike, s druge strane, odobren u ime Europske zajednice Odlukom Vijeća 2005/690/EZ od 18. srpnja 2005. (SL 2005., L 265, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 45., str. 3.; u daljnjem tekstu: Sporazum o pridruživanju između EZ‑a i Alžira)
(
3
)	Taj se postotak utvrđuje u skladu s odredbama Regelinga woonlandbeginsel in de sociale zekerheid 2012 (Uredba iz 2012. o načelu zemlje boravišta u području socijalne sigurnosti) donesenog na temelju članka 17. stavka 3. ANW-a, kako je izmijenjen Wetom woonlandbeginsel in de sociale zekerheid (Zakon o načelu zemlje boravišta u području socijalne sigurnosti). Za Alžir taj je postotak utvrđen na 60 % najvećeg iznosa obiteljske mirovine od 1. siječnja 2013., a od 1. siječnja 2016. na 40 % tog iznosa.