62023TJ0179
PRESUDA OPĆEG SUDA (deveto prošireno vijeće)
11. prosinca 2024. (
*1
)
„Institucionalno pravo – Sporazum sklopljen između Vijeća i sindikata ili udruženja osoblja u svrhu provedbe članka 10.c Pravilnika o osoblju – Postupak provjere kriterijâ za priznavanje i reprezentativnost sindikata ili udruženja osoblja – Obavijest o rezultatima postupka provjere – Obveza obrazlaganja – Načelo dobre uprave – Načelo izvršenja u dobroj vjeri – Sloboda sindikalnog udruživanja”
U predmetu T‑179/23,
Section Conseil de la Fédération de la fonction publique européenne, sa sjedištem u Bruxellesu (Belgija), koji zastupaju A. Champetier i S. Rodrigues, odvjetnici,
tužitelj,
protiv
Vijeća Europske unije, koje zastupaju M. Bauer i I. Demoulin, u svojstvu agenata,
tuženika,
OPĆI SUD (deveto prošireno vijeće),
u sastavu: S. Papasavvas, predsjednik, L. Truchot (izvjestitelj), H. Kanninen, M. Sampol Pucurull i T. Tóth, suci,
tajnik: L. Ramette, administrator,
uzimajući u obzir rješenje od 9. lipnja 2023., FFPE, odjel za Vijeće/Vijeće (T‑179/23 R, neobjavljeno, EU:T:2023:328),
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
nakon rasprave održane 12. srpnja 2024.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Tužitelj, Section Conseil de la Fédération de la fonction publique européenne (Federacija europske javne službe, odjel za Vijeće) (u daljnjem tekstu: FFPE, odjel za Vijeće), svojom tužbom zahtijeva, s jedne strane, na temelju članka 263. UFEU‑a, da se poništi obavijest Vijeća Europske unije od 3. travnja 2023. o ishodu drugog postupka provjere koji se odnosi na njega, u dijelu u kojem se tom obaviješću suspendiraju prava koja su mu bila dodijeljena kao reprezentativnom sindikatu ili udruženju osoblja (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) te, s druge strane, na temelju članka 268. UFEU‑a, da mu se naknadi neimovinska šteta koju je zbog toga pretrpio.
I. Okolnosti spora
2
U skladu s člankom 10.c Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju), „[s]vaka institucija može s predstavničkim sindikatima i udruženjima osoblja sklapati sporazume koji se odnose na njezino osoblje. Ti sporazumi ne smiju sadržavati izmjene Pravilnika o osoblju ili proračunske obveze, niti smiju utjecati na rad predmetne institucije. Predstavnički sindikati i udruženja osoblja koji su potpisnici tih sporazuma djeluju u pojedinačnim institucijama poštujući statutarne ovlasti odbora osoblja.”
3
Radi provedbe te odredbe Vijeće i više sindikata ili udruženja osoblja Glavnog tajništva Vijeća (GTV), među kojima i tužitelj, potpisali su 28. ožujka 2006. u Bruxellesu (Belgija) dokument naslovljen „Sporazum između Vijeća Europske unije i sindikata ili udruženja osoblja Glavnog tajništva Vijeća” kako bi se utvrdili kriteriji za priznavanje i reprezentativnost sindikata ili udruženja osoblja Vijeća (u daljnjem tekstu: Sporazum).
4
S jedne strane, člankom 2. Sporazuma, koji se odnosi na priznavanje sindikata ili udruženja osoblja, propisano je načelo službenog priznavanja sindikata ili udruženja osoblja GTV‑a. Tako se člankom 2. stavkom 2. točkom (f) Sporazuma pojašnjava da se priznaju oni sindikati ili udruženja osoblja koji mogu dokazati da u GTV‑u imaju najmanje 60 članova koji imaju pravo glasovati na izborima za odbor osoblja i kandidirati se za izbor u odbor osoblja te su ispunili financijske obveze prema svojem sindikatu ili udruženju osoblja (u daljnjem tekstu: prag priznavanja).
5
U skladu s člankom 13. Sporazuma priznati sindikati ili udruženja osoblja mogu se koristiti sredstvima GTV‑a za prevođenje, umnožavanje, distribuciju i komunikaciju, uključujući „početnu stranicu” na njegovim intranetskim stranicama, održavati sastanke u prostorijama GTV‑a izvan radnog vremena, raspolagati uobičajenim uredom zajedno s drugim priznatim sindikatima ili udruženjima osoblja te se njihovim rukovoditeljima ili predstavnicima može odobriti poseban dopust od najviše četiri dana godišnje kako bi mogli sudjelovati na sindikalnim skupštinama ili kongresima izvan GTV‑a kao i poseban dopust u svrhu osposobljavanja za sindikalno osposobljavanje pod istim uvjetima kao za stručno osposobljavanje.
6
S druge strane, člankom 4. stavkom 1. Sporazuma, koji se odnosi na reprezentativnost sindikata ili udruženja osoblja, određuje se da Vijeće kao reprezentativne u okviru GTV‑a priznaje sindikate ili udruženja osoblja koji su priznati pod uvjetom da u toj instituciji imaju najmanje 300 članova koji imaju pravo glasovati na izborima za odbor osoblja i kandidirati se za izbor u odbor osoblja te su ispunili financijske obveze prema svojem sindikatu ili udruženju osoblja, uključujući bivše dužnosnike ili druge službenike GTV‑a koji primaju mirovinu Zajednice i članovi su sindikata ili udruženja osoblja, do najviše 50 članova (u daljnjem tekstu: prag reprezentativnosti).
7
U skladu s dokumentom koji je priložen Sporazumu i naslovljen „Pravila stavljanja na raspolaganje sredstava reprezentativnim sindikatima ili udruženjima osoblja u smislu članka 4. Sporazuma” (u daljnjem tekstu: Prilog), reprezentativni sindikati ili udruženja osoblja GTV‑a imaju mogućnost dobiti privremeno na raspolaganje članove osoblja, tajničku podršku, opremljene urede i mobilne telefone za svakog službenika koji je stavljen na raspolaganje u punom radnom vremenu kao i kolektivni pristup višenamjenskom prostoru od 27 m2.
8
Usto, člankom 5. stavkom 1. Sporazuma, koji se odnosi na provjeru određenih kriterija za priznavanje i reprezentativnost sindikata ili udruženja osoblja, propisano je da se broj članova sindikata ili udruženja osoblja koji su potpisnici Sporazuma (u daljnjem tekstu: sindikati ili udruženja osoblja supotpisnici) priopćuje izjavom pod prisegom predsjednika svakog od tih sindikata ili udruženja neovisnom tijelu koje se odabire sporazumno, pri čemu se navodi koliko je među njima onih sa statusom dužnosnika ili drugog službenika GTV‑a te koliko je osoba sa statusom bivšeg dužnosnika ili drugog službenika GTV‑a koji prima mirovinu Zajednice.
9
Tom se odredbom također pojašnjava da neovisno tijelo navedeno u točki 8. ove presude treba provjeriti dosežu li sindikati ili udruženja osoblja supotpisnici osobito pragove priznavanja i reprezentativnosti te odrediti relativnu važnost svakog reprezentativnog sindikata ili udruženja osoba (u daljnjem tekstu: postupak provjere). Navedeno tijelo nakon tog postupka provjere mora obavijestiti predmetne sindikate ili udruženja osoblja i tijelo za imenovanje o svojim utvrđenjima, ne otkrivajući pritom nijednu od informacija dobivenih u okviru tog postupka.
10
Naposljetku, člankom 5. stavkom 3. prvim podstavkom Sporazuma određuje se da se izjava pod prisegom navedena u točki 8. ove presude daje te se postupak provjere provodi svake tri godine i svaki put kada novi sindikat ili udruženje osoblja podnese zahtjev za pristupanje Sporazumu.
11
U obavijesti od 29. ožujka 2022. Glavna uprava GTV‑a za organizacijski razvoj i usluge obavijestila je sindikate ili udruženja osoblja supotpisnike o provedbi postupka provjere u skladu s člankom 5. Sporazuma.
12
GTV je 3. i 17. svibnja 2022. održao sastanke sa sindikatima ili udruženjima osoblja supotpisnicima na kojima im je podnio nacrt mandatnog pisma koje je trebalo poslati neovisnom tijelu navedenom u članku 5. Sporazuma (u daljnjem tekstu: prvo mandatno pismo). Na tim su sastancima predstavnici triju sindikata ili udruženja osoblja supotpisnikâ izrazili želju da se kao referentni datum u odnosu na koji će navedeno tijelo sastaviti popise njihovih članova (u daljnjem tekstu: prvi referentni datum) odredi 31. srpnja 2022.
13
GTV je 17. lipnja 2022. obavijestio sindikate ili udruženja osoblja supotpisnike, u biti, da je javni ovršitelj sa sjedištem u Bruxellesu (u daljnjem tekstu: javni ovršitelj) prihvatio zadaću provedbe postupka provjere i da je kao prvi referentni datum određen 31. svibnja 2022.
14
Tijekom rujna 2022. javni ovršitelj je u okviru postupka provjere navedenog u točki 13. ove presude (u daljnjem tekstu: prvi postupak provjere) ispitao podatke koje su dostavili sindikati ili udruženja osoblja supotpisnici kako bi ocijenio jesu li dosezali prag priznavanja i prag reprezentativnosti.
15
Javni ovršitelj je 20. listopada 2022. sastavio zapisnik iz kojeg proizlazi da na dan 31. svibnja 2022. tužitelj nije dosezao prag priznavanja, a posljedično ni prag reprezentativnosti (u daljnjem tekstu: prvi zapisnik).
16
U obavijesti od 24. studenoga 2022. (u daljnjem tekstu: obavijest od 24. studenoga 2022.) glavna tajnica Vijeća osobito je potvrdila činjenicu da tužitelj ne ispunjava kriterije predviđene u članku 2. stavku 2. točki (f) i članku 4. stavku 1. Sporazuma te ga je pozvala da zadovolji navedene kriterije u roku od tri mjeseca, u skladu s postupkom predviđenim u članku 6. stavku 1. prvom podstavku Sporazuma.
17
GTV je 30. studenoga 2022. na svojem intranetu objavio obavijest da tužitelj, za razliku od drugih dvaju sindikata ili udruženja osoblja supotpisnikâ, više ne doseže prag priznavanja i prag reprezentativnosti koji su predviđeni Sporazumom te da ima rok od tri mjeseca da ispravi tu situaciju.
18
GTV je 16. siječnja 2023. tužitelju poslao novi nacrt mandatnog pisma upućenog javnom ovršitelju kako bi se ponovno provjerio njegov položaj s obzirom na prag priznavanja i prag reprezentativnosti (u daljnjem tekstu: drugi postupak provjere).
19
GTV i tužitelj su 19. siječnja 2023. održali sastanak na kojem je, s jedne strane, tužitelj zatražio da javni ovršitelj u okviru drugog postupka provjere popis njegovih članova sastavi u odnosu na referentni datum (u daljnjem tekstu: drugi referentni datum) nakon 17. travnja 2023. te je, s druge strane, GTV naveo da, prema njegovu tumačenju Sporazuma, za taj drugi referentni datum treba odrediti 28. veljače 2023. jer taj datum odgovara danu isteka roka od tri mjeseca koji je počeo teći izdavanjem obavijesti od 24. studenoga 2022.
20
Tijekom ožujka 2023. javni ovršitelj je, u okviru drugog postupka provjere, ispitao podatke koje je dostavio tužitelj.
21
Javni ovršitelj je 28. ožujka 2023. tužitelju poslao drugi zapisnik, s datumom 27. ožujka 2023., iz kojeg je proizlazilo da je, s obzirom na službene popise dužnosnika i ostalih službenika te bivših dužnosnika i ostalih službenika koji su sastavljeni na dan 28. veljače odnosno 1. ožujka 2023., tužitelj ispunjavao uvjete za priznavanje predviđene Sporazumom, uključujući kriterij iz članka 2. stavka 2. točke (f) Sporazuma, ali nije dosegnuo prag reprezentativnosti predviđen u članku 4. stavku 1. navedenog sporazuma (u daljnjem tekstu: drugi zapisnik).
22
GTV je pobijanom odlukom tužitelja obavijestio o suspenziji njegovih prava koja je imao na temelju članka 14. Sporazuma kao reprezentativni sindikat ili udruženje osoblja. Osim toga, obavijestio ga je da mu kao priznatom sindikatu ili udruženju osoblja ostaju na raspolaganju sredstva predviđena člankom 13. Sporazuma.
II. Zahtjevi stranaka
23
Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
–
poništi pobijanu odluku;
–
naloži Vijeću plaćanje simboličnog iznosa od jednog eura na ime naknade neimovinske štete koju je navodno pretrpio;
–
naloži Vijeću snošenje troškova.
24
Vijeće od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbije tužbu;
–
naloži tužitelju snošenje troškova.
III. Pravo
A. Zahtjev za poništenje
25
U potporu zahtjevu za poništenje tužitelj u biti ističe tri tužbena razloga, od kojih se prvi temelji na povredi članka 5. Sporazuma i nepravilnostima u prvom postupku provjere, drugi na povredi duha lojalne suradnje koji proizlazi iz navedenog sporazuma, načela dobre uprave, načela proporcionalnosti te načela izvršenja sporazuma u dobroj vjeri, a treći na povredi temeljnog prava na slobodu sindikalnog udruživanja.
26
Usto, u odgovoru na mjeru upravljanja postupkom tužitelj je u biti istaknuo i četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na nedostatnosti obrazloženja pobijane odluke.
27
Budući da je ustaljena sudska praksa da je nepostojanje obrazloženja ili nedovoljno obrazloženje bitna povreda postupka u smislu članka 263. UFEU‑a i predstavlja tužbeni razlog koji se odnosi na javni poredak koji sud Europske unije po potrebi mora istaknuti po službenoj dužnosti (vidjeti presudu od 12. srpnja 2023., Eurecna/Komisija, T‑377/21, EU:T:2023:398, t. 18. i navedenu sudsku praksu), Opći sud smatra da je prikladno, s obzirom na posebne okolnosti ovog slučaja, odlučiti o četvrtom tužbenom razlogu prije nego što redom ispita ostala tri tužbena razloga koja je istaknuo tužitelj.
1.
Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na nedostatnosti obrazloženja pobijane odluke
28
Tužitelj u biti tvrdi da je, s obzirom na to da je uvjet da bi pobijana odluka bila valjana nezadovoljavanje praga reprezentativnosti, u drugom zapisniku trebao biti jasno naveden točan broj članova na temelju kojeg je javni ovršitelj došao do zaključka da on nije dosezao taj prag. Stoga on ne može znati razloge zbog kojih nije dosezao taj prag niti, posljedično, bitno obrazloženje pobijane odluke, kako bi mu se omogućilo da brani svoja prava, što je protivno obvezi obrazlaganja koja se odnosi na akte institucija Unije.
29
Vijeće osporava tužiteljeve tvrdnje.
30
U tom pogledu, prema ustaljenoj sudskoj praksi, obrazloženje akata institucija Unije, koje se zahtijeva u članku 296. UFEU‑a i članku 41. stavku 2. točki (c) Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), mora biti prilagođeno naravi predmetnog akta i mora jasno i nedvosmisleno odražavati zaključke institucije koja je donijela akt kako bi se zainteresiranim osobama omogućilo da se upoznaju s razlozima poduzimanja mjere, a nadležnom sudu provođenje nadzora. Zahtjev obrazloženosti treba ocjenjivati prema svim okolnostima konkretnog slučaja, osobito prema sadržaju akta, prirodi navedenih razloga i mogućem interesu adresata akta ili drugih osoba na koje se taj akt izravno i osobno odnosi da dobiju objašnjenja. Ne traži se da se u obrazloženju podrobno navedu sve relevantne činjenične i pravne okolnosti jer pitanje ispunjava li obrazloženje akta zahtjeve iz prethodno navedenih odredbi ne treba ocjenjivati samo s obzirom na tekst obrazloženja, nego i s obzirom na njegov kontekst i na ukupnost pravnih pravila kojima se uređuje predmetno područje (vidjeti u tom smislu presudu od 31. svibnja 2018., Groningen Seaports i dr./Komisija, T‑160/16, neobjavljenu, EU:T:2018:317, t. 78.).
31
Usto, nepostojanje obrazloženja može se utvrditi čak i kad odluka o kojoj je riječ sadržava određene elemente obrazloženja. Tako je proturječno ili nerazumljivo obrazloženje jednako nepostojanju obrazloženja. Isto vrijedi i kada su elementi obrazloženja iz predmetne odluke toliko manjkavi da ni na koji način ne omogućuju svojem adresatu, u kontekstu njezina donošenja, razumijevanje rasuđivanja njezina autora (vidjeti u tom smislu presudu od 11. lipnja 2020., Komisija/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, t. 55. i navedenu sudsku praksu).
32
U ovom je slučaju, kao prvo, u pobijanoj odluci pojašnjeno da je javni ovršitelj imenovan za provedbu drugog postupka provjere podnio svoje izvješće 28. ožujka 2023. i da, u skladu s tim izvješćem, tužitelj ispunjava uvjete da ga se smatra priznatim sindikatom ili udruženjem osoblja, ali ne i reprezentativnim sindikatom ili udruženjem osoblja.
33
Kao drugo, iz naznaka u drugom zapisniku, na koji se u pobijanoj odluci izričito upućuje, proizlazi da je tužitelj, osobito s obzirom na službeni popis dužnosnika i ostalih službenika GTV‑a sastavljen 28. veljače 2023. i drugi službeni popis bivših dužnosnika i ostalih službenika GTV‑a sastavljen 1. ožujka 2023., s jedne strane, dosezao prag priznavanja od najmanje 60 članova predviđen u članku 2. stavku 2. točki (f) te da, s druge strane, nije dosezao prag reprezentativnosti od najmanje 300 članova koji imaju pravo glasovati na izborima za odbor osoblja i kandidirati se za izbor u odbor osoblja, a koji su ispunili svoje financijske obveze, predviđen u članku 4. stavku 1. Sporazuma, a da pritom utvrđena razlika nije manja od 20 članova.
34
Stoga valja utvrditi da je pobijana odluka, donesena u skladu sa Sporazumom čiji je tužitelj supotpisnik, sastavljena nakon što mu je javni ovršitelj 28. ožujka 2023. poslao drugi zapisnik, u kontekstu s kojim je bio upoznat.
35
Usto, u pobijanoj se odluci, kada se upućuje, među ostalim, na Sporazum i na drugi zapisnik, iznose i pravni i činjenični elementi koji imaju ključnu važnost u strukturi te odluke i na temelju kojih su i tužitelj i Opći sud mogli ocijeniti njezinu zakonitost.
36
Točno je da se ni u pobijanoj odluci ni u drugom zapisniku ne navodi, u skladu s člankom 5. stavkom 1. drugim podstavkom Sporazuma, točan broj članova na temelju kojeg je javni ovršitelj utvrdio da tužitelj ne doseže prag reprezentativnosti.
37
Međutim, iz zajedničkog tumačenja pobijane odluke i drugog zapisnika proizlazi da je broj tužiteljevih članova koji je izračunao javni ovršitelj, s jedne strane, jednak ili veći od praga priznavanja te da je, s druge strane, niži od praga reprezentativnosti, a da pritom utvrđena razlika nije manja od 20 članova, odnosno broj članova od 60 do 280.
38
Prema tome, obrazloženje pobijane odluke nije ni proturječno ni nerazumljivo te jasno i nedvosmisleno održava zaključke njezina autora.
39
Slijedom navedenog, četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na nedostatnosti obrazloženja, treba odbiti kao neosnovan.
2.
Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 5. Sporazuma i nepravilnostima u prvom postupku provjere
40
Prvi tužbeni razlog u biti se sastoji od dva dijela, od kojih se prvi temelji na povredi članka 5. Sporazuma u prvom postupku provjere, a drugi na nepravilnostima u prvom zapisniku.
41
Vijeće osporava tužiteljeve tvrdnje.
42
Uvodno valja utvrditi da tužitelj argumentacijom iznesenom u potporu ovom tužbenom razlogu podredno osporava pravilnost prvog postupka provjere slijedom kojeg je Vijeće donijelo obavijest od 24. studenoga 2022. kao i osnovanost te obavijesti.
43
U tom pogledu valja podsjetiti na to da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, iako isključivo pripremne mjere ne mogu kao takve biti predmet tužbe za poništenje, moguće nezakonitosti kojima su zahvaćene mogu biti navedene u prilog tužbi podnesenoj protiv konačnog akta za koji predstavljaju pripremnu fazu (vidjeti presudu od 22. travnja 2021., thyssenkrupp Electrical Steel i thyssenkrupp Electrical Steel Ugo/Komisija, C‑572/18 P, EU:C:2021:317, t. 50. i navedenu sudsku praksu).
44
U ovom slučaju, valja utvrditi da je obavijest od 24. studenoga 2022. rezultat primjene članka 6. stavka 1. drugog podstavka Sporazuma, u skladu s kojim glavni tajnik Vijeća sve sindikate ili udruženja osoblja koji su bili reprezentativni a koji više ne dosežu prag reprezentativnosti poziva da ispune kriterij predviđen u članku 4. stavku 1. navedenog sporazuma u roku od najviše tri mjeseca, a ako to ne učine, suspendiraju se njihova prava reprezentativnog sindikata ili udruženja osoblja.
45
Stoga je obavijest od 24. studenoga 2022., u kojoj nije izraženo konačno stajalište Vijeća o tome treba li tužitelja i dalje smatrati reprezentativnim u skladu sa Sporazumom, odgovarala, u skladu s člankom 6. Sporazuma, preliminarnoj fazi postupka koji je doveo do donošenja pobijane odluke, kojom se pak izražava to konačno stajalište.
46
Slijedom navedenog, budući da je obavijest od 24. studenoga 2022. isključivo pripremna mjera, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 43. ove presude tužitelj može podredno kritizirati prvi postupak provjere koji je doveo do donošenja navedene obavijesti kao i njezinu osnovanost.
a)
Prvi dio, koji se temelji na povredi članka 5. Sporazuma u prvom postupku provjere
47
U prilog tom dijelu tužitelj ističe dva prigovora, od kojih se prvi temelji na povredi članka 5. stavka 1. Sporazuma, a drugi na povredi njegova članka 5. stavka 3.
1) Prvi prigovor, koji se temelji na povredi članka 5. stavka 1. Sporazuma
48
Tužitelj tvrdi, s jedne strane, da je Vijeće sindikatima ili udruženjima osoblja nametnulo odabir neovisnog tijela za provedbu prvog postupka provjere te da, s druge strane, sindikati ili udruženja osoblja nisu odobrili sadržaj prvog mandatnog pisma.
49
U tom pogledu, kao prvo valja podsjetiti na to da je člankom 5. stavkom 1. prvim podstavkom Sporazuma, koji se odnosi na provjeru određenih kriterija za priznavanje i reprezentativnost sindikata ili udruženja osoblja, propisano da se broj njihovih članova priopćuje izjavom pod prisegom predsjednika svakog od njih neovisnom tijelu koje se odabire sporazumno.
50
U ovom slučaju, iz obavijesti navedene u točki 11. ove presude proizlazi da je GTV 29. ožujka 2022. pozvao sindikate ili udruženja osoblja supotpisnike da sporazumno imenuju neovisno tijelo te im je stoga predložio da provedbu prvog postupka provjere povjere istom javnom ovršitelju koji je bio angažiran 2010. i 2014.
51
Usto, iz zapisnika sa sastanka od 3. svibnja 2022. između Vijeća i sindikata ili udruženja osoblja supotpisnikâ, koji je sadržan u poruci elektroničke pošte koju je istog dana pravna savjetnica nadležnog odjela Glavne uprave za organizacijski razvoj i usluge poslala načelnici svojeg odjela, proizlazi da su svi sindikati ili udruženja osoblja supotpisnici izrazili suglasnost za prijedlog GTV‑a da se provedba prvog postupka provjere povjeri istom javnom ovršitelju koji je bio angažiran za provedbu prethodnog postupka provjere.
52
Naposljetku, iz spisa ne proizlazi da su sindikati ili udruženja osoblja supotpisnici GTV‑u izrazili protivljenje u pogledu imenovanja javnog ovršitelja koje bi moglo izazvati dvojbe u pogledu dokazne vrijednosti navodâ iz zapisnika sa sastanka od 3. svibnja 2022., spomenutog u točki 51. ove presude.
53
Stoga tužiteljevu tvrdnju prema kojoj je Vijeće neovisno tijelo zaduženo za prvi postupak provjere odabralo samo, a ne sporazumno s navedenim sindikatima ili udruženjima osoblja, valja odbiti kao činjenično neosnovanu.
54
Kao drugo, valja istaknuti da ni članak 5. stavak 1. Sporazuma ni druge odredbe tog sporazuma ne propisuju da je Vijeće obvezno poslati mandatno pismo neovisnom tijelu zaduženom za provedbu postupka provjere, tako da nijedna odredba tog sporazuma nije Vijeću nalagala da pribavi suglasnost sindikata ili udruženja osoblja supotpisnikâ za sadržaj prvog mandatnog pisma.
55
Slijedom navedenog, prvi prigovor nije osnovan i treba ga odbiti.
2) Drugi prigovor, koji se temelji na povredi članka 5. stavka 3. Sporazuma
56
Tužitelj u biti tvrdi da je pobijana odluka donesena nepravodobno s obzirom na trogodišnji raspored provjere pragova priznavanja i reprezentativnosti.
57
U tom pogledu, iz članka 5. stavka 3. Sporazuma, koji se odnosi na provjeru određenih kriterija za priznavanje i reprezentativnost sindikata ili udruženja osoblja, proizlazi da su se, osim izvanrednih postupaka provjere kriterija za priznavanje koji se mogu provesti na zahtjev svakog priznatog sindikata ili udruženja osoblja, postupci provjere koji se odnose na sindikate ili udruženja osoblja supotpisnike morali provoditi svake tri godine. Usto, člankom 16. stavkom 5. navedenog sporazuma, koji se odnosi na prijelazne i završne odredbe, bilo je propisano da se prva provjera kriterija za priznavanje i reprezentativnost predviđena u članku 5. tog sporazuma mora provesti u roku od šest mjeseci nakon njegova potpisivanja, odnosno najkasnije 28. rujna 2006.
58
U ovom slučaju, iz spisa proizlazi ne samo to da su postupci provjere provedeni nakon potpisivanja Sporazuma dovršeni 15. svibnja 2007., 24. lipnja 2010. i 14. siječnja 2014., tako da su nepravodobni s obzirom na trogodišnji raspored koji proizlazi iz odredbi navedenih u točki 57. ove presude, nego i da nijedan postupak provjere nije proveden od onoga na dan 14. siječnja 2014. do prvog postupka provjere.
59
Usto, iz objašnjenja koja je iznijelo Vijeće proizlazi da je prvi postupak provjere odgođen zbog pregovora o reviziji Sporazuma vođenih 2017. i 2018., čiji je cilj među ostalim bio pojednostavniti načine mjerenja reprezentativnosti sindikata ili udruženja osoblja supotpisnikâ, a potom zbog pandemije bolesti COVID-19.
60
Iako tužitelj ne osporava sadržaj tih objašnjenja, ipak smatra da ona ne opravdavaju činjenicu da od završetka pregovora o reviziji Sporazuma do početka pandemije bolesti COVID-19 nije provedena nijedna provjera.
61
Međutim, iako je točno da se Sporazumom ne predviđa nikakvo odstupanje od trogodišnjeg rasporeda koji proizlazi iz njegova članka 5. stavka 3. i njegova članka 16. stavka 5., valja najprije napomenuti da je svrha tog rasporeda zajamčiti redovitu provjeru uvjeta za priznavanje i reprezentativnost sindikata ili udruženja osoblja Vijeća, kako su propisani Sporazumom, kako bi se osiguralo postojanje uređenih odnosa između navedenih sindikata ili udruženja osoblja i te institucije, pri čemu istek roka koji proizlazi iz tog rasporeda ne dovodi automatski do gubitka prava priznatih reprezentativnim sindikatima ili udruženjima osoblja.
62
Usto, treba utvrditi da potpisnici Sporazuma nisu predvidjeli odredbu koja može spriječiti i sankcionirati nepoštovanje trogodišnjeg rasporeda koji proizlazi iz članka 5. stavka 3. i članka 16. stavka 5. Sporazuma. Prema tome, kada je Vijeće donijelo navedeni raspored za provedbu postupaka provjere, uz suglasnost sindikata ili udruženja osoblja supotpisnikâ, nije imalo namjeru propisati taj raspored na način da njegovo nepoštovanje uzrokuje ništavost navedenih postupaka niti učiniti navedene odredbe obvezujućima, nego je htjelo postaviti cilj u svrhu redovite provjere uvjeta za priznavanje i reprezentativnost sindikata ili udruženja osoblja Vijeća.
63
Stoga se nepoštovanje rasporeda predviđenog Sporazumom ne može smatrati bitnom povredom postupka, nego to treba smatrati postupovnom nepravilnošću.
64
Valja pak podsjetiti na to da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, povreda postupka dovodi do poništenja odluke donesene nakon upravnog postupka o kojem je riječ samo ako bi, da ta nepravilnost nije postojala, taj postupak mogao imati drukčiji ishod. U tom se kontekstu od tužitelja koji se poziva na povredu postupka ne može zahtijevati da dokaže da bi odluka institucije Unije o kojoj je riječ imala drukčiji sadržaj, nego samo da takva mogućnost nije u potpunosti isključena, a to pitanje usto treba ocijeniti ovisno o konkretnim činjeničnim i pravnim okolnostima svakog pojedinačnog slučaja (vidjeti presudu od 6. listopada 2021., AV i AW/Parlament, T‑43/20, neobjavljenu, EU:T:2021:666, t. 94. i navedenu sudsku praksu).
65
Treba utvrditi da, u ovom slučaju, tužitelj ne podnosi prima facie dokaz da je imao dovoljan broj članova da bude priznat kao reprezentativan na datume na koje su mjere reprezentativnosti trebale biti provedene da se pridržavalo trogodišnjeg rasporeda predviđenog Sporazumom. Stoga tužitelj ne dokazuje da nije u potpunosti isključeno da je pobijana odluka, da nije postojala nepravilnost na koju se poziva, mogla imati drukčiji sadržaj.
66
Uostalom, kao što to ističe Vijeće, neprovođenje postupka provjere nije imalo nepovoljne posljedice za tužiteljev položaj, koji se mogao neprekinuto koristiti sredstvima stavljenim na raspolaganje reprezentativnim sindikatima ili udruženjima osoblja tijekom devet godina proteklih od postupka provjere 14. siječnja 2014. do onih koji su doveli do ovog spora.
67
Slijedom navedenog, taj prigovor treba odbiti.
b)
Drugi dio, koji se temelji na nepravilnostima u prvom zapisniku
68
U potporu ovom dijelu tužitelj u biti ističe četiri prigovora, od kojih se prvi temelji na pogrešnom navodu u prvom zapisniku, drugi na tome da se javni ovršitelj nije pridržavao rasporeda predviđenog prvim mandatnim pismom, treći na pogrešci koja se odnosi na prvi referentni datum, a četvrti na pogrešci koju sadržava prvi zapisnik.
1) Prvi prigovor, koji se temelji na pogrešnom navodu u prvom zapisniku
69
Tužitelj tvrdi da prvi zapisnik sadržava pogrešku koja se tiče činjenica jer se u njemu navodi da su Vijeće i sindikati ili udruženja osoblja supotpisnici sporazumno sastavili prvo mandatno pismo.
70
U tom pogledu, valja podsjetiti na to da nijedna odredba Ugovorâ sudu Unije ne nalaže da u svakom slučaju ispita osnovanost razloga i argumenata istaknutih u prilog zahtjevima koji su mu podneseni. Naprotiv, sud Unije može, među ostalim zbog razloga koji se odnose na učinkovito sudovanje, odlučiti ne ispitati osnovanost razloga ili argumenata koje treba odbaciti kao nedopuštene ili odbiti kao bespredmetne (vidjeti u tom smislu i po analogiji presudu od 29. rujna 2022., HIM/Komisija, C‑500/21 P, neobjavljenu, EU:C:2022:741, t. 72. i 73.).
71
U ovom slučaju, iako je točno da se u uvodnim napomenama prvog zapisnika navodi „mandatno pismo Vijeća, u dogovoru sa sindikatima ili udruženjima osoblja, za provedbu provjere broja članova u okviru ‚organizacija’ u smislu navedenog sporazuma”, iz točke 54. ove presude proizlazi da nijednom odredbom Sporazuma nije bilo propisano da je Vijeće obvezno pribaviti suglasnost sindikata ili udruženja osoblja za prvo mandatno pismo upućeno javnom ovršitelju.
72
Slijedom toga, navod naveden u točki 71. ove presude, koji se nalazi u prvom zapisniku, čak i pod pretpostavkom da je pogrešan, ne utječe ni na sadržaj ni na valjanost tog zapisnika niti, posljedično, na zakonitost obavijesti od 24. studenoga 2022. i pobijane odluke. U tom pogledu valja dodati da tužitelj ne iznosi nijedan element koji bi mogao dokazati da je taj navod utjecao na prvi postupak provjere ili prvi zapisnik.
73
Stoga taj prigovor treba odbiti kao bespredmetan.
2) Drugi prigovor, koji se temelji na tome da se javni ovršitelj nije pridržavao rasporeda predviđenog prvim mandatnim pismom
74
Tužitelj tvrdi da je prvi postupak provjere proveden tijekom rujna 2022., a trebao je biti dovršen najkasnije 31. srpnja 2022., u skladu s mandatom dodijeljenim javnom ovršitelju prvim mandatnim pismom.
75
U tom je pogledu točno da je, u skladu s prvim mandatnim pismom, javni ovršitelj trebao dovršiti prvi postupak provjere najkasnije 31. srpnja 2022. i da iz prvog zapisnika proizlazi da je taj postupak proveden 1., 6., 9. i 29. rujna 2022., a navedeni je zapisnik sastavljen 20. listopada 2022.
76
Međutim, kao prvo, ni iz prvog mandatnog pisma ni iz odredbi Sporazuma ne proizlazi da je nepoštovanje roka koji je istjecao 31. srpnja 2022. trebalo na bilo koji način utjecati na pravilnost prvog postupka provjere ili valjanost prvog zapisnika.
77
Kao drugo, iz prvog zapisnika proizlazi da je javni ovršitelj u okviru prvog postupka provjere broj članova svakog sindikata ili udruženja osoblja supotpisnikâ računao u odnosu na prvi referentni datum, određen za 31. svibnja 2022., u skladu s prvim mandatnim pismom.
78
Slijedom navedenog, budući da javni ovršitelj prilikom računanja broja članova sindikata ili udruženja osoblja supotpisnikâ nije bio ovlašten uzeti u obzir moguće promjene tog broja nakon prvog referentnog datuma 31. svibnja 2022. i da je svoja utvrđenja trebao donijeti na taj dan, iz spisa ne proizlazi da je nepoštovanje roka 31. srpnja 2022., predviđenog za sastavljanje njegova konačnog zapisnika, na bilo koji način utjecalo na pravilnost prvog postupka provjere ili valjanost prvog zapisnika i, posljedično, na zakonitost obavijesti od 24. studenoga 2022. i pobijane odluke.
79
Stoga taj prigovor treba odbiti kao bespredmetan.
3) Treći prigovor, koji se temelji na pogrešci koja se odnosi na prvi referentni datum
80
Tužitelj tvrdi da je, u skladu s prvim mandatnim pismom, javni ovršitelj prvi postupak provjere trebao provesti uzimajući kao prvi referentni datum 31. kolovoza 2022., s obzirom na to da je riječ o posljednjem danu mjeseca koji je prethodio provedbi prvog postupka provjere, a ne 31. svibnja 2022.
81
U tom pogledu, kao prvo, valja podsjetiti na to da, s jedne strane, određivanje referentnih datuma za postupke provjere uvjeta za priznavanje i reprezentativnost sindikata ili udruženja osoblja nije uređeno Sporazumom te da se, s druge strane, prvim mandatnim pismom javnom ovršitelju u svrhu provedbe prvog postupka provjere nalagalo da stupi u kontakt s Glavnom upravom za organizacijski razvoj i usluge kako bi dobio službeni popis dužnosnika i ostalih službenika te službeni popis bivših dužnosnika i ostalih službenika na dan 31. svibnja 2022.
82
Kao drugo, Opći sud ne može prihvatiti tumačenje koje zagovara tužitelj, prema kojem je kao prvi referentni datum u odnosu na koji se računa broj članova sindikata ili udruženja osoblja supotpisnikâ trebalo uzeti posljednji dan mjeseca koji je prethodio konkretnim provjerama javnog ovršitelja, s obzirom na to da bi primjenom takvog tumačenja Vijeće povrijedilo načelo pravne sigurnosti i, ovisno o slučaju, načelo jednakog postupanja.
83
Naime, valja podsjetiti na to da se temeljnim zahtjevom pravne sigurnosti, u njezinim raznim izrazima, nastoji zajamčiti predvidljivost situacija i pravnih odnosa obuhvaćenih pravom Unije (vidjeti presudu od 9. ožujka 2023., Galeote i Watson/Parlament, C‑715/21 P i C‑716/21 P, neobjavljenu, EU:C:2023:190, t. 113. i navedenu sudsku praksu). Konkretno, iz načela pravne sigurnosti proizlazi da zakonodavstvo Unije mora biti izvjesno i njegova primjena predvidljiva za pojedince (vidjeti u tom smislu presudu od 9. srpnja 2015., Cabinet Medical Veterinar Dr. Tomoiagă Andrei, C‑144/14, EU:C:2015:452, t. 34. i navedenu sudsku praksu).
84
Usto, načelo jednakog postupanja, utvrđeno u članku 20. Povelje, opće je načelo prava Unije koje zahtijeva da se u usporedivim situacijama ne postupa na različit način i da se u različitim situacijama ne postupa na jednak način, osim ako je takvo postupanje objektivno opravdano (vidjeti presudu od 14. srpnja 2022., Komisija/VW i dr., C‑116/21 P do C‑118/21 P, C‑138/21 P i C‑139/21 P, EU:C:2022:557, t. 95. i navedenu sudsku praksu).
85
Prema tome, da je Vijeće prihvatilo tumačenje navedeno u točki 82. ove presude, ono je moglo dovesti do toga da javni ovršitelj primijeni različite referentne datume za svaki pojedinačni sindikat ili udruženje osoblja supotpisnike, a u tom slučaju, zbog praktičnih razloga u vezi s dostupnošću njihovih rukovoditelja ili njihovih predstavnika, javni ovršitelj ne bi mogao provjere koji su mu povjerene provesti tijekom istog mjeseca.
86
U tim okolnostima, primjenom tumačenja navedenog u točki 82. ove presude Vijeće bi povrijedilo načela jednakog postupanja i pravne sigurnosti koja su mu nalagala da kao prvi referentni datum odredi datum koji je jednak za sve sindikate ili udruženja osoblja supotpisnike, ali i jasan i predvidljiv.
87
Slijedom navedenog, ovaj prigovor treba odbiti kao neosnovan.
4) Četvrti prigovor, koji se temelji na pogrešci koju sadržava prvi zapisnik
88
Tužitelj tvrdi da prvi zapisnik sadržava pogrešku u dijelu u kojem se njime utvrđuje da on nije dosezao prag priznavanja, iako je dokazao da je na prvi referentni datum imao najmanje 221 člana.
89
U tom je pogledu točno da je Vijeće u obavijesti od 24. studenoga 2022. preuzelo utvrđenje javnog ovršitelja iz prvog zapisnika, prema kojem je iz prvog postupka provjere proizlazilo da tužitelj više ne doseže prag priznavanja.
90
Međutim, valja istaknuti da se u pobijanoj odluci Vijeće ponovno osvrnulo na utvrđenje navedeno u točki 89. ove presude i da je, naprotiv, obavijestilo tužitelja da zadržava prava koja na temelju Sporazuma ima kao priznati sindikat ili udruženje osoblja.
91
Usto, tužitelj ne osporava da mu od datuma donošenja obavijesti od 24. studenoga 2022. do datuma pobijane odluke nisu oduzeta prava koja je imao kao priznati sindikat ili udruženje osoblja.
92
Slijedom navedenog, eventualna pogreška u prvom zapisniku ne bi utjecala na zakonitost pobijane odluke, tako da ovaj prigovor treba odbiti kao bespredmetan.
93
Posljedično, drugi dio ovog tužbenog razloga treba odbiti kao i prvi tužbeni razlog u cijelosti.
3.
Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi duha lojalne suradnje koji proizlazi iz Sporazuma, načela dobre uprave, načela proporcionalnosti i načela izvršenja sporazuma u dobroj vjeri
94
U potporu drugom tužbenom razlogu tužitelj u biti ističe tri dijela, od kojih se prvi temelji na povredi načela izvršenja sporazuma u dobroj vjeri, drugi na povredi načela dobre uprave i, konkretnije, obveza dužne pažnje i nepristranosti, a treći na povredi „duha lojalne suradnje” u vezi s načelom proporcionalnosti.
95
Vijeće osporava tužiteljeve tvrdnje.
a)
Prvi dio, koji se temelji na povredi načela izvršenja sporazuma u dobroj vjeri
96
Tužitelj tvrdi da se, s obzirom na to da je riječ o dokumentu sklopljenom na temelju sporazuma, Sporazum mora izvršiti u dobroj vjeri, u skladu s načelom izvršenja sporazuma u dobroj vjeri ili „lojalnosti u ugovornom odnosu”, koje odgovara općem načelu prava Unije čiji je uzor u pravnim tradicijama zajedničkim državama članicama.
97
Konkretno, tužitelj prigovara Vijeću da je usvojilo jednostrani pristup koji je karakterističniji za akt donesen na temelju ovlasti nego akt o kojem se pregovara jer, s jedne strane, nije prihvatilo njegov zahtjev da se prvi referentni datum odgodi na 31. srpnja 2022. i jer je, s druge strane, prvi postupak provjere pokrenulo a da pritom nije uzelo u obzir određena pitanja koja su predmet rasprave ili razmatranja u pogledu situacije određenih kategorija dužnosnika, koja su istaknuli sindikati ili udruženja osoblja supotpisnici i koja još nisu bila riješena.
98
U tom pogledu valja podsjetiti na to da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, protiv mjera koje izravno utječu na kolektivni interes koji sindikat ili udruženje osoblja brani u okviru svojih odnosa s institucijom taj sindikat ili udruženje osoblja može podnijeti tužbu za poništenje na temelju članka 263. UFEU‑a, među ostalim onda kada su te mjere donesene na temelju sporazuma koji su sklopili dotična institucija i sindikati ili udruženja osoblja (vidjeti rješenje od 9. travnja 2014., Colart i dr./Parlament, F‑87/13, EU:F:2014:53, t. 40. i navedenu sudsku praksu; u tom smislu vidjeti i rješenje od 31. ožujka 2003., Hecq/Komisija, T‑227/02, EU:T:2003:89, t. 17. i navedenu sudsku praksu).
99
Stoga valja utvrditi da je, u skladu s tom sudskom praksom, tužitelj podnio svoju tužbu na temelju članka 263. UFEU‑a, pri čemu tu pravnu osnovu Vijeće nije osporavalo.
100
Iz toga slijedi da su stranke u ovom sporu prešutno, ali nužno smatrale da za ocjenu zakonitosti pobijane odluke nije nadležan sud čija je nadležnost ugovorena.
101
Osim toga, valja istaknuti da elementi kao što su određivanje referentnog datuma i odluka o pokretanju postupka provjere na temelju Sporazuma ne podliježu pregovorima Vijeća i sindikata ili udruženja osoblja supotpisnikâ.
102
Slijedom navedenog, tužitelj ne može osnovano prigovarati Vijeću da je povrijedilo načelo izvršenja sporazuma u dobroj vjeri jer je kao prvi referentni datum odredilo 31. svibnja 2022. i jer je prvi postupak provjere pokrenulo a da pritom nije uzelo u obzir određena pitanja koja su istaknuli sindikati ili udruženja osoblja supotpisnici.
103
Iz prethodno navedenog proizlazi da argumentaciju koja se temelji na povredi načela izvršenja sporazuma u dobroj vjeri treba odbiti kao bespredmetnu.
b)
Drugi dio, koji se temelji na povredi načela dobre uprave i, konkretnije, obveza dužne pažnje i nepristranosti
104
U potporu svojoj argumentaciji koja se odnosi na povredu načela dobre uprave i, konkretnije, obveza dužne pažnje i nepristranosti tužitelj ističe tri prigovora, od kojih se prvi temelji na nepravilnostima u pokretanju prvog postupka provjere, drugi na tome da Vijeće nije uzelo u obzir poteškoće s kojima se tužitelj susreo u cilju da pristupi točnim informacijama koje bi mu omogućile da ispuni zahtjeve tog postupka, a treći na tome što je Vijeće, 30. studenoga 2022., objavilo rezultate navedenog postupka.
1) Prvi prigovor, koji se temelji na nepravilnostima u pokretanju prvog postupka provjere
105
U prilog tom prigovoru tužitelj iznosi tri argumenta, od kojih se prvi temelji na povredi obveze dužne pažnje jer je Vijeće pokrenulo prvi postupak provjere a da pritom nije uzelo u obzir određena pitanja koja su predmet rasprave ili razmatranja, koja se odnose na položaj određenih kategorija dužnosnika, drugi na povredi obveze dužne pažnje jer o pokretanju prvog postupka provjere i određivanju prvog referentnog datuma nije odlučeno u dogovoru sa sindikatima ili udruženjima osoblja supotpisnicima, a treći na povredi obveze nepristranosti.
i) Prvi argument, koji se temelji na povredi obveze dužne pažnje jer je Vijeće pokrenulo prvi postupak provjere a da pritom nije uzelo u obzir određena pitanja koja su predmet rasprave ili razmatranja u pogledu položaja određenih kategorija dužnosnika
106
Tužitelj tvrdi da je Vijeće povrijedilo obvezu dužne pažnje time što je pokrenulo prvi postupak provjere a da pritom nije uzelo u obzir određena pitanja koja su predmet rasprave ili razmatranja u pogledu položaja određenih kategorija dužnosnika, koja su istaknuli sindikati ili udruženja osoblja supotpisnici i koja još nisu bila riješena, osobito položaj dužnosnika koji su upućeni, kojima je nastala invalidnost i koji se vraćaju s dopusta za osobne potrebe ili obiteljskog dopusta.
107
U tom pogledu valja podsjetiti na to da pravo na dobru upravu, propisano u članku 41. Povelje obuhvaća, među ostalim, obvezu nepristranosti i obvezu postupanja u razumnom roku, koje su zaštićene stavkom 1. tog članka, kao i obvezu dužne pažnje, utvrđenu u sudskoj praksi, koja institucijama nalaže da postupaju s pažnjom i oprezom i da ispitaju sve relevantne elemente konkretnog slučaja (vidjeti presudu od 16. lipnja 2022., SGL Carbon i dr./Komisija, C‑65/21 P i C‑73/21 P do C‑75/21 P, EU:C:2022:470, t. 30. i 31. i navedenu sudsku praksu).
108
Usto, iz sudske prakse navedene u točki 64. ove presude proizlazi da povreda postupka dovodi do poništenja odluke donesene nakon upravnog postupka o kojem je riječ samo ako bi, da ta nepravilnost nije postojala, taj postupak mogao imati drukčiji ishod.
109
U ovom slučaju, valja istaknuti da je pobijana odluka donesena nakon dvaju uzastopnih zasebnih postupaka provjere, u skladu s člankom 6. stavkom 1. drugim podstavkom Sporazuma. Konkretno, broj članova na temelju kojeg je Vijeće došlo do konačnog zaključka da tužitelj nije dosezao prag reprezentativnosti odgovara onomu koji je javni ovršitelj utvrdio na drugi referentni datum u okviru drugog postupka provjere.
110
Međutim, u ovom slučaju, prvi argument, koji je podredno iznesen protiv prvog postupka provjere, tužitelj nije ponovno istaknuo protiv drugog postupka provjere.
111
Prema tome, s jedne strane, tužitelj ne dokazuje, niti čak tvrdi, da je Vijeće odbilo to da javni ovršitelj prilikom računanja broja tužiteljevih članova na drugi referentni datum 28. veljače 2023. uzme u obzir dužnosnike koji su upućeni, kojima je nastala invalidnost ili se vraćaju s dopusta za osobne potrebe ili obiteljskog dopusta.
112
S druge strane, iz spisa ne proizlazi da je eventualna činjenica da je Vijeće odbilo uzeti u obzir poseban položaj određenih kategorija dužnosnika u okviru prvog postupka provjere utjecala na izračun broja njegovih članova koji je javni ovršitelj proveo u okviru drugog postupka provjere.
113
Slijedom navedenog, taj prvi argument treba odbiti kao bespredmetan.
ii) Drugi argument, koji se temelji na povredi obveze dužne pažnje jer o pokretanju prvog postupka provjere nije odlučeno u dogovoru sa sindikatima ili udruženjima osoblja supotpisnicima
114
Tužitelj tvrdi da mu na dan pokretanja prvog postupka provjere njegov statut nije dopuštao da glavnu skupštinu održi preko videokonferencije, da se prva glavna skupština nije mogla sastati prije ukidanja zdravstvenih ograničenja povezanih s pandemijom bolesti COVID-19 do kojeg je došlo u svibnju 2022. i da su sve odluke te glavne skupštine o iznosu članarina mogle stupiti na snagu tek tri mjeseca kasnije, odnosno u srpnju 2022., s obzirom na pozivanje na plaćanje članarine na tromjesečnoj osnovi.
115
Stoga tužitelj tvrdi da je Vijeće, time što nije uzelo u obzir te poteškoće i što je odbilo da se prvi referentni datum odgodi na 31. srpnja 2022., povrijedilo svoju obvezu dužne pažnje ne ispitavši s pažnjom sve relevantne elemente spisa.
116
Međutim, bez potrebe da se ispita relevantnost tog argumenta, na prvom mjestu ne proizlazi da je Vijeće povrijedilo svoju obvezu dužne pažnje time što je kao prvi referentni datum odredilo 31. svibnja 2022.
117
Naime, kao prvo, valja podsjetiti na to da se člankom 5. Sporazuma Vijeću nije nalagala obveza da pribavi suglasnost sindikata ili udruženja osoblja supotpisnikâ u pogledu datuma pokretanja postupka provjere niti u pogledu referentnog datuma u odnosu na koji se provodi provjera pragova priznavanja i reprezentativnosti.
118
Kao drugo, nijedna odredba Sporazuma nije Vijeću nalagala da kao prvi referentni datum odredi posljednji dan mjeseca koji je prethodio potpisivanju prvog mandatnog pisma, tako da je kao referentan moglo odrediti datum nakon slanja tog pisma, pod uvjetom da je taj datum isti za sve sindikate ili udruženja supotpisnike i da je određen dovoljno vremena unaprijed. Međutim, takvo bi rješenje dovelo do produljenja trajanja postupka provjere i kasnijeg donošenja utvrđenjâ javnog ovršitelja.
119
Naime, u takvom bi slučaju, s jedne strane, sindikatima ili udruženjima osoblja supotpisnicima bilo potrebno dodatno vrijeme kako bi, nakon referentnog datuma, analizirali podatke kojima su raspolagali i dostavili ih javnom ovršitelju, u okviru izjave pod prisegom predviđene u članku 5. stavku 1. Sporazuma. S druge strane, i javnom ovršitelju bi bilo potrebno dodatno vrijeme za analizu i provjeru tih podataka te podataka koje je poslalo Vijeće.
120
Kao treće, iako iz dosljednih naznaka koje su iznijele stranke proizlazi da su sindikati ili udruženja osoblja supotpisnici bili upoznati s namjerom Vijeća da kao prvi referentni datum odredi 31. svibnja 2022. kada je, 3. svibnja 2022., dostavljen nacrt prvog mandatnog pisma, iz točke 11. ove presude proizlazi da su sindikati ili udruženja osoblja supotpisnici o namjeri Vijeća da pokrene prvi postupak provjere obaviješteni već 29. ožujka 2022., tako da su za pripremu za taj postupak imali rok od gotovo dva mjeseca, a ne proizlazi da je taj rok u okolnostima ovog slučaja bio nedovoljan.
121
Na drugom mjestu, u svakom slučaju, iz spisa ne proizlazi da je eventualna povreda obveze dužne pažnje zbog odbijanja Vijeća da prvi referentni datum odgodi na 31. srpnja 2022. mogla utjecati na zakonitost pobijane odluke.
122
Točno je da se tužitelj žali na činjenicu da u prvom postupku provjere Vijeće nije uzelo u obzir to što, zbog ograničenja povezanih s pandemijom bolesti COVID-19, nije mogao sazvati svoju glavnu skupštinu kako bi prilagodio iznose članarina koje su trebali platiti njegovi članovi.
123
U tom pogledu valja podsjetiti na to da je javni ovršitelj, u okviru prvog i drugog postupka provjere, trebao provjeriti je li ispunjen uvjet predviđen u članku 2. stavku 2. točki (e) Sporazuma, prema kojem članovi sindikata ili udruženja osoblja supotpisnikâ, da bi se računali u okviru navedenih postupaka, moraju uplaćivati mjesečnu članarinu koja iznosi najmanje 0,2 % njihove osnovne plaće ili mirovine.
124
Budući da pak sindikati ili udruženja osoblja supotpisnici u stvarnom vremenu nisu upoznati s promjenama primitaka svojih članova, koji su povezani s njihovim statutarnim ili osobnim položajem, moguće je da se na referentni datum odabran za provedbu postupka provjere neki od njihovih članova ne bi mogli uračunati u provjeri praga priznavanja ili reprezentativnosti zbog toga što su, zbog promjene njihovih primitaka, njihove mjesečne članarine u tom trenutku niže od postotka navedenog u točki 123. ove presude.
125
Međutim, tužitelj ne iznosi nijedan element kojim bi dokazao da je na dan 31. srpnja 2022. ili na drugi referentni datum mogao dosegnuti prag reprezentativnosti, i to iako mu je u drugom postupku provjere dan dodatan rok i još jedna prilika da prilagodi razinu članarina svojih članova i poveća njihov broj, s obzirom na novi referentni datum koji je bio određen za 28. veljače 2023.
126
Slijedom navedenog, Vijeće nije povrijedilo svoju obvezu dužne pažnje time što je datum 31. svibnja 2022. prihvatilo kao prvi referentni datum.
iii) Treći argument, koji se temelji na povredi obveze nepristranosti
127
Tužitelj se žali na povredu obveze nepristranosti, ali pritom svoju argumentaciju ne pojašnjava dostatno da bi se mogla ocijeniti njezina osnovanost.
128
U tom pogledu, valja podsjetiti na to da se člankom 76. točkom (d) Poslovnika Općeg suda propisuje da tužba podnesena u prvom stupnju mora sadržavati „tužbene razloge i argumente kao i sažeti prikaz tih razloga”. Tako, prema ustaljenoj sudskoj praksi, sud Unije nije dužan odgovoriti na argumente stranke koji nisu dovoljno jasni i precizni, ako se ni na koji način dodatno ne razrađuju i nisu popraćeni posebnom argumentacijom koja ih potkrepljuje (vidjeti presudu od 18. studenoga 2021., Grčka/Komisija, C‑107/20 P, neobjavljenu, EU:C:2021:937, t. 76. i navedenu sudsku praksu).
129
Slijedom navedenog, taj treći argument treba odbaciti kao nedopušten, tako da prvi prigovor u okviru ovog dijela treba odbiti u cijelosti.
2) Drugi prigovor, koji se temelji na tome da Vijeće nije uzelo u obzir poteškoće s kojima se tužitelj susreo kako bi pristupio točnim informacijama koje bi mu omogućile da ispuni zahtjeve prvog i drugog postupka provjere
130
Tužitelj tvrdi da Vijeće nije uzelo u obzir poteškoće s kojima se susreo kako bi pristupio točnim informacijama koje bi mu omogućile da ispuni zahtjeve prvog i drugog postupka provjere, odnosno visini primitaka dužnosnika, službenika i umirovljenika, koja je povezana s njihovim razredima.
131
Tužitelj tako smatra da mu je Vijeće tijekom prvog i drugog postupka provjere trebalo dostaviti, po potrebi u anonimiziranom obliku, informacije o razredima dužnosnika, službenika i umirovljenika kako bi mogao provjeriti koji udio osnovne plaće čini članarina.
132
U tom pogledu valja podsjetiti na to da se člankom 5. stavkom 2. trećom alinejom Sporazuma sindikatima ili udruženjima osoblja supotpisnicima u svrhu postupaka provjere nalagalo da javnom ovršitelju dostave popise svojih članova koji su zaposleni u GTV‑u, pri čemu su trebali navesti njihovo državljanstvo, dužnost koju obavljaju i funkcijsku skupinu kojoj pripadaju, kao i popis bivših dužnosnika i ostalih službenika GTV‑a koji primaju mirovinu Zajednice.
133
Usto, prvim i drugim mandatnim pismom javnom ovršitelju se u svrhu provedbe prvog i drugog postupka provjere nalagalo da stupi u kontakt s Glavnom upravom za organizacijski razvoj i usluge kako bi dobio službeni popis dužnosnika i ostalih službenika te službeni popis bivših dužnosnika i ostalih službenika sastavljene na prvi referentni datum 31. svibnja 2022. odnosno na drugi referentni datum 28. veljače 2023. (u daljnjem tekstu: službeni popisi koje je sastavilo Vijeće).
134
Konkretno, službeni popisi koje je sastavilo Vijeće sadržavali su podatke o razredima i primicima članova i bivših članova osoblja GTV‑a kako bi na temelju njih javni ovršitelj mogao provjeriti je li ispunjen uvjet predviđen u članku 2. stavku 2. točki (e) Sporazuma, prema kojem članovi sindikata ili udruženja osoblja supotpisnikâ, da bi se računali u okviru postupaka provjere, moraju uplaćivati mjesečnu članarinu u iznosu od najmanje 0,2 % njihove osnovne plaće ili mirovine.
135
Međutim, kao prvo, valja istaknuti da se nijednom odredbom Sporazuma ne predviđa da se sindikatima ili udruženjima osoblja supotpisnicima priopćavaju podaci iz službenih popisa koje je sastavilo Vijeće.
136
Kao drugo, iz spisa ne proizlazi da je tužitelj od Vijeća zatražio da mu pošalje, za potrebe prvog i drugog postupka provjere, službene popise koje je ono sastavilo.
137
Kao treće, Vijeće bi prihvaćanjem tužiteljeva zahtjeva kojim je tražio da mu se dostave službeni popisi koje je ono sastavilo nužno povrijedilo klauzulu o povjerljivosti iz članka 5. stavka 1. Sporazuma.
138
Naime, ta klauzula kojom se javnom ovršitelju zabranjuje otkrivanje informacija dobivenih u okviru postupaka provjere omogućuje da se zajamči tajnost članstva u sindikatu dužnosnika i ostalih službenika GTV‑a te njegovih bivših dužnosnika i ostalih službenika, ali i povjerljivost njihovih primitaka, u skladu s odredbama Uredbe (EU) 2018/1725 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2018. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama, tijelima, uredima i agencijama Unije i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 45/2001 i Odluke br. 1247/2002/EZ (SL 2018., L 295, str. 39.)
139
Kao četvrto, iako tužitelj tvrdi da su mu se službeni popisi koje je sastavilo Vijeće mogli dostaviti u anonimiziranom obliku, nije sigurno da tužitelj u takvom slučaju ne bi mogao utvrditi identitet članova i bivših članova osoblja GTV‑a koji se nalaze na tim popisima, ili barem nekih od njih, na temelju podataka o njihovim razredima i primicima.
140
Slijedom navedenog, ovaj prigovor treba odbiti kao neosnovan.
3) Treći prigovor, koji se temelji na tome da je Vijeće, 30. studenoga 2022., objavilo rezultate prvog postupka provjere
141
Tužitelj prigovara Vijeću da je povrijedilo načelo dobre uprave time što je, 30. studenoga 2022., na svojem intranetu objavilo rezultate prvog postupka provjere, ne savjetovavši se s njime niti s drugim dvama sindikatima ili udruženjima osoblja supotpisnicima o kojima je riječ i na ishitren način, zbog čega nije imao priliku očitovati se niti eventualno osporavati taj postupak.
142
Usto, tužitelj smatra da je ta objava potaknula drugi sindikat ili udruženje osoblja supotpisnika da protiv njega povede kampanju ocrnjivanja objavljivanjem prvog zapisnika 23. siječnja 2023., što je dodatno otežalo rad na ponovnoj mobilizaciji njegovih članova kako bi se regulirao njegov položaj.
143
U tom pogledu valja utvrditi da je Vijeće 30. studenoga 2022. na svojem intranetu objavilo kratak članak o Sporazumu, uvjetima za priznavanje i reprezentativnost sindikata ili udruženja osoblja supotpisnikâ te prvom postupku provjere. Tako je bilo navedeno da je javni ovršitelj nedavno podnio svoje izvješće i utvrdio da dva sindikata ili udruženja osoblja supotpisnika, koja su poimence navedena, dosežu pragove priznavanja i reprezentativnosti, za razliku od tužitelja. U tom je članku također bilo navedeno da tužitelj, u skladu sa Sporazumom, ima rok od tri mjeseca da dosegne te pragove i nastavi ostvarivati prava predviđena Sporazumom.
144
Kao prvo, iako tužitelj tvrdi da je ta informacija objavljena a da se prethodno nije savjetovalo sa sindikatima ili udruženjima osoblja o kojima je riječ niti je on o tome obaviješten, on ne dokazuje, niti čak tvrdi, da je Vijeće bilo obvezno prethodno provesti takvo savjetovanje ili ga o tome obavijestiti. U svakom slučaju, ne navodi zašto bi se takva okolnost smatrala istovjetnom povredi načela dobre uprave.
145
Kao drugo, valja istaknuti da, iako tužitelj tvrdi da je objava Vijeća na njegovu intranetu od 30. studenoga 2022. potaknula drugi sindikat ili udruženje osoblja supotpisnika da protiv njega povede kampanju ocrnjivanja objavljivanjem sadržaja prvog zapisnika 23. siječnja 2023., što je navodno dodatno otežalo ponovnu mobilizaciju njegovih članova za potrebe drugog postupka provjere, on ne iznosi nijedan element koji bi mogao dokazati istinitost te tvrdnje, s obzirom na to da letak od 23. siječnja 2023. koji je podnio ne dokazuje postojanje kampanje ocrnjivanja protiv njega.
146
Stoga ovaj prigovor treba odbiti kao neosnovan, kao i drugi dio u cijelosti.
c)
Treći dio, koji se temelji na povredi „duha lojalne suradnje” u vezi s načelom proporcionalnosti
147
Tužitelj tvrdi da je Vijeće povrijedilo „duh lojalne suradnje”, u vezi s načelom proporcionalnosti, zbog toga što mu je trebalo odobriti prijelazno razdoblje od 18 mjeseci predviđeno u točki 4. Priloga kako bi mu se omogućilo da prevlada prijelaz iz položaja koji proizlazi iz njegova statusa priznatog i reprezentativnog sindikata ili udruženja osoblja u položaj koji proizlazi iz njegova novog statusa sindikata ili udruženja osoblja koji je samo priznat.
148
U tom pogledu, kao prvo, valja podsjetiti na to da si, u skladu s člankom 4. stavkom 3. prvim podstavkom UEU‑a, Unija i države članice na temelju načela lojalne suradnje i uz puno uzajamno poštovanje međusobno pomažu pri obavljanju zadaća koje proizlaze iz Ugovorâ.
149
Prema tome, tom se odredbom Vijeću ne nalaže obveza lojalne suradnje u njegovim odnosima s pravnom osobom poput tužitelja.
150
Usto, tužitelj se nije pozvao na druge odredbe prava Unije kojima bi se instituciji nalagala obveza „lojalne suradnje” u njezinim odnosima sa sindikatima ili udruženjima osoblja.
151
Konkretno, valja utvrditi da se Sporazumom ne propisuje da Vijeće i sindikati ili udruženja osoblja supotpisnici imaju obvezu lojalne suradnje.
152
Slijedom navedenog, tužitelj se ne može osnovano pozivati na načelo lojalne suradnje te ovaj dio, u dijelu u kojem se temelji na povredi tog načela, treba odbiti kao bespredmetan.
153
Kao drugo, kad je riječ o načelu proporcionalnosti, valja podsjetiti na to da, u skladu s člankom 52. stavkom 1. Povelje, „[s]vako ograničenje pri ostvarivanju prava i sloboda priznatih ovom Poveljom mora biti predviđeno zakonom i mora poštovati bit tih prava i sloboda. Podložno načelu proporcionalnosti, ograničenja su moguća samo ako su potrebna i ako zaista odgovaraju ciljevima od općeg interesa koje priznaje Unija ili potrebi zaštite prava i sloboda drugih osoba.” Usto, u skladu s člankom 5. stavkom 4. UEU‑a, na temelju načela proporcionalnosti, sadržaj i oblik djelovanja Unije ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje ciljeva Ugovorâ.
154
U tom pogledu valja istaknuti da se u točki 4. Priloga propisuje da u slučaju izmjena u raspodjeli službenika koji su stavljeni na raspolaganje između reprezentativnih sindikata ili udruženja osoblja, službenici stavljeni na raspolaganje mogu ostati na istoj dužnosti tijekom prijelaznog razdoblja od 18 mjeseci.
155
Prema tome, iz teksta te odredbe proizlazi da se ona primjenjuje samo na reprezentativne sindikate ili udruženja osoblja, a na to se svojstvo tužitelj više ne može pozivati zbog donošenja pobijane odluke.
156
Slijedom navedenog, Vijeće bi, da je tužitelju odobrilo prijelazno razdoblje od 18 mjeseci predviđeno u točki 4. Priloga, nužno povrijedilo tu odredbu te bi time povrijedilo pravni okvir koji je sâmo utvrdilo kao i načelo pravne sigurnosti.
157
U tim okolnostima, tužitelj neosnovano tvrdi da to što mu je Vijeće odbilo odobriti prijelazno razdoblje predviđeno u točki 4. Priloga čini povredu načela proporcionalnosti.
158
Stoga ovaj dio treba odbiti, a posljedično i drugi tužbeni razlog u cijelosti.
4.
Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi temeljnog prava na slobodu sindikalnog udruživanja
159
Tužitelj tvrdi da se pobijanom odlukom povređuje sloboda sindikalnog udruživanja zajamčena člankom 12. stavkom 1. Povelje, kao i njezinim člancima 27. i 28., te člankom 11. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950. (u daljnjem tekstu: EKLJP). Naime, smatra da pobijana odluka priječi ostvarivanje slobode sindikalnog udruživanja njegovih članova jer za neposredan učinak ima završetak upućivanja njegove predsjednice i službe asistenta u tajništvu koji je bio stavljen na raspolaganje te mu se kao sredstvo za djelovanje ostavlja samo puka adresa elektroničke pošte.
160
Tužitelj također ističe da njegova predsjednica, s obzirom na to da se sada mora vratiti na radno mjesto u GTV‑u na puno radno vrijeme, više neće biti raspoloživa kao prije za obavljanje sindikalnih dužnosti u službi svojih članova, tako da mu nužno slijedi gubitak interesa sadašnjih ili potencijalnih članova i „polagano gašenje”.
161
Vijeće osporava tužiteljeve tvrdnje.
162
U tom pogledu valja podsjetiti na to da, iako temeljna prava iz EKLJP‑a kao opća načela predstavljaju dio pravnog poretka Unije, što potvrđuje i članak 6. stavak 3. UEU‑a, te iako članak 52. stavak 3. Povelje određuje da u njoj sadržana prava koja odgovaraju pravima sadržanima u EKLJP‑u imaju jednako značenje i opseg primjene kao i ona iz spomenute konvencije, navedena konvencija nije pravni instrument koji formalno predstavlja dio pravnog poretka Unije jer joj Unija nije pristupila (vidjeti presudu od 22. listopada 2020., Silver Plastics i Johannes Reifenhäuser/Komisija, C‑702/19 P, EU:C:2020:857, t. 24. i navedenu sudsku praksu).
163
Međutim, iz Objašnjenja koja se odnose na Povelju (SL 2007., C 303, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 120. i ispravak SL 2020., C 235, str. 11.) proizlazi da pravo zajamčeno njezinim člankom 12. stavkom 1. odgovara pravu zajamčenom člankom 11. EKLJP‑a te da, u skladu s člankom 52. stavkom 3. Povelje, ima isto značenje i opseg primjene kao i potonje (presuda od 19. listopada 2023., Aquino/Parlament, C‑534/22 P, neobjavljena, EU:C:2023:802, t. 30.).
164
Stoga ovaj tužbeni razlog treba ispitati s obzirom na članak 12. stavak 1. Povelje.
165
Tako valja podsjetiti na to da, u skladu s člankom 12. stavkom 1. Povelje, „[s]vatko ima pravo na slobodu mirnog okupljanja i slobodu udruživanja na svim razinama, osobito kad je riječ o političkim, sindikalnim i građanskim pitanjima, što podrazumijeva i pravo svakoga na osnivanje sindikata i pristupanje njima radi zaštite svojih interesa”.
166
Usto, člancima 27. i 28. Povelje određuje se da „[r]adnicima ili njihovim predstavnicima moraju biti, na odgovarajućim razinama, osigurana prava na pravodobno informiranje i savjetovanje u slučajevima i pod uvjetima predviđenima pravom Unije te nacionalnim zakonodavstvima i praksom” te da „[r]adnici i poslodavci ili njihove organizacije imaju, u skladu s pravom Unije te nacionalnim zakonodavstvima i praksom, pravo na pregovaranje i sklapanje kolektivnih ugovora na odgovarajućim razinama i, u slučaju sukoba interesa, pravo na poduzimanje kolektivnog djelovanja za obranu svojih interesa, uključujući i štrajk”.
167
Naposljetku, valja podsjetiti na to da, u skladu s člankom 24.b Pravilnika o osoblju, „[d]užnosnici imaju pravo na udruživanje; posebno mogu biti članovi sindikata ili udruženja osoblja europskih dužnosnika”.
168
U tom kontekstu, iz sudske prakse proizlazi da institucije Unije ne smiju ničim priječiti ostvarivanje slobode sindikalnog udruživanja koja je priznata odredbama navedenim u točkama 165. do 167. ove presude (vidjeti u tom smislu presudu od 18. siječnja 1990., Maurissen i Union syndicale/Revizorski sud, C‑193/87 i C‑194/87, EU:C:1990:18, t. 12.).
169
Sloboda sindikalnog udruživanja koja je na taj način priznata dužnosnicima i službenicima Unije znači da sindikati i udruženja osoblja mogu poduzimati sve zakonite radnje kako bi zaštitili interese svojih članova kao radnika (vidjeti u tom smislu presudu od 18. siječnja 1990., Maurissen i Union syndicale/Revizorski sud, C‑193/87 i C‑194/87, EU:C:1990:18, t. 13. i navedenu sudsku praksu).
170
Iz toga slijedi, s jedne strane, da institucije Unije moraju prihvatiti da sindikati i udruženja osoblja obavljaju svoje zadaće predstavljanja i savjetovanja u svim područjima od interesa za osoblje te, s druge strane, da dužnosnike ili službenike ne smiju ni na koji način kazniti zbog njihovih sindikalnih aktivnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 18. siječnja 1990., Maurissen i Union syndicale/Revizorski sud, C‑193/87 i C‑194/87, EU:C:1990:18, t. 14. i 15.).
171
U ovom slučaju, valja utvrditi da se tužitelj u skladu s pobijanom odlukom i dalje može, kao priznati sindikat ili udruženje osoblja, koristiti pogodnostima predviđenima u članku 13. Sporazuma radi obavljanja svojih sindikalnih aktivnosti, tako da, iako ne raspolaže istim ovlastima i resursima kao reprezentativni sindikat ili udruženje osoblja, ipak zadržava mogućnost izvršavanja svojih zadaća predstavljanja i savjetovanja o svim pitanjima u interesu osoblja.
172
Usto, pobijana odluka ni na koji način ne priječi mogućnost da tužitelj ponovno stekne status reprezentativnog sindikata ili udruženja osoblja u slučaju da ponovno dosegne prag reprezentativnosti predviđen Sporazumom.
173
Osim toga, pobijana odluka ne stvara nikakvu prepreku ni slobodi mirnog okupljanja ni slobodi udruživanja tužiteljevih članova radi zaštite njihovih interesa, niti prepreku njihovu pravu da ih se pravodobno informira i savjetuje, osobito u okviru odbora osoblja koji je posebno za to uspostavljen Pravilnikom o osoblju.
174
U tom pogledu valja podsjetiti na to da, u skladu s člankom 9. stavkom 3. Pravilnika o osoblju, odbor osoblja zastupa interese cjelokupnog osoblja prema instituciji kojoj pripada i održava stalan kontakt između institucije i njezina osoblja, pri čemu pridonosi nesmetanom funkcioniranju službe omogućujući osoblju da izražava mišljenje (vidjeti u tom smislu presudu od 19. listopada 2023., Aquino/Parlament, C‑534/22 P, neobjavljenu, EU:C:2023:802, t. 32.).
175
Naposljetku, pobijana odluka ni na koji način ne priječi mogućnost da drugi reprezentativni sindikati ili udruženja osoblja u Vijeću štite interese tužiteljevih članova prilikom pregovora i sklapanja sporazuma poput onih uređenih člankom 10.c Pravilnika o osoblju, niti da njegovi članovi poduzimaju kolektivno djelovanje za obranu svojih interesa, uključujući i štrajk.
176
U tim okolnostima, ne može se smatrati da je cilj pobijane odluke, koja nije donesena zbog sindikalnih aktivnosti koje je vodio tužitelj, nego koja je, u skladu sa Sporazumom, opravdana utvrđenjima javnog ovršitelja prema kojima on nije dosezao prag reprezentativnosti predviđen navedenim sporazumom ni na prvi ni na drugi referentni datum, bio kazniti tužitelja ili spriječiti ostvarivanje slobode sindikalnog udruživanja njegovih članova te njihovih prava na temelju članka 12. stavka 1. Povelje kao i njezinih članaka 27. i 28.
177
U tom pogledu valja utvrditi da tužitelj nije tvrdio niti je a fortiori dokazao da odredbe Sporazuma kojima se uređuje stavljanje na raspolaganje resursa i sredstava sindikatima ili udruženjima osoblja kako bi im se omogućilo sindikalno djelovanje, ovisno o tome je li riječ o reprezentativnim ili priznatim sindikatima ili udruženjima osoblja, čine ograničenje pri ostvarivanju prava zajamčenih člancima 12., 27. i 28. Povelje te člankom 24.b Pravilnika o osoblju.
178
Slijedom navedenog, treći tužbeni razlog treba odbiti kao neosnovan kao i zahtjev za poništenje u cijelosti.
B. Zahtjev za naknadu štete
179
Tužitelj tvrdi da to što su objavljeni rezultati prvog postupka provjere, 30. studenoga 2022., a da se nije savjetovalo s njime niti s drugim dvama sindikatima ili udruženjima osoblja supotpisnicima o kojima je riječ te na ishitren način, čini dovoljno ozbiljnu povredu načela dobre uprave u odnosu na njega, koja mu je zbog štete nanesene njegovu ugledu prouzročila neimovinsku štetu. Zahtijeva da se Vijeću na ime te štete naloži plaćanje simboličnog iznosa od jednog eura.
180
Vijeće osporava tužiteljeve tvrdnje.
181
U tom pogledu valja podsjetiti na to da je, prema ustaljenoj sudskoj praksi, nastanak izvanugovorne odgovornosti Unije uvjetovan ispunjenjem nekoliko uvjeta, odnosno postojanjem dovoljno ozbiljne povrede pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima, postojanjem stvarne štete i postojanjem uzročne veze između povrede obveze autora akta i štete koju su pretrpjele oštećene osobe (vidjeti presudu od 27. travnja 2023., Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro i dr./Komisija, C‑549/21 P, neobjavljenu, EU:C:2023:340, t. 113. i navedenu sudsku praksu).
182
U ovom slučaju, tužitelj se u potporu ovom zahtjevu za naknadu štete poziva samo na isti prigovor nezakonitosti koji je iznio u prilog svojem zahtjevu za poništenje, konkretno na treći prigovor u okviru drugog dijela drugog tužbenog razloga, koji se temelji na povredi načela dobre uprave zbog toga što su, 30. studenoga 2022., objavljeni rezultati prvog postupka provjere.
183
Međutim, iz točke 146. ove presude proizlazi da je treći prigovor u okviru drugog dijela drugog tužbenog razloga, istaknut u potporu zahtjevu za poništenje, odbijen kao neosnovan.
184
Stoga nije ispunjen prvi uvjet naveden u točki 181. ove presude, na temelju kojeg se može utvrditi izvanugovorna odgovornost Unije i koji se odnosi na postojanje povrede pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima.
185
Slijedom navedenog, zahtjev za naknadu štete treba odbiti a da pritom nije potrebno ispitati druge uvjete za utvrđivanje odgovornosti institucija Unije.
IV. Troškovi
186
U skladu s člankom 134. stavkom 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da tužitelj nije uspio u postupku, valja mu naložiti snošenje troškova sukladno zahtjevu Vijeća, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite.
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (deveto prošireno vijeće)
proglašava i presuđuje:
1.
Tužba se odbija.
2.
Section Conseil de la Fédération de la fonction publique européenne nalaže se snošenje troškova, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite.
Papasavvas
Truchot
Kanninen
Sampol Pucurull
Tóth
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 11. prosinca 2024.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski