62024CC0554
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
JULIANE KOKOTT
od 10. srpnja 2025. (
1
)
Predmet C‑554/24 P
Republika Poljska
protiv
Europske komisije
„Žalba – Privremene mjere – Članak 279. UFEU‐a – Izvršenje rješenja potpredsjednice Suda kojim se određuju privremene mjere – Određivanje iznosa dnevne novčane kazne do izvršenja odluke – Propust Poljske da poduzme potrebne mjere – Sporazum o nagodbi – Brisanje predmeta u glavnom postupku iz upisnika – Naplata novčane kazne – Akcesorna priroda privremene mjere – Naknada materijalne štete nastale privremenim mjerama”
I. Uvod
1.
U sporu koji se odnosi na zaštitu Beloveške šume, Sud je presudio da može, prema članku 279. UFEU‑a, izreći novčane kazne radi provedbe privremenih mjera (
2
). Međutim, do danas ne postoje ni iskustvo s tim instrumentom ni posebne odredbe u tom pogledu. Ovaj predmet stoga pruža Sudu priliku da pojasni prirodu i posljedice izricanja novčane kazne u okviru postupka određivanja privremene mjere.
2.
Spor se odnosi na prvi postupak u kojem je Sud izrekao novčanu kaznu i u kojem je ona (barem privremeno) aktivirana. Češka Republika nije se složila s Poljskom oko toga je li Poljska prekršila Direktivu o procjeni utjecaja na okoliš (
3
), Okvirnu direktivu o vodama (
4
), Direktivu o informacijama o okolišu (
5
) i načelo lojalne suradnje u vezi s produljenjem koncesije za vađenje lignita u površinskom kopu Túrów (Poljska) (
6
). U tom je postupku potpredsjednik Suda, na zahtjev Češke Republike, prvo naredio trenutačni prekid vađenja lignita u površinskom kopu dok se spor ne riješi (
7
), a potom je odredio dnevnu novčanu kaznu koju je Poljska trebala plaćati dok ne ispuni tu naredbu (
8
).
3.
Međutim, nakon što je izrečeno ukupno 68500000 eura novčanih kazni, države članice uključene u postupak postigle su nagodbu i Sud je izbrisao glavni postupak iz svog upisnika (
9
). Poljska se sada spori s Komisijom o tome mora li podmiriti taj iznos ili je ta obveza postala bespredmetna zbog nagodbe i brisanja predmeta.
II. Pravni okvir
4.
Pravna osnova za privremene mjere pred sudovima Unije jest članak 279. UFEU‑a:
„Sud Europske unije može u svim predmetima koji se pred njim vode odrediti sve potrebne privremene mjere”.
5.
U članku 39. četvrtom stavku Statuta Suda pojašnjava se narav privremene mjere:
„Odluka predsjednika ili suca koji ga zamjenjuje privremena je i ni na koji način ne utječe na odluku Suda o glavnoj stvari”.
6.
Mirno rješavanje spora predviđeno je člankom 147. stavkom 1. Poslovnika Suda:
„Ako se, prije nego što je Sud donio odluku, stranke nagode o rješenju spora i ako obavijeste Sud da odustaju od svojih zahtjeva, predsjednik određuje brisanje predmeta iz upisnika i donosi odluku o troškovima u skladu s člankom 141., uzimajući u obzir prijedloge stranaka u tom pogledu”.
7.
Pretpostavke za određivanje privremene mjere mogu se izvesti iz članka 160. stavaka 1. do 3. Poslovnika Suda:
„1.   Zahtjev za suspenziju primjene akta neke institucije u skladu s člankom 278. UFEU‑a i 157. Ugovora o EZAE‑u dopušten je samo ako je podnositelj zahtjeva pobijao taj akt u nekom od postupaka pred Sudom.
2.   Zahtjev za neku drugu privremenu mjeru u skladu s člankom 279. UFEU‑a dopušten je samo ako ga je podnijela stranka postupka pred Sudom i ako se odnosi na taj postupak.
3.   Zahtjevi [za privremenu mjeru] iz prethodnih stavaka pojašnjavaju predmet spora, okolnosti zbog kojih postoji hitnost, kao i činjenične i pravne razloge koji na prvi pogled opravdavaju određivanje privremene mjere koja se zahtijeva”.
8.
Člankom 162. stavcima 2. i 3. Poslovnika Suda uređuje se određivanje jamstva i trajanje valjanosti privremene mjere:
„2.   Primjena rješenja može se uvjetovati time da podnositelj zahtjeva položi jamstvo, čiji iznos i vrsta se određuju ovisno o okolnostima.
3.   Rješenjem se može odrediti dan kada se mjera prestaje primjenjivati. U suprotnom, mjera prestaje proizvoditi učinke odmah po objavi presude kojom se završava postupak”.
9.
Članak 163. Poslovnika Suda odnosi se na promijenjene okolnosti:
„Na zahtjev jedne od stranaka odluku je u svakom trenutku moguće izmijeniti ili ukinuti uslijed promijenjenih okolnosti”.
III. Okolnosti spora i postupak
10.
Okolnosti spora iznesene su u pobijanoj presudi kako slijedi.
A.
Relevantne promjene u predmetu C‑121/21
11.
Češka Republika podnijela je 26. veljače 2021. tužbu na temelju članka 259. UFEU‑a radi utvrđenja da Republika Poljska nije ispunila obveze koje ima na temelju prava Unije zbog proširenja i produljenja djelatnosti iskopavanja lignita u rudniku površinskog kopa u Turówu (Poljska), koji se nalazi u blizini granica Češke Republike i Savezne Republike Njemačke (predmet C‑121/21).
12.
Istodobno je Češka Republika podnijela zahtjev za određivanje privremenih mjera tražeći da se Poljskoj naloži da, do donošenja presude Suda o meritumu, odmah prekine djelatnosti iskopavanja lignita u rudniku Turów.
13.
Rješenjem od 21. svibnja 2021., Češka Republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), potpredsjednica Suda prihvatila je taj zahtjev i naložila Poljskoj da odmah i do objave presude kojom se završava postupak u predmetu C‑121/21, prekine djelatnosti iskopavanja u tom rudniku.
14.
Smatrajući da Poljska nije postupila u skladu s obvezama koje ima na temelju rješenja od 21. svibnja 2021., Češka Republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), Češka Republika podnijela je 7. lipnja 2021. novi zahtjev za određivanje privremenih mjera kojim od Suda traži da se Poljskoj naloži da u proračun Unije uplaćuje dnevnu novčanu kaznu u iznosu od 5 milijuna eura.
15.
Zasebnim aktom podnesenim tajništvu Suda 29. lipnja 2021., Poljska je na temelju članka 163. Poslovnika Suda zatražila ukidanje rješenja od 21. svibnja 2021., Češka Republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:420).
16.
Rješenjem od 20. rujna 2021., Češka Republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:752), potpredsjednik Suda je, s jedne strane, odbio zahtjev Poljske za ukidanje rješenja od 21. svibnja 2021., Češka Republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:420) i, s druge strane, Poljskoj naložio da Komisiji plaća novčanu kaznu u iznosu od 500 000 eura dnevno, računajući od dana dostave tog rješenja Poljskoj sve dok ta država članica ne postupi u skladu s rješenjem od 21. svibnja 2021., Češka Republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:420).
17.
Poljska nikada nije postupila u skladu s rješenjem od 21. svibnja 2021., Češka Republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), već je 20. listopada 2021. ponovno podnijela zahtjev za poništenje tog rješenja.
18.
Češka Republika i Poljska sklopile su 3. veljače 2022. sporazum o okončanju spora povodom kojeg je došlo do predmeta C‑121/21 (u daljnjem tekstu: Sporazum o nagodbi). Prema medijskim izvješćima Poljska se obvezala Češkoj Republici platiti 45 milijuna eura i podignuti barijeru za zaštitu podzemnih voda (
10
).
19.
Dvije države članice obavijestile su 4. veljače 2022. Sud da slijedom sklapanja sporazuma o nagodbi odustaju od svih zahtjeva u predmetu C‑121/21. Istog su dana poljska tijela zatražila od Komisije da okonča postupak izvršenja novčanih kazni koje je izrekao Sud, prilažući svojem zahtjevu tekst tog sporazuma o nagodbi.
20.
Rješenjem od 4. veljače 2022., Češka Republika/Poljska (Površinski kop Turów) (C‑121/21, EU:C:2022:82), predsjednik Suda izbrisao je predmet C‑121/21 iz upisnika Suda.
21.
Istog je dana Poljska podnijela zahtjev, na temelju članka 163. Poslovnika Suda, za poništenje rješenja od 20. rujna 2021., Češka Republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:752).
22.
Rješenjem od 19. svibnja 2022., Češka Republika/Poljska (Površinski kop Turów) (C‑121/21 R, EU:C:2022:408), potpredsjednik Suda proglasio je da nema potrebe odlučivati o zahtjevu Republike Poljske za poništenje rješenja od 21. svibnja 2021., Češka Republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:420), u dijelu u kojem se odnosi na učinke tog rješenja nakon 4. veljače 2022. Ostatak zahtjeva Poljske je odbio.
B.
Naplata novčane kazne
23.
Komisija je zatim zatražila od Poljske da plati kaznu obračunatu do brisanja predmeta C‑121/21 iz upisnika, zajedno sa zateznim kamatama, te je zaprijetila naplatom tih iznosa putem prijeboja, u skladu s člankom 101. stavkom 1. i člankom 102. (
11
) Financijske uredbe, u slučaju neplaćanja.
24.
Komisija je pobijanim rješenjima obavijestila Poljsku o prijeboju njezina duga s različitim potraživanjima koje Poljska ima prema Uniji. Iznos glavnice naplaćene prijebojem iznosio je 68500000 EUR i odgovarao je dnevnim penalima dospjelima za razdoblje od 20. rujna 2021. do 3. veljače 2022.
C.
Postupak pred Općim sudom
25.
Poljska je pred Općim sudom zahtijevala poništenje pobijanih odluka i nalaganje Komisiji snošenja troškova. Međutim, pobijanom presudom od 29. svibnja 2024., Poljska/Komisija (T‑200/22 i T‑314/22, EU:T:2024:329), Opći sud je odbacio tužbu u skladu sa zahtjevom Komisije i naložio Poljskoj snošenje troškova.
D.
Žalba
26.
Žalbom podnesenom 14. kolovoza 2024. Republika Poljska traži da se
–
ukine pobijanu presudu u cijelosti;
–
poništi pobijana rješenja;
–
naloži Komisiji snošenje troškova prvostupanjskog i žalbenog postupka.
27.
Europska komisija zahtijeva da se
–
odbaci žalbu kao očito neosnovanu i
–
naloži Poljskoj snošenje troškova.
28.
Stranke su podnijele pisana očitovanja. Sud je na temelju članka 76. stavka 2. Poslovnika odlučio da neće održati raspravu jer je procijenio da raspolaže dovoljnim informacijama za donošenje odluke u predmetu.
IV. Pravna analiza
29.
U svojoj žalbi Poljska prvo osporava primjenu članka 279. UFEU‑a od strane Općeg suda (odjeljak A), a drugo nedostatak obrazloženja pobijane presude (odjeljak B).
A.
Članak 279. UFEU‐a
30.
Prvi tužbeni razlog sadržava četiri prigovora koji se odnose na tumačenje članka 279. UFEU‑a u pogledu posljedica mirnog rješenja spora. Takav sporazum znači da se izricanje novčane kazne retroaktivno ukida jer privremena mjera ovisi o predmetu u glavnom postupku (vidjeti dio 1.). To je također potrebno kako bi se spriječila materijalna šteta za adresate privremenih mjera (vidjeti dio 2.). U suprotnom bi novčana kazna imala funkciju sankcije (također vidjeti dio 1.). U rješenju od 19. svibnja 2022. nema ničega što bi upućivalo na drugo (također vidjeti dio 3.).
1. Akcesornost privremenih mjera i odsutnost kaznene naravi
31.
Prvim dijelom prvog žalbenog razloga Poljska prigovara da u točkama 42. i 47. pobijane presude Opći sud nije uzeo u obzir prirodu privremenih mjera, koja je akcesorna u odnosu na glavni postupak. Slično tome, kritizira ga i trećim dijelom svog prvog žalbenog razloga, prema kojem je Opći sud u točkama 47. i 48. pobijane presude novčanoj kazni pripisao funkciju sankcije za neispunjavanje obveza.
32.
U skladu s točkom 42. pobijane presude, iako je brisanje glavnog predmeta utjecalo na trajanje primjene novčane kazne, ono nije dovelo do prestanka obveze Poljske da plati već dugovani iznos kao novčanu kaznu. Drukčiji bi zaključak, prema mišljenju Općeg suda, doveo do odstupanja od svrhe novčane kazne, a to je osigurati učinkovitu primjenu prava Unije.
33.
U točki 47. pobijane presude, Opći sud je nadalje naveo da je u ovom slučaju novčana kazna bila namijenjena ne samo osiguravanju učinkovitosti konačne presude, već i osiguravanju da Poljska poštuje privremene mjere propisane rješenjem od 21. svibnja 2021., Češka Republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:420) te odvraćanju od odgađanja usklađivanja njezina ponašanja s tim rješenjem.
34.
Opći sud stoga u točki 48. pobijane presude zaključuje da bi, ako bi se argumenti Republike Poljske prihvatili, oni onemogućili samu svrhu mehanizma novčane kazne izrečene prema članku 279. UFEU‑a, jer bi doveli do toga da se obvezniku omogući da namjerno ne poštuje privremene mjere izrečene u postupku privremene zaštite do okončanja glavnog postupka, čime bi se potkopala učinkovitost prava Unije.
35.
Poljska pravilno smatra da je privremena zaštita akcesorna u odnosu na glavni postupak. Namjera je osigurati punu učinkovitost buduće konačne presude kako bi se izbjegla praznina u pravnoj zaštiti koju pruža Sud (
12
). Međutim, privremene mjere ne smiju imati učinak sankcije zbog kršenja prava Unije.
36.
Akcesornost također proizlazi iz članka 160. stavaka 1. i 2. Poslovnika. Članak 160. stavak 1. odnosi se na suspenziju akata institucija, koja se može zatražiti samo ako je podnositelj zahtjeva pobijao akt. Prema članku 160. stavku 2., zahtjev za neku drugu privremenu mjeru u skladu s člankom 279. UFEU‑a dopušten je samo ako ga je podnijela stranka postupka pred Sudom i ako se odnosi na taj postupak.
37.
Osim toga, Poljska pravilno ističe da privremena mjera ovisi o inicijativi stranaka jer ona pretpostavlja zahtjev stranke. Odluka po službenoj dužnosti predviđena je samo u članku 160. stavku 7. Poslovnika u pogledu odluke koju je Sud donio bez saslušanja protivne stranke, ali i dalje na zahtjev jedne od stranaka.
38.
Zbog te akcesornosti i ovisnosti o inicijativi stranaka u pogledu privremene mjere, u slučaju brisanja predmeta zbog mirnog rješenja spora, privremene mjere poduzete radi osiguranja učinkovitosti konačne presude također se moraju ukinuti.
39.
Stoga su, nakon okončanja glavnog postupka brisanjem (
13
) predmeta C‑121/21 zbog mirnog rješavanja spora, privremene mjere donesene u okviru tog postupka prestale vrijediti (
14
), kao što je to Opći sud pravilno istaknuo u točkama 36. i 37. pobijane presude.
40.
Međutim, znači li to i da se privremene mjere zbog mirnog rješavanja spora i brisanja predmeta moraju smatrati nepostojećima ab initio ili ukinuti s retroaktivnim učinkom?
41.
Članak 147. stavak 1. Poslovnika Suda ostavlja otvorenim pitanje retroaktivnosti. Tom se odredbom samo određuje da se predmet briše iz upisnika i da se odlučuje o troškovima ako se, prije nego što Sud donese odluku, stranke nagode o rješenju spora i ako obavijeste Sud da odustaju od svojih zahtjeva.
42.
Učinci brisanja nisu izričito regulirani. Stoga je zamislivo da raniji postupovni akti, uključujući sve privremene mjere, prestanu vrijediti s retroaktivnim učinkom.
43.
U prilog tom zaključku ide akcesornost privremene mjere. Budući da je njezin cilj samo osigurati učinkovitost buduće konačne presude, ona više nije potrebna ako se ne donese konačna presuda.
44.
Odustajanje od zahtjeva potrebno za brisanje iz upisnika prema članku 147. stavku 1. Poslovnika također na to upućuje. Naime, stranke pritom također moraju odustati od eventualnih zahtjeva za određivanje privremenih mjera. Retroaktivno ukidanje privremenih mjera stoga je u skladu s činjenicom da se postupci za privremene mjere uvijek pokreću na zahtjev stranaka.
45.
Upućivanje u točkama 42. i 48. pobijane presude na djelotvornu primjenu prava Unije također se ne protivi retroaktivnom ukidanju privremenih mjera. Iako je točno da privremena mjera pridonosi i djelotvornoj primjeni prava Unije, to je samo nužna posljedica njezine primarne uloge osiguravanja učinkovitost buduće konačne presude. Ako održavanje privremenih mjera više nije potrebno za ispunjavanje te primarne funkcije, one se više ne mogu opravdati učinkovitom primjenom prava EU. U suprotnom, privremene mjere bile bi odvojene od glavnog postupka i postale bi autonomne.
46.
Međutim, retroaktivno ukidanje privremenih mjera bilo bi u suprotnosti sa strukturom novčane kazne.
47.
Potpredsjednica je Poljskoj naložila plaćanje dnevne novčane kazne u iznosu od 500000 eura do datuma prestanka rudarenja. Stoga bi svako daljnje kašnjenje u provedbi privremene mjere trebalo dovesti do većeg iznosa. Dakle, cilj plaćanja novčane kazne nije bio samo osigurati da se izvorna privremena mjera uopće provede, već i osigurati da se provede što je brže moguće, što je Sud naveo u točki 47. pobijane presude.
48.
Međutim, taj dodatni prisilni učinak bio bi izgubljen ako bi se kazna u potpunosti ukinula i u slučaju zakašnjelog izvršenja. Stoga, kumulativna novčana kazna, retrospektivno, zapravo ima učinak sankcije za zakašnjelo izvršenje privremene mjere. Međutim, taj učinak sankcije nije svrha izricanja kumulativne novčane kazne, već samo nužna strukturna značajka te prisilne mjere.
49.
Kao nužna strukturna značajka, taj učinak sankcije nije u suprotnosti s akcesornim karakterom privremenih mjera. Naime, kako bi se osigurala učinkovitost buduće konačne presude, može biti potrebno što prije provesti privremenu mjeru, primjerice kako bi se izbjegla daljnja šteta.
50.
Međutim, toj strukturi novčane kazne ne protivi se ni to da stranke dogovore retroaktivno poništenje kumulirane novčane kazne koja je već nastala. Čak i novčana kazna strukturirana na ovaj način, budući da je privremena mjera, izriče se samo na zahtjev stranaka. U suprotnom bi se toj mjeri pridala autonomna priroda koja više ne bi bila u skladu s akcesornošću privremenih mjera.
51.
Štoviše, unatoč retroaktivnom pravnom ukidanju privremenih mjera, ne može se isključiti mogućnost nastanka stvarnih poteškoća. Da je Poljska postupila u skladu s privremenom mjerom od 21. svibnja 2021. i prestala s rudarenjem lignita, ta bi država članica pretrpjela značajne probleme koje sporazumno rješenje ne bi otklonilo. Prihod bi bio izgubljen, dok bi i dalje nastajali troškovi održavanja površinskog kopa, posebno u vezi s ispumpavanjem dolazne podzemne vode. Osim toga, prema podnescima Poljske u predmetu C‑121/21, doveden je u pitanje nastavak rada termoelektrane na lignit Turów, a time i lokalna opskrba toplinskom energijom i proizvodnja električne energije. Poljska je čak izrazila zabrinutost da će radnici u površinskom kopu tražiti drugo zaposlenje tijekom prestanka rudarskih aktivnosti i da više neće biti dostupni kada se rudarske aktivnosti nastave. To bi čak moglo utjecati na odluku u glavnom postupku.
52.
Međutim, stvarne poteškoće mogle bi nastati i ako bi se privremene mjere zadržale do brisanja predmeta iz upisnika. Poljska bi morala platiti znatan iznos kazni, iako se privremena mjera koja se u tom predmetu nastojala provesti naknadno pokaže suvišnom.
53.
Stvarne posljedice privremenih mjera, koje se naknadno pokažu suvišnima u svakom slučaju treba riješiti na drugi način (
15
).
54.
Iz toga slijedi da su prvi i treći dio prvog žalbenog razloga osnovani jer Opći sud u točkama 42., 47. i 48. pobijane presude nije u dovoljnoj mjeri uzeo u obzir akcesornost privremenih mjera i povezanu ovisnost o inicijativi stranaka, čime se novčanoj kazni u praksi daje nedopušten autonoman učinak sankcije. Zbog tih pogrešaka koje se tiču prava pobijanu presudu treba ukinuti.
2. Materijalna šteta
55.
Drugim dijelom prvog žalbenog razloga Poljska tvrdi da je nastala nepopravljiva materijalna šteta uzrokovana privremenom mjerom koju je navodno prouzročila pobijana presuda. Međutim, takva nepopravljiva šteta nije u skladu s privremenom prirodom privremenih mjera.
56.
Taj je argument nedopušten jer proširuje predmet spora u odnosu na tužbu pred Općim sudom. Posljedično, Poljska nije mogla naznačiti koju točku osporene presude osporava tim argumentima.
57.
Osim toga, iako se Sud slaže s mojim stajalištem o prvom i trećem dijelu prvog žalbenog razloga, taj je argument bespredmetan jer iz njega ne proizlazi nikakva materijalna šteta, barem u ovom slučaju, s poljske strane.
58.
Međutim, u slučaju da Sud ipak smatra da su ti argumenti dopušteni, ali ne slijedi moj stav o prvom i trećem dijelu prvog žalbenog razloga, valja napomenuti da pravo Unije sadržava instrumente koji omogućuju naknadu takve materijalne štete.
59.
Točno je da odluka suca odgovornog za odobravanje privremenih mjera ne može prejudicirati buduću odluku o meritumu oduzimajući joj koristan učinak (
16
).
60.
Međutim, stvarna konačna materijalna šteta koja proizlazi iz privremenih mjera ne može se u potpunosti isključiti (
17
). Već sam objasnio značajnu štetu koja bi u ovom slučaju mogla nastati provedbom privremene mjere od 21. svibnja 2021.
61.
Kad bi konačna presuda pokazala da je koncesija o kojoj je riječ u predmetu C‑121/21 bila nezakonita, ne bi bilo razloga za naknadu takve štete. Nasuprot tome, ako bi konačna presuda potvrdila da je projekt bio zakonit i time pokazala da privremena mjera nije bio potrebna, postavilo bi se pitanje naknade materijalne štete nastale privremenom mjerom.
62.
U tom slučaju moglo bi se razmotriti davanje jamčevine, ali i tužba zbog stjecanja bez osnove protiv Komisije i zahtjev za naknadu štete protiv protivne stranke ili Suda.
63.
Kao prvo, polaganjem jamstva u načelu bi se moglo nadoknaditi štetu ako se naknadno pokaže da privremena mjera nije bila opravdana. Kao što Poljska tvrdi, članak 162. stavak 2. Poslovnika dopušta da se izvršenje privremene mjere uvjetuje polaganjem jamstva.
64.
U ovom se slučaju moglo bi se pomisliti da bi Češka Republika trebala osigurati takvo jamstvo. Međutim, bilo bi teško procijeniti jamstvo negativnih posljedica trenutačnog prekida djelatnosti iskopavanja lignita, osobito ako bi taj prestanak doveo do konačnog prestanka. Međutim, to se pitanje nije postavilo u okviru postupka privremene pravne zaštite jer Poljska nije zatražila davanje takvog jamstva.
65.
Kao drugo, zamisliv bi bio zahtjev za povrat novčane kazne protiv Komisije zbog stjecanja bez osnove. Osoba koja je pretrpjela gubitak koji je doveo do povećanja imovine druge osobe bez pravne osnove za to stjecanje u pravilu ima pravo, u skladu s načelima koja su zajednička pravima država članica, da stjecatelj vrati stečeni iznos do visine tog gubitka (
18
). Da je Poljska prije sklapanja nagodbe već platila novčanu kaznu Komisiji, ali je izricanje novčane kazne ukinuto s retroaktivnim učinkom – kao što predlažem – Poljska bi mogla povratiti ta plaćanja. Međutim, u slučaju da Sud ne prihvati moje stajalište u pogledu retroaktivnog učinka sporazuma o nagodbi, plaćanje novčane kazne Komisiji bi, s druge strane, i dalje opravdavalo plaćanje novčane kazne u prethodnom razdoblju.
66.
Kao treće, pravo na naknadu štete na temelju prava Unije moglo bi omogućiti naknadu materijalne štete nastale privremenom mjerom. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, pravo na naknadu štete postoji u obliku izvanugovorne odgovornosti država članica ili Unije ako su ispunjena tri uvjeta: počinitelj štete povrijedio je pravilo prava Unije kojim se dodjeljuju prava oštećenicima, povreda tog pravila dovoljno je ozbiljna i postoji izravna uzročna veza između te povrede i štete na koju se poziva (
19
).
67.
S jedne strane, u vrlo rijetkim slučajevima takvo pravo na naknadu štete može postojati protiv podnositelja zahtjeva, u ovom slučaju Češke Republike. Međutim, zahtjevom za određivanje privremenih mjera krši se pravo Unije samo ako ga podnositelj zahtjeva podnese na temelju zlouporabe postupka, primjerice namjernom zavaravanjem suda u pogledu uvjeta privremene zaštite (prijevara u vezi s postupkom). U ovom slučaju ne postoji nikakva indicija u tom smislu u pogledu zahtjeva Češke Republike. Iako bi se mogle zamisliti daljnje osnove za odgovornost na temelju zahtjeva za privremene mjere (
20
), do danas ne postoje odgovarajuće odredbe.
68.
S druge strane, može se predvidjeti pravo na naknadu štete protiv Unije koje bi se trebalo temeljiti na tome da je Sud pri odlučivanju o privremenim mjerama povrijedio pravo Unije.
69.
Sud je već priznao da povreda prava Unije koju su počinili sudovi može dovesti do prava na naknadu štete (
21
). Tužba se može podnijeti unatoč pravomoćnosti sudske odluke jer tužba za naknadu štete nema isti predmet spora kao i izvorna sudska odluka (
22
).
70.
Međutim, u praksi se čini vrlo teško uspostaviti takvo pravo. U pravilu privremena mjera neće biti nezakonita, a kamoli predstavljati ozbiljnu povredu.
71.
Međutim, u ovom slučaju, tužba za naknadu štete protiv Unije ne čini se od samog početka beznadnom.
72.
Sudac koji odlučuje o zahtjevu za privremene mjere može odobriti privremenu mjeru samo ako se utvrdi da je njezino odobravanje prima facie opravdano u pravu i činjenicama (fumus boni juris) i ako je to potrebno jer je, kako bi se izbjegla ozbiljna i nepopravljiva šteta za interese podnositelja zahtjeva, potrebno da se ona donese i stupi na snagu prije donošenja odluke o meritumu. Sudac koji odlučuje o zahtjevu za privremene mjere, prema potrebi, također će odvagnuti interese koji su u pitanju (
23
). Nadalje, odluka suca koji odlučuje o zahtjevu za privremene mjere ne može prejudicirati odluku o meritumu (
24
).
73.
U svojoj odluci od 21. svibnja 2021., potpredsjednica je fumus boni iuris utemeljila na činjenici da je Poljska dodijelila spornu koncesiju za rudarenje lignita na temelju odredbe koja dopušta produljenje dozvole bez prethodne procjene utjecaja na okoliš (
25
).
74.
Međutim, iz činjenica odluke od 21. svibnja 2021. već je jasno da je operator površinskog kopa priložio odluku o procjeni utjecaja na okoliš zahtjevu za produljenje dozvole (
26
). Stoga se postavlja pitanje je li koncesija doista produžena na temelju navodnog manjkavog prenošenja Direktive o procjeni utjecaja na okoliš.
75.
Nadalje, u svojoj obrani u glavnom postupku od 7. lipnja 2021., tj. nakon što je donesena privremena zabrana, Poljska je navela da su 28. travnja 2021., tj. prije nego što je donesena privremena mjera, nadležna tijela već izdala drugu dugoročnu koncesiju za rudarenje lignita na temelju procjene utjecaja na okoliš. Poljska navodi da je tim ishođenjem daljnje koncesije ispravila svaki nedostatak koji bi zahvaćao spornu koncesiju. Potpredsjednik je to trebao uzeti u obzir u rješenju od 20. rujna 2021. prilikom određivanja novčane kazne u svrhu provedbe privremene mjere.
76.
Čini se da je u tom kontekstu generalni odvjetnik P. Pikamäe ograničio ispitivanje tog tužbenog razloga u glavnom postupku na usklađenost poljskog zakonodavstva s Direktivom o procjeni učinaka na okoliš te je zauzeo stav da zakonitost koncesije za rudarenje lignita nije upitna (
27
).
77.
Također se čini neuvjerljivim da potpredsjednica ne uspostavlja nikakvu vezu između navodne povrede Direktive o procjeni učinaka na okoliš i teške i nepopravljive štete koja bi opravdala hitnost. Potpredsjednik je zaključio da bi nastavak aktivnosti iskopavanja lignita u rudniku Turów mogao uzrokovati ozbiljnu i nepovratnu štetu okolišu i ljudskom zdravlju zbog utjecaja na podzemne vode (
28
). Takvi učinci svakako bi se trebali rješavati u kontekstu procjene učinaka na okoliš. Međutim, takva procjena ne bi spriječila nastanak takvih učinaka (
29
).
78.
Štoviše, čini se da argumenti Češke Republike u glavnom postupku nisu imali za cilj utvrditi da takvi učinci krše pravo Unije. Naprotiv, Češka Republika smatrala je da je takva povreda ciljeva članka 4. stavka 1. točke (a) podtočke ii. i članka 4. stavka 1. točke (b) podtočke ii. Okvirne direktive o vodama opravdana izuzećima iz članka 4. stavaka 4. i 5. (
30
)
79.
Naposljetku, pitanje zaslužuje temeljito ispitivanje je li u okviru odvagivanja interesa (
31
) i prilikom izricanja novčane kazne (
32
) potpredsjednica na prihvatljiv način ocijenila poljsku argumentaciju u vezi sa štetom koja bi nastala prestankom aktivnosti rudarenja lignita (
33
) ili je prekoračila prag iskrivljavanja dokaza te je možda čak prejudicirala odluku o meritumu.
80.
Međutim, Republika Poljska nije iznijela argumente u pogledu tih mogućih osnova za pravo na naknadu štete u ovom postupku.
81.
Osim toga, nije zadatak Komisije osporiti takav argument kojim se tvrdi da je Sud povrijedio pravo Unije. Umjesto toga, Uniju bi u takvom postupku morao zastupati Sud (
34
).
82.
Međutim, to ne sprječava Komisiju da, eventualno zajedno s Vijećem i Parlamentom, traži mirno rješenje spora u vezi s novčanom kaznom ako se Sud ne složi s mojim stavom o prvom i trećem dijelu prvog žalbenog razloga. Stoga bi vjerojatno bilo u interesu svih uključenih stranaka da Unija iskoristi ta sredstva za poseban program za promicanje energetske tranzicije u Poljskoj, a država članica se suzdrži od poduzimanja daljnjih mjera za naplatu novčane kazne.
83.
Što se tiče drugog dijela prvog žalbenog razloga, kojim se Poljska poziva na nepopravljivu materijalnu štetu, ipak valja utvrditi da bi on bio neosnovan zbog prethodno navedenih mehanizama naknade ako bi ga Sud, suprotno onomu što smatram, smatrao dopuštenim.
3. Netočno tumačenje rješenja od 19. svibnja 2022.
84.
U četvrtom dijelu prvog žalbenog razloga Poljska osporava točku 40. pobijane presude. Opći sud je, među ostalim, u toj točki utvrdio da je u točki 26. rješenja potpredsjednika od 19. svibnja 2022. izričito navedeno da se za nalog kojim se Republici Poljskoj nalaže plaćanje Komisiji novčane kazne od 500000 eura dnevno do prestanka vađenja lignita smatra da je prestao vrijediti (tek) 4. veljače 2022. Drugim riječima, dnevna kazna koju je izrekao potpredsjednik rješenjem od 20. rujna 2021. prestala je vrijediti (tek) 4. veljače 2022. Stoga, prema točki 41. pobijane presude, dnevnu novčanu kaznu treba platiti za razdoblje od 20. rujna 2021. do 3. veljače 2022.
85.
Poljska tvrdi da je potpredsjednik u rješenju od 19. svibnja 2022. samo izjavio da, prema članku 163. Poslovnika, može izmijeniti privremenu mjeru samo u pogledu njezinih budućih učinaka. Retroaktivno ukidanje nije u njegovoj nadležnosti (
35
). Posljedično, u toj odluci nije utvrđeno da je izricanje novčane kazne (automatski) retroaktivno ukinuto brisanjem predmeta u glavnom postupku iz upisnika.
86.
Poljska pravilno tvrdi da su nalazi u točki 26. rješenja od 19. svibnja 2022. bili izravno namijenjeni potvrđivanju odluke potpredsjednika. U tu svrhu nije bilo potrebno navesti da se izricanje novčane kazne ne može retroaktivno ukinuti. Umjesto toga, bilo bi dovoljno utvrditi da potpredsjednik ne može retroaktivno opozvati izricanje novčane kazne i da je ona brisanjem opozvana s budućim učinkom.
87.
Međutim, u točki 40. osporene presude Opći sud također ne nalazi ništa drukččije.
88.
U tom pogledu za Poljsku je naprotiv odlučujući zaključak iz točke 42. pobijane presude, koji se temelji na točki 40. pobijane presude, prema kojem brisanje glavnog predmeta iz upisnika nije dovelo do prestanka obveze plaćanja iznosa koji se duguje na temelju novčane kazne. Kao što je to već navedeno (
36
) taj zaključak sadržava pogrešku koja se tiče prava i stoga ga treba poništiti.
89.
Četvrti dio prvog žalbenog razloga stoga je neosnovan.
B.
Obrazloženje pobijane presude
90.
Svojim drugim žalbenim razlogom Poljska osporava točku 46. pobijane presude. U njoj Opći sud odbacuje argument Poljske da je iz većine nacionalnih pravnih sustava očito da zaštitne mjere donesene do donošenja konačne odluke prestaju imati retroaktivni učinak kada glavni postupak postane bespredmetan. To ne može biti dovoljno za utvrđivanje da ta postupovna pravila čine dio ustavnih tradicija zajedničkih državama članicama i da stoga mogu činiti dio pravnog poretka Europske unije kao izvor prava.
91.
Poljska ovim žalbenim razlogom ne osporava sadržaj odluke Općeg suda, već samo tvrdi da je obrazloženje nedostatno. Stoga je potrebno ispitati samo izražava li obrazloženje presude obrazloženje Općeg suda na jasan i nedvosmislen način, kako bi zainteresirane strane mogle utvrditi razloge donesene odluke, a Sud mogao izvršiti svoj sudski nadzor (
37
).
92.
Razmatranja iz točke 46. pobijane presude ispunjavaju te zahtjeve. Iz toga slijedi da informacije koje je dostavila Poljska nisu uvjerile Opći sud u postojanje opće ustavne tradicije država članica prema kojoj sporazum o nagodbi dovodi do retroaktivne ništetnosti privremenih mjera i mjera poduzetih za njihovo izvršenje. U sličnom slučaju, Sud je dao još ograničenije razloge za svoje nalaze (
38
).
93.
Stoga je ovaj nalaz dovoljno obrazložen, a drugi žalbeni razlog je neosnovan.
V. Tužba pred Općim sudom
94.
Sukladno članku 61. stavku 1. Statuta Suda Europske unije, Sud ukida presudu Općeg suda ako je žalba osnovana. Može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta ili može vratiti predmet na odlučivanje Općem sudu.
95.
Prema mojim razmatranjima o prvom i trećem dijelu prvog žalbenog razloga, privremene mjere prestale su se primjenjivati s retroaktivnim učinkom kao rezultat sporazumnog rješenja spora. Stoga je Komisija pobijanim rješenjima pogrešno provela prijeboj novčane kazne s poljskim potraživanjima. Ta bi rješenja stoga trebalo staviti izvan snage.
VI. Troškovi
96.
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad je žalba osnovana i Sud sâm konačno odluči o sporu, Sud odlučuje o troškovima. U skladu s člankom 138. stavkom 1. Poslovnika, koji se na temelju članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
97.
Budući da je Poljska uspjela u postupku i podnijela zahtjev za naknadu troškova, Komisiji valja naložiti snošenje troškova nastalih Poljskoj kao i vlastitih troškova.
VII. Zaključak
98.
Slijedom navedenog predlažem Sudu da odluči na sljedeći način:
1.
Presuda Općeg suda od 29. svibnja 2024., Poljska/Komisija (T‑200/22 i T‑314/22, EU:T:2024:329) se poništava.
2.
Poništavaju se rješenja Europske komisije od 7. i 8. veljače, 16. i 31. ožujka te 16. svibnja 2022., kojima je Komisija prijebojem naplatila iznose koje je Republika Poljska dugovala za razdoblja od 20. rujna 2021. do 17. siječnja 2022. i od 18. siječnja 2022. do 3. veljače 2022. na ime dnevne novčane kazne koju je izrekao potpredsjednik Suda rješenjem od 20. rujna 2021., Češka Republika/Poljska (C‑121/21 R, EU:C:2021:752).
3.
Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova koji su nastali Republici Poljskoj kao i vlastitih troškova koji su joj nastali u postupcima pred Općim sudom i Sudom.
(
1
)	Izvorni jezik: njemački
(
2
)	Rješenje od 20. studenoga 2017., Komisija/Poljska (Beloveška šuma) (C‑441/17, EU:C:2017:877, t. 97. i sljedeće)
(
3
)	Direktiva 2011/92/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o procjeni učinaka [utjecaja] određenih javnih i privatnih projekata na okoliš (SL 2012., L 26, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 27., str. 3.), kako je izmijenjena Direktivom 2014/52/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014. (SL 2014., L 124, str. 1.)
(
4
)	Direktiva 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (SL 2000., L 327, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 48.) zadnji put izmijenjena Direktivom Komisije 2014/101/EU od 30. listopada 2014. (SL 2014., L 311, str. 32.)
(
5
)	Direktiva 2003/4/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2003. o javnom pristupu informacijama o okolišu i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 90/313/EEZ (SL 2003., L 41, str. 26.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 128.)
(
6
)	Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Pikamäea u predmetu Češka Republika/Poljska (Površinski kop Turów) (C‑121/21, EU:C:2022:74).
(
7
)	Rješenje potpredsjednika Suda od 21. svibnja 2021., Češka Republika/Poljska (Površinski kop Turów) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420)
(
8
)	Rješenje potpredsjednika Suda od 20. rujna 2021., Češka Republika/Poljska (Površinski kop Turów) (C‑121/21 R, EU:C:2021:752).
(
9
)	Rješenje od 4. veljače 2022., Češka Republika/Poljska (Površinski kop Turów) (C‑121/21, EU:C:2022:82)
(
10
)	Vidjeti, primjerice, Reuters, Poland sign deal to end Polish coal mine dispute Czech PM, od 3. veljače 2022., https://www.reuters.com/article/business/energy/-poland‑sign‑deal‑to‑end‑polish‑coal‑mine‑dispute‑czech‑pm‑idUSP7N2HH02Q/., i Landesecho, Tschechien und Polen einigen sich im Konflikt um Kohlegrube Turów od 4. veljače 2024., https://landesecho.cz/wirtschaft/tschechien‑und‑polen‑einigen‑sich‑im‑konflikt‑um‑kohlegrube‑turow/002031/
(
11
)	Uredba (EU, Euratom) 2018/1046 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. srpnja 2018. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije, o izmjeni uredaba (EU) br. 1296/2013, (EU) br. 1301/2013, (EU) br. 1303/2013, (EU) br. 1304/2013, (EU) br. 1309/2013, (EU) br. 1316/2013, (EU) br. 223/2014, (EU) br. 283/2014 i Odluke br. 541/2014/EU te o stavljanju izvan snage Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 (SL 2018., L 193, str. 1.)
(
12
)	Rješenje od 20. studenoga 2017., Komisija/Poljska (Beloveška šuma) (C‑441/17, EU:C:2017:877, t. 94. i 95.) Vidjeti također rješenja potpredsjednika Suda od 10. rujna 2013., Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P[R], EU:C:2013:558, t. 68.) i od 2. ožujka 2016., Evonik Degussa/Komisijae (C‑162/15 P‑R, EU:C:2016:142, t. 29.).
(
13
)	Rješenje od 4. veljače 2022., Češka Republika/Poljska (Površinski kop Turów) (C‑121/21, EU:C:2022:82)
(
14
)	Rješenje potpredsjednika Suda od 19. svibnja 2022., Češka Republika/Poljska (Površinski kop Turów) (C‑121/21 R, EU:C:2022:408, t. 25. i 26.)
(
15
)	Vidjeti točke 62. do 81. u nastavku.
(
16
)	Rješenje potpredsjednika Suda od 10. rujna 2013., Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P[R], EU:C:2013:558, t. 68.), od 2. ožujka 2016., Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P‑R, EU:C:2016:142, t. 105.), i od 20. studenoga 2017., Komisija/Poljska (Beloveška šuma) (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, t. 94. i 95.)
(
17
)	Vidjeti točku 51. ovog mišljenja.
(
18
)	Presude od 16. prosinca 2008., Masdar (UK)/Komisija (C‑47/07 P, EU:C:2008:726, t. 44.) i od 9. srpnja 2020., Češka Republika/Komisija (C‑575/18 P, EU:C:2020:530, t. 82.)
(
19
)	Presude od 5. ožujka 1996., Brasserie du pêcheur i Factortame (C‑46/93 i C‑48/93, EU:C:1996:79, t. 51.), od 16. srpnja 2009., Komisija/Schneider Electrica (C‑440/07 P, EU:C:2009:459, t. 160.) i od 5. ožujka 2024., Kočner/Europol (C‑755/21 P, EU:C:2024:202, t. 117.)
(
20
)	To je slučaj, na primjer, sa zaštitom intelektualnog vlasništva prema članku 9. stavku 7. Direktive 2004/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o provedbi prava intelektualnog vlasništva (SL 2004., L 157, str. 45.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 74.) i poslovnih tajni prema članku 11. stavku 5. Direktive (EU) 2016/943 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti neotkrivenog znanja i poslovnih informacija (poslovnih tajni) od njihova nezakonitog stjecanja, korištenja i otkrivanja (SL 2016., L 157, str. 1.).
(
21
)	Presude od 30. rujna 2003., Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, t. 32. do 36.), od 16. srpnja 2009., Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland/Komisija (C‑385/07 P, EU:C:2009:456, t. 195.) i od 26. studenoga 2013., Gascogne Sack Deutschland/Komisija (C‑40/12 P, EU:C:2013:768, t. 89.)
(
22
)	Vidjeti presudu od 30. rujna 2003., Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, t. 39.).
(
23
)	Rješenja Suda od 12. srpnja 1996., Ujedinjena Kraljevina/Komisija (C‑180/96 R, EU:C:1996:308, t. 44.), rješenja predsjednika Suda od 24. rujna 1996., Ujedinjena Kraljevina/Komisija (C‑239/96 R i C‑240/96 R, EU:C:1996:347, t. 31.) i rješenja potpredsjednika Suda od 21. svibnja 2021., Češka Republika/Poljska (Površinski kop Turów) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, t. 34.)
(
24
)	Rješenje potpredsjednika Suda od 10. rujna 2013., Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P[R], EU:C:2013:558, t. 68.), od 2. ožujka 2016., Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P‑R, EU:C:2016:142, t. 105.) i od 20. studenoga 2017., Komisija/Poljska (Beloveška šuma) (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, t. 94. i 95.)
(
25
)	Rješenje od 21. svibnja 2021., Češka Republika/Poljska (Površinski kop Turów), (C‑121/21, EU:C:2021:420, t. 49.)
(
26
)	Rješenje od 21. svibnja 2021., Češka Republika/Poljska (Površinski kop Turów), (C‑121/21, EU:C:2021:420, t. 14.)
(
27
)	Mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Pikamäea u predmetu Češka/Poljska (Površinski kop Turów) (C‑121/21, EU:C:2022:74, t. 55. i 61.)
(
28
)	Rješenje od 21. svibnja 2021., Češka Republika/Poljska (Površinski kop Turów) (C‑121/21, EU:C:2021:420, osobito t. 66., 69. i 72.)
(
29
)	Vidjeti presudu od 14. ožujka 2013., Leth (C‑420/11, EU:C:2013:166, t. 46.).
(
30
)	Vidjeti četvrti tužbeni razlog koji je Češka Republika iznijela u predmetu C‑121/21 i, u tom smislu, mišljenje glavnog odvjetnika P. Pikamäea u predmetu Češka Republika/Poljska (Površinski kop Turów) (C‑121/21, EU:C:2022:74, t. 131. i sljedeće).
(
31
)	Rješenje od 21. svibnja 2021., Češka Republika/Poljska (Površinski kop Turów) (C‑121/21, EU:C:2021:420, osobito t. 89. i 90.)
(
32
)	Rješenje od 20. rujna 2021., Češka Republika/Poljska (Površinski kop Turów) (C‑121/21, EU:C:2021:752, osobito t. 24. i 25.)
(
33
)	Vidjeti točku 51. ovog mišljenja.
(
34
)	Vidjeti rješenja Općeg suda od 6. siječnja 2015., Kendrion/Europska unija (T‑479/14, EU:T:2015:2, t. 19.) i potpredsjednika Suda od 18. prosinca 2015., Sud/Kendrion (C‑71/15 P, EU:C:2015:857), kojim se žalba protiv tog rješenja briše iz upisnika.
(
35
)	Rješenje od 19. svibnja 2022., Češka Republika/Poljska (Površinski kop Turów), (C‑121/21, EU:C:2022:408, osobito t. 30. do 32. u vezi t. 22.). Vidjeti također rješenja potpredsjednika Suda od 21. travnja 2023., Komisija/Poljska (Neovisnost i privatni život sudaca) (C‑204/21 R‑RAP, EU:C:2023:334, t. 12.) i od 28. rujna 2023., Vijeće/Mazepina (C‑564/23 P[R] i C‑564/23 P[R]‑R, EU:C:2023:727, t. 24.).
(
36
)	Vidjeti t. 42. do 54.
(
37
)	Presuda od 2. travnja 2009., France Télécom/Komisija (C‑202/07 P, EU:C:2009:214, t. 29.) i od 27. lipnja 2024., Češka Republika/Komisija (C‑176/19 P, EU:C:2024:549, t. 267.)
(
38
)	Presuda od 11. siječnja 2000., Nizozemska i van der Wal/Komisija (C‑174/98 P i C‑189/98 P, EU:C:2000:1, t. 17.)