62006CC0231_RO
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Introducere
1. Prezenta procedură preliminară are din nou ca obiect situația juridică a stewardeselor belgiene în raport cu cea a colegilor acestora de sex masculin, subiect pe care Curtea l‑a examinat deja în anii ’70 și care a stat la baza celor trei hotărâri Defrenne(2) . După examinarea, în numeroase cauze, în special a principiului egalității remunerațiilor între bărbați și femei, precum și a celui al egalității de tratament în ceea ce privește condițiile de angajare, această cauză revine, din punct de vedere tematic, la punctul de plecare al jurisprudenței Defrenne, în special la problema egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește sistemul legal de pensii pentru limită de vârstă.
2. Între anii 1964 și 1980, în Belgia era aplicabil personalului de cabină de sex masculin un sistem special în cadrul sistemului de pensii legale, care le permitea să obțină o pensie pentru limită de vârstă mai ridicată față de cea care ar fi fost posibilă în cadrul sistemului general aplicabil angajaților. Aceștia trebuiau însă să achite de asemenea, în acest scop, cotizații mai mari pentru pensie.
3. Acest sistem special este disponibil personalului de cabină de sex feminin numai începând cu anul 1981(3) . Pentru perioadele de asigurare anterioare anului 1981, stewardesele pot beneficia de sistemul special cu titlu retroactiv numai în măsura în care plătesc cotizații de regularizare. În acest scop, s‑a instituit în anul 1997 o „procedură de regularizare” care impune persoanelor vizate achitarea de cotizații de regularizare sub forma unei plăți globale într‑o singură tranșă, la care se aplică o dobândă anuală de 10 % de la sfârșitul anului de asigurare respectiv.
4. Această procedură de regularizare, care permite o egalitate de tratament numai prin impunerea de sarcini financiare considerabile persoanelor vizate, face obiectul, în cadrul prezentei proceduri, al unei examinări din punctul de vedere al dreptului comunitar. Trebuie clarificat dacă modalitățile de regularizare, astfel cum sunt prevăzute în dreptul belgian actual pentru fostele stewardese, nu privează principiul egalității de tratament între bărbați și femei de orice efect util.
II – Cadrul juridic
A – Dreptul comunitar
5. Directiva 79/7/CEE(4) urmărește aplicarea progresivă a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în domeniul securității sociale. Conform articolului 3 alineatul (1) litera (a), această directivă se aplică, printre altele, sistemelor legale care asigură protecția împotriva riscului de îmbătrânire.
6. Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 79/7 prevede că:
„Principiul egalității de tratament presupune inexistența oricărei discriminări pe criterii de sex, în raport, direct sau indirect, în special cu starea civilă sau familială, îndeosebi în ceea ce privește:
– domeniul de aplicare al regimurilor și condițiile de acces la acestea,
– obligația de a cotiza și calculul cotizațiilor,
– calculul prestațiilor, inclusiv sporurile datorate celuilalt soț și persoanelor aflate în întreținere și condițiile care reglementează durata și menținerea dreptului la prestații.”
7. Termenul pentru transpunerea Directivei 79/7 a expirat la 23 decembrie 1984(5) .
B – Dreptul național
8. Cu efect de la 1 ianuarie 1964, în Belgia s‑a introdus, în cadrul sistemului legal de pensii, un sistem special pentru așa‑numitul „personal navigant al aviației civile”, care era o derogare de la sistemul general de pensii pentru limită de vârstă și de urmaș pentru angajați. În urma modificării dispozițiilor semnificative în anul 1969, de la această dată Decretul regal din 3 noiembrie 1969(6) este baza juridică pertinentă aplicabilă acestui sistem special.
9. Sistemul special se caracterizează în mod esențial prin faptul că, atât la încasarea cotizațiilor, cât și la calculul pensiei personalului navigant se ia în considerare o parte mai mare a remunerației decât cea folosită drept bază de calcul în cadrul sistemului general pentru angajați. Astfel, destinatarii sistemului special beneficiază de o pensie mai mare decât cei afiliați la sistemul general pentru angajați, dar trebuie totuși să achite și cotizații pentru pensie mai mari decât cele prevăzute în dispozițiile sistemului general.
10. Personalul de cabină de sex feminin a fost inițial exclus în mod expres de la domeniul de aplicare al acestui sistem special(7), ceea ce a avut ca efect pentru acesta drepturi la pensie corespunzător mai mici(8) . Numai prin Decretul regal din 27 iunie 1980(9), avantajele sistemului special au fost extinse, totuși fără caracter retroactiv, și la stewardese, începând de la 1 ianuarie 1981. Așadar, în ceea ce privește perioadele de asigurare cuprinse între 1 ianuarie 1964 și 31 decembrie 1980, valoarea cotizațiilor și a pensiilor stewardeselor se stabilea încă în funcție de sistemul general aplicabil angajaților.
11. Decretul regal din 25 iunie 1997(10) trebuia să garanteze în sfârșit egalitatea de tratament între personalul de cabină de sex masculin și feminin și pentru perioada sus‑menționată dintre 1 ianuarie 1964 și 31 decembrie 1980. În acest scop, s‑a introdus în Decretul regal din 3 noiembrie 1969 „procedura de regularizare”, care permite stewardeselor vizate să beneficieze, prin intermediul unei regularizări, de o pensie calculată pe aceeași bază ca aceea utilizată pentru personalul de cabină de sex masculin. Această regularizare se realizează prin achitarea de cotizații de regularizare de către persoanele vizate sub forma unei plăți globale într‑o singură tranșă pentru perioadele de serviciu dintre 1 ianuarie 1964 și 31 decembrie 1980, la care se aplică o dobândă anuală de 10 % de la sfârșitul anului de asigurare respectiv.
12. Această procedură de regularizare este reglementată în detaliu în noul articol 16ter din Decretul regal din 3 noiembrie 1969(11), care prevede la alineatul 2 și la alineatul 4 al treilea paragraf următoarele:
„[…]
2. Beneficiul dispozițiilor [procedurii de regularizare] este condiționat de plata integrală a cotizațiilor la pensie datorate de angajator și de angajat în temeiul sistemului special privitor la personalul navigant al aviației civile, din care se deduc cotizațiile angajatorului și ale angajatului care au fost plătite pentru pensie în calitatea de persoană angajată.
[…]
4. […] O dobândă simplă, calculată la 10 % pe an, este datorată pentru perioada cuprinsă între sfârșitul fiecărui an calendaristic al perioadei de regularizare și data la care s‑a introdus cererea de regularizare.
[…]”
13. Cu toate acestea, de la articolul 16ter alineatul 9 al doilea paragraf litera b) din Decretul regal din 3 noiembrie 1969 reiese că recalcularea drepturilor de pensie prin aplicarea procedurii de regularizare își produce efectele numai de la data introducerii cererii de regularizare și numai pentru viitor.
III – Situația de fapt și procedura principală
14. Acțiunile principale au ca obiect litigii între trei foste stewardese care lucraseră la compania aeriană Sabena(12) și Office national des pensions (ONP)(13) belgian cu privire la calculul pensiilor acestora pentru limită de vârstă. În esență, cele trei reclamante din acțiunile principale urmăresc să obțină ca pensiile lor să fie calculate conform sistemului special mai avantajos aplicabil personalului navigant al aviației civile, fără a fi, cu toate acestea, obligate la o regularizare prin eforturi financiare considerabile pentru perioada de dinainte de 1 ianuarie 1981. ONP respinge însă această cerere.
15. În cauza C‑231/06, prin decizia din 24 martie 1997, ONP a acordat doamnei Émilienne Jonkman, născută la 24 februarie 1938, o pensie pentru limită de vârstă, la o rată pentru persoane celibatare, în valoare de 536 960 BEF (13 311 de euro) anual, începând cu 1 februarie 1997. Pensia a fost calculată pe baza unei cariere de 27/34, respectiv pentru anii 1966-1992, în cursul cărora doamna Jonkman a lucrat ca stewardesă.
16. În cauza C‑232/06, prin decizia din 6 mai 1996, ONP a acordat doamnei Hélène Vercheval, născută la 25 iunie 1941, o pensie pentru limită de vârstă, la o rată pentru persoane celibatare, în valoare de 682 915 BEF (16 929 de euro) anual, începând cu 1 iulie 1996. Pensia a fost calculată pe baza unei cariere de 33/34, din care a fost recunoscută cariera profesională ca stewardesă din 1963 până în 1995.
17. În sfârșit, în cauza C‑233/06, prin decizia din 16 decembrie 1996, confirmată la 22 septembrie 1997, ONP a acordat doamnei Noëlle Permesaen, născută la 3 ianuarie 1942, o pensie pentru limită de vârstă, la o rată pentru persoane celibatare, în valoare de 676 734 BEF (16 776 de euro) anual, începând cu 1 februarie 1997. Pensia a fost calculată pe baza unei cariere de 31/34 pentru activitatea profesională desfășurată ca stewardesă între anii 1966 și 1994.
18. Doamnele Jonkman, Vercheval și Permesaen au introdus acțiuni împotriva acestor decizii la tribunal du travail(14) din Nivelles și au invocat o discriminare continuă a stewardeselor față de personalul de cabină de sex masculin în materie de calcul al pensiilor pentru anii anteriori anului 1981.
19. În urma câștigului de cauză a două dintre reclamante, doamna Jonkman și doamna Vercheval, în fața primei instanțe, ONP a declarat apel împotriva hotărârilor pronunțate de tribunal du travail din Nivelles(15) . În schimb, în a treia acțiune principală, reclamanta, doamna Permesaen, care nu a câștigat decât parțial, a formulat apel împotriva hotărârii respective pronunțate de tribunal du travail din Nivelles(16) . Astfel, toate cele trei acțiuni principale sunt în prezent pendinte în fața celei de a doua instanțe, cour du travail(17) din Bruxelles (denumită în continuare „instanța de trimitere”).
IV – Cererile de pronunțare a unei hotărâri preliminare și procedura în fața Curții
20. Prin hotărârile din 10 mai 2006, cour du travail din Bruxelles a sesizat Curtea în cele trei cauze C‑231/06, C‑232/06 și C‑233/06 cu următoarele întrebări preliminare:
„1) Cu privire la cotizațiile de regularizare(18)
Directiva 79/7/CEE trebuie interpretată în sensul că autorizează un stat membru să adopte o reglementare care urmărește să permită unei categorii de persoane de un anumit sex, inițial discriminată, să beneficieze de un sistem de pensii aplicabil categoriei de persoane de celălalt sex, cu condiția plății retroactive a unor cotizații (plată într‑o singură tranșă a unei sume foarte mari) care, în temeiul legislației aplicabile în acest stat, sunt prevăzute în favoarea acestei ultime categorii de persoane?
În cazul unui răspuns afirmativ, Directiva 79/7/CEE nu trebuie interpretată în sensul că impune ca un stat membru să adapteze legislația contrară acestei dispoziții de îndată ce o hotărâre a Curții de Justiție a Comunităților Europene constată acest conflict de norme și aceasta cel puțin în termenul de prescripție care se aplică acelei creanțe a cotizațiilor născute din adoptarea acestei reglementări?
2) Cu privire la dobânzile de întârziere(19)
Directiva 79/7/CEE trebuie interpretată în sensul că autorizează un stat membru să adopte o reglementare care urmărește să permită unei categorii de persoane de un anumit sex, inițial discriminată, să beneficieze de sistemul de pensii aplicabil categoriei de persoane de celălalt sex, cu condiția plății unor dobânzi de întârziere importante care, în temeiul legislației aplicabile în acest stat, sunt prevăzute în beneficiul acestei ultime categorii de persoane?
În cazul unui răspuns afirmativ, Directiva 79/7/CEE nu trebuie interpretată în sensul că impune ca un stat membru să adapteze legislația contrară acestei dispoziții de îndată ce o hotărâre a Curții de Justiție a Comunităților Europene constată acest conflict de norme și aceasta cel puțin în termenul de prescripție care se aplică acelei dobânzi de întârziere născute din adoptarea acestei reglementări?”
21. Prin ordonanța din 21 iunie 2006, președintele Curții a conexat cauzele C‑231/06, C‑232/06 și C‑233/06 atât în scopul unei proceduri scrise și orale comune, cât și al unei singure hotărâri.
22. În cadrul procedurii în fața Curții, Comisia Comunităților Europene a prezentat observații scrise și orale pe lângă părțile din cele trei acțiuni principale; în plus, guvernul italian a participat la procedura scrisă.
V – Apreciere
A – Considerație introductivă
23. În cauza de față, este cert că în Belgia stewardesele au suferit în mod direct o discriminare pe criterii de sex între anii 1964 și 1980 deoarece au fost private de avantajele sistemului special aplicabil personalului navigant al aviației civile în cadrul regimului legal de pensii.
24. Obiectul litigiului este numai de a ști dacă procedura de regularizare
introdusă în 1997, care trebuia să înlăture orice discriminare, este compatibilă cu principiul egalității de tratament între bărbați și femei în domeniul securității sociale, astfel cum este exprimat în Directiva 79/7.
25. La baza respectivei proceduri de regularizare stă principiul cotizațiilor de regularizare. Femeile care doresc să beneficieze de avantajele sistemului special trebuie să achite, pe de o parte, cotizațiile de regularizare sub forma unei plăți globale într‑o singură tranșă și, pe de altă parte, dobânda de 10 % la aceste cotizații începând de la sfârșitul anului calendaristic corespunzător perioadei de regularizare. Ambele măsuri pot conduce la sarcini financiare semnificative pentru persoanele vizate.
26. Cele două întrebări preliminare ale instanței de trimitere se referă la aceste particularități ale procedurii de regularizare. Instanța de trimitere urmărește să afle, în esență, dacă principiul egalității de tratament între bărbați și femei se opune unui sistem de regularizare la care sunt asociate sarcini financiare considerabile persoanelor vizate.
27. În această privință, instanța de trimitere se referă în mod întemeiat la Directiva 79/7. Într‑adevăr, termenul de transpunere al acestei directive a expirat la mult timp după perioada de cotizare în cauză, în speță dintre anii 1964 și 1980(20) . Dat fiind totuși faptul că directiva nu conține dispoziții contrare, aceasta este aplicabilă cu efecte pentru viitor (precum și, bineînțeles, pentru prezent) situațiilor care au luat naștere sub imperiul vechii legi(21) . Prin urmare, principiul egalității de tratament în sensul Directivei 79/7 trebuie aplicat la acordarea de pensii precum cele solicitate în prezent
de reclamantele din cele trei acțiuni principale prin invocarea sistemului special pentru personalul navigant al aviației civile.
B – Cu privire la cele două întrebări preliminare
28. Dat fiind că răspunsul la cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare depinde de aceleași considerații în ceea ce privește atât cotizațiile de regularizare, cât și dobânzile care le sunt aplicate, propunem examinarea întrebărilor preliminare împreună.
1. Cotizațiile de regularizare și majorarea acestora cu dobânzi în lumina principiului egalității de tratament
29. Conform articolului 4 alineatul (1) din Directiva 79/7, de care particularii se pot prevala în mod nemijlocit(22), principiul egalității de tratament între bărbați și femei în domeniul securității sociale prevede, printre altele, absența oricărei discriminări directe sau indirecte pe criterii de sex în ceea ce privește condițiile de acces la sistemele legale de pensii, precum și calculul beneficiilor respective.
30. Această dispoziție concretizează principiul egalității de tratament și nediscriminării, care face parte din principiile generale de drept comunitar și care impune, potrivit unei jurisprudențe constante, ca situații comparabile să nu fie tratate în mod diferit și ca situații diferite să nu fie tratate în același fel, cu excepția cazului în care un astfel de tratament este justificat în mod obiectiv(23) .
31. În cazul în care un sistem de pensii este constituit inițial astfel încât să aducă beneficii numai reprezentanților unui sex, principiul egalității de tratament impune ca lucrătorii dezavantajați să fie repuși în aceeași situație
în care se află lucrătorii de celălalt sex(24) . În mod concret, aceasta înseamnă două lucruri:
32. Pe de o parte, un astfel de sistem – până la eventuala sa eliminare sau reorganizare – trebuie extins și la reprezentanții celuilalt sex pentru a înlătura discriminarea(25) .
33. Pe de altă parte, membrii categoriei de persoane discriminate până la acel moment nu pot solicita să fie tratați mai bine din punct de vedere financiar ca și când sistemul menționat le‑ar fi fost accesibil de la început; în consecință, aceștia nu pot, în special, evita plata cotizațiilor de regularizare pentru perioada în cauză, în situația în care doresc să beneficieze de avantajele sistemului special(26) .
34. În acest context, în principiu, nu se poate critica faptul că un sistem de regularizare precum cel belgian oferă beneficiile sistemului de pensii pentru personalul navigant al aviației civile stewardeselor inițial excluse numai în cazul în care acestea procedează la o regularizare prin efectuarea, cu efect retroactiv, a plății cotizațiilor de regularizare.
35. În situația în care într‑adevăr se dorea acordarea, în prezent, către fostele stewardese, a avantajelor sistemului special menționat, fără a le impune în același timp cotizații corespunzătoare celor ale colegilor de sex masculin, aceasta ar conduce, în definitiv, la un tratament egal nejustificat în situații fundamental diferite: ambele categorii de persoane ar obține pensii calculate conform sistemului special favorabil, dar numai personalul de cabină de sex masculin ar fi plătit anterior cotizații corespunzător mai mari pentru a beneficia de acest avantaj. Colegele acestora au plătit la acea dată cotizații mai mici către sistemul general de pensii și au beneficiat, prin urmare, de un venit net mai mare.
36. Fostele stewardese ar beneficia așadar de un avantaj nejustificat dacă li s‑ar acorda în prezent o pensie pentru limită de vârstă mai mare, calculată conform sistemului special, fără a le solicita cotizații de regularizare în cadrul unui sistem special(27) .
37. Răspunsul la întrebarea dacă, totuși, în lumina principiului egalității de tratament, este legitimă aplicarea de dobânzi
asupra unor astfel de cotizații de regularizare depinde de structura concretă și de obiectivul urmărit prin reglementarea referitoare la dobânzi.
38. Nu ar exista nicio problemă în situația în care, în cadrul regularizării, se prevăd dobânzi la cotizațiile de regularizare în scopul compensării pierderii puterii de cumpărare
pentru a se ține seama de deprecierea monetară intervenită în timp. Mai degrabă, ar fi vorba despre o expresie a egalității de tratament pentru toți asigurații, în sensul articolului 4 alineatul (1) din Directiva 79/7, în situația în care cotizațiile de regularizare ale personalului de cabină de sex feminin ar corespunde nu numai nominal, ci și în termeni reali
celor din cadrul sistemului legal de pensii achitate de colegii lor de sex masculin de‑a lungul unei perioade comparabile.
39. Or, impunerea dobânzilor în scopul compensării pierderii puterii de cumpărare este admisă numai în măsura în care deprecierea monetară nu a fost deja avută în vedere la calculul cotizațiilor de regularizare. În situația în care cotizațiile de regularizare sunt deja calculate în funcție de inflație, deprecierea monetară nu poate fi luată în considerare a doua oară în cadrul aplicării dobânzilor. În cursul procedurii orale în fața Curții, reprezentanta ONP nu a putut furniza informații exhaustive la întrebarea dacă un element compensatoriu al pierderii puterii de cumpărare este deja conținut în cotizațiile de regularizare plătite de fostele stewardese în aplicarea sistemului de regularizare din 1997.
40. Statele membre trebuie să dispună de o putere de apreciere în ceea ce privește stabilirea ratei dobânzii necesare pentru a compensa pierderea puterii de cumpărare. Chiar și o rată a dobânzii forfetară care asigură în medie
compensarea adecvată pentru deprecierea monetară intervenită în timp ar trebui luată în considerare ca permisibilă. Numai o rată a dobânzii care excede ceea ce este necesar pentru compensarea pierderii puterii de cumpărare nu ar fi compatibilă cu principiul egalității de tratament, având în vedere că persoanelor inițial discriminate li s‑ar cere să achite cotizații care ar fi mai mari decât cele plătite de alți asigurați nu numai nominal, ci și în termeni reali.
41. Cu toate acestea, este irelevant ce rată a dobânzii ar fi putut obține fostele stewardese, dacă ar fi plasat în fiecare lună pe piața capitalurilor, în decursul anilor 1964-1980, suma care corespundea diferenței dintre salariul lor net și cel al colegilor lor de sex masculin, cu alte cuvinte suma corespunzătoare diferenței dintre cotizațiile colegilor lor de sex masculin în cadrul sistemului special și cotizațiile la sistemul general de pensii în vigoare la acel moment în Belgia. Într‑adevăr, la data respectivă, stewardesele nu erau obligate să își constituie o pensie privată complementară sau să își constituie rezerve pentru situația unei eventuale regularizări ulterioare. În consecință, nu trebuie să li se reproșeze în prezent faptul că nu și‑au constituit un fond de economii privat corespunzător.
42. La fel de neadecvată ar fi solicitarea plății de dobânzi de întârziere
de la fostele stewardese. Astfel cum susțin în mod întemeiat reclamantele din acțiunile principale, în perioada dintre anii 1964 și 1980, din cauza legilor în vigoare la momentul respectiv în Belgia, acestora le‑a fost absolut imposibilă achitarea de cotizații la pensie în temeiul sistemului special aplicabil personalului navigant al aviației civile. Faptul că aceste cotizații nu pot fi achitate decât în prezent, cu titlu retroactiv, nu poate fi imputat stewardeselor, ci este consecința directă a situației juridice naționale discriminatorii de la acel moment.
43. În decizia de trimitere, instanța de trimitere consideră pur și simplu că, în speță, este solicitată persoanelor vizate plata dobânzilor de întârziere (28) . Este de datoria instanței de trimitere să examineze încă o dată, în detaliu, dacă aplicarea unei dobânzi anuale de 10 %, prevăzută prin dispozițiile sistemului de regularizare din 1997, nu urmărește, cel puțin parțial, compensarea pierderii puterii de cumpărare pentru deprecierea monetară intervenită după perioada de afiliere cuprinsă între anii 1964 și 1980. În această ultimă situație, aplicarea unei dobânzi ar fi într‑adevăr legitimă, dar numai în măsura în care
nu ar excede ceea ce este necesar pentru compensarea adecvată a pierderii puterii de cumpărare.
44. Cu titlu de concluzie intermediară, trebuie constatat după cum urmează:
O reglementare națională prin care se intenționează acordarea către o categorie de persoane de un anumit sex, inițial discriminată, a posibilității de a beneficia de sistemul de pensii mai avantajos, aplicabil categoriei celuilalt sex, nu este incompatibilă cu Directiva 79/7 numai pentru faptul că solicită persoanelor vizate, în vederea regularizării:
– plata de cotizații de regularizare
și
– plata de dobânzi la aceste cotizații de regularizare în măsura în care dobânzile nu sunt dobânzi de întârziere și nu depășesc ceea ce este necesar pentru a realiza o compensare adecvată a pierderii puterii de cumpărare.
2. Cerința de punere în aplicare efectivă a dreptului la egalitatea de tratament
45. Deși, în principiu, cerința unei regularizări nu este criticabilă din punctul de vedere al egalității de tratament între bărbați și femei, rămâne de apreciat dacă și un sistem precum cel belgian, care implică sarcini financiare considerabile pentru persoanele vizate, poate avea efect din punctul de vedere al principiului egalității de tratament în sensul Directivei 79/7.
46. Conform principiului efectivității (29),
dispozițiile relevante ale dreptului național nu pot face imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea dreptului la egalitatea de tratament al persoanelor vizate. Puterea de apreciere de care dispun statele membre în materie de politică socială nu trebuie să conducă la subminarea unui principiu fundamental de drept comunitar cum este cel al egalității de tratament(30) .
47. Cotizațiile de regularizare, au susținut cele trei reclamante din acțiunile principale fără a fi contrazise, care ar fi trebuit achitate retroactiv sub forma unor plăți globale într‑o singură tranșă, inclusiv dobânzile, se ridică la suma de peste 60 000 de euro(31), din care numai dobânzile reprezintă mai mult de 40 000 de euro, constituind ponderea principală a acestei sume.
48. Este evident că cerința unei plăți globale într‑o singură tranșă de acest calibru face practic imposibilă sau în orice caz excesiv de dificilă efectuarea unei regularizări de către persoanele interesate și revendicarea, în acest fel, a avantajelor sistemului special aplicabil personalului navigant al aviației civile.
49. În acest context, trebuie reamintit în mod special că persoanele vizate sunt deja pensionate și că pensiile lor pentru limită de vârstă fluctuează, conform deciziilor ONP, între 13 311 și 16 929 de euro pe an, ceea ce corespunde unei pensii lunare de mai puțin de 1 500 de euro. Plata globală într‑o singură tranșă, achitabilă în prealabil, ar fi echivalentul mai multor pensii anuale ale persoanelor vizate, însăși plata ulterioară a cotizațiilor de regularizare exonerate de dobânzi, sub forma unei plăți într‑o singură tranșă de aproximativ 20 000 de euro, corespunzând în mod evident unei pensii mai mari decât cea anuală.
50. Pentru a proceda la regularizare, persoanele vizate ar trebui să recurgă la economii într‑o mare măsură sau chiar să se îndatoreze. Este de la sine înțeles, din punctul de vedere al reclamantelor, care nu mai sunt active în câmpul muncii, că acest lucru este irațional din punct de vedere economic. În caz de dubiu, persoanele vizate vor tinde să renunțe la regularizare, dat fiind faptul că sarcinile financiare legate de această regularizare ar fi pentru ele disproporționate în raport cu posibila creștere a pensiei, de aproximativ 2 500 de euro anual (208 euro lunar)(32) .
51. Prin urmare, reclamantele din acțiunile principale susțin, în mod justificat, că un sistem de regularizare precum sistemul belgian nu este compatibil cu principiul efectivității și că în realitate acesta perpetuează discriminarea pe care au suferit‑o.
52. Pentru a nu împiedica punerea în aplicare efectivă a principiului egalității de tratament ar trebui să li se permită persoanelor vizate să își achite cotizațiile de regularizare și eventualele dobânzi la acestea nu sub forma unei plăți globale într‑o singură tranșă, ci sub forma unor rate lunare(33) . Termenul astfel acordat restului sumei respective ar contribui în mod decisiv la suportarea sarcinii economice de către persoanele vizate.
53. În niciun caz un astfel de model de plată eșalonată nu ar conduce la plasarea în mod nelegal a fostelor stewardese într‑o situație mai favorabilă față de colegii lor de sex masculin(34), ci, dimpotrivă, ar contribui la comparabilitatea sarcinilor contributive ale acestora, ceea ce corespunde cu principiul egalității de tratament(35) . Într‑adevăr, personalului de cabină de sex masculin nu i s‑a cerut să plătească într‑o singură tranșă la momentul respectiv cotizațiile la pensie care le reveneau; acestea din urmă au trebuit să fie achitate pe o perioadă de mai mulți ani, chiar decenii, sub forma plăților lunare care, în plus, erau deductibile din punct de vedere fiscal(36) .
54. Valoarea ratelor lunare trebuie calculată având în vedere ansamblul circumstanțelor în speță. Ca punct de plecare poate fi faptul că, în cursul perioadei în care se anticipează că va fi făcută plata pensiei, trebuie să se fi achitat în totalitate atât cotizațiile de regularizare, cât și dobânzile aferente.
55. Cu toate acestea, pentru a respecta principiul efectivității, valoarea întregii sarcini lunare a persoanelor vizate trebuie, în plus, să fie limitată astfel ca, în pofida cotizațiilor de regularizare și a eventualelor dobânzi care trebuie plătite, regularizarea acestora să poată încă constitui un avantaj sesizabil. Plățile în rate cu titlu de cotizații de regularizare, inclusiv dobânzile, nu trebuie prin urmare să depășească creșterea pensiei lunare la care se așteaptă o fostă stewardesă, dacă a făcut cerere pentru aplicarea sistemului special. Ar fi potrivite, de exemplu, reținerea cu titlu de rată a aproximativ unei jumătăți din creșterea pensiei datorate și plata efectivă către pensionari a celeilalte jumătăți(37) .
56. Este adevărat că, în cazul aplicării unui astfel de sistem de plată în rate lunare cu valori limitate, persoanele vizate ar beneficia în prealabil de o creștere a pensiei pentru care nu au achitat încă toate cotizațiile matematice necesare. Nu este exclus ca persoanele vizate să nu reușească să plătească ansamblul cotizațiilor de regularizare necesare în cursul perioadei lor de pensie(38) . Aceasta poate antrena, fără nicio îndoială, o creștere a sarcinii financiare pentru sistemul legal de pensii.
57. Cu toate acestea, statul membru în care legislația reprezintă cauza reală a unei discriminări pe criterii de sex și organismul care aplică sistemul legal de pensii trebuie să suporte de asemenea eventuale sarcini financiare care însoțesc punerea în aplicare efectivă a principiului egalității de tratament. Considerații de politică bugetară pură nu pot justifica o discriminare pe criterii de sex(39) . Acestea nu vor putea fi invocate nici ulterior, în situația în care consecințele unei discriminări apărute în trecut trebuie eliminate efectiv.
58. În speță, nici guvernul belgian(40), nici ONP nu au susținut de altfel, prin probe, faptul că acordarea avantajelor sistemului special aplicabil personalului navigant al aviației civile fostelor stewardese, înainte de achitarea integrală a cotizațiilor, inclusiv a dobânzilor, ar conduce la un risc de dereglare importantă a echilibrului financiar al sistemului legal de pensii(41) .
59. De altfel, în elaborarea sistemului de regularizare, legiuitorul belgian nu pare să fi plecat de la o regularizare pentru fostele stewardese, care ar fi fost neutră din punctul de vedere al bugetului. Într‑adevăr, sistemul de regularizare din 1997 prevede că sunt datorate numai cotizațiile angajaților
pentru perioada de afiliere dintre anii 1964 și 1980, în timp ce angajatorul
este exonerat în mod expres de plata suplimentară a cotizațiilor care îi incumbă în temeiul sistemului de pensii(42) .
60. Cu titlu de concluzie preliminară trebuie constatat că:
O reglementare națională prin care se intenționează acordarea către o categorie de persoane inițial discriminată a posibilității de a beneficia de sistemul de pensii mai avantajos, aplicabil categoriei celuilalt sex, este incompatibilă cu Directiva 79/7 în măsura în care implică pentru persoanele vizate sarcini financiare sub forma unor plăți globale într‑o singură tranșă atât de mari, încât o regularizare este practic imposibilă sau excesiv de dificilă pentru acestea. Eventual se poate permite plata în rate ale căror valori trebuie calculate astfel încât regularizarea să fie, în pofida cotizațiilor de regularizare și a eventualelor dobânzi, susceptibilă de a conferi persoanelor vizate un avantaj material sesizabil.
C – Considerații finale
1. Cu privire la momentul de începere a regularizării
61. În cadrul ședinței în fața Curții, s‑a arătat din nou faptul că, potrivit sistemului belgian de regularizare din 1997, o eventuală regularizare nu producea efecte decât pentru viitor, iar persoanele vizate se puteau aștepta la mărirea pensiei numai pentru perioada posterioară
cererii de regularizare(43) .
62. În principiu, adoptarea de reguli de decădere rezonabile este compatibilă cu dreptul comunitar, cu condiția ca principiile echivalenței și efectivității să fie respectate. Astfel, Curtea a hotărât că statele membre puteau să prevadă termenele de introducere ale acțiunii sub sancțiunea decăderii în măsura în care se luau în considerare aceste principii(44) .
63. În același sens, trebuie să fie posibilă acordarea unei creșteri a pensiei impusă de dreptul comunitar membrilor unei categorii de persoane inițial discriminate numai începând cu momentul introducerii cererii și numai pentru viitor. Aceasta presupune bineînțeles, în temeiul dreptului național, că orice corectură a unei eventuale greșeli în calculul drepturilor la pensie are efecte numai pentru viitor (principiul echivalenței) (45) .
64. În această privință, trebuie totuși remarcat că o creștere a pensiei care nu este acordată decât pentru viitor nu poate antrena cotizații de regularizare cu aceeași amploare ca aceea a unei creșteri care trebuie plătită retroactiv persoanelor vizate. Principiul egalității de tratament impune ca deducerile să fie aplicate cotizațiilor de regularizare și să se țină astfel evidența actuarială că persoanele vizate vor primi o pensie mai mare nu din momentul în care au atins vârsta limită de pensionare, ci de la data, cu mult ulterioară, de introducere a cererii de regularizare.
65. Astfel, în situația în care instanța de trimitere ar ajunge la concluzia că o regularizare pentru reclamantele din cele trei acțiuni principale nu își produce efectele decât pentru viitor și că necesită și o cerere specială, trebuie să li se acorde reclamantelor reduceri corespunzătoare pentru cotizațiile de regularizare și pentru eventualele dobânzi. Dacă, dimpotrivă, instanța de trimitere concluzionează că acțiunile introduse de către reclamantele din cele trei acțiuni principale împotriva deciziilor pronunțate asupra pensiilor lor conțin în mod implicit o cerere de regularizare, trebuie să li se acorde pensia mărită și retroactiv. Dacă este cazul, ONP poate compensa în acest ultim caz cotizațiile de regularizare și eventualele dobânzi cu creșterile pensiei care trebuie plătită retroactiv de la data la care s‑a împlinit limita de vârstă pentru pensionare.
2. Cu privire la prescripția datoriilor pentru cotizații și pentru dobânzi
66. Instanța de trimitere arată în decizia de trimitere în special că eventualele datorii pentru cotizații și pentru dobânzi pe care le‑ar putea avea încă personalul de cabină de sex masculin pentru perioada în cauză dintre anii 1964 și 1980 s‑au prescris deja.
67. Numai această circumstanță nu exclude totuși cerința de cotizații de regularizare și eventuale dobânzi din partea personalului de cabină de sex feminin, dacă acestea din urmă urmăreau să beneficieze de avantajele sistemului special aplicabil personalului navigant al aviației civile prin intermediul unei regularizări.
68. Din punctul de vedere al prescripției, eventualele prestații financiare ale personalului de cabină de sex masculin în perioada 1964-1980 nu sunt, într‑adevăr, comparabile cu cotizațiile de regularizare pe care trebuie să le achite personalului de cabină de sex feminin în cazul unei cereri de regularizare. Datoriile respective pentru cotizații nu au luat naștere la aceeași dată și nu trebuie, prin urmare, să se prescrie la același moment. Stă într‑adevăr în natura lucrurilor ca datoriile pentru cotizații și pentru dobânzi care au luat naștere mai devreme să se prescrie, la fel, mai devreme decât cele care nu au luat naștere decât ulterior, în urma unei cereri de regularizare introduse de către persoana interesată.
69. În situația în care considerăm cotizațiile de regularizare, inclusiv dobânzile, care trebuie achitate de către fostele stewardese ca fiind prescrise de la început, principiul regularizării ar fi lipsit de substanță și ar conduce la situația în care practic personalul de cabină de sex feminin ar fi favorizat în raport cu personalul de cabină de sex masculin. Un astfel se rezultat ar fi însă contrar principiului egalității de tratament între bărbați și femei. Astfel cum deja am menționat(46), membrii categoriei discriminate până la acel moment nu se pot sustrage de la plata ulterioară a cotizațiilor de regularizare pentru perioada în cauză prin invocarea principiului egalității de tratament.
70. Bineînțeles, pentru cotizațiile de regularizare (care se plătesc eventual în rate) ale stewardeselor, inclusiv pentru dobânzi, trebuie aplicate aceleași termene de prescripție, începând cu data la care au luat naștere, ca și cele care se aplică în cazul cotizațiilor la pensie și al dobânzilor care trebuiau plătite la momentul respectiv de personalul de cabină de sex masculin pentru perioada de contribuție dintre anii 1964 și 1980.
3. Cu privire la o eventuală restrângere în timp a efectelor hotărârii
71. În anumite cauze care aveau ca obiect egalitatea de tratament între bărbați și femei, Curtea a restrâns în timp efectele hotărârilor sale, invocând principiul securității juridice(47) .
72. Potrivit unei jurisprudențe constante, o astfel de restrângere este, cu toate acestea, posibilă numai cu titlu excepțional(48) și cu următoarele două condiții(49) : în primul rând, trebuie să existe riscul unor repercusiuni economice semnificative, datorate în special numărului ridicat al raporturilor juridice constituite cu bună‑credință pe baza reglementării considerate ca fiind în vigoare. În al doilea rând, trebuie ca particularii și autoritățile naționale să fi fost determinați să adopte un comportament neconform cu legislația comunitară, datorită unei incertitudini obiective și importante referitoare la aplicarea dispozițiilor comunitare, incertitudine la care au contribuit eventual, prin atitudinile adoptate, și alte state membre sau Comisia.
73. În speță, prima condiție nu este în niciun caz îndeplinită. Astfel cum deja am menționat, nici guvernul belgian, nici ONP nu au susținut în mod substanțial că soluția expusă mai sus dă naștere la temeri privind repercusiuni economice grave precum riscul unei dereglări importante a echilibrului financiar al sistemului legal de pensii.
74. De aceea, nu există niciun motiv pentru care, în prezenta cauză, Curtea ar restrânge în timp efectele hotărârii sale.
VI – Concluzie
75. În lumina considerațiilor anterioare, propunem Curții să răspundă cour du travail din Bruxelles după cum urmează:
„1) O reglementare națională prin care se intenționează acordarea către o categorie de persoane, inițial discriminată, a posibilității de a beneficia de sistemul de pensii mai avantajos, aplicabil categoriei celuilalt sex, nu este incompatibilă cu Directiva 79/7/CEE numai pentru faptul că solicită persoanelor vizate, în vederea regularizării:
– plata de cotizații de regularizare
și
– plata de dobânzi la aceste cotizații de regularizare în măsura în care dobânzile nu sunt dobânzi de întârziere și nu depășesc ceea ce este necesar pentru a realiza o compensare adecvată a pierderii puterii de cumpărare.
2) Cu toate acestea, o astfel de reglementare este incompatibilă cu Directiva 79/7/CEE, în măsura în care implică pentru persoanele vizate sarcini financiare sub formă de plăți globale într‑o singură tranșă atât de ridicate, încât o regularizare este practic imposibilă sau excesiv de dificilă pentru acestea. Eventual, trebuie permise plăți în rate ale căror valori trebuie calculate astfel încât regularizarea să fie, în pofida cotizațiilor de regularizare și a eventualelor dobânzi de plătit, susceptibilă de a conferi un avantaj material sesizabil.”
(1) .
(2)
–	Hotărârea din 25 mai 1971, Defrenne I (80/70, Rec., p. 445), hotărârea din 8 aprilie 1976, Defrenne II (43/75, Rec., p. 455), și hotărârea din 15 iunie 1978, Defrenne III (149/77, Rec., p. 1365, cu o distincţie între remuneraţie şi alte condiţii de muncă).
(3)
–	Această inegalitate de tratament a fost deja invocată în faţa Curţii în hotărârea Defrenne I (citată la nota de subsol 2, punctele 3 şi 4), deşi, la acel moment, în raport cu interpretarea articolului 119 din Tratatul CEE.
(4)
–	Directiva 79/7/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1978 privind aplicarea treptată a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în domeniul securității sociale (JO L 6, p. 24, Ediţie specială, 05/vol. 1, p. 192), denumită în continuare „Directiva 79/7”.
(5)
–	Aceasta rezultă de la articolul 8 alineatul (1) din Directiva 79/7; a se vedea în această privinţă şi hotărârea din 4 decembrie 1986, Ţările de Jos/Federatie Nederlandse Vakbeweging (71/85, Rec., p. 3855, punctele 15 şi 23), şi hotărârea din 1 iulie 1993, Van Cant (C‑154/92, Rec., p. I‑3811, punctul 17).
(6)
–	Moniteur belge din 10 decembrie 1969, p. 11903 .
(7)
–	A se vedea articolul 1 alineatul 1 punctul 2 din Decretul regal din 3 noiembrie 1969, a cărui definiţie a personalului navigant conţinea menţiunea expresă „cu excepţia stewardeselor” („à l’exclusion des hôtesses de l’air“). Aceastã inegalitate de tratament se explica prin faptul cã stewardesele nu puteau realiza, din cauza limitei de vârstă de 40 de ani în vigoare la acea dată, o carieră completă în cadrul profesiei lor şi, din acest motiv, sistemul special nu trebuia să le fie disponibil.
(8)
–	Astfel, reclamantele din acţiunea principală calculează – fără a fi contrazise – că o pensie pentru limită de vârstă dobândită la 1 ianuarie 1991, după o perioadă de afiliere de 34 de ani, s‑ar ridica la 733 760 BEF pe an (aproximativ 18 189 de euro) pentru un membru al personalului de cabină de sex masculin, în timp ce pentru un membru al personalului de cabină de sex feminin s‑ar ridica numai la 611 290 BEF (aproximativ 15 153 de euro).
(9)
–	Moniteur belge
din 23 august 1980, p. 9700.
(10)
–	Moniteur belge
din 31 iulie 1997, p. 19635. Decretul regal din 28 martie 1984 ( Moniteur belge
din 3 aprilie 1984, p. 4100), anterior adoptat, a fost anulat prin Hotărârea nr. 28435 a Consiliului de stat belgian din 2 septembrie 1987.
(11)
–	Această prevedere a fost introdusă prin articolul 4 din Decretul regal din 25 iunie 1997.
(12)
–	Société anonyme belge d’exploitation de la navigation aérienne.
(13)
–	Oficiul naţional de pensii.
(14)
–	Tribunalul pentru Litigii de Muncă.
(15)
–	Hotărârea din 17 noiembrie 1997, respectiv hotărârea din 9 ianuarie 1998.
(16)
–	Hotărârea din 26 decembrie 2003.
(17)
–	Curtea pentru Litigii de Muncă.
(18)
– Articolul 16ter alineatul 2 din Decretul regal din 3 noiembrie 1969, astfel cum a fost modificat prin articolul 4 din Decretul regal din 25 iunie 1997.
(19)
– Articolul 16ter alineatul 4 al treilea paragraf din Decretul regal din 3 noiembrie 1969, astfel cum a fost modificat prin articolul 4 din Decretul regal din 25 iunie 1997.
(20)
–	Directiva 79/7 trebuia transpusă de la 23 decembrie 1984; a se vedea punctul 7 din prezentele concluzii.
(21)
–	Jurisprudenţă constantă. A se vedea printre altele hotărârea din 15 februarie 1978, Bauche şi Delquignies (96/77, Rec., p. 383, punctul 48), hotărârea din 29 ianuarie 2002, Pokrzeptowicz‑Meyer (C‑162/00, Rec., p. I‑1049, punctul 50), hotărârea din 7 februarie 2002, Kauer (C‑28/00, Rec., p. I‑1343, punctul 20), hotărârea din 14 aprilie 2005, Comisia/Luxemburg (C‑519/03, Rec., p. I‑3067, punctul 49), şi hotărârea din 6 iulie 2006, Kersbergen‑Lap şi Dams‑Schipper (C‑154/05, Rec., p. I‑6249, punctul 42).
(22)
–	Hotărârile Ţările de Jos/Federatie Nederlandse Vakbeweging (punctele 21 şi 23) şi Van Cant (punctele 17 şi 18), ambele citate la nota de subsol 5.
(23)
–	A se vedea printre altele hotărârea din 30 martie 2004, Alabaster (C‑147/02, Rec., p. I‑3101, punctul 45), hotărârea din 14 decembrie 2004, Swedish Match (C‑210/03, Rec., p. I‑11893, punctul 70), hotărârea din 14 aprilie 2005, Belgia/Comisia (C‑110/03, Rec., p. I‑2801, punctul 71), şi hotărârea din 12 septembrie 2006, Eman și Sevinger (C‑300/04, Rec., p. I‑8055, punctul 57).
(24)
–	Hotărârea din 28 septembrie 1994, Fisscher (C‑128/93, Rec., p. I‑4583, punctul 35).
(25)
–	A se vedea, în general, cu privire la cerinţa de a extinde avantajele unui sistem asupra categoriei de persoane discriminate, hotărârea din 15 ianuarie 1998, Schöning‑Kougebetopoulou (C‑15/96, Rec., p. I‑47, punctul 35), hotărârea din 12 decembrie 2002, Rodríguez Caballero (C‑442/00, Rec., p. I‑11915, punctul 42), hotărârea din 20 martie 2003, Kutz‑Bauer (C‑187/00, Rec., p. I‑2741, punctul 72), şi hotărârea din 7 septembrie 2006, Cordero Alonso (C‑81/05, Rec., p. I‑7569, punctul 45); a se vedea, în special în ceea ce priveşte Directiva 79/7, hotărârile Ţările de Jos/Federatie Nederlandse Vakbeweging (punctul 23) şi Van Cant (punctele 19‑22), citate la nota de subsol 5, precum şi hotărârea din 13 decembrie 1989, Ruzius‑Wilbrink (C‑102/88, Rec., p. 4311, punctul 20).
(26)
–	Hotărârea Fisscher (citată la nota de subsol 24, punctele 36 şi 37) şi hotărârea din 24 octombrie 1996, Dietz (C‑435/93, Rec., p. I‑5223, punctul 34), precum şi concluziile avocatului general Van Gerven din 7 iunie 1994 în cauza Vroege (C‑57/93, Rec., p. I‑4541, punctul 30). Chiar dacă aceste cauze se referă la sisteme de pensii profesionale, iar acestea din urmă sunt analizate în lumina articolului 119 din Tratatul CEE (actualul articol 141 CE), menţiunile făcute în cadrul acestor cauze pot fi transpuse fără nicio problemă sistemelor de pensii legale în cauză în prezenta speţă şi Directivei 79/7. Atât articolul 141 CE, precum şi articolul 4 din Directiva 79/7 sunt expresii ale principiului general al egalităţii de tratament şi nediscriminării.
(27)
–	În această privinţă, nu are mare importanţă, din punctul de vedere al dreptului comunitar, faptul că hotărârile referitoare la pensiile reclamantelor din cele trei acţiuni principale au fost adoptate înainte de adoptarea sistemului belgian de regularizare
din 1997. În orice caz, persoanele vizate nu au beneficiat în niciun moment, în temeiul dreptului comunitar, de dreptul la regularizare fără
a plăti cotizaţii de regularizare.
(28)
–	Formularea procedurii de regularizare din 1997 nu este foarte clară în totalitate în această privinţă: desigur, articolul 16ter alineatul 4 al treilea paragraf din Decretul regal din 3 noiembrie 1969, astfel cum a fost modificat prin Decretul regal din 25 iunie 1997, utilizeazã formularea neutrã „dobândã simplã” (în francezã: „intérêt simple”). Cu toate acestea, astfel cum a arãtat în mod întemeiat şi Comisia în cadrul şedinţei, aceeaşi dobândă este descrisă în continuare, la alineatul 6 al acestei dispoziţii, ca „dobândă de întârziere”.
(29)
–	Cu privire la principiul efectivităţii în general, a se vedea între altele hotărârea din 16 mai 2000, Preston și alții (C‑78/98, Rec., p. I‑3201, în special punctul 31), şi hotărârea din 4 iulie 2006, Adeneler și alții (C‑212/04, Rec., p. I‑6057, punctul 95).
(30)
–	Hotărârea din 9 februarie 1999, Seymour‑Smith şi Perez (C‑167/97, Rec., p. I‑623, punctul 75), şi hotărârea Kutz‑Bauer (citată la nota de subsol 25, punctul 57); în acelaşi sens, hotărârea din 11 ianuarie 2007, ITC (C‑208/05, Rep., p. I‑181, punctul 40).
(31)
–	Pentru întreaga perioadă cuprinsă între 1 ianuarie 1964 şi 31 decembrie 1980, plata globală într‑o singură tranşă, inclusiv dobânzile, s‑ar fi ridicat la peste 63 000 de euro (conform calculelor ONP pentru 19 noiembrie 1997, prezentate de către reclamante cu privire la două cazuri similare).
(32)
–	Conform informaţiilor necontestate furnizate de reclamantele din acţiunile principale.
(33)
–	Cu caracter accesoriu, trebuie remarcat că un astfel de model de plată în rate există deja în cadrul sistemului de regularizare din 1997, chiar dacă în prezent aplicarea îi este limitată la cazurile în care persoanelor vizate nu li s‑a plătit încă nicio
pensie (articolul 16ter alineatul 6 al treilea paragraf din Decretul regal din 3 noiembrie 1969, astfel cum a fost modificat prin Decretul regal din 25 iunie 1997).
(34)
–	A se vedea din nou, în acest sens, punctele 31 şi 34 din prezentele concluzii.
(35)
–	În această privinţă, trebuie din nou amintit că, potrivit principiului egalităţii de tratament, lucrătorii discriminaţi trebuie repuşi în aceeaşi situaţie
ca şi lucrătorii celuilalt sex (hotărârea Fisscher, citată la nota de subsol 24, punctul 35).
(36)
–	În cadrul procedurii în faţa Curţii nu s‑a clarificat dacă şi în ce măsură cotizaţiile de regularizare şi dobânzile plătite în cadrul procedurii de regularizare ar fi deductibile din punct de vedere fiscal. În oricare situaţie, luând în considerare veniturile mici cu titlu de pensie, o eventuală deductibilitate fiscală nu ar aduce persoanelor vizate niciun avantaj material semnificativ.
(37)
–	În situaţia în care, spre exemplu, aplicarea sistemului special al personalului navigant al aviaţiei civile în cazul unei foste stewardese avea ca efect o mărire a pensiei cu 200 de euro pe lună, comparativ cu pensia pentru limită de vârstă calculată conform sistemului general aplicabil angajaţilor, ar fi oportună plata efectivă a 100 de euro din acea sumă persoanelor vizate şi menţinerea restului de 100 de euro cu titlu de rată pentru cotizaţiile de regularizare.
(38)
–	Obligaţia de a achita ulterior cotizaţiile de regularizare trebuie să înceteze cel mai târziu la moartea persoanelor vizate pentru a nu greva moştenitorii de consecinţele financiare ale discriminării suferite de fostele stewardese.
(39)
–	Jurisprudenţă constantă. A se vedea, spre exemplu, hotărârea din 24 februarie 1994, Roks şi alţii (C‑343/92, Rec., p. I‑571, punctele 35 şi 36), hotărârea din 6 aprilie 2000, Jørgensen (C‑226/98, Rec., p. I‑2447, punctul 39), hotãrârea din 23 octombrie 2003, Schönheit şi Becker (C‑4/02 şi C‑5/02, Rec., p. I‑12575, punctul 85), şi hotărârea Kutz‑Bauer (citată la nota de subsol 22, punctele 59 şi 60).
(40)
–	Guvernul belgian nici măcar nu a participat la procedura în faţa Curţii.
(41)
–	În ceea ce priveşte această potenţială justificare, a se vedea – în domeniul similar referitor la libertăţile fundamentale –, în special hotărârea din 28 aprilie 1998, Kohll (C‑158/96, Rec., p. I‑1931, punctul 41), şi hotărârea ITC (citată la nota de subsol 30, punctul 43).
(42)
–	Articolul 16ter alineatele 2 şi 3 din Decretul regal din 3 noiembrie 1969, astfel cum a fost modificat prin Decretul regal din 25 iunie 1997.
(43)
–	Aceasta decurge, după cum a confirmat şi ONP în cursul procedurii orale, de la articolul 16ter alineatul 9 al doilea paragraf litera b) din Decretul regal din 3 noiembrie 1969, astfel cum a fost modificat prin Decretul regal din 25 iunie 1997.
(44)
–	A se vedea, de exemplu, hotărârea din 16 decembrie 1976, Rewe/Landwirtschaftskammer Saarland (33/76, Rec., p. 1989, punctul 5), hotărârea 15 septembrie 1998, Edis (C‑231/96, Rec., p. I‑4951, punctele 20 şi 35), şi hotărârea din 17 iunie 2004, Recheio – Cash & Carry (C‑30/02, Rec., p. I‑6051, punctul 18).
(45)
–	Se poate lua în considerare, spre exemplu, o recalculare a drepturilor la pensie pentru a ţine seama în mod corespunzător de anumite perioade de formare sau de educaţie ale asiguratului.
(46)
–	A se vedea, mai sus, punctele 33 şi 34 din prezentele concluzii.
(47)
–	A se vedea în special hotărârea Defrenne II (citată la nota de subsol 2, punctele 69-75, în special punctul 74), şi hotărârea din 17 mai 1990, Barber (C‑262/88, Rec., p. I‑1889, punctele 40-45, în special punctul 44).
(48)
–	Hotărârea din 15 martie 2005, Bidar (C‑209/03, Rec., p. I‑2119, punctul 67), hotărârea din 27 aprilie 2006, Richards (C‑423/04, Rec., p. I‑3585, punctul 40), şi hotărârea din 6 martie 2007, Meilicke și alții (C‑292/04, Rep., p. I‑1835, punctul 35).
(49)
–	Hotărârile Bidar (punctul 69) şi Richards (punctul 42), citate la nota de subsol 48.