62024CC0144
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL ATHANASIOS RANTOS
prezentate la 30 aprilie 2025 (
1
)
Cauza C‑144/24
Comisia Europeană
împotriva
Ungariei
„Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Libertatea de stabilire – Reglementare națională care stabilește, pentru anumite materiale de construcție de bază, prețuri de referință inferioare prețurilor pieței – Obligația de plată a unei «taxe suplimentare de exploatare minieră» reprezentând 90 % din diferența dintre prețul de referință și prețul de vânzare – Reglementare națională care stabilește un volum minim de extracție de resurse minerale – Măsuri care afectează în majoritate societăți stabilite în alte state membre – Justificare – Directiva (UE) 2015/1535 – Procedura de furnizare de informații în domeniul standardelor, reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale – Obligația de notificare”
I. Introducere
1.
Prin prezenta acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor îndreptată împotriva Ungariei, Comisia Europeană solicită Curții constatarea faptului că, prin adoptarea în anul 2021 a normelor naționale referitoare la plata unei taxe suplimentare de exploatare minieră și la volumul minim de extracție a anumitor resurse minerale, acest stat membru nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 TFUE și al Directivei (UE) 2015/1535 (
2
).
2.
Mai precis, prin cererea introductivă, Comisia solicită Curții constatarea faptului că, prin adoptarea, pe de o parte, a dispozițiilor privind plata unei taxe suplimentare de exploatare minieră și volumul minim de extracție a anumitor resurse minerale care figurează în Decretul guvernamental nr. 404/2021 privind taxa suplimentară de exploatare minieră care trebuie plătită în vederea relansării economiei (denumit în continuare „Decretul nr. 404/2021”) (
3
) și, respectiv, în Decretul guvernamental nr. 405/2021 privind derogarea de la Legea nr. XLVIII din 1993 privind minele (denumit în continuare „Decretul nr. 405/2021” și denumite împreună cele „două decrete în litigiu”) (
4
) și, pe de altă parte, a Legii nr. CXXXVI din 2021 de modificare a anumitor legi privind energia, transportul și materiile conexe (denumită în continuare „Legea nr. CXXXVI din 2021”) (
5
), care a introdus articolele 27/A, 27/B și 27/C în Legea nr. XLVIII din 1993 privind minele (denumite în continuare, împreună, „dispozițiile în litigiu”), Ungaria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 TFUE, care consacră libertatea de stabilire, pentru motivul că aceste norme restrâng posibilitatea ca persoanele și întreprinderile stabilite în alt stat membru să inițieze sau să continue în Ungaria o activitate care intră sub incidența normelor respective, și al articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2015/1535, în măsura în care statul membru respectiv nu ar fi notificat Comisiei proiectele de lege după cum impune această dispoziție.
II. Cadrul juridic
A. Dreptul Uniunii
3.
Potrivit articolului 1 alineatul (1) din Directiva 2015/1535:
„În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:
(a)
«produs» înseamnă orice produs fabricat industrial și orice produs agricol, inclusiv produsele de pescărie;
[…]
(c)
«specificație tehnică» înseamnă o specificație inclusă într‑un document care stabilește caracteristicile unui produs, cum ar fi nivelurile de calitate, performanță, siguranță sau dimensiunile, inclusiv cerințele care se aplică produsului cu privire la numele sub care acesta este comercializat, terminologia, simbolurile, încercările și metodele de încercare, ambalarea, marcarea sau etichetarea și procedurile pentru evaluarea conformității.
[…]
(d)
«alte cerințe» înseamnă o cerință, alta decât specificația tehnică, impusă unui produs în scopul protecției în special a consumatorilor sau a mediului și care afectează ciclul de viață al produsului după introducerea sa pe piață, cum ar fi condițiile de utilizare, reciclare, reutilizare sau eliminare a acestuia, atunci când astfel de condiții pot influența semnificativ compoziția sau natura produsului ori comercializarea acestuia;
[…]
(f)
«reglementare tehnică» înseamnă o specificație tehnică sau o altă cerință sau normă cu privire la servicii, inclusiv dispozițiile administrative relevante, a cărei respectare este obligatorie, de iure sau de facto, în cazul comercializării, prestării unui serviciu, stabilirii unui operator de servicii sau utilizării într‑un stat membru sau într‑o parte semnificativă a acestuia […].
Reglementările tehnice de facto includ:
[…]
(iii)
specificațiile tehnice sau alte cerințe sau norme cu privire la servicii în legătură cu măsuri fiscale sau financiare care afectează consumul de produse sau servicii prin încurajarea respectării acestor specificații tehnice sau a altor cerințe sau norme cu privire la servicii […]
(g)
«proiect de reglementare tehnică» înseamnă textul unei specificații tehnice sau al unei alte cerințe sau norme cu privire la servicii, inclusiv dispozițiile administrative, formulat în scopul adoptării sale ca reglementare tehnică, textul fiind într‑un stadiu de elaborare în care pot fi făcute încă modificări substanțiale.”
4.
Articolul 5 alineatul (1) din această directivă are următorul cuprins:
„(1)   […] statele membre comunică de îndată Comisiei orice proiect de reglementare tehnică, cu excepția situației în care doar se transpune integral textul unui standard internațional sau european, caz în care este suficientă informația referitoare la standardul în cauză; de asemenea, acestea înaintează Comisiei o expunere a motivelor care fac necesară adoptarea unei astfel de reglementări, în cazul în care aceste motive nu au fost clarificate suficient în proiectul de reglementare tehnică.
[…]”
B. Dreptul maghiar
1.
Legea privind minele
5.
Articolul 3 alineatul (1) din Legea privind minele, astfel cum a fost modificată prin Legea nr. CXXXVI din 2021 (
6
) (denumită în continuare „Legea privind minele”), prevede că resursele minerale și geotermale, în zăcămintele lor naturale, sunt proprietatea statului.
6.
Articolul 27/A din această lege prevede:
„(1)   În cadrul competențelor sale în materie de gestionare a resurselor minerale, autoritatea de supraveghere a minelor monitorizează îndeaproape procesele economice legate de cercetare, extracție, comerț și utilizare la nivelul economiei naționale a materiilor prime minerale. Autoritatea de supraveghere a minelor verifică în acest context dacă există o situație care să justifice o măsură de supraveghere a pieței.
(2)   În cazul în care valoarea lunară a indicelui prețurilor din industria materialelor de bază pentru construcții […] înregistrează o creștere a prețurilor din industria materialelor de construcții cu cel puțin 5 % față de aceeași perioadă din anul precedent – cel puțin de două ori pe o perioadă de 12 luni –, președintele autorității poate institui prin decret o situație care să justifice o măsură de supraveghere a pieței.
[…]
(4)   Decretul menționat la alineatul (2) trebuie să precizeze durata situației care să justifice o măsură de supraveghere a pieței, care nu poate depăși un an.”
7.
Articolul 27/B din legea menționată prevede:
„(1)   Președintele autorității precizează prin decret, pentru exploatațiile miniere stabilite în scopul exploatării de materii prime și materiale de bază pentru construcții și care au cel puțin 5000000 m3 de resurse minerale care pot fi extrase,
a)
cerințele detaliate referitoare la volumul minim de resurse minerale care trebuie extrase și calendarul de extracție aferent,
[…]
pentru durata situației care să justifice o măsură de supraveghere a pieței.
[…]
(3)   În cazul prevăzut la alineatul (1), autoritatea de supraveghere a minelor, […],
a)
aprobă un nou plan tehnic de exploatare pentru extracție sau o modificare a planului tehnic de exploatare pentru extracție în vigoare în cazul în care planul de exploatare pentru extracție al operatorului minier este conform cu cerințele definite în decretul menționat la alineatul (1),
b)
verifică din oficiu planul tehnic de exploatare pentru extracție în vigoare referitor la exploatațiile miniere care dispun de resurse minerale vizate de situația care justifică o măsură de supraveghere a pieței […]
[…]”
8.
Articolul 27/C din aceeași lege are următorul cuprins:
„(1)   În cazul unei situații care justifică o măsură de supraveghere a pieței, întreprinderea în sensul alineatelor (2) și (3) este obligată la plata taxei suplimentare de exploatare minieră în sensul prezentului articol.
(2)   Este obligată la plata taxei suplimentare de exploatare minieră întreprinderea care
a)
trebuie să plătească o taxă de exploatare minieră […], și
b)
care desfășoară, cu titlu de activitate principală,
ba)
în domeniul extracției de materii prime și materiale de bază pentru construcții, precum și
bb)
în domeniul fabricării de produse care servesc drept materiale de bază pentru construcții,
o activitate economică definită de președintele autorității într‑un decret și care
c)
a realizat o cifră de afaceri care a atins sau a depășit suma de 3000000000 de forinți maghiari (HUF) – cu excepția întreprinderilor afiliate – în al doilea exercițiu fiscal care precedă situația ce justifică o măsură de supraveghere a pieței instituită prin decret al președintelui autorității. […]”
2.
Decretul nr. 404/2021
9.
Cele două decrete în litigiu au fost adoptate inițial cu efect de la 9 iulie 2021 numai pe durata pandemiei de COVID-19. Totuși, efectele acestor decrete au fost prelungite, ca urmare a războiului din Ucraina, astfel încât erau încă în vigoare la data introducerii prezentei acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor.
10.
Articolul 1 din Decretul nr. 404/2021 prevede:
„(1)   […] [E]ste obligată la plata unei taxe suplimentare de exploatare minieră întreprinderea care
a)
trebuie să plătească o taxă de exploatare minieră în conformitate cu articolul 20 alineatul (2) literele a) și b) din [Legea privind minele] și
b)
are ca activitate principală
ba)
extracția pietrei ornamentale și pentru construcții, a calcarului industrial, a gipsului, a cretei și a ardeziei (NACE 0811),
bb)
exploatarea pietrișului și nisipului și extracția argilei și caolinului (NACE 0812),
bc)
fabricarea cimentului (NACE 2351) sau
bd)
fabricarea varului și a ipsosului (NACE 2352),
be)
fabricarea cărămizilor, țiglelor și altor produse pentru construcții, din argilă arsă (NACE 2332),
bf)
fabricarea plăcilor ceramice (NACE 2331)
și a cărei
c)
cifră de afaceri netă în anul 2019 – excluzând întreprinderile afiliate […] – a atins sau depășit 3000000000 HUF.
(2)   Persoana obligată la plată […], care extrage, prelucrează sau produce, ca materiale de bază pentru construcții,
a)
nisip în funcție de calibru pe care îl vinde la peste 700 HUF/tonă,
b)
pietriș în funcție de calibru pe care îl vinde la peste 900 HUF/tonă,
c)
pietriș nisipos în funcție de calibru pe care îl vinde la peste 700 HUF/tonă,
d)
pietriș nisipos natural pe care îl vinde la peste 700 HUF/tonă,
e)
ciment pe care îl vinde la peste 20000 HUF/tonă,
f)
[…]
– fără TVA – este obligată să plătească 90 % din diferența dintre cifra sa de afaceri reală și cifra de afaceri determinată pe baza cantității vândute și a prețului stabilit la prezentul alineat, ca taxă suplimentară de exploatare minieră.
[…]
(3)   La vânzarea produselor menționate la alineatul (2), în cazul în care vânzătorul nu este obligat la plata taxei suplimentare de exploatare minieră, acesta trebuie să tindă spre o marjă de profit rezonabilă, ținând seama de valorile indicate la alineatele (2) și (2a).
[…]
(6)   Taxa suplimentară de exploatare minieră trebuie utilizată pentru finanțarea lucrărilor publice de construcții în scopuri de sănătate publică.
[…]”
3.
Decretul nr. 405/2021
11.
Articolul 1 alineatele (1)-(3a) din Decretul nr. 405/2021 prevede:
„(1)   Având în vedere situația excepțională cauzată de pandemia de coronavirus, autoritatea de supraveghere a minelor adoptă, pentru exploatațiile miniere instituite pentru exploatarea de materii prime și de materiale de bază pentru construcții, o decizie care obligă operatorul minier
a)
care a obținut planul tehnic de exploatare pentru lansarea extracției operaționale înainte de intrarea în vigoare a prezentului decret să înceapă extracția operațională în termen de un an, până la cel puțin 50 % din volumul maxim de extracție autorizat în primul plan tehnic de exploatare pentru extracție, înainte de modificare;
b)
care obține planul tehnic de exploatare pentru lansarea extracției operaționale după intrarea în vigoare a prezentului decret să înceapă extracția operațională în termen de un an, până la 100 % din volumul maxim de extracție autorizat în primul plan tehnic de exploatare pentru extracție, înainte de modificare.
[…]
(2)   Operatorul minier care efectuează extracția operațională de materii prime și materiale de bază pentru construcții poate reduce volumul de extracție cu autorizarea autorității de supraveghere a minelor. Operatorul minier poate depune cererea de reducere a volumului de extracție cel târziu în a douăzecea zi a lunii următoare ultimei zile a termenului de extracție de un an stabilit la articolul 1 alineatul (1).
(2a)   Reducerea volumului de extracție poate fi autorizată în cazul în care:
a)
operatorul minier a suferit un caz de forță majoră sau
b)
există un motiv imperativ extern care nu intră sub incidența literei a) și care nu intră în domeniul de activitate al operatorului.
(3)   În lipsa începerii extracției în conformitate cu alineatul (1), cu excepția cazurilor prevăzute la alineatul (3a), autoritatea de supraveghere a minelor retrage operatorului minier titlul său minier și desemnează ca nou deținător al titlului minier pe exploatația minieră în discuție [societatea națională maghiară de gestionare a activelor], pentru ca aceasta să își exercite dreptul de proprietate în numele statului maghiar.
(3a)   Autoritatea de supraveghere a minelor nu retrage titlul său minier operatorului în cazul în care acesta din urmă dovedește existența unui motiv de excludere a aplicării normei respective, în conformitate cu alineatul (2a).”
III. Procedura precontencioasă
12.
În urma unei plângeri, Comisia a adresat Ungariei, la 6 aprilie 2022, o scrisoare de punere în întârziere prin care punea în discuție compatibilitatea dispozițiilor în litigiu cu, printre altele (
7
), articolul 49 TFUE și articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2015/1535.
13.
Potrivit Comisiei, cele două decrete în litigiu, pe de o parte, au stabilit prețuri oficiale inferioare celor de pe piață pentru anumite materiale de bază pentru construcții și, pe de altă parte, au impus celor mai mari întreprinderi care extrag sau fabrică aceste materiale – aproape toate controlate de societăți stabilite în alte state membre – plata unei taxe suplimentare de exploatare minieră reprezentând 90 % din diferența dintre prețul oficial și prețul de vânzare, care îi este superior. În același timp, întreprinderile cărora li se aplică aceste decrete ar fi obligate să mențină un nivel minim de extracție stabilit de guvern; în caz contrar, ele și‑ar pierde licența de exploatare minieră. În ceea ce privește Legea privind minele, aceasta ar fi fost modificată pentru a‑l abilita pe președintele autorității de supraveghere a minelor să ia măsuri similare.
14.
În răspunsul din 13 iunie 2022, Ungaria a contestat încălcările care i‑au fost reproșate în această scrisoare de punere în întârziere. În special, pe de o parte, în ceea ce privește pretinsa încălcare a libertății de stabilire, autoritățile maghiare au susținut că taxa suplimentară de exploatare minieră era un impozit, că dispozițiile în litigiu erau justificate de motive imperative de interes general (
8
) și că acestea restrângeau libertatea de stabilire în mod proporțional, cele două decrete în litigiu fiind măsuri temporare și excepționale. Pe de altă parte, în ceea ce privește încălcarea obligației de notificare în temeiul Directivei 2015/1535, aceste autorități au declarat că notificarea Decretului nr. 404/2021 prevăzută inițial nu a fost efectuată pentru motive administrative și au afirmat că decretul menționat nu constituia o „altă cerință” care intră sub incidența acestei obligații de notificare. În același mod, ele au apreciat că nu exista nicio obligație de notificare în ceea ce privește articolele 27/A-27/C din Legea privind minele, în măsura în care aceste dispoziții nu aveau un conținut tehnic concret.
15.
La 26 ianuarie 2023, Comisia a adresat un aviz motivat Ungariei, în care a reiterat argumentele prezentate în scrisoarea sa de punere în întârziere (
9
). În conformitate cu articolul 258 primul paragraf TFUE, ea a invitat acest stat membru să ia măsurile necesare pentru a se conforma avizului motivat respectiv în termen de două luni de la primirea acestuia.
16.
Prin scrisoarea din 30 martie 2023, Ungaria a răspuns la avizul motivat, susținând că neîndeplinirea obligațiilor reproșată nu era întemeiată.
IV. Procedura în fața Curții și concluziile părților
17.
Nemulțumită de acest răspuns, prin cererea introductivă din 23 februarie 2024, Comisia a introdus prezenta acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor.
18.
Ungaria a depus un memoriu în apărare la 14 mai 2024.
19.
Comisia și Ungaria au depus un memoriu în replică și un memoriu în duplică la 25 iunie și, respectiv, la 6 august 2024.
20.
Prin cererea introductivă, Comisia solicită Curții constatarea faptului că, prin adoptarea dispozițiilor în litigiu, Ungaria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 TFUE și al articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2015/1535, precum și obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată.
21.
În ceea ce o privește, Ungaria solicită Curții respingerea acțiunii ca nefondată și obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
V. Analiză
22.
În susținerea acțiunii sale, Comisia invocă două motive întemeiate pe încălcarea articolului 49 TFUE și, respectiv, a articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2015/1535.
A. Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 49 TFUE
23.
Prin intermediul primului motiv, Comisia susține că cele două decrete în litigiu și articolele 27/A-27/C din Legea privind minele constituie, atât separat, cât și împreună, o restricție privind libertatea de stabilire în măsura în care împiedică sau fac mai puțin atractivă, pentru întreprinderile stabilite în alte state membre, exercitarea în Ungaria a unor activități care intră în domeniul de aplicare al Decretului nr. 404/2021 (1) și o asemenea restricție nu poate fi justificată de motivele imperative de interes general invocate de Ungaria (2).
1.
Cu privire la existența unei restricții privind libertatea de stabilire
a)
Argumentația părților
24.
În primul rând, în cererea introductivă, Comisia prezintă interpretarea sa cu privire la conținutul dispozițiilor menționate mai sus. Mai întâi, în ceea ce privește Decretul nr. 404/2021, aceasta observă că articolul 1 alineatul (2) din decretul menționat stabilește prețurile oficiale pentru cinci materiale de bază pentru construcții (și anume nisipul, pietrișul, pietrișul nisipos în funcție de calibru, pietrișul nisipos natural și cimentul) și prevede că, în cazul vânzării peste acest preț, întreprinderea în cauză ar trebui să plătească, ca taxă suplimentară de exploatare minieră, 90 % din diferența dintre cifra sa de afaceri reală și cea determinată pe baza cantității vândute și a prețului oficial. În continuare, în ceea ce privește Decretul nr. 405/2021, Comisia arată că, în temeiul articolului 1 alineatele (1), (2) și (2a) din acest decret, autoritatea de supraveghere a minelor obligă operatorii minieri să înceapă extracția operațională în termen de un an și la nivelul fie a cel puțin 50 % din volumul maxim de extracție autorizat în planul tehnic de exploatare (pentru planurile obținute înainte de intrarea în vigoare a decretului menționat), fie a 100 % din acest volum de extracție (pentru planurile obținute după intrarea în vigoare a aceluiași decret). Volumul minim de extracție aplicabil nu ar putea fi redus decât cu o autorizație acordată de această autoritate atunci când operatorul minier a suferit un caz de forță majoră sau există un alt motiv imperativ extern. Operatorului care nu respectă acest volum minim de extracție i s‑ar retrage titlul minier, care ar fi atribuit Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt. (societatea națională maghiară de gestionare a activelor), pentru a exercita dreptul de proprietate în numele statului maghiar. În sfârșit, în ceea ce privește Legea privind minele, articolele 27/A-27/C din această lege ar autoriza președintele autorității de supraveghere a minelor, în cazul unei situații care justifică o măsură de supraveghere a pieței, să adopte măsuri similare celor prevăzute de cele două decrete în litigiu, chiar și după încetarea stării de criză și expirarea acestor decrete. Faptul că președintele autorității respective nu a adoptat asemenea măsuri, deși condițiile de aplicare a acestora erau îndeplinite, ținând seama de nivelul inflației în Ungaria, s‑ar putea explica prin împrejurarea că legiuitorul maghiar a prelungit durata de aplicare a decretelor menționate, limitată inițial la pandemia de COVID-19, pentru a o alinia la durata războiului din Ucraina, astfel încât nu ar fi fost necesar să se recurgă la procedura paralelă prevăzută de Legea privind minele.
25.
În al doilea rând, Comisia formulează observații cu privire la aplicarea acestor dispoziții. Ea subliniază printre altele că, în perioada precontencioasă, prețurile stabilite la articolul 1 alineatul (2) din Decretul nr. 404/2021 ar fi fost încă inferioare celor de pe piață pentru toate materialele de bază menționate în acesta. Comisia ar fi constatat de asemenea că, dintre cele 340 de întreprinderi care își desfășoară activitatea în Ungaria în sectoarele definite de acest decret, numai patru trebuie să plătească taxa suplimentară de exploatare minieră și toate acestea din urmă sunt, cu o excepție, deținute de o întreprindere originară din alt stat membru. Aceasta ar corespunde unei valori de 1,2 % din totalul celor 340 de întreprinderi, dar cota acestor patru întreprinderi pe piața materiilor prime pentru construcții ar reprezenta aproximativ 25 %. Întreprinderile care intră sub incidența decretului menționat ar fi obligate să își vândă produsele la prețul stabilit în acesta, cu mult sub prețul pieței. În caz contrar, acestea ar trebui să plătească taxa de exploatare minieră reprezentând 90 % din diferența dintre prețul stabilit în același decret și prețul pieței. Potrivit Comisiei, acest lucru ar împiedica în practică întreprinderile respective, spre deosebire de cele care nu sunt obligate să plătească taxa suplimentară de exploatare minieră, să atingă o marjă de profit echitabilă, obligându‑le să opereze în pierdere. Decretul nr. 405/2021 ar consolida acest efect, în sensul că întreprinderile obligate să plătească taxa respectivă ar trebui, pentru a nu li se retrage titlul minier, să mențină nivelul minim de producție prevăzut de acest decret, chiar dacă ele operează în pierdere.
26.
În al treilea și ultimul rând, având în vedere observațiile care precedă, Comisia concluzionează că cele două decrete în litigiu, precum și articolele 27/A-27/C din Legea privind minele, atât separat, cât și împreună, constituie o restricție privind libertatea de stabilire din trei motive.
27.
Primo, în ceea ce privește întreprinderile care intenționează să intre pe piața maghiară, al căror sediu se află în alt stat membru decât Ungaria, aceste norme ar constitui un obstacol serios în calea exercitării libertății de stabilire și de funcționare. Astfel, normele respective ar face mai dificil accesul lor la această piață, în sensul că acele întreprinderi ar fi obligate să atingă într‑un an nivelul de producție prevăzut de Decretul nr. 405/2021, în timp ce Decretul nr. 404/2021 ar complica în mare măsură sau chiar ar exclude realizarea unui profit.
28.
Secundo, în ceea ce privește întreprinderile deja prezente pe piața maghiară, introducerea unor noi condiții referitoare la desfășurarea unei activități economice ar face mai puțin atractivă, chiar imposibilă exercitarea libertății lor de stabilire, din moment ce profiturile lor ar fi în mod considerabil restrânse și ar fi posibil ca acestea să fie obligate să funcționeze în pierdere, ceea ce ar face mai dificilă sau chiar ar exclude realizarea de investiții.
29.
Tertio, potrivit jurisprudenței Curții, exercitarea libertății de stabilire implică, în principiu, ca operatorii economici să aibă libertatea de a determina natura și amploarea activității economice care va fi desfășurată în statul membru gazdă, precum și libertatea de a reduce ulterior volumul acestei activități (
10
). Or, norma referitoare la nivelul minim de producție nu ar permite exercitarea acestui aspect al libertății de stabilire.
30.
În plus, reglementarea în discuție ar conduce la o discriminare indirectă întrucât s‑ar aplica, cu o excepție, unor întreprinderi controlate de societăți stabilite în alte state membre. Această constatare nu ar fi afectată de împrejurarea că în categoria operatorilor economici favorizați pot figura și întreprinderi stabilite în alte state membre.
31.
Ungaria contestă, la rândul său, toate argumentele Comisiei, susținând în esență că dispozițiile în litigiu nu constituie o restricție privind libertatea de stabilire și nici o formă de discriminare, fie că este vădită sau deghizată.
32.
În primul rând, cu titlu introductiv, în memoriul în apărare, Ungaria contestă abordarea Comisiei care constă în analizarea dispozițiilor în discuție în ansamblul lor și în examinarea efectelor combinate ale acestora. În opinia sa, pentru a stabili dacă constituie o restricție privind libertatea de stabilire, aceste dispoziții trebuie examinate separat, întrucât nu pot fi aplicate împreună și nici nu pot produce efecte cumulate. Astfel, pe de o parte, Decretul nr. 405/2021 privește numai operatorii minieri care nu au început încă extracția operațională la data intrării în vigoare a acestui decret, iar nu operatorii care desfășoară deja o activitate extractivă și care sunt obligați să plătească taxa suplimentară de exploatare minieră în temeiul decretului menționat. Pe de altă parte, Legea privind minele și cele două decrete în litigiu nu ar conține proceduri paralele, întrucât aceste decrete conțin dispoziții direct aplicabile operatorilor minieri, în timp ce articolele 27/A-27/C din această lege prevăd doar posibilitatea de a adopta norme, cu titlu excepțional și temporar, care nu pot fi apreciate pe fond întrucât nu au fost încă adoptate. Ea subliniază de asemenea că aceste articole au fost adoptate pentru a înlocui normele cuprinse în decretele menționate. Dacă intrarea în vigoare a articolelor respective nu a determinat abrogarea acelorași decrete, aceasta s‑ar datora faptului că situația de urgență continuă.
33.
În al doilea rând, Ungaria respinge toate argumentele pe care Comisia întemeiază existența unei restricții privind libertatea de stabilire, tratând însă dispozițiile în litigiu separat.
34.
Pe de o parte, în ceea ce privește taxa suplimentară de exploatare minieră prevăzută de Decretul nr. 404/2021, acest stat membru contestă toate motivele invocate de Comisie.
35.
Primo, în ceea ce privește întreprinderile care intenționează să intre pe piața maghiară, noii operatori care intră pe piață nu ar fi supuși obligației de a plăti această taxă, dat fiind că criteriul obiectiv de impunere este constituit din activitatea principală și cifra de afaceri netă în anul 2019.
36.
Secundo, în ceea ce privește întreprinderile deja prezente pe piața maghiară, Ungaria arată că taxa suplimentară de exploatare minieră este o măsură fiscală, în cadrul căreia problema supunerii la plata impozitului se întemeiază pe criterii neutre și obiective, și anume cifra de afaceri netă din anul 2019, domeniul de activitate și prețul de referință. Prin urmare, libertatea de stabilire nu poate fi încălcată în această privință. Pentru a determina sarcina fiscală proporțională, reglementarea în discuție ar lega obligația fiscală de cuantumul cifrei de afaceri, care ar fi recunoscut de jurisprudența Curții ca fiind un criteriu de distincție neutru și un indicator relevant al capacității contributive a persoanelor impozabile (
11
).
37.
Tertio, în ceea ce privește existența unei discriminări indirecte, faptul că întreprinderile care trebuie să plătească taxa suplimentară de exploatare minieră sunt în principal întreprinderi din alte state membre ar rezulta din structura specifică ce caracterizează piața maghiară, unde cele mai puternice întreprinderi din sectorul în cauză s‑ar dovedi a fi întreprinderi străine. În această privință, prezenta cauză ar fi comparabilă cu cele în care s‑au pronunțat Hotărârile Vodafone Magyarország și Tesco‑Global Áruházak (
12
). Astfel, Ungaria arată că Decretul nr. 404/2021 privește operatorii care au cea mai mare influență asupra nivelului prețurilor materiilor prime și al materialelor de bază pentru construcții sau care dețin o cotă de piață dominantă, care dispun de o putere de piață suficientă pentru a menține nivelul prețurilor produselor vândute la un nivel ridicat în mod artificial.
38.
Pe de altă parte, în ceea ce privește normele care impun un nivel minim de producție care decurg din Decretul nr. 405/2021, acest stat membru amintește că legislația națională conținea deja înainte dispoziții care urmăreau să asigure satisfacerea nevoilor de materii prime ale statului și că cerințele referitoare la volumul minim de resurse minerale care trebuie extrase și calendarul de extracție aferent constituie norme obiective care sunt fără deosebire aplicabile tuturor întreprinderilor care nu au început încă extracția operațională pe exploatația minieră sau care dispun de cel puțin 5000000 m3 de resurse minerale extractibile. Deși este adevărat că aceste norme par a fi o înăsprire în raport cu cele care erau în vigoare anterior, nu este mai puțin adevărat că ele se aplică în același mod tuturor întreprinderilor. În ceea ce privește libertatea operatorilor economici de a determina, chiar de a reduce volumul de activitate care ar fi desfășurat în statul membru gazdă, Hotărârea AGET Iraklis la care se referă Comisia se înscrie într‑un context diferit de cel din prezenta cauză, astfel încât nu se poate deduce de aici o concluzie generală potrivit căreia statele membre nu ar putea, în limitele competențelor lor, să adopte măsuri susceptibile să afecteze volumul activității economice a întreprinderilor. În caz contrar, orice măsură fiscală a unui stat membru ar putea fi repusă în discuție.
39.
În replică, Comisia arată în esență, pe de o parte, în ceea ce privește analiza efectelor dispozițiilor în discuție, că nu este de acord cu poziția Ungariei potrivit căreia efectele celor două decrete în litigiu nu s‑ar cumula. Astfel, din articolul 1 alineatele (2) și (2a) din Decretul nr. 405/2021 ar reieși că întreprinderile care desfășoară deja o activitate extractivă sunt supuse unei obligații minime de extracție și nu pot reduce această cantitate decât sub rezerva respectării condițiilor stabilite în acest decret. Pe de altă parte, în ceea ce privește existența unei discriminări indirecte, aceasta arată că Hotărârile Vodafone Magyarország și Tesco‑Global Áruházak la care se referă Ungaria priveau impozite progresive pe cifra de afaceri, în timp ce taxa suplimentară de exploatare minieră în discuție în prezenta cauză nu constituie nici un impozit pe cifra de afaceri, nici un impozit progresiv. În concluzie, stabilirea domeniului de aplicare al măsurii, deși nu se întemeiază pe o distincție formală bazată pe naționalitate sau pe locul de stabilire, ar prezenta în mod evident trăsături discriminatorii sau de protecție și, prin urmare, ar fi incompatibilă cu libertățile fundamentale.
40.
În duplică, Ungaria, pe de o parte, în ceea ce privește efectul cumulativ al celor două decrete în litigiu, arată că interpretarea de către Comisie a acestui articol 1 alineatele (2) și (2a) ar fi eronată în măsura în care respectivul articol s‑ar aplica operatorilor minieri care încep o extracție operațională. Ea recunoaște că, ținând seama de modul de redactare a decretelor menționate, nu ar fi, în principiu, exclus ca un operator minier care este deja prezent pe piață și care începe extracția pe o nouă exploatație minieră să intre sub incidența decretelor respective. Totuși, statul membru în cauză afirmă că acest lucru nu ar fi realist în condițiile pieței maghiare, din moment ce operatorii care plătesc taxa suplimentară de exploatare minieră nu ar dispune în prezent de nicio exploatație minieră căreia i‑ar fi aplicabil Decretul nr. 405/2021. În plus, chiar dacă un operator minier care plătește această taxă ar solicita stabilirea unei noi exploatații miniere, cerința privind volumul minim de extracție nu i s‑ar aplica decât în raport cu această nouă exploatație.
41.
Pe de altă parte, Ungaria răspunde că taxa suplimentară de exploatare minieră constituie un impozit variabil în tranșe, dat fiind că, din cauza pragului cifrei de afaceri, anumite întreprinderi sunt considerate persoane impozabile, iar altele nu. Presupunând că această taxă nu ar avea un caracter progresiv, unele dintre concluziile deduse din Hotărârile Vodafone Magyarország și Tesco‑Global Áruházak ar putea fi transpuse în prezenta cauză, în special faptul că cifra de afaceri este un indicator relevant al capacității contributive a persoanei impozabile. Întrucât nicio hotărâre judecătorească nu exclude aplicabilitatea acestui indicator în cazul unui impozit variabil în tranșe, indicatorul menționat ar putea constitui astfel baza de impozitare a unui asemenea impozit. În sfârșit, un impozit similar taxei suplimentare de exploatare minieră ar fi prevăzut de Directiva (UE) 2022/2523 (
13
), care ar privi operatorii a căror cifră de afaceri, calculată pe baza celor patru ani fiscali anteriori anului fiscal în cauză, depășește un anumit nivel anual.
b)
Apreciere
42.
Prin intermediul primului motiv, Comisia susține în esență că, prin adoptarea normelor de drept care au ca efect restrângerea posibilității întreprinderilor stabilite în alt stat membru de a începe sau de a continua în Ungaria o activitate care intră sub incidența acestor norme, și anume exploatarea minieră, Ungaria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 TFUE.
43.
Mai precis, pe de o parte, cele două decrete în litigiu, care impun o obligație de plată a unei taxe suplimentare de exploatare minieră și, respectiv, o obligație minimă de extracție, încalcă, potrivit Comisiei, atât separat, cât și împreună articolul 49 TFUE, în măsura în care întreprinderile care sunt obligate să plătească această taxă – aproape toate controlate de societăți stabilite în alte state membre – sunt obligate fie să își vândă produsele sub prețul pieței, fie să plătească taxa menționată, ceea ce, spre deosebire de întreprinderile care nu sunt obligate la plata aceleiași taxe, le reduce considerabil profitul sau chiar le constrânge să opereze în pierdere, acest efect fiind întărit de obligația minimă de extracție. Pe de altă parte, dispozițiile Legii privind minele ar permite în esență președintelui autorității de supraveghere a minelor să adopte măsuri similare celor vizate de aceste două decrete și, în consecință, să restrângă libertatea de stabilire.
44.
În această privință, amintim că, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, trebuie considerate ca fiind „restricții privind libertatea de stabilire”, în sensul articolului 49 TFUE, toate măsurile care interzic, îngreunează sau fac mai puțin atractivă exercitarea acestei libertăți (
14
). În plus, libertatea de stabilire implică o obligație de egalitate de tratament, care interzice nu numai discriminările evidente, întemeiate pe sediul societăților, ci și orice forme disimulate de discriminare care, prin aplicarea altor criterii de diferențiere, conduc în fapt la același rezultat (
15
).
45.
În lumina acestor principii este necesar să se examineze dacă cele două decrete în litigiu, pe de o parte, și articolele 27/A-27/C din Legea privind minele, pe de altă parte, constituie o restricție privind libertatea de stabilire.
1) Cu privire la cele două decrete în litigiu
46.
Cu titlu introductiv, trebuie să se verifice dacă cele două decrete în litigiu trebuie apreciate în raport cu efectele lor combinate, astfel cum susține Comisia, sau separat, astfel cum susține Ungaria. Amintim că, deși Comisia afirmă că obligațiile referitoare la plata taxei suplimentare de exploatare minieră și la volumul minim de extracție restrâng libertatea de stabilire „atât separat, cât și împreună”, criticile pe care le adoptă în această privință sunt formulate în principal ținând seama de efectele lor cumulate (
16
).
47.
Deși părțile sunt de acord cu privire la faptul că domeniile de aplicare ratione materiae ale acestor două decrete se suprapun parțial (și anume în ceea ce privește extracția resurselor minerale), pozițiile lor sunt divergente în ceea ce privește aspectul dacă domeniile lor de aplicareratione personae permit sau nu o aplicare cumulativă a acestora în privința acelorași întreprinderi. Astfel, trebuie să se examineze dacă decretele menționate pot fi aplicate împreună, așa încât unei întreprinderi obligate să plătească o taxă suplimentară de exploatare minieră, în temeiul Decretului nr. 404/2021, i s‑ar putea impune și o obligație minimă de extracție în temeiul Decretului nr. 405/2021.
48.
În această privință, arătăm mai întâi că din articolul 1 alineatul (1) literele a) și b) din Decretul nr. 405/2021 reiese că acesta impune obligația minimă de extracție numai operatorilor minieri care, deși dețin un plan tehnic de exploatare pentru începerea unei extracții operaționale, nu „începuseră” încă extracția operațională la data intrării în vigoare a acestui decret. Or, acești noi operatori nu ar fi, prin definiție, supuși obligației de plată a taxei suplimentare de exploatare minieră în sensul Decretului nr. 404/2021, acesta din urmă vizând, potrivit articolului 1 alineatul (1), numai întreprinderile tocmai pe baza activității principale deja desfășurate și a cifrei de afaceri realizate de acestea pentru anul 2019.
49.
În continuare, considerăm că această constatare nu poate fi infirmată de argumentul invocat de Comisie potrivit căruia articolul 1 alineatele (2) și (2a) din Decretul nr. 405/2021, care stabilește condițiile referitoare la reducerea volumului de extracție, privește „operatorul minier care efectuează extracția operațională” și, în consecință, nu numai întreprinderile care încep o activitate extractivă. În fapt, după cum arată Ungaria, o asemenea interpretare ar intra în contradicție cu alte dispoziții, și anume, pe de o parte, articolul 1 alineatul (2) a doua teză din acest decret, care prevede că „[o]peratorul minier poate depune cererea de reducere a volumului de extracție” într‑un termen stabilit la articolul 1 alineatul (1) din acesta, care vizează „începerea” unei noi extracții operaționale, și, pe de altă parte, articolul 1 alineatul (2) din decretul menționat, care are de asemenea în vedere doar operatorii minieri care încep o asemenea extracție.
50.
Într‑un astfel de context, apreciem că Comisia, căreia îi revine obligația de a stabili existența pretinsei neîndepliniri a obligațiilor și, așadar, de a prezenta Curții elementele necesare pentru ca aceasta să verifice existența neîndeplinirii obligațiilor (
17
), nu și‑a îndeplinit obligația de probă în ceea ce privește posibilitatea unei aplicări cumulative a celor două decrete în litigiu (
18
). Prin urmare, acestea din urmă trebuie, în scopul prezentei acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor, să fie examinate separat.
i) Cu privire la obligația de plată a taxei suplimentare de exploatare minieră în temeiul Decretului nr. 404/2021
51.
În primul rând, în ceea ce privește obligația de plată a taxei suplimentare de exploatare minieră în temeiul Decretului nr. 404/2021, Comisia afirmă, fără a fi de altfel contrazisă de Ungaria, pe de o parte, că prețurile stabilite la articolul 1 alineatul (2) din acest decret au fost întotdeauna mai mici decât prețurile pieței pentru toate materialele de bază menționate în acesta și, pe de altă parte, că, dintre cele 340 de întreprinderi care își desfășoară activitatea în Ungaria în sectorul în cauză, doar patru îndeplinesc condițiile care le obligă la plata taxei suplimentare de exploatare minieră, trei dintre aceste patru întreprinderi fiind deținute de societăți originare din alte state membre. În plus, cota de piață a celor patru întreprinderi menționate pe piața acestor materiale ar fi de aproximativ 25 %.
52.
Pe baza acestor constatări, Comisia susține, pe de o parte, că profiturile întreprinderilor care trebuie să plătească această taxă sunt, ținând seama de efectele dispozițiilor menționate, considerabil restrânse și că este posibil ca acestea să trebuiască să opereze în pierdere, ceea ce ar face mai dificilă, chiar imposibilă realizarea de investiții atât de către întreprinderile care intenționează să intre pe piața maghiară, cât și de către cele deja prezente pe această piață. Pe de altă parte, Decretul nr. 404/2021 ar conduce la o discriminare indirectă, întrucât s‑ar aplica, cu o excepție, unor întreprinderi controlate de societăți stabilite în alte state membre.
53.
Ungaria răspunde că libertatea de stabilire nu poate fi încălcată în măsura în care taxa suplimentară de exploatare minieră constituie o măsură fiscală întemeiată pe criterii neutre precum printre altele cifra de afaceri și că faptul că întreprinderile în cauză sunt controlate de societăți din alte state membre rezultă din structura specifică a pieței maghiare, în care cele mai puternice întreprinderi ar fi întreprinderi străine, în mod similar cu ceea ce Curtea a statuat în Hotărârile Vodafone Magyarország și Tesco‑Global Áruházak.
54.
În această privință, amintim că impozitul în discuție în cauzele în care s‑au pronunțat hotărârile respective era un impozit progresiv pe cifra de afaceri (
19
). Cu toate acestea, astfel cum arată Comisia în înscrisurile sale, taxa suplimentară de exploatare minieră nu are caracter progresiv și, mai ales, nu este stabilită pe cifra de afaceri, aceasta servind nu la stabilirea bazei de impozitare a taxei respective, ci doar a întreprinderilor obligate la plata acesteia. Pe de altă parte, taxa respectivă, instituită în anul 2021 pentru o perioadă în principiu limitată, și anume pe durata pandemiei de COVID-19, se bazează pe o cifră de afaceri „fixă”, în speță cea realizată în anul 2019, chiar dacă întreprinderile obligate la plata taxei menționate trebuiau să continue să o plătească cel puțin până la data introducerii prezentei acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor, și anume 23 februarie 2024.
55.
Astfel, taxa suplimentară de exploatare minieră vizează și va viza întotdeauna, atât timp cât efectele sale vor fi prelungite, aceleași patru întreprinderi, trei dintre ele fiind controlate de societăți originare din alte state membre, chiar dacă cifrele lor de afaceri respective nu ar mai atinge pragul de trei miliarde HUF (respectiv aproximativ 9,2 milioane de euro). Dimpotrivă, întreprinderile a căror cifră de afaceri ar fi atins acest prag după anul 2019 nu ar fi obligate să plătească această taxă. Or, Comisia susține, fără ca acest lucru să fie contestat de Ungaria, că întreprinderile care nu o plătesc sunt deținute în principal de persoane fizice sau juridice maghiare.
56.
În acest sens, considerăm că taxa suplimentară de exploatare minieră, având în vedere caracteristicile evocate la cele două puncte anterioare din prezentele concluzii, ar trebui considerată ca reprezentând o discriminare indirectă interzisă de articolul 49 TFUE. Astfel, Curtea a statuat că o prelevare obligatorie care prevede un criteriu de diferențiere aparent obiectiv, dar care defavorizează în majoritatea cazurilor, ținând seama de caracteristicile sale, societățile care au sediul în alt stat membru și care se află într‑o situație comparabilă cu cea a societăților care au sediul în statul membru de impunere constituie o asemenea discriminare (
20
).
57.
În plus, întrucât această taxă grevează în proporție de 90 %, așadar aproape integral, diferența dintre prețul de vânzare a anumitor materiale de bază și prețul de referință despre care este cert că este inferior prețului pieței, considerăm că aceasta face mai puțin atractivă, dacă nu imposibilă exercitarea libertății de stabilire, în măsura în care poate împiedica rentabilizarea investițiilor realizate de întreprinderile care sunt obligate la plata acestora (
21
).
58.
În consecință, dispozițiile Decretului nr. 404/2021 constituie, în opinia noastră, atât o discriminare indirectă, cât și o restricție privind libertatea de stabilire în sensul articolului 49 TFUE.
ii) Cu privire la obligația minimă de extracție în temeiul Decretului nr. 405/2021
59.
În al doilea rând, în ceea ce privește obligația minimă de extracție prevăzută de Decretul nr. 405/2021, trebuie să se examineze dacă, luată separat, și anume fără a ține seama de efectele cumulate cu taxa suplimentară de exploatare minieră, o asemenea obligație poate fi considerată o restricție privind libertatea de stabilire.
60.
Considerăm că nu aceasta este situația în speță.
61.
Astfel, mai întâi, în ceea ce privește întreprinderile deja prezente pe piața maghiară, Comisia descrie în mai multe rânduri efectele decretului respectiv subliniind că aceasta înseamnă că societățile pe care le vizează sunt obligate să mențină un volum minim de extracție, deși sunt obligate să opereze în pierdere, ceea ce presupune că acestea ar fi obligate să plătească taxa suplimentară de exploatare minieră. Totuși, în măsura în care nu s‑a demonstrat că aceste două obligații coexistă în sarcina aceleiași întreprinderi, această din urmă împrejurare nu pare dovedită.
62.
În continuare, în ceea ce privește întreprinderile care intenționează să înceapă o activitate de extracție minieră în Ungaria, și anume singurele cu privire la care, în opinia noastră, s‑a stabilit în mod clar că intră sub incidența Decretului nr. 405/2021, această instituție se limitează să afirme, ca regulă generală, că normele în discuție fac mai dificil accesul la piața maghiară. Or, deși este adevărat că aceste întreprinderi ar fi obligate să atingă într‑un an nivelul de producție prevăzut în acest decret, aceeași cerință se aplică tuturor noilor operatori care intră pe piață (atât naționali, cât și străini), ceea ce, de facto, înlătură orice atingere adusă libertății de stabilire. În orice caz, arătăm că Comisia nu a furnizat niciun element care să permită să se stabilească faptul că societățile vizate de obligația minimă de extracție ar fi în principal originare din alte state membre.
63.
În sfârșit, Comisia se referă la Hotărârea AGET Iraklis, care, în măsura în care se referă la libertatea de a reduce volumul de activitate desfășurată de o societate într‑un stat membru gazdă, ne pare să privească în principal întreprinderile care își desfășoară deja activitatea pe piața unui asemenea stat membru. Pe de altă parte, această hotărâre se înscrie într‑un context special, întrucât viza o reglementare națională care conferea unei autorități administrative competența de a se opune unor concedieri colective în cadrul unei întreprinderi elene controlate de un grup multinațional francez, după evaluarea condițiilor de pe piața muncii, a situației întreprinderii și a interesului economiei naționale. Cu toate acestea, nu se poate face abstracție de faptul că Decretul nr. 405/2021 se înscrie într‑un context normativ complet diferit, întrucât nu face decât să modifice o lege care conținea deja dispoziții menite să asigure satisfacerea nevoilor Ungariei în ceea ce privește materiile prime. În caz contrar, orice măsură fiscală care ține de competența exclusivă a unui stat membru, precum gestionarea resurselor minerale, care, nefiind nelimitate în depozitele lor naturale, sunt proprietatea exclusivă a statului, ar putea fi potențial repusă în discuție, dat fiind că aceasta ar putea face mai puțin atractivă exercitarea libertății de stabilire.
64.
Având în vedere ceea ce precedă, considerăm că Comisia nu a dovedit modul în care obligația minimă de extracție minieră ar constitui o restricție privind libertatea de stabilire în sensul articolului 49 TFUE.
2) Cu privire la articolele 27/A-27/C din Legea privind minele
65.
În al treilea și ultimul rând, în ceea ce privește articolele 27/A-27/C din Legea privind minele, observăm că Comisia se limitează să afirme că acestea conțin „măsuri similare” cu cele cuprinse în cele două decrete în litigiu.
66.
În această privință, trebuie să se constate că aceste articole nu prevăd decât un cadru general care trebuie precizat prin intermediul diferitelor decrete care vor fi adoptate, dacă este cazul, de președintele autorității de supraveghere a minelor. Or, din înscrisurile părților reiese că respectivele articole nu au fost încă niciodată puse în aplicare.
67.
Desigur, regimul prevăzut de aceleași articole este, în linii mari, analog celui prevăzut de cele două decrete în litigiu. Totuși, în lipsa stabilirii prețurilor de referință la articolul 27/C din Legea privind minele, nu este cert, contrar Decretului nr. 404/2021, că acestea sunt inferioare prețurilor pieței. În același mod, articolul 27/C, spre deosebire de acest din urmă decret, nu stabilește în cadrul unui anumit exercițiu fiscal cifra de afaceri relevantă pentru identificarea întreprinderilor obligate la plata taxei suplimentare de exploatare minieră, ci se referă la „al doilea exercițiu fiscal care precedă situația ce justifică o măsură de supraveghere a pieței”, așa încât aceste întreprinderi se pot schimba în timp.
68.
Astfel, considerăm că efectele restricției privind libertatea de stabilire constatate în legătură cu Decretul nr. 404/2021 ar putea, dacă este cazul, să se reflecte indirect asupra articolelor 27/A-27/C din Legea privind minele dacă acestea ar trebui, în viitor, să fie puse în aplicare așa încât să reproducă aspectele contestabile ale decretului respectiv. În schimb, o neîndeplinire a obligațiilor nu poate fi constatată în prezent în raport cu aceste articole.
69.
Este adevărat că, după cum amintește Comisia, Curtea a statuat că, chiar dacă, în practică, autoritățile unui stat membru nu aplică o dispoziție națională contrară dreptului Uniunii, securitatea juridică impune totuși ca această dispoziție să fie modificată (
22
). Cu toate acestea, jurisprudența amintită impune să fie cert că dispoziția menționată este contrară dreptului Uniunii, ceea ce nu este cazul în ceea ce privește aceste articole 27/A-27/C.
70.
Având în vedere ceea ce precedă, propunem să se concluzioneze că existența unei restricții privind libertatea de stabilire nu a fost dovedită de Comisie decât în raport cu obligația privind taxa suplimentară de exploatare minieră în temeiul Decretului nr. 404/2021. Procedând astfel, trebuie să se examineze dacă această restricție poate fi totuși justificată.
2.
Cu privire la eventuala justificare a restricției privind libertatea de stabilire
a)
Argumentația părților
71.
În cererea introductivă, Comisia arată că Ungaria a invocat, în răspunsul său la avizul motivat, mai multe motive imperative de interes general. În ceea ce privește Decretul nr. 404/2021, care face obiectul prezentei analize, Ungaria a invocat următoarele motive: relansarea economiei, protecția economiei naționale și a principalelor sale sectoare (denumite în continuare împreună „relansarea economiei”), siguranța aprovizionării, menținerea și securizarea programului de construire de locuințe, necesitatea de a combate disfuncționalitățile pieței și menținerea corectitudinii tranzacțiilor comerciale, sancționarea practicilor tarifare neloiale și protecția destinatarilor de servicii (
23
).
72.
În primul rând, în ceea ce privește relansarea economiei, Comisia arată că, în conformitate cu jurisprudența Curții, asemenea obiective economice nu pot constitui motive imperative de interes general susceptibile să justifice o restricție privind libertatea de stabilire, inclusiv într‑o situație excepțională, precum sprijinul pentru relansarea economiei după pandemia de COVID-19.
73.
În al doilea rând, în ceea ce privește cele trei obiective care constau în menținerea și securizarea programului de construire de locuințe, necesitatea de a combate disfuncționalitățile pieței, precum și sancționarea practicilor tarifare neloiale, potrivit Comisiei, aceste obiective cuprind noțiuni vagi care sunt dificil de disociat de obiectivele economice menționate mai sus. Astfel, în raport cu aceste obiective, Ungaria s‑ar fi limitat să evoce în general evoluția nefavorabilă a pieței rezultată din pandemia de COVID-19 și existența unei penurii de materiale de bază pentru construcții pe piața maghiară (
24
).
74.
În al treilea și ultimul rând, Comisia recunoaște că, în teorie, atât siguranța aprovizionării, pe de o parte, cât și protecția consumatorilor și a destinatarilor prestărilor de servicii, pe de altă parte, sunt motive imperative de interes general recunoscute de dreptul Uniunii. Prin urmare, în raport cu aceste două obiective Comisia propune să se verifice dacă taxa suplimentară de exploatare minieră prevăzută de Decretul nr. 404/2021 este de natură să le atingă și dacă poate fi considerată proporțională.
75.
Primo, în ceea ce privește siguranța aprovizionării, Comisia arată că, dacă Curtea a statuat că un astfel de obiectiv nu poate fi invocat decât în caz de amenințare reală și suficient de gravă care afectează un interes fundamental al societății, ea a apreciat de asemenea că nu se poate considera că obiectivul de a asigura siguranța aprovizionării în favoarea sectorului construcțiilor, în special la nivel local, în ceea ce privește anumite materii prime de bază, și anume pietrișul, nisipul și argila, care rezultă dintr‑o activitate de extracție minieră, se încadrează într‑un „interes fundamental al societății” (
25
).
76.
Mai întâi, Ungaria nu ar fi demonstrat existența unei amenințări reale și suficient de grave legate de aprovizionarea cu produsele în discuție în speță. Chiar dacă nivelul de extracție din acest stat membru ar fi insuficient, nimic nu s‑ar opune ca produsele respective să fie importate pentru a compensa eventuale pierderi de producție în Ungaria (
26
). În plus, guvernul maghiar nu ar fi limitat nici exportul acestor produse.
77.
În continuare, reglementarea în cauză ar fi vădit inadecvată pentru a garanta siguranța aprovizionării, în măsura în care obligarea producătorilor să își vândă produsele la prețuri inferioare prețurilor pieței (și, prin urmare, chiar în pierdere) ar afecta stabilitatea financiară pe termen lung a întreprinderilor în cauză și le‑ar încuraja să își înceteze activitatea pe piața maghiară. Chiar dacă s‑ar admite că stabilirea prețului oficial îmbunătățește siguranța aprovizionării, nu este mai puțin adevărat că 75 % din producție nu ar fi supusă acestei cerințe, ceea ce ar constitui o probă suplimentară că reglementarea respectivă nu este de natură să atingă obiectivul declarat.
78.
În plus, în răspunsul său la avizul motivat, Ungaria ar fi precizat, pe de o parte, că reglementarea menționată ar fi determinat o stabilizare a nivelului prețurilor materiilor prime și ale materialelor de bază pentru construcții sau chiar o scădere cu aproximativ 10 % a acestui preț până în toamna anului 2021. Cu toate acestea, nu numai că autoritățile maghiare nu ar fi susținut această afirmație, ci, potrivit datelor de care dispune Biroul Central de Statistică, indicii de prețuri ale produselor în cauză arată o creștere destul de constantă până în anul 2023. De altfel, potrivit Comisiei, efectul Decretului nr. 404/2021 asupra nivelului prețurilor materialelor de bază pentru construcții este imposibil de stabilit dat fiind că acest decret acoperă doar 25 % din piața produselor în cauză. Pe de altă parte, Ungaria ar fi susținut că extracția acestor materii și materiale ar fi scăzut considerabil în primul semestru al anului 2020 și că, în al doilea semestru al anului 2021, creșterea producției ar fi fost reluată, ceea ce ar fi un efect care decurge din aceeași reglementare. Cu toate acestea, potrivit Comisiei, având în vedere datele furnizate de Biroul Central de Statistică, nu s‑ar fi dovedit că adoptarea reglementării maghiare în discuție ar fi condus la o creștere a producției în sectorul construcțiilor sau al extracției acestor materiale.
79.
În sfârșit, în ceea ce privește proporționalitatea, Ungaria nu ar fi explicat motivul pentru care siguranța aprovizionării nu putea fi asigurată prin măsuri mai puțin restrictive pentru libertatea de stabilire, de exemplu prin supravegherea situației pieței sau prin constituirea de rezerve la nivelul statului sau al întreprinderilor individuale.
80.
Secundo, în ceea ce privește protecția destinatarilor prestărilor de servicii, în cererea introductivă, Comisia arată că Ungaria a arătat că puterea de piață a întreprinderilor vizate de taxa suplimentară de exploatare minieră era un factor relevant pentru a aprecia caracterul adecvat și proporțional al măsurilor în discuție și că condițiile de aplicabilitate a acestei taxe, cum ar fi pragul cifrei de afaceri nete, privesc întreprinderile ce dispun de o putere de piață suficientă pentru a limita producția și a menține prețuri de vânzare ridicate în mod artificial.
81.
În această privință, Comisia observă mai întâi că, deși adevăratul obiectiv al taxei suplimentare de exploatare minieră ar fi combaterea profiturilor excepționale, este dificil de înțeles motivele pentru care aceasta este limitată la un număr foarte mic de întreprinderi care își desfășoară activitatea în sectorul respectiv.
82.
În continuare, Ungaria nu ar fi demonstrat în niciun fel că „marile întreprinderi” dispun de o putere de piață astfel încât ar putea denatura condițiile de piață. Efectele de denaturare a pieței pe care acest stat membru le descrie, precum practicile tarifare neloiale, ar fi comparabile cu un abuz de poziție dominantă în sensul articolului 102 TFUE și ar trebui, dacă este cazul, să fie abordate prin aplicarea dreptului concurenței. Cifra de afaceri a unei întreprinderi nu ar constitui o dovadă suficientă a existenței unei poziții dominante sau a unui profit ridicat. În această privință, ar exista proceduri pendinte în fața autorității maghiare de concurență împotriva unor întreprinderi din sectorul în cauză. Întrucât această autoritate poate lua măsuri împotriva întreprinderilor care practică prețuri excesiv de ridicate în detrimentul consumatorilor, necesitatea, caracterul adecvat și proporționalitatea reglementării în discuție în prezenta cauză sunt, potrivit Comisiei, în mod clar discutabile.
83.
În sfârșit, Comisia subliniază că Decretul nr. 404/2021 nu se aplică numai celor câteva întreprinderi obligate să plătească această taxă, articolul 1 alineatul (3) din acesta impunând tuturor operatorilor economici să realizeze o „marjă de profit rezonabilă”. În temeiul articolului 1 alineatul (4) din acest decret, dacă un vânzător care nu este obligat la plata taxei menționate aplică o politică de prețuri care urmărește obținerea unui profit nerezonabil, administrația națională fiscală și vamală poate iniția o procedură fiscală administrativă. Această din urmă dispoziție ar prevedea astfel, pentru atingerea obiectivului de prevenire a profiturilor nerezonabile, o măsură mai puțin constrângătoare decât impunerea aceleiași taxe. Autoritățile maghiare nu ar fi explicat de ce nu ar fi suficient să se aplice această măsură tuturor actorilor de pe piață. Impozitarea profitului ar părea să fie o măsură mai puțin restrictivă decât obligația de a respecta un nivel al prețurilor cu mult sub cel al prețurilor pieței și al costurilor de producție.
84.
La rândul său, deși contestă că rezultă din Decretul nr. 404/2021 o restricție privind libertatea de stabilire, Ungaria adaugă că, presupunând că o asemenea restricție există, ea se justifică prin obiective legitime de interes general. Mai precis, aceasta se opune, în memoriul în apărare, aprecierii Comisiei potrivit căreia motivele invocate ar servi unui obiectiv pur economic și nu ar constitui, așadar, un motiv imperativ de interes general. Dimpotrivă, acestea ar urmări tocmai să servească interesele populației, ale consumatorilor și ale utilizatorilor de servicii, garantând, pe de o parte, disponibilitatea unor cantități suficiente de materii prime pentru industria construcțiilor și, pe de altă parte, prețuri rezonabile prin intermediul unor practici tarifare loiale și neabuzive.
85.
Efectele economice negative între anii 2020 și 2021 cauzate de pandemia de COVID-19 ar fi fost exacerbate de politicile comerciale ale anumitor actori de pe piață. Prețul produselor miniere ar fi crescut în medie cu 20 % în ultimii cinci ani. În aceeași perioadă, cei mai importanți operatori din sectorul extracției pietrișului nisipos și‑ar fi crescut în mod semnificativ nu numai cifra de afaceri, ci și rezultatul lor după impozitare. Prin urmare, aceștia ar fi realizat beneficii suplimentare profitând de creșterea extremă a cererii altor actori din lanțul de construcții.
86.
În acest context, în ceea ce privește Decretul nr. 404/2021, Ungaria arată că alegerea criteriului cifrei de afaceri presupune că persoanele obligate la plata taxei suplimentare de exploatare minieră sunt întreprinderile care dispun de o putere de piață suficientă pentru a menține prețul produselor vândute la un nivel ridicat în mod artificial. Această reglementare ar urmări printre altele două obiective privind în special siguranța aprovizionării și protecția destinatarilor prestărilor de servicii.
87.
În primul rând, în ceea ce privește siguranța aprovizionării, Ungaria susține că siguranța aprovizionării în sectorul construcțiilor poate constitui un interes fundamental al societății (
27
). Or, nu ar fi necesar să se prezinte, după cum ar solicita Comisia, dovezi ale existenței unei penurii a produselor în cauză pe piața maghiară, dat fiind că probabilitatea unei amenințări la adresa siguranței aprovizionării ar putea fi de asemenea considerată un obiectiv legitim, din moment ce există indicii că siguranța aprovizionării în industria construcțiilor poate fi compromisă. Statele membre ar trebui să poată introduce măsuri preventive adecvate și proporționale.
88.
În ceea ce privește argumentele Comisiei referitoare la caracterul vădit inadecvat al Decretului nr. 404/2021 pentru a garanta siguranța aprovizionării, Ungaria arată că, în temeiul articolului 1 alineatul (3) din acest decret, chiar și întreprinderile care nu sunt supuse taxei suplimentare de exploatare minieră (responsabile de 75 % din producție) sunt obligate să ia în considerare nivelul prețului stabilit în decretul menționat și să tindă spre o „marjă de profit rezonabilă”.
89.
În al doilea rând, în ceea ce privește protecția destinatarilor prestărilor de servicii, Ungaria subliniază că, în ceea ce privește prețurile pieței, instrumentul de reglementare este, pentru întreprinderile mari, obligația de a plăti taxa suplimentară de exploatare minieră, iar pentru întreprinderile mici, obligația unei marje de profit rezonabile. Toți operatorii ar fi, așadar, supuși obligației de a avea practici tarifare echitabile, însă reglementarea ar fi diferențiată în funcție de puterea de piață a acestor întreprinderi. Taxa respectivă ar fi justificată de autonomia fiscală a statelor membre, care ar fi de asemenea recunoscută de Curte (
28
). În plus, proporționalitatea ar fi compromisă tocmai în cazul în care obligația de a plăti taxa suplimentară de exploatare minieră s‑ar aplica tuturor operatorilor, și nu numai celor a căror putere economică le permite să suporte sarcina acestei obligații. În sfârșit, Ungaria răspunde că procedurile în materie de concurență ar permite examinarea încălcărilor dreptului concurenței care au avut deja loc, dar nu ar avea decât o utilitate limitată pentru a le preveni. În plus, presupunând că dreptul concurenței ar putea oferi o soluție în ceea ce privește practicile tarifare neloiale, acesta nu ar permite totuși garantarea disponibilității în cantități suficiente de materiale de bază pentru construcții.
b)
Apreciere
90.
Cu titlu introductiv, amintim că, astfel cum reiese dintr‑o jurisprudență constantă a Curții, o restricție privind o libertate fundamentală garantată de Tratatul FUE nu poate fi admisă decât cu condiția ca măsura națională în cauză să răspundă unui motiv imperativ de interes general, să fie de natură să asigure realizarea obiectivului urmărit și să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv (
29
). Astfel, reglementări naționale care nu sunt aplicabile fără a face distincție prestărilor de servicii, indiferent de originea acestora, și care sunt, prin urmare, discriminatorii pot fi justificate numai în temeiul derogărilor sau motivelor de interes general prevăzute de tratat (
30
). În acest context, o legislație națională nu poate garanta realizarea obiectivului invocat decât atunci când răspunde cu adevărat preocupării privind atingerea acestuia în mod coerent și sistematic (
31
). Revine statului membru în cauză sarcina de a prezenta dovada că a îndeplinit această condiție (
32
). Justificările susceptibile să fie invocate de un stat membru trebuie să fie însoțite de o analiză a caracterului adecvat și a proporționalității măsurii adoptate de acest stat membru, precum și de elemente precise care să permită susținerea argumentării sale (
33
).
91.
În speță, în ceea ce privește existența unui motiv imperativ de interes general susceptibil să justifice restricția privind libertatea de stabilire pe care o implică Decretul nr. 404/2021, constatăm, în primul rând, că din înscrisurile Ungariei reiese că această legislație viza în principal protecția sau relansarea economiei, acest obiectiv regăsindu‑se, pe de altă parte, chiar în titlul acestui decret, și anume „privind taxa suplimentară de exploatare minieră care trebuie plătită în vederea relansării economiei”. Mai precis, acest decret ar fi fost adoptat pentru motive legate de siguranța aprovizionării și de protecția consumatorilor, prin intermediul garantării disponibilității materialelor de bază pentru construcții în cantități suficiente și la prețuri neabuzive. Aceste motive se întemeiază, în definitiv, pe presupusele efecte combinate ale evoluției nefavorabile a pieței ca urmare a pandemiei de COVID-19 și a unei penurii de asemenea materiale, care ar fi fost, cel puțin în parte, fie cauzată, fie exploatată de cele mai mari societăți din acest sector, care ar fi obținut astfel profituri extraordinare.
92.
În această privință, articolul 52 alineatul (1) TFUE prevede că o restricție privind libertatea de stabilire poate fi justificată din motive de ordine publică, siguranță publică și sănătate publică. Cu toate acestea, rezultă dintr‑o jurisprudență constantă că motive de natură pur economică legate de promovarea economiei naționale sau de buna funcționare a acesteia nu pot servi drept justificare pentru un obstacol în calea uneia dintre libertățile fundamentale garantate de tratate (
34
). Rezultă că, în speță, diferitele obiective relativ abstracte invocate de Ungaria, astfel cum au fost expuse la punctul 71 din prezentele concluzii, au o natură pur economică și nu pot constitui motive susceptibile să justifice restricția privind libertatea de stabilire în cauză.
93.
În al doilea rând, precizăm că Curtea a admis că motivele de ordin economic care urmăresc un obiectiv de interes general sau garantarea unui serviciu de interes general pot constitui un motiv imperativ de interes general care poate justifica un obstacol în calea uneia dintre libertățile fundamentale. Totuși, deși, în esență, statele membre sunt libere să stabilească, în conformitate cu nevoile lor naționale, cerințele de ordine publică și de siguranță publică, nu este mai puțin adevărat că, în special ca derogare de la o libertate fundamentală, aceste motive trebuie interpretate strict, astfel încât întinderea lor nu poate fi determinată în mod unilateral de fiecare stat membru fără controlul instituțiilor Uniunii. Astfel, ordinea publică și siguranța publică nu pot fi invocate decât în cazul unei amenințări reale și suficient de grave, care afectează un interes fundamental al societății. În plus, aceste motive nu pot fi deturnate de la funcția lor proprie pentru a servi, în fapt, în scopuri pur economice (
35
).
94.
În lumina acestor criterii trebuie examinate obiectivele urmărite de Decretul nr. 404/2021, și anume siguranța aprovizionării, pe de o parte, și protecția destinatarilor serviciilor, pe de altă parte.
95.
Astfel, pe de o parte, în ceea ce privește în mod specific siguranța aprovizionării, Curtea a statuat că un asemenea obiectiv nu poate fi invocat decât în caz de amenințare reală și suficient de gravă care afectează un interes fundamental al societății (
36
). În cazul întreprinderilor care exercită activități și furnizează servicii publice în sectoarele petrolului, telecomunicațiilor și energiei, Curtea a decis că obiectivul de garantare a siguranței aprovizionării cu asemenea produse sau a furnizării unor asemenea servicii în caz de criză pe teritoriul statului membru în cauză poate constitui un motiv de siguranță publică și, prin urmare, poate justifica eventual o restricție privind o libertate fundamentală. Totuși, potrivit Curții, nu se poate considera că o măsură care „urmărește să asigure securitatea aprovizionării în favoarea sectorului construcțiilor, în special la nivel local, în ceea ce privește anumite materii prime de bază, și anume pietrișul, nisipul și argila, care rezultă dintr‑o activitate de extracție minieră, se încadrează, asemenea obiectivului legat de siguranța aprovizionării sectoarelor petrolului, telecomunicațiilor și energiei, într‑un «interes fundamental al societății»” (
37
). Or, trebuie să se constate că concluziile desprinse din Hotărârea Xella Magyarország, care privea tocmai sectorul maghiar al construcțiilor, se pot aplica cu ușurință în speță.
96.
Pe de altă parte, întrucât existența unei astfel de penurii de materiale de bază pentru construcții se află la baza justificării tuturor măsurilor contestate de Comisie, Ungaria nu poate, astfel cum procedează în esență, să refuze să facă dovada unei asemenea existențe. În fapt, o restricție privind libertatea de stabilire nu poate fi admisă decât cu condiția să fie justificată de un motiv imperativ de interes general, respectând în același timp principiul proporționalității, ceea ce presupune ca aceasta să fie de natură să asigure, în mod coerent și sistematic, realizarea obiectivului urmărit și să nu depășească ceea ce este necesar pentru a‑l atinge. Revine statului membru în cauză sarcina de a demonstra că aceste condiții cumulative sunt îndeplinite (
38
). În ceea ce privește în special prima dintre aceste condiții, statul membru respectiv trebuie să dovedească în mod concret în raport cu împrejurările speței că dispozițiile în discuție sunt justificate (
39
). Or, afirmațiile Ungariei în această privință, pe care Comisia le contestă întemeindu‑se pe date emise de Biroul Central de Statistică maghiar sau de autoritatea de supraveghere a minelor, nu ni se pare că susțin existența unei asemenea penurii. În măsura în care Ungaria arată că, în fața simplei probabilități a unei amenințări la adresa siguranței aprovizionării, statele membre ar trebui să poată adopta măsuri preventive, ținem să subliniem că decurge din jurisprudența Curții că motivele de ordine publică și de siguranță publică nu pot fi invocate decât în prezența unei amenințări reale, actuale și suficient de grave la adresa unui interes fundamental al societății (
40
).
97.
În orice caz, presupunând că a existat o asemenea penurie de materiale de bază pentru construcții, considerăm, la fel ca și Comisia, că taxa suplimentară de exploatare minieră nu este de natură să garanteze, în mod coerent și sistematic, obiectivele legate de siguranța aprovizionării și de protecția consumatorilor, din moment ce aceasta nu vizează decât 25 % din piața acestor materiale, restul de 75 % putând fi vândute la prețuri superioare prețurilor stabilite prin Decretul nr. 404/2021. Or, obligația de a tinde spre o marjă de profit rezonabilă pe care articolul 1 alineatele (3) și (4) din acest decret o impune întreprinderilor care vând cele 75 % din materiale ne pare prea imprecisă pentru a repune în discuție această concluzie.
98.
În plus, astfel cum arată Comisia, obligația de plată a taxei suplimentare de exploatare minieră ar putea stimula întreprinderile în cauză să repercuteze această cheltuială suplimentară asupra consumatorilor, ceea ce, in fine, ar avea ca efect majorarea prețurilor plătite de ei.
99.
Pe de altă parte, admițând că această taxă poate oferi o soluție în ceea ce privește prețurile pretins abuzive, ea nu ar permite totuși să se garanteze disponibilitatea în cantități suficiente a acestor materiale.
100.
În sfârșit, la fel ca și Comisia, apreciem că Ungaria nu a furnizat argumente concrete cu privire la modul în care menținerea unui anumit nivel minim de extracție a materialelor de bază pentru construcții ar servi la garantarea realizării obiectivului privind protecția mediului.
101.
În consecință, motivele invocate de Ungaria nu ne par de natură să poată justifica restricția privind libertatea de stabilire constatată la punctul 70 din prezentele concluzii.
102.
Având în vedere ceea ce precedă, propunem Curții să admită în parte primul motiv, constatând că Ungaria, prin adoptarea, prin Decretul nr. 404/2021, a unor dispoziții referitoare la plata unei taxe suplimentare de exploatare minieră, nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 TFUE.
B. Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2015/1535
103.
Prin intermediul celui de al doilea motiv, Comisia solicită Curții să constate că Ungaria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2015/1535 prin faptul că a omis să îi notifice, în stadiul de proiect, Decretul nr. 404/2021 și articolele 27/A-27/C din Legea privind minele.
1.
Argumentația părților
104.
În cererea introductivă, Comisia susține că atât Decretul nr. 404/2021, cât și articolele 27/A-27/C din Legea privind minele intră în domeniul de aplicare al Directivei 2015/1535 și că, în consecință, ar fi trebuit să îi fie notificate în stadiul de proiect, în temeiul articolului 5 alineatul (1) din directiva respectivă. În special, această instituție consideră că normele naționale menționate mai sus constituie „reglementări tehnice”, astfel cum sunt definite la articolul 1 alineatul (1) litera (f) din directiva menționată, și în special că ele corespund noțiunii de „alte cerințe”, în sensul articolului 1 alineatul (1) litera (d) din aceeași directivă. În fapt, aceasta apreciază că decretul și dispozițiile legislative menționate anterior au o formă juridică obligatorie și afectează comercializarea materiilor prime și a materialelor de bază pentru construcții, pe de o parte, prin stabilirea prețurilor oficiale pentru aceste produse și, pe de altă parte, prin obligarea întreprinderilor care comercializează produsele respective la plata taxei suplimentare de exploatare minieră atunci când le vând la un preț superior prețului oficial. Această taxă ar avea, așadar, un efect important asupra acelorași produse, precum și asupra comercializării lor.
105.
În susținerea interpretării sale, Comisia se raportează la Ghidul său explicativ referitor la Directiva 2015/1535 (denumit în continuare „ghidul explicativ” (
41
)), potrivit căruia noțiunea de „alte cerințe” se referă la condiții „care au un efect asupra ciclului de viață al unui produs, de la perioada de comercializare până la etapa de gestionare sau eliminare a deșeurilor pe care le‑a generat”, astfel încât aceste condiții trebuie să poată avea un efect semnificativ asupra compoziției, naturii ori comercializării produsului.
106.
În plus, obiectivele de interes general invocate de Ungaria nu pot afecta aplicarea Directivei 2015/1535, care urmărește tocmai să permită Comisiei, precum și statelor membre să reacționeze în timp util, înainte de adoptarea unei norme naționale, la un proiect de reglementare tehnică susceptibil să perturbe funcționarea pieței interne.
107.
Ungaria reiterează, mai întâi, poziția pe care a exprimat‑o în răspunsul său la avizul motivat, în temeiul căreia dispozițiile Decretului nr. 404/2021 nu intră în sfera noțiunii de „alte cerințe” în sensul Directivei 2015/1535, întrucât, pe de o parte, acestea nu afectează ciclul de viață al produsului după introducerea sa pe piață și, pe de altă parte, ele nu conțin în privința acestui produs cerințe referitoare la etapa utilizării sale. Astfel, obligația de plată a unei taxe suplimentare de exploatare minieră ar constitui o cerință de natură fiscală, care nu ar intra în sfera noțiunii de „reglementare tehnică”, în sensul articolului 1 alineatul (1) litera (f) al doilea paragraf punctul (iii) și al articolului 5 alineatul (1) ultimul paragraf din această directivă. Ea amintește în această privință că, în temeiul unei jurisprudențe constante a Curții și în special al Hotărârii Admiral Sportwetten, o legislație fiscală care nu este însoțită de nicio specificație tehnică și de nicio altă cerință nu poate fi calificată drept „reglementare tehnică de facto” (
42
).
108.
În continuare, în ceea ce privește articolele 27/A-27/C din Legea privind minele, Ungaria apreciază că acestea formează un simplu cadru de reglementare pentru măsuri care nu ar putea fi adoptate decât în cazul apariției unei situații susceptibile să justifice o măsură de supraveghere a pieței. Astfel, aceste articole nu pot fi aplicate în mod izolat, punerea lor în aplicare necesitând adoptarea altor acte de punere în aplicare. În lipsa unui conținut tehnic specific al acestor articole, nu poate fi impusă statului membru respectiv nicio obligație de notificare.
109.
În sfârșit, Ungaria contestă concluzia Comisiei referitoare la stabilirea prețurilor oficiale prin reglementarea națională în litigiu, astfel cum a fost prezentată în cererea introductivă. Ea subliniază, în această privință, că prețurile de vânzare stabilite la articolul 1 din Decretul nr. 404/2021 nu constituie prețuri oficiale. Dimpotrivă, ar fi vorba despre punctul de referință pentru stabilirea obligației de plată a taxei.
110.
În replică, Comisia nuanțează această parte a argumentației sale referitoare la stabilirea prețurilor oficiale afirmând că, deși Decretul nr. 404/2021 nu obligă întreprinderile în cauză să își vândă produsele la prețurile care sunt stabilite în acesta, diferența pe care întreprinderile respective trebuie să o plătească cu titlu de taxă suplimentară de exploatare minieră, în cazul depășirii acestor prețuri, are o asemenea importanță încât influențează în mod determinant stabilirea prețurilor de vânzare, astfel încât prețurile stabilite în decret corespund de fapt unor prețuri oficiale.
111.
În ceea ce privește Hotărârea Admiral Sportwetten, pe care Ungaria o menționează în memoriul în apărare în susținerea argumentului său referitor la natura fiscală a dispozițiilor în litigiu, această instituție exprimă îndoieli cu privire la aplicabilitatea sa în speță, din moment ce este vorba despre o cauză privind un impozit, în timp ce taxa suplimentară de exploatare minieră nu poate fi considerată ca atare.
112.
Pe de altă parte, în ceea ce privește articolele 27/A-27/C din Legea privind minele, împrejurarea potrivit căreia aceste dispoziții nu sunt aplicabile decât în prezența anumitor condiții sau pe baza unei decizii oficiale nu exclude ca acestea să poată constitui „alte cerințe” în sensul Directivei 2015/1535.
2.
Apreciere
113.
Prin intermediul celui de al doilea motiv, Comisia arată că Decretul nr. 404/2021 și articolele 27/A-27/C din Legea privind minele ar fi trebuit să îi fie notificate în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2015/1535.
114.
Prin urmare, trebuie să se efectueze examinarea pe fond a argumentației dezvoltate de instituția respectivă pentru a aprecia dacă acest decret și aceste dispoziții legislative intră efectiv în sfera noțiunii de „alte cerințe”, în sensul directivei menționate. În acest scop, ținând seama de divergența conținutului lor, considerăm că normele respective trebuie analizate separat.
a)
Cu privire la obligația de notificare a Decretului nr. 404/2021
115.
În primul rând, în ceea ce privește Decretul nr. 404/2021, Comisia afirmă că acesta din urmă intră în sfera noțiunii de „alte cerințe”, în sensul Directivei 2015/1535, și că, pentru acest motiv, este supus obligației de notificare prevăzute de directivă.
116.
Cu titlu introductiv, amintim că articolul 5 alineatul (1) primul paragraf din această directivă impune în esență statelor membre obligația de a comunica de îndată Comisiei orice proiect de reglementare tehnică. Pe de altă parte, în temeiul articolului 1 alineatul (1) litera (f) din directiva menționată, constituie o reglementare tehnică printre altele „o specificație tehnică sau o altă cerință sau normă cu privire la servicii […] a cărei respectare este obligatorie, de iure sau de facto, în cazul comercializării […] într‑un stat membru sau într‑o parte semnificativă a acestuia, precum și actele cu putere de lege sau actele administrative ale statelor membre […] care interzic fabricarea, importul, comercializarea sau utilizarea unui produs”. Cu alte cuvinte, din modul de redactare a acestui articol reiese că el face o distincție între patru categorii de măsuri care pot fi considerate „reglementări tehnice” în sensul aceleiași directive, printre care figurează „o altă cerință” (
43
).
117.
Această noțiune de „altă cerință” este definită la articolul 1 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2015/1535 ca fiind „o cerință, alta decât specificația tehnică, impusă unui produs în scopul protecției în special a consumatorilor sau a mediului și care afectează ciclul de viață al produsului după introducerea sa pe piață, cum ar fi condițiile de utilizare, reciclare, reutilizare sau eliminare a acestuia, atunci când astfel de condiții pot influența semnificativ compoziția sau natura produsului ori comercializarea acestuia”.
118.
Acest articol prevede astfel o serie de cinci condiții cumulative, și anume ca cerința să fie impusă (prima condiție), unui produs (a doua condiție), în special în scopul protecției consumatorilor sau a mediului (a treia condiție), vizând condițiile legate de ciclul de viață al acestui produs după introducerea sa pe piață (a patra condiție), atunci când astfel de condiții pot influența semnificativ comercializarea produsului respectiv (a cincea condiție).
119.
Prin urmare, trebuie să se verifice dacă aceste condiții sunt îndeplinite în speță.
120.
În această privință, primo, în ceea ce privește prima condiție, apreciem că ea este îndeplinită, în măsura în care din actele de procedură depuse în fața Curții reiese că Decretul nr. 404/2021 are în mod incontestabil o formă juridică obligatorie. Astfel, articolul 1 din acest decret, pe de o parte, stabilește un preț de referință în vederea vânzării materialelor de bază pentru construcții enumerate la alineatul (2) al acestuia și, pe de altă parte, impune în privința întreprinderilor menționate la alineatul (1) plata unei taxe suplimentare de exploatare minieră în ipoteza în care acestea ar aplica un preț de vânzare a produselor lor care depășește prețul stabilit la acest alineat (2).
121.
Secundo, în ceea ce privește a doua condiție, care impune în mod expres ca cerința respectivă să fie „impusă unui produs”, subliniem că, pentru ca o măsură națională să poată fi calificată drept „altă cerință”, este necesar ca aceasta să stabilească o condiție care poate influența semnificativ comercializarea produsului în cauză. Or, o condiție care este impusă nu cu privire la produsul în cauză, ci cu privire la cumpărătorii potențiali sau la operatorii economici care vând acest produs nu poate intra sub incidența noțiunii respective (
44
).
122.
În consecință, în speță, dacă ar trebui preferată o interpretare strictă a articolului 1 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2015/1535, Decretul nr. 404/2021 nu ar putea fi calificat drept „altă cerință”, întrucât stabilește prețuri de referință pentru vânzarea materialelor de bază pentru construcții, fără a impune însă aplicarea acestora. Taxa suplimentară de exploatare minieră care este, la rândul ei, impusă în cazul depășirii acestor prețuri constituie o obligație care revine întreprinderilor vizate de decretul menționat și nu se impune în mod direct produsului în cauză.
123.
Cu toate acestea, apreciem că, în acest caz specific și în mod excepțional, este necesar să se adopte o interpretare mai largă a cerinței respective, astfel încât să se ia în considerare și impactul unei reglementări naționale asupra produselor în cauză. După cum susține Comisia, considerăm că prețurile de referință stabilite la articolul 1 alineatul (2) din decretul menționat pentru vânzarea materialelor de bază pentru construcții se impun de facto ca atare, chiar dacă, din punct de vedere tehnic, acestea nu constituie prețuri oficiale. În fapt, taxa suplimentară de exploatare minieră pe care întreprinderile menționate la alineatul (1) al acestui articol ar fi constrânse să o plătească dacă ar decide să își vândă produsele la prețuri superioare celor stabilite prin același decret constituie de facto o formă de sancțiune. Întrucât această taxă corespunde obligației de plată a unui cuantum care se ridică la 90 % din diferența dintre cifra de afaceri reală a acestor întreprinderi și cifra de afaceri stabilită pe baza cantității vândute, precum și a prețului de referință, întreprinderile menționate nu au practic decât foarte puțin interes să aplice propriile prețuri. Dimpotrivă, ele sunt încurajate să aplice prețurile de referință pentru a evita să fie„sancționate”, astfel încât, în fapt, aceste prețuri de referință sunt echivalente cu prețurile oficiale. Rezultă că, deși din modul de redactare a Decretului nr. 404/2021 nu reiese că prețurile respective sunt oficiale, dat fiind că, în fapt, acestea se impun pentru vânzarea produselor menționate mai sus, ele trebuie considerate „condiții impuse” materialelor de bază pentru construcții, în sensul Directivei 2015/1535.
124.
Pe de altă parte, interpretarea propusă este confirmată de obiectivele urmărite de această directivă. Astfel cum a arătat Curtea, rezultă dintr‑o jurisprudență constantă că directiva menționată urmărește, printr‑un control preventiv, protejarea liberei circulații a mărfurilor, care este unul dintre fundamentele Uniunii, și că acest control este util în măsura în care reglementările tehnice care intră în domeniul de aplicare al Directivei 2015/1535 pot constitui obstacole în calea schimburilor de mărfuri dintre statele membre, aceste obstacole neputând fi admise decât dacă sunt necesare pentru îndeplinirea unor cerințe imperative care urmăresc un scop de interes general (
45
). Or, în cazul în care condiția ca cerința să fie „impusă unui produs” ar fi supusă unei interpretări restrictive având ca efect excluderea Decretului nr. 404/2021 din domeniul de aplicare al acestei directive, s‑ar face dovada unui formalism excesiv. În același timp, o asemenea abordare ar implica un risc de eludare a Directivei 2015/1535, întrucât ar fi suficient ca cerințele impuse produselor să nu fie eludate din punct de vedere tehnic, cu alte cuvinte că aceasta nu reiese expres din modul de redactare a legii, pentru ca ele să poată fi excluse din domeniul său de aplicare. În mod evident, o asemenea formalitate ar lipsi această directivă de efectul său util.
125.
Tertio, în ceea ce privește a treia condiție, referitoare la motivele de protecție în special a consumatorilor sau a mediului pentru care este impusă o „cerință”, trebuie să se constate că, deși Comisia nu ridică această problemă în cererea introductivă, Ungaria invocă, ca potențiale justificări ale restricției privind libertatea de stabilire care îi este reproșată, protecția destinatarilor prestărilor de servicii. Independent de aprecierea efectuată în cadrul primului motiv, ceea ce contează este ca acest stat membru să fi adoptat Decretul nr. 404/2021 pentru motivele de protecție menționate mai sus, astfel încât a treia cerință prevăzută de acest articol poate fi considerată ca fiind îndeplinită în speță. O asemenea interpretare este confirmată de obiectivele urmărite de Directiva 2015/1535, care pledează în favoarea unei interpretări extensive a acesteia pentru motivele deja prezentate la punctul 122 din prezentele concluzii.
126.
Quarto, în ceea ce privește a patra condiție, din modul de redactare a articolului 1 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2015/1535 reiese că o „altă cerință” trebuie să afecteze ciclul de viață al produsului în cauză după introducerea sa pe piață. Cu titlu de exemplu, sunt menționate în special condițiile de utilizare, de reciclare, de reutilizare sau de eliminare a acestui produs.
127.
Cu privire la acest aspect, subliniem că Ungaria apreciază că dispozițiile în litigiu nu afectează ciclul de viață al produsului după introducerea sa pe piață și nici nu conțin vreo cerință referitoare la etapa de utilizare a acestuia. În ceea ce privește Comisia, ea nu abordează acest aspect. Astfel, ea nu face nicio mențiune cu privire la aspectul respectiv în cererea introductivă, nici în scrisoarea sa de punere în întârziere sau în avizul motivat.
128.
În această privință, amintim că reiese dintr‑o jurisprudență constantă a Curții că, în cadrul unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în temeiul articolului 258 TFUE, revine Comisiei sarcina de a prezenta dovada neîndeplinirii obligațiilor invocate. Această instituție este cea care trebuie să prezinte Curții elementele necesare pentru ca aceasta să verifice existența neîndeplinirii obligațiilor, fără a se putea întemeia pe o simplă prezumție (
46
). În special, acțiunea formulată de Comisie trebuie, așadar, să cuprindă o expunere coerentă și detaliată a rațiunilor care au determinat‑o să ajungă la convingerea că statul membru interesat nu și‑a îndeplinit una dintre obligațiile care îi revin în temeiul dreptului Uniunii (
47
).
129.
Or, în speță, în ceea ce privește condiția referitoare la ciclul de viață al produsului după ce acesta este introdus pe piață, la prima vedere, răspunsul la întrebarea dacă dispozițiile în litigiu îndeplinesc această condiție nu se impune în mod evident. Desigur, aceste dispoziții referitoare la tarifarea produselor în cauză nu corespund categoriilor de exemple menționate în mod explicit la articolul 1 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2015/1535, printre care reciclarea, reutilizarea sau eliminarea și utilizarea acestor produse, care constituie, potrivit ghidului explicativ, cazurile specifice cele mai importante. În ceea ce privește ultimul exemplu, și anume condiția utilizării produsului în cauză, nu este evident dacă o condiție referitoare la tarifare este comparabilă cu noțiunea de „utilizare” a unui produs sau cel puțin legată de aceasta. Nu este evident nici dacă o asemenea dispoziție privind tarifarea afectează ciclul de viață al unui produs, care corespunde, în temeiul ghidului explicativ, perioadei de comercializare până la etapa de gestionare sau de eliminare a deșeurilor pe care le‑a generat. Pe de altă parte, ținem să subliniem că stabilirea prețului unui produs ne pare să se impună acestuia mai degrabă în momentul introducerii sale pe piață decât după aceasta, fără a exclude însă ca prețul respectiv să își poată produce efectele asupra comercializării după introducerea sa pe piață. Rezultă că modul de redactare a Directivei 2015/1535 nu vizează în mod explicit măsuri de stabilire a prețurilor precum măsurile în cauză, nici măsuri comparabile acestora. Observăm de asemenea că ghidul explicativ nu furnizează niciun exemplu analog acestor măsuri (
48
), astfel încât interpretarea noțiunii unei „alte cerințe” pe care Curtea este chemată să o efectueze nu se impune în mod clar.
130.
Astfel, revine, pe de o parte, Comisiei sarcina de a explica motivul pentru care dispozițiile în litigiu afectează ciclul de viață al produselor în cauză după introducerea lor pe piață și, pe de altă parte, Curții sarcina de a se pronunța cu privire la eventuala existență a neîndeplinirii obligațiilor reproșate pe baza elementelor de drept și de fapt care i‑au fost furnizate de această instituție. Prin urmare, Curtea nu poate substitui aprecierea instituției menționate cu propria apreciere sau nu poate acoperi lacunele argumentației acesteia. În consecință, în ceea ce ne privește, apreciem că cererea introductivă nu îndeplinește cerințele rezultate din jurisprudența Curții amintite la punctul 129 din prezentele concluzii.
131.
Quinto, dacă Curtea ar trebui să aprecieze că Comisia a demonstrat corespunzător cerințelor legale că cea de a patra condiție este totuși îndeplinită, cu titlu subsidiar, arătăm că, în ceea ce privește a cincea condiție, din modul de redactare a articolului 1 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2015/1535 reiese că această „altă cerință” trebuie să impună condiții care influențează în mod semnificativ și „comercializarea” produsului în cauză. În această privință, tindem să considerăm că în speță, efectiv, condițiile respective impuse de Decretul nr. 404/2021 au un impact asupra comercializării materialelor de bază pentru construcții, impact care este, în plus, suficient de direct și de semnificativ (
49
). Astfel, nu avem îndoieli că prețul unui produs și comercializarea sa sunt noțiuni intrinsec legate. Mai precis, dispozițiile adoptate de Ungaria, și anume stabilirea prețurilor de referință și impunerea taxei suplimentare de exploatare minieră în cazul nerespectării acestora, restrâng în mod considerabil capacitatea întreprinderilor vizate de decretul menționat de a‑și ajusta costurile și marjele de profit pentru a rămâne rentabile. În plus, modul de stabilire a prețului unui produs produce efecte directe asupra dinamicii pieței, influențând în special comportamentul potențialilor cumpărători a căror cerere crește sau, dimpotrivă, scade în funcție de fluctuațiile prețurilor. Rezultă că, în mod evident, există o corelație foarte strânsă între măsurile privind tarifarea produselor, precum cele în discuție în prezenta cauză, și comercializarea lor.
b)
Cu privire la obligația de notificare a articolelor 27/A-27/C din Legea privind minele
132.
Comisia susține că articolele 27/A-27/C din Legea privind minele constituie „alte cerințe”, în sensul Directivei 2015/1535, și, din acest motiv, ar fi trebuit să îi fie notificate. Or, pe lângă faptul că această lege nu stabilește niciun preț de referință tinde să slăbească și mai mult argumentul Comisiei, aceasta din urmă, încă o dată, se limitează la considerații generale, relativ expeditive, puțin susținute și fără a explica de ce apreciază că dispozițiile menționate ar intra în sfera noțiunii de „alte cerințe” în sensul acestei directive.
133.
În consecință, așa cum reiese din cuprinsul punctelor 129, 130 și 132 din prezentele concluzii, apreciind că Comisia nu a demonstrat corespunzător cerințelor legale că Decretul nr. 404/2021 și articolele 27/A-27/C din Legea privind minele conțin norme care intră în sfera noțiunii de „alte cerințe”, în sensul articolului 1 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2015/1535, propunem ca al doilea motiv să fie respins în totalitate.
134.
Având în vedere toate considerațiile care precedă, propunem Curții să constate că, prin adoptarea Decretului nr. 404/2021, Ungaria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 TFUE și să respingă în rest acțiunea.
VI. Cu privire la cheltuielile de judecată
135.
Potrivit articolului 138 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Curții, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Conform articolului 138 alineatul (3) din Regulamentul de procedură, în cazul în care părțile cad fiecare în pretenții cu privire la unul sau mai multe capete de cerere, fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată. În speță, Comisia și, respectiv, Ungaria au solicitat obligarea celeilalte părți din procedură la plata cheltuielilor de judecată. În cadrul concluziei propuse, Comisia are câștig de cauză parțial în cadrul primului motiv, iar Ungaria, în cadrul celui de al doilea motiv. Prin urmare, este justificat ca fiecare parte să suporte propriile cheltuieli de judecată.
VII. Concluzie
136.
Având în vedere considerațiile care precedă, propunem Curții:
–
să constate faptul că, prin adoptarea Decretului guvernamental nr. 404/2021 privind taxa suplimentară de exploatare minieră care trebuie plătită în vederea relansării economiei, Ungaria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 49 TFUE;
–
să respingă în rest acțiunea;
–
să oblige Comisia Europeană și Ungaria la suportarea propriilor cheltuieli de judecată.
(
1
)	Limba originală: franceza.
(
2
)	Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 9 septembrie 2015 referitoare la procedura de furnizare de informații în domeniul reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale (JO 2015, L 241, p. 1).
(
3
)	A gazdaság újraindítása érdekében fizetendő kiegészítő bányajáradékról szóló 404/2021. (VII. 8.) Korm. rendelet.
(
4
)	A bányászatról szóló 1993. évi XLVIII. törvény eltérő alkalmazásáról szóló 405/2021. (VII. 8.) Korm. rendelet.
(
5
)	Az egyes energetikai és közlekedési tárgyú, valamint kapcsolódó törvények módosításáról 2021. évi CXXXVI. törvény.
(
6
)	Legea nr. CXXXVI din 2021 a introdus, cu efect de la 18 decembrie 2021, articolele 27/A-27/C în Legea privind minele, și anume dispozițiile vizate de prezenta acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor.
(
7
)	În scrisoarea de punere în întârziere, Comisia a apreciat că Ungaria nu și‑a îndeplinit nici obligațiile care îi revin în temeiul articolului 15 alineatul (2) literele (a) și (g), precum și alineatele (6) și (7) din Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne (JO 2006, L 376, p. 36, Ediție specială, 13/vol. 58, p. 50).
(
8
)	Și anume relansarea economiei, protecția economiei naționale și a principalelor sale sectoare, asigurarea siguranței aprovizionării, menținerea și securizarea programului de construcții de locuințe, combaterea disfuncționalităților pieței, garantarea corectitudinii tranzacțiilor comerciale, sancționarea practicilor tarifare neloiale, precum și protejarea destinatarilor prestărilor de servicii ca urmare a tulburărilor de pe piața materiilor prime și a materialelor de bază pentru construcții cauzate de pandemia de COVID-19.
(
9
)	În avizul motivat, Comisia nu a mai făcut însă referire la încălcarea dispozițiilor Directivei 2006/123.
(
10
)	A se vedea Hotărârea din 21 decembrie 2016, AGET Iraklis (C‑201/15, denumită în continuare „Hotărârea AGET Iraklis, EU:C:2016:972, punctul 53).
(
11
)	A se vedea Hotărârea din 3 martie 2020, Vodafone Magyarország (C‑75/18, denumită în continuare „Hotărârea Vodafone Magyarország, EU:C:2020:139, punctul 50).
(
12
)	A se vedea Hotărârea Vodafone Magyarország (punctul 52) și Hotărârea din 3 martie 2020, Tesco‑Global Áruházak (C‑323/18, denumită în continuare „Hotărârea Tesco‑Global Áruházak”, EU:C:2020:140, punctul 72). În aceste cauze, Curtea ar fi enunțat că împrejurarea că cea mai mare parte dintr‑un impozit special este suportată de persoane impozabile deținute de persoane fizice sau juridice din alte state membre nu poate fi de natură să caracterizeze, prin ea însăși, o discriminare. În fapt, o asemenea împrejurare s‑ar explica prin faptul că piața analizată este dominată de astfel de persoane impozabile, care realizează pe aceasta cele mai importante cifre de afaceri. Ea ar constitui, așadar, un indicator contingent, chiar aleatoriu, care poate fi atins de fiecare dată când piața în cauză este dominată de întreprinderi din alte state membre sau din state terțe ori de întreprinderi naționale deținute de persoane fizice sau juridice din alte state membre sau din state terțe.
(
13
)	Directiva Consiliului din 14 decembrie 2022 privind asigurarea unui nivel minim global de impozitare a grupurilor de întreprinderi multinaționale și a grupurilor naționale de mari dimensiuni în Uniune (JO 2022, L 328, p. 1).
(
14
)	A se vedea Hotărârea din 13 iulie 2023, Xella Magyarország (C‑106/22, denumită în continuare „Hotărârea Xella Magyarország, EU:C:2023:568, punctul 58 și jurisprudența citată).
(
15
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 5 februarie 2014, Hervis Sport- és Divatkereskedelmi (C‑385/12, EU:C:2014:47, punctul 30 și jurisprudența citată), Hotărârea din 11 iunie 2015, Berlington Hungary ș.a. (C‑98/14, EU:C:2015:386, punctul 38 și jurisprudența citată), Hotărârea din 22 noiembrie 2018, Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank (C‑625/17, EU:C:2018:939, punctele 39 și 42, precum și jurisprudența citată), Hotărârea Vodafone Magyarország (punctele 42 și 43, precum și jurisprudența citată), Hotărârea din 2 februarie 2023, Freikirche der Siebenten‑Tags‑Adventisten in Deutschland (C‑372/21, EU:C:2023:59, punctul 29 și jurisprudența citată), precum și Hotărârea Xella Magyarország (punctele 62 și 63).
(
16
)	A se vedea în această privință punctele 25, 27 și 28 din prezentele concluzii.
(
17
)	A se vedea Hotărârea din 21 decembrie 2023, Comisia/Danemarca (Durată maximă de parcare) (C‑167/22, EU:C:2023:1020, punctul 47 și jurisprudența citată).
(
18
)	De altfel, constatăm că obligația de a prezenta o asemenea probă nu pare insurmontabilă, în măsura în care doar patru întreprinderi sunt vizate de plata taxei suplimentare de exploatare minieră prevăzute de Decretul nr. 404/2021. În consecință, nu este imposibil, în opinia noastră, să se stabilească, în mod concret și precis, că acestor patru societăți sau cel puțin unora dintre ele li s‑a impus o obligație minimă de extracție în temeiul Decretului nr. 405/2021. Or, nu numai că Comisia nu a prezentat o astfel de probă, dar Ungaria afirmă în duplică, pe baza informațiilor furnizate de autoritatea competentă pentru deciziile în materie de supraveghere minieră, că nu a fost adoptată nicio decizie în acest sens. Desigur, statul membru respectiv recunoaște de asemenea că, în cazul în care un operator minier care plătește această taxă ar solicita stabilirea unei noi exploatări miniere, obligația minimă de extracție i s‑ar aplica acestuia în ceea ce privește noua exploatație. Totuși, această eventuală aplicabilitate rămâne, având în vedere dosarul prezentat Curții, pur ipotetică și, în orice caz, mult mai limitată decât aplicarea cumulată și generalizată a celor două decrete în litigiu invocată de Comisie în acțiunea sa.
(
19
)	A se vedea Hotărârile Vodafone Magyarország (punctul 46) și Tesco‑Global Áruházak (punctul 66).
(
20
)	A se vedea Hotărârea din 21 decembrie 2023, Cofidis (C‑340/22, EU:C:2023:1019, punctul 42 și jurisprudența citată).
(
21
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 20 decembrie 2017, Global Starnet (C‑322/16, EU:C:2017:985, punctul 36).
(
22
)	A se vedea Hotărârea din 26 iunie 2019, Comisia/Grecia (C‑729/17, EU:C:2019:534, punctul 102 și jurisprudența citată).
(
23
)	În ceea ce privește modificarea Legii privind minele, Ungaria a făcut în plus referire la protecția mediului în timpul activităților miniere, dat fiind că această protecție poate fi asigurată prin intermediul unei extracții continue.
(
24
)	În această privință, Comisia atrage de asemenea atenția asupra unei întâlniri cu presa a ministrului maghiar al economiei naționale în cursul căreia acesta ar fi explicat că obiectivul guvernului era în esență de a se asigura că sectoarele strategice se află mai mult în mâinile maghiarilor, ceea ce ar constitui o dovadă a faptului că acest guvern urmărea în realitate obiective economice și căuta să rezerve un tratament mai puțin avantajos întreprinderilor străine.
(
25
)	A se vedea Hotărârea Xella Magyarország (punctele 67-69).
(
26
)	Cu titlu de exemplu, importurile de ciment ar fi crescut de la 40 % la 60 % între anii 2021 și 2023, în timp ce importurile de nisip și de pietriș, la rândul lor, nu ar fi evoluat în mod semnificativ.
(
27
)	În această privință Ungaria menționează Concluziile avocatei generale Ćapeta prezentate în cauza Xella Magyarország (C‑106/22, EU:C:2023:267, punctul 82).
(
28
)	A se vedea Hotărârea din 19 decembrie 2019, Brussels Securities (C‑389/18, EU:C:2019:1132, punctul 48 și jurisprudența citată).
(
29
)	A se vedea Hotărârea Xella Magyarország (punctul 60 și jurisprudența citată).
(
30
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 25 iulie 1991, Collectieve Antennevoorziening Gouda (C‑288/89, EU:C:1991:323, punctul 11 și jurisprudența citată), Hotărârea din 14 noiembrie 1995, Svensson și Gustavsson (C‑484/93, EU:C:1995:379, punctul 15), precum și Hotărârea din 29 aprilie 1999, Ciola (C‑224/97, EU:C:1999:212, punctul 16 și jurisprudența citată).
(
31
)	A se vedea Hotărârea din 11 iunie 2015, Berlington Hungary ș.a. (C‑98/14, EU:C:2015:386, punctul 64 și jurisprudența citată), și Hotărârea din 22 iunie 2016, Mennens (C‑255/15, EU:C:2016:472, punctul 44).
(
32
)	A se vedea de exemplu Hotărârea din 6 martie 2018, SEGRO și Horváth (C‑52/16 și C‑113/16, EU:C:2018:157, punctul 85 și jurisprudența citată), Hotărârea din 14 februarie 2019, Milivojević (C‑630/17, EU:C:2019:123, punctul 72 și jurisprudența citată), precum și Hotărârea din 18 iunie 2020, Comisia/Ungaria (Transparență asociativă) (C‑78/18, EU:C:2020:476, denumită în continuare „Hotărârea Transparență asociativă”, punctul 77 și jurisprudența citată).
(
33
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 23 decembrie 2015, Scotch Whisky Association ș.a. (C‑333/14, EU:C:2015:845, punctul 54 și jurisprudența citată).
(
34
)	A se vedea Hotărârea Xella Magyarország (punctele 23 și 64, precum și jurisprudența citată), în cadrul căreia Ungaria a făcut de asemenea referire la repercusiunile negative ale pandemiei de COVID-19 asupra economiei naționale.
(
35
)	A se vedea Hotărârea Xella Magyarország (punctele 63-66 și jurisprudența citată). A se vedea de asemenea Hotărârea din 26 septembrie 2018, Van Gennip ș.a. (C‑137/17, EU:C:2018:771, punctul 56 și jurisprudența citată).
(
36
)	A se vedea Hotărârea Xella Magyarország (punctele 67 și 68).
(
37
)	A se vedea Hotărârea Xella Magyarország (punctul 69 și jurisprudența citată).
(
38
)	A se vedea Hotărârea din 6 octombrie 2020, Comisia/Ungaria (Învățământ superior) (C‑66/18, EU:C:2020:792, punctele 178 și 179, precum și jurisprudența citată).
(
39
)	A se vedea în acest sens Hotărârea Transparență asociativă (punctul 77 și jurisprudența citată).
(
40
)	A se vedea în acest sens Hotărârea Transparență asociativă (punctul 91 și jurisprudența citată).
(
41
)	Ghidul referitor la procedura de furnizare de informații în domeniul reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale (p. 15), care poate fi consultat pe site‑ul Comisiei la următoarea adresă: https://technical-regulation-information-system.ec.europa.eu/ro/the-20151535-and-you/being-informed/guidances/vademecum
(
42
)	A se vedea Hotărârea din 8 octombrie 2020, Admiral Sportwetten ș.a. (C‑711/19, denumită în continuare „Hotărârea Admiral Sportwetten, EU:C:2020:812, punctul 38).
(
43
)	Celelalte categorii de reglementări tehnice fiind următoarele: (i) o „specificație tehnică”, (ii) o „normă cu privire la servicii” și (iii) „actele cu putere de lege sau actele administrative ale statelor membre […] care interzic fabricarea, importul, comercializarea sau utilizarea unui produs”. A se vedea Hotărârea din 28 mai 2020, ECO‑WIND Construction (C‑727/17, EU:C:2020:393, punctul 32), și Hotărârea din 13 martie 2025, Belplant (C‑120/24, EU:C:2025:174, punctul 31).
(
44
)	A se vedea în această privință Hotărârea din 26 septembrie 2018, Van Gennip ș.a. (C‑137/17, EU:C:2018:771, punctele 39-41, precum și jurisprudența citată), și Hotărârea din 24 noiembrie 2022, Belplant (C‑658/21, EU:C:2022:925, punctele 37-39 și jurisprudența citată).
(
45
)	În plus, din considerentele (3) și (9) ale directivei menționate reiese că aceasta urmărește printre altele să asigure transparența cu privire la inițiativele naționale având ca scop stabilirea reglementărilor tehnice. În această privință, considerentul (7) al directivei respective adaugă că aceasta urmărește să permită agenților economici să beneficieze cât mai mult cu putință de avantajele oferite de piața internă prin furnizarea unui număr din ce în ce mai mare de informații, în vederea publicării periodice a reglementărilor tehnice propuse de statele membre și posibilității acestor agenți de a face cunoscută evaluarea lor privind impactul acestora. A se vedea în acest sens Hotărârea din 4 februarie 2016, Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, punctul 82), Hotărârea din 9 martie 2023, Vapo Atlantic (C‑604/21, EU:C:2023:175, punctul 41), precum și Hotărârea din 21 decembrie 2023, Papier Mettler Italia (C‑86/22, EU:C:2023:1023, punctul 43 și jurisprudența citată). A se vedea de asemenea considerentul (4) al Directivei 2015/1535.
(
46
)	A se vedea Hotărârea din 6 octombrie 2021, Comisia/Italia (Sistem de colectare și tratare a apelor urbane reziduale) (C‑668/19, EU:C:2021:815, punctul 27 și jurisprudența citată), precum și Hotărârea din 29 iulie 2024, Comisia/Portugalia (Ingineri civili) (C‑768/22, EU:C:2024:643, punctul 79 și jurisprudența citată).
(
47
)	A se vedea Hotărârea din 19 noiembrie 2024, Comisia/Polonia (Eligibilitate și calitate de membru al unui partid politic) (C‑814/21, EU:C:2024:963, punctele 61 și 62).
(
48
)	A se vedea ghidul explicativ, p. 15.
(
49
)	A se vedea Hotărârea din 19 iulie 2012, Fortuna ș.a. (C‑213/11, C‑214/11 și C‑217/11, EU:C:2012:495, punctul 35).