62022TO0706(01)
ORDONANȚA TRIBUNALULUI (Camera a doua)
20 septembrie 2023 (
*1
)
„Acțiune în anulare – Sănătate publică – Retragerea anumitor exceptări care vizează produsele din tutun încălzit – Afectare directă – Lipsa afectării individuale – Inadmisibilitate”
În cauza T‑706/22,
Nicoventures Trading Ltd, cu sediul în Londra (Regatul Unit), și celelalte reclamante ale căror denumiri figurează în anexă (
1
), reprezentate de L. Van den Hende, M. Schonberg, J. Penz‑Evren și P. Wytinck, avocați,
reclamante,
împotriva
Comisiei Europene, reprezentată de H. van Vliet, A. Becker și F. van Schaik, în calitate de agenți,
pârâtă,
TRIBUNALUL (Camera a doua),
compus din doamna A. Marcoulli, președintă, și domnii S. Frimodt Nielsen (raportor) și R. Norkus, judecători,
grefier: V. Di Bucci,
având în vedere faza scrisă a procedurii, în special decizia din 1 februarie 2023 de respingere a cererii de aplicare a procedurii accelerate, formulată de reclamante,
având în vedere Ordonanța din 2 februarie 2023, Nicoventures Trading și alții/Comisia (T‑706/22 R, nepublicată, EU:T:2023:39), de respingere a cererii de măsuri provizorii,
dă prezenta
Ordonanță
1
Prin acțiunea întemeiată pe articolul 263 TFUE, reclamantele, Nicoventures Trading Ltd și celelalte persoane juridice ale căror denumiri figurează în anexă, solicită anularea Directivei delegate (UE) 2022/2100 a Comisiei din 29 iunie 2022 de modificare a Directivei 2014/40/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește retragerea anumitor exceptări care vizează produsele din tutun încălzit (JO 2022, L 283, p. 4, denumită în continuare „actul atacat”).
Istoricul litigiului
2
Grupul British American Tobacco (denumit în continuare „grupul BAT”), din care fac parte reclamantele, fabrică și comercializează produse din tutun, printre care și produse din tutun încălzit. Una dintre reclamante, Nicoventures Trading, a fost înființată în anul 2011 în cadrul grupului BAT pentru a se concentra exclusiv pe dezvoltarea și comercializarea de produse inovatoare necombustibile, printre care figurează produsele din tutun încălzit. Nicoventures Trading vinde produsele din tutun încălzit ale grupului BAT altor societăți din grup, printre care se numără celelalte reclamante. Acestea din urmă asigură sau intenționează să asigure distribuția produselor societății Nicoventures Trading pe piața din 14 state membre.
3
Directiva 2014/40/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre în ceea ce privește fabricarea, prezentarea și vânzarea produselor din tutun și a produselor conexe și de abrogare a Directivei 2001/37/CE (JO 2014, L 127, p. 1) reglementează introducerea pe piață a produselor din tutun. În acest scop, ea urmărește apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre în ceea ce privește în special ingredientele, etichetarea și ambalarea produselor din tutun.
4
Articolul 7 alineatele (1) și (7) din Directiva 2014/40 prevede că statele membre interzic introducerea pe piață a produselor din tutun cu o aromă caracteristică și a celor care conțin arome în una dintre componentele lor. Articolul 7 alineatul (12) din directiva amintită, înainte de a fi modificat prin actul atacat, excepta produsele din tutun, altele decât țigaretele și tutunul de rulat, de la interdicțiile menționate la alineatele (1) și (7) ale articolului respectiv. De asemenea, articolul 11 alineatul (1) primul paragraf din aceeași directivă, înainte de a fi modificat prin actul atacat, prevedea că statele membre puteau excepta produsele din tutun pentru fumat, altele decât țigaretele, tutunul de rulat și tutunul pentru narghilea, de la anumite obligații în materie de etichetare a produselor din tutun și de aplicare obligatorie pe ambalaje a anumitor avertismente, mesaje de informare și avertismente de sănătate combinate. În plus, articolul 7 alineatul (12), precum și articolul 11 alineatul (6) din aceeași directivă precizează că Comisia Europeană adoptă acte delegate pentru a retrage exceptările prevăzute la articolul 7 sau posibilitatea de a acorda exceptările prevăzute la articolul 11 pentru o anumită categorie de produse, în cazul în care există o modificare substanțială a circumstanțelor, stabilită într‑un raport întocmit de aceasta.
5
La 15 iunie 2022, Comisia a publicat un raport care stabilea o modificare substanțială a circumstanțelor pentru produsele din tutun încălzit, în temeiul Directivei 2014/40.
6
În urma acestui raport, la 29 iunie 2022, Comisia a adoptat actul atacat. Articolul 1 din actul atacat a modificat articolul 7 alineatul (12) și articolul 11 alineatul (1) din Directiva 2014/40. Începând de la 23 octombrie 2023, dată la care măsurile prevăzute de actul atacat trebuie să fi fost transpuse, produsele din tutun încălzit nu vor mai fi exceptate de la interdicțiile referitoare la arome prevăzute la alineatele (1) și (7) ale articolului 7 din Directiva 2014/40. În plus, începând de la aceeași dată, produsele din tutun încălzit pentru fumat care nu sunt interzise vor fi supuse acelorași constrângeri de afișare pe ambalaje ca și celelalte produse din tutun pentru fumat care nu sunt exceptate.
Concluziile părților
7
Reclamantele solicită Tribunalului:
–
anularea actului atacat;
–
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
8
Comisia solicită Tribunalului:
–
respingerea acțiunii ca inadmisibilă;
–
obligarea reclamantelor la plata cheltuielilor de judecată.
9
În observațiile formulate cu privire la excepția de inadmisibilitate, reclamantele solicită Tribunalului:
–
cu titlu principal, respingerea excepției de inadmisibilitate;
–
cu titlu subsidiar, unirea excepției de inadmisibilitate cu fondul;
–
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
În drept
10
În temeiul articolului 130 alineatele (1) și (7) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, la cererea pârâtului, Tribunalul poate să se pronunțe asupra inadmisibilității sau a necompetenței fără a intra în dezbaterea fondului. Întrucât în speță Comisia a solicitat pronunțarea asupra inadmisibilității, Tribunalul, considerând că este suficient de lămurit de înscrisurile și mijloacele materiale de probă de la dosar, decide să se pronunțe asupra acestei cereri fără continuarea procedurii.
11
În susținerea excepției de inadmisibilitate, Comisia arată că reclamantele nu sunt vizate nici direct, nici individual de actul atacat.
Cu privire la condițiile de admisibilitate a acțiunii
12
Potrivit articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, orice persoană fizică sau juridică poate formula o acțiune împotriva actelor al căror destinatar este sau care o privesc direct și individual, precum și împotriva actelor normative care o privesc direct și care nu presupun măsuri de executare.
13
De la bun început, trebuie amintit că prezenta cauză nu se încadrează în ultima ipoteză prevăzută la articolul 263 al patrulea paragraf TFUE, ipoteză care, de altfel, nu este invocată nici de reclamante, nici de Comisie. Astfel, noțiunea de „act normativ” în sensul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE trebuie înțeleasă ca vizând orice act cu aplicabilitate generală, cu excepția actelor legislative (a se vedea în acest sens Hotărârea din 3 octombrie 2013, Inuit Tapiriit Kanatami și alții/Parlamentul și Consiliul, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punctele 60 și 61). În speță, actul atacat, care cuprinde măsuri cu aplicabilitate generală, precum cele menționate la punctele 4 și 6 de mai sus, și care nu a fost adoptat potrivit uneia dintre procedurile legislative menționate la articolul 289 TFUE, este un act normativ în sensul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE. Cu toate acestea, articolul 2 din actul atacat prevede măsuri de executare, și anume măsuri de transpunere pe care statele membre au obligația de a le adopta. Prin urmare, prezenta acțiune nu poate intra efectiv sub incidența ultimei ipoteze prevăzute la articolul 263 al patrulea paragraf TFUE.
14
În plus, întrucât reclamantele nu sunt destinatarele actului atacat, nici prima ipoteză de la articolul 263 al patrulea paragraf TFUE nu este aplicabilă în speță. Prin urmare, trebuie să se stabilească dacă reclamantele intră sub incidența celei de a doua ipoteze de la articolul 263 al patrulea paragraf TFUE, cu alte cuvinte dacă sunt vizate direct și individual de actul atacat (a se vedea în acest sens Hotărârea din 25 iulie 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Consiliul, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, punctele 35-37 și jurisprudența citată). De altfel, ele nu contestă că aceste două condiții referitoare la calitatea procesuală activă sunt aplicabile prezentei acțiuni.
15
În acest cadru, în ceea ce privește argumentul reclamantelor potrivit căruia admisibilitatea acțiunilor introduse împotriva actelor normative ar trebui să fie apreciată într‑un mod mai puțin restrictiv decât în ceea ce privește celelalte acte, argument pe care acestea consideră că îl pot deduce din Hotărârea din 3 octombrie 2013, Inuit Tapiriit Kanatami și alții/Parlamentul și Consiliul (C‑583/11 P, EU:C:2013:625), trebuie observat că, în această hotărâre, la punctul 57, Curtea își întemeiază în mod expres analiza pe categoria „actelor normative care nu presupun măsuri de executare”, din care tocmai s‑a amintit că actul atacat nu face parte. Contrar celor susținute de reclamante, Curtea nu arată că, în ceea ce privește categoria actelor normative în general, analiza condițiilor de admisibilitate a acțiunii în anulare trebuie să facă obiectul unei abordări mai puțin restrictive decât în celelalte cazuri.
16
Astfel, modificarea introdusă prin Tratatul de la Lisabona la articolul 263 al patrulea paragraf TFUE urmărea să supună controlului jurisdicțional, pe calea acțiunii în anulare, anumite acte cu aplicabilitate generală de natură să reglementeze situația juridică a particularilor, deși, înainte de modificarea respectivă, aceștia nu aveau posibilitatea de a le contesta nici pe calea unei acțiuni directe, cu excepția cazului în care este îndeplinită condiția referitoare la afectarea lor individuală, nici pe cea a unei întrebări preliminare în aprecierea validității, în lipsa unor măsuri de executare. În schimb, această modificare nu a avut niciun efect asupra domeniului de aplicare al condițiilor referitoare la calitatea procesuală activă a persoanelor fizice și juridice, întrucât acestea rămân aplicabile (a se vedea în acest sens Hotărârea din 3 octombrie 2013, Inuit Tapiriit Kanatami și alții/Parlamentul și Consiliul, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punctele 70 și 71).
17
Prin urmare, trebuie să se examineze dacă Comisia este îndreptățită să invoce faptul că reclamantele nu sunt vizate nici direct, nici individual de actul atacat.
Cu privire la afectarea directă
18
Comisia susține că, potrivit unei jurisprudențe constante, pentru a se considera că un reclamant este vizat în mod direct în sensul articolului 263 TFUE, este necesar ca măsura contestată, pe de o parte, să producă în mod direct efecte asupra situației sale juridice și, pe de altă parte, să nu lase nicio putere de apreciere destinatarilor însărcinați cu punerea sa în aplicare, această punere în aplicare având un caracter pur automat și decurgând doar din reglementarea Uniunii Europene, fără aplicarea altor norme intermediare.
19
În primul rând, reclamantele nu ar demonstra că actul atacat are o incidență negativă asupra situației lor juridice. În special, ar trebui să se țină seama de faptul că clienții reclamantelor dispun deja de dispozitivul de încălzire pe care acestea îl comercializează și că vor putea continua să îl utilizeze pentru a consuma produsele din tutun încălzit care nu vor fi interzise prin actul atacat. În fapt, actul atacat nu ar avea ca efect interzicerea produselor din tutun încălzit, ci reglementarea ingredientelor autorizate ale acestora și a mențiunilor care trebuie să figureze pe ambalajele lor. Astfel, actul atacat ar avea ca unic efect supunerea produselor din tutun încălzit normelor generale în materie de compoziție și de etichetare cărora le sunt supuse, de exemplu, țigaretele și tutunul de rulat.
20
În al doilea rând, Comisia arată că afirmațiile făcute de reclamante pentru a încerca să demonstreze afectarea lor directă nu sunt de natură juridică, ci factuală. Astfel, acestea ar invoca un beneficiu nerealizat probabil, însă nu ar demonstra că actul atacat produce în mod direct efecte asupra situației lor juridice.
21
În al treilea rând, chiar presupunând existența unor efecte ale actului atacat asupra situației juridice a reclamantelor, ar trebui să se constate natura indirectă a acestora. Astfel, orice efect viitor, eventual și pur speculativ nu ar rezulta din intrarea în vigoare a actului atacat, ci din deciziile adoptate de statele membre. În speță, pentru a produce efecte asupra situației juridice a reclamantelor, actul atacat ar necesita măsuri de transpunere, astfel încât punerea sa în aplicare nu ar prezenta caracterul pur automat cerut de jurisprudență.
22
În al patrulea rând, prezenta cauză s‑ar distinge de cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea din 12 iulie 2022, Nord Stream 2/Parlamentul și Consiliul (C‑348/20 P, EU:C:2022:548). Astfel, directiva în discuție în această cauză ar reglementa drepturile operatorilor, în timp ce actul atacat ar stabili norme cu aplicabilitate generală aplicabile unor produse.
23
Reclamantele contestă această argumentație și susțin că sunt vizate în mod direct de actul atacat.
24
Potrivit unei jurisprudențe constante, condiția ca o persoană fizică sau juridică să fie direct afectată de măsura care face obiectul acțiunii sale impune ca două condiții să fie întrunite cumulativ, și anume ca măsura respectivă, pe de o parte, să producă în mod direct efecte asupra situației juridice a acestei persoane și, pe de altă parte, să nu lase nicio putere de apreciere destinatarilor însărcinați cu punerea sa în aplicare, aceasta având un caracter pur automat și decurgând doar din reglementarea Uniunii fără aplicarea altor norme intermediare (a se vedea Hotărârea din 12 iulie 2022, Nord Stream 2/Parlamentul și Consiliul, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, punctul 43 și jurisprudența citată).
25
Acțiunea în anulare prevăzută la articolul 263 TFUE este deschisă în privința tuturor dispozițiilor adoptate de instituții, indiferent de forma acestora, care urmăresc să producă efecte juridice obligatorii. Pentru a stabili dacă un act produce asemenea efecte, este necesar să se aibă în vedere esența acestui act și să se evalueze efectele sale din perspectiva unor criterii obiective, cum este conținutul actului menționat, ținându‑se seama, dacă este cazul, de contextul adoptării acestuia din urmă, precum și de competențele instituției care este autoarea acestuia. Astfel, capacitatea unui act de a produce în mod direct efecte asupra situației juridice a unei persoane fizice sau juridice nu poate fi apreciată prin prisma simplului fapt că acest act are forma unei directive (a se vedea Hotărârea din 12 iulie 2022, Nord Stream 2/Parlamentul și Consiliul, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, punctele 62-64 și jurisprudența citată).
26
În fapt, orice act, indiferent dacă este de natură normativă sau de altă natură, poate, în principiu, să producă în mod direct efecte asupra situației juridice a unei persoane fizice sau juridice, indiferent dacă presupune măsuri de executare, inclusiv, în ceea ce privește o directivă, măsuri de transpunere. Astfel, în cazul în care o directivă produce asemenea efecte, împrejurarea că măsurile de transpunere a acestei directive au fost adoptate sau trebuie să fie adoptate nu este pertinentă ca atare, din moment ce ele nu pun în discuție caracterul direct al legăturii existente între respectiva directivă și aceste efecte. Acest lucru este valabil cu condiția ca directiva să nu lase statelor membre nicio putere de apreciere în ceea ce privește impunerea efectelor menționate acestui particular (Hotărârea din 12 iulie 2022, Nord Stream 2/Parlamentul și Consiliul, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, punctul 74).
27
După cum s‑a arătat la punctele 4-6 de mai sus, actul atacat are ca efect interzicerea comercializării produselor din tutun încălzit cu o aromă caracteristică și supunerea produselor din tutun încălzit pentru fumat care nu conțin nicio aromă caracteristică acelorași obligații de etichetare ca și anumite alte produse din tutun pentru fumat, și anume țigaretele, tutunul de rulat și tutunul pentru narghilea. Potrivit articolului 2 din actul atacat, statele membre sunt obligate să adopte măsurile de transpunere necesare pentru aplicarea acestor noi interdicții și obligații înainte de 23 octombrie 2023.
28
Prin urmare, situația juridică a operatorilor care, precum reclamantele, comercializează sau intenționează să comercializeze produse din tutun încălzit cu o aromă caracteristică este afectată, întrucât această comercializare va deveni ilicită. Acești operatori vor avea de asemenea obligația de a include pe ambalajele produselor din tutun încălzit pentru fumat care nu sunt interzise aceleași avertismente de sănătate ca cele care trebuie să figureze pe ambalajele anumitor altor produse din tutun pentru fumat. Reclamantele sunt supuse astfel unei interdicții și unor obligații care decurg direct din actul atacat, independent de faptul că acest act presupune măsuri de executare, și anume măsuri de transpunere. Astfel, condiția potrivit căreia actul care face obiectul unei acțiuni trebuie să privească în mod direct un reclamant și cea potrivit căreia un asemenea act nu trebuie să presupună măsuri de executare nu se confundă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 iulie 2022, Nord Stream 2/Parlamentul și Consiliul, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, punctele 71 și 72). Or, în speță măsurile de transpunere prevăzute de actul atacat nu sunt necesare decât pentru aplicarea deplină a interdicției și a obligațiilor menționate în legislațiile statelor membre, fără ca acestea să dispună de o putere de apreciere autonomă, întrucât actul atacat nu lasă nicio marjă de apreciere statelor membre în aceste privințe. Prin urmare, trebuie să se considere că reclamantele sunt vizate în mod direct de actul atacat.
29
Niciunul dintre argumentele invocate de Comisie nu poate repune în discuție aceste aprecieri.
30
În primul rând, Comisia susține, desigur, că actul atacat nu are ca efect interzicerea comercializării produselor din tutun încălzit, ci numai reglementarea compoziției acestora, prin interzicerea aromelor caracteristice. În această privință, este suficient să se observe că reclamantele comercializează produse din tutun încălzit care conțin arome caracteristice și vor fi lipsite de posibilitatea de a face acest lucru la expirarea termenului de transpunere stabilit prin actul atacat. Prin urmare, Comisia nu poate pretinde că actul atacat se limitează să reglementeze compoziția produselor menționate și nu afectează drepturile operatorilor.
31
În al doilea rând, Comisia arată că reclamantele prezintă argumente referitoare mai degrabă la afectarea situației lor de fapt decât la cea a situației lor juridice. Cu toate acestea, împrejurarea că reclamantele invocă o atingere adusă situației lor de fapt, susținând importanța produselor din tutun încălzit care conțin arome caracteristice în totalul vânzărilor lor, în cota lor de piață și în investițiile pe care le‑au efectuat, nu înseamnă că situația lor juridică nu poate fi de asemenea afectată.
32
În al treilea rând, potrivit Comisiei, efectele actului atacat asupra situației juridice a reclamantelor ar fi cel mult indirecte, întrucât acesta prevede măsuri de transpunere. În această privință, după cum s‑a observat la punctul 28 de mai sus, actul atacat nu lasă nicio marjă de apreciere statelor membre în ceea ce privește interzicerea comercializării produselor din tutun încălzit care conțin arome caracteristice și obligația de etichetare a produselor din tutun încălzit care nu sunt interzise.
33
În consecință, cauza de inadmisibilitate invocată de Comisie și întemeiată pe faptul că reclamantele nu sunt vizate în mod direct de actul atacat trebuie să fie respinsă.
Cu privire la afectarea individuală
34
Comisia susține că reclamantele trebuie să demonstreze că actul atacat le privește în mod individual. Din moment ce ele nu ar fi destinatarele acestuia, nu ar putea fi vizate individual decât dacă actul atacat le‑ar afecta în considerarea anumitor calități care le sunt specifice sau a unei situații de fapt care le caracterizează în raport cu orice altă persoană, individualizându‑le, ca urmare a acestui fapt, analog cu un destinatar. Comisia contestă că aceasta ar fi situația.
35
Reclamantele susțin că sunt vizate individual de actul atacat. În această privință, ele susțin că se află în situația, avută în vedere în Hotărârea din 15 iulie 1963, Plaumann/Comisia (25/62, EU:C:1963:17), a unui subiect de drept afectat în considerarea anumitor calități care îi sunt specifice sau a unei situații care îl caracterizează în raport cu orice altă persoană și îl individualizează într‑un mod analog celui în care este individualizat destinatarul unei decizii. În opinia lor, acest lucru este valabil pentru două serii de motive reținute în jurisprudența Curții. Pe de o parte, acestea ar aparține unui grup închis de operatori. Pe de altă parte, actul atacat ar putea afecta substanțial poziția lor pe piață.
36
Deși, în principiu, actele cu aplicabilitate generală nu pot fi atacate decât de reclamanții privilegiați menționați la articolul 263 al doilea și al treilea paragraf TFUE, asemenea acte pot totuși, în anumite împrejurări, să privească individual anumite persoane fizice sau juridice, având, prin urmare, un caracter decizional în privința lor. Aceasta este situația atunci când actul respectiv afectează o persoană fizică sau juridică în considerarea anumitor calități care îi sunt specifice sau a unei situații de fapt care o caracterizează în raport cu orice altă persoană și, prin urmare, o individualizează analog cu destinatarul (Hotărârea din 15 iulie 1963, Plaumann/Comisia, 25/62, EU:C:1963:17, p. 223; a se vedea de asemenea Hotărârea din 25 iulie 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Consiliul, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, punctele 35 și 36 și jurisprudența citată).
37
Aplicabilitatea generală și, prin urmare, natura normativă a unui act nu sunt puse în discuție de posibilitatea de a determina, cu mai mare sau mai mică precizie, numărul sau chiar identitatea subiectelor de drept cărora acesta li se aplică la un moment dat, atât timp cât este cert că această aplicare se realizează pe baza unei situații obiective de drept sau de fapt definite în act în raport cu finalitatea acestuia din urmă (a se vedea Hotărârea din 18 mai 1994, Codorniu/Consiliul, C‑309/89, EU:C:1994:197, punctul 18 și jurisprudența citată).
38
Trebuie observat de la bun început că, deși reclamantele solicită anularea în întregime a actului atacat, ele își concentrează argumentele asupra consecințelor pentru situația lor de fapt ale interzicerii produselor din tutun încălzit care conțin una sau mai multe arome caracteristice.
39
În primul rând, reclamantele pretind că aparțin unei categorii închise de operatori economici identificabili și identificați efectiv la momentul adoptării actului atacat. Categoria operatorilor vizați în mod individual de actul atacat i‑ar include pe cei care, la data adoptării acestuia din urmă, comercializau produse recent supuse restricției sau dețineau autorizații de comercializare a acestora. Potrivit reclamantelor, membrii acestui cerc erau identificabili la momentul adoptării actului atacat, întrucât toți dispuneau de autorizații de comercializare a produselor din tutun încălzit care conțin arome caracteristice, care le fuseseră eliberate de statele membre, sau introduseseră cereri în acest sens. Cercul ar fi închis în sensul că, din cauza interzicerii produselor în discuție, nu ar avea vocația de a se extinde. În plus, cercul respectiv ar fi restrâns din cauza numărului redus de operatori care sunt membri ai acestuia, întrucât ar cuprinde doar două grupuri de întreprinderi care dețin cote de piață semnificative. În sfârșit, contrar susținerilor Comisiei, situația lor s‑ar distinge de cea a întreprinderilor situate în amonte și în aval față de lanțul de producție și de distribuție a produselor în discuție.
40
Este adevărat că Curtea a admis afectarea individuală a unei persoane juridice titulare a unui drept de proprietate intelectuală căruia un act normativ destinat să reglementeze un ansamblu de subiecte de drept definiți în mod general și abstract îi aducea o atingere deosebită (Hotărârea din 18 mai 1994, Codorniu/Consiliul, C‑309/89, EU:C:1994:197, punctele 19-23).
41
De asemenea, a fost considerată admisibilă o acțiune împotriva unei măsuri cu aplicabilitate generală introduse de întreprinderi titulare de drepturi dobândite, de exemplu ca urmare a faptului că măsura aducea atingere executării unui contract în curs (Hotărârea din 17 ianuarie 1985, Piraiki‑Patraiki și alții/Comisia, 11/82, EU:C:1985:18, punctul 31) sau unor drepturi exclusive de difuzare, care permitea să se considere că titularii acestor drepturi, identificabili în mod clar la momentul adoptării actului contestat, făceau parte dintr‑un „cerc restrâns” (Hotărârea din 13 martie 2008, Comisia/Infront WM, C‑125/06 P, EU:C:2008:159, punctele 71-77), sau chiar repunea în discuție o decizie pozitivă referitoare la o schemă de ajutoare de stat de care beneficiau reclamanții (Hotărârea din 27 februarie 2014, Stichting Woonpunt și alții/Comisia, C‑132/12 P, EU:C:2014:100, punctele 59-63).
42
Pentru a demonstra că aparțin unui cerc restrâns în sensul jurisprudenței citate anterior, reclamantele invocă în esență, pe de o parte, faptul că ar fi făcut în fața autorităților competente raportările prevăzute la articolul 5 din Directiva 2014/40 și notificările prevăzute la articolul 19 din directiva menționată pentru produse din tutun încălzit care conțin arome caracteristice și, pe de altă parte, faptul că unele dintre ele ar fi obținut, în statele membre care au instituit un sistem de autorizare în conformitate cu articolul 19 alineatul (3) din aceeași directivă, autorizații de comercializare pentru produse din tutun încălzit care conțin arome caracteristice. Fără a contesta aceste fapte, Comisia consideră că ele nu sunt suficiente pentru a individualiza reclamantele analog cu destinatarul unei decizii.
43
În această privință, Directiva 2014/40 prevede necesitatea stabilirii unui format comun de raportare a ingredientelor conținute în produsele din tutun și a emisiilor de anumite substanțe toxice pe care acestea le eliberează [considerentele (13)-(15)], precum și obligația producătorilor și a importatorilor de a notifica noile produse din tutun, fără a aduce atingere competenței statelor membre de a le interzice sau de a le autoriza [considerentul (34)]. Aceste principii sunt puse în aplicare în articolele 5 și 19 din Directiva 2014/40. Or, din ansamblul acestor dispoziții reiese că producătorii și importatorii nu pot introduce pe piață decât produsele din tutun conforme cu cerințele directivei menționate și care au făcut obiectul raportărilor și al notificărilor prevăzute de aceasta sau, dacă este cazul, al autorizațiilor prevăzute de statele membre care au instituit un sistem de autorizare. Cerințele prevăzute de directivă privesc printre altele, pe lângă indicarea ingredientelor și a emisiilor, lipsa unor ingrediente interzise și comunicarea studiilor necesare, referitoare în special la toxicitatea, potențialul de dependență, atractivitatea și incidența asupra comportamentului de consum ale produsului în cauză. Astfel, asemenea cerințe constituie criterii generale și abstracte, aplicabile tuturor celor care introduc sau intenționează să introducă pe piață un produs din tutun.
44
Prin urmare, trebuie să se examineze dacă realizarea raportărilor și a notificărilor menționate sau deținerea autorizațiilor amintite este suficientă pentru a individualiza reclamantele sau pe unele dintre ele într‑un mod analog celui în care ar fi individualizat destinatarul unei decizii.
45
Primo, simpla împrejurare că operatorii care au efectuat o raportare sau o notificare ori care dețineau o autorizație puteau fi identificați la momentul adoptării actului atacat nu poate fi suficientă pentru a se demonstra că aceștia sunt vizați în mod individual atunci când actul menționat se aplică în temeiul unor considerații generale și abstracte (a se vedea Hotărârea din 16 decembrie 2011, Enviro Tech Europe și Enviro Tech International/Comisia, T‑291/04, EU:T:2011:760, punctul 104 și jurisprudența citată) și că Comisia nu era obligată să ia în considerare în special situația lor la momentul adoptării actului atacat (a se vedea în acest sens Hotărârea din 2 martie 2010, Arcelor/Parlamentul și Consiliul, T‑16/04, EU:T:2010:54, punctul 102 și jurisprudența citată).
46
Secundo, nu poate fi primit nici argumentul, contestat de altfel de Comisie, întemeiat pe numărul redus de întreprinderi afectate de actul atacat. Astfel, trebuie amintit că o persoană fizică sau juridică nu poate fi vizată în mod individual de o dispoziție cu aplicabilitate generală decât dacă aceasta îi aduce atingere în temeiul anumitor calități care îi sunt specifice sau al unei situații de fapt care o caracterizează în raport cu orice altă persoană și, prin urmare, o individualizează într‑un mod analog cu destinatarul. Numărul persoanelor fizice sau juridice afectate de un asemenea act este, în schimb, lipsit de importanță (a se vedea în acest sens Hotărârea din 1 aprilie 2004, Comisia/Jégo‑Quéré, C‑263/02 P, EU:C:2004:210, punctele 43-46 și jurisprudența citată).
47
Tertio, contrar susținerilor Comisiei, întrucât autorizațiile acordate în temeiul Directivei 2014/40 se referă la comercializarea produselor din tutun care îndeplinesc cerințele directivei menționate, nu există nicio îndoială că interdicția absolută de comercializare a produselor din tutun încălzit care conțin arome caracteristice rezultată din actul atacat va avea în mod necesar ca efect repunerea în discuție a autorizațiilor deținute de unele dintre reclamante. Cu toate acestea, nu se poate considera că astfel de autorizații caracterizează și individualizează poziția titularilor lor în raport cu actul atacat, ca și cum ar fi fost destinatarii acestuia. De altfel, autorizațiile menționate nu conferă titularilor lor drepturi comparabile cu cele de care beneficiau reclamanții în cauzele menționate la punctele 40 și 41 de mai sus.
48
Astfel, mai întâi, efectele actului atacat se produc în același mod atât în privința operatorilor care au obținut o autorizație în statele membre ce au instituit un mecanism de autorizare în conformitate cu articolul 19 alineatul (3) din Directiva 2014/40 pentru produsele din tutun încălzit care conțin arome caracteristice, cât și în privința operatorilor care au făcut raportările prevăzute la articolul 5 din directiva menționată sau notificările prevăzute la articolul 19 din aceeași directivă pentru aceleași produse sau chiar în privința operatorilor care nu au obținut încă autorizații ori nu au făcut încă raportări sau notificări, dar care au intenția de a introduce pe piață asemenea produse. Astfel, niciunul dintre operatorii care se află în aceste situații nu este individualizat în raport cu actul atacat.
49
În continuare, după cum s‑a arătat la punctul 43 de mai sus, autorizațiile, precum și raportările sau notificările răspund unor cerințe obiective privind produsele din tutun cum sunt cele prevăzute de Directiva 2014/40, care sunt stabilite în mod general și abstract pentru toți operatorii. Rezultă că autorizațiile eliberate de statele membre sunt acordate fără exclusivitate, numai pe baza conformității produselor, la fel cum nicio exclusivitate nu decurge din raportările sau din notificările făcute de operatori.
50
În sfârșit, Directiva 2014/40 prevede că diferite acte delegate pot să precizeze sau să modifice condițiile de comercializare a produselor din tutun care intră în domeniul său de aplicare. Acest lucru este valabil în special în ceea ce privește eliminarea exceptării în discuție în speță, de la articolul 7 alineatul (12) din directiva menționată. Prin urmare, autorizațiile de comercializare a produselor din tutun încălzit care conțin arome caracteristice de care beneficiază unele dintre reclamante, la fel ca dreptul de a comercializa asemenea produse în urma unei raportări sau a unei notificări, nu puteau fi considerate dobândite pe durată nedeterminată.
51
Quarto, împrejurarea, invocată de reclamante ca răspuns la excepția de inadmisibilitate opusă de Comisie, că producătorii și importatorii de produse din tutun încălzit care conțin o aromă caracteristică nu se află, în raport cu actul atacat, în aceeași situație cu industriile situate în amonte și în aval față de lanțul de producție și de distribuție este lipsită de relevanță în ceea ce privește aspectul dacă reclamantele aparțin unui cerc restrâns în sensul jurisprudenței menționate la punctul 41 de mai sus. Astfel, pentru a demonstra că sunt vizate individual de actul atacat, reclamantele nu trebuie să dovedească faptul că sunt afectate într‑un mod diferit de cel în care sunt afectați alți operatori, ci că sunt afectate în temeiul unei calități sau al unei situații de fapt care le este specifică și le distinge asemenea destinatarului unei decizii (a se vedea în acest sens Ordonanța din 12 decembrie 2003, Bactria/Comisia, C‑258/02 P, EU:C:2003:675, punctul 34 și jurisprudența citată).
52
Din ceea ce precedă rezultă că autorizațiile, raportările și notificările invocate de reclamante nu permit să se demonstreze că acestea sunt vizate individual de actul atacat.
53
În al doilea rând, reclamantele susțin că actul atacat aduce o atingere substanțială poziției lor concurențiale. În această privință, ele susțin că dețin, pe piața produselor din tutun încălzit, o cotă deloc neglijabilă, că produsele supuse interdicției constituie o proporție foarte mare din vânzările lor și că au efectuat cheltuieli de investiții considerabile pentru dezvoltarea produselor în discuție.
54
Cu toate acestea, nu este suficient ca anumiți operatori să fie mai afectați din punct de vedere economic decât alții de un act cu aplicabilitate generală pentru a fi individualizați în raport cu ceilalți operatori, atât timp cât aplicarea acestui act se face în temeiul unei situații determinate în mod obiectiv (a se vedea Hotărârea din 2 martie 2010, Arcelor/Parlamentul și Consiliul, T‑16/04, EU:T:2010:54, punctul 106 și jurisprudența citată).
55
În plus, simpla împrejurare că o persoană fizică sau juridică poate să piardă o sursă importantă de venituri din cauza unei noi reglementări nu dovedește că aceasta se află într‑o situație specifică și nu este suficientă pentru a se demonstra că reglementarea respectivă o vizează în mod individual, întrucât această persoană trebuie să facă dovada unor împrejurări care permit să se aprecieze că prejudiciul pretins suferit este de natură să o individualizeze în raport cu orice alt operator economic vizat de reglementarea menționată în aceeași mod ca și ea (a se vedea în acest sens Ordonanța din 29 iunie 2006, Nürburgring/Parlamentul și Consiliul, T‑311/03, nepublicată, EU:T:2006:179, punctele 65 și 66 și jurisprudența citată).
56
Din tot ceea ce precedă rezultă că reclamantele nu pot susține în mod întemeiat că sunt vizate individual de actul atacat și, prin urmare, că acțiunea trebuie să fie respinsă ca inadmisibilă.
Cu privire la cererile de intervenție
57
Prin înscrisurile depuse la grefa Tribunalului la 16 februarie 2023 și, respectiv, la 8 martie 2023, Consiliul Uniunii Europene și Republica Franceză au formulat cereri de intervenție în susținerea Comisiei.
58
Prin înscrisul depus la grefa Tribunalului tot la 8 martie 2023, Philip Morris Products SA, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member SA, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna SpA, Philip Morris Romania SRL și Philip Morris Ltd au formulat cereri de intervenție în susținerea reclamantelor.
59
Potrivit articolului 142 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, intervenția rămâne fără obiect printre altele atunci când cererea introductivă este declarată inadmisibilă. În speță, întrucât acțiunea este respinsă ca inadmisibilă, nu mai este necesară pronunțarea asupra cererilor de intervenție.
Cu privire la cheltuielile de judecată
60
În primul rând, în temeiul articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât reclamantele au căzut în pretenții, se impune obligarea acestora să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisie, conform concluziilor formulate de aceasta din urmă, cu excepția celor aferente cererilor de intervenție.
61
În al doilea rând, în temeiul articolului 144 alineatul (10) din Regulamentul de procedură, dacă judecata în cauza principală se finalizează înainte de pronunțarea cu privire la o cerere de intervenție, autorul cererii de intervenție și părțile principale suportă, fiecare, propriile cheltuieli de judecată aferente cererii de intervenție. În speță, reclamantele, Comisia, Republica Franceză, Consiliul, Philip Morris Products, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna, Philip Morris Romania și Philip Morris suportă, fiecare, propriile cheltuieli de judecată aferente cererilor de intervenție.
62
În al treilea rând, în conformitate cu articolul 158 alineatul (5) din Regulamentul de procedură, Ordonanța din 2 februarie 2023, Nicoventures Trading și alții/Comisia (T‑706/22 R, nepublicată, EU:T:2023:39), prin care s‑a finalizat procedura măsurilor provizorii, cuprinde mențiunea că Tribunalul se va pronunța cu privire la cheltuielile de judecată în cadrul deciziei referitoare la cauza principală. Întrucât reclamantele au căzut în pretenții atât în procedura măsurilor provizorii, cât și în acțiunea principală, se impune obligarea lor să suporte toate cheltuielile de judecată aferente procedurii măsurilor provizorii, conform concluziilor Comisiei.
Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a doua)
dispune:
1)
Respinge acțiunea ca inadmisibilă.
2)
Constată că nu mai este necesar să se pronunțe asupra cererilor de intervenție formulate de Republica Franceză, Consiliul Uniunii Europene, Philip Morris Products SA, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member SA, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna SpA, Philip Morris Romania SRL și Philip Morris Ltd.
3)
Obligă Nicoventures Trading Ltd și pe celelalte reclamante ale căror denumiri figurează în anexă să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de Comisia Europeană, cu excepția celor aferente cererilor de intervenție.
4)
Obligă Nicoventures Trading Ltd și pe celelalte reclamante ale căror denumiri figurează în anexă, Comisia, Republica Franceză, Consiliul, Philip Morris Products, Papastratos Cigarettes Manufacturing Company Single Member, Philip Morris Manufacturing & Technology Bologna, Philip Morris Romania și Philip Morris să suporte, fiecare, propriile cheltuieli de judecată aferente cererilor de intervenție.
5)
Obligă Nicoventures Trading Ltd și pe celelalte reclamante ale căror denumiri figurează în anexă să suporte cheltuielile de judecată aferente procedurii măsurilor provizorii.
Luxemburg, 20 septembrie 2023.
Grefier
V. Di Bucci
Președintă
A. Marcoulli
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.
(
1
)	Lista celorlalte reclamante este anexată doar la versiunea notificată părților.