62008CC0305
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
JÁN MAZÁK
prezentate la 3 septembrie 2009 (
1
)
Cauza C-305/08
Consorzio Nazionale Interuniversitario per le Scienze del Mare (CoNISMa)
împotriva
Regione Marche
„Contracte de achiziții publice de servicii — Directiva 2004/18 — Noțiunile «executant de lucrări», «furnizor» și «prestator de servicii» — Noțiunea «operator economic» — Universități și institute de cercetare — Consorțiu («consorzio») constituit din universități și din autorități publice — Obiectiv statutar principal nelucrativ — Admiterea participării la o procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice”
1.
Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Consiglio di Stato (Consiliul de Stat) (Italia) privește interpretarea noțiunii de operator economic, menționată în particular în articolul 1 alineatul (8) al doilea paragraf din Directiva 2004/18/CE (
2
). Instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă entități fără scop lucrativ și care nu sunt neapărat prezente pe piață în mod regulat, în special universitățile și institutele de cercetare, precum și grupările (consorțiile) constituite din universități și institute de cercetare și din organe ale administrației publice pot participa la o procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice de servicii pentru releveele geofizice și prelevarea de eșantioane în mare. În plus, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă o interpretare restrictivă a legislației naționale, care prevede că aceste entități sunt excluse de la o asemenea participare, este contrară directivei.
I — Cadrul juridic
A — Dreptul comunitar
2.
Articolul 1 alineatul (2) litera (a) din directivă prevede că: „«Contractele de achiziții publice» sunt contracte cu titlu oneros, încheiate în scris între unul sau mai mulți operatori economici și una sau mai multe autorități contractante și care au ca obiect execuția de lucrări, furnizarea de produse sau prestarea de servicii în sensul prezentei directive” (
3
).
3.
Potrivit articolului 1 alineatul (8) din directivă:
„Termenii «executant de lucrări», «furnizor» și «prestator de servicii» înseamnă orice persoană fizică sau juridică sau orice entitate publică sau grup de astfel persoane și/sau organisme care prezintă pe piață o ofertă de realizare a unor lucrări și opere, produse sau servicii.
Termenul «operator economic» se referă atât la noțiunea de executant de lucrări, cât și la noțiunile de furnizor și prestator de servicii. Acesta este utilizat exclusiv în scopul simplificării.
[…]” (
4
).
4.
Articolul 4 din directivă este intitulat „Operatori economici” și prevede:
„(1)   Candidații sau ofertanții care, în temeiul legislației statului membru în care sunt stabiliți, au dreptul să presteze serviciul în cauză nu pot fi respinși numai pe motiv că, în temeiul legislației statului membru în care se atribuie contractul, sunt obligați să fie ori persoane fizice, ori persoane juridice.
[…]
(2)   Grupurile de operatori economici pot depune oferte sau se pot prezenta în calitate de candidați. Pentru depunerea unei oferte sau a unei cereri de participare, autoritățile contractante nu pot impune ca grupurile de operatori economici să aibă o anumită formă juridică, dar grupul selectat poate fi constrâns să dobândească o anumită formă juridică în cazul în care i s-a atribuit contractul, în măsura în care această transformare este necesară în scopul bunei executări a contractului” (
5
).
5.
În sfârșit, potrivit articolului 44 alineatul (1) din directivă, care are titlul „Verificarea respectării cerințelor și selecția participanților, atribuirea contractelor”, „contractele se atribuie pe baza criteriilor prevăzute la articolele 53 și 55, ținând seama de articolul 24, după verificarea respectării cerințelor pentru operatorii economici care nu au fost respinși în temeiul articolelor 45 și 46, realizată de autoritățile contractante conform criteriilor referitoare la capacitatea economică și financiară, la cunoștințele sau capacitățile profesionale și tehnice prevăzute la articolele 47-52 și, după caz, în conformitate cu normele și criteriile nediscriminatorii prevăzute la alineatul (3)” (
6
).
B — Dreptul național
6.
Articolul 3 alineatele 19 și 22 din Codul privind achizițiile publice adoptat prin Decretul Legislativ nr. 163 din 12 aprilie 2006 (
7
) prevede, respectiv, că „termenii «executant de lucrări», «furnizor» și «prestator de servicii» desemnează o persoană fizică sau juridică sau o entitate fără personalitate juridică, inclusiv grupul european de interes economic (GEIE) constituit în temeiul Decretului Legislativ nr. 240 din 23 iulie 1991, care «oferă pe piață», respectiv, realizarea unor lucrări și/sau a unor opere, produse sau servicii” și că „termenul «operator economic» acoperă noțiunile de executant de lucrări, furnizor și prestator de servicii sau un consorțiu al acestora” (
8
).
7.
Articolul 34 din Decretul Legislativ nr. 163/2006 prevede, sub titlul „Persoane cărora le pot fi atribuite contracte de achiziții publice […]”, că:
„1.   Fără a aduce atingere restricțiilor prevăzute în mod expres, următoarele persoane sunt autorizate să participe la procedura de atribuire a contractelor de achiziții publice:
a)
agenții comerciali individuali, inclusiv artizanii, societățile comerciale, societățile cooperative;
b)
grupuri de societăți cooperative de producție și de muncă, […] și grupurile de artizani […];
c)
consorțiile permanente, constituite printre altele ca întreprinderi în comun […] între executanți de lucrări individuali (inclusiv artizani), societăți comerciale și societăți cooperative de producție și de muncă, […];
d)
grupurile temporare de concurenți, constituite de persoanele și entitățile menționate la literele a), b) și c) […];
e)
consorții obișnuite de concurenți […], ai căror membri includ entitățile menționate la literele a), b) și c), inclusiv cele constituite sub formă de societate […];
f)
persoanele care au încheiat un contract de [GEIE] […];
[…]”
8.
Numai după ce au survenit faptele care fac obiectul procedurii din acțiunea principală și, prin urmare, după adoptarea ordonanței de către instanța de trimitere la 23 aprilie 2008, prin Decretul Legislativ nr. 152 din 11 septembrie 2008 (
9
) a fost adăugat punctul următor la această listă:
„f bis) agenții economici în sensul articolului 3 alineatul 22, stabiliți în alte state membre și constituiți potrivit legislației în vigoare în statele membre respective”.
II — Situația de fapt, procedura și întrebările preliminare
9.
Regione Marche (Regiunea Marche), în calitatea sa de autoritate contractantă, a organizat o procedură de cerere de ofertă pentru un contract de achiziții publice de servicii pentru releveele geofizice și prelevarea de eșantioane în mare. Consorzio Nazionale Interuniversitario per le Scienze del Mare (Consorțiul interuniversitar pentru științele marine, „CoNISMa”) a răspuns la această cerere de ofertă, dar a fost exclus în cele din urmă de la participarea la procedură.
10.
CoNISMa a contestat excluderea sa prin intermediul unei acțiuni extraordinare în fața președintelui Republicii Italiene. În cadrul acestei căi extraordinare de atac, Ministero dell’ambiente e della tutela del territorio (Ministerul italian al Mediului și Protecției Teritoriului) a solicitat opinia Consiglio di Stato. Instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă un grup interuniversitar, precum CoNISMa, constituie un „operator economic” în sensul directivei și, în cazul unui răspuns afirmativ, dacă poate participa la o procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice precum cel în cauză în acțiunea principală. În această privință, instanța de trimitere își exprimă îndoielile pe baza considerațiilor următoare.
11.
Consiglio di Stato constată că CoNISMa este un grup (consorțiu) alcătuit din 24 de universități și trei ministere. Potrivit statutului său, consorțiul nu urmărește un scop lucrativ și dorește să promoveze și să coordoneze cercetarea și alte activități științifice și aplicațiile lor în domeniul științelor marine între universitățile membre. Totuși, statutele sale prevăd că acesta poate participa la proceduri de cerere de ofertă. Consorțiul este finanțat în principal din fonduri oferite de Ministerul pentru Universități și Cercetare. Instanța de trimitere consideră că cererile de ofertă în cauză sunt deschise numai pentru organismele publice care furnizează serviciile ce fac obiectul contractului, conform propriilor scopuri instituționale și potrivit obiectivelor cu scop lucrativ ce le-au fost încredințate prin normele care le reglementează.
12.
Astfel, Consiglio di Stato a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Dispozițiile Directivei 2004/18/CE […] trebuie interpretate în sensul că interzic participarea unui consorțiu constituit exclusiv din universități italiene și din autorități ale statului [cum ar fi CoNISMa] la atribuirea unui contract de achiziții publice de servicii precum releveele geofizice și prelevarea de eșantioane în mare?
2)
Dispozițiile legislației italiene prevăzute la articolul 3 alineatele 22 și 19 și la articolul 34 din Codul privind achizițiile publice, adoptat prin Decretul legislativ nr. 163/2006, potrivit cărora «termenul „operator economic” se referă atât la noțiunea de executant de lucrări, cât și la un furnizor și prestator de servicii sau un grup sau consorțiu de astfel de persoane» și «termenii „executant de lucrări”, „furnizor” și „prestator de servicii” înseamnă orice persoană fizică sau persoană juridică sau orice entitate fără personalitate juridică, inclusiv grupul european de interes economic [GEIE] […] care „prezintă pe piață o ofertă” de realizare a unor lucrări și opere, de furnizare de produse sau de prestare de servicii» – sunt contrare Directivei 2004/18/CE în cazul în care sunt interpretate în sensul că rezervă dreptul de participare la atribuirea de contracte de achiziții publice prestatorilor profesionali ai unor astfel de activități, cu excluderea unor entități care au ca obiect de activitate cercetarea, a căror finalitate principală nu este una lucrativă?”
III — Apreciere
A — Argumentele principale ale părților
13.
Potrivit CoNISMa, reclamantă în acțiunea principală, legislația națională, care exclude entitățile care nu sunt „executanți de lucrări” potrivit unei liste exhaustive prevăzute la articolul 34 din Decretul Legislativ nr. 163/2006, trebuie să fie interpretată în lumina directivei. Articolul 1 alineatul (8) din directivă include în mod expres „entit[ățile] public[e]” printre executanții de lucrări, furnizori sau prestatori de servicii. Potrivit articolului 4 din directivă, candidații care au dreptul să presteze serviciul în cauză nu pot fi respinși numai pe motiv că, în temeiul legislației statului membru în care se atribuie contractul, sunt obligați să fie ori persoane fizice, ori persoane juridice. A fortiori, un candidat nu ar trebui să fie respins pentru motivul că nu este un „executant de lucrări”. Potrivit CoNISMa, această abordare este confirmată de faptul că, după declanșarea de către Comisia Comunităților Europene a procedurii administrative nr. 2007/2309 (
10
) împotriva Republicii Italiene pentru neîndeplinirea obligațiilor, guvernul italian a introdus în articolul 34 alineatul (1) din Decretul Legislativ nr. 163/2006 noul punct f bis) menționat anterior. Potrivit CoNISMa, această reformă elimină în mod expres cerința calității de „executant de lucrări” pentru operatorii economici stabiliți în alte state membre. În plus, această reformă a înlocuit termenul „întreprinderi” utilizat în decretul legislativ cu termenii „operatori economici”.
14.
Guvernul ceh susține, în esență, că, dacă directiva ar fi avut intenția de a opera o distincție între organismele de drept public care exercită o anumită activitate economică și cele care nu au caracter economic, directiva ar fi inclus un enunț în această privință. Din acest motiv, guvernul ceh propune să se răspundă negativ la prima întrebare preliminară.
15.
Guvernul austriac argumentează, printre altele, că normele comunitare în materia achizițiilor publice se aplică atunci când o autoritate contractantă urmărește să încheie, cu o entitate distinctă din punct de vedere juridic, un contract cu titlu oneros, indiferent dacă această entitate este sau nu este ea însăși o autoritate contractantă. Rezultă de aici că autoritățile contractante pot participa, în calitate de candidați sau de ofertanți, la procedurile de atribuire a unui contract de achiziții publice; acest lucru trebuie să se aplice a fortiori ofertanților care nu sunt autorități contractante, dar care nu urmăresc scopuri lucrative și nu acționează exclusiv în funcție de piață.
16.
Comisia observă în esență că, potrivit articolului 1 alineatul (8) din directivă și potrivit jurisprudenței Curții, organismele de drept public și autoritățile contractante în general pot participa la o procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice în calitate de ofertanți și pot astfel să fie considerate operatori economici în sensul directivei. În plus, nicio dispoziție a directivei nu se opune ca universitățile și consorțiile constituite din universități să fie considerate operatori economici și să aibă, prin urmare, acces la cererile de ofertă comunitare.
17.
În ceea ce privește a doua întrebare, toate părțile susțin, în esență, un răspuns afirmativ.
B — Apreciere
18.
Prin intermediul celor două întrebări, care ar trebui să fie examinate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă entitățile care nu urmăresc un scop lucrativ și care nu sunt neapărat prezente pe piață în mod regulat (
11
), cum ar fi CoNISMa – cu alte cuvinte universitățile și institutele de cercetare, precum și grupurile (consorțiile) alcătuite de aceste universități și institute de cercetare și organe ale administrației de stat (
12
) – pot participa la o procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice de servicii și pot fi considerate „operatori economici” în sensul directivei. În cazul în care legislația națională este interpretată restrictiv, în sensul că împiedică aceste entități să participe, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă o asemenea interpretare este contrară directivei. În această privință, este suficient să se observe că instanța comunitară interpretează dreptul comunitar, iar nu dreptul național (
13
).
19.
Vom examina mai întâi cuprinsul dispozițiilor în cauză.
20.
În pofida trimiterii la noțiunea de operatori economici, printre altele, de la articolul 1 alineatul (2) litera (a), directiva nu conține o definiție precisă a acesteia. Articolul 1 alineatul (8) din directivă prevede numai că acest termen este utilizat „exclusiv în scopul simplificării” și că înseamnă „orice persoană fizică sau juridică sau orice entitate publică sau grup de astfel de persoane și/sau organisme care prezintă pe piață […] produse sau servicii” (
14
).
21.
În această privință, considerăm că faptul că articolul 1 alineatul (8) din directivă se referă la cei care „oferă servicii pe piață” nu înseamnă că intenția este aceea de a restrânge categoria organelor administrației publice care pot încheia contracte cu autoritatea contractantă numai la organismele care exercită (ca întreprinderi) activitatea legată de serviciul ce trebuie să fie oferit de executantul de lucrări selectat și care urmăresc un scop lucrativ. Pentru a fi considerat operator economic, nu este esențial să ofere servicii pe piață în mod continuu și sistematic.
22.
În opinia noastră, este clar că directiva nu impune o formă juridică specifică și că aceasta nu cuprinde nicio condiție privind calitatea de întreprindere a operatorului economic și nici privind necesitatea existenței unui scop lucrativ sau a unei prezențe stabile și regulate pe piață.
23.
Directiva dispune numai că noțiunea de operator economic înseamnă, printre altele, orice entitate publică ce prezintă pe piață o ofertă de realizare a unor lucrări și opere, produse sau servicii. Directiva nu prevede nimic în plus.
24.
În această privință, astfel cum a subliniat Comisia, întrucât nu prevede nicio indicație în privința caracteristicilor și/sau a formei juridice a operatorilor economici care pot participa la o cerere de ofertă, legiuitorul comunitar nu a dorit să dea o definiție a acestei noțiuni care să introducă condiții specifice, de natură să limiteze accesul la procedurile de cerere de ofertă potrivit acestor criterii.
25.
În plus, trebuie observat că articolul 4 alineatul (1) din directivă prevede că „candidații sau ofertanții care, în temeiul legislației statului membru în care sunt stabiliți, au dreptul să presteze serviciul în cauză nu pot fi respinși numai pe motiv că, în temeiul legislației statului membru în care se atribuie contractul, sunt obligați să fie ori persoane fizice, ori persoane juridice”. În continuare, articolul 4 alineatul (2) din directivă prevede că „pentru depunerea unei oferte sau a unei cereri de participare, autoritățile contractante nu pot impune ca grupurile de operatori economici să aibă o anumită formă juridică […]”.
26.
Rezultă din considerațiile precedente și în special din cuprinsul articolului 1 alineatul (8) din directivă că entitățile de drept public precum cele implicate în procedura din acțiunea principală sunt „operatori economici” și pot, în principiu, să participe la proceduri de atribuire a unor contracte de achiziții publice de servicii.
27.
Această abordare este confirmată de lucrările preparatorii ale directivei (
15
).
28.
Cu privire la acest punct, poate fi interesant să se facă o paralelă cu noțiunea bine stabilită de întreprindere din dreptul comunitar al concurenței.
29.
Acest lucru poate fi oportun și datorită faptului că directiva subliniază că noțiunea de operator economic este utilizată exclusiv în scopul simplificării. În plus, este evident că dreptul concurenței și reglementarea ce garantează o concurență loială în procedurile de atribuire sunt înrudite.
30.
Prin urmare, este util să se amintească jurisprudența rezultată din Hotărârea Höfner și Elser (
16
) privind noțiunea de întreprindere în contextul dreptului concurenței, ce „cuprinde orice entitate care exercită o activitate economică, independent de statutul juridic al acestei entități și de modul său de finanțare”. Mai mult, Curtea a hotărât că „reprezintă o activitate economică orice activitate care constă în a oferi bunuri sau servicii pe o anumită piață” (
17
). Aici, remarca avocatului general Jacobs, potrivit căreia „o activitate nu își pierde caracterul economic numai pentru că nu se urmărește obținerea unui câștig”, este deosebit de adecvată (
18
).
31.
Interpretarea pe care o dăm noțiunii de operator economic este confirmată și de jurisprudența Curții în domeniul achizițiilor publice.
32.
Mai întâi, într-o hotărâre (
19
), Curtea a decis că normele comunitare privind achizițiile publice se aplică unui „agent economic activ pe piață”. Totuși, considerăm că nu trebuie să se deducă din această afirmație că un operator economic trebuie să fie prezent pe piață în mod stabil sau regulat.
33.
Dimpotrivă, în opinia noastră, noțiunea de operator economic trebuie interpretată în sens larg, astfel încât să includă orice persoană care oferă servicii pe piață, indiferent dacă face acest lucru pentru prima dată sau numai în mod izolat sau ocazional.
34.
Într-adevăr, astfel cum a subliniat Comisia, acest lucru nu aduce atingere calității serviciului oferit, întrucât articolul 44 din directivă prevede că atribuirea contractelor se face numai după ce autoritățile contractante au verificat capacitatea economică și financiară, precum și cunoștințele sau capacitățile profesionale și tehnice ale operatorilor economici.
35.
O interpretare largă a noțiunii de operator economic este de asemenea conformă jurisprudenței Curții, potrivit căreia este în interesul dreptului comunitar asigurarea participării celei mai largi posibil a ofertanților la o cerere de ofertă (
20
).
36.
În acest context, trebuie de asemenea să se țină cont de Hotărârile Teckal (
21
), ARGE (
22
), Stadt Halle și RPL Lochau (
23
) și Auroux și alții (
24
), în care Curtea a decis, printre altele, că legislația comunitară privind achizițiile publice se aplică și în cazurile în care executantul de lucrări căruia i-a fost încredințat contractul este el însuși o autoritate contractantă (
25
). Prin urmare, o autoritate contractantă poate fi considerată, de asemenea, un operator economic în sensul directivei. Acest lucru susține de asemenea interpretarea largă pe care o dăm acestei noțiuni în prezenta cauză.
37.
Instanța de trimitere și-a exprimat preocuparea în special cu privire la scopul nelucrativ al CoNISMa. În această privință, în primul rând, Curtea a decis, în Hotărârea Comisia/Italia (
26
), că lipsa unui scop lucrativ nu exclude ca astfel de asociații să exercite o activitate economică și să constituie întreprinderi în sensul dispozițiilor privind concurența din Tratatul CE.
38.
Apoi, Curtea a amintit Hotărârea ARGE (
27
) și a decis că faptul că un organism, întrucât angajații săi lucrează pe bază de voluntariat, poate face oferte la prețuri sensibil mai mici decât cele ale altor ofertanți nu îl împiedică să participe la o procedură de atribuire de contracte publice acoperită de Directiva 92/50. Prin urmare, Curtea a concluzionat că piața relevantă în această cauză nu poate fi exclusă din noțiunea de contract de achiziții publice de servicii în sensul articolului 1 litera (a) din Directiva 92/50 pentru motivul că asociațiile în cauză nu urmăreau un scop lucrativ (
28
).
39.
În plus, pentru a răspunde preocupărilor instanței de trimitere privind capacitatea consorțiului de a oferi profesionalismul și competența cerute unei întreprinderi, precum și echipamentul sofisticat și gradul ridicat de profesionalism al operatorilor necesar pentru serviciul în cauză, este suficient să amintim jurisprudența Curții în care s-a stabilit că nu contează dacă ofertantul însuși nu este în măsură sau nu are intenția de a executa el însuși contractul, în măsura în care poate demonstra că are în mod efectiv la dispoziție resursele unor filiale sau ale unor terți – oricare ar fi natura legăturii juridice dintre aceste societăți (
29
) – care sunt necesare pentru executarea contractului.
40.
În această privință, directiva nu oferă posibilitatea autorității contractante de a exclude de la procedura de atribuire un organism de drept public precum CoNISMa, motivul fiind acela că aptitudinea unui operator economic de a participa la o astfel de procedură trebuie să fie examinată în cadrul articolelor 44-52 din directivă. Cu alte cuvinte, astfel cum a susținut guvernul ceh, trebuie să se distingă posibilitatea de a participa la o procedură de achiziție publică prin prezentarea unei oferte de aprecierea acestei oferte în cadrul unei etape ulterioare de calificare a procedurii.
41.
În plus, instanța de trimitere consideră că participarea la proceduri de atribuire a unor consorții de organisme de drept public precum CoNISMa poate încălca principiul liberei concurențe în două moduri. Pe de o parte, această participare ar risca să sustragă de pe piața liberă un număr de contracte de achiziții publice, a căror accesibilitate ar fi cel puțin îngreunată pentru o parte importantă din întreprinderile obișnuite din cauza rețelei extinse de centrale de aprovizionare a consorțiului. Pe de altă parte, ofertantul declarat câștigător ar fi plasat în mod injust într-o poziție privilegiată, datorită securității economice oferite de finanțările publice constante și previzibile de care nu pot beneficia ceilalți operatori economici, care nu se pot baza decât pe capacitatea lor de a obține venituri prin intermediul ofertei pe piață.
42.
În primul rând, în ceea ce privește pretinsa prezență extinsă a centralelor de aprovizionare, nu considerăm că acest argument este deosebit de decisiv, cu atât mai mult cu cât CoNISMa a explicat în observațiile sale că unicul său sediu este în Roma și că birourile diferiților săi membri nu au niciun rol în procedurile de atribuire.
43.
În al doilea rând, în ceea ce privește argumentul potrivit căruia CoNISMa ar fi plasată în mod nejustificat într-o poziție privilegiată, datorită finanțărilor publice de care dispune – ceea ce nu corespunde deloc explicației oferite de CoNISMa, care afirmă că activitatea sa comercială se autofinanțează –, suntem de acord cu guvernul ceh și cu Comisia că este suficient să se facă trimitere la jurisprudența Curții pentru a constata că acest element nu constituie un obstacol pentru participarea la procedurile de atribuire (
30
). În particular, Curtea a hotărât că organismele de drept public și în special organismele care primesc subvenții de stat care le permit să facă oferte la prețuri sensibil inferioare celor ale altor ofertanți nesubvenționați sunt autorizați în mod expres (
31
) să participe la o procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice. Astfel, directiva care este în cauză, de asemenea, în acțiunea principală autorizează expres organismele de drept public, care beneficiază în anumite cazuri de subvenții publice, să participe la procedurile de atribuire a contractelor de achiziții publice.
44.
Se poate observa aici că articolul 55 alineatul (3) din directivă privind „ofertele anormal de scăzute” prevede că „autoritatea contractantă care constată că o ofertă este anormal de scăzută, deoarece ofertantul a obținut un ajutor de stat, nu poate respinge respectiva ofertă numai din acest motiv cu excepția cazului în care consultă ofertantul în acest sens și acesta nu este în măsură să demonstreze, în decursul unei perioade suficiente de timp stabilite de autoritatea contractantă, că ajutorul în cauză a fost acordat în mod legal. Autoritatea contractantă care respinge o ofertă în aceste condiții informează Comisia cu privire la aceasta” (
32
).
45.
În această privință, directiva prevede, în considerentul (4) al preambulului, că „Statele membre trebuie să se asigure că participarea unui organism de drept public în calitate de ofertant la o procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice nu duce la o denaturare a concurenței în ceea ce privește ofertanții privați”.
46.
Pentru a concluziona, articolul 1 alineatul (8) din directivă și în special noțiunea de operator economic trebuie interpretate în sensul că nu împiedică un consorțiu precum cel în cauză în acțiunea principală să participe la o procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice de servicii (
33
). Rezultă că directiva se opune unei legislații naționale care împiedică participarea acestor entități, dacă acestea sunt autorizate, pe de altă parte, potrivit legislației naționale relevante, să ofere produse, servicii sau lucrări pe piață.
47.
În această privință, revine instanței naționale sarcina de a determina, ținând cont de toate împrejurările relevante ale cauzei cu care este sesizată, dacă legislația națională în cauză este compatibilă cu directiva și să înlăture, dacă este cazul, orice dispoziție contrară din dreptul național (
34
).
IV — Concluzie
48.
Prin urmare, sugerăm Curții să răspundă la întrebările adresate de Consiglio di Stato după cum urmează:
„(1)
Articolul 1 alineatul (8) din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii și în special noțiunea de operator economic trebuie interpretate în sensul că nu împiedică un consorțiu precum cel în cauză în acțiunea principală să participe la o procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice de servicii în legătură cu servicii pe care acest consorțiu este autorizat să le ofere potrivit legislației naționale relevante.
(2)
Directiva 2004/18 se opune unei legislații naționale care împiedică entitățile al căror obiect de activitate este reprezentat în principal de activități fără scop lucrativ, cum ar fi cercetarea, să participe la proceduri de cerere de ofertă, dacă aceste entități sunt autorizate, potrivit legislației naționale relevante, să ofere produse, servicii sau lucrări pe piață.”
(
1
)	Limba originală: engleza.
(
2
)	Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116) (denumită în continuare „directiva”).
(
3
)	Sublinierea noastră.
(
4
)	Idem.
(
5
)	Idem.
(
6
)	Idem.
(
7
)	Supliment ordinar la GURI nr. 100 din 2 mai 2006 (denumit în continuare „Decretul Legislativ nr. 163/2006”). Procedurile de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii sunt reglementate în prezent în întregime de acest decret.
(
8
)	Sublinierea noastră.
(
9
)	GURI nr. 231 din 2 octombrie 2008.
(
10
)	CoNISMa susține că Comisia a criticat lista de la articolul 34 din Decretul Legislativ nr. 163/2006, afirmând că acesta „nu pare să permită participarea la procedurile de cerere de ofertă a operatorilor care au o formă juridică diferită de cele menționate în listă. În particular, acest articol nu pare să permită participarea altor entități publice sau entități care pot fi calificate drept organisme de drept public în sensul directivelor privind achizițiile publice”.
(
11
)	Consiglio di Stato se referă în această privință la faptul că prezența CoNISMa pe piață nu este „regulată” sau „stabilă”. Totuși, statutele CoNISMa dispun în mod expres că aceasta poate participa la proceduri de atribuire și din acest motiv adăugăm termenul „în mod necesar”. De fapt, CoNISMa susține că participă în mod regulat la proceduri de atribuire.
(
12
)	Am nota aici că este contestat de CoNISMa faptul că este alcătuit și din organisme de stat. Totuși, este suficient să se constate că întrebările preliminare sunt examinate în contextul de fapt și juridic expus de instanța de trimitere. Curtea nu ține cont de observațiile părților în cauză, în sensul articolului 23 din Statutul Curții de Justiție, care contestă acest context. A se vedea Hotărârea din 13 noiembrie 2003, Neri (C-153/02, Rec., p. I-13555, punctele 33-36); a se vedea de asemenea Hotărârea din 12 aprilie 2005, Keller (C-145/03, Rec., p. I-2529, punctele 32-34). În orice caz, concluziile pe care le formulăm aici se aplică, indiferent dacă consorțiul este sau nu este alcătuit din organe de stat.
(
13
)	În ceea ce privește cuprinsul celei de a doua întrebări, nu revine Curții, în cadrul unei proceduri a întrebărilor preliminare, sarcina să aprecieze conformitatea dreptului național cu dreptul comunitar și nici să interpreteze dreptul național. În schimb, Curtea este competentă să furnizeze instanței de trimitere toate elementele de interpretare a dreptului comunitar care îi pot permite acesteia să aprecieze o asemenea conformitate în vederea soluționării cauzei cu care este sesizată (a se vedea Hotărârea din 16 decembrie 2008, Michaniki, C-213/07, Rep., p. I-9999, punctele 51 și 52 și jurisprudența citată).
(
14
)	Sublinierea noastră.
(
15
)	Propunerea de directivă explica, în analiza cuprinsului articolului care urma să devină articolul 1 alineatul (8), că „această nouă noțiune [de operator economic] a devenit necesară din cauza introducerii a trei directive «clasice» într-un singur text”. Lucrările preparatorii ale directivei explică de asemenea că „acest termen [operator economic] este utilizat numai pentru concizie” [traducere liberă] și că echivalează cu termenul francez „opérateur économique” sau „ondernemer” în olandeză; în engleză, acesta înseamnă de fapt „întreprindere” [undertaking]. Acestea enunță în continuare că, „în cazul unor probleme grave de transcriere, termenii «furnizor, prestator de servicii și executant de lucrări» pot fi utilizați în mod sistematic, în pofida îngreunării stilului” [traducere liberă].
(
16
)	Hotărârea din 23 aprilie 1991 (C-41/90, Rec., p. I-1979, punctul 21). A se vedea printre altele Hotărârea din 11 iulie 2006, FENIN/Comisia (C-205/03 P, Rec., p. I-6295, punctul 25) și, mai recent, Hotărârea din 11 decembrie 2007, ETI și alții (C-280/06, Rep., p. I-10893, punctul 38 și jurisprudența citată).
(
17
)	A se vedea Hotărârea din 26 martie 2009, Selex Sistemi Integrati/Comisia și Eurocontrol (C-113/07 P, Rep., p. I-2207, punctul 69). A se vedea de asemenea Hotărârea din 16 iunie 1987, Comisia/Italia (118/85, Rec., p. 2599, punctul 7), Hotărârea din 18 iunie 1998, Comisia/Italia (C-35/96, Rec., p. I-3851, punctul 47), Hotărârea din 10 ianuarie 2006, Cassa di Risparmio di Firenze și alții (C-222/04, Rec., p. I-289, punctul 108), Hotărârea din 23 martie 2006, Enirisorse (C-237/04, Rec., p. I-2843, punctul 29), și Hotărârea din 11 iulie 2006, FENIN/Comisia (citată la nota de subsol 16, punctul 25).
(
18
)	Cauza Joustra (C-5/05, Rec., p. I-11075, punctul 84). A se vedea de asemenea Concluziile avocatului general Poiares Maduro prezentate în cauza FENIN/Comisia, citată la nota de subsol 16, „chiar dacă nu este urmărit niciun scop lucrativ, poate exista o participare pe piață de natură să amenințe obiectivele dreptului concurenței” (punctul 14). În ceea ce privește relevanța absenței unui scop lucrativ al unei întreprinderi pentru aprecierea naturii economice a unei activități, a se vedea Hotărârea din 17 februarie 1993, Poucet și Pistre (C-159/91 și C-160/91, Rec., p. I-637, punctul 10), Hotărârea din 18 iunie 1998, Comisia/Italia (citată la nota de subsol 17, punctul 37), și Hotărârea din 12 septembrie 2000, Pavlov și alții (C-180/98-C-184/98, Rec., p. I-6451, punctele 76 și 77).
(
19
)	A se vedea Hotărârea din 18 ianuarie 2007, Auroux și alții (C-220/05, Rep., p. I-385, punctul 44).
(
20
)	A se vedea în această privință Hotărârea Michaniki (citată la nota de subsol 13, punctul 39) și Hotărârea din 19 mai 2009, Assitur (C-538/07, Rep., p. I-4219, punctul 26). A se vedea de asemenea Hotărârea din 11 ianuarie 2005, Stadt Halle și RPL Lochau (C-26/03, Rec., p. I-1, punctul 47).
(
21
)	Hotărârea din 18 noiembrie 1999, Teckal (C-107/98, Rec., p. I-8121, punctul 50 și următoarele).
(
22
)	Hotărârea din 7 decembrie 2000, ARGE (C-94/99, Rec., p. I-11037, punctul 40).
(
23
)	Citată la nota de subsol 20, punctul 47.
(
24
)	Citată la nota de subsol 19.
(
25
)	Privind o cauză în care o universitate poate fi autoritate contractantă, a se vedea Hotărârea din 3 octombrie 2000, University of Cambridge (C-380/98, Rec., p. I-8035). În ceea ce privește noțiunea de autoritate contractantă, a se vedea Tizzano, A., „La notion de «pouvoir adjudicateur» dans la jurisprudence communautaire”, în Monti, M., Prinz Nikolaus von und zu Liechtenstein, Vesterdorf, B., Westbrook, J., Wildhaber, L. (Eds.), Economic Law and Justice in Times of Globalisation, Nomos, Baden-Baden, 2007, p. 659-669.
(
26
)	Hotărârea din 29 noiembrie 2007, Comisia/Italia (C-119/06, punctele 37-41 și jurisprudența citată). Hotărârea privea Directiva 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 50).
(
27
)	Citată la nota de subsol 22, punctele 32 și 38.
(
28
)	În legătură cu argumentul lipsei scopului lucrativ, a se vedea de asemenea Hotărârea din 18 noiembrie 2004, Comisia/Germania (C-126/03, Rec., p. I-11197, punctele 18 și 19), și Hotărârea din 13 ianuarie 2005, Comisia/Spania (C-84/03, Rec., p. I-139, punctele 38-40), precum și Concluziile avocatului general Kokott prezentate în cauza Auroux și alții (hotărâre citată la nota de subsol 19, punctul 54).
(
29
)	A se vedea Hotărârea din 14 aprilie 1994, Ballast Nedam Groep (C-389/92, Rec., p. I-1289, punctul 11 și următoarele), Hotărârea din 2 decembrie 1999, Holst Italia (C-176/98, Rec., p. I-8607, punctul 25 și următoarele), și Hotărârea din 12 iulie 2001, Ordine degli Architetti și alții (C-399/98, Rec., p. I-5409, punctele 88-96).
(
30
)	A se vedea Hotărârea ARGE (citată la nota de subsol 22, punctul 24 și următoarele).
(
31
)	La acel moment, Directiva 92/50.
(
32
)	În această privință, a se vedea de asemenea Hotărârea ARGE (citată la nota de subsol 22).
(
33
)	În această privință, astfel cum a subliniat Comisia, un stat membru poate reglementa, desigur, activitățile persoanelor fără scop lucrativ al căror obiect este orientat în principal către cercetare și – dacă este cazul – poate limita posibilitatea acestor persoane de a oferi servicii pe piață. Totuși, acest stat membru trebuie să recunoască o calitate de „operator economic” tuturor persoanelor stabilite în alte state membre, abilitate potrivit dreptului statelor membre respective să exercite activitatea de prestare a serviciului în cauză, fie că este vorba despre universități, despre institute de cercetare sau despre consorții alcătuite din acestea, cu sau fără scop lucrativ. Instanța de trimitere nu se referă la nicio dispoziție din dreptul italian care să stabilească astfel de limite pentru entități precum cea în cauză în acțiunea principală.
(
34
)	A se vedea în această privință Hotărârea din 18 decembrie 2007, Frigerio Luigi & C. (C-357/06, Rep., p. I-12311, punctul 28), care se referă la Hotărârea din 4 februarie 1988, Murphy și alții (157/86, Rec., p. 673, punctul 11), și Hotărârea din 11 ianuarie 2007, ITC (C-208/05, Rep., p. I-181, punctele 68 și 69).