62024TJ0188_RES
Cauza T‑188/24
Compagnie générale des établissements Michelin
împotriva
Comisiei Europene
Hotărârea Tribunalului (Camera a doua) din 9 iulie 2025
„Concurență – Înțelegeri – Procedură administrativă – Decizie prin care se dispune o inspecție – Articolul 20 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 – Obiectul și scopul inspecției – Obligația de motivare – Indicii suficient de serioase – Protecția vieții private – Control jurisdicțional”
Acțiune în anulare – Control de legalitate – Criterii – Decizie a Comisiei prin care se dispune o inspecție – Nelegalitate survenită în cadrul punerii în aplicare a acestei decizii – Lipsa de incidență asupra legalității deciziei prin care se dispune inspecția
[art. 263 TFUE; Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 20 alin. (4)]
(a se vedea punctele 19 și 20)
Concurență – Procedură administrativă – Competența de inspecție a Comisiei – Decizie prin care se dispune o inspecție – Obligația de motivare – Conținut – Obligația de a indica obiectul și scopul inspecției – Obligația de a asigura o delimitare precisă a pieței – Inexistență – Obligația de a efectua o calificare juridică a încălcărilor prezumate – Inexistență – Obligația de a indica perioada suspectată a încălcării – Inexistență
[art. 101 TFUE; Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 20 alin. (4)]
(a se vedea punctele 24-48)
Concurență – Procedură administrativă – Competența de inspecție a Comisiei – Dreptul la inviolabilitatea domiciliului – Decizie prin care se dispune o inspecție – Respectarea principiului proporționalității – Obligație de deținere de către Comisie a unor indicii suficient de serioase care permit să se suspecteze o încălcare – Obligația de a divulga indiciile menționate – Inexistență
[Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 20 alin. (4)]
(a se vedea punctele 51-58 și 74-84)
Concurență – Procedură administrativă – Competența de inspecție a Comisiei – Decizie prin care se dispune o inspecție – Obligația de motivare – Conținut – Menționarea clară a indiciilor serioase care permit să se suspecteze o încălcare – Control jurisdicțional
[Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 20 alin. (4)]
(a se vedea punctele 78-84)
Concurență – Procedură administrativă – Competența de inspecție a Comisiei – Dreptul la inviolabilitatea domiciliului – Obligație de deținere de către Comisie a unor indicii suficient de serioase care permit să se suspecteze o încălcare – Conținutul indiciilor care au justificat decizia de inspecție – Declarații făcute public de o întreprindere prin care se urmărește să se sugereze principalilor concurenți strategiile tarifare care trebuie adoptate – Indicii suficient de serioase ale unei coordonări a prețurilor în cursul unei perioade principale – Lipsa unor indicii suficient de serioase cu privire la perioada anterioară – Încălcarea dreptului la inviolabilitatea domiciliului
[Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 20 alin. (4)]
(a se vedea punctele 106-154 și 190)
Concurență – Procedură administrativă – Competența de inspecție a Comisiei – Recurgere la o decizie de inspecție – Puterea de apreciere a Comisiei – Limite – Respectarea principiului proporționalității – Risc de disimulare sau de distrugere a probelor – Caracterul necesar al inspecției
[Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 20 alin. (4)]
(a se vedea punctele 156-158, 162-172, 176 și 177)
Rezumat
Tribunalul anulează în parte decizia Comisiei Europene (
1
) prin care se dispune ca Compagnie générale des établissements Michelin (denumită în continuare „Michelin”) să se supună unei inspecții privind eventuala sa participare la acorduri sau la practici anticoncurențiale în sectorul pneurilor. Procedând astfel, Tribunalul amintește criteriile care permit să se aprecieze caracterul serios al indiciilor care pot sta la baza unei astfel de decizii.
La 10 ianuarie 2024, suspectând practici anticoncurențiale în ceea ce privește coordonarea prețurilor de către principalii fabricanți de pneuri în Spațiul Economic European (SEE), Comisia a adoptat, în cadrul unei anchete deschise din oficiu, o decizie prin care Michelin era obligată să se supună unei inspecții (denumită în continuare „decizia atacată”). Această decizie a fost adoptată în aplicarea articolului 20 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1/2003 (
2
) referitor la punerea în aplicare a normelor de concurență, care stabilește competențele Comisiei în materie de inspecții.
Între ianuarie și martie 2024, Comisia a efectuat inspecția în incintele Michelin. În acest cadru, ea a procedat la o vizită la birouri, o colectare de echipamente (laptopuri, telefoane mobile, tablete, periferice de stocare), audierea mai multor persoane și copierea conținutului materialului colectat.
Prin acțiunea introdusă la Tribunal, Michelin solicită anularea deciziei atacate invocând, pe de o parte, încălcarea obligației de motivare și, pe de altă parte, nerespectarea dreptului la inviolabilitatea domiciliului.
Aprecierea Tribunalului
Cu titlu introductiv, Tribunalul observă că anumite argumente ale reclamantei se raportează la desfășurarea inspecției efectuate de Comisie în executarea deciziei atacate. În această privință, Tribunalul constată că o întreprindere nu se poate prevala de nelegalitatea desfășurării procedurilor de inspecție pentru a contesta legalitatea actului în temeiul căruia Comisia a efectuat inspecția respectivă.
În aceste condiții, Michelin nu atrage atenția asupra desfășurării inspecției decât pentru a ilustra viciile de claritate sau de precizie care afectează motivarea sau amploarea ingerinței autorizate printr‑o decizie prin care se dispune inspecția. Prin urmare, aceasta este perspectiva din care Tribunalul apreciază argumentele invocate în susținerea motivelor de anulare a deciziei atacate.
Tribunalul examinează, în primul rând, motivul potrivit căruia decizia atacată nu îndeplinește obligația de motivare prevăzută la articolul 296 TFUE. Acesta amintește mai întâi că motivarea unui act al Uniunii trebuie să fie adaptată naturii actului în cauză și trebuie să menționeze în mod clar și neechivoc raționamentul autorului său. Nu este obligatoriu ca motivarea să specifice toate elementele de fapt și de drept pertinente, având în vedere că ea trebuie să fie apreciată nu numai prin prisma modului de redactare, ci și în raport cu contextul său, precum și cu ansamblul normelor juridice care reglementează materia respectivă.
În materie de concurență, Regulamentul nr. 1/2003 conferă Comisiei competențe de inspecție pentru ca aceasta să își îndeplinească misiunea de a proteja piața internă de denaturările concurenței și de a sancționa eventuale încălcări ale normelor de concurență pe această piață. Din articolul 20 alineatul (4) din regulamentul menționat reiese că deciziile de inspecție ale Comisiei trebuie să indice printre altele obiectul și scopul inspecției. Această obligație specifică de motivare constituie o cerință fundamentală care are ca obiect nu numai să pună în evidență caracterul justificat al intervenției preconizate în interiorul întreprinderilor avute în vedere, ci și să le acorde acestora din urmă posibilitatea de a înțelege întinderea obligației de colaborare care le revine, garantând în același timp dreptul lor la apărare.
Cu toate acestea, cu condiția ca decizia de inspecție să conțină elementele esențiale menționate mai sus, nu este indispensabil ca aceasta să cuprindă o delimitare precisă a pieței relevante, nici calificarea juridică exactă a încălcărilor suspectate sau indicarea perioadei în care ar fi fost săvârșite aceste încălcări. Astfel, din moment ce inspecțiile intervin la începutul investigației, Comisia nu dispune încă, în general, de informații precise pentru a emite o opinie juridică specifică și trebuie mai întâi să verifice temeinicia suspiciunilor sale, precum și întinderea faptelor survenite.
În lumina acestor principii, Tribunalul analizează afirmațiile Michelin potrivit cărora utilizarea termenilor „și/sau”, „în special”, „inclusiv” și „cel puțin” în decizia atacată ar face ca domeniile material și temporal ale încălcării bănuite să fie echivoce, nejustificate sau nerezonabile.
Acesta arată că utilizarea propunerii alternative „și/sau” în descrierea formei coordonate prezumate (acorduri anticoncurențiale și/sau practici concertate) nu determină consecințe specifice pentru reclamantă, întrucât calificarea juridică exactă a coordonării prezumate drept acord între întreprinderi sau practică concertată depinde de o apreciere care nu poate fi cerută la momentul redactării deciziei de inspecție.
În ceea ce privește utilizarea termenilor „în special” sau „inclusiv” pentru a descrie suspiciunile Comisiei, utilizarea lor facilitează înțelegerea indicațiilor din care fac parte, și anume o coordonare a prețurilor, „în special a prețurilor cu ridicata”, și schimburi de informații sensibile din punct de vedere comercial, „inclusiv prin canale publice accesibile tuturor”. Acești termeni permit reclamantei să înțeleagă mai bine ceea ce i se reproșează. Ei ilustrează conținutul coordonării suspectate, explicând în același timp că ilustrările furnizate nu constituie indicații exhaustive ale domeniului material al încălcării suspectate.
În sfârșit, arătând că comportamentul ar fi început „cel puțin” într‑o perioadă principală și că unele elemente ar indica o coordonare prealabilă „cel puțin” într‑o perioadă anterioară, Comisia a furnizat, din proprie inițiativă, anumite indicații cu privire la dimensiunea temporală a coordonării prezumate. Aceste indicații, care fac parte din motivare, permit astfel să se considere că reclamanta nu s‑a aflat într‑o situație în care ar fi fost împiedicată să înțeleagă în mod clar suspiciunile Comisiei și, prin urmare, ar fi fost privată de posibilitatea de a‑și proteja pe deplin dreptul la apărare.
Astfel, conform articolului 296 TFUE, motivarea deciziei atacate permite reclamantei să cunoască justificările măsurii luate, iar Tribunalului să își exercite controlul. Aceasta indică de asemenea, în conformitate cu articolul 20 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1/2003, obiectul și scopul inspecției în mod suficient.
Tribunalul abordează, în al doilea rând, motivul întemeiat pe încălcarea dreptului la inviolabilitatea domiciliului reclamantei.
Acesta începe prin a aminti că o persoană juridică se poate prevala de acest drept, care se înscrie în contextul protecției vieții private. Astfel, cerința unei protecții împotriva intervențiilor arbitrare sau disproporționate ale puterii publice în sfera activității private a unei persoane constituie un principiu general de drept al Uniunii, care este exprimat la articolul 7 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”). Articolul 52 alineatul (1) din cartă precizează în această privință că orice restrângere a exercițiului acestui drept trebuie să fie prevăzută de lege și să respecte substanța sa, precum și principiul proporționalității.
În practică, o decizie prin care se dispune o inspecție trebuie să vizeze obținerea documentației necesare pentru a verifica realitatea și întinderea unor situații de fapt și de drept determinate cu privire la care Comisia dispune deja de informații, care constituie indicii suficient de serioase care permit să se bănuiască o încălcare a normelor de concurență. Deținerea unor asemenea indicii constituie astfel o condiție sine qua non pentru ca Comisia să poată dispune o inspecție în temeiul articolului 20 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1/2003.
În plus, din moment ce motivarea unei decizii prin care se dispune o inspecție delimitează sfera atribuțiilor conferite agenților Comisiei, pot fi căutate numai documentele care au legătură cu obiectul inspecției. O astfel de decizie nu poate fi, așadar, formulată în termeni care ar extinde acest domeniu dincolo de ceea ce decurge din indiciile suficient de serioase de care dispunea Comisia atunci când a adoptat‑o.
Odată făcute aceste mențiuni, Tribunalul verifică dacă decizia atacată prezintă un caracter arbitrar, astfel cum susține reclamanta.
În această privință, Tribunalul arată mai întâi că o decizie prin care se dispune o inspecție nu trebuie neapărat să menționeze toate informațiile de care dispune Comisia în acest stadiu al investigației, trebuind să se găsească un echilibru între menținerea eficacității investigației și asigurarea dreptului la apărare al întreprinderii în cauză.
Astfel, Comisia trebuie să indice în decizia de inspecție, cât mai precis posibil, suspiciunile pe care intenționează să le verifice, și anume ceea ce se caută și elementele la care trebuie să se refere inspecția. Cu toate acestea, nu i se poate impune să precizeze și indiciile, cu alte cuvinte elementele care o determină să aibă în vedere ipoteza unei încălcări a articolului 101 TFUE.
În speță, nu se poate reproșa, așadar, Comisiei că a indicat că „dispun[ea] de informații” și de „probe” referitoare la coordonarea suspectată sau la unele dintre aspectele sale fără a oferi mai multe indicații cu privire la natura, la forma, la data și la autorul acestora.
În continuare, analiza Tribunalului privește caracterul suficient de serios al indiciilor prezentate de Comisie pentru a justifica decizia atacată.
Tribunalul arată, cu titlu introductiv, că, atunci când întreprinderea destinatară a unei decizii de inspecție prezintă anumite elemente care pun la îndoială caracterul suficient de serios al indiciilor deținute de Comisie, Tribunalul trebuie să examineze aceste indicii și să controleze caracterul suficient de serios al acestora.
Acest control jurisdicțional complet de legalitate, exercitat a posteriori, permite compensarea lipsei unui mandat judiciar prealabil și asigurarea compatibilității măsurii de inspecție cu dreptul fundamental la inviolabilitatea domiciliului. El nu urmărește să verifice dacă indiciile corespunzătoare permit să se stabilească, iar nu numai să se bănuiască existența comportamentului anticoncurențial suspectat, o asemenea problemă fiind încă prematură în acest stadiu al investigației.
Astfel, spre deosebire de probele unei încălcări, indiciile pe care se întemeiază o decizie de inspecție nu trebuie să demonstreze existența și nici conținutul unei încălcări, în caz contrar fiind lipsite de orice utilitate competențele de investigație conferite Comisiei. Prin urmare, împrejurarea că elementele reținute pot face obiectul unor interpretări divergente nu se poate opune ca acestea să constituie indicii suficient de serioase, din moment ce interpretarea preferată de Comisie este plauzibilă.
Tribunalul subliniază de asemenea, pe de o parte, că diferitele indicii care permit să se suspecteze o încălcare trebuie apreciate nu izolat, ci în ansamblul lor și că se pot consolida reciproc. Pe de altă parte, prezenta cauză se înscrie în contextul fazei de investigare preliminară, și anume într‑un moment în care Comisia nu a luat încă poziție cu privire la realitatea încălcării suspectate, iar reclamanta beneficiază de prezumția de nevinovăție.
În speță, Comisia a comunicat în memoriul în apărare explicații și elemente materiale pentru a permite Tribunalului să stabilească dacă ea dispunea de indicii suficient de serioase pentru a‑și susține suspiciunile și pentru a justifica inspecția, ceea ce a facilitat controlul Tribunalului. Având în vedere aceste elemente, Tribunalul concluzionează că Comisia dispunea de indicii suficient de serioase numai în ceea ce privește coordonarea prezumată în perioada principală, iar nu pentru perioada anterioară vizată în decizia atacată, care trebuie, așadar, anulată în parte cu privire la acest aspect.
În sfârșit, Tribunalul înlătură motivul întemeiat pe o încălcare a principiului proporționalității. El amintește în această privință că acesta constituie un principiu general de drept al Uniunii, în temeiul căruia actele instituțiilor Uniunii nu depășesc limitele a ceea ce este adecvat și necesar pentru atingerea obiectivului urmărit, fiind stabilit că, atunci când este posibilă alegerea între mai multe măsuri adecvate, trebuie să se recurgă la cea mai puțin constrângătoare și că inconvenientele cauzate nu trebuie să fie disproporționate în raport cu scopurile vizate.
În ceea ce privește o decizie de inspecție, acest principiu presupune ca măsura preconizată să nu cauzeze inconveniente disproporționate și inacceptabile în raport cu scopul urmărit. În special, alegerea pe care Comisia trebuie să o facă între o solicitare de informații și o inspecție dispusă printr‑o decizie nu depinde de împrejurări precum gravitatea deosebită a situației, extrema urgență sau nevoia de discreție absolută, ci de necesitățile unei cercetări adecvate. Prin urmare, atunci când o decizie prin care se dispune o inspecție urmărește numai să permită Comisiei reunirea elementelor necesare pentru aprecierea eventualei existențe a unei încălcări a tratatului, o astfel de decizie nu încalcă principiul proporționalității.
În speță, Comisia nu putea înlătura existența unui risc de disimulare sau de distrugere a probelor căutate. Or, reclamanta nu a demonstrat, pe de o parte, că decizia atacată nu ar fi necesară din cauza lipsei riscului pentru probe sau a posibilității de a recurge la o măsură mai puțin constrângătoare și nici, pe de altă parte, că aceasta ar fi determinat consecințe prejudiciabile excesive.
Având în vedere cele ce precedă, în lipsa unor indicii suficient de serioase care să permită susținerea suspiciunilor pentru perioada anterioară perioadei principale, Tribunalul anulează în parte decizia atacată în această privință din cauza caracterului său arbitrar și a încălcării dreptului reclamantei la respectarea domiciliului și a comunicațiilor sale. Respinge în rest acțiunea.
(
1
)	Decizia C(2024) 243 final a Comisiei din 10 ianuarie 2024 prin care se dispune ca Compagnie générale des établissements Michelin, precum și toate societățile controlate direct sau indirect de aceasta să se supună unei inspecții în conformitate cu articolul 20 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului (cazul AT.40863 – Hoops).
(
2
)	Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele [101 și 102 TFUE] (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167).