62015CO0049
ORDONANȚA VICEPREȘEDINTELUI CURȚII
5 iunie 2015 (
*1
)
„Recurs — Ordonanță privind măsurile provizorii — Contracte de achiziții publice de lucrări — Regulamentul delegat (UE) nr. 1268/2012 — Cerere de ofertă privind construirea unei centrale de trigenerare dotate cu o turbină cu gaz și mentenanța conexă — Ofertă modificată după deschiderea ofertelor — Respingerea ofertei recurentei — Inadmisibilitate — Eroare de drept — Inexistență”
În cauza C‑49/15 P(R),
având ca obiect un recurs în temeiul articolului 57 al doilea paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, introdus la 6 februarie 2015,
STC SpA, cu sediul în Forlì (Italia), reprezentată de A. Marelli și de G. Delucca, avvocati,
recurentă,
celelalte părți în proces fiind:
Comisia Europeană, reprezentată de L. Cappelletti, de L. Di Paolo și de F. Moro, în calitate de agenți,
pârâtă în primă instanță,
CPL Concordia Soc. coop., cu sediul în Concordia Sulla Secchia (Italia), reprezentată de A. Penta, avvocato,
intervenientă în primă instanță,
VICEPREȘEDINTELE CURȚII,
după ascultarea primului avocat general, domnul M. Wathelet,
dă prezenta
Ordonanță
1
Prin recursul formulat, STC SpA (denumită în continuare „STC”) solicită anularea Ordonanței președintelui Tribunalului Uniunii Europene STC/Comisia (T‑355/14 R, EU:T:2014:1046, denumită în continuare „ordonanța atacată”), prin care acesta a respins cererea sa de măsuri provizorii privind mai multe decizii ale Comisiei Europene legate de procedura de cerere de oferă JRC IPR 2013 C04 0031 OC privind construirea unei centrale de trigenerare dotate cu o turbină cu gaz și mentenanța conexă la sediul Centrului Comun de Cercetare (denumit în continuare „CCR”) în Ispra (JO 2013/S 137-237146).
Cadrul juridic
2
Articolul 112 din Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului (JO L 298, p. 1), intitulat „Principiile egalității de tratament și transparenței”, are următorul cuprins:
„(1)   În timpul derulării procedurii de achiziții, toate contactele dintre autoritatea contractantă și candidați sau ofertanți trebuie să se desfășoare în condiții care garantează transparența și egalitatea de tratament. Aceste contacte nu pot conduce la modificarea condițiilor contractului și nici a clauzelor prevăzute în oferta inițială.
(2)   Comisia este împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 210 în ceea ce privește stabilirea normelor detaliate privind principiile egalității de tratament și transparenței. Comisia este împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 210 prin care să se stabilească în ce măsură este permis contactul între autoritățile contractante și ofertanți pe timpul procedurii de atribuire a contractului, cerințele minime de evidențe scrise ale unei evaluări și detaliile minime ale deciziei luate de autoritatea contractantă.”
3
Articolul 160 din Regulamentul delegat (UE) nr. 1268/2012 al Comisiei din 29 octombrie 2012 privind normele de aplicare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 (JO L 362, p. 1, denumit în continuare „regulamentul delegat”), intitulat „Contactele între autoritățile contractante și ofertanți”, prevede:
„(1)   Autoritatea contractantă și ofertanții pot avea contacte pe durata procedurii de atribuire a contractului, în mod excepțional, în condițiile prevăzute la alineatele (2) și (3).
[…]
(3)   Dacă, după deschiderea ofertelor, sunt necesare clarificări cu privire la o ofertă sau dacă trebuie corectate greșeli evidente de redactare în ofertă, autoritatea contractantă poate să contacteze ofertantul, însă acest contact nu poate conduce la o modificare a termenilor ofertei.
[…]”
Istoricul cauzei, procedura în fața judecătorului delegat cu luarea măsurilor provizorii și ordonanța atacată
4
Istoricul cauzei a fost rezumat la punctele 1-6 din ordonanța atacată după cum urmează:
„1
La 17 iulie 2013, Comisia Europeană a publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene o cerere de ofertă potrivit procedurii deschise cu referința JRC IPR 2013 C04 0031 OC, având ca obiect construirea unei centrale de trigenerare dotate cu o turbină cu gaz și mentenanța conexă la sediul din Ispra (Italia) al Centrului Comun de Cercetare (CCR) al Comisiei. Termenul de primire a ofertelor și data deschiderii ofertelor au fost stabilite, după un corrigendum publicat în Jurnalul Oficial, la 15 noiembrie și, respectiv, la 21 noiembrie 2013. Documentul intitulat «Anexă administrativă» care figurează în invitația de participare preciza că atribuirea contractului se baza pe oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic, determinată pe baza costului său total și a calității sale tehnice, că o notă maximă de 80 de puncte va putea fi atribuită pentru costul total al ofertei și că o notă maximă de 20 de puncte va putea fi atribuită pentru calitatea tehnică a ofertei.
2
O ședință de informare a avut loc la 10 septembrie 2013 la sediul CCR din Ispra. În cadrul unui răspuns la o întrebare adresată în cadrul ședinței, a fost semnalată o eroare în documentul «Oferta depusă de ofertant», la rândul 2.31, în ceea ce privește prestarea «Mentenanță FULL MAINTENANCE a ansamblelor turbină‑generator pentru o perioadă de 24 de luni începând de la recepția centralei», pentru care cantitatea solicitată era doi în loc de patru. La 17 septembrie 2013, fișierul care conținea documentul menționat a făcut obiectul unei noi publicări, în versiunea sa modificată, pe site‑ul internet al CCR. Dat fiind că o nouă eroare a fost constatată în același document după ședință, la rândul 2.18, privind prestația «Instalații electrice de alimentare a serviciilor de centrală – primul lot (MMC și alimentarea tuturor echipamentelor centralei)», a cărei cantitate solicitată era unu în loc de doi, fișierul care conținea documentul «oferta depusă de ofertant» a făcut obiectul unei noi publicări pe site‑ul internet al CCR la 9 octombrie 2013.
3
Oferta [STC], prezentată la 15 noiembrie 2013, cuprindea o «primă ofertă», precum și «oferte alternative». Comitetul de evaluare a ofertelor a respins cele două oferte alternative din cauza neconformității cu specificațiile care figurează în dosarul cererii de ofertă. În ceea ce privește prima ofertă, acesta a constatat că oferta tehnică a [STC] nu conținea evaluarea estimativă detaliată solicitată în capitolul 12 din specificațiile tehnice ale cererii de ofertă și că [STC] redactase oferta sa economică pe baza unei versiuni neactualizate a documentului «Oferta depusă de ofertant». La 30 ianuarie 2014, Comisia a adresat o scrisoare [STC] în care îi solicita să prezinte o evaluare estimativă detaliată, precum cea impusă în specificațiile tehnice. În ceea ce privește oferta economică, Comisia a dresat [STC], în anexă, documentul corectat «Oferta depusă de ofertant», în care aceasta preluase prețurile unitare propuse de [STC] și le aplicase cantităților solicitate, astfel cum au fost modificate la data de 9 octombrie 2013. Comisia solicita [STC] să confirme calculele care rezultau din transpunerea prețurilor unitare oferite în documentul corectat «Oferta depusă de ofertant».
4
[STC] a răspuns prin mesaj electronic la 7 februarie 2014. Întrucât Comitetul de evaluare a ofertelor a considerat că răspunsurile aduse nu era conforme cu așteptările sale, în consecință, Comisia a informat [STC], prin scrisoarea din 3 aprilie 2014, că oferta sa fusese evaluată negativ. Prin aceeași scrisoare, [STC] era informată despre numele ofertantului căruia i‑a fost atribuit contractul, și anume [CPL Concordia Soc. coop., denumită în continuare «CPL Concordia»], despre numărul de puncte pe care le obținuse și despre posibilitatea de a obține informații privind caracteristicile și avantajele ofertei reținute.
5
Prin scrisoarea din 11 aprilie 2014, [STC] a contestat aprecierea comitetului de evaluare a ofertelor atât în ceea ce privește oferta sa tehnică, cât și oferta economică. [STC] a solicitat de asemenea să aibă acces la actele numirii comitetului de evaluare a ofertelor, la procesele‑verbale ale operațiunilor de evaluare, la cererile de «completare» sau de «clarificare» a documentelor justificative și la răspunsurile corespunzătoare, la clasificarea de atribuire și la notele acordate fiecărei întreprinderi ofertante, cu motivele privind excluderea și selecția corespunzătoare.
6
Prin scrisoarea din 15 aprilie 2014, Comisia a amintit [STC] numele ofertantului căruia i‑a fost atribuit contractul, a indicat notele comparative și caracteristicile ofertei [CPL Concordia] din punct de vedere tehnic și economic și i‑a transmis un extras din raportul comitetului de evaluare a ofertelor.”
5
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 30 mai 2014, STC a introdus o acțiune prin care viza, pe de o parte, anularea deciziei din 3 aprilie 2014 prin care Comisia a respins oferta pe care STC o depusese în cadrul cererii de ofertă JRC IPR 2013 C04 0031 OC, a deciziei prin care Comisia a atribuit contractul CPL Concordia, a oricărui alt act conex, anterior sau ulterior, inclusiv al deciziei eventuale care aprobă contractul, și a contractului însuși, precum și a deciziei Comisiei de respingere a cererii de acces la documentele cererii de ofertă (denumite în continuare, împreună, „deciziile în litigiu”) și, pe de altă parte, obligarea Comisiei la revocarea atribuirii și la elaborarea și la adoptarea oricărui act care vizează să îi atribuie contractul sau, cu titlu subsidiar, dacă prejudiciul nu poate fi reparat, acordarea unor despăgubiri pentru prejudiciul suferit.
6
Prin act separat, depus la grefa Tribunalului în aceeași zi, STC a depus o cerere de măsuri provizorii în care a solicitat, în esență, președintelui Tribunalului:
—
dispunerea suspendării executării deciziilor în litigiu;
—
permiterea exercitării depline a dreptului de acces la documentele cererii de ofertă printr‑o măsură provizorie adaptată; și
—
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
7
În observațiile formulate privind cererea menționată, Comisia a solicitat, în esență, președintelui Tribunalului să respingă cererea de măsuri provizorii ca în parte inadmisibilă și total nefondată, precum și să soluționeze odată cu fondul cererea privind cheltuielile de judecată. Prin Ordonanța din 2 septembrie 2014, președintele Tribunalului a admis intervenția CPL Concordia în susținerea Comisiei.
8
La 8 decembrie 2014, prin ordonanța atacată, președintele Tribunalului a respins cererea de măsuri provizorii pentru motivul că condiția privind fumus boni iuris nu era îndeplinită în speță. Analizând, la punctele 20-31 din ordonanța atacată, al doilea motiv de anulare privind oferta economică prezentată de STC, președintele Tribunalului a hotărât la punctul 32 din această ordonanță că nu era necesar să se pronunțe asupra altor moduri de anulare întrucât părea, la prima vedere, că oferta STC fusese respinsă în mod just, astfel încât aceste alte motive nu puteau demonstra existența unui fumus boni iuris.
Concluziile părților
9
STC solicită Curții, în esență:
—
anularea ordonanței atacate;
—
suspendarea executării deciziilor în litigiu; și
—
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
10
Comisia solicită Curții:
—
respingerea recursului ca inadmisibil și, în orice situație, ca nefondat;
—
cu titlu subsidiar, respingerea cererii de măsuri provizorii; și
—
obligarea STC la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul recursului, precum și în cadrul procedurii în fața Tribunalului.
11
CPL Concordia solicită Curții:
—
respingerea recursului ca vădit inadmisibil și vădit nefondat;
—
confirmarea ordonanței atacate, precum și a deciziilor în litigiu; și
—
obligarea STC la plata cheltuielilor de judecată.
Cu privire la recurs
12
În susținerea recursului, STC invocă trei motive. Fiecare dintre aceste motive vizează concluzia reținută de președintele Tribunalului la punctul 31 din ordonanța atacată, potrivit căreia al doilea motiv de anulare invocat în primă instanță, privind oferta economică prezentată de STC, nu permite să se stabilească existența unui fumus boni iuris.
13
În plus, STC susține că recursul său vizează și punctele 32-35 din ordonanța atacată, în care președintele Tribunalului a arătat motivele pentru care considera că, întrucât existența unui fumus boni iuris cu privire la al doilea motiv de anulare nu a fost recunoscută, nu era necesar să se pronunțe asupra altor motive invocate, și anume, primul și al treilea motiv de anulare, nici asupra argumentelor STC privind urgența și evaluarea intereselor.
14
Trebuie analizată mai întâi admisibilitatea acestei din urmă argumentări și, ulterior, examinarea împreună a celor trei motive de recurs.
Cu privire la admisibilitatea argumentării privind urgența și evaluarea intereselor, precum și cu privire la respingerea argumentelor privind fumus boni iuris al primului și al celui de al treilea motiv de anulare invocate în primă instanță
15
Articolul 104 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului prevede că cererile de măsuri provizorii trebuie să indice „obiectul litigiului, împrejurările care determină urgența, precum și motivele de fapt și de drept care justifică la prima vedere dispunerea măsurii provizorii solicitate”. Astfel, suspendarea executării și adoptarea celorlalte măsuri provizorii pot fi dispuse de judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii dacă se demonstrează că o astfel de decizie este justificată, la prima vedere, în fapt și în drept (fumus boni iuris) și că sunt urgente în măsura în care, pentru a evita prejudicierea gravă și ireparabilă a intereselor părții care le solicită, acestea trebuie adoptate și trebuie să își producă efectele anterior pronunțării unei hotărâri în acțiunea pe fond. Aceste condiții sunt cumulative, astfel încât cererile de măsuri provizorii trebuie respinse dacă una dintre ele nu este îndeplinită. Dacă este cazul, judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii trebuie să evalueze de asemenea interesele prezente în cauză [Ordonanța Comisia/Pilkington Group, C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558, punctul 35 și jurisprudența citată].
16
Pe de altă parte, dintr‑o jurisprudență constantă rezultă că, potrivit articolului 256 alineatul (1) TFUE, articolului 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene și articolului 168 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul de procedură al acesteia din urmă, un recurs trebuie să indice cu precizie elementele criticate din hotărârea sau din ordonanța a cărei anulare se solicită, precum și argumentele juridice care susțin în mod concret această cerere. Nu îndeplinește această condiție recursul care, fără a cuprinde cel puțin o argumentare prin care să se urmărească în mod precis identificarea erorii de drept care ar vicia hotărârea atacată, se limitează la reproducerea motivelor și a argumentelor care au fost deja prezentate în fața Tribunalului. Astfel, un asemenea recurs constituie, în realitate, o cerere având ca obiect o simplă reexaminare a cererii introductive formulate la Tribunal, ceea ce excedează competenței Curții [Ordonanța Goldstein/Comisia, C‑148/96 P(R), EU:C:1996:307, punctele 23 și 24, precum și jurisprudența citată; a se vedea de asemenea Hotărârea Nordspedizionieri di Danielis Livio și alții/Comisia, C‑62/05 P, EU:C:2007:607, punctul 55 și jurisprudența citată].
17
Rezultă din jurisprudența amintită la punctul 15 din prezenta ordonanță că președintele Tribunalului a statuat în mod întemeiat la punctul 35 din ordonanța atacată că se impunea respingerea cererii de măsuri provizorii fără examinarea aspectelor legate de urgență și de evaluarea intereselor, întrucât condiția privind fumus boni iuris nu era îndeplinită. Pe de altă parte, în măsura în care STC repetă, în cadrul recursului formulat, argumentele pe care le‑a invocat în primă instanță legate de aceste aspecte, argumentele respective trebuie respinse ca inadmisibile, conform jurisprudenței amintite la punctul 16 din prezenta ordonanță.
18
În ceea ce privește respingerea argumentelor referitoare la fumus boni iuris care privesc primul și al treilea motiv de anulare invocate în fața Tribunalului, STC observă în recursul formulat că „Tribunalul consideră că lipsa invocată a fumus boni iuris îl dispensează de a se pronunța asupra altor motive de anulare invocate”. Având în vedere această situație, STC susține că „nu renunță la aceste motive de anulare și le menține pentru a contesta decizia Tribunalului de a nu le examina” și „concluzionează în sensul admiterii lor de judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii, și anume, dacă este cazul, Curtea însăși, sau, dacă cauza este trimisă spre rejudecare, Tribunalul”. În acest scop, STC amintește în mod explicit argumentele sale invocate în primă instanță în susținerea motivelor menționate.
19
Trebuie arătat de la bun început că, spre deosebire de ceea ce susține STC, președintele Tribunalului a respins argumentele privind fumus boni iuris care privesc primul și cel de al treilea motiv invocate în fața sa.
20
În mod cert, președintele Tribunalului nu a examinat aceste argumente pe fond, însă a arătat totuși, la punctul 32 din ordonanța atacată, motivul pentru care o astfel de examinare nu era necesară, considerând că, „întrucât oferta [STC] a fost, la prima vedere, respinsă în mod întemeiat, în temeiul legislației aplicabile, este exclus ca din examinarea altor motive să poată rezulta existența unui fumus boni iuris”.
21
Or, limitându‑se să indice, în recursul formulat, că contestă punctele pertinente din ordonanța atacată și că nu renunță la motivele formulate în primă instanță, după cum s‑a reiterat în argumentarea prezentată Tribunalului, STC nu prezintă niciun motiv sau argument care ar putea repune în discuție respingerea de către președintele Tribunalului a argumentelor privind fumus boni iuris legate de primul și de al treilea motiv de anulare invocate în fața sa. Astfel, STC nu prezintă în recursul formulat motivele pentru care președintele Tribunalului ar fi comis o ilegalitate considerând că respingerea argumentelor privind al doilea motiv de anulare era suficientă pentru a determina respingerea argumentelor similare legate de celelalte două motive.
22
În aceste condiții, conform jurisprudenței amintite la punctul 16 din prezenta ordonanță, această argumentare trebuie respinsă ca inadmisibilă.
Cu privire la cele trei motive al recursului
Argumentele părților
23
Primul motive este întemeiat, în esență, pe o denaturare a faptelor în ceea ce privește consistența erorii materiale care afectează oferta economică a STC, precum și pe neluarea în considerare de președintele Tribunalului a unui abuz de putere săvârșit de Comisie. Potrivit STC, eroarea materială care afectează oferta sa nu privește prețurile unitare, ci cantitățile impuse pentru anumite prestații, dat fiind că aceasta a prezentat oferta sa într‑o versiune perimată a documentului intitulat „Oferta depusă de ofertant”. În aceste condiții, singura posibilitate de a o corecta ar fi fost să o invite să indice ea însăși prețurile unitare pe care le propunea în raport cu noile cantități. Comisia nu ar fi avut dreptul să completeze documentul „Oferta depusă de ofertant” în locul STC și să intervină astfel în stabilirea costului total al ofertei.
24
Al doilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept comisă de președintele Tribunalului în privința faptului că ofertantul, iar nu autoritatea contractantă ar avea dreptul să modifice oferta economică a ofertantului pentru a corecta o eroare materiale vădită care o afectează. Ținând cont de modificarea de către Comisie a cantităților impuse, STC ar fi trebuit să aibă ocazia să indice un nou preț unitar în funcție de aceste cantități. Potrivit STC, prețurile unitare propuse nu condiționează ofertantul decât în privința cantităților indicate în ofertă și aceasta subliniază că costul total al ofertei este cel care determină numărul de puncte atribuite pentru oferta economică.
25
Al treilea motiv este întemeiat pe o eroare de drept săvârșită de președintele Tribunalului prin faptul că a statuat că modificarea de către STC a prețurilor unitare prezentate în oferta sa, în urma unei modificări a cantităților impuse pentru anumite prestații, este nelegală.
26
Comisia, susținută de CPL Concordia, susține că cele trei motive ale recursului sunt inadmisibile și, în orice caz, nefondate.
Aprecierea Curții
27
Este necesar să se amintească, cu titlu introductiv, astfel cum a arătat președintele Tribunalului la punctul 23 din ordonanța atacată, că articolul 160 alineatul (3) din regulamentul delegat autorizează corectarea erorilor materiale vădite de redactare a unei oferte în etapa procedurii care urmează după deschiderea ofertelor numai la inițiativa autorității contractante și în măsura în care acest contact nu produce o modificare a termenilor ofertei. Această dispoziție a fost adoptată în temeiul articolului 112 din Regulamentul nr. 966/2012, al cărui alineat (1) prevede, printre altele, că astfel de contacte se desfășoară în condiții care garantează transparența și egalitatea de tratament.
28
Astfel, obiectivul articolului 160 alineatul (3) din Regulamentul delegat este de a permite corectarea erorilor materiale săvârșite de ofertanți la redactarea ofertelor lor, evitând totodată ca un contact între autoritatea contractantă și un ofertant în vederea corectării unei astfel de erori materiale să confere un avantaj acestuia din urmă permițându‑i să modifice această ofertă într‑un moment în care ceilalți ofertanți nu mai au această posibilitate.
29
În speță, este cert că Comisia, prin scrisoarea sa din 30 ianuarie 2014, a invitat STC să corecteze oferta sa, în temeiul acestei din urmă dispoziții, la care de altfel a făcut trimitere.
30
Este de asemenea cert că s‑au comis două erori în documentul „Oferta depusă de ofertant”, publicat inițial la 17 iulie 2013, la rândurile 2.18 și 2.31, în privința cantităților impuse pentru anumite pretații. STC susține, printre altele, că ar fi trebuit să aibă posibilitatea să modifice, în răspunsul său la scrisoarea Comisiei din 30 ianuarie 2014, prețurile unitare propuse în oferta sa inițială, prezentată la 15 noiembrie 2013, pentru a ține cont de aceste erori.
31
Cu toate acestea, la punctul 2 din ordonanța atacată, s‑a constatat, iar STC nu a contestat de altfel acest lucru, că o versiune corectată a fișierului care conținea documentul „Oferta depusă de ofertant” a fost publicată pe site‑ul internet al CCR la 9 octombrie 2013, și anume, cu mai mult de o lună înainte de 15 noiembrie 2013, data limită pentru prezentarea ofertelor și data prezentării efective a ofertei STC.
32
Erorile materiale care trebuiau corectate de STC ca răspuns la scrisoarea din 30 ianuarie 2014 nu erau, prin urmare, în sine, erorile săvârșite de Comisie în redactarea inițială a cererii de ofertă, care fuseseră corectate în timp util. Rezultă din faptele constatate în ordonanța atacată pe baza elementelor din dosar, în special la punctele 2, 3 și 24 din aceasta, că erorile care trebuiau corectate rezultau mai degrabă din faptul că STC nu ținuse cont în oferta sa, prezentată la 15 noiembrie 2013, de modificările aduse la 9 octombrie 2013 cantităților impuse pentru mentenanță și pentru instalațiile electrice de alimentare.
33
După cum a arătat în mod întemeiat președintele Tribunalului la punctul 24 de ordonanța atacată, STC a săvârșit, așadar, erori materiale de redactare a ofertei sale, în sensul articolului 160 alineatul (3) din regulamentul delegat, în măsura în care a utilizat cantități eronate pentru aceste prestații menționate în cererea de ofertă publicată inițial.
34
În mod cert, astfel cum arată STC, aceste erori priveau cantitățile impuse pentru prestațiile menționate, iar nu prețurile unitare propuse ca atare. Totuși, astfel cum a arătat în mod temeinic președintele Tribunalului la punctele 25-27 din ordonanța atacată, erorile au avut totuși un impact direct asupra ofertei economice a STC în măsura în care acestea au afectat calculul cuantumului total al ofertei pornind de la aceste prețuri.
35
Întrucât președintele Tribunalului, amintind că erorile care trebuiau corectate, săvârșite de ofertant, iar nu de autoritatea contractantă, priveau cantitățile impuse pentru anumite prestații, a identificat corect impactul lor asupra costului total al ofertei, trebuie respinse argumentele STC invocate în cadrul primului motiv al recursului și întemeiate pe o denaturare a faptelor în ceea ce privește consistența erorilor materiale vădite care afectează oferta economică a acesteia.
36
Astfel, aceste argumente nu permit să se concluzioneze că erorile menționate au fost apreciate, în ordonanța atacată, într‑un mod care denaturează elementele dosarului.
37
În rest, trebuie analizate în ansamblu argumentele STC, invocate în cadrul primului său motiv de recurs și întemeiate pe neluarea în considerare a unui abuz de putere săvârșit de Comisie, precum și cele invocate de STC în cadrul celui de al doilea și a celui de al treilea motiv de recurs. Prin toate aceste argumente, STC susține, în esență, că președintele Tribunalului a săvârșit nelegalități considerând că al doilea motiv de anulare invocat în fața sa nu permite să se stabilească existența unui fumus boni iuris în pofida erorilor de drept săvârșite de Comisie, care ar fi condus la o evaluare negativă, comunicată STC la 3 aprilie 2014, a ofertei sale. Aceste erori priveau aplicarea făcută în speță a procedurii care trebuia urmată pentru a corecta erorile materiale vădite care afectează oferta unui ofertant.
38
În această privință, STC susține în mod întemeiat, în cadrul primului și al celui de al doilea motiv de recurs, că numai un ofertant poate stabili conținutul ofertei sale. Astfel, deși articolul 160 alineatul (3) din regulamentul delegat permite autorității contractante să ia inițiativa unui contact cu ofertantul pentru a‑i permite să corecteze oferta sa, el nu îi conferă competența de a modifica această ofertă în locul ofertantului.
39
În speță, după cum a statuat în mod întemeiat președintele Tribunalului la punctul 25 din ordonanța atacată, Comisia a luat contact în mod efectiv cu STC pentru a‑i permite să corecteze erorile materiale vădite constatate conform articolului 160 alineatul (3) din regulamentul atacat.
40
În mod cert, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 3 din ordonanța atacată, Comisia a trimis STC, prin scrisoarea din 30 ianuarie 2014, documentul „Oferta depusă de ofertant” într‑o versiune actualizată care cuprindea indicarea prețurilor unitare, precum și a costului total al ofertei corectate. Cu toate acestea, dat fiind că STC a arătat, prin mesajul electronic din 7 februarie 2014, că nu confirma modificările astfel propuse și că menținea mai degrabă cuantumul total al ofertei sale, modificând astfel prețurile unitare indicate inițial, Comisia a luat act de această luare de poziție a ofertantului. Astfel, după cum a arătat președintele Tribunalului la punctul 4 din ordonanța atacată, pe baza acestui răspuns la scrisoarea sa din 30 ianuarie 2014, Comisia a luat decizia sa ulterioară, conținută în scrisoarea sa din 3 aprilie 2014, de a respinge decizia STC, astfel cum a fost modificată de aceasta din urmă.
41
Trebuie să se constate că, procedând astfel, Comisia nu a modificat oferta STC în locul acesteia din urmă și că, contrar argumentelor STC, președintele Tribunalului nu a considerat, în ordonanța atacată, că o astfel de modificare ar fi legală. După cum a apreciat președintele Tribunalului la punctul 25 din ordonanța atacată, la prima vedere, Comisia nu și‑a depășit limitele competenței sale de a putea lua contact cu un ofertant, întrucât aceasta s‑a limitat să propună STC o corectare a cantităților pentru anumite prestații vizate de oferta sa.
42
STC susține de asemenea că președintele Tribunalului a săvârșit o eroare de drept, în raport cu aprecierea existenței unui fumus boni iuris, în ceea ce privește aspectul dacă Comisia a respins în mod întemeiat oferta STC pentru motivul că aceasta modificase termenii ofertei sale economice, mai degrabă, decât să o corecteze.
43
În această privință, trebuie amintit că, în conformitate cu ceea ce s‑a statuat la punctul 28 din prezenta ordonanță, corectarea unei erori materiale săvârșite de un ofertant în redactarea ofertei sale, în temeiul articolului 160 alineatul (3) din regulamentul delegat, nu trebuie să îi permită să o modifice și să îi confere astfel un avantaj necuvenit.
44
În consecință, orice modificare a unei oferte economice care nu privește corectarea mecanică a unei erori materiale vădite de redactare sau care nu rezultă automat dintr‑o corectare nu este autorizată în temeiul articolului 160 alineatul (3) din regulamentul delegat. Astfel, autoritatea contractantă nu poate da unui singur ofertant, după deschiderea ofertelor, posibilitatea să modifice termenii ofertei sale, sub sancțiunea încălcării principiului egalității de tratament, precum și a termenilor dispoziției menționate.
45
Potrivit STC, corectarea prețurilor unitare indicate în mesajul electronic din 7 februarie 2014 ar fi trebuit să fie permisă, dat fiind că aceasta nu modifica costul total al ofertei sale. Totuși, președintele Tribunalului a arătat în mod temeinic la punctul 27 din ordonanța atacată că modificările efectuate de STC în acest mesaj electronic conduc la dublarea ofertei sale în ceea ce privește prețul prestațiilor pentru care cantitățile impuse au fost împărțite la doi și la punctul 29 din această ordonanță că costul total al ofertei era calculat automat în funcție de cantitățile impuse și de prețurile unitare, acestea din urmă fiind unicele elemente care trebuiau menționate de candidați în documentul „Oferta depusă de contractant”.
46
Ținând seama de aceste constatări și având în vedere ceea ce s‑a statuat la punctul 44 din prezentat ordonanță, Tribunalul a arătat de asemenea în mod întemeiat la punctul 28 din ordonanța atacată, în cadrul analizei sale preliminare privind existența unui fumus boni iuris, că STC nu îi putea fi acordată posibilitatea, după încheierea perioadei de depunere a ofertelor, să reevalueze prețurile unitare în funcție de cantitățile solicitate și la punctul 29 din ordonanța menționată că aceste prețuri păreau să constituie un parametru esențial al ofertei. Astfel, o corectare a ofertei STC care modifică prețurile unitare prezentate inițial ar fi fost susceptibilă să confere un avantaj necuvenit în raport cu ceilalți ofertanți și ar fi putut, prin urmare, să se dovedească contrară articolului 160 alineatul (3) din regulamentul delegat, precum și principiului egalității de tratament.
47
În aceste condiții, președintele Tribunalului a statuat la punctele 25 și 30 din ordonanța atacată că, la prima vedere, s‑ar fi putut efectua o corectare fără modificarea nelegală a ofertei numai în aplicarea prețurilor unitare indicate în oferta inițială din 15 noiembrie 2013 la noile cantități impuse de cererea de ofertă, astfel cum a fost modificată la 9 octombrie 2013. De asemenea, acesta a observat în mod just la punctele 25 și 27 din ordonanța atacată că Comisia acționase, la prima vedere, în mod nelegal propunând această corectare, conform competenței de care dispunea, în timp ce STC, urmărind să mențină costul total al ofertei sale în pofida modificări cantităților impuse, modificase termenii acestei oferte.
48
Reiese din cele de mai sus că argumentele STC potrivit cărora aceasta avea dreptul, contrar celor statuate de președintele Tribunalului în ordonanța atacată, să corecteze prețurile unitare prezentate în oferta sa inițială, astfel cum a procedat în mesajul său electronic din 7 februarie 2014, trebuie respinse.
49
Astfel, niciunul dintre motivele de recurs nu permite să se concluzioneze că președintele Tribunalului a săvârșit o nelegalitate considerând, pe baza argumentelor prezentate în fața sa și fără să afecteze examinarea cauzei pe fond, că al doilea motiv de anulare nu permitea să se stabilească existența unui fumus boni iuris.
50
În consecință, recursul trebuie respins în totalitate, fără a mai fi necesară pronunțarea asupra admisibilității concluziilor STC prin care viza suspendarea executării deciziilor în litigiu. Astfel, deși aceste concluzii nu au fost prezentate cu titlu subsidiar, trebuie să se constate că ele nu ar fi pertinente decât în cazul anulării ordonanței atacate.
Cu privire la cheltuielile de judecată
51
În temeiul articolului 184 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții, atunci când recursul nu este fondat, Curtea se pronunță asupra cheltuielilor de judecată. Potrivit articolului 138 alineatul (1) din regulamentul menționat, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din același regulament, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia și CPL Concordia au solicitat obligarea STC la plata cheltuielilor de judecată, iar aceasta din urmă a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul prezentei proceduri de recurs.
Pentru aceste motive, vicepreședintele Curții dispune:
1)
Respinge recursul.
2)
Obligă STC SpA la plata cheltuielilor de judecată efectuate în procedura de recurs.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: italiana.