Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (viies koda)
15. jaanuar 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Raamotsus 2002/584/JSK – Kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmiseks tehtud Euroopa vahistamismäärus – Artikli 2 lõige 4 – Kahepoolse karistatavuse tingimus – Artikli 4 punkt 1 – Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise vabatahtlik alus – Artikli 5 punkt 3 – Asjaomase isiku üleandmine tagatise tingimusel, et ta tuuakse vahistamismäärust täitvasse liikmesriiki tagasi, võimaldamaks tal kanda
seal vabadusekaotust või täita vabadust piiravat julgeolekumeedet, mis on talle mõistetud vahistamismääruse teinud liikmesriigis – Eesmärgid – Taasühiskonnastamine – Karistamatuse vastu võitlemine – Raamotsus 2008/909/JSK – Kriminaalasjades tehtud kohtuotsuste vastastikune tunnustamine teises liikmesriigis täitmise eesmärgil – Artikli 7 lõiked 3 ja 4 – Artikli 9 lõike 1 punkt d – Kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest keeldumise alus, mis tuleneb kahepoolse karistatavuse puudumisest – Artikkel 25 – Euroopa vahistamismäärusele järgnevate karistuste täideviimine
Kohtuasjas C‑641/23 [Dubers](i),
mille ese on ELTL artikli 267 alusel rechtbank Amsterdami (Amsterdami esimese astme kohus, Madalmaad) 26. oktoobri 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 26. oktoobril 2023, Euroopa vahistamismääruse täitmise menetluses järgmise isiku suhtes:
YM,
menetluses osales:
Openbaar Ministerie,
EUROOPA KOHUS (viies koda),
koosseisus: koja president M. L. Arastey Sahún, kohtunikud J. Passer, E. Regan (ettekandja), D. Gratsias ja B. Smulders,
kohtujurist: J. Richard de la Tour,
kohtusekretär: ametnik A. Lamote,
arvestades kirjalikus menetluses ja 15. jaanuari 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        YM, esindajad: advocaten S. J. Linck ja R. Malewicz,
–        Openbaar Ministerie, esindajad: officiers van justitie K. van der Schaft ja A. L. Wagenaar,
–        Madalmaade valitsus, esindajad: M. K. Bulterman, A. Hanje ja P. P. Huurnink,
–        Poola valitsus, esindaja: B. Majczyna,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: H. Leupold, F. van Schaik, J. Vondung ja F. Wilman,
olles 3. aprilli 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (EÜT 2002, L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34), mida on muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK (ELT 2009, L 81, lk 24) (edaspidi „raamotsus 2002/584“), artikli 2 lõiget 4, artikli 4 punkti 1 ja artikli 5 punkti 3 ning nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsuse 2008/909/JSK vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kriminaalasjades tehtud otsuste suhtes, millega määratakse vabadusekaotuslikud karistused või vabadust piiravad meetmed, nende Euroopa Liidus täideviimise eesmärgil (ELT 2008, L 327, lk 27), mida on muudetud raamotsusega 2009/299 (edaspidi „raamotsus 2008/909“), artikli 7 lõiget 4, artikli 9 lõike 1 punkti d ja artiklit 25.
2        Taotlus on esitatud menetluses, mis puudutab sellise Euroopa vahistamismääruse täitmist Madalmaades, mille Sąd Okręgowy w Jeleniej Górze, Wydzial III Karny (Jelenia Góra regionaalne kohus, kolmas kriminaalasjade kolleegium, Poola) tegi Poola kodaniku YMi suhtes kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmiseks.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Raamotsus 2002/584
3        Raamotsuse 2002/584 põhjenduses 6 on märgitud:
„Käesolevas raamotsuses sätestatud Euroopa vahistamismäärus on esimene kindel meede kriminaalõiguse valdkonnas, millega kohaldatakse vastastikuse tunnustamise põhimõtet, mida Euroopa Ülemkogu nimetas õigusalase koostöö nurgakiviks.“
4        Raamotsuse artikli 1 „Euroopa vahistamismääruse määratlus ja selle täitmise kohustus“ lõiked 1 ja 2 näevad ette:
„1.      Euroopa vahistamismäärus on liikmesriigi väljaantud kohtuotsus, et teine liikmesriik võtaks tagaotsitava vahi alla ja annaks ta üle kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmise või vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks.
2.      Liikmesriigid täidavad mis tahes Euroopa vahistamismääruse vastastikuse tunnustamise põhimõtte alusel ja vastavalt käesoleva raamotsuse sätetele.“
5        Raamotsuse artikkel 2 „Euroopa vahistamismääruse rakendusala“ lõiked 2 ja 4 on sõnastatud järgmiselt:
„2.      Käesoleva raamotsuse alusel ja teo topeltkaristatavust kontrollimata toimub Euroopa vahistamismääruse alusel üleandmine järgmiste kuritegude puhul, nagu need on vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigusaktides määratletud ja kui need on vahistamismääruse teinud liikmesriigis karistatavad vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetmega, mille maksimaalne pikkus on vähemalt kolm aastat:
–        kuritegelikus ühenduses osalemine,
–        terrorism,
–        inimkaubandus,
–        laste seksuaalne ärakasutamine ja lapsporno,
–        narkootiliste ja psühhotroopsete ainete salakaubavedu,
–        ebaseaduslik relva-, laskemoona- ja lõhkeainetega kauplemine,
–        korruptsioon,
–        pettus, sealhulgas pettus, mis kahjustab Euroopa ühenduste finantshuve 26. juuli 1995. aasta Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse konventsiooni [(EÜT 1995, C 316, lk 49; ELT eriväljaanne 19/08, lk 57)] tähenduses,
–        kuritegelikul teel saadud tulu rahapesu,
–        raha võltsimine, sealhulgas eurode võltsimine,
–        arvutikuriteod,
–        keskkonnakuriteod, sealhulgas eriti ohustatud looma- ja taimeliikide ning taimesortide salakaubavedu,
–        kaasa aitamine ebaseaduslikule piiri ületamisele ja elamisele,
–        tahtlik tapmine, raske kehavigastuse tekitamine,
–        ebaseaduslik kauplemine inimorganite ja -kudedega,
–        inimrööv, ebaseaduslik vabadusevõtmine ja pantvangi võtmine,
–        rassism ja ksenofoobia,
–        organiseeritud või relvastatud röövimine,
–        kultuuriväärtuste, sealhulgas antiik- ja kunstiesemete salakaubavedu,
–        kelmus,
–        väljapressimine ja raha väljapressimine,
–        toodete võltsimine ja piraatkoopiate valmistamine,
–        haldusdokumentide võltsimine ja nendega kaubitsemine,
–        maksevahendi võltsimine,
–        ebaseaduslik kauplemine hormoonpreparaatide ja muude kasvukiirendajatega,
–        tuumamaterjalide ja radioaktiivsete ainete salakaubavedu,
–        varastatud sõidukitega kauplemine,
–        vägistamine,
–        süütamine,
–        Rahvusvahelise Kriminaalkohtu alluvusse kuuluvad kuriteod,
–        õhusõiduki või laeva kaaperdamine,
–        sabotaaž.
[…]
4.      Muude süütegude puhul, mida ei ole nimetatud lõikes 2, võib üleandmise suhtes kohaldada tingimust, et teod, mille suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus, on vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigusaktide alusel süüteod selle koosseisu tunnustest või kirjeldusviisist olenemata.“
6        Raamotsuse artiklis 3 on ette nähtud Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise kohustuslikud alused ning artiklites 4 ja 4a selle täitmata jätmise vabatahtlikud alused.
7        Raamotsuse 2002/584 artikli 4 punktides 1 ja 6 on sätestatud järgmised Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise vabatahtlikud alused:
„Vahistamismäärust täitev õigusasutus võib keelduda Euroopa vahistamismääruse täitmisest, kui:
1.      artikli 2 lõikes 4 osutatud juhul ei kujuta Euroopa vahistamismääruse aluseks olev tegu vahistamismäärust täitva liikmesriigi õiguse alusel süütegu; […]
[…]
6.      kui Euroopa vahistamismäärus on tehtud vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks ja tagaotsitav viibib vahistamismäärust täitvas liikmesriigis või on selle kodanik või omab seal elukohta ning see riik kohustub karistuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitma vastavalt oma siseriiklikule õigusele.“
8        Raamotsuse artikkel 5 „Vahistamismääruse teinud liikmesriigis teatavatel juhtudel antavad tagatised“ sätestab:
„Euroopa vahistamismääruse täitmise suhtes täitva õigusasutuse poolt võib vahistamismäärust täitva liikmesriigi õiguse alusel kohaldada järgmisi tingimusi:
[…]
3.      kui isik, kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus kohtu alla andmiseks, on vahistamismäärust täitva liikmesriigi kodanik või omab seal elukohta, võib üleandmise suhtes kohaldada tingimust, et see isik tuuakse pärast ülekuulamist vahistamismäärust täitvasse liikmesriiki tagasi, et ta saaks seal kanda vabadusekaotust või täita vabadust piiravat julgeolekumeedet, mis on talle määratud vahistamismääruse teinud liikmesriigis.“
Raamotsus 2008/909
9        Raamotsuse 2008/909 põhjendustes 9 ja 12 on märgitud:
„(9)      Karistuse täideviimine täidesaatvas riigis peaks suurendama süüdimõistetud isiku sotsiaalse rehabilitatsiooni võimalust. Veendumaks, et karistuse täideviimine täidesaatvas riigis hõlbustab süüdimõistetud isiku sotsiaalset rehabilitatsiooni, peaks väljaandjariigi pädev asutus võtma arvesse selliseid üksikasju nagu näiteks isiku sidemed täidesaatva riigiga, kas ta peab seda perekondlike, keeleliste, kultuuriliste, sotsiaalsete ja majanduslike sidemetega paigaks või on tal muid seoseid täidesaatva riigiga.
[…]
(12)      Käesolevat raamotsust tuleks samuti kohaldada mutatis mutandis karistuste täideviimisel […] raamotsuse [2002/584] artikli 4 [punktis] 6 ja artikli 5 [punktis 3] sätestatud juhtudel. See tähendab muu hulgas, et täidesaatev liikmesriik võib kohtuotsuse tunnustamise ja täideviimise tingimusena teha kõnealuse raamotsuse kohaldamist piiramata kindlaks, kas esinevad käesoleva raamotsuse artiklis 9 sätestatud mittetunnustamise ja mitte-täideviimise põhjused, sealhulgas kontrollida, kas tegu on kahepoolselt karistatav, arvestades seda, kas täidesaatev riik on teinud käesoleva raamotsuse artikli 7 lõike 4 kohase avalduse, kui ta kaalub, kas isik raamotsuse 2002/584/JSK artikli 4 lõike 6 kohastel juhtudel üle anda või karistus täide viia.“
10      Raamotsuse 2008/909 artikli 3 „Eesmärk ja reguleerimisala“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesoleva raamotsuse eesmärgiks on kehtestada eeskirjad, mille kohaselt liikmesriigil, selleks et hõlbustada süüdimõistetud isiku sotsiaalset rehabilitatsiooni, tuleb tunnustada kohtuotsust ja viia mõistetud karistus täide.“
11      Raamotsuse artiklid 4 ja 5 näevad ette kriteeriumid ja korra, mida kohaldatakse kohtuotsuse ja tunnistuse edastamisel teisele liikmesriigile.
12      Raamotsuse artikli 7 „Kahepoolne karistatavus“ lõigetes 1, 3 ja 4 on sätestatud:
„1.      Käesoleva raamotsuse alusel ja teo kahepoolset karistatavust kontrollimata toimub kohtuotsuse tunnustamine ja määratud karistuse täideviimine järgmiste kuritegude puhul, nagu need on väljaandjariigi õigusaktides määratletud, ja juhul, kui need on väljaandjariigis karistatavad vabadusekaotusliku karistuse või vabadust piirava meetmega, mille maksimaalne pikkus on vähemalt kolm aastat:
–        kuritegelikus ühenduses osalemine;
–        terrorism;
–        inimkaubandus;
–        laste seksuaalne ärakasutamine ja lapsporno;
–        narkootiliste ja psühhotroopsete ainete salakaubavedu;
–        ebaseaduslik relvade, laskemoona ja lõhkeainetega kauplemine;
–        korruptsioon;
–        pettus, sealhulgas pettus, mis mõjutab Euroopa ühenduste finantshuve 26. juuli 1995. aasta Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse konventsiooni tähenduses;
–        kuritegelikul teel saadud tulu rahapesu;
–        rahavõltsimine, sealhulgas eurode võltsimine;
–        arvutikuriteod;
–        keskkonnakuriteod, sealhulgas ohustatud looma- ja taimeliikide ning taimesortidega ebaseaduslik kauplemine;
–        ebaseaduslikule sissesõidule ja riigis viibimisele kaasaaitamine;
–        tahtlik tapmine, raske kehavigastuse tekitamine;
–        ebaseaduslik kauplemine inimorganite ja -kudedega;
–        inimrööv, ebaseaduslik vabadusevõtmine ja pantvangi võtmine;
–        rassism ja ksenofoobia;
–        organiseeritud või relvastatud röövimine;
–        kultuuriväärtuste, sealhulgas antiik- ja kunstiesemete salakaubavedu;
–        kelmus;
–        väljapressimine ja raha väljapressimine;
–        toodete võltsimine ja piraatkoopiate valmistamine;
–        haldusdokumentide võltsimine ja nendega kaubitsemine;
–         maksevahendi võltsimine;
–        ebaseaduslik kauplemine hormoonpreparaatide ja muude kasvukiirendajatega;
–        tuumamaterjalide ja radioaktiivsete ainete salakaubavedu;
–        varastatud sõidukitega kauplemine;
–        vägistamine;
–        süütamine;
–        Rahvusvahelise Kriminaalkohtu kohtualluvusse kuuluvad kuriteod;
–        õhusõiduki või laeva kaaperdamine;
–        sabotaaž.
[…]
3.      Muude kui lõikes 1 sätestatud kuritegude puhul võib täidesaatev riik kohtuotsust tunnustada ja karistust täide viia tingimusel, et kohtuotsuse aluseks olev tegu on täidesaatva riigi õigusaktide alusel kuritegu selle koosseisu tunnustest või kirjeldusviisist olenemata.
4.      Iga liikmesriik võib käesoleva raamotsuse vastuvõtmise ajal või hiljem nõukogu peasekretariaadile adresseeritud avaldusega teatada, et ta ei kohalda lõiget 1. Sellise avalduse võib igal ajal tagasi võtta. Need avaldused või avalduste tagasivõtmised avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas.“
13      Raamotsuse 2008/909 artikli 8 „Kohtuotsuse tunnustamine ja karistuse täideviimine“ lõige 1 sätestab:
„Täidesaatva riigi pädev asutus tunnustab artikli 4 kohaselt ning artiklis 5 sätestatud korras edastatud kohtuotsust ja võtab viivitamata vajalikud meetmed karistuse täideviimiseks, välja arvatud juhul, kui ta otsustab tugineda mõnele artiklis 9 sätestatud mittetunnustamise või täideviimisest keeldumise põhjusele.“
14      Raamotsuse artikli 9 „Mittetunnustamise või täideviimisest keeldumise põhjused“ lõike 1 punktis d on sätestatud:
„1.      Täidesaatva riigi pädev asutus võib keelduda kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest juhul, kui:
[…]
d)      artikli 7 lõikes 3 nimetatud juhul ning juhul, kui täidesaatev riik on teinud avalduse artikli 7 lõike 4 alusel, artikli 7 lõikes 1 nimetatud juhul, on kohtuotsus seotud tegudega, mis ei ole täidesaatva riigi õigusaktide alusel kuriteona kvalifitseeritavad. […]“.
15      Raamotsuse artikkel 25 „Euroopa vahistamismäärusele järgnevate karistuste täideviimine“ on sõnastatud järgmiselt:
„Ilma et see piiraks [raamotsuse 2002/584] kohaldamist, kohaldatakse käesoleva raamotsuse sätteid mutatis mutandis selles ulatuses, nagu see on kooskõlas kõnealuse raamotsuse sätetega, karistuste täideviimiseks juhtudel, kus liikmesriik võtab kohustuse viia karistus täide vastavalt kõnealuse raamotsuse artikli 4 lõikest 6 tulenevatel juhtudel või kui kõnealuse raamotsuse artikli 5 lõike 3 kohaselt toimides on ta kehtestanud tingimuse, et isik tuleb karistuse kandmiseks tuua tagasi asjaomasesse liikmesriiki süüdimõistetud isiku karistamatuse vältimiseks.“
16      Madalmaade Kuningriik teatas 20. septembri 2012. aasta avalduses, mis tehti nõukogu peasekretariaadile teatavaks vastavalt raamotsuse 2008/909 artikli 7 lõikele 4, et ta ei kohalda selle raamotsuse artikli 7 lõiget 1.
Madalmaade õigus
Euroopa vahistamismäärust käsitlev seadus
17      29. aprilli 2004. aasta seadus, millega rakendatakse Euroopa Liidu Nõukogu raamotsust Euroopa vahistamismääruse ja Euroopa Liidu liikmesriikide vahelise üleandmiskorra kohta (Wet tot implementatie van het kaderbesluit van de Raad van de Europese Unie betreffende het Europees aanhoudingsbevel en de procedures van overlevering tussen de lidstaten van de Europese Unie (Overleveringswet) (Stb. 2004, nr 195), millega võeti Madalmaade õigusesse üle raamotsus 2002/584, näeb põhikohtuasjas kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „OLW“) artiklis 6 ette:
„1.      Madalmaade kodaniku võib üle anda tingimusel, et seda taotletakse eesmärgiga viia tema suhtes läbi kriminaalmenetlus ning vahistamismäärust täitvale õigusasutusele antakse tagatis, et kui vahistamismääruse teinud liikmesriigis mõistetakse isikule üleandmise aluseks olevate tegude eest tingimusteta vabadusekaotus või vabadust piirav julgeolekumeede, saab ta seda karistust kanda Madalmaades.
[…]
3.      Lõiget 1 kohaldatakse ka välismaalase suhtes, kes rechtbankis [esimese astme kohus] asja läbivaatamisel tõendab, et ta on elanud Madalmaades seaduslikult ja pidevalt vähemalt viis aastat 2000. aasta välismaalaste seaduse [23. novembri 2000. aasta Wet tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet (Vreemdelingenwet 2000) (Stb. 2000, nr 495)] artikli 8 initio ning punktide a–e ja punkti l tähenduses, ning lisaks siis, kui teda võib Euroopa vahistamismääruse aluseks olevate tegude eest Madalmaades kriminaalvastutusele võtta ja kui on tõenäoline, et ta ei kaota oma Madalmaades elamise õigust pärast üleandmist talle mõistetud karistuse või meetme tõttu. Kõik seda põhjendavad dokumendid tuleb esitada aegsasti enne rechtbanki [(esimese astme kohus)] kohtuistungit.“
18      OLW artikkel 7 näeb ette:
„1.      Üleandmist võib lubada järgmistel eesmärkidel:
a.      et viia läbi kriminaalmenetlus, mida on alustanud vahistamismääruse teinud liikmesriigi ametiasutused või [nõukogu 12. oktoobri 2017. aasta määruse (EL) 2017/1939, millega rakendatakse tõhustatud koostööd Euroopa Prokuratuuri asutamisel (ELT 2017, L 283, lk 1)] artiklis 1 osutatud Euroopa Prokuratuur, tingimusel et vahistamismääruse teinud õigusasutuse teabest nähtuvalt on tagaotsitav toime pannud:
1°.      teo, mis vahistamismääruse teinud liikmesriigi õiguse kohaselt kujutab endast kuritegu, mis on loetletud ka käesoleva seaduse lisas 1 ja mille eest on vahistamismääruse teinud liikmesriigi õiguses ette nähtud vabadusekaotuslik karistus või vabadust piirav julgeolekumeede maksimaalse pikkusega vähemalt kolm aastat, või
2°.      muu teo, mis on nii vahistamismääruse teinud liikmesriigi õiguse kui ka Madalmaade õiguse kohaselt karistatav ja mille eest on vahistamismääruse teinud liikmesriigi õiguses ette nähtud vabadusekaotuslik karistus või vabadust piirav julgeolekumeede maksimaalse pikkusega vähemalt 12 kuud;
b.      neljakuulise või pikema vabadusekaotusliku karistuse kandmiseks või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks vahistamismääruse teinud liikmesriigi territooriumil punktis 1 või 2 osutatud teo eest.
[…]“.
Karistuste tunnustamist ja täideviimist käsitlevad õigusaktid
19      12. juuli 2012. aasta seadus vabadusekaotuslike ja tingimisi karistuste vastastikuse tunnustamise ja täideviimise kohta (Wet wederzijdse erkenning en tenuitvoerlegging vrijheidsbenemende en voorwaardelijke sancties) (Stb. 2012, nr 333), millega võeti Madalmaade õigusesse üle raamotsus 2008/909, näeb põhikohtuasjas kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „WETS“) artiklis 1:1 ette:
„Käesolevas seaduses ja sellel põhinevates õigusnormides kasutatakse järgmisi mõisteid:
a.      „Minister“: julgeoleku‑ ja justiitsminister;
[…]“.
20      WETS artiklis 2:11 on sätestatud:
„1.      Minister edastab kohtuotsuse ja tunnistuse advocaat-generaal bij het ressortsparketile (apellatsioonikohtu juures oleva prokuratuuri kohtujurist), välja arvatud juhul, kui ta enne leiab, et esinevad selle kohtuotsuse tunnustamisest keeldumise põhjused.
2.      Kohtujurist esitab kohtuotsuse ja tunnistuse viivitamata [18. aprilli 1827. aasta] kohtukorralduse seaduse [(Wet op de rechterlijke organisatie) (Stb. 1827, nr 20)] artiklis 67 nimetatud Gerechtshof Arnhem-Leeuwardeni (Arnhem-Leeuwardeni apellatsioonikohus, Madalmaad) erikolleegiumile. Ta esitab oma võimalikud märkused nimetatud dokumentide kohta 14 päeva jooksul alates talle dokumentide esitamise kuupäevast.
3.      Apellatsioonikohtu erikolleegium hindab järgmist:
a.      kas on alust keelduda kohtuotsuse tunnustamisest vastavalt artikli 2:13 lõikele 1;
[…]
7.      Erikolleegium edastab kuue nädala jooksul alates kohtuotsuse ja tunnistuse saamisest ministrile lõike 3 alusel antud kirjaliku ja põhjendatud hinnangu.“
21      WETS artikkel 2:12 on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Minister teeb otsuse kohtuotsuse tunnustamise kohta, võttes arvesse apellatsioonikohtu erikolleegiumi hinnangut.
[…]“.
22      Nimetatud seaduse artikkel 2:13 sätestab:
„1.      Kohtuotsuse tunnustamisest keeldutakse, kui
[…]
f.      tegu, mille eest vabadusekaotus või vabadust piirav julgeolekumeede on mõistetud, ei oleks olnud Madalmaade õiguse kohaselt karistatav, kui see oleks toime pandud Madalmaades;
[…]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
23      Sąd Okręgowy w Jeleniej Górze, Wydział III Karny (Jelenia Góra regionaalne kohus, kolmas kriminaalasjade kolleegium, Poola,) tegi YMi suhtes kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmiseks kaks Euroopa vahistamismäärust, ühe 9. novembril 2020 ja teise 9. mail 2023.
24      Vahistamismäärust täitva õigusasutusena peab rechtbank Amsterdam (Amsterdami esimese astme kohus, Madalmaad), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, tegema otsuse nende kahe Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta.
25      Nimetatud kohus aga täpsustab, et tema eelotsusetaotlus puudutab ainult teist vahistamismäärust. See anti välja selleks, et viia asjaomase isiku suhtes läbi kriminaalmenetlus seoses üheainsa teoga, nimelt ei täitnud viimati nimetatud isik kohustust maksta oma alaealisele pojale elatist vastavalt Poola kohtute sellekohastele otsustele.
26      Vahistamismääruse teinud õigusasutus ei kvalifitseerinud seda tegu raamotsuse 2002/584 artikli 2 lõikes 2 nimetatud süüteoks, mis võiks kaasa tuua ajaomase isiku üleandmise ilma teo kahepoolset karistatavust kontrollimata. Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus järeldas, et niisugune tegu ei kujuta endast Madalmaade õiguses süütegu, kaalub ta siiski võimalust mitte tugineda sellest järeldusest tulenevalt vahistamismääruse täitmata jätmise vabatahtlikule alusele, mis on ette nähtud raamotsuse artikli 4 punktis 1.
27      Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab nimelt, et kuna asjaomane Poola kodanik on elanud Madalmaades seaduslikult ja pidevalt üle viie aasta, tuleb asuda seisukohale, et see isik „omab elukohta“ Madalmaade Kuningriigis raamotsuse 2002/584 artikli 5 punkti 3 tähenduses.
28      Lisaks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et asjaomasel isikul on Madalmaade Kuningriigiga tihedad sidemed, mistõttu aitaks Poolas pärast üleandmist mõistetava võimaliku vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme Madalmaades täideviimine suurendada tema taasühiskonnastamise võimalusi. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib sellega seoses, et kõnealune isik on elanud Madalmaades ligikaudu 12 aastat, on viimastel aastatel saanud märkimisväärset sissetulekut, räägib hästi hollandi keelt ja – kuigi ta praegu ei tööta – kavatseb läbida fitnessitreeneri koolituse.
29      Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus esitas oma eelotsusetaotluses esialgu kolm eelotsuse küsimust, tegi ta 13. veebruaril 2024 otsuse – mis saabus Euroopa Kohtusse 26. veebruaril 2024 – võtta tagasi esimene ja teine küsimus. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgituste kohaselt tehti see osalise tagasivõtmise otsus pärast seda, kui Madalmaade valitsus oli esitanud 21. detsembril 2023 liidu karistusõiguse uue ülevõtmise seaduse eelnõu (Wet herimplementatie Europees strafrecht), mille vastuvõtmine lahendaks raamotsuse 2002/584 ülevõtmise probleemid, mis olid selle kohtu esitatud esimese kahe küsimuse ese.
30      Seoses kolmanda küsimusega, mis on nüüd ainus küsimus, millele Euroopa Kohtul palutakse vastata, selgitab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et see käsitleb olukorda, kus Euroopa vahistamismäärus on tehtud seoses raamotsuse 2002/584 artikli 2 lõikes 4 nimetatud teoga, mis ei ole vahistamismäärust täitva liikmesriigi õiguse kohaselt süütegu. Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 26, siis seoses kavatsusega kasutada võimalust mitte tugineda raamotsuse artikli 4 punktis 1 ette nähtud täitmata jätmise vabatahtlikule alusele, viitab ta raamotsuse artikli 5 punktis 3 antud võimalusele, mis võimaldab tal seada asjaomase isiku üleandmise tingimuseks, et isik tuuakse tagasi vahistamismäärust täitvasse liikmesriiki kandma seal vabadusekaotuslikku karistust või täitma vabadust piiravat julgeolekumeedet, mis talle vahistamismääruse teinud liikmesriigis võidakse määrata.
31      Sellega seoses täpsustab nimetatud kohus, et eelotsusetaotluse esitamise kuupäeval kohaldatavate Madalmaade õigusnormide kohaselt keeldutakse teises liikmesriigis kui Madalmaade Kuningriik tehtud süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamisest automaatselt, kui tegu, mille eest vabadusekaotuslik karistus või vabadust piirav julgeolekumeede mõisteti, ei oleks Madalmaade õiguse kohaselt süütegu, kui see oleks toime pandud selle riigi territooriumil.
32      Järelikult, kui Euroopa vahistamismäärus on tehtud kriminaalmenetluse läbiviimiseks seoses tegudega, mis ei ole Madalmaade õiguse kohaselt karistatavad, ja kui selle vahistamismääruse täitmisel seatakse asjaomase isiku üleandmise tingimuseks tagasitoomise tagatis vastavalt raamotsuse 2002/584 artikli 5 punktile 3, ei saa – olenemata selles sättes ette nähtust – kohaldada nimetatud isiku suhtes Madalmaades vabadusekaotust ega vabadust piiravat julgeolekumeedet, mis vahistamismääruse teinud liikmesriigis võidakse talle mõista.
33      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul on see olukord aga vastuolus liidu õigusega. Ta leiab sellega seoses, et kuna raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktis d on ette nähtud kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest keeldumise vabatahtlik alus, on liikmesriigid kohustatud selle sätte oma õiguskorda ülevõtmisel andma pädevatele asutustele kaalutlusruumi, muutmata seda keeldumise alust kohustuslikuks. Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab, et nimetatud keeldumise alust tuleb tõlgendada kitsalt kooskõlas raamotsuse eesmärgiga hõlbustada asjaomase isiku taasühiskonnastamist.
34      Peale selle on nimetatud kohtu arvates siis, kui kohaldatakse tagasitoomise tagatist sellise teo puhul, mis ei ole vahistamismäärust täitva liikmesriigi õiguse kohaselt karistatav,
niisuguse kaalutlusruumi kooskõla liidu õigusega kaheldav. Sellises olukorras võib nimelt vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täideviimise võimatus Madalmaade Kuningriigis olla vastuolus raamotsuse 2008/909 artikliga 25.
35      Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et nimetatud artikli 25 kohaselt on raamotsuse 2002/584 sätted raamotsuse 2008/909 sätete suhtes esimuslikud. Lisaks nähtub 11. märtsi 2020. aasta kohtuotsuse SF (Euroopa vahistamismäärus – vahistamismäärust täitvasse riiki tagasitoomise tagatis) (C‑314/18, EU:C:2020:191) punktist 41, et raamotsuse 2002/584 artikli 5 punkt 3 võimaldab vahistamismäärust täitval õigusasutusel konkreetsetes olukordades otsustada, et vahistamismääruse teinud liikmesriigis mõistetud karistus tuleb täide viia vahistamismäärust täitva liikmesriigi territooriumil.
36      Neil asjaoludel leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kui vahistamismäärust täitev õigusasutus on loobunud oma õigusest tugineda raamotsuse 2002/584 artikli 4 punktis 1 ette nähtud kahepoolsel karistatavusel põhinevale täitmata jätmise vabatahtlikule alusele, kuid on seadnud vastavalt raamotsuse artikli 5 punktile 3 üleandmise tingimuseks tagasitoomise tagatise, et suurendada puudutatud isiku taasühiskonnastamise võimalusi, on liidu õigusega vastuolus see, kui vahistamismäärust täitva liikmesriigi pädev asutus keeldub hiljem vahistamismääruse teinud liikmesriigis mõistetud kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest, tuginedes kahepoolsel karistatavusel põhinevale keeldumise alusele, mis on ette nähtud raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktis d.
37      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul oleks sellisel juhul vahistamismääruse teinud liikmesriigis mõistetud vabadusekaotusliku karistuse või vabadust piirava meetme täide viimata jätmine vastuolus raamotsuse 2002/584 artikli 5 punkti 3 eesmärgiga suurendada süüdimõistetud isiku taasühiskonnastamise võimalusi, võttes sellelt sättelt kogu soovitava toime.
38      Lisaks täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et vastus sellele küsimusele mõjutab tema otsust, kas anda asjaomane isik vahistamismääruse teinud liikmesriigi asutustele üle või mitte. Eelkõige juhul, kui Euroopa Kohus peaks jõudma järeldusele, et vaidlusaluste riigisiseste õigusnormide kohaldamine ei ole liidu õigusega vastuolus, märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ta võib uuesti kaaluda oma kavatsust anda see isik tagasitoomise tagatise tingimusel Poola ametiasutustele üle. Sellisel juhul ei oleks nimelt tagatud, et see isik saaks tema taasühiskonnastamise hõlbustamiseks kanda Madalmaades vabadusekaotuslikku karistust või täita vabadust piiravat meedet, mis talle Poolas võidakse mõista.
39      Seetõttu soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas raamotsuse 2002/584 artikli 5 punktis 3 ette nähtud tagasitoomise tagatise kohaldamise etapis võib Poolas eeldatavasti mõistetava vabadusekaotusliku karistuse või vabadust piirava meetme tunnustamine ja täideviimine Madalmaades minna vastuollu asjaoluga, et tegu ei ole Madalmaade õiguse kohaselt karistatav.
40      Käesoleva kohtuotsuse punktis 29 mainitud osalise tagasivõtmise otsuses täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus põhjusi, miks ei kõrvalda tema arvates Madalmaade õigusnormide muudatus, millega raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktis d ette nähtud kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest keeldumise alus muutub vabatahtlikuks, siiski kolmanda eelotsuse küsimuse esemeks olevat probleemi.
41      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib nimelt, et isegi sellises olukorras jääks ministrile algusest peale õigus keelduda vahistamismääruse teinud liikmesriigi kohtute kohtuotsuse tunnustamisest ja seega süüdimõistetu Madalmaadesse tagasitoomisest põhjendusel, et asjaomane süütegu ei ole Madalmaade õiguses karistatav, nagu näeb ette WETS artikli 2:11 lõige 1 ja artikli 2:13 lõike 1 punkt f. Lisaks märgib sama kohus, et isegi kui minister seda õigust ei kasuta, oleks Gerechtshof Arnhem-Leeuwardenil (Arnhem-Leeuwardeni apellatsioonikohus) endiselt õigus keelduda kõnealuse kohtuotsuse tunnustamisest ja seega süüdimõistetu tagasitoomisest Madalmaadesse põhjusel, et asjaomane süütegu ei ole Madalmaade õiguse kohaselt karistatav, täpsustades samas, et WETS artikli 2:12 lõike 1 kohaselt on selline keeldumine ministrile siduv.
42      Neil asjaoludel otsustas rechtbank Amsterdam (Amsterdami esimese astme kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [raamotsuse 2008/909] artikli 9 lõike 1 punktiga d koostoimes selle raamotsuse artikliga 25 ja koostoimes [raamotsuse 2002/584] artikli 4 punktiga 1 ja artikli 5 punktiga 3 on vastuolus, kui liikmesriik, kes on kohaldanud [raamotsuse 2008/909] artikli 7 lõiget 4, võtab esimesena nimetatud sätte üle selliselt, et pärast seda, kui täitev õigusasutus on [asjaomase isiku] tagasitoomise tagatise alusel nõustunud isiku vahistamismääruse teinud liikmesriigile kriminaalmenetluse läbiviimiseks üle andma seoses [raamotsuse 2002/584] artikli 2 lõikes 4 viidatud teoga, mis ei ole vahistamismäärust täitva liikmesriigi õiguse kohaselt karistatav, kuid millega seoses on täitev õigusasutus sõnaselgelt hoidunud jätmast isiku nimetatud põhjustel üle andmata, on teistel vahistamismäärust täitva liikmesriigi (täidesaatva riigina) asutustel kohustus või õigus jätta vahistamismääruse teinud liikmesriigis selle teo eest mõistetud vabadusekaotuslik karistus või vabadust piirav julgeolekumeede tunnustamata ja täitmata põhjusel, et see ei ole vahistamismäärust täitva liikmesriigi (täidesaatva riigina) õiguse kohaselt karistatav, ning seega on neil ka kohustus või õigus keelduda tagasitoomise tagatise kasutamisest?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
43      Kõigepealt tuleb märkida, et esitatud küsimuses viidatud liidu õiguse sätete hulgas viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus olukorrale, kus liikmesriik on kohaldanud raamotsuse 2008/909 artikli 7 lõiget 4. Nimetatud sätte kohaselt võib iga liikmesriik selle raamotsuse vastuvõtmise ajal või hiljem nõukogu peasekretariaadile adresseeritud avaldusega teatada, et ta ei kohalda kõnealuse artikli lõiget 1, kusjuures kõnealuses artiklis on ette nähtud, et selles nimetatud süütegude puhul toimub kohtuotsuse tunnustamine ja mõistetud karistuse täideviimine selle raamotsuse alusel ja teo kahepoolset karistatavust kontrollimata.
44      Praegusel juhul nähtub siiski eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud andmetest, mida on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktis 25, et põhikohtuasjas kõne all olev Euroopa vahistamismäärus tehti asjaomase isiku suhtes kriminaalmenetluse läbiviimiseks seoses sellega, et viimane ei täitnud oma ülalpidamiskohustust enda alaealise poja suhtes. Järelikult tuleb tõdeda, et nimetatud Euroopa vahistamismääruse esemeks olev süütegu ei kuulu raamotsuse 2008/909 artikli 7 lõikes 1 nimetatud kuritegude hulka, mistõttu ei mõjuta põhikohtuasja lahendust asjaolu, et – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 16 – Madalmaade Kuningriik teatas 20. septembri 2012. aasta avaldusega, mis toimetati nõukogu peasekretariaadile kätte vastavalt raamotsuse 2008/909 artikli 7 lõikele 4, et ta ei kohalda selle raamotsuse artikli 7 lõiget 1.
45      Järelikult tuleb asuda seisukohale, et oma küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti d ja artiklit 25 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette liikmesriigi pädeva asutuse kohustuse või võimaluse tugineda artikli 9 lõike 1 punktile d, et keelduda teises liikmesriigis tehtud kohtuotsuse tunnustamisest ja mõistetud karistuse täideviimisest põhjusel, et need puudutavad tegusid, mis esimese liikmesriigi õiguse kohaselt ei ole süüteod, kuigi selle liikmesriigi vahistamismäärust täitev õigusasutus on eelnevalt otsustanud täita Euroopa vahistamismääruse, mille tulemusel see kohtuotsus tehti ja karistus mõisteti,
–        loobudes raamotsuse 2002/584 artikli 2 lõike 4 kohaldamisalasse kuuluva süüteo puhul kõigepealt tuginemisest selle raamotsuse artikli 4 punktis 1 ette nähtud täitmata jätmise vabatahtlikule alusele, mis põhineb ka kahepoolse karistatavuse puudumisel, ja
–        kohaldades seejärel raamotsuse 2002/584 artikli 5 punkti 3 kohaselt asjaomase isiku üleandmise suhtes tingimust, et see isik tuuakse pärast ülekuulamist vahistamismäärust täitvasse liikmesriiki tagasi, et ta saaks seal kanda vabadusekaotust või täita vabadust piiravat julgeolekumeedet, mis on talle mõistetud vahistamismääruse teinud liikmesriigis.
46      Võttes arvesse eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgitusi põhikohtuasjas kohaldatavate Madalmaade õigusnormide kohta, mis on kokku võetud käesoleva kohtuotsuse punktides 31 ja 32, tuleb kõigepealt hinnata, kas kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest keeldumise aluse – nagu see on ette nähtud raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktis d – võib võtta liikmesriikide õiguskorda üle nii, et täidesaatva riigi pädev asutus on kohustatud automaatselt keelduma tunnustamast mis tahes süüdimõistvat kohtuotsust tegude eest, mis ei ole selle riigi õiguse kohaselt süüteod. Sellest hinnangust lähtuvalt tuleb seejärel analüüsida võimalikku kaalutlusruumi, mis viimati nimetatud asutusel on selle keeldumise aluse kohaldamisel üksikjuhtumi suhtes pärast seda, kui asjaomane isik on antud üle tagasitoomise tagatise tingimusega vastavalt raamotsuse 2002/584 artikli 5 punktile 3.
47      Sellele küsimusele vastamiseks tuleb rõhutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liidu õiguse sätte tõlgendamisel võtta arvesse nii selle sõnastust kui ka konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on (30. oktoobri 2025. aasta kohtuotsus Tomann, C‑134/24, EU:C:2025:839, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
Võimalus võtta raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkt d üle nii, et kehtestatakse tunnustamisest ja täideviimisest keeldumise kohustuslik alus, mis põhineb kahepoolse karistatavuse tingimusel
48      Mis puudutab kõigepealt raamotsuse 2008/909 artikli 7 lõiget 3, siis on selles sätestatud, et „[m]uude kui artikli 7 lõikes 1 sätestatud kuritegude puhul võib täidesaatev riik kohtuotsust tunnustada ja karistust täide viia tingimusel, et kohtuotsuse aluseks olev tegu on täidesaatva riigi õigusaktide alusel kuritegu selle koosseisu tunnustest või kirjeldusviisist olenemata.“
49      Raamotsuse artikli 9 lõike 1 punktis d on omakorda muu hulgas ette nähtud, et täidesaatva riigi pädev asutus võib keelduda kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest raamotsuse artikli 7 lõikes 3 nimetatud juhul.
50      Seega tuleneb nende kahe sätte sõnastusest, eelkõige tegusõna „võima“ kasutamisest, et täidesaatval õigusasutusel peab endal olema kaalutlusruum küsimuses, kas keelduda kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest artiklis 9 nimetatud põhjustel või mitte (vt analoogia alusel 29. aprilli 2021. aasta kohtuotsus X (Euroopa vahistamismäärus – ne bis in idem), C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, punkt 43).
51      Järelikult, kui liikmesriigid otsustavad üle võtta ühe või mitu nimetatud artiklis 9 ette nähtud täitmata jätmise vabatahtlikku alust, ei saa nad ette näha, et täidesaatva riigi õigusasutused on kohustatud keelduma kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest, mis vormiliselt kuuluvad nende aluste kohaldamisalasse, ilma et neil oleks võimalik arvesse võtta iga konkreetse juhtumi asjaolusid (vt analoogia alusel 29. aprilli 2021. aasta kohtuotsus X (Euroopa vahistamismäärus –ne bis in idem), C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, punkt 44).
52      Seejärel tuleb märkida, et seda tõlgendust kinnitab raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti d kontekst.
53      Vastastikuse tunnustamise põhimõte eeldab raamotsuse artikli 8 lõike 1 järgi, et üldjuhul tunnustab täidesaatva riigi pädev asutus talle edastatud kohtuotsust ja võtab viivitamata kõik vajalikud meetmed karistuse täideviimiseks (11. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Grundza, C‑289/15, EU:C:2017:4, punkt 42).
54      Eeltoodust nähtub, et kahepoolse karistatavuse tingimus on erand kohtuotsuste tunnustamise ja karistuse täideviimise põhimõttelisest reeglist. Järelikult tuleb kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest keeldumise aluse – mis tuleneb raamotsuse artikli 9 lõike 1 punktis d toodud kahepoolse karistatavuse puudumisest – kohaldamisala tõlgendada kitsalt, et piirata tunnustamata ja karistuse täide viimata jätmise juhtumeid (11. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Grundza, C‑289/15, EU:C:2017:4, punkt 46).
55      Kuna täidesaatva riigi pädevale asutusele tuleb vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 50 antud tõlgendusele jätta kaalutlusruum, peab sellel asutusel juhul, kui kõnealused teod ei kujuta endast täidesaatva riigi õiguse kohaselt süütegu, olema siiski võimalik teatavatel juhtudel otsustada, et ta ei tugine sellele keeldumise alusele, selleks et oleks tagatud kohtuotsuse tunnustamine ja karistuse täideviimine.
56      Mis puudutab lõpuks raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti d tõlgendamist raamotsusega taotletavat eesmärki arvestades, siis tuleb meenutada, et raamotsuse artikli 3 lõike 1 kohaselt on raamotsuse eesmärk kehtestada eeskirjad, mille kohaselt tuleb liikmesriigil selleks, et hõlbustada süüdimõistetud isiku sotsiaalset rehabilitatsiooni, tunnustada kohtuotsust ja viia mõistetud karistus täide (11. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Grundza, C‑289/15, EU:C:2017:4, punkt 50).
57      Raamotsuse artikli 9 lõike 1 punkti d tõlgendus, mis on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktis 50, aitab just nimelt kaasa selle eesmärgi saavutamisele, kuna täidesaatva riigi pädev asutus võib oma kaalutlusruumi kasutades otsustada mitte tugineda kahepoolse karistatavuse tingimusest tulenevale mittetunnustamise ja täideviimisest keeldumise põhjusele seetõttu, et karistuse täideviimine täidesaatva riigi territooriumil aitaks hõlbustada süüdimõistetu taasühiskonnastamist.
58      Käesoleva kohtuotsuse punktides 48–57 esitatud kaalutlusi arvestades tuleb asuda seisukohale, et raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti d tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette liikmesriigi pädeva asutuse kohustuse keelduda teises liikmesriigis tehtud kohtuotsuse tunnustamisest ja mõistetud karistuse täideviimisest põhjusel, et need puudutavad tegusid, mis esimese liikmesriigi õiguse kohaselt ei ole süüteod, kuid ei anna täitva liikmesriigi pädevale asutusele selles osas mingit kaalutlusruumi.
Võimalus tugineda kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest keeldumise alusele, mis on ette nähtud raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktis d, pärast seda, kui asjaomane isik on antud üle tagasitoomise tagatise tingimusega vastavalt raamotsuse 2002/584 artikli 5 punktile 3
59      Eelmises punktis antud tõlgendust arvestades tuleb järgmiseks analüüsida – nagu märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 46 –, kas raamotsuse 2002/584 sätetega ja eelkõige artikli 4 punktiga 1 ja artikli 5 punktiga 3 koostoimes raamotsuse 2008/909 artikliga 25, on vastuolus see, kui täidesaatva liikmesriigi pädeval asutusel on viimati nimetatud raamotsuse artikli 9 lõike 1 punkti d alusel võimalus keelduda kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest juhul, kui varem on vahistamismäärust täitev sama liikmesriigi õigusasutus esiteks loobunud tuginemast raamotsuse 2002/584 artikli 4 punktis 1 ette nähtud täitmata jätmise vabatahtlikule alusele, mis põhineb kahepoolse karistatavuse puudumisel, ning teiseks on kohaldanud asjaomase isiku üleandmise suhtes tagasitoomise tagatist vastavalt selle artikli 5 punktile 3.
60      Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida, et raamotsus 2002/584 loob kuritegude toimepanemises süüdi mõistetute või kahtlustatavate üleandmise lihtsustatud ja tõhusa süsteemi ning on mõeldud hõlbustama ja kiirendama õigusalast koostööd, et aidata saavutada eesmärki kujundada Euroopa Liit vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevaks alaks, põhinedes suurel usaldusel, mis peab liikmesriikide vahel olema (4. septembri 2025. aasta kohtuotsus C. J. (Euroopa vahistamismäärusele järgneva karistuse täideviimine), C‑305/22, EU:C:2025:665, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika).
61      Selle raamotsusega reguleeritud valdkonnas avaldub vastastikuse tunnustamise põhimõte, mis raamotsuse põhjenduse 6 kohaselt kujutab endast kriminaalasjades tehtava õigusalase koostöö „nurgakivi“, raamotsuse artikli 1 lõikes 2, mille kohaselt on liikmesriigid kohustatud mis tahes Euroopa vahistamismääruse täitma vastastikuse tunnustamise põhimõtte alusel ja vastavalt raamotsuse sätetele (4. septembri 2025. aasta kohtuotsus C. J. (Euroopa vahistamismäärusele järgneva karistuse täideviimine), C‑305/22, EU:C:2025:665, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).
62      Sellest järeldub ühelt poolt, et vahistamismäärust täitvad õigusasutused võivad keelduda Euroopa vahistamismääruse täitmisest üksnes alustel, mis tulenevad raamotsusest 2002/584, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus. Teiselt poolt, kuivõrd üldreegliks on Euroopa vahistamismääruse täitmine, on täitmisest keeldumine erand, mida tuleb tõlgendada kitsalt (4. septembri 2025. aasta kohtuotsus C. J. (Euroopa vahistamismäärusele järgneva karistuse täideviimine), C‑305/22, EU:C:2025:665, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
63      Mis puudutab selliseid aluseid, siis on kõnealuse raamotsuse artiklis 3 ette nähtud Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise kohustuslikud alused ning artiklites 4 ja 4a Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise vabatahtlikud alused.
64      Raamotsuse artikkel 5 näeb omakorda ette tagatised, mille vahistamismääruse teinud liikmesriik peab teatavatel juhtudel andma. Nõnda on raamotsuse artikli 5 punktis 3 sätestatud, et kui isik, kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus kohtu alla andmiseks, on vahistamismäärust täitva liikmesriigi kodanik või omab seal elukohta, võib üleandmise suhtes kohaldada tingimust, et see isik tuuakse pärast ülekuulamist vahistamismäärust täitvasse liikmesriiki tagasi, et ta saaks seal kanda vabadusekaotust või täita vabadust piiravat julgeolekumeedet, mis on talle määratud vahistamismääruse teinud liikmesriigis.
65      Niisuguse tagasitoomise tagatise mõju kohta raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktis d ette nähtud tunnustamisest ja täideviimisest keeldumise vabatahtliku aluse kohaldamisele süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamise etapis on oluline märkida, et sarnaselt raamotsusega 2002/584 on raamotsuses 2008/909 täpsustatud karistusõiguse valdkonnas vastastikuse usalduse ja vastastikuse tunnustamise põhimõtteid, mis kohustavad iga liikmesriiki eelkõige vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala osas eeldama – välja arvatud erandlike asjaolude esinemisel –, et teised liikmesriigid järgivad liidu õigust ja eriti liidu õiguses tunnustatud põhiõigusi. Selle raamotsusega tugevdatakse õigusalast koostööd kriminaalasjades tehtud kohtuotsuste tunnustamisel ja täitmisel, kui isikutele on teises liikmesriigis mõistetud vabadusekaotuslikud karistused või vabadust piiravad meetmed, et hõlbustada nende isikute taasühiskonnastamist (vt selle kohta analoogia alusel 4. septembri 2025. aasta kohtuotsus C. J. (Euroopa vahistamismäärusele järgneva karistuse täideviimine), C‑305/22, EU:C:2025:665, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
66      Euroopa Kohus on ka juba otsustanud, et miski ei võimalda asuda seisukohale, et liidu seadusandja oleks soovinud ette näha kaks eraldi õiguslikku regulatsiooni kriminaalasjades tehtud kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise puhul, olenevalt sellest, kas Euroopa vahistamismäärus on tehtud või mitte (4. septembri 2025. aasta kohtuotsus C. J. (Euroopa vahistamismäärusele järgneva karistuse täideviimine), C‑305/22, EU:C:2025:665, punkt 48).
67      Raamotsuse 2008/909 artiklist 25 koostoimes raamotsuse põhjendusega 12 nähtub, et seda raamotsust kohaldatakse mutatis mutandis – niivõrd, kuivõrd selle sätted on raamotsuse 2002/584 sätetega kooskõlas – karistuste täideviimisele eelkõige juhul, kui viimati nimetatud raamotsuse artikli 5 punkti 3 kohaselt tegutsedes on liikmesriik seadnud vahistamismääruse teinud riigis kriminaalmenetluse läbiviimiseks tehtud Euroopa vahistamismääruse täitmise tingimuseks, et asjaomane isik tuuakse tagasi vahistamismäärust täitvasse riiki, et ta saaks seal kanda karistuse, mis talle vahistamismääruse teinud riigis mõistetakse (4. septembri 2025. aasta kohtuotsus C. J. (Euroopa vahistamismäärusele järgneva karistuse täideviimine), C‑305/22, EU:C:2025:665, punkt 49).
68      Lisaks on liidu seadusandja selle artikli 5 punktis 3 omistanud erilise tähtsuse võimalusele suurendada vahistamismäärust täitva riigi kodaniku või seal elukohta omava isiku taasühiskonnastamise tõenäosust, võimaldades isikul kanda selle riigi territooriumil vabadusekaotuslikku karistust või täita vabadust piiravat julgeolekumeedet, mis talle pärast tema üleandmist Euroopa vahistamismääruse teinud liikmesriigis mõistetakse (vt selle kohta 11. märtsi 2020. aasta kohtuotsus SF (Euroopa vahistamismäärus – vahistamismäärust täitvasse riiki tagasitoomise tagatis), C‑314/18, EU:C:2020:191, punkt 48).
69      Võttes seega arvesse, et eesmärk – mida taotletakse ühelt poolt võimalusega kohaldada asjaomase isiku suhtes raamotsuse 2002/584 artikli 5 punkti 3 alusel tagasitoomise tagatist ning teiselt poolt raamotsuse 2008/909 normidega, milleks on hõlbustada teises liikmesriigis süüdi mõistetud isikute taasühiskonnastamist – on sama, tuleb asuda seisukohale, et kui täidesaatva riigi õigusasutus soovib kohaldada viimati nimetatud raamotsuse artikli 9 lõike 1 punktis d ette nähtud mittetunnustamisest ja täideviimisest keeldumise alust, peab ta neid norme arvesse võtma (vt selle kohta analoogia alusel 4. septembri 2025. aasta kohtuotsus C. J. (Euroopa vahistamismäärusele järgneva karistuse täideviimine), C‑305/22, EU:C:2025:665, punkt 47).
70      Samamoodi tuleneb raamotsuse 2008/909 I lisas esitatud tunnistuse tüüpvormi punktist f, et selle raamotsuse raames süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamise etapis peab pädev asutus arvesse võtma tagasitoomise tagatist, kusjuures nimetatud tunnistuses tuleb sellele tagatisele viidata, kui üleandmise suhtes seda tagatist kohaldati (vt selle kohta 4. septembri 2025. aasta kohtuotsus C. J. (Euroopa vahistamismäärusele järgneva karistuse täideviimine), C‑305/22, EU:C:2025:665, punkt 58).
71      Lisaks peab vahistamismäärust täitev õigusasutus, kui ta otsustab kohaldada asjaomase isiku üleandmise mehhanismi, mis on tehtud sõltuvaks raamotsuse 2002/584 artikli 5 punktis 3 ette nähtud tagasitoomise tagatisest, hindama igakülgselt kõiki selle isiku olukorda iseloomustavaid konkreetseid asjaolusid, mis võivad näidata, kas tema ja vahistamismäärust täitva liikmesriigi vahel on selline seotus, mis tõendab, et ta on sellesse riiki piisavalt lõimunud ning et seega aitab talle vahistamismääruse teinud liikmesriigis mõistetud vabadusekaotusliku karistuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täideviimine vahistamismäärust täitvas liikmesriigis suurendada tema taasühiskonnastamise tõenäosust pärast seda, kui see karistus on ära kantud või vabadust piirav meede on täide viidud. Nende asjaolude hulka kuuluvad kõnealuse isiku perekondlikud, keelelised, kultuurilised, sotsiaalsed või majanduslikud sidemed vahistamismäärust täitva liikmesriigiga ning tema selles liikmesriigis viibimise laad, kestus ja tingimused (vt selle kohta 16. novembri 2023. aasta kohtumäärus PY (kolmanda riigi kodanik vahistamismäärust täitvas liikmesriigis), C‑636/22, EU:C:2023:899, punktid 42 ja 43 ning seal viidatud kohtupraktika).
72      Järelikult peab vahistamismäärust täitev õigusasutus asjaomase juhtumi spetsiifilisi asjaolusid arvesse võttes hindama, kas asjaomase isiku seotus vahistamismäärust täitva liikmesriigiga on piisav, et saavutada raamotsuse 2002/584 artikli 5 punktiga 3 taotletav taasühiskonnastamise eesmärk paremini juhul, kui isik kannab selles liikmesriigis karistuse, mis võidakse talle mõista (vt selle kohta 16. novembri 2023. aasta kohtumäärus PY (kolmanda riigi kodanik vahistamismäärust täitvas liikmesriigis), C‑636/22, EU:C:2023:899, punkt 39).
73      Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 73 ja 74 märkis, peab vahistamismäärust täitev õigusasutus selle hindamise raames kaaluma mitut huvi, näiteks neid, mis on seotud asjaomase isiku taasühiskonnastamisega pärast tema võimalikku süüdimõistmist, vajadusega vältida selle isiku karistamatust ja kahepoolse karistatavuse puudumisega. Seega, kui see õigusasutus otsustab kohaldada raamotsuse 2002/584 artikli 5 punktis 3 ette nähtud tagasitoomise tagatise tingimusega asjaomase isiku üleandmise mehhanismi ning otsustab mitte kasutada oma õigust tugineda selle raamotsuse artikli 4 punktis 1 ette nähtud täitmata jätmise vabatahtlikule alusele, tuleb sellest järeldada, et see asutus leiab, et selle isiku karistamatuse vastase võitluse ja taasühiskonnastamisega seotud huvid on olulisemad kui järeldus, et kõnealune tegu ei ole tema riigisisese õiguse kohaselt karistatav. Niisuguse otsuse tegemine eeldab aga tingimata, et arvesse võetakse kõiki selles osas asjakohaseid sätteid nii selles raamotsuses kui ka raamotsuses 2008/909.
74      Eeltoodust ja eelkõige loogikast, mis on omane raamotsuse 2002/584 artikli 5 punktis 3 ette nähtud tagasitoomise tagatise tingimusega asjaomase isiku üleandmise mehhanismile, tuleneb, et – nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 78 märkis – selle mehhanismi kohaldamine põhineb vahistamismäärust täitva liikmesriigi vaikimisi kohustusel viia vabadusekaotuslik karistus või vabadust piirav meede, mis võidakse pärast üleandmist vahistamismääruse teinud liikmesriigis mõista, põhimõtteliselt täide.
75      Järelikult tuleb selleks, et kõige paremini tagada selle kohustuse järgimine ja tõhus täitmine ning sellest tulenevalt tagada ühelt poolt vastastikuse usalduse põhimõtte järgimine, mis käesoleva kohtuotsuse punktist 65 nähtuvalt on raamotsuste 2002/584 ja 2008/909 alus, ning teiselt poolt nende raamotsustega kehtestatud vastastikuse tunnustamise süsteemide nõuetekohane toimimine, asuda seisukohale, et täidesaatva riigi pädeva asutuse võimalus tugineda raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktis d sätestatud tunnustamisest ja täideviimisest keeldumise alusele, peaks olema rangelt piiratud, kui kohaldatakse raamotsuse 2002/584 artikli 5 punktis 3 sätestatud tagasitoomise tagatist.
76      Artikli 5 punktiga 3 taotletav eesmärk ning raamotsuste 2002/584 ja 2008/909 eesmärgid üldisemalt toetavad samuti käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis esitatud tõlgendust.
77      Mis puudutab esiteks eesmärki soodustada asjaomase isiku taasühiskonnastamist, siis tuleb märkida, et juhul, kui täidesaatva riigi pädevale asutusele raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktiga d antud võimalus keelduda kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest ei ole rangelt piiratud, võib tagasitoomise tagatis, mida nõuti selle isiku üleandmise etapis raamotsuse 2002/584 artikli 5 punkti 3 alusel, kaotada oma soovitava toime, mistõttu võib nimetatud eesmärk, mis õigustab selle isiku tagasitoomise tagatise tingimusega üleandmise mehhanismi käivitamist, sattuda ohtu etapis, kui toimub süüdimõistva kohtuotsuse tunnustamine selle asutuse poolt.
78      Lisaks on Euroopa Kohus juba otsustanud, et suhe, mille liidu seadusandja on näinud ette raamotsuse 2002/584 ja raamotsuse 2008/909 vahel, peab aitama saavutada eesmärki hõlbustada asjaomase isiku taasühiskonnastamist. Pealegi pole selline taasühiskonnastamine mitte ainult süüdimõistetud isiku, vaid ka liidu huvides üldiselt (11. märtsi 2020. aasta kohtuotsus SF (Euroopa vahistamismäärus – vahistamismäärust täitvasse riiki tagasitoomise tagatis), C‑314/18, EU:C:2020:191, punkt 51).
79      Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 82 rõhutas, kinnitab niisugune lähenemine vajadust tõlgendada raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktis d nimetatud keeldumise alust kitsalt, kui asjaomase isiku tagasitoomise tagatisega üleandmise mehhanismi kohaldatakse vastavalt raamotsuse 2002/584 artikli 5 punktile 3.
80      Mis puudutab teiseks eesmärki vältida asjaomase isiku karistamatust, siis – nagu märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 60 – on raamotsuse 2002/584 eesmärk luua kuritegude toimepanemises süüdimõistetute või kahtlustatavate üleandmise uus lihtsustatud ja tõhusam süsteem. Nii on nähtuvalt selle raamotsuse artikli 1 lõikest 1 Euroopa vahistamismääruse mehhanismi eesmärk võimaldada tagaotsitav vahi alla võtta ja üle anda, et – raamotsuse eesmärki silmas pidades – toimepandud kuritegu ei jääks karistamata ja sellise isiku suhtes saaks läbi viia kriminaalmenetluse või talle mõistetud vabadusekaotusliku karistuse saaks täide viia (11. märtsi 2020. aasta kohtuotsus SF (Euroopa vahistamismäärus –vahistamismäärust täitvasse riiki tagasitoomise tagatis), C‑314/18, EU:C:2020:191, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
81      Lisaks tuleb märkida, et raamotsuse 2008/909 artiklis 25 on sätestatud, et Euroopa vahistamismäärusele järgnevate karistuste täideviimise korral ja ilma et see piiraks raamotsuse 2002/584 kohaldamist, kohaldatakse raamotsuse 2008/909 sätteid mutatis mutandis selles ulatuses, nagu see on kooskõlas raamotsuse 2002/584 sätetega, süüdimõistetud isiku karistamatuse vältimiseks. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 86 märkis, tuleneb sellest, et juhul, kui pärast selle isiku üleandmist koos tagasitoomise tagatise tingimusega vastavalt raamotsuse 2002/584 artikli 5 punktile 3 viiakse karistus täide, tuleb raamotsuste 2002/584 ja 2008/909 õige suhe igal üksikjuhul kindlaks määrata, võttes arvesse mitte ainult eesmärki hõlbustada kõnealuse isiku taasühiskonnastamist, vaid ka eesmärki võidelda tema karistamatuse vastu.
82      Kui täidesaatva riigi pädev asutus võiks karistuse täideviimise eesmärgil kohtuotsuse tunnustamise etapis seada kahtluse alla tagasitoomise tagatise, mida on kohaldatud vastavalt raamotsuse 2002/584 artikli 5 punktile 3, ja hinnata uuesti asjaolusid, mida vahistamismäärust täitev õigusasutus on juba hinnanud Euroopa vahistamismääruse täitmise etapis, võiks see ajendada vahistamismäärust täitvat asutust loobuma asjaomase isiku selles sättes ette nähtud tagasitoomise tagatise tingimusega üleandmise mehhanismi käivitamisest või isegi Euroopa vahistamismääruse täitmisest, mis võib kahjustada eesmärki võidelda selle isiku karistamatuse vastu.
83      Lisaks tähendab käesoleva kohtuotsuse punktis 65 kirjeldatud vastastikuse tunnustamise põhimõte, millel raamotsus 2008/909 põhineb, nimetatud raamotsuse artikli 8 lõike 1 kohaselt, et täidesaatva riigi pädev asutus on esiteks üldjuhul kohustatud rahuldama taotluse tunnustada kohtuotsust ja viia täide teises liikmesriigis mõistetud vabadusekaotuslik karistus või vabadust piirav meede, mis on talle edastatud vastavalt nimetatud raamotsuse artiklitele 4 ja 5, ning teiseks võib ta üldjuhul sellise taotluse rahuldamata jätta üksnes kõnealuse raamotsuse artiklis 9 ammendavalt loetletud mittetunnustamise või täideviimisest keeldumise alustel (vt selle kohta 9. novembri 2023. aasta kohtuotsus Staatsanwaltschaft Aachen, C‑819/21, EU:C:2023:841, punkt 20).
84      Seega tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktides 60–83 esitatud kaalutlustest, et täidesaatva riigi pädev asutus ei saa raamotsuse 2002/584 artikli 5 punktis 3 ette nähtud tagasitoomise tagatise kohaldamisel tugineda kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest keeldumise alusele, mis on sätestatud raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktis d, sest sellele alusele tuginemine tähendaks, et hinnataks uuesti asjaolusid, mida vahistamismäärust täitev õigusasutus võttis arvesse juba siis, kui ta otsustas teha asjaomase isiku üleandmise sõltuvaks sellest tagatisest.
85      Kuid nagu Madalmaade valitsus ja Euroopa Komisjon kohtuistungil sisuliselt väitsid, on see teisiti juhul, kui muutunud asjaolud selle isiku õiguslikus või faktilises olukorras, nagu tema sidemete vähenemine või kadumine vahistamismäärust täitva liikmesriigiga, toovad kaasa selle, et huvi, et vabadusekaotuslik karistus või vabadust piirav meede viidaks täide täidesaatva liikmesriigi territooriumil, ei ole enam määrav raamotsuse 2008/909 alusel karistuse täideviimise eesmärgil kohtuotsuse tunnustamise etapis.
86      Nimelt on selle kohtuotsuse raamotsuse 2008/909 alusel tunnustamise etapis oluline tagada, et tunnustamine vastaks ka veel selles etapis nimetatud raamotsuse eesmärgile hõlbustada asjaomase isiku taasühiskonnastamist. Seega, kui asjaolud on muutunud, mistõttu on põhjendatud vaadata uuesti läbi vahistamismäärust täitva õigusasutuse esialgne hinnang, mille tulemusel pidas see õigusasutus asjaomase isiku taasühiskonnastamise huvi tähtsamaks kui kahepoolse karistatavuse puudumisega seotud huvi, võib täidesaatva liikmesriigi pädev asutus karistuse täideviimise eesmärgil kohtuotsuse tunnustamise etapis otsustada eelistada viimati nimetatud huvi, tuginedes kohtuotsuse tunnustamisest ja karistuse täideviimisest keeldumise alusele, mis on ette nähtud selle raamotsuse artikli 9 lõike 1 punktis d.
87      Järelikult võimaldab käesoleva kohtuotsuse punktides 85 ja 86 kirjeldatud täidesaatva riigi pädeva asutuse võimalus tugineda artikli 9 lõike 1 punktile d juhul, kui asjaolude muutumise tõttu ei ole algselt teistsugustel asjaoludel nõutud tagasitoomise tagatise kohaldamine enam õigustatud, tagada kõige paremini sama raamotsusega taotletava taasühiskonnastamise eesmärgi järgimise, sest kui sellele sättele ei saaks tagasitoomise tagatise kohaldamisel mingil juhul tugineda, tekib oht, et asjaomane isik saadetakse automaatselt vahistamismäärust täitvasse liikmesriiki tagasi, kuigi tagasitoomise tagatis on kaotanud oma mõtte. Sellisel juhul ei kahjusta nimetatud sättega antud võimaluse kasutamine selle isiku tagasitoomise tagatise tingimusega üleandmise mehhanismi, nagu see on ette nähtud raamotsuse 2002/584 artikli 5 punktis 3.
88      Lisaks ei kahjustata niisugusel juhul ka eesmärki võidelda asjaomase isiku karistamatuse vastu, kuna ühelt poolt on täidesaatva riigi pädeva asutuse võimalus tugineda raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punktile d rangelt piiritletud ja teiselt poolt kannab see isik vajaduse korral oma karistust vahistamismääruse teinud liikmesriigis.
89      Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et raamotsuse 2008/909 artikli 9 lõike 1 punkti d ja artiklit 25 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette liikmesriigi pädeva asutuse kohustuse või võimaluse tugineda nimetatud artikli 9 lõike 1 punktile d, et keelduda teises liikmesriigis tehtud kohtuotsuse tunnustamisest ja mõistetud karistuse täideviimisest põhjusel, et need puudutavad tegusid, mis esimese liikmesriigi õiguse kohaselt ei ole süüteod, kuigi
–        esiteks on selle liikmesriigi vahistamismäärust täitev õigusasutus eelnevalt otsustanud täita Euroopa vahistamismääruse, mille tulemusel see kohtuotsus tehti ja karistus mõisteti,
–        loobudes raamotsuse 2002/584 artikli 2 lõike 4 kohaldamisalasse kuuluva süüteo puhul kõigepealt tuginemast selle raamotsuse artikli 4 punktis 1 ette nähtud täitmata jätmise vabatahtlikule alusele, mis põhineb ka kahepoolse karistatavuse puudumisel, ja
–        kohaldades seejärel raamotsuse 2002/584 artikli 5 punkti 3 kohaselt asjaomase isiku üleandmise suhtes tingimust, et see isik tuuakse pärast ülekuulamist tagasi vahistamismäärust täitvasse liikmesriiki, et ta saaks seal kanda vabadusekaotust või täita vabadust piiravat julgeolekumeedet, mis on talle mõistetud vahistamismääruse teinud liikmesriigis, ning
–        teiseks ei ole pärast asjaomase isiku tagasitoomise tagatise tingimusel üleandmist toimunud asjaoludes ühtegi muutust, mis õigustaks selle tagatise kohaldamata jätmist.
Kohtukulud
90      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:
Nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsuse 2008/909/JSK vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kriminaalasjades tehtud otsuste suhtes, millega määratakse vabadusekaotuslikud karistused või vabadust piiravad meetmed, nende Euroopa Liidus täideviimise eesmärgil (muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK) artikli 9 lõike 1 punkti d ja artiklit 25
tuleb tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette liikmesriigi pädeva asutuse kohustuse või võimaluse tugineda nimetatud artikli 9 lõike 1 punktile d, et keelduda teises liikmesriigis tehtud kohtuotsuse tunnustamisest ja mõistetud karistuse täideviimisest põhjusel, et need puudutavad tegusid, mis esimese liikmesriigi õiguse kohaselt ei ole süüteod, kuigi
esiteks on selle liikmesriigi vahistamismäärust täitev õigusasutus eelnevalt otsustanud täita Euroopa vahistamismääruse, mille tulemusel see kohtuotsus tehti ja karistus mõisteti_loobudes nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (muudetud raamotsusega 2009/299) artikli 2 lõike 4 kohaldamisalasse kuuluva süüteo puhul kõigepealt tuginemast raamotsuse 2002/584 (muudetud) artikli 4 punktis 1 ette nähtud täitmata jätmise vabatahtlikule alusele, mis põhineb ka kahepoolse karistatavuse puudumisel, jakohaldades seejärel raamotsuse 2002/584 (muudetud raamotsusega 2009/299) artikli 5 punkti 3 kohaselt asjaomase isiku üleandmise suhtes tingimust, et see isik tuuakse pärast ülekuulamist tagasi vahistamismäärust täitvasse liikmesriiki, et ta saaks seal kanda vabadusekaotust või täita vabadust piiravat julgeolekumeedet, mis on talle mõistetud vahistamismääruse teinud liikmesriigis, ningteiseks ei ole pärast asjaomase isiku tagasitoomise tagatise tingimusel üleandmist toimunud asjaoludes ühtegi muutust, mis õigustaks selle tagatise kohaldamata jätmist.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: hollandi.
i      Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.