62020TO0252(01)
ÜLDKOHTU MÄÄRUS (kümnes koda laiendatud koosseisus)
8. juuni 2021 (
*1
)
Tühistamishagi – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise leping – Nõukogu otsus väljaastumislepingu sõlmimise kohta – Ühendkuningriigi kodanikud – Liidu kodakondsuse kaotus – Isikliku puutumuse puudumine – Akt, mis ei ole halduse üldakt – Vastuvõetamatus
Kohtuasjas T‑252/20,
Joshua Silver, elukoht Bicester (Ühendkuningriik), ja teised hagejad, kelle nimed on toodud lisas (
1
), esindajad: barrister P. Tridimas ning solicitors D. Harrison ja A. von Westernhagen,
hagejad,
versus
Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: M. Bauer, R. Meyer ja J. Ciantar,
kostja,
mille ese on ELTL artikli 263 alusel esitatud nõue tühistada osaliselt nõukogu 30. jaanuari 2020. aasta otsus (EL) 2020/135 Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise lepingu sõlmimise kohta (ELT 2020, L 29, lk 1),
ÜLDKOHUS (kümnes koda laiendatud koosseisus),
koosseisus: koja president A. Kornezov, kohtunikud E. Buttigieg, K. Kowalik-Bańczyk (ettekandja), G. Hesse ja M. Stancu,
kohtusekretär: E. Coulon,
on teinud järgmise
määruse
Vaidluse taust
1
Hageja Joshua Silver ja teised hagejad, kelle nimed on toodud lisas, on Ühendkuningriigi kodanikud, kes elavad Prantsusmaal ja Ühendkuningriigis.
2
Ühendkuningriigi kodanikud hääletasid 23. juunil 2016 toimunud rahvahääletusel nende riigi Euroopa Liidust väljaastumise poolt.
3
Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik teatas 29. märtsil 2017 Euroopa Ülemkogule oma kavatsusest astuda ELL artikli 50 lõike 2 alusel liidust välja.
4
Liidu ja Ühendkuningriigi esindajad kirjutasid 24. jaanuaril 2020 alla lepingule Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise lepingule (ELT 2020, L 29, lk 7; edaspidi „väljaastumisleping“).
5
Euroopa Liidu Nõukogu võttis 30. jaanuaril 2020 vastu otsuse (EL) 2020/135 Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise lepingu sõlmimise kohta (ELT 2020, L 29, lk 1; edaspidi „vaidlustatud otsus“). Selle otsuse artikli 1 kohaselt kiideti väljaastumisleping liidu ja Euroopa Aatomienergiaühenduse nimel heaks.
6
Ühendkuningriik astus liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest välja 31. jaanuaril 2020. Väljaastumisleping jõustus 1. veebruaril 2020.
Menetlus ja poolte nõuded
7
Üldkohtu kantseleis 23. aprillil 2020 registreeritud hagiavaldusega esitasid hagejad käsitletava hagi.
8
Üldkohtu kantseleisse 16. juunil 2020 esitatud eraldi dokumendiga taotlesid kaks hagejat anonüümsust. Üldkohus rahuldas selle taotluse 24. juuni 2020. aasta otsusega.
9
Üldkohtu kantseleisse 27. juulil 2020 saabunud eraldi dokumendiga esitas nõukogu Üldkohtu kodukorra artikli 130 lõike 1 alusel vastuvõetamatuse vastuväite.
10
Hagejad esitasid oma seisukohad vastuvõetamatuse vastuväite kohta, mis saabusid Üldkohtu kantseleisse 8. septembril 2020.
11
Euroopa Komisjon esitas Üldkohtu kantseleisse 15. juunil 2020 avalduse astuda käesolevas asjas menetlusse nõukogu nõuete toetuseks. Üldkohtu kantseleisse vastavalt 28. ja 31. augustil 2020 saabunud kirjadega võtsid hagejad ja nõukogu menetlusse astumise avalduse teadmiseks.
12
Prantsuse õiguse alusel asutatud ühendus British in Europe esitas Üldkohtu kantseleisse 19. augustil 2020 avalduse astuda käesolevas asjas menetlusse hagejate nõuete toetuseks. Hagejad ja nõukogu esitasid menetlusse astumise avalduse kohta oma seisukohad, mis saabusid Üldkohtu kantseleisse 21. detsembril 2020.
13
Ühendkuningriigi õiguse alusel asutatud erakond Plaid Cymru – The Party of Wales esitas Üldkohtu kantseleisse 19. augustil 2020 avalduse astuda käesolevas asjas menetlusse hagejate nõuete toetuseks. Hagejad ja nõukogu esitasid menetlusse astumise avalduse kohta oma seisukohad, mis saabusid Üldkohtu kantseleisse 21. detsembril 2020.
14
Saksa õiguse alusel asutatud ühendus European Democracy Lab esitas Üldkohtu kantseleisse 19. augustil 2020 avalduse astuda käesolevas asjas menetlusse hagejate nõuete toetuseks. Hagejad ja nõukogu esitasid menetlusse astumise avalduse kohta oma seisukohad, mis saabusid Üldkohtu kantseleisse 21. detsembril 2020.
15
Belgia õiguse alusel asutatud avalikes huvides tegutsev sihtasutus ECIT esitas Üldkohtu kantseleisse 20. augustil 2020 avalduse astuda käesolevas asjas menetlusse hagejate nõuete toetuseks. Hagejad ja nõukogu esitasid menetlusse astumise avalduse kohta oma seisukohad, mis saabusid Üldkohtu kantseleisse 21. detsembril 2020.
16
European Alternatives Ltd, kes esitleb end kui kodanikuühiskonna organisatsioonide gruppi, mis koosneb Inglise ja Walesi õiguse alusel asutatud ühingust, Prantsuse õiguse alusel asutatud ühendusest, Saksa õiguse alusel asutatud ühendusest ja Itaalia õiguse alusel asutatud ühendusest, esitas Üldkohtu kantseleisse 20. augustil 2020 avalduse astuda käesolevas asjas menetlusse hagejate nõuete toetuseks. Hagejad ja nõukogu esitasid menetlusse astumise avalduse kohta oma seisukohad, mis saabusid Üldkohtu kantseleisse 21. detsembril 2020.
17
Üldkohus (kümnes koda) liitis 5. novembri 2020. aasta määrusega kodukorra artikli 130 lõike 7 alusel vastuvõetamatuse vastuväite asja sisulise läbivaatamisega ja jättis kohtukulude üle otsustamise edaspidiseks.
18
Üldkohus suunas kohtuasja 11. novembri 2020. aasta otsusega vastavalt kodukorra artiklile 28 lahendamiseks kümnendale kojale laiendatud koosseisus.
19
Nõukogu esitas kostja vastuse 8. veebruaril 2021. Kümnenda koja (laiendatud koosseisus) president otsustas 11. veebruaril 2021 jätta sellest vastusest hagejatele teatamata.
20
Nõukogu palus Üldkohtu kantseleisse 8. veebruaril 2021 saabunud kirjas Üldkohtul käesolevas asjas kaaluda vajadust peatada menetlus kodukorra artikli 69 punkti d alusel seniks, kuni Euroopa Kohus on teinud otsuse numbrite C‑673/20 ja C‑32/21 all registreeritud eelotsusetaotluste kohta, või loobuda pädevusest kodukorra artikli 128 alusel, et Euroopa Kohus saaks teha otsuse käesoleva hagi ja eelotsusetaotluste kohta koos. Kohtukantseleisse 17. veebruaril 2021 saabunud kirjas palusid hagejad tutvuda kostja vastusega, et nad saaksid esitada oma seisukohad menetluse peatamise või pädevusest loobumise vajalikkuse kohta. 22. veebruaril 2021 otsustas kümnenda koja (laiendatud koosseisus) president edastada hagejatele kostja vastuse punktid 42 ja 61. Kohtukantseleisse 10. märtsil 2021 saabunud kirjas esitasid hagejad oma seisukohad menetluse peatamise või pädevusest loobumise vajalikkuse kohta. Kümnenda koja (laiendatud koosseisus) president otsustas 15. märtsi 2021. aasta otsusega menetlust mitte peatada.
21
Hagejad paluvad Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud otsus osas, milles see „jätab nad ilma liidu kodaniku staatusest ja õigustest, mis neil sellest tulenevad“;
–
mõista kohtukulud välja nõukogult.
22
Vastuvõetamatuse vastuväites palub nõukogu Üldkohtul:
–
jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejatelt.
Õiguslik käsitlus
Pädevusest loobumise soovitus
23
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 54 kolmanda lõigu kohaselt võib Üldkohus juhul, kui Euroopa Kohtus ja Üldkohtus on läbivaatamisel kohtuasjad, millel on sama ese, milles taotletakse sama tõlgendamisküsimust või vaidlustatakse sama akti kehtivus, pärast poolte ärakuulamist menetluse peatada, kuni Euroopa Kohus oma otsuse teatavaks teeb, või kui hagid esitatakse ELTL artikli 263 alusel, siis võib ta oma pädevusest loobuda, et selliste hagide suhtes saaks otsuse teha Euroopa Kohus.
24
Sellest sättest tuleneb, et Üldkohus võib pädevusest loobuda üksnes tingimusel, et tühistamishagi on esitatud nii Euroopa Kohtule kui ka Üldkohtule.
25
Käesolevas asjas aga soovitab nõukogu Üldkohtul pädevusest loobuda, et Euroopa Kohus saaks lahendada käesoleva hagi koos kahe eelotsusetaotlusega (eespool punkt 20).
26
Järelikult ei saa Üldkohus käesolevas kohtuasjas pädevusest loobuda.
Võimalus lahendada kohtuasi määrusega
27
Kodukorra artikli 130 lõigete 1 ja 7 alusel võib Üldkohus lahendada vastuvõetamatuse küsimuse ilma sisulist vaidlust käsitlemata, kui kostja seda taotleb. Üldkohus võib kodukorra artikli 130 lõike 6 alusel avada vastuvõetamatuse vastuväite lahendamiseks menetluse suulise osa.
28
Kohtupraktika kohaselt ei ole võimalus jätta hagi põhjendatud määrusega ja seega kohtuistungit pidamata vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata välistatud põhjusel, et Üldkohus on varem teinud kohtumääruse, millega liideti kodukorra artikli 130 lõike 1 alusel esitatud vastuväide asja sisulise läbivaatamisega (vt selle kohta 19. veebruari 2008. aasta kohtumäärus Tokai Europe vs. komisjon, C‑262/07 P, ei avaldata, EU:C:2008:95, punktid 26–28).
29
Üldkohus leiab, et vaatamata sellele, et ta otsustas käesolevas asjas 5. novembri 2020. aasta määrusega liita nõukogu esitatud vastuvõetamatuse vastuväite kohtuasja sisulise läbivaatamisega, on tal nüüd tänu toimiku materjalidele piisavalt teavet, et lahendada vastuväide määrusega.
Vastuvõetamatuse vastuväide
30
Nõukogu väidab, et hagi on vastuvõetamatu, kuna hagejatel ei ole õigust vaidlustatud otsuse peale hagi esitada. Nimelt esimesena ei ole hagejad otsuse adressaadid. Teisena ei puuduta otsus hagejaid isiklikult. Kolmandana vajab vaidlustatud otsus esiteks rakendusmeetmeid ning teiseks ei ole otsus halduse üldakt.
31
Hagejad vaidlustavad vastuvõetamatuse vastuväite. Nad väidavad esiteks, et vaidlustatud otsus puudutab neid otseselt ja isiklikult, ning et teiseks on otsus halduse üldakt, mis neid otseselt puudutab, ja see ei vaja rakendusmeetmeid.
32
Olgu meenutatud, et vastavalt ELTL artikli 263 neljandale lõigule võib iga füüsiline või juriidiline isik nimetatud artikli esimeses ja teises lõigus sätestatud tingimustel esitada tühistamishagi kolme liiki akti peale: esiteks temale adresseeritud aktid, teiseks aktid, mis teda otseselt ja isiklikult puuduvad, ja kolmandaks halduse üldaktid, mis puudutavad teda otseselt ja mis ei vaja rakendusmeetmeid.
33
Käesolevas asjas tuleb hagejate õigust esitada hagi hinnata üksnes vaidlustatud otsuse seisukohast. Olgu märgitud, et liidu kohtu poolt tagatav seaduslikkuse kontroll rahvusvahelise lepingu sõlmimise otsuse üle võib siiski puudutada otsuse seaduslikkust, lähtudes rahvusvahelise lepingu sisust endast (vt analoogia alusel 27. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Western Sahara Campaign UK, C‑266/16, EU:C:2018:118, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika). Sellest järeldub, et hindamaks hagejate õigust esitada hagi, tuleb arvesse võtta väljaastumislepingu olemust ja sisu.
34
Kohe tuleb tõdeda, et hagejad ei ole vaidlustatud otsuse ega väljaastumislepingu adressaadid. Järelikult ei ole neil õigust esitada hagi ELTL artikli 263 neljanda lõigu esimese lauseosa alusel, ning pealegi ei vaidle nad sellele vastu.
35
Neil asjaoludel tuleb kontrollida, kas hagejatel on õigus esitada hagi ELTL artikli 263 neljanda lõigu teises ja kolmandas lauseosas ette nähtud ühe või teise olukorra alusel.
Hagejate õigus esitada hagi ELTL artikli 263 neljanda lõigu teise lauseosa alusel
36
Olgu meenutatud, et ELTL artikli 263 neljanda lõigu teises lauseosas ette nähtud otsese puutumuse ja isikliku puutumuse tingimused on kumulatiivsed (vt 3. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punktid 75 ja 76 ning seal viidatud kohtupraktika).
37
Käesoleva juhtumi asjaoludel tuleb kõigepealt kontrollida, kas täidetud on teine tingimus, mis puudutab hagejate isiklikku puutumust.
38
Sellega seoses on oluline meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab selleks, et akt puudutaks isiklikult füüsilist või juriidilist isikut, kes ei ole akti adressaat, see akt teda mõjutama talle mingite omaste tunnuste või teda iseloomustava faktilise olukorra tõttu, mis teda kõigist teistest isikutest eristab ning seetõttu individualiseerib teda sarnaselt otsuse adressaadiga (15. juuli 1963. aasta kohtuotsus Plaumann vs. komisjon, 25/62, EU:C:1963:17, lk 223, ja 13. märtsi 2018. aasta kohtuotsus European Union Copper Task Force vs. komisjon, C‑384/16 P, EU:C:2018:176, punkt 93).
39
Võimalus enam-vähem täpselt määratleda õigussubjektide arvu ja isegi neid isikuid, kellele meedet kohaldatakse, ei tähenda järelikult mingil moel, et meede neid subjekte isiklikult puudutab, kui seda kohaldatakse aktiga määratletud õiguslikult või faktiliselt objektiivse olukorra alusel (22. novembri 2001. aasta kohtuotsus Antillean Rice Mills vs. nõukogu, C‑451/98, EU:C:2001:622, punkt 52, ja 13. märtsi 2018. aasta kohtuotsus European Union Copper Task Force vs. komisjon, C‑384/16 P, EU:C:2018:176, punkt 94).
40
Samuti ei saa asjaolu, et õigustloov akt võib avaldada erinevat konkreetset mõju eri õigussubjektidele, kelle suhtes see akt on kohaldatav, neid subjekte kõikidest teistest asjasse puutuvatest isikutest eristada, kui akti kohaldatakse objektiivselt kindlaksmääratud olukorra alusel (22. veebruari 2000. aasta kohtuotsus ACAV jt vs. nõukogu, T‑138/98, EU:T:2000:45, punkt 66, ja 3. detsembri 2008. aasta kohtumäärus RSA Security Ireland vs. komisjon, T‑227/06, EU:T:2008:547, punkt 59).
41
Ent asjaolu, et säte on oma laadilt ja ulatuselt üldine, sest seda kohaldatakse kõigile asjaomastele isikutele, ei välista siiski seda, et see võiks neist mõningaid isiklikult puudutada (22. juuni 2006. aasta kohtuotsus Belgia ja Forum 187 vs. komisjon, C‑182/03 ja C‑217/03, EU:C:2006:416, punkt 58, ning 23. aprilli 2009. aasta kohtuotsus Sahlstedt jt vs. komisjon, C‑362/06 P, EU:C:2009:243, punkt 29).
42
Nimelt, kui akt puudutab isikute rühma, kes olid selle akti vastuvõtmise hetkel identifitseeritud või identifitseeritavad rühma liikmetele omaste kriteeriumide põhjal, võib see akt neid isikuid isiklikult puudutada, kuna nad kuuluvad isikute piiratud ringi. See võib nii olla eeskätt siis, kui aktiga muudetakse õigusi, mis nendel isikutel on tekkinud enne akti vastuvõtmist (vt selle kohta 13. märtsi 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Infront WM, C‑125/06 P, EU:C:2008:159, punktid 71 ja 72 ning seal viidatud kohtupraktika, ning 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Stichting Woonpunt jt vs. komisjon, C‑132/12 P, EU:C:2014:100, punkt 59).
43
Käesolevas asjas väidavad hagejad sisuliselt, et vaidlustatud otsus puudutab neid otseselt ja isiklikult, kuna jätab nad ilma liidu kodaniku staatusest ja selle staatusega seotud õigustest.
44
Täpsemalt selgitavad hagejad oma isikliku puutumuse põhjendamiseks esiteks, et nad kuuluvad suletud ringi, mis koosneb isikutest, kes on väljaastumislepingu ja vaidlustatud otsuse jõustumise ajal Ühendkuningriigi kodanikud ja seega liidu kodanikud.
45
Hagejate sõnul tuleneb selle isikute ringi „suletud“ iseloom asjaolust, et kõik selle ringi liikmed on väljaastumislepingu ja vaidlustatud otsuse jõustumise ajal identifitseeritud või identifitseeritavad ning et hiljem ei saa sellele ringile lisada ühtegi uut liiget. Nimelt isikud, kes omandavad Ühendkuningriigi kodaniku staatuse pärast selle riigi liidust väljaastumist, ei saa tugineda liidu kodaniku staatusele.
46
Lisaks väidavad hagejad, et liidu kodaniku staatus on alaline ja seda ei saa põhimõtteliselt tagasi võtta ning et see anti neile enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist. Järelikult võtab see otsus neilt omandatud õiguse, mis on selle suletud ringi liikmete, millesse nad kuuluvad, eri- või ainuõigus.
47
Teiseks väidavad hagejad, et liidu kodaniku staatuse ja sellega seotud õiguste kaotus puudutab neist igaühte isiklikult. Sellega seoses viitavad nad tagajärgedele, mis väidetavalt kaasnevad liidu kodaniku staatuse ja selle staatusega kaasnevate õiguste kaotamisega, eelkõige nendele, kes on juba kasutanud oma õigust vabalt liikuda. Nad tuginevad eelkõige järgmistele asjaoludele:
–
Prantsusmaal maja soetamine, tegelik või kavandatav alaline elukoht selles liikmesriigis ja vajadus saada seal ravikindlustus (neli hagejat);
–
minevikus Euroopa Parlamendile petitsiooni esitamise õiguse teostamine (üks hageja);
–
Prantsusmaal kutsetegevusega tegelemine (üks hageja);
–
varem läbitud või tulevikus kavandatud ülikooliõpingud Saksamaal ja kutsealased projektid selles liikmesriigis (kaks hagejat);
–
nende pereliikmete või sõprade elamine Prantsusmaal või Saksamaal (kolm hagejat).
48
Kolmandaks paluvad hagejad Üldkohtul hinnata isikliku puutumuse tingimust ulatuslikult. Nimelt tuleb selle tingimuse tõlgendamisel arvestada Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklis 47 tagatud õigust tõhusale kohtulikule kaitsele. Lisaks puudutab käesolev kohtuasi demokraatia põhimõtet ja liidu konstitutsioonilise identiteedi tuuma.
49
Neljandaks leiavad hagejad, et nende isikliku puutumuse küsimus, eelkõige seoses omandatud õiguse olemasoluga, on seotud küsimusega, kas liidu kodaniku staatus on alaline ja tagasivõetamatu, ning seda ei saa lahendada ilma kohtuasja sisulise läbivaatamiseta.
50
Kõigepealt tuleb tõdeda, et hagejate argumendid, millega nad soovivad tõendada oma õigust esitada hagi ELTL artikli 263 neljanda lõigu teise lauseosa alusel, põhinevad eeldusel, mille kohaselt toob vaidlustatud otsus kaasa nende liidu kodaniku staatuse või selle staatusega seotud õiguste „kaotuse“ või nendest „ilmajäämise“.
51
Siinkohal on küll tõsi, et vaidlustatud otsuse ega väljaastumislepinguga ei võeta Ühendkuningriigi kodanike liidu kodaniku staatust ja selle staatusega seotud õigusi sõnaselgelt ära.
52
Siiski nähtub väljaastumislepingu sõnastusest ja ülesehitusest – ja eelkõige selle preambuli kuuendast põhjendusest, artikli 2 punktidest b–d, artikli 10 lõike 1 punktidest a–d ja üldisemalt kogu teisest osast „Kodanike õigused“ – selgesti, et leping käsitleb Ühendkuningriigi kodanikke, sh neid, kes olid Ühendkuningriigi liidust väljaastumise kuupäeval liidu kodanikud, isikutena, kes ei ole või enam ei ole alates sellest kuupäevast liidu kodanikud. Leping ei näe seega ette Ühendkuningriigi kodanike liidu kodaniku staatuse ja selle staatusega seotud õiguste säilitamist.
53
Tuleb aga toonitada, et vaieldamatult võib liidu kodaniku staatuse kaotus või mittesäilitamine mõjutada märkimisväärselt liidust välja astuva liikmesriigi kodaniku õigusi (vt selle kohta 10. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Wightman jt, C‑621/18, EU:C:2018:999, punkt 64). Sellise liikmesriigi kodanikke, kes elavad teises liikmesriigis, võib nende päritoluliikmesriigi liidust väljaastumine mõjutada veelgi enam nii isiklike kui ka kutsealaste ja majanduslike sidemete tõttu, mis on mõnikord tekkinud pika aja jooksul (16. juuni 2020. aasta kohtumäärus Walker jt vs. parlament ja nõukogu, T‑383/19, ei avaldata, EU:T:2020:269, punkt 41).
54
Seoses isikliku puutumuse tingimusega peavad hagejad vastavalt eespool punktis 38 viidatud kohtupraktikale siiski põhjendama, et kuivõrd vaidlustatud otsus jätab nad ilma nende liidu kodaniku staatusest ja selle staatusega seotud õigustest, mõjutab otsus neid teatavate neile omaste tunnuste või faktilise olukorra tõttu, mis neid eristab kõigist teistest isikutest ning seega individualiseerib neid sarnaselt adressaatidega.
55
Sellega seoses ei ole esimesena vaidlust selles, et väljaastumisleping, eelkõige osas, milles selles ei ole ette nähtud Ühendkuningriigi kodanike liidu kodaniku staatuse säilitamist, on kohaldatav kõigi selle riigi kodanike suhtes ja on seega üldkohaldatav.
56
Järelikult on vaidlustatud otsus, millega muudetakse väljaastumisleping liidu õiguskorra osaks, ise üldkohaldatav akt ning mõjutab seetõttu hagejaid objektiivse tunnuse tõttu, et nad on Ühendkuningriigi kodanikud.
57
Teisena ei võimalda eespool punktides 44–46 mainitud hagejate viidatud asjaolud, mis puudutavad kuulumist isikute rühma, kes said liidu kodaniku staatuse seetõttu, et nad on Ühendkuningriigi kodanikud, asuda seisukohale, et hagejad kuuluvad piiratud isikute ringi eespool punktis 42 viidatud kohtupraktika tähenduses.
58
Nimelt võeti kõigepealt vaidlustatud otsus osas, milles see väidetavalt jätab Ühendkuningriigi kodanikud ilma nende liidu kodaniku staatusest ja selle staatusega seotud õigustest, võttes arvesse isikute objektiivset tunnust, et neil on liidust välja astuva liikmesriigi kodakondsus (eespool punkt 56) ning lisaks võtmata arvesse nende isikliku olukorra eripära, mistõttu ei puuduta otsus neid kodanikke spetsiifiliselt (vt analoogia alusel 28. aprilli 2015. aasta kohtuotsus T & L Sugars ja Sidul Açúcares vs. komisjon, C‑456/13 P, EU:C:2015:284, punktid 66 ja 67, ning 20. mai 2020. aasta kohtuotsus Nord Stream vs. parlament ja nõukogu, T‑530/19, EU:T:2020:213, punkt 64). Sellest järeldub, et nagu hagejad ise tunnistavad, puudutab vaidlustatud otsus hagejaid samamoodi nagu kõiki teisi Ühendkuningriigi kodanikke. Seega tuleneb nende viidatud „suletud ring“ vaidlustatud otsusega kehtestatud süsteemi olemusest endast (vt analoogia alusel 10. juuli 1996. aasta kohtuotsus Weber vs. komisjon, T‑482/93, EU:T:1996:97, punkt 65, ja 6. juuni 2013. aasta kohtuotsus T & L Sugars ja Sidul Açúcares vs. komisjon, T‑279/11, EU:T:2013:299, punktid 84 ja 89).
59
Neil asjaoludel ja vastavalt eespool punktis 39 viidatud kohtupraktikale ei muuda esiteks asjaolu, et hagejate viidatud „suletud ringi“ kuuluvate isikute arvu või isegi isikud saab enam-vähem täpselt kindlaks teha, ning teiseks asjaolu, et pärast vaidlustatud otsuse jõustumist seda ringi enam ei saa laiendada, iseenesest neid isikuid isikuteks, keda otsus isiklikult puudutab.
60
Seejärel, vastupidi sellele, mida väidavad hagejad, ei saa liidu kodaniku staatust ja selle staatusega seotud õigusi kvalifitseerida „eri-“ või „ainuõigusteks“. Nimelt olid Ühendkuningriigi liidust väljaastumise ajal kõigil sel ajal liidu liikmeks oleva liikmesriigi kodanikel nimetatud staatus ja selle staatusega seotud õigused. Seega ei saa hagejate viidatud „suletud ringi“ liikmete olukorda võrrelda hageja olukorraga kohtuasjas, milles tehti 18. mai 1994. aasta kohtuotsus Codorniu vs. nõukogu (C‑309/89, EU:C:1994:197, punktid 21 ja 22), kellel ei olnud võimalik kasutada registreeritud kaubamärki, mis kujutab endast oma olemuselt individuaalset ja ainuõiguslikku omandiõigust (vt selle kohta analoogia alusel 23. novembri 2015. aasta kohtuotsus Beul vs. parlament ja nõukogu, T‑640/14, EU:T:2015:907, punkt 48).
61
Sellest järeldub, et hagejatel ei ole alust väita, et vaidlustatud otsusega jäeti nad ilma omandatud õigusest, mis on oma olemuselt eri- või ainuõigus. Ent ainult see, et on olemas omandatud või subjektiivne õigus, mille ulatust või kasutamist vaidlusalune akt potentsiaalselt mõjutab, ei ole piisav, et individualiseerida õiguse omanikku, kui teistel isikutel võivad olla analoogsed õigused ning seega võivad nad olla selle omanikuga samas olukorras (vt selle kohta 16. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Enviro Tech Europe ja Enviro Tech International vs. komisjon, T‑291/04, EU:T:2011:760, punkt 116 ja seal viidatud kohtupraktika).
62
Kolmandana võivad iga hageja isiklikult esitatud ja eespool punktis 47 loetletud asjaolud kõige enam tõendada konkreetset, erinevat ja olenevalt olukorrast olulist mõju, mis neist igaühe puhul võib olla liidu kodaniku staatuse ja selle staatusega seotud õiguste kaotusel. Seevastu ei saa ükski neist staatustest tõendada, et selle staatuse ja sellega seotud õiguste kaotusel oleks nende jaoks niivõrd erilised ja spetsiifilised tagajärjed, et see individualiseeriks neid kõikidest muudest isikutest sarnaselt adressaatidega eespool punktis 38 viidatud kohtupraktika tähenduses.
63
Neljandana, mis puudutab hagejate argumenti, et isikliku puutumuse tingimust tuleb tõlgendada laialt, siis tuleb meenutada, et harta artikli 47 eesmärk ei ole muuta aluslepingutes ette nähtud kohtuliku kontrolli süsteemi ja eelkõige otse liidu kohtule esitatud hagide vastuvõetavust reguleerivaid norme. Seega tuleb ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud vastuvõetavuse tingimusi tõlgendada koostoimes põhiõigusega tõhusale kohtulikule kaitsele, ilma et neid EL toimimise lepingus otsesõnu ette nähtud tingimusi seejuures kõrvale jäetaks (vt 3. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punktid 97 ja 98 ning seal viidatud kohtupraktika; 28. aprilli 2015. aasta kohtuotsus T & L Sugars ja Sidul Açúcares vs. komisjon, C‑456/13 P, EU:C:2015:284, punktid 43 ja 44).
64
Ent harta artiklis 47 tagatud kaitse ei nõua, et õigussubjekt saaks esitada ilma igasuguste tingimusteta tühistamishagi aktide peale, mis teda isiklikult ei puuduta.
65
Lisaks ei ole hagejate väidetud asjaolu, et käesolev kohtuasi puudutab demokraatia põhimõtet ja liidu konstitutsioonilise identiteedi tuuma, iseenesest asjakohane selle hindamisel, kas viimased vastavad isikliku puutumuse tingimusele. ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud vastuvõetavuse tingimused on nimelt kohaldatavad kõikidele tühistamishagidele, tegemata vahet tõstatatud sisulistel küsimustel. Pealegi erineb käesoleva kohtuasja faktiline kontekst väga eripärasest kohtuasjast, milles tehti 23. aprilli 1986. aasta kohtuotsus Les Verts vs. parlament (294/83, EU:C:1986:166, punktid 32–37), millele hagejad viitasid, ja milles käsitleti parlamendis esindamata poliitilise rühmituse õigust esitada hagi parlamendi aktide peale, mis käsitlesid assigneeringute andmist Euroopa Parlamendi valimiste ettevalmistamiseks ja mille vastuvõtmisel olid osalenud parlamendis esindatud konkureerivad poliitilised rühmitused.
66
Viiendana, vastupidi sellele, mida väidavad hagejad, võib nende isikliku puutumuse küsimuse käesoleval juhul lahendada ilma asja sisuliselt arutamata ja eelkõige analüüsimata, kas liidu kodaniku staatus on alaline ja tagasivõetamatu.
67
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et vaidlustatud otsus ei puuduta hagejaid isiklikult. Seega, ilma et oleks vaja analüüsida, kas otsus puudutab neid otseselt, ei ole neil õigust esitada hagi ELTL artikli 263 neljanda lõigu teise lauseosa alusel.
Hagejate õigus esitada hagi ELTL artikli 263 neljanda lõigu kolmanda lauseosa alusel
68
Olgu meenutatud, et ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud tingimused, mis on seotud esiteks vaidlustatud akti halduse üldakti olemusega, teiseks hagejate otsese puutumuse ning kolmandaks rakendusmeetmete puudumisega, on kumulatiivsed (vt selle kohta 19. novembri 2020. aasta kohtumäärus Buxadé Villalba jt vs. parlament, T‑32/20, ei avaldata, EU:T:2020:552, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
69
Juhtumi asjaolusid arvestades tuleb kõigepealt kontrollida, kas täidetud on esimene tingimus, mille kohaselt peab vaidlustatud otsus olema halduse üldakt.
70
On oluline meelde tuletada, et ELTL artikli 263 neljanda lõigu kolmanda osa tähenduses mõiste „halduse üldaktid“ ulatus on piiratum kui ELTL artikli 263 neljanda lõigu esimeses ja teises lauseosas kasutatud mõiste „aktid“ ulatus. See mõiste ei saa seega puudutada kõiki üldkohaldatavaid akte, vaid see käib selliste aktide ühe piiratuma kategooria kohta (3. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punkt 58).
71
Järelikult puudutab mõiste „halduse üldaktid“ esiteks üldkohaldatavaid akte ning teiseks ei hõlma seadusandlikke akte (vt selle kohta 3. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punktid 60 ja 61).
72
Esimesena on käesolevas asjas pooled põhjendatult üksmeelel selles, et vaidlustatud otsus on üldkohaldatav akt, mis ei ole seadusandlik akt.
73
Nimelt ei ole esiteks vaidlust selles, et vaidlustatud otsus on üldkohaldatav akt (eespool punkt 56).
74
Teiseks tuleb meenutada, et õigusakti saab liidu seadusandlikuks aktiks kvalifitseerida üksnes juhul, kui see on vastu võetud aluslepingute sellise sätte alusel, milles on sõnaselgelt viidatud kas seadusandlikule tavamenetlusele või seadusandlikule erimenetlusele (6. septembri 2017. aasta kohtuotsus Slovakkia ja Ungari vs. nõukogu, C‑643/15 et C‑647/15, EU:C:2017:631, punkt 62). Vaidlustatud otsus võeti vastu ELL artikli 50 lõike 2 alusel. Tuleb aga tõdeda, et kuigi selles sättes on täpsustatud, et lepingu, milles sätestatakse liikmesriigi väljaastumise kord, sõlmib liidu nimel nõukogu, tehes otsuse kvalifitseeritud häälteenamusega pärast parlamendilt nõusoleku saamist, ei viidata selles sõnaselgelt seadusandlikule tavamenetlusele ega seadusandlikule erimenetlusele. Järelikult ei saa vaidlustatud otsust kvalifitseerida seadusandlikuks aktiks.
75
Teisena on poolte vahel erimeelsus küsimuses, millised järeldused tuleb teha asjaolust, et vaidlustatud otsus on üldkohaldatav akt, mis ei ole seadusandlik akt. Hagejate sõnul saab kõnealune otsus olla üksnes halduse üldakt. Nõukogu arvates ei ole see otsus ei seadusandlik akt ega halduse üldakt.
76
Sellega seoses tuleb märkida, et 3. oktoobri 2013. aasta kohtuotsuses Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu (C‑583/11 P, EU:C:2013:625) ei leidnud Euroopa Kohus, et mõiste „halduse üldaktid“ hõlmab kõiki üldkohaldatavaid akte, mis ei ole seadusandlikud aktid.
77
On oluline meenutada, et ühes hilisemas kohtuotsuses jättis Euroopa Kohus tõesti kõrvale tõlgenduse, mille kohaselt on olemas ELTL artikli 263 neljanda lõigu kolmanda lauseosa tähenduses mõiste „halduse üldakt“ alt välja jäävaid üldkohaldatavaid akte, mis ei ole seadusandlikud aktid. Seetõttu leidis Euroopa Kohus, et see mõiste hõlmab kõiki üldkohaldatavaid akte, mis ei ole seadusandlikud aktid (vt selle kohta 6. novembri 2018. aasta kohtuotsus Scuola Elementare Maria Montessori vs. komisjon, komisjon vs. Scuola Elementare Maria Montessori ja komisjon vs. Ferracci, C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, punktid 24 ja 28).
78
Tuleb märkida, et kohtuasjas, milles tehti 6. novembri 2018. aasta kohtuotsus Scuola Elementare Maria Montessori vs. komisjon, komisjon vs. Scuola Elementare Maria Montessori ja komisjon vs. Ferracci (C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873), oli vaidlusaluseks aktiks siiski riigiabi valdkonnas tehtud komisjoni otsus. Kuigi otsus oli üldkohaldatav, sest selles võeti seisukoht riigisiseste kavade suhtes, oli see laadilt haldusotsus ja selle võttis vastu komisjon üksi, ilma et nõukogu ja parlament sekkuksid. Nagu märkis Euroopa Kohus kohtuotsuse punktides 24–27, ei olnud tollal komisjoni kaitstud seisukohal, mille kohaselt oli see otsus mõiste „halduse üldakt“ alt välja jääv üldkohaldatav akt, mis ei ole seadusandlik akt, selles kontekstis mingit alust ELTL artikli 263 neljanda lõigu kolmanda lauseosa sõnastuses, kujunemisloos ega eesmärgis.
79
Seevastu ei ole Euroopa Kohtul olnud veel juhust analüüsida, kas otsused, millega kiidetakse heaks rahvusvahelise lepingu sõlmimine, ja täpsemalt otsused, millega kiidetakse heaks sellise lepingu sõlmimine, milles sätestatakse liikmesriigi väljaastumise kord, tuleb kvalifitseerida halduse üldaktideks ELTL artikli 263 neljanda lõigu kolmanda lauseosa tähenduses.
80
Neil asjaoludel tuleb analüüsida, kas mõiste „üldkohaldatav akt“ hõlmab ka selliseid otsuseid.
81
Esiteks on sellega seoses oluline märkida, et nagu kõik liidu sõlmitud rahvusvahelised lepingud, on leping, milles sätestatakse liikmesriigi väljaastumise kord, liidu institutsioonidele siduv ja see on institutsioonide antud aktide suhtes ülimuslik (vt analoogia alusel 13. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus nõukogu ja komisjon vs. Stichting Natuur en Milieu ja Pesticide Action Network Europe, C‑404/12 P ja C‑405/12 P, EU:C:2015:5, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
82
Liidu sõlmitud rahvusvaheliste lepingute ülimuslikkusest teisese õiguse aktide suhtes tuleneb, et väljaastumisleping on normihierarhias üldkohaldatavatest aktidest – nii seadusandlikest aktidest kui ka halduse üldaktidest – kõrgemal.
83
Sellest järeldub, et vaidlustatud otsusega kehtestatakse liidu õiguskorras väljaastumislepingus sisalduvad normid, mis on seadusandlike aktide ja halduse üldaktide suhtes ülimuslikud ja mis ei saa seega ise olla laadilt haldusnormid.
84
Teiseks, arvestades selle vastuvõtmise menetlust ja samamoodi kui muud liidu sõlmitud rahvusvahelised lepingud, võib väljaastumislepingut pidada välises plaanis samaväärseks aktiga, mis sisemises plaanis on seadusandlik akt (vt selle kohta analoogia alusel 26. juuli 2017. aasta arvamus 1/15(ELi-Kanada broneeringuinfo leping), EU:C:2017:592, punkt 146).
85
Nimelt sõlmis nõukogu väljaastumislepingu liidu nimel pärast parlamendilt saadud nõusolekut ELL artikli 50 lõikes 2 ette nähtud menetluse kohaselt. Kuna selles menetluses osalevad nõukogu ja parlament, sarnaneb see seadusandlike tava- ja erimenetlustega, mis on määratletud ELTL artikli 289 lõigetes 1 ja 2 ja mida on mainitud ELTL artikli 21 lõigetes 2 ja 3, artikli 22 lõigetes 1 ja 2, artikli 23 teises lõigus, artikli 24 esimeses lõigus, artikli 25 teises lõigus ja artikli 228 lõikes 4, mille alusel võivad need kaks institutsiooni vastu võtta liidu kodaniku staatusega seotud õigusi käsitlevaid sätteid. Lisaks, vastupidi sellele, mida väidavad hagejad, osalevad liidu kodanikud, kes on väljaastuva liikmesriigi kodanikud, otsuse tegemisel sõlmida leping, millega määratakse kindlaks selle riigi väljaastumise kord, kuna ELL artiklis 50 ei ole ette nähtud, et ükski Euroopa Parlamendi liige jäetakse sellise lepingu heakskiitmisel parlamendi poolt välja.
86
Sellest järeldub, et vaidlustatud otsusega kehtestatakse liidu õiguskorras väljaastumislepingus sisalduvad reeglid, mida iseloomustab eriti kõrge demokraatlik legitiimsus, sarnaselt nendega, mis sisalduvad seadusandlikus aktis. Ent just nimelt selliste õigusaktide eriti kõrge demokraatlik legitiimsus, mis on vastu võetud menetluses, mis näeb ette nõukogu ja parlamendi osalemise, põhjendab nende tingimuste lõdvendamata jätmist, mille kohaselt võivad eraõiguslikud isikud seadusandlike aktide peale esitada tühistamishagisid (vt selle kohta kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu, C‑583/11 P, EU:C:2013:21, punkt 38).
87
Lisaks viitab arvukates keeleversioonides ELTL artikli 263 neljanda lõigu kolmanda lauseosa mõiste „halduse üldakt“ pigem täidesaatva võimu kui seadusandliku võimu aktidele (vt selle kohta kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu, C‑583/11 P, EU:C:2013:21, punkt 41). Ent otsust, millega kiidetakse heaks rahvusvahelise lepingu või sellise lepingu sõlmimine, milles sätestatakse liikmesriigi väljaastumise kord, nagu vaidlusalune otsus, ei saa võrrelda täidesaatva võimu aktiga.
88
Kolmandaks oleks ebaloogiline ja paradoksaalne lõdvendada tingimusi, mille korral võivad eraõiguslikud isikud esitada tühistamishagi vaidlustatud otsuse peale, kvalifitseerides selle halduse üldaktiks. Nimelt oleks sellise lõdvendamise tagajärjeks see, et eraõiguslikud isikud saaksid lihtsamini vaidlustada konkreetse õigusnormi, kui see sisaldub sellises rahvusvahelises lepingus nagu väljaastumisleping, ning mis seejärel kehtestatakse liidu õiguskorras sellise otsusega nagu vaidlustatud otsus, millega lepingu sõlmimine heaks kiidetakse, ainult juhul, kui sama õigusnorm sisaldub seadusandlikus aktis, mille sisu on identne ja mis on normihierarhias madalamal.
89
Neljandaks nähtub ELTL artikli 263 neljanda lõigu kolmanda lauseosa kujunemisloost, et Euroopa põhiseaduse lepingu eelnõu ja hiljem Lissaboni lepingu koostajad ei soovinud lõdvendada eraõiguslike isikute poolt selliste otsuste peale – millega kiidetakse heaks rahvusvahelise lepingu sõlmimine, nagu eelkõige otsused, millega kiidetakse heaks sellise lepingu sõlmimine, milles sätestatakse liikmesriigi väljaastumise kord – esitatud hagide vastuvõetavuse tingimusi. Täpsemalt ei ilmne kuidagi Euroopa põhiseaduse lepingu eelnõu ettevalmistavatest materjalidest ega eelkõige eelnõu artikli III-365 lõikest 4, mille sisu on identses sõnastuses üle võetud ELTL artikli 263 neljandasse lõiku, et koostajad soovisid, et sellised otsused kvalifitseeritaks nende kahe artikli tähenduses „halduse üldaktiks“.
90
Neil asjaoludel tuleb mõistet „halduse üldaktid“ ELTL artikli 263 neljanda lõigu kolmanda lauseosa tähenduses tõlgendada nii, et see ei hõlma selliseid otsuseid, millega kiidetakse heaks rahvusvahelise lepingu sõlmimine, nagu eelkõige otsused, millega kiidetakse heaks sellise lepingu sõlmimine, milles sätestatakse liikmesriigi väljaastumise kord.
91
Seega ei saa vaidlustatud otsust kvalifitseerida halduse üldaktiks ELTL artikli 263 neljanda lõigu kolmanda lauseosa tähenduses.
92
Hagejate muud argumendid seda järeldust kahtluse alla ei sea.
93
Esimesena ei tähenda asjaolu, et vaidlustatud otsus avaldati Euroopa Liidu Teatajas pealkirja „Muud kui seadusandlikud aktid“ all, et see otsus on tingimata halduse üldakt. Sellest järeldub, et avaldamine ei saanud viia isikuid eksitusse neile otsuse peale hagi esitamise võimaluste küsimuses.
94
Teisena ei ole vaidlustatud otsuse määratlemine üldkohaldatava aktina, mis ei ole seadusandlik akt ega halduse üldakt, vastuolus õiguskindluse ja tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttega. Nimelt ei saa neid põhimõtteid tõlgendada nii, et need keelavad hagide vastuvõetavust käsitlevate normide järkjärgulise selgemaks muutmise kohtu antavate tõlgenduste abil, tingimusel et need tõlgendused on mõistlikult ettenähtavad (vt analoogia lausel 28. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, punkt 167 ja seal viidatud kohtupraktika). Käesoleval juhul oli mõiste „üldkohaldatav akt“ tõlgendus, mis on esitatud eespool punktis 90, mõistlikult ettenähtav, arvestades rahvusvahelise lepingu sõlmimise heakskiitmise otsuste eripära, nagu eelkõige otsused, millega kiidetakse heaks lepingu sõlmimine, millega määratakse kindlaks liikmesriigi väljaastumise kord.
95
Kolmandana ei nõua harta artiklis 47 kehtestatud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte, et õigussubjekt saaks esitada üldkohaldatavate aktide peale, mis jäävad välja mõiste „halduse üldaktid“ kohaldamisalast, tühistamishagi liidu kohtule otse ja ilma igasuguste tingimusteta (vt analoogia alusel seadusandlike aktide kohta 3. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus Inuit Tapiriit Kanatami jt vs. parlament ja nõukogu, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punkt 105, ja 9. novembri 2017. aasta kohtuotsus SolarWorld vs. nõukogu, C‑204/16 P, EU:C:2017:838, punkt 66).
96
Ilma et oleks vaja analüüsida, kas vaidlustatud otsus puudutab hagejaid otseselt ja kas see vajab rakendusmeetmeid, nähtub eeltoodust, et hagejatel ei ole õigust esitada hagi ELTL artikli 263 neljanda lõigu kolmanda lauseosa alusel.
97
Järelikult on põhjendatud nõukogu väide, et hagejatel ei ole õigust hagi esitada. Seega tuleb vastuvõetamatuse vastuväitega nõustuda ja käesolev hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata jätta.
Menetlusse astumise avaldused
98
Kodukorra artikli 142 lõike 2 kohaselt langeb menetlusse astumise ese ära, kui hagi tunnistatakse vastuvõetamatuks. Kuna hagi jäeti käesolevas asjas vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, on ära langenud vajadus otsustada komisjoni, British in Europe’i, Plaid Cymru – The Party of Walesi, European Democracy Labi, ECIT ja European Alternatives Ltd menetlusse astumise avalduste üle.
Kohtukulud
99
Esimesena, kodukorra artikli 134 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna hagejad on kohtuvaidluse kaotanud ja nõukogu on kohtukulude hüvitamist nõudnud, tuleb vastavalt nõukogu nõudele kohtukulud, välja arvatud menetlusse astumisega seotud kohtukulud, välja mõista hagejatelt, kes ühtlasi kannavad ise oma kohtukulud.
100
Teisena, kodukorra artikli 144 lõikes 10 on sätestatud, et kui enne menetlusse astumise avalduse lahendamist lõpetatakse kohtuasjas menetlus, kannavad menetlusse astumise avalduse esitaja ja kohtuasja pooled ise oma kulud, mis on seotud menetlusse astumise avaldusega. Käesolevas asjas kannavad hagejad, nõukogu, komisjon, British in Europe, Plaid Cymru – The Party of Walesi, European Democracy Lab, ECIT ja European Alternatives Ltd ise oma menetlusse astumise avaldusega seotud kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kümnes koda laiendatud koosseisus)
määrab:
1.
Jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
2.
Vajadus otsustada Euroopa Komisjoni, British in Europe’i, Plaid Cymru – The Party of Walesi, European Democracy Labi, ECIT ja European Alternatives Ltd menetlusse astumise avalduste üle on ära langenud.
3.
Jätta Joshua Silveri ja teiste hagejate, kelle nimed on toodud lisas, kohtukulud nende endi kanda ja mõista neil välja Euroopa Liidu Nõukogu kohtukulud, välja arvatud menetlusse astumise avaldustega seotud kohtukulud.
4.
Jätta J. Silveri ja teiste hagejate, kelle nimed on toodud lisas, nõukogu, komisjoni, British in Europe’i, Plaid Cymru – The Party of Walesi, European Democracy Labi, ECIT ja European Alternatives Ltd menetlusse astumise avaldustega seotud kohtukulud nende endi kanda.
Luxembourg, 8. juuni 2021
Kohtusekretär
E. Coulon
Koja president
A. Kornezov
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.
(
1
)	Hagejate loetelu lisatakse vaid pooltele teatavaks tehtavale versioonile.