61993CC0463_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1 Verwaltungsgericht Duesseldorf anmoder Domstolen om en praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal:
»Kunne den maelkereferencemaengde, som den 2. april 1984 blev tildelt en tysk maelkeproducent, hvis bedrift er beliggende i Tyskland, og som har forpagtet arealer i Tyskland og i Nederlandene og leverer til en tysk koeber, delvis knyttes til denne maelkeproducents nederlandske forpagtede arealer med den foelge, at den hertil svarende referencemaengde efter forpagtningsaftalens ophoer overgaar til bortforpagteren, eller kunne den kvote, som tildeltes den tyske maelkeproducent, kun knyttes til de tyske arealer?«
Faktiske omstaendigheder
2 Ifoelge sagens akter ejer sagsoegeren i hovedsagen, Katholische Kirchengemeinde St. Martinus Elten, en tysk menighed, 20,2123 ha landbrugsareal, hvoraf 17,69 ha ligger i Nederlandene og den resterende del i Tyskland. De naevnte landbrugsarealer, der bliver benyttet til malkekvaeghold, blev foer 1984 bortforpagtet til den tyske landbruger Gerhard Jansen, hvis bedrift derudover omfattede 1,07 ha egne arealer.
Jansen leverede i 1983 sin maelkeproduktion til en tysk mejeriandelsforening og fortsatte hermed indtil sin doed i 1989. Paa grundlag af disse leverancer tildelte de tyske myndigheder ham en referencemaengde paa 182 000 kg.
3 Efter Jansen's doed oprettede hans datter og enearving Elke Jansen sammen med Arnold Derksen et interessentskab (GbR) med henblik paa faelles forvaltning af deres landbrugsbedrifter. Sagsoegte - Direktor der Landwirtschaftskammer Rheinland als Landesbeauftragter - attesterede over for Elke Jansen ved afgoerelse af 23. marts 1990 efterfoelgende, at hendes afdoede faders referencemaengde paa 192 933 kg maelk var overgaaet ved arv med virkning fra den 15. marts 1989.
4 Sagsoegte attesterede over for interessentskabet Derksen und Jansen GbR ved saerskilte afgoerelser af 30. januar 1990 efter ansoegning, at der var overfoert en referencemaengde paa 192 933 kg (hidroerende fra Jansen's bedrift) og paa 953 510 kg (hidroerende fra Derksen's bedrift). Disse maengder blev ved saerskilte aendringsafgoerelser af 13. juni 1990 nedsat til henholdsvis 191 004 kg og 943 975 kg. I den foelgende tid drev interessentskabet begge bedrifter, hvorved det hverken havde anmodet sagsoegeren om tilladelse eller havde faaet tilladelse af denne til viderebortforpagtning.
5 Interessenterne Derksen og Jansen aftalte at oploese deres interessentskab den 15. november 1990, efter at sagsoegeren havde anlagt sag mod Elke Jansen ved den for forpagtningssager kompetente afdeling af Kantongerecht Arnhem (Nederlandene), som foerte til ophaevelse af forpagtningsforholdet mellem Elke Jansen og sagsoegeren.
6 Ved aftale indgaaet for notar den 13. december 1990 erhvervede Derksen de jorder paa 1,07 ha, der tilhoerte Elke Jansen, og den maelkekvote, der var overgaaet til hende ved arv. Samme dag ansoegte han om, at interessentskabet Derksen og Jansen's maelkekvoter blev foert tilbage til ham. Sagsoegte imoedekom denne ansoegning og bekraeftede over for Derksen ved saerskilte afgoerelser af 12. marts 1990 overfoerslen af referencemaengderne paa 191 004 kg og paa 943 975 kg.
7 Den 5. december 1991 anmodede sagsoegeren sagsoegte om at udstede en attest i henhold til § 9, stk. 2, nr. 3, i Verordnung ueber die Abgaben im Rahmen von Garantiemengen im Bereich der Marktorganisation fuer Milch und Milcherzeugnisse (bekendtgoerelse om maelkegarantimaengder), hvorved det blev anerkendt, at sagsoegeren ved forpagtningsforholdets ophoer havde krav paa den del af Jansen's bedrifts referencemaengde, der svarer til de i Nederlandene beliggende jorder. Overgangen af brugsretten over landbrugsarealerne fandt sted den 1. februar 1991.
8 Sagsoegte afslog anmodningen ved afgoerelse af 19. marts 1992 med den begrundelse, at eftersom medlemsstaterne tildeles samlede garantimaengder, er det i faellesskabsretten fastslaaede princip om kvotens tilknytning til arealet noedvendigvis begraenset til hver enkelt medlemsstats arealer. Overfoersel af individuelle referencemaengder sammen med de hertil svarende jorder kan kun sikre den faste tildeling af nationale referencemaengder til hver enkelt medlemsstat, saafremt arealtilknytningsprincippet begraenses til nationale arealer. Da det omtvistede areal ligger i Nederlandene, kan en tysk maelkekvote ikke vaere knyttet til dette areal, heller ikke selv om driftsskiftet sker mellem tyskere.
9 Sagsoegeren klagede over denne afgoerelse med den begrundelse, at den opfattelse, at arealtilknytningsprincippet er begraenset til nationale arealer, ikke er holdbar, naar henses til faellesskabsbestemmelserne om begraensning af maelkeproduktionen i Raadets forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 (1) (herefter »forordning nr. 856/84«) og Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 (2) (herefter »forordning nr. 857/84«). Saaledes defineres begrebet bedrift i artikel 12, litra d), i forordning nr. 857/84 entydigt som »samling af produktionsenheder, hvis drift ledes af producenten, og som ligger paa Faellesskabets geografiske omraade«. Det er alene afgoerende, hvilken national maelkekvote der er blevet foroeget med Jansen's bedrifts maelkeproduktion i loebet af referenceaaret 1983. Da denne maelkeproduktion er blevet leveret til en tysk mejeriandelsforening, er den fastsatte kvote - paa 182 000 kg - indgaaet i Forbundsrepublikken Tysklands samlede garantimaengde. Sagsoegte afviste klagen den 19. maj 1992.
10 Sagsoegeren anlagde den 11. juni 1992 sag ved Verwaltungsgericht Duesseldorf til proevelse af denne afgoerelse med paastand om, at sagsoegte blev tilpligtet at attestere, at en del af den referencemaengde, der oprindelig var tildelt Gerhard Jansen, var overgaaet til sagsoegeren. Til stoette herfor henviste sagsoegeren i det vaesentlige til de under den administrative procedure fremfoerte grunde.
Relevante bestemmelser
11 Domstolen kender de i naervaerende sag relevante bestemmelser saerdeles godt. Der er tale om forordning nr. 856/84, hvorved tillaegsafgiften blev indfoert, forordning nr. 857/84, hvorved de almindelige regler for opkraevningen af denne afgift blev fastsat (3), og Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1371/84 af 16. maj 1984 (4), hvorved gennemfoerelsesbestemmelserne for tillaegsafgiften blev udstedt, ophaevet ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 (5), hvorved de paa dette omraade relevante bestemmelser blev aendret. Alle disse forordninger blev udstedt for at fjerne de strukturelle overskud paa markedet for maelk og mejeriprodukter inden for Faellesskabet gennem opkraevning af en tillaegsafgift paa maelkeproduktion. I henhold til ordningen tildeles der landbrugerne en individuel referencemaengde paa grundlag af deres produktion i en bestemt periode (den saakaldte referenceperiode), saaledes at tillaegsafgiften opkraeves paa den produktion, der overstiger referencemaengden.
12 Med henblik paa saa vidt muligt at genoprette ligevaegten mellem udbud og efterspoergsel for produkter inden for maelkesektoren, blev der ved forordning nr. 856/84 for en periode paa fem aar indfoert en tillaegsafgift paa de maelkeleverancer, der overstiger en garantitaerskel - som oprindelig blev fastsat til 97,2 mio. tons maelk for hele Faellesskabet (6). I dette oejemed blev der ved forordning nr. 856/84 indsat en artikel 5c i grundforordningen for sektoren for maelk og mejeriprodukter (7). I henhold til artikel 5c, stk. 1, opkraeves der i fem paa hinanden foelgende tidsrum paa tolv maaneder fra den 1. april 1984 en tillaegsafgift af producenterne eller opkoeberne af komaelk ved overskridelse af en referencemaengde, som naermere skal fastsaettes (8). Afgiften beregnes efter en formel A, der finder anvendelse paa producenterne, og efter en formel B, der finder anvendelse paa opkoeberne.
Formel A, som er relevant i denne sag, lyder saaledes:
»- Enhver maelkeproducent skal erlaegge en afgift for de maengder maelk og/eller maelkeaekvivalenter, som han har leveret til en opkoeber, og som i det paagaeldende mejeriaar overstiger en referencemaengde, som naermere skal fastsaettes.«
I henhold til artikel 5c, stk. 3, kan summen af de i stk. 1 omhandlede referencemaengder ikke overstige en samlet garantimaengde svarende til summen af de maengder maelk, der i kalenderaaret 1981 er leveret til behandlings- eller forarbejdningsvirksomheder for maelk eller andre mejeriprodukter i hver medlemsstat, forhoejet med 1%, jf. dog bestemmelserne i stk. 4. Der blev saaledes for hver enkelt medlemsstat fastsat en samlet garantimaengde, som for Tysklands vedkommende udgjorde 23 248 000 tons.
13 I forordning nr. 857/84 blev reglerne om anvendelsen af denne ordning fastlagt. I henhold til forordningens artikel 2, stk. 1, er referencemaengden, saafremt formel A vaelges, lig med den maengde maelk eller maelkeaekvivalent, som producenten har leveret i kalenderaaret 1981, forhoejet med 1%.
I stk. 2 hedder det imidlertid:
»Medlemsstaterne kan ... bestemme, at den i stk. 1 omhandlede referencemaengde paa deres omraade er lig med den maelk eller maelkeaekvivalent, der er leveret eller opkoebt i kalenderaaret 1982 eller 1983, afpasset med en procentsats paa en saadan maade, at den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 fastsatte garantimaengde ikke overskrides.«
Forbundsrepublikken Tyskland valgte formel A med 1983 som referenceaar.
14 Spoergsmaalet om overfoersel af referencemaengderne i tilfaelde af en bedrifts salg, bortforpagtning eller overdragelse ved arv, er reguleret ved artikel 7 i forordning nr. 857/84. I bestemmelsens oprindelige affattelse blev det naevnte princip om kvoternes tilknytning til arealerne fastsat i stk. 1 paa foelgende maade:
»I tilfaelde af en bedrifts salg, bortforpagtning eller overdragelse ved arv overfoeres den tilsvarende referencemaengde helt eller delvis til koeberen, forpagteren eller arvingen ifoelge betingelser, der skal fastsaettes.«
15 Et aar senere blev forordning nr. 857/84 imidlertid aendret ved forordning nr. 590/85, hvorved artikel 7 fik en ny affattelse. I henhold til sjette betragtning til forordning nr. 590/85 kan anvendelsen af artikel 7 »i visse tilfaelde medfoere, at der opstaar en vanskelig oekonomisk og social situation. Medlemsstaterne boer for at goere det muligt for en forpagter, hvis kontrakt udloeber, at fortsaette maelkeproduktionen andetsteds, bemyndiges til i fornoedent omfang at tildele denne forpagter en del af eller hele den referencemaengde, der svarer til den bedrift, han forlader«.
Artikel 7, stk. 4, lyder saaledes i den aendrede udgave:
»Ved en forpagtningskontrakts udloeb uden adkomst for den nye forpagter til at viderefoere forpagtningen paa samme betingelser kan medlemsstaterne bestemme, at den referencemaengde, der svarer til den bedrift, der er omfattet af forpagtningskontrakten, helt eller delvis stilles til raadighed for den afgaaende forpagter, hvis denne oensker at fortsaette maelkeproduktionen.«
16 Forordning nr. 1371/84, hvorved gennemfoerelsesbestemmelserne for tillaegsafgiften blev udstedt, blev som naevnt erstattet med forordning nr. 1546/88. Indholdet af artikel 5 i forordning nr. 1371/84 blev medtaget i artikel 7 i forordning nr. 1546/88, der har foelgende ordlyd:
»I forbindelse med anvendelsen af artikel 7 i forordning (EOEF) nr. 857/84, jf. dog stk. 3, i samme artikel, overfoeres referencemaengderne for producenter ... i forbindelse med formel A ... paa foelgende betingelser:
1) Ved salg, bortforpagtning eller overdragelse ved arv af en bedrift som helhed overfoeres den tilsvarende referencemaengde til den producent, som overtager bedriften.
2) Ved salg, bortforpagtning eller overdragelse ved arv af en eller flere dele af en bedrift fordeles den tilsvarende referencemaengde mellem de producenter, som overtager bedriften, i forhold til de arealer, der anvendes til maelkeproduktionen ...
3) Nr. 1 og 2, og stk. 4, anvendes efter de forskellige nationale regler analogt med de oevrige tilfaelde af overdragelse, der har lignende virkninger for producenterne.
4) Naar der goeres brug af bestemmelserne i artikel 7 ... stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 857/84 ... vedroerende en forpagtningskontrakts udloeb uden mulighed for at viderefoere forpagtningen paa tilsvarende betingelser, stilles den referencemaengde, der svarer til bedriften eller en del af bedriften ... for hvilken forpagtningen ikke forlaenges, helt eller delvis til raadighed for den paagaeldende producent, saafremt denne har til hensigt at fortsaette med maelkeproduktion, og paa betingelse af, at den referencemaengde, der saaledes stilles til hans raadighed, og den maengde, der svarer til den bedrift, som han viderefoerer, eller paa hvilken han fortsaetter produktionen, ikke sammenlagt er stoerre end den referencemaengde, som han raadede over inden ... forpagtningskontraktens udloeb.«
17 Endelig definerer artikel 12, litra c) og d), i forordning nr. 857/84 begreberne producent og bedrift:
producent: landmand, fysisk eller juridisk person eller sammenslutning af fysiske eller juridiske personer, hvis bedrift ligger paa Faellesskabets geografiske omraade, og
- som saelger maelk eller andre mejeriprodukter direkte til forbrugeren
- og/eller som leverer til opkoeberen
bedrift: samling af produktionsenheder, hvis drift ledes af producenten, og som ligger paa Faellesskabets geografiske omraade.
De paa tidspunktet for afslutningen af forpagtningsforholdet mellem sagsoegeren og Elke Jansen gaeldende regler er indeholdt i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 590/85, og i forordning nr. 1546/88.
Undersoegelse af det praejudicielle spoergsmaal
18 Den nationale ret giver i forelaeggelseskendelsen udtryk for tvivl om, hvorvidt sagsoegtes naegtelse af at udstede den af sagsoegeren begaerede attest er lovlig. Den bemaerker for det foerste, at de tyske regler i overensstemmelse med de ovennaevnte faellesskabsforordninger fastslaar princippet om, at referencemaengderne er knyttet til arealet, ogsaa naar dele af en bedrift, som udnyttes til maelkeproduktion, tilbagegives til bortforpagteren efter forpagtningens ophoer. For det andet spiller det hverken i henhold til de gaeldende nationale regler eller de gaeldende faellesskabsbestemmelser nogen rolle, om de arealer, der gives tilbage til bortforpagteren efter forpagtningsforholdets ophoer, ligger i Tyskland eller i en anden medlemsstat. For det tredje viser definitionen af begrebet bedrift i artikel 12, litra d), i forordning nr. 857/84, hvorefter bedriften er den »samling af produktionsenheder, hvis drift ledes af producenten, og som ligger paa Faellesskabets geografiske omraade«, at det i denne henseende er uden betydning, at arealerne ligger i en anden medlemsstat. Endelig bemaerker retten, at en overfoersel af referencemaengder hen over statsgraenserne kan vaere uforenelig med tildelingen af maelkegarantimaengder, der er beregnet specifikt for hver enkelt medlemsstat.
19 Sagsoegeren i hovedsagen, adciterede Arnold Derksen og Kommissionen har indgivet skriftlige indlaeg. Under den mundtlige forhandling blev der ogsaa givet moede af sagsoegte i hovedsagen, som gentog de i den anfaegtede administrative afgoerelse indeholdte argumenter.
Sagsoegeren goer gaeldende, at arealtilknytningsprincippet ikke betyder, at maelkekvoterne udelukkende kan vaere knyttet til én medlemsstats maelkeproduktionsarealer, og det indebaerer heller ikke i tilfaelde af en graenseoverskridende bedrift, at den til arealerne knyttede maelkekvote skal henfoeres til to forskellige nationale maelkegarantimaengder. Da Forbundsrepublikken Tyskland har valgt formel A med 1983 som referenceaar, og da Gerhard Jansen i dette aar leverede hele sin maelkeproduktion til en tysk andelsforening, har denne produktion ikke alene dannet grundlag for, at han fik tildelt en bestemt referencemaengde, idet der ogsaa blev taget hensyn til den ved tildelingen af den nationale garantimaengde til den paagaeldende medlemsstat. Hvis den til bedriftens nederlandske arealer svarende del af produktionen, som aldrig er indgaaet i denne medlemsstats nationale garantimaengde, nu skulle henfoeres til denne, ville Nederlandene nu vaere forpligtet til at betale en afgift til Faellesskabet paa grund af overskridelse af den nationale garantimaengde uden at have haft nogen mulighed for at forhindre overskridelsen. Dette er uforeneligt med formaalet med forordning nr. 856/84 og nr. 857/84 og strider mod definitionen af en maelkeproducents bedrift i artikel 12, litra d), i forordning nr. 857/84.
20 Arnold Derksen goer i sit indlaeg gaeldende, at arealtilknytningsprincippet kun kan anvendes inden for rammerne af de enkelte medlemsstaters nationale garantimaengder, og at en tysk producents referencemaengde derfor som en del af Forbundsrepublikken Tysklands samlede garantimaengde maa forblive tilknyttet de i Tyskland beliggende arealer.
21 Kommissionen goer gaeldende, at det udgoer en forskelsbehandling, at den tyske forvaltning har afslaaet sagsoegerens anmodning om anerkendelse af kravet paa den del af referencemaengden, der svarer til de nederlandske arealer, efter forpagtningsaftalens ophoer, med den begrundelse, at de paagaeldende arealer ligger i en anden medlemsstat.
22 Med henblik paa at afgoere, om denne forskelsbehandling kan vaere berettiget af grunde, der er forbundet med den ved forordning nr. 856/84 indfoerte tillaegsafgiftsordning, foretager Kommissionen en fortolkning af de paa tidspunktet for forpagtningsaftalens ophoer gaeldende regler, idet den for det foerste goer gaeldende, at forordning nr. 856/84 har fastsat medlemsstaternes samlede garantimaengder til summen af de maengder maelk, som i hver enkelt medlemsstat i en bestemt periode er leveret til behandlings- eller forarbejdningsvirksomheder for maelk, uden at der er opstillet nogen betingelser med hensyn til deres oprindelse. Kommissionen anfoerer for det andet, at det i henhold til definitionen af begreberne producent og bedrift i artikel 12, litra c) og d), i forordning nr. 857/84 kun kraeves, at produktionsenhederne »ligger paa Faellesskabets geografiske omraade«.
Ifoelge Kommissionen er ordningen baseret paa den normale situation, som er, at producenterne leverer maelken til virksomheder i den medlemsstat, hvor deres arealer ligger. Naar en producent imidlertid undtagelsesvis har leveret maelken til en virksomhed paa den anden side af graensen, som i det foreliggende tilfaelde, er disse leverancer medtaget ved beregningen af denne medlemsstats samlede garantimaengde, og det kan derfor ikke tillades, at en del af den individuelle referencemaengde efterfoelgende overfoeres til en anden medlemsstat, da princippet om opdeling af garantimaengden paa faellesskabsplan maa opretholdes. I modsat fald ville producenterne i den stat, som kvoten blev overfoert til, blive stillet ringere end producenterne i den stat, kvoten hidroerer fra.
Kommissionen konkluderer, at da forpagteren i 1983 udelukkende leverede sin maelkeproduktion til en tysk andelsforening, da disse leverancer er indgaaet i Tysklands samlede garantimaengde, og da den kompetente tyske myndighed til gengaeld har tildelt forpagteren en individuel referencemaengde, kan denne referencemaengde i henhold til artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1546/88 overfoeres, forudsat at overfoerslen sker inden for rammerne af Tysklands samlede garantimaengde. De tyske myndigheders afvisning af at tillade en saadan overfoersel, fordi en del af arealerne ligger i Nederlandene, udgoer derfor efter Kommissionens opfattelse en uberettiget forskelsbehandling.
23 Med henblik paa at besvare spoergsmaalet fra den tyske ret skal jeg foerst tage stilling til, om det er muligt at overfoere en del af den referencemaengde, der oprindelig blev tildelt producenten Gerhard Jansen, sammen med arealerne til forpagteren efter forpagtningsforholdets ophoer, og dernaest undersoege, hvilken betydning det kan have, at arealerne ligger i en anden medlemsstat.
24 Samtidig med udstedelsen af forordning nr. 856/84, hvorved tillaegsafgiften paa de maengder maelk, der overstiger en referencemaengde, blev indfoert, udstedte Raadet ogsaa forordning nr. 857/84 og fastsatte i dennes artikel 7 det generelle princip, at enhver referencemaengde (dvs. den maengde, der er fritaget for tillaegsafgiften) skal overfoeres sammen med de arealer, som laa til grund for tildelingen af referencemaengden. Ifoelge den af Domstolen i Twijnstra-dommen anlagte fortolkning »stoetter hele referencemaengdeordningen sig paa det generelle princip, der er fastsat i artikel 7 i forordning nr. 857/84 ... at i tilfaelde af en delvis overdragelse af bedriften faar erhververen tildelt en referencemaengde i forhold til det areal, der er overdraget« (9).
25 Domstolen fastslog i Wachauf-dommen, at »det fremgaar af artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 857/84, som aendret ved Raadets forordning nr. 590/85 ... at 'i tilfaelde af salg, bortforpagtning eller overdragelse ved arv af en bedrift overfoeres den tilsvarende referencemaengde ... helt eller delvis til koeberen, forpagteren eller arvingen ifoelge betingelser, der skal fastsaettes'. I stk. 4 i samme artikel fastsaettes dog: 'Ved en forpagtningskontrakts udloeb uden adkomst for den nye forpagter til at viderefoere forpagtningen paa samme betingelser kan medlemsstaterne bestemme, at den referencemaengde, der svarer til den bedrift, der er omfattet af forpagtningskontrakten, helt eller delvis stilles til raadighed for den afgaaende forpagter, hvis denne oensker at fortsaette maelkeproduktionen'. Det foelger af disse bestemmelser, at faellesskabslovgiveren har fastsat som hovedregel, at referencemaengden ved en forpagtningsaftales udloeb skal tilfalde bortforpagteren, som igen overtager bedriften, dog med det forbehold, at medlemsstaterne kan tildele den afgaaende forpagter referencemaengden helt eller delvis« (10).
Sagen drejede sig om, hvorvidt artikel 5, nr. 3, i forordning nr. 1371/84 omfatter tilbagegivelsen af en samling forpagtede produktionsenheder inden for landbruget ved forpagtningens ophoer, selv om disse enheder, da de blev bortforpagtet, hverken var forsynet med malkekoeer eller med de tekniske installationer, der er noedvendige ved maelkeproduktion, og forpagteren ikke i henhold til forpagtningsaftalen var forpligtet til at producere maelk.
Domstolen naaede i sin dom frem til foelgende resultat: »Tilbagegivelsen ved forpagtningsaftalens udloeb af en bortforpagtet bedrift medfoerer retsvirkninger, som kan sammenlignes, jf. artikel 5, nr. 3, i forordning nr. 1371/84 [som med virkning fra den 4.6.1988 blev til artikel 7, stk. 3, i forordning nr. 1546/88], med retsvirkningerne af overfoerslen af bedriften ved bortforpagtningsaftalen; begge transaktioner indebaerer en aendring af besiddelsesforholdene vedroerende de paagaeldende produktionsenheder inden for de kontraktforhold, som foelger af forpagtningsaftalen. Derfor henhoerer tilbagegivelsen ved forpagtningsaftalens udloeb af en samling bortforpagtede landbrugsproduktionsenheder under artikel 5, nr. 3, i forordning nr. 1371/84, saafremt overfoerslen ved forpagtningsaftalens indgaaelse er omfattet af reglen i nr. 1 i samme artikel. Dette er tilfaeldet, naar der er tale om en 'bedrift', som omhandlet i artikel 12, litra d), i forordning nr. 857/84 ...« (11).
26 Paa baggrund af denne retspraksis er jeg - paa linje med generaladvokat Mischo i dennes forslag til afgoerelse i Kuehn-sagen (12) - af den opfattelse, at naar en forpagter forlader en bedrift, tilfalder de referencemaengder, som han har disponeret over, som hovedregel bortforpagteren, som derefter i forbindelse med indgaaelsen af en forpagtningsaftale med en anden forpagter kan overfoere dem til denne, medmindre medlemsstaterne har benyttet sig af den mulighed, der er givet dem ved artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 857/84 og artikel 7, stk. 1, nr. 4, i forordning nr. 1546/88, og bestemt, at referencemaengden helt eller delvis stilles til raadighed for den afgaaende forpagter, saafremt denne har til hensigt at fortsaette med maelkeproduktion, og den referencemaengde, der saaledes stilles til hans raadighed, og den maengde, der svarer til den bedrift, som han viderefoerer, eller paa hvilken han fortsaetter produktionen, ikke sammenlagt er stoerre end den referencemaengde, som han raadede over inden forpagtningskontraktens udloeb.
27 Skal resultatet vaere et andet, fordi de arealer, der ved forpagtningsforholdets ophoer gaar tilbage til ejeren, ligger i en anden medlemsstat end den, hvis samlede garantimaengde den referencemaengde, der blev tildelt producenten/forpagteren i 1984, indgik i?
28 Jeg finder, at dette spoergsmaal maa besvares benaegtende af forskellige grunde. For det foerste fordi det i henhold til de paa tidspunktet for afslutningen af forpagtningsforholdet mellem sagsoegeren og Elke Jansen gaeldende regler om overfoersel af referencemaengden ikke havde nogen betydning, om hele bedriften laa i samme medlemsstat.
29 For det andet fordi referencemaengden, som tidligere naevnt, overfoeres sammen med bedriften, og definitionen af begrebet »bedrift« er med henblik paa disse saerlige regler indeholdt i artikel 12, litra d), i forordning nr. 857/84, hvorefter der ved bedrift skal forstaas den »samling af produktionsenheder, hvis drift ledes af producenten, og som ligger paa Faellesskabets geografiske omraade«.
30 Referencemaengden eller en del heraf kan saaledes overfoeres sammen med arealerne, saafremt disse hoerer til en bedrift i forordning nr. 857/84's forstand, der ligger paa Faellesskabets geografiske omraade. Denne fortolkning, der kan anvendes i det foreliggende tilfaelde, bekraeftes af den aendring, der blev foretaget af den naevnte definition ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1560/93 (13), hvorefter der med virkning fra denne forordnings ikrafttraedelse den 28. juni 1993 ved bedrift skal forstaas den »samling af produktionsenheder, hvis drift ledes af producenten, og som ligger paa en medlemsstats geografiske omraade«.
31 Desuden er jeg imidlertid enig med Kommissionen i, at det er ensbetydende med en ulovlig forskelsbehandling efter EF-traktatens artikel 40, stk. 3, andet afsnit, at den sagsoegte forvaltning naegter at udstede en attest om, at en del af den referencemaengde, der i sin tid blev tildelt Gerhard Jansen, efter forpagtningsforholdets ophoer er overgaaet til sagsoegeren sammen med den tilsvarende del af de tilbagegivne arealer, med den begrundelse, at disse arealer ligger i en anden medlemsstat.
32 Ifoelge EF-traktatens artikel 40, stk. 3, andet afsnit, skal den faelles ordning af markederne for landbrugsvarer nemlig »begraenses til at forfoelge de i artikel 39 anfoerte maal og boer udelukke enhver form for forskelsbehandling af Faellesskabets producenter eller forbrugere«. Domstolen har i sin dom i Graff-sagen fortolket denne bestemmelse saaledes:
»Forbuddet mod forskelsbehandling [er] blot en konkretisering af det almindelige lighedsprincip, der udgoer en del af faellesskabsrettens grundlaeggende principper ... og hvorefter ensartede situationer ikke maa behandles forskelligt, medmindre en forskellig behandling er objektivt begrundet« (14).
I samme dom udtalte Domstolen endvidere, at »de krav, der foelger af de i faellesskabsretten gaeldende principper for beskyttelse af grundrettighederne, [er] bindende for medlemsstaterne, naar de gennemfoerer faellesskabsbestemmelserne, og det paahviler foelgelig staterne i videst muligt omfang at anvende bestemmelserne saaledes, at disse krav overholdes ... Det fremgaar navnlig af Domstolens praksis, at EOEF-traktatens artikel 40, stk. 3, omfatter alle foranstaltninger vedroerende de faelles markedsordninger, uanset hvilken myndighed der traeffer dem. Bestemmelsen er foelgelig bindende for medlemsstaterne, naar de gennemfoerer markedsordningen« (15).
33 I naervaerende sag bliver forpagteren, der efter et forpagtningsforholds ophoer faar arealer, der ligger paa den anden side af den tyske graense, tilbage, gennem sagsoegtes afslag stillet daarligere end en anden forpagter, der under de samme omstaendigheder faar en del af sin bedrift, som i det hele ligger i Tyskland, tilbage. Da der er tale om ensartede situationer, der behandles forskelligt, skal det undersoeges, om denne forskellige behandling paa grundlag af arealernes beliggenhed er objektivt begrundet inden for rammerne af tillaegsafgiftsordningen.
34 I overensstemmelse med faellesskabslovgivers udformning af denne ordning blev den samlede garantimaengde fordelt mellem medlemsstaterne i forhold til de maengder, der blev leveret paa deres omraade i et bestemt aar, og denne maengde begraenser maelkeproduktionen i den paagaeldende stat, idet de individuelle referencemaengder, der tildeles producenterne, ikke maa overskride denne graense. Som anfoert af generaladvokat Van Gerven i dennes forslag til afgoerelse i Graff-sagen (16), hviler faellesskabsordningen med maelkekvoter paa en samlet garantimaengde, der beregnes konkret for den enkelte medlemsstat. Han tilfoejede, at det fremgaar af femte betragtning til forordning nr. 856/84 »samt af artikel 5c, stk. 3, i forordning nr. 804/68 ... at tillaegsafgiftsordningen i det vaesentlige defineres i forhold til de forskellige medlemsstaters omraade, idet den for hver enkelt medlemsstats vedkommende tager udgangspunkt i de maengder maelk og andre mejeriprodukter, der blev leveret paa medlemsstatens omraade i kalenderaaret 1981«.
35 Der er imidlertid efter min opfattelse heller ikke under behoerig hensyntagen til ordningens opbygning noget til hinder for, at referencemaengden efter forpagtningsforholdets ophoer helt eller delvis overfoeres sammen med bedriften, selv om arealerne ligger paa en anden medlemsstats omraade, saa laenge overfoerslen sker inden for rammerne af den medlemsstats samlede garantimaengde, som den referencemaengde, der blev tildelt producenten/forpagteren i 1984, indgik i.
36 Jeg er saaledes - paa linje med Kommissionen i dennes skriftlige indlaeg - af den opfattelse, at referencemaengdeordningens saerlige karakter ikke begrunder den af sagsoegte foretagne forskelsbehandling paa grundlag af arealernes beliggenhed, og at den referencemaengde, der i 1984 blev tildelt producenten Gerhard Jansen, og som indgik i Forbundsrepublikken Tysklands samlede garantimaengde, delvis skal gives tilbage til ejeren efter forpagtningsforholdets ophoer sammen med arealerne, selv om disse maatte ligge paa en anden medlemsstats omraade, saa laenge denne overfoersel sker under hensyntagen til ordningens opbygning, dvs. inden for rammerne af Tysklands samlede garantimaengde.
Jeg foreslaar herefter, at det praejudicielle spoergsmaal besvares saaledes:
»Den referencemaengde, som den 2. april 1984 blev tildelt en tysk maelkeproducent, hvis bedrift er beliggende i Tyskland, og som har forpagtet arealer i Tyskland og i Nederlandene og leverer til en tysk koeber, kan delvis knyttes til denne maelkeproducents nederlandske forpagtede arealer med den foelge, at den hertil svarende referencemaengde efter forpagtningsaftalens ophoer overgaar til bortforpagteren.«
(1) - Forordning om aendring af
forordning (EOEF) nr. 804/68 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 10).
(2) - Forordning om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13).
(3) - Som affattet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 590/85 af 26.2.1985 om aendring af forordning (EOEF) nr. 857/84 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 68, s. 1).
(4) - Forordning om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 (EFT L 132, s. 11).
(5) - Forordning af 3.6.1988 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 (EFT L 139, s. 12).
(6) - Fjerde og femte betragtning.
(7) - Raadets forordning (EOEF) nr. 804/68 af 27.6.1968 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT 1968 I, s. 169).
(8) - Ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1109/88 af 25.4.1988 (EFT L 110, s. 27) blev artikel 5c i forordning nr. 804/68 aendret og gyldighedsperioden for tillaegsafgiftsordningen udvidet til otte tidsrum paa tolv maaneder.
(9) - Dom af 19.5.1993, sag C-81/91, Twijnstra, Sml. I, s. 2455, praemis 25.
(10) - Dom af 13.7.1989, sag 5/88, Wachauf, Sml. s. 2609, praemis 13.
(11) - Jf. ovenfor, note 10, praemis 15.
(12) - Dom af 10.1.1992, sag C-177/90, Kuehn, Sml. I, s. 35, paa s. 55, punkt 43.
(13) - Forordning af 14.6.1993 om aendring af forordning (EOEF) nr. 3950/92 om en tillaegsafgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 154, s. 30).
(14) - Dom af 14.7.1994, sag C-351/92, Graff, Sml. I, s. 3361, praemis 15.
(15) - Jf. ovenfor, note 14, praemis 17 og 18.
(16) - Jf. ovenfor, note 14, punkt 13.