61996TJ0202_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I de forenede sager T-202/96 og T-204/96,
Andrea von Loewis og Marta Alvarez-Cotera, konferencetolke, Genève (Schweiz), ved advokat ved Nederlandenes Hoge Raad og i Bruxelles, Gerard van der Wal, og med valgt adresse i Luxembourg hos Aloyse May, 31, Grand-rue,
sagsoegere,
den anden sagsoeger stoettet af
Forbundsrepublikken Tyskland ved afdelingschef Ernst Roeder, Forbundsoekonomiministeriet, Bonn (Tyskland), som befuldmaegtiget,
intervenient,
mod
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Peter Oliver, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,
sagsoegt,
angaaende en paastand om tilbagebetaling af faellesskabsskat, som siden den 1. januar 1989 er blevet opkraevet af sagsoegernes loenninger,
har
DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS
(Tredje Udvidede Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, V. Tiili, og dommerne C.P. Briët, K. Lenaerts, A. Potocki og J.D. Cooke,
justitssekretaer: fuldmaegtig A. Mair,
paa grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling den 5. maj 1998,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
Sagernes retlige baggrund
1 Artikel 13 i protokollen vedroerende De Europaeiske Faellesskabers privilegier og immuniteter af 8. april 1965 (herefter »protokollen«) bestemmer foelgende:
»Loen, vederlag og honorarer, som Faellesskaberne udbetaler sine tjenestemaend og oevrige ansatte, beskattes til fordel for Faellesskaberne paa de betingelser og efter den fremgangsmaade, som fastsaettes af Raadet paa grundlag af forslag fra Kommissionen.
Tjenestemaendene og de oevrige ansatte fritages for national beskatning af loen, vederlag og honorarer, som de modtager fra Faellesskaberne.«
2 Siden 1970 har Kommissionen med Association internationale des interprètes de conférence (herefter »AIIC«) hvert femte aar indgaaet rammeoverenskomster (herefter »rammeoverenskomster«) om arbejdsbetingelserne og afloenningen af de freelancekonferencetolke, som ansaettes med henblik paa at daekke faellesskabsinstitutionernes behov.
3 I henhold til artikel 1, stk. 1, i rammeoverenskomsterne »finder disse anvendelse uanset tjenestested paa freelancekonferencetolke, som ansaettes af Kommissionen paa de betingelser, der er fastsat i ordningen om freelancetolke for den institution, hvori de udfoerer deres tjenesteydelser«.
4 I indledningen til rammeoverenskomsten indgaaet den 9. december 1988 (herefter »rammeoverenskomsten af 1988«) har overenskomstparterne fastsat, at Europa-Parlamentet i henhold til artikel 78 i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte ved Faellesskaberne, undergiver de freelancetolke, som Parlamentet ansaetter, faellesskabsbeskatning. Parterne i rammeoverenskomsten af 1988 fandt det derfor oenskeligt »under henvisning alene til de skattebestemmelser, som foelger af anvendelsen af artikel 78 i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte ved Faellesskaberne at sikre ligebehandling paa skatteomraadet mellem alle freelancetolke ...«.
5 Der blev derfor i artikel 8 i rammeoverenskomsten af 1988, som traadte i kraft den 1. januar 1989, fastsat foelgende:
»Freelancetolke, som engageres af Kommissionen paa vegne af alle Faellesskabets institutioner, betaler skat til Faellesskaberne som fastsat i protokollens artikel 13.
Dette gaelder dog ikke, saafremt vedkommende ikke er statsborger i en af Faellesskabets medlemsstater, medmindre institutionen indroemmer undtagelse herfra.«
6 Med henblik paa den saerlige situation for freelancetolke, der er bosat i et tredjeland, blev der i artikel 8 i rammeoverenskomsten, indgaaet den 15. september 1994, for tidsrummet fra den 1. januar 1994 til den 31. december 1998 (herefter »rammeoverenskomsten af 1994«), indfoert et stk. 3, som lyder saaledes:
»Ved beskatning i et tredjeland af vederlag, udbetalt af Kommissionen, og som undtagelse fra stk. 1, tilbagebetales faellesskabsskattebeloebet til freelancetolken efter fremlaeggelse af dokumentation inden for stoerrelsen af det tilsvarende nationale skattebeloeb.«
7 Artikel 23 i rammeoverenskomsterne bestemmer, at i tilfaelde af tvist, kan freelancetolken, saafremt tvisten ikke har kunnet loeses i henhold til den i artikel 22 fastsatte administrative procedure, anlaegge sag ved Domstolen, som er indroemmet kompetence i ansaettelseskontrakterne i henhold til artikel 42 i EKSF-traktaten, artikel 181 i EF-traktaten og artikel 153 i Euratom-traktaten.
8 Artikel 23, stk. 2, bestemmer, at med forbehold af bestemmelserne i rammeoverenskomsten og dens bilag og i de individuelle ansaettelseskontrakter finder belgisk ret anvendelse paa kontraktforholdet mellem freelancetolken og institutionerne.
9 I praksis engageres freelancetolkene med kort varsel ved telefonopkald eller telefax med henblik paa ansaettelse af faa dages varighed. Kontrakten bliver dernaest formaliseret ved en skriftlig bekraeftelse underskrevet af de to parter.
10 Det bestemmes i denne bekraeftelse, at ansaettelsen er reguleret af den ordning om freelancekonferencetolke, der er vedtaget af den institution, som den paagaeldende skal arbejde for, og af den gaeldende rammeoverenskomst. Der henvises i bekraeftelsen ogsaa til vaernetingsklausulen i rammeoverenskomstens artikel 23.
Tvisternes baggrund
11 A. von Loewis er tysk statsborger, og M. Alvarez-Cotera har spansk og schweizisk statsborgerskab. De har henholdsvis siden 1964 og 1970 vaeret bosat i Schweiz. De arbejder begge som freelancetolke for faellesskabsinstitutionerne, A. von Loewis siden 1973 og mellem 125 og 135 dage om aaret, M. Alvarez-Cotera siden marts 1986 og mellem 40 og 50 dage aarligt.
12 Kommissionen har siden den 1. januar 1989 tilbageholdt faellesskabsskat i freelancetolkenes vederlag, saaledes at sagsoegerne altsaa eventuelt dobbeltbeskattes af deres vederlag, idet de ogsaa kan betale indkomstskat heraf i Schweiz.
13 I henhold til artikel 22 i rammeoverenskomsten af 1994 har M. Alvarez-Cotera og von Loewis henholdsvis den 23. april 1996 og den 8. juli 1996 anmodet Kommissionen om at tilbagebetale dem den faellesskabsskat, de har betalt siden 1989.
14 Efter at denne anmodning var blevet afslaaet af direktoeren for direktoratet »konferencer« i Den Faelles Konferencetolketjeneste, indgav sagsoegerne tilsvarende ansoegninger til de kompetente generaldirektoerer.
15 Disse anmodninger blev ogsaa afslaaet, henholdsvis ved afgoerelse af 25. september 1996 og af 21. oktober 1996, under henvisning til, at sagsoegerne inden 1994 havde udoevet deres tolkevirksomhed under fuldt kendskab til rammeoverenskomsterne indgaaet med AIIC, og at artikel 8, stk. 3, i rammeoverenskomsten af 1994 foerst fra 1994 fandt anvendelse paa sagsoegernes tolkevirksomhed. Kommissionen anmodede med henblik paa tilbagebetaling af faellesskabsskatten i henhold til sidstnaevnte bestemmelse sagsoegerne om at fremlaegge dokumentation for den skat, de havde betalt det schweiziske skattevaesen.
Retsforhandlinger
16 Ved staevninger indgivet til Rettens Justitskontor den 9. december 1996 har sagsoegerne anlagt naervaerende soegsmaal med paastand om tilbagebetaling af faellesskabsskatten.
17 Den 22. maj 1997 har Forbundsrepublikken Tyskland anmodet om at maatte intervenere i sag T-204/96 til stoette for sagsoegerens paastande. Ved kendelse af 11. juli 1997 er denne begaering taget til foelge.
18 Ved kendelse af 18. november 1997 er sagerne T-202/96 og T-204/96 blevet forenet med henblik paa den mundtlige forhandling og dom i henhold til procesreglementets artikel 50.
19 Sagerne, der foerst blev henvist til Tredje Afdeling, blev endeligt henvist til Tredje Udvidede Afdeling ved Rettens beslutning af 4. februar 1998 i henhold til procesreglementets artikel 14 og 51.
20 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Udvidede Afdeling) besluttet af indlede den mundtlige forhandling. Retten har i forbindelse med sagens tilrettelaeggelse anmodet Kommissionen om at tilstille den visse oplysninger.
21 Parterne har afgivet indlaeg og besvaret Rettens mundtlige spoergsmaal i retsmoedet den 5. maj 1998.
Parternes paastande
22 Sagsoegerne har nedlagt foelgende paastande:
- Sagerne antages til realitetsbehandling.
- Afgoerelserne af henholdsvis 25. september 1996 og 21. oktober 1996 annulleres.
- Det fastslaas, at det er retsstridigt at paalaegge sagsoegerne faellesskabsskat, og/eller artikel 8 i rammeoverenskomsten annulleres.
- Kommissionen paalaegges at tilbagebetale den faellesskabsskat, den har tilbageholdt, og/eller som sagsoegerne har betalt, naermere bestemt i tidsrummet fra den 1. januar 1989 til tidspunktet for dommens afsigelse, tillige med renter 8% p.a. eller efter den lovbestemte rentesats.
- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
23 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
- Afvisning.
- Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.
24 Intervenienten i sag T-204/96 har nedlagt paastand om, at der gives sagsoegeren medhold i paastanden om tilbagebetaling af faellesskabsskatten.
Den retlige karakter af sagsoegernes ansaettelsesforhold
25 Det staar fast og er ubestridt mellem parterne, at sagsoegerne som freelancetolke, der engageres i henhold til kortvarige kontrakter, som hyppigt fornys hvert aar, hverken kan anses for tjenestemaend eller ansatte i Faellesskaberne som omhandlet i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte ved Faellesskaberne (Domstolens domme af 11.7.1985, sag 43/84, Maag mod Kommissionen, Sml. s. 2581, praemis 23, og sag 111/84, Cantisani, Sml. s. 2671, praemis 13), men som aftalepartnere, der er knyttet til Kommissionen ved privatretlige bestemmelser, der henhoerer under belgisk ret i henhold til rammeoverenskomsternes artikel 23 med hensyn til alle spoergsmaal, der ikke er reguleret i de individuelle ansaettelseskontrakter og i rammeoverenskomsterne.
26 Det foelger heraf, at naervaerende sager hviler paa kontraktforhold.
Formaliteten
Rettens inkompetence
Parternes argumenter
27 Kommissionen har anfoert, at Retten ikke har kompetence til at traeffe afgoerelse i de to sager, idet disse vedroerer kontrakter, der er indgaaet inden den 1. august 1993, og som derfor burde vaere blevet anlagt ved Domstolen. Raadets afgoerelse 93/350/EKSF, EOEF, Euratom af 8. juni 1993 om aendring af afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (EFT L 144, s. 21, herefter »Raadets afgoerelse«) begraenser i artikel 3, stk. 2, Rettens kompetence til at paakende soegsmaal, der, som i denne sag, er indbragt af fysiske personer i henhold til en vaernetingsaftale, til sager vedroerende opfyldelsen af kontrakter, der er indgaaet efter Rettens oprettelse den 1. august 1993.
28 Sagsoegerne har, stoettet af intervenienten, herimod indvendt, at Retten er kompetent til at traeffe afgoerelse i deres sager, eftersom sagerne er blevet anlagt efter ikrafttraedelsen af rammeoverenskomsten af 1994, og de vedroerer et fortsat retsforhold med Kommissionen, som bestaar i en raekke kortvarige kontrakter, der ikke kan bedoemmes separat.
Rettens bemaerkninger
29 Med naervaerende soegsmaal bestrides lovligheden af den tilbageholdelse af faellesskabsskat, som blev foretaget i henhold til enslydende bestemmelser i de gaeldende rammeoverenskomster, henholdsvis i 1989-1994 og 1994-1998, opkraevet af de vederlag, som Kommissionen udbetalte sagsoegerne i henhold til en raekke individuelle naesten enslydende kontrakter, der var indgaaet efter den 1. januar 1989.
30 Under disse omstaendigheder er det i overensstemmelse med vaegtige retsplejehensyn og retsbeskyttelsen af sagsoegerne, at Retten vurderer tvisterne i deres helhed, uanset om de individuelle ansaettelseskontrakter er blevet indgaaet foer eller efter ikrafttraedelsen af Raadets afgoerelse (jf. Domstolens dom af 1.7.1982, sag 109/81, Porta mod Kommissionen, Sml. s. 2469, praemis 10).
31 Den af Kommissionen fremsatte formalitetsindsigelse maa derfor afvises.
Formalitetsindsigelsen om sammenblanding af retsmidler
32 Kommissionen har hovedsageligt foreholdt sagsoegerne, at de forsoeger at ophaeve den grundlaeggende forskel mellem et soegsmaal vedroerende en kontrakt og et annullationssoegsmaal. Ifoelge Kommissionen kan sagsoegerne ikke definere de afgoerelser, hvorved Kommissionen afsluttede den i henhold til kontrakten fastsatte administrative procedure, som retsakter, og derfor heller ikke nedlaegge paastand om deres annullation.
33 Sagsoegerne har herimod indvendt, at deres soegsmaal ikke kan henregnes til privatretten, eftersom Kommissionen, da den retsstridigt har opkraevet faellesskabsskat, ikke har handlet som en medkontrahent, men som en offentlig myndighed.
34 Retten skal alene fastslaa, at sagsoegerne, saaledes som det fremgaar af deres paastande, i overensstemmelse med naervaerende soegsmaals kontraktmaessige karakter paastaar Kommissionen doemt til at tilbagebetale dem faellesskabsskatten under henvisning til, at der ikke foreligger nogen hjemmel for de bestemmelser i rammeoverenskomsterne, i henhold til hvilke skattetilbageholdelserne er blevet foretaget.
35 Det foelger heraf, at Kommissionens formalitetsindsigelse ikke kan tages til foelge.
Formalitetsindsigelserne vedroerende tilsidesaettelse af procesreglementet
36 Kommissionen har foerst anfoert, at sagsoegerne i strid med procesreglementets artikel 44, stk. 5a, ikke havde vedlagt deres staevning en kopi af alle deres ansaettelseskontrakter med vaernetingsklausulen.
37 Sagsoegerne har hertil anfoert, at de sammen med staevningen behoerigt har indgivet de gaeldende rammeoverenskomster og et eksemplar af deres ansaettelseskontrakt i henhold til naevnte bestemmelse.
38 Retten fastslaar, at sagsoegerne behoerigt har bilagt deres staevning en kopi af ansaettelseskontrakten med vaernetingsklausulen som omhandlet i procesreglementets artikel 44, stk. 5, litra a), og at de paa grund af den enslydende formulering af ansaettelseskontrakterne overhovedet ikke var forpligtet til at fremlaegge alle de af dem indgaaede ansaettelseskontrakter.
39 Dernaest har Kommissionen foreholdt sagsoegerne, at de ikke praecist har angivet stoerrelsen af den faellesskabsskat, som er blevet fratrukket deres vederlag.
40 Sagsoegerne har hertil anfoert, at de bestrider selve princippet om at betale faellesskabsskat af deres vederlag, og at den omstaendighed, at de ikke har angivet et praecist beloeb, ikke kan medfoere, at deres soegsmaal maa afvises.
41 Retten anser naervaerende soegsmaal for behoerigt anlagt, hvorfor den kan traeffe afgoerelse saavel vedroerende selve princippet om lovligheden af den af Kommissionen tilbageholdte faellesskabsskat som vedroerende sagsoegernes paastande om tilbagebetaling. Det staar fast, at sidstnaevnte vedroerer beloeb, som Kommissionen selv har tilbageholdt, og som den derfor ogsaa selv kan fastsaette.
42 Kommissionen har for det tredje anfoert, at sagsoegerne end ikke har forsoegt at angive den bestemmelse, som goer det muligt for dem at anfaegte artikel 8 i de paagaeldende to rammeoverenskomster, hvilket ifoelge Kommissionen er i klar modstrid med artikel 44, stk. 1, litra c), i procesreglementet, hvorefter staevningen skal indeholde »en kort fremstilling af soegsmaalsgrundene«.
43 Sagsoegerne finder derimod, at de behoerigt har angivet grundene til, at Kommissionen efter deres opfattelse med urette har anvendt rammeoverenskomsternes artikel 8 paa dem.
44 Retten fastslaar, at sagsoegerne under henvisning til de relevante faellesskabsbestemmelser klart har angivet, at Kommissionen ikke havde kompetence til at foretage de omtvistede skattetilbageholdelser.
45 Under disse omstaendigheder kan Kommissionens formalitetsindsigelser vedroerende tilsidesaettelse af procesreglementet ikke tages til foelge.
Formalitetsindsigelsen om sagsoegernes indvilgelse i opkraevningen af faellesskabsskatten
46 Kommissionen har anfoert, at sagsoegerne siden 1989 har accepteret opkraevning af faellesskabsskatten, og nu forsoeger at opnaa tilbagebetaling heraf efter i flere aar ikke at have anlagt noget soegsmaal.
47 Retten finder, at behandlingen af denne indsigelse henhoerer under tvistens realitet, og derfor maa behandles sammen med denne.
Realiteten Parternes argumenter
48 Sagsoegerne har, stoettet af intervenienten i sag T-204/96, anfoert, at Raadet, i henhold til artikel 13 i protokollen, i forordning (EOEF, Euratom, EKSF) nr. 260/68 af 29. februar 1968 om fastlaeggelse af betingelserne for og fremgangsmaaden ved opkraevning af skat til De Europaeiske Faellesskaber (JO L 56, s. 8), har fastsat betingelserne og de naermere regler for faellesskabsbeskatningen af de vederlag, som Faellesskaberne udbetaler deres tjenestemaend og oevrige ansatte.
49 Da freelancetolkene hverken er tjenestemaend eller oevrige ansatte i Faellesskaberne som omhandlet i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte ved Faellesskaberne, har Kommissionen gjort sig skyldig i en aabenbart fejlagtig retsanvendelse ved at opkraeve faellesskabsskat af deres vederlag under henvisning til artikel 8 i rammeoverenskomsterne, idet disse var blevet indgaaet med en international privatretlig organisation og henhoerer under civilretten.
50 Kommissionen har herimod indvendt, at faellesskabsbeskatningen af freelancetolkene hviler paa et kontraktforhold, hvorfor sagsoegerne ud fra princippet om, at »pacta sunt servanda« (aftaler skal holdes), ikke kan bestride gyldigheden af deres kontrakter, naar der ikke foreligger svig, mangler, tvang eller andre lignende omstaendigheder. Kommissionen mener desuden, at artikel 8 i rammeoverenskomsterne er uadskillelig fra de oevrige bestemmelser.
Rettens bemaerkninger
51 I henhold til protokollens artikel 13, stk. 1, beskattes vederlag, som Faellesskaberne udbetaler sine tjenestemaend og oevrige ansatte, til fordel for Faellesskaberne.
52 Artikel 2 i naevnte raadsforordning nr. 260/68, der er udstedt i henhold til ovennaevnte bestemmelser, bestemmer, at personer, der er omfattet af vedtaegten for tjenestemaend eller af ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte ved Faellesskaberne, er faellesskabsskattepligtige, med undtagelse af lokalt ansatte.
53 Da sagsoegerne paa grund af deres status som freelancetolke hverken kan anses for tjenestemaend eller for oevrige ansatte som omhandlet i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte ved Faellesskaberne, kunne Kommissionen ikke tilbageholde faellesskabsskat i de loenninger, som den har udbetalt de paagaeldende siden den 1. januar 1989.
54 Det fremgaar desuden af opbygningen af artikel 13 i protokollen, at faellesskabsbeskatningen i henhold til artiklens stk. 1 af tjenestemaend og oevrige ansatte i Faellesskaberne af det vederlag, som Faellesskaberne udbetaler dem, noedvendigvis, saaledes som det fremgaar af artiklens stk. 2, har til foelge, at de paagaeldende fritages for national beskatning af de samme vederlag.
55 Dette princip er fastslaaet i artikel 2, litra a), i Raadets forordning (Euratom, EKSF, EOEF) nr. 549/69 af 25. marts 1969 (JO L 74, s. 1) om fastsaettelse af de grupper af De Europaeiske Faellesskabers tjenestemaend og oevrige ansatte, for hvilke visse bestemmelser i protokollen finder anvendelse, som senere aendret, hvorefter alene personer, der er undergivet vedtaegten for tjenestemaend eller ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte ved Faellesskaberne, med undtagelse af lokalt ansatte, omfattes af protokollens artikel 13, stk. 2.
56 Heraf foelger, at de vederlag, som Kommissionen har udbetalt sagsoegerne, henhoerer under medlemsstaternes skattemyndighed.
57 Kommissionen har ogsaa tilsidesat den skattekompetence, som medlemsstaterne besidder, ved at foretage den omtvistede opkraevning af faellesskabsskat.
58 Der maa derfor gives sagsoegerne medhold i deres paastand om tilbagebetaling, idet de indsigelser, som Kommissionen stoetter paa sagsoegernes saakaldte stiltiende anerkendelse af opkraevningen af faellesskabsskatten og uadskilleligheden af rammeoverenskomsternes bestemmelser (jf. ovenfor, praemis 50), ikke kan tages til foelge. Hverken parternes indgaaelse af en overenskomst eller dennes overholdelse kan retligt begrunde en gennemfoerelse eller opretholdelse af retsstridige forpligtelser.
59 Det fremgaar af det anfoerte, at Kommissionen maa paalaegges at tilbagebetale sagsoegerne de beloeb, som den har opkraevet i saakaldt faellesskabsskat af de vederlag, som den siden den 1. januar 1989 har udbetalt sagsoegerne, med tillaeg af renter efter den lovbestemte belgiske sats fra tidspunktet for hver af sagsoegernes foerst fremsatte anmodning om tilbagebetaling (jf. ovenfor, praemis 13), indtil betaling sker.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagsomkostningerne
60 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Kommissionen har tabt sagen og paalaegges derfor sagsomkostningerne i henhold til sagsoegernes paastande.
61 Forbundsrepublikken Tyskland, intervenient i sag T-204/96, baerer sine egne omkostninger i henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 4, foerste afsnit.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN
(Tredje Udvidede Afdeling)
1) Kommissionen paalaegges at tilbagebetale sagsoegerne de beloeb, den har tilbageholdt i saakaldt faellesskabsskat i de vederlag, som den siden den 1. januar 1989 har udbetalt sagsoegerne, med tillaeg af renter efter den lovbestemte belgiske sats fra tidspunktet for hver af sagsoegernes foerst fremsatte anmodning om tilbagebetaling, indtil betaling sker.
2) I oevrigt frifindes Kommissionen.
3) Kommissionen betaler sagsomkostningerne.
4) Forbundsrepublikken Tyskland baerer sine egne omkostninger.