62000CJ0304_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-304/00,
angående en anmodning, som High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Crown Office) (Det Forenede Kongerige), i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,
Regina
mod
Ministry of Agriculture, Fisheries and Food,
ex parte:
W.H. Strawson (Farms) Ltd
og
J.A. Gagg & Sons (et firma),
"at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 9, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3887/92 af 23. december 1992 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger (EFT L 391, s. 36),
har DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, J.-P. Puissochet, og dommerne C. Gulmann, V. Skouris, F. Macken (refererende dommer) og N. Colneric,
generaladvokat: P. Léger
justitssekretær: fuldmægtig M.-F. Contet,
efter at der er indgivet skriftlige indlæg af:
- W.H. Strawson (Farms) Ltd og J.A. Gagg & Sons (et firma) ved S. Isaacs, QC, og barrister C. Lewis for solicitor D. de Ferrars
- Det Forenede Kongeriges regering ved R. Magrill, som befuldmægtiget, bistået af P.M. Roth, QC, og barrister R. Haynes
- den franske regering ved G. de Bergues og L. Bernheim, som befuldmægtigede
- Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved M. Niejahr og K. Fitch, som befuldmægtigede,
på grundlag af retsmøderapporten,
efter at der i retsmødet den 7. februar 2002 er afgivet mundtlige indlæg af W.H. Strawson (Farms) Ltd og J.A. Gagg & Sons (et firma) ved S. Isaacs og C. Lewis, af Det Forenede Kongeriges regering ved P. Ormond, som befuldmægtiget, bistået af P.M. Roth og R. Haynes, og af Kommissionen ved M. Niejahr og K. Fitch,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 21. marts 2002,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 26. januar 2000, indgået til Domstolen den 10. august 2000, har High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Crown Office), i medfør af artikel 234 EF forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 9, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3887/92 af 23. december 1992 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger (EFT L 391, s. 36).
2 Spørgsmålet er blevet rejst i forbindelse med en sag anlagt af W.H. Strawson (Farms) Ltd og J.A. Gagg & Sons (et firma) mod Ministry of Agriculture, Fisheries and Food (Ministeriet for Landbrug, Fiskeri og Fødevarer, herefter »MAFF«) vedrørende de pekuniære sanktioner, som sagsøgte har pålagt sagsøgerne i medfør af artikel 9, stk. 2, i forordning nr. 3887/92.
Relevante retsregler
Støtteordningen for markafgrøder og jordudtagning
Forordning (EØF) nr. 1765/92
3 Det bestemmes i artikel 2, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1765/92 af 30. juni 1992 om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder (EFT L 181, s. 12), at Fællesskabets planteproducenter kan ansøge om godtgørelse på de betingelser, som er fastsat i nævnte forordnings artikel 2-13.
4 Ifølge artikel 2, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 1765/92 ydes godtgørelsen for det areal, hvor der dyrkes markafgrøder eller som udtages.
Gennemførelsesbestemmelser til støtteordningerne
Forordning (EØF) nr. 3508/92
5 Ved Rådets forordning (EØF) nr. 3508/92 af 27. november 1992 (EFT L 355, s. 1) indførtes et integreret system for forvaltning og kontrol (herefter »det integrerede system«) af visse EF-støtteordninger, der er fastsat inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik.
6 Artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 3508/92 bestemmer:
»For at landbrugerne skal kunne drage fordel af en eller flere EF-ordninger, der er omfattet af bestemmelserne i denne forordning, skal de for hvert år indgive en ansøgning om arealstøtte med oplysninger om:
-
marker, inklusive foderarealer, og marker, der er omfattet af ordningen med udtagning af landbrugsarealer, samt braklagte jorder
-
eventuelt enhver anden nødvendig oplysning, som kræves enten i forordningerne vedrørende EF-støtteordninger eller af den pågældende medlemsstat.«
Forordning nr. 3887/92
7 Ved forordning nr. 3887/92 fastsættes gennemførelsesbestemmelserne til det integrerede system.
8 I artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 3887/92 præciseres de oplysninger, som en ansøgning om arealstøtte skal indeholde, nemlig oplysninger til identifikation af alle bedriftens marker, markernes areal, beliggenhed og anvendelse, samt oplysning om, hvilken støtteordning der er tale om.
9 I medfør af nævnte forordnings artikel 6, stk. 1, gennemføres den administrative kontrol og kontrollen på stedet på en sådan måde, at der sikres en effektiv efterprøvning af, om betingelserne for støtten og præmien er overholdt.
10 I henhold til artikel 6, stk. 4, fastlægger myndighederne, hvilke ansøgninger der skal omfattes af kontrol på stedet, og fastlæggelsen skal navnlig ske på grundlag af en risikoanalyse og ved anvendelse af en faktor, der sikrer, at de udvalgte ansøgninger er repræsentative for de indgivne støtteansøgninger. Ved risikoanalysen tages der hensyn til støttebeløbene, det antal marker, det areal eller det antal dyr, der er ansøgt om støtte for, udviklingen i forhold til det foregående år, resultaterne af kontrollen de foregående år og andre parametre, som medlemsstaterne fastlægger.
11 Artikel 6, stk. 7, i forordning nr. 3887/92 er affattet således:
»Markernes areal bestemmes ved hjælpemidler, der er fastlagt af myndighederne, og som sikrer en målenøjagtighed, der mindst svarer til den, der ifølge de nationale bestemmelser kræves for officiel måling. Myndighederne fastlægger en tolerance, navnlig under hensyntagen til den anvendte måleteknik, nøjagtigheden af de officielle dokumenter, der er til rådighed, de lokale forhold (f.eks. skrånende terræn eller markernes form) samt bestemmelserne i det følgende afsnit.
En marks samlede areal kan kun tages i betragtning, hvis marken fuldt ud anvendes efter de sædvanlige normer i den pågældende medlemsstat eller region. I andre tilfælde tages det faktisk udnyttede areal i betragtning.«
12 Artikel 9, stk. 2, i forordning nr. 3887/92 i den affattelse, der var gældende på tidspunktet for støtteansøgninger indgivet for årene 1993-1995, bestemmer:
»Konstateres det, at det areal, som er angivet i ansøgningen om arealstøtte, er større end det fastslåede areal, beregnes støttebeløbet på grundlag af det areal, der er fastslået under kontrollen. Dog nedsættes det fastslåede areal således, medmindre der foreligger force majeure:
-
Hvis det overskydende areal udgør over 2% eller 2 ha, men højst 10% af det fastslåede areal, er nedsættelsen lig med to gange det overskydende areal.
-
Hvis det overskydende areal udgør over 10%, men højst 20% af det fastslåede areal, er nedsættelsen lig med 30%.
Hvis det overskydende areal udgør over 20% af det fastslåede areal, ydes der ingen arealstøtte.
Er der imidlertid tale om urigtige angivelser, som er forsætlige eller skyldes grov uagtsomhed:
-
udelukkes landbrugeren fra vedkommende støtteordning for det pågældende kalenderår, og
-
hvis der er tale om en forsætlig urigtig angivelse, fra enhver støtteordning, der er nævnt i artikel 1, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 3508/92, for det følgende kalenderår for et areal, der svarer til det, støtteansøgningen blev afvist for.
Ovennævnte nedsættelser anvendes kun, hvis landbrugeren kan bevise, at han ved arealbestemmelsen korrekt har baseret sig på oplysninger, der er godkendt af myndighederne.
[...]
I denne artikel forstås ved »fastslået areal« det areal, for hvilket alle bestemmelserne er overholdt.
[...]«
13 Artikel 1, stk. 5, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1648/95 af 6. juli 1995 om ændring af forordning nr. 3887/92 (EFT L 156, s. 27) bestemmer:
»I artikel 9, stk. 2, første afsnit, udgår første og andet led, og i stedet indsættes som eneste led:
»(...) hvis det overskydende areal udgør over 3% eller 2 hektar, men højst 20% af det fastslåede areal, er nedsættelsen lig med to gange det overskydende areal.««
14 I medfør af artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 1648/95 skal den nævnte ændring anvendes på støtteansøgninger indgivet fra 1996-præmieår og fremover.
15 Artikel 14, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 3887/92 bestemmer:
»Er der foretaget uberettiget udbetaling, skal landbrugeren tilbagebetale beløbene forhøjet med en rente, der beregnes i forhold til tidsrummet mellem udbetalingen og landbrugerens tilbagebetaling.«
Tidsmæssig anvendelse af de administrative sanktioner, der er fastsat i fællesskabsretsakter
Forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95
16 Artikel 1, stk. 1, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser (EFT L 312, s. 1), bestemmer:
»Med henblik på beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser vedtages der generelle regler for ensartet kontrol og for administrative foranstaltninger og sanktioner i forbindelse med uregelmæssigheder vedrørende fællesskabsretten.«
17 Samme forordnings artikel 1, stk. 2, bestemmer:
»Som uregelmæssighed betragtes enhver overtrædelse af en fællesskabsbestemmelse, som kan tilskrives en økonomisk beslutningstagers handling eller undladelse, der skader eller kunne skade De Europæiske Fællesskabers almindelige budget eller budgetter, der forvaltes af De Europæiske Fællesskaber, enten ved formindskelse eller bortfald af indtægter, der stammer fra de egne indtægter, der opkræves direkte for Fællesskabernes regning, eller ved afholdelse af en uretmæssig udgift.«
18 Nævnte forordnings artikel 2, stk. 2, bestemmer:
»Der kan ikke pålægges en administrativ sanktion, som ikke var indført ved en fællesskabsretsakt, inden uregelmæssigheden fandt sted. Ændres bestemmelserne om administrative sanktioner i en fællesskabsretsakt efterfølgende, anvendes de mindst strenge bestemmelser med tilbagevirkende kraft.«
19 Artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 2988/95 er affattet således:
»Forældelsesfristen for retsforfølgning er fire år fra det tidspunkt, hvor den i artikel 1, stk. 1, omhandlede uregelmæssighed fandt sted. Der kan imidlertid i reglerne for bestemte sektorer fastlægges en kortere frist, som dog ikke kan være mindre end tre år.
Hvad angår vedvarende eller gentagne uregelmæssigheder regnes forældelsesfristen fra den dag, da uregelmæssigheden er ophørt. For de flerårige programmers vedkommende løber forældelsesfristen indtil programmets endelige afslutning.
Forældelsesfristen for retsforfølgning afbrydes af enhver handling fra den kompetente myndigheds side, som den pågældende gøres bekendt med, og som vedrører undersøgelse eller retsforfølgning af uregelmæssigheden. Efter hver afbrydelse løber forældelsesfristen videre.
Forældelsen indtræder dog senest den dag, da en frist, der er dobbelt så lang som forældelsesfristen, udløber, uden at den kompetente myndighed har pålagt en sanktion, undtagen i de tilfælde, hvor den administrative procedure er suspenderet i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
20 Sagsøgerne i hovedsagen ansøgte begge om støtte i henhold til arealstøtteordningen for kalenderåret 1997. De havde tidligere ansøgt om og fået udbetalt godtgørelse for kalenderårene 1993-1996.
21 Det fremgår af sagen, at den ene af de to sagsøgere i hovedsagen beregnede det areal, for hvilket støtteansøgningen blev indgivet, på grundlag af generalstabskort, udarbejdet af Ordnance Survey (herefter »generalstabskort«). MAFF, som er den myndighed i Det Forenede Kongerige, der har kompetence til at forvalte det integrerede system og til at udbetale støtte i henhold til arealstøtteordningen, havde siden 1993 angivet i sine retningslinjer, at det areal, der fremgik af generalstabskortene, sædvanligvis ville kunne lægges til grund ved udfærdigelsen af ansøgninger om støtte.
22 Det fremgår endvidere af sagen, at den anden sagsøger i hovedsagen med henblik på fastlæggelsen af det areal, for hvilket støtteansøgningen blev indgivet, henviste til såvel generalstabskortene, som til de arealmål, som MAFF beregnede ved en kontrol i 1995.
23 I forbindelse med kontrollen i 1997 opdagede MAFF, at arealet for nogle markers vedkommende var angivet for højt, og der var fremsat for stort et krav, mens arealet for andre markers vedkommende var for lavt angivet, og kravet var for lavt.
24 Efter kontrollen fastlagde MAFF de pågældende arealer, for hvilke der blev ydet arealstøtte i 1997, og anvendte de sanktioner, der er omhandlet i artikel 9, stk. 2, i forordning nr. 3887/92.
25 MAFF omberegnede også støtten for hvert af kalenderårene 1993-1996 og tillod, at for lidt udbetalte beløb skulle modregnes i for meget udbetalte beløb. MAFF omberegnede arealstøttebeløbet for de nævnte år på grundlag af det areal, der blev fastslået ved kontrollen i 1997. Dette areal blev herefter nedsat i henhold til bestemmelserne i artikel 9, stk. 2, i forordning nr. 3887/92, som ændret ved forordning nr. 1648/95 (herefter »forordning nr. 3887/92«).
26 MAFF oplyste følgelig sagsøgerne i hovedsagen om de sanktioner, de blev pålagt for årene 1993-1996 i forbindelse med den godtgørelse, de blev tildelt i henhold til støtteordningen for visse planteproducenter.
27 Idet sagsøgerne i hovedsagen bestred de beløb, som MAFF pålagde dem at tilbagebetale for uberettiget modtaget arealstøtte, anlagde de sag ved den forelæggende ret.
28 Det fremgår af forelæggelseskendelsen, at de urigtige oplysninger, som sagsøgerne i hovedsagen havde afgivet, navnlig bestod af upræcise konstateringer vedrørende de arealer, der kan gøres til genstand for tildeling af støtte. Den forelæggende ret har i denne forbindelse fastslået, at de begåede fejl ikke var forsætlige eller skyldtes grov uagtsomhed.
29 Det fremgår endvidere af nævnte kendelse, at tvisten mellem sagsøgerne i hovedsagen og MAFF ikke vedrører MAFF's behandling af ansøgningerne om arealstøtte for 1997.
30 Da High Court of Justice (England & Wales), Queens Bench Division (Crown Office) er af den opfattelse, at afgørelsen af tvisten forudsætter en fortolkning af artikel 9, stk. 2, i forordning nr. 3887/92, har den udsat sagen og forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal den kompetente nationale myndighed i tilfælde, hvor
a)
den som følge af en kontrol opdager, at en ansøger efter arealstøtteordningen har begået en fejl (som ikke er forsætlig eller skyldes grov uagtsomhed), som har ført til, at der i ansøgningen om støtte er angivet et for stort areal, og
b)
den på grund af denne kontrol og andre undersøgelser finder det godtgjort, at ansøgeren i de foregående år har begået en tilsvarende fejl, som i hvert af disse år har ført til, at der i ansøgningen om støtte er angivet et for stort areal,
nedsætte det areal, der faktisk er fastslået ved kontrollen, i overensstemmelse med artikel 9, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3887/92, med henblik på beregningen af den støtte, der skulle udbetales for de foregående år?«
Det præjudicielle spørgsmål
31 Med dette spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 9, stk. 2, første og andet afsnit, i forordning nr. 3887/92 skal fortolkes således, at den kompetente myndighed, såfremt den opdager, at en ansøger efter arealstøtteordningen har afgivet urigtige oplysninger - uden at have handlet forsætligt eller groft uagtsomt - som har ført til, at det støtteberettigede areal er ansat for højt i ansøgningen, og at samme fejl er blevet begået i årene forud for det, hvori en sådan fejl blev afsløret, hvilket for hvert af disse år har ført til, at det støtteberettigede areal er ansat for højt, skal nedsætte det areal, der faktisk er fastslået med henblik på beregningen af den støtte, der skulle udbetales for de foregående år.
Indlæg for Domstolen
32 Sagsøgerne i hovedsagen har ikke bestridt, at det faktisk fastslåede areal ved den kompetente myndigheds kontrol i 1997 skal danne grundlag for beregningen af den støtte, der skulle udbetales for 1993-1996, og at de derfor i medfør af artikel 14, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 3887/92 er forpligtet til at tilbagebetale det for meget udbetalte beløb for disse år.
33 Sagsøgerne er imidlertid af den opfattelse, at den kompetente myndighed ikke i medfør af artikel 9, stk. 2, første og andet afsnit, i forordning nr. 3887/92 - på grund af fejl begået i forbindelse med fastsættelsen af landbrugsarealer, som blev opdaget ved en kontrol i 1997 - kan anvende nedsættelsen af det faktisk fastslåede areal som en sanktion med hensyn til den støtte, der blev udbetalt for præmieårene forud for det år, hvori nævnte kontrol fandt sted. En fortolkning af artikel 9, stk. 2, første og andet afsnit, som indebærer, at sanktionerne tillægges tilbagevirkende kraft, selv om de begåede fejl ikke var forsætlige eller skyldtes grov uagtsomhed, er i strid med proportionalitets- og retssikkerhedsprincippet.
34 Det Forenede Kongeriges regering har gjort gældende, at såfremt det ved kontrol eller anden efterprøvelse viser sig, at det støtteberettigede areal er ansat for højt, hvilket har ført til udbetaling af for meget støtte, og såfremt en administrativ kontrol af oplysningerne fra de foregående år viser, at samme fejl er blevet begået, hvilket også har ført til uberettigede støtteudbetalinger, vil det, med forbehold af forældelsesreglerne, være usædvanligt, såfremt den kompetente myndighed kun kan anvende det korrekte areal for det indeværende år og ikke kan træffe berigtigende foranstaltninger med hensyn til de foregående år. Det fremgår af artikel 3 i forordning nr. 2988/95, at der med tilbagevirkende kraft kan pålægges sanktioner eller tilbagebetalinger.
35 Den franske regering er af den opfattelse, at selv om MAFF's kontrol først blev gennemført i 1997, har grundlaget for at pålægge sanktioner, nemlig en for høj arealansættelse, været til stede siden 1993. Den franske regering er derfor af den opfattelse, at det ikke drejer sig om sanktioner med tilbagevirkende kraft i henhold til forordning nr. 3887/92, men derimod om, hvorvidt anvendelsen af de nævnte sanktioner er forældet for 1993-1996.
36 Kommissionen har gjort gældende, at intet i forordning nr. 3887/92 umiddelbart giver grundlag for at antage, at uregelmæssigheder, der viser sig efterfølgende i slutningen af det år, hvori udbetalingen har fundet sted, ikke skal sanktioneres. Ved det integrerede system indførtes en ordning med stikprøvekontrol, som indebærer, at der ikke hvert år kan foretages en detaljeret kontrol på stedet med hensyn til alle indgivne ansøgninger. Det er derfor uundgåeligt, at den kompetente myndighed først opdager visse uregelmæssigheder flere år efter, at støtteansøgningen blev indgivet.
Domstolens bemærkninger
37 Indledningsvis bemærkes, at forordning nr. 3887/92 i henhold til sin syvende og niende betragtning har til formål effektivt at kontrollere, at bestemmelserne om EF-støtte overholdes, og at uregelmæssigheder og svig forebygges og sanktioneres effektivt.
38 En landbruger, der indgiver en ansøgning om arealstøtte, er i henhold til artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 3887/92 forpligtet til at angive de arealer, der opfylder de forskellige betingelser i de fællesskabsretlige bestemmelser vedrørende tildeling af den nævnte støtte.
39 Desuden har Domstolen allerede, for så vidt angår det integrerede system, der er indført ved forordning nr. 3508/92 og nr. 3887/92, fastslået, at en effektiv forvaltnings- og kontrolprocedure forudsætter, at de oplysninger, som skal afgives af en støtteansøger, er fuldstændige og nøjagtige fra starten, således at han kan indgive en korrekt ansøgning om støtte og undgå at blive pålagt sanktioner (jf. i denne retning dom af 14.9.2000, sag C-369/98, Fisher, Sml. I, s. 6751, præmis 27 og 28, og af 16.5.2002, sag C-63/00, Schilling og Nehring, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 34).
40 Den fortolkning af artikel 9, stk. 2, første og andet afsnit, i forordning nr. 3887/92, som sagsøgerne i hovedsagen har foreslået, står i direkte modsætning til bestemmelsens formål og til den sanktionsordning, som Fællesskabets institutioner har indført inden for rammerne af det integrerede system.
41 Kommissionen har imidlertid med rette anført, at såfremt det var umuligt at pålægge støttemodtagere sanktioner som følge af, at arealerne var ansat for højt i de år, der gik forud for det år, hvori kontrollen blev gennemført, ville de landbrugere, der tidligere har indgivet urigtige oplysninger vedrørende arealer, for hvilke der er ansøgt om støtte, og som følgelig har modtaget støtte for et for højt ansat areal, opnå en ugrundet berigelse.
42 Den restriktive fortolkning af artikel 9, stk. 2, første og andet afsnit, i forordning nr. 3887/92, som sagsøgerne i hovedsagen har foreslået, gør det endvidere umuligt at administrere EF-støtteordningerne effektivt, og pålægger de kompetente myndigheder en urimelig kontrolforpligtelse.
43 Det fremgår nemlig klart af bestemmelserne om indførelse af det integrerede system, at de pågældende myndigheder hverken er forpligtet eller navnlig i stand til at gennemføre en kontrol for at efterprøve rigtigheden af alle de angivelser, der indeholdes i de støtteansøgninger, de får forelagt (jf. i denne retning Schilling og Nehring-dommen, præmis 37). Hvad navnlig angår kontrollen på stedet, der er fastsat i artikel 6, stk. 3, i forordning nr. 3887/92, skal denne dække et betydningsbærende udsnit af ansøgningerne, men dette udsnit kan blot omfatte 5% af ansøgningerne om arealstøtte, der indgives af landbrugerne.
44 Heraf følger nødvendigvis, at de kompetente myndigheder hverken er forpligtet eller i stand til at fastslå uregelmæssigheder eller, at de arealer, som er angivet i støtteansøgningerne, er ansat for højt samme år, som ansøgningen indgives, og det er muligt, at de først opdager de nævnte uregelmæssigheder flere år efter indgivelsen af den første ansøgning.
45 Den fortolkning af artikel 9, stk. 2, første og andet afsnit, i forordning nr. 3887/92, som sagsøgerne i hovedsagen har forfægtet, står desuden i modsætning til Fællesskabets finansielle interesser, idet forordning nr. 2988/95 netop er vedtaget med henblik på at sikre beskyttelsen af disse interesser.
46 Da urigtige oplysninger vedrørende det støtteberettigede areal i en støtteansøgning, indgivet i medfør af artikel 9, stk. 2, første og andet afsnit, i forordning nr. 3887/92, er en uregelmæssighed i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 2988/95, og da en nedsættelse af det faktisk fastslåede areal og dermed nedsættelsen af den støtte, der er beregnet på dette grundlag, udgør en administrativ sanktion i henhold til artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2988/95, finder den klart anvendelse på en tvist som den, der foreligger i hovedsagen.
47 I overensstemmelse med syvende betragtning til forordning nr. 2988/95 skal administrative fællesskabssanktioner som dem, der er fastsat inden for rammerne af det integrerede system, sikre en passende beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser. Det fremgår endvidere af trettende betragtning til nævnte forordning, at fællesskabsretten pålægger Kommissionen og medlemsstaterne en forpligtelse til at kontrollere, at Fællesskabernes budgetmidler anvendes til de fastsatte formål.
48 Såfremt støtteansøgeren har afgivet urigtige oplysninger vedrørende de år, der går forud for det år, hvori de af ham begåede uregelmæssigheder blev opdaget ved en kontrol eller anden efterprøvelse, er en begrænsning af sanktionerne i artikel 9, stk. 2, første og andet afsnit, i forordning nr. 3887/92 til kun at finde anvendelse i dette ene år ikke en passende beskyttelse af fællesskabsinteresser.
49 Sagsøgernes argument om, at en sådan fortolkning af artikel 9, stk. 2, første og andet afsnit, i forordning nr. 3887/92 ikke er forenelig med proportionalitetsprincippet, kan ikke tiltrædes.
50 Det bemærkes herved dels, at Fællesskabets institutioner har et vidt skøn på landbrugsområdet, dels at der i forordning nr. 3887/92 fastsættes sanktioner, der er afpasset efter den begåede uregelmæssigheds grovhed og omfang (jf. Schilling og Nehring-dommen, præmis 39). Hvad angår sanktioner vedrørende arealstøtteansøgninger fastsættes der ved nævnte forordnings artikel 9, stk. 2, sanktioner, som spænder fra nedsættelse af støttebeløbet til en fuldstændig udelukkelse fra støtteordningen.
51 I overensstemmelse med artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 2988/95 er retsforfølgning med hensyn til de i nævnte forordning omhandlede uregelmæssigheder undergivet forældelsesfrister. Forældelsesfristen er fire år fra det tidspunkt, hvor uregelmæssigheden fandt sted. For vedvarende eller gentagne uregelmæssigheder regnes forældelsesfristen fra den dag, da uregelmæssigheden er ophørt.
52 Under disse omstændigheder kan det ikke betragtes som ubegrundet eller uforholdsmæssigt, at en landbruger, som har afgivet urigtige oplysninger i en støtteansøgning - selv om handlingen ikke er begået forsætligt eller skyldes grov uagtsomhed - for årene forud for det år, hvor uregelmæssighederne blev opdaget, pålægges afskrækkende og effektive sanktioner, dog med forbehold af forældelsesfristerne i forordning nr. 2988/95.
Supplerende indlæg for Domstolen
53 Sagsøgerne i hovedsagen har subsidiært gjort gældende, at i medfør af artikel 9, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning nr. 3887/92 anvendes nedsættelserne i andet punktum i bestemmelsens første afsnit kun, hvis landbrugeren kan bevise, at han ved den omhandlede arealbestemmelse korrekt har baseret sig på oplysninger, der er godkendt af myndighederne.
54 Den franske regering er tillige af den opfattelse, at sanktionerne i artikel 9, stk. 2, første og andet afsnit, i forordning nr. 3887/92 ikke finder anvendelse, jf. artikel 9, stk. 2, fjerde afsnit, såfremt landbrugeren beviser, at han korrekt har anvendt oplysninger, der er godkendt af myndighederne.
55 Kommissionen har konstateret, at i medfør af artikel 9, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning nr. 3887/92 anvendes nedsættelserne i artikel 9, stk. 2, første og andet afsnit, kun, hvis landbrugeren kan bevise, at han ved arealbestemmelsen korrekt har baseret sig på oplysninger, som ifølge myndighederne kan lægges til grund. Da det altid i henhold til de af MAFF offentliggjorte dokumenter kunne lægges til grund, at markernes størrelse på generalstabskortene blev godkendt med henblik på det integrerede system, er Kommissionen af den opfattelse, at undtagelsen i dette afsnit, faktisk finder anvendelse på tvisten i hovedsagen.
56 Ifølge Kommissionen skal den nævnte undtagelse ikke kun anvendes i tilfælde, hvor fejlen vedrørende markarealet på generalstabskortet er så åbenlys, at ansøgeren ikke med rimelighed kan støtte sig herpå, og den kompetente myndighed er i stand til at bevise, at ansøgeren rådede over andre oplysninger, hvoraf det klart fremgik, at de oplysninger, han anvendte, var urigtige. Sådanne fejl er klart groft uagtsomme eller svigagtige.
Domstolens bemærkninger
57 Det bemærkes, at i henhold til fast praksis kan Domstolen forsyne den nationale ret med fællesskabsretlige fortolkningselementer, der er relevante med henblik på afgørelsen af tvisten i hovedsagen (jf. dom af 26.9.2000, sag C-175/99, Mayeur, Sml. I, s. 7755, præmis 22).
58 Domstolen kan i den forbindelse inddrage fællesskabsretlige regler, som den nationale ret ikke har henvist til i spørgsmålet (jf. dom af 20.3.1986, sag 35/85, Tissier, Sml. s. 1207, præmis 9).
59 Hvad angår artikel 9, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning nr. 3887/92, som forelæggelseskendelsen ikke henviser til, bemærkes, at i henhold til denne bestemmelse anvendes nedsættelserne i bl.a. artikel 9 stk. 2, første og andet afsnit, kun, hvis landbrugeren kan bevise, at han ved arealbestemmelsen korrekt har baseret sig på oplysninger, der er godkendt af myndighederne.
60 Som det fremgår af denne doms præmis 21 og 22, har sagsøgerne i hovedsagen beregnet de i deres støtteansøgninger omhandlede arealer på grundlag af generalstabskort, som ifølge MAFF kan lægges til grund i forbindelse med udfærdigelsen af støtteansøgninger. En af de to sagsøgere i hovedsagen har tillige anvendt de arealmål, som MAFF beregnede ved kontrollen i 1995.
61 Som svar på et spørgsmål, der blev stillet under retsmødet, vedrørende den forelæggende rets mulighed for at anvende artikel 9, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning nr. 3887/92 på tvisten i hovedsagen, har Det Forenede Kongeriges regering anført, at selv om landbrugerne generelt kan basere sig på generalstabskortene ved beregningen af det angivne areal i deres støtteansøgninger, skal de alligevel tage hensyn til eventuelle senere ændringer af de nævnte kort og overholde instruktionerne med hensyn til det integrerede system, som findes i MAFF's vejledning. De omhandlede marker skal være udnyttet fuldt ud eller anvendt i et almindeligt landbrug, og der må ikke være foretaget ændringer i markernes afgrænsning.
62 Det fremgår af ordlyden af artikel 9, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning nr. 3887/92, at alle støtteansøgninger, som er korrekt baseret på oplysninger, der er godkendt af myndighederne, skal føre til, at sanktionerne i artikel 9, stk. 2, første og andet afsnit, ikke anvendes.
63 Det påhviler derfor den forelæggende ret at efterprøve, hvorvidt sagsøgerne i hovedsagen i henhold til artikel 9, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning nr. 3887/92 har baseret sig korrekt på oplysninger, der er godkendt af myndighederne. Såfremt dette er tilfældet, fremgår det klart af artikel 9, stk. 2, fjerde afsnit, at bestemmelsens første og andet afsnit ikke finder anvendelse.
64 Henset til ovenstående skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 9, stk. 2, første og andet afsnit, i forordning nr. 3887/92 skal fortolkes således, at den kompetente myndighed, såfremt den opdager, at en ansøger efter arealstøtteordningen har afgivet urigtige oplysninger - uden at have handlet forsætligt eller groft uagtsomt - som har ført til, at det støtteberettigede areal er ansat for højt i ansøgningen, og samme fejl er blevet begået i årene forud for det, hvori en sådan fejl er blevet afsløret, hvilket for hvert af disse år har ført til, at det støtteberettigede areal er ansat for højt, skal nedsætte det areal, der faktisk er fastslået med henblik på beregningen af den støtte, der skulle udbetales for de foregående år, med forbehold af forældelsesfristerne i artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 2988/95.
65 I medfør af artikel 9, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning nr. 3887/92, anvendes nedsættelserne i bestemmelsens første og andet afsnit ikke, hvis landbrugeren kan bevise, at han ved arealbestemmelsen korrekt har baseret sig på oplysninger, der er godkendt af myndighederne. Det påhviler den nationale ret at efterprøve, om dette er tilfældet i tvisten i hovedsagen.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
66 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongeriges regering og den franske regering samt af Kommissionen, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
kender
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
vedrørende det spørgsmål, der er forelagt af High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Crown Office), ved kendelse af 26. januar 2000, for ret:
Artikel 9, stk. 2, første og andet afsnit, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3887/92 af 23. december 1992 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF- støtteordninger, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1648/95 af 6. juli 1995, skal fortolkes således, at den kompetente myndighed, såfremt den opdager, at en ansøger efter arealstøtteordningen har afgivet urigtige oplysninger - uden at have handlet forsætligt eller groft uagtsomt - som har ført til, at det støtteberettigede areal er ansat for højt i ansøgningen, og samme fejl er blevet begået i årene forud for det, hvori en sådan fejl er blevet afsløret, hvilket for hvert af disse år har ført til, at det støtteberettigede areal er ansat for højt, skal nedsætte det areal, der faktisk er fastslået med henblik på beregningen af den støtte, der skulle udbetales for de foregående år, med forbehold af forældelsesfristerne i artikel 3, stk. 1, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser.
I medfør af artikel 9, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning nr. 3887/92 anvendes nedsættelserne i bestemmelsens første og andet afsnit ikke, hvis landbrugeren kan bevise, at han ved arealbestemmelsen korrekt har baseret sig på oplysninger, der er godkendt af myndighederne. Det påhviler den nationale ret at efterprøve, om dette er tilfældet i tvisten i hovedsagen.