61993TO0158_DA
Dommens præmisser
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevninger indleveret til Domstolens Justitskontor mellem den 5. maj og den 20. juli 1992 har sagsoegerne i henhold til EOEF-traktatens artikel 178 og artikel 215, stk. 2, anlagt sag mod Kommissionen med paastand om erstatning for det tab, de mener at have lidt som foelge af anvendelsen af Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13). Ved kendelse af 27. september 1993 har Domstolen henvist sagerne til Retten i Foerste Instans.
2 Ved skrivelser indgaaet til Rettens Justitskontor mellem den 19. og den 30. september 1994 har sagsoegerne meddelt, at de haever sagerne, idet de har accepteret et tilbud om erstatning, som i mellemtiden er blevet fremsat, i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 2187/93 af 22. juli 1993 om tilbud om erstatning til visse producenter af maelk og mejeriprodukter, som midlertidigt har vaeret forhindret i at udoeve deres virksomhed (EFT L 196, s. 6). Sagsoegerne har ikke nedlagt paastand om tilkendelse af sagsomkostninger.
3 Kommissionen har i forbindelse med sagernes haevelse anmodet om, at sagsoegerne i henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 5, foerste afsnit, foerste punktum, paalaegges at betale sagens omkostninger. Kommissionen har i denne sammenhaeng anfoert, at da sagsoegerne ikke i forbindelse med sagernes haevelse har nedlagt saerskilt paastand om tilkendelse af sagsomkostninger, og da Kommissionen har nedlagt en saadan paastand, skal der traeffes afgoerelse som anfoert i foerste afsnit, foerste punktum, idet foerste afsnit, andet eller tredje punktum, ikke kan finde anvendelse. Overvejelser om, at Kommissionen har givet anledning til soegsmaalenes indgivelse, kan kun spille en rolle ved afgoerelsen om sagens omkostninger, naar sagsoegeren har nedlagt paastand om tilkendelse af sagsomkostninger i henhold til foerste afsnit, andet punktum.
4 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 5, paalaegges det den part, som haever sagen, at betale sagens omkostninger, saafremt den anden part har nedlagt paastand herom. Paa begaering af den haevende part kan det dog bestemmes, at den anden part skal betale sagens omkostninger, hvis dette findes berettiget som foelge af denne parts forhold. Er der ikke nedlagt paastand om sagens omkostninger, baerer hver part sine omkostninger.
5 Indledningsvis bemaerkes, at Raadet og Kommissionen paa det tidspunkt, da sagerne blev anlagt, endnu ikke med offentliggoerelsen af meddelelsen af 5. august 1992 i De Europaeiske Faellesskabers Tidende (EFT C 198, s. 4) havde anerkendt erstatningsansvaret og med henblik paa en planlagt samlet ordning givet afkald paa at goere foraeldelsesindsigelsen gaeldende. Soegsmaalene var derfor begrundede med henblik paa at opretholde sagsoegernes krav, som i mellemtiden er blevet anerkendt i form af tilbuddet om betaling af erstatning.
6 Dernaest bemaerkes, at det i henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 5, kun er muligt at paalaegge en part, som haever sagen, at betale modpartens sagsomkostninger, naar denne har nedlagt paastand herom, men at det foelger af artikel 87, stk. 5, tredje afsnit, at der ogsaa uden modpartens paastand herom kan traeffes afgoerelse om, at en part skal baere egne omkostninger. Saafremt en sagsoeger nemlig haever sagen uden at nedlaegge paastand om sagens omkostninger, kan man ganske vist deraf slutte, at han giver afkald paa at kraeve, at den sagsoegte part betaler hans omkostninger, men ikke, at han maatte vaere rede til ogsaa at betale sagsoegtes omkostninger. Der traeffes afgoerelse om slettelse af en sag, saafremt den haeves, og i givet fald om sagsoegtes paastand om sagens omkostninger i henhold til foerste afsnit, foerste punktum, uden yderligere sagsbehandling. Sagsoegeren faar ikke lejlighed til at tage til genmaele over for en paastand om tilkendelse af sagsomkostninger. Retten maa derfor i givet fald af egen drift tage stilling til, om det er begrundet at paalaegge sagsoegeren at baere sagsoegtes omkostninger, for saa vidt sagens omstaendigheder tillader det. Foelger det heraf, at sagsoegtes forhold har givet sagsoegeren grund til at anlaegge sagen, og det derfor ikke er berettiget at paalaegge sagsoegeren at betale sagsoegtes omkostninger, skal sagsoegte heller ikke gives medhold i en paastand om tilkendelse af sagsomkostninger, naar sagsoegeren ved sagens haevelse selv har undladt at nedlaegge paastand om tilkendelse af sagsomkostninger. I et saadant tilfaelde maa hver part betale sine egne omkostninger.
7 Af det foregaaende foelger, at Kommissionen ikke kan gives medhold i paastanden om, at sagsoegeren paalaegges at betale sagens omkostninger, og at spoergsmaalet om sagsomkostningerne maa afgoeres saaledes, at hver part baerer sine egne omkostninger. Denne afgoerelse beroerer ikke det faste beloeb til omkostninger, der ydes i henhold til ovennaevnte forordning nr. 2187/93 af 22. juli 1993, jf. Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2648/93 af 28. september 1993 om gennemfoerelsesbestemmelser til forordning nr. 2187/93 (EFT L 243, s. 1), og som der ikke skal tages hensyn til i disse sager.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
bestemmer
FORMANDEN FOR RETTENS FOERSTE UDVIDEDE AFDELING
1) Sagerne T-158/93, T-161/93, T-163/93, T-175/93, T-176/93, T-177/93, T-186/93, T-203/93, T-206/93, T-208/93, T-209/93 og T-216/93 slettes af Rettens register.
2) Hver part baerer sine omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg, den 1. december 1994.