62014TO0111(04)
RETTENS KENDELSE (Tredje Afdeling)
10. marts 2020 (
*1
)
»Retspleje – fastsættelse af sagsomkostninger – sagsomkostninger, der kan kræves erstattet«
I de forenede sager T-111/14 DEP – T-118/14 DEP,
Unitec Bio SA, Buenos Aires (Argentina), ved advokaterne J.-F. Bellis og R. Luff,
sagsøger i sag T‑111/14,
Molinos Río de la Plata SA, Buenos Aires, ved advokaterne J.-F. Bellis og R. Luff,
sagsøger i sag T‑112/14,
Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFI y A, Bahia Blanca (Argentina), ved advokaterne J.-F. Bellis og R. Luff,
sagsøger i sag T‑113/14,
Vicentin SAIC, Avellaneda (Argentina), ved advokaterne J.-F. Bellis og R. Luff,
sagsøger i sag T‑114/14,
Aceitera General Deheza SA, General Deheza (Argentina), ved advokaterne J.-F. Bellis og R. Luff,
sagsøger i sag T‑115/14,
Bunge Argentina SA, Buenos Aires, ved advokaterne J.-F. Bellis og R. Luff,
sagsøger i sag T‑116/14,
Cargill SACI, Buenos Aires, ved advokaterne J.-F. Bellis og R. Luff,
sagsøger i sag T‑117/14,
LDC Argentina SA, Buenos Aires, ved advokaterne J.-F. Bellis og R. Luff,
sagsøger i sag T‑118/14,
mod
Rådet for Den Europæiske Union ved H. Marcos Fraile, som befuldmægtiget,
sagsøgt,
støttet af
Europa-Kommissionen,
og
European Biodiesel Board (EBB), Bruxelles (Belgien),
intervenienter,
angående en påstand om fastsættelse af sagsomkostninger efter de fire domme af 15. september 2016, LDC Argentina mod Rådet (T-118/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:502), Cargill mod Rådet (T-117/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:503), Unitec Bio mod Rådet (T-111/14, EU:T:2016:505) og Molinos Río de la Plata m.fl. mod Rådet (T-112/14 – T-116/14 og T-119/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:509),
har
RETTEN (Tredje Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, A.M. Collins, og dommerne Z. Csehi (refererende dommer) og G. De Baere,
justitssekretær: E. Coulon,
afsagt følgende
Kendelse
Faktiske omstændigheder, retsforhandlinger og parternes påstande
1
Ved otte stævninger indleveret til Rettens Justitskontor den 17. februar 2014, registreret under henholdsvis sagsnummer T-111/14, T-112/14, T-113/14, T-114/14, T-115/14, T-116/14, T-117/14 og T-118/14, anlagde sagsøgerne Unitec Bio SA, Molinos Río de la Plata SA, Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFI y A, Vicentin SAIC, Aceitera General Deheza SA, Bunge Argentina SA, Cargill SACI og LDC Argentina SA hver især et søgsmål med påstand om annullation af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1194/2013 af 19. november 2013 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af biodiesel med oprindelse i Argentina og Indonesien (EUT 2013, L 315, s. 2, herefter »den omtvistede retsakt«), for så vidt som den pålagde dem antidumpingtold.
2
Ved kendelser afsagt af formanden for Rettens Niende Udvidede Afdeling den 17. juli og den 22. september 2014 fik Europa-Kommissionen og Biodiesel Board (EBB) tilladelse til at intervenere i de sager, som er nævnt ovenfor i præmis 1, til støtte for Rådet for Den Europæiske Union.
3
Ved de fire domme af 15. september 2016, LDC Argentina mod Rådet (T-118/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:502), Cargill mod Rådet (T-117/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:503), Unitec Bio mod Rådet (T-111/14, EU:T:2016:505) og Molinos Río de la Plata m.fl. mod Rådet (T-112/14 – T-116/14 og T-119/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:509), annullerede Retten den omtvistede retsakt, for så vidt som den vedrørte sagsøgerne. I hver sag pålagde Retten Rådet at bære sine egne omkostninger og at betale sagsøgerens omkostninger.
4
Ved fire appeller iværksat den 24. november 2016 og registreret som sag C-602/16 P og C-607/16 P – C-609/16 P har Rådet i medfør af artikel 56 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol nedlagt påstand om ophævelse af domme af 15. september 2016, LDC Argentina mod Rådet (T-118/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:502), Cargill mod Rådet (T-117/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:503), Unitec Bio mod Rådet (T-111/14, EU:T:2016:505) og Molinos Río de la Plata m.fl. mod Rådet (T-112/14 – T-116/14 og T-119/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:509).
5
Ved skrivelse af 22. januar 2018 gav Rådet, i overensstemmelse med artikel 148 i Domstolens procesreglement, Domstolen oplysning om, at det frafaldt appellerne.
6
Ved kendelse af 15. februar 2018, Rådet mod Unitec Bio m.fl. (C-602/16 P og C-607/16 P – C-609/16 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2018:150), slettede Domstolens præsident de forenede sager C-602/16 P og C-607/16 P – C-609/16 P fra Domstolens register og pålagde Rådet at betale sagsøgerens omkostninger.
7
Ved skrivelse af 27. april 2018 anmodede sagsøgerne Rådet om godtgørelse af i alt 391249 EUR med hensyn til dels de otte sager for Retten, som er nævnt ovenfor i præmis 1, dels de fire sager for Domstolen, som er nævnt ovenfor i præmis 4.
8
Ved skrivelse af 25. juli 2018 meddelte Rådet, at det var uenigt i størrelsen af det beløb, som sagsøgerne havde krævet godtgjort, og tilbød at betale i alt 45300 EUR med hensyn til de omhandlede sager ved Retten og Domstolen. Rådets forslag svarede til 200 arbejdstimer a 225 EUR pr. time. Sagsøgerne afviste dette tilbud ved skrivelse af 28. september 2018, men nedsatte samtidig det beløb, de krævede tilbagebetalt, til 388887 EUR på grund af en regnefejl.
9
Ved skrivelse af 10. januar 2019 afviste Rådet denne nye anmodning, og det tilbød en godtgørelse på i alt 54100 EUR med hensyn til de omhandlede sager ved Retten og Domstolen.
10
Ved skrivelse af 18. marts 2019 nedsatte sagsøgerne igen det beløb, de anmodede om tilbagebetaling af, til 85150 EUR med hensyn til de omhandlede sager ved Retten og Domstolen, som svarede til 265 arbejdstimer a 320 EUR pr. time og 350 EUR i administrationsgebyrer. Ved skrivelse af 29. marts 2019 afviste Rådet denne nye anmodning og fastholdt sit tilbud om en godtgørelse på i alt 54100 EUR.
11
Da parterne ikke kunne nå til enighed om omfanget af de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, fremsatte sagsøgerne i overensstemmelse med artikel 170, stk. 1, i Rettens procesreglement ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 28. juni 2019 en anmodning om fastsættelse af sagsomkostningerne, hvormed de anmodede Retten om at
–
fastsætte de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet hos Rådet, til 185811,50 EUR vedrørende de sager, som er registreret som T-111/14, T-112/14 – T-116/14, T-117/14 og T-118/14
–
fastsætte de sagsomkostninger, som kan kræves erstattet hos Rådet, til 1539 EUR vedrørende den foreliggende sag om fastsættelse af sagsomkostninger
–
pålægge disse beløb morarenter fra forkyndelsen af denne kendelse.
12
Rådet har i sine bemærkninger, der blev indleveret til Rettens Justitskontor den 25. juli 2019, fremsat følgende påstande:
–
Sagsøgernes anmodning tages ikke til følge.
–
De sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, fastsættes til i alt 43150 EUR.
13
Som følge af en ændring af sammensætningen af Rettens afdelinger i henhold til artikel 27, stk. 5, i Rettens procesreglement er den refererende dommer blevet tilknyttet Tredje Afdeling, hvortil denne sag følgelig er blevet henvist.
Retlige bemærkninger
14
Det fremgår af procesreglementets artikel 170, stk. 3, at hvis der opstår tvist om, hvilke sagsomkostninger der kan kræves erstattet, træffer Retten efter anmodning fra den berørte part ved kendelse endelig afgørelse efter at have givet den part, som anmodningen vedrører, lejlighed til at fremsætte sine bemærkninger.
15
Ifølge procesreglementets artikel 140, litra b), omfatter sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, nødvendige udgifter, som parterne har afholdt med henblik på sagens behandling, navnlig rejse- og opholdsudgifter og vederlag til befuldmægtigede, rådgivere eller advokater. Det fremgår af denne bestemmelse, at de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, dels er begrænset til de udgifter, der er afholdt med henblik på sagens behandling ved Retten, dels til de udgifter, som var nødvendige i denne forbindelse (jf. kendelse af 28.6.2004, Airtours mod Kommissionen, T-342/99 DEP, EU:T:2004:192, præmis 13 og den deri nævnte retspraksis).
16
De sagsomkostninger, der kan kræves erstattet i det foreliggende tilfælde, skal bedømmes efter disse kriterier.
Størrelsen af det advokatsalær, der kan kræves erstattet
17
Ifølge fast retspraksis er Retten ikke kompetent til at fastsætte de beløb, som parterne skal udrede i honorarer til deres egne advokater, hvorimod den kan fastsætte den del af disse beløb, der kan søges godtgjort hos den part, som idømmes sagsomkostningerne. Når Retten tager stilling til en anmodning om fastsættelse af sagsomkostninger, skal den derfor ikke tage hensyn til en national tarif for advokaters salærer eller til en eventuel aftale herom mellem den pågældende part og dennes befuldmægtigede eller advokater (jf. kendelse af 28.6.2004, Airtours mod Kommissionen, T-342/99 DEP, EU:T:2004:192, præmis 17 og den deri nævnte retspraksis).
18
Da der ikke findes EU-retlige bestemmelser om fastsættelse af sådanne honorarer, er Retten endvidere frit stillet ved sin vurdering af de foreliggende oplysninger, idet den dog skal tage hensyn til sagens genstand og karakter, dens betydning efter EU-retten og dens sværhedsgrad, såvel som til den arbejdsbyrde, som de pågældende befuldmægtigede og rådgivere har båret i forbindelse med sagen, samt til parternes økonomiske interesse i sagen (jf. kendelse af 28.6.2004, Airtours mod Kommissionen, T-342/99 DEP, EU:T:2004:192, præmis 18 og den deri nævnte retspraksis).
19
Hvad for det første angår sagernes genstand, karakter og betydning efter EU-retten samt deres sværhedsgrad må det konstateres, at hovedsagernes realitet vedrører otte annullationssøgsmål på området for antidumping, som alle er centreret omkring tre enslydende anbringender. Det første og det andet anbringende tilsigtede at rejse tvivl om den omstændighed, at Rådet lod de omkostninger ved de vigtigste råmaterialer, som fremgik af de undersøgte eksporterende producenters optegnelser, ude af betragtning på grund af den fordrejning af priserne på råmaterialerne, der var forårsaget af en differentieret eksportafgiftsordning, og erstattede dem med referenceprisen. I forbindelse med det første anbringende gjorde sagsøgerne gældende, at en sådan fremgangsmåde ikke var i overensstemmelse med artikel 2, stk. 5, første og andet afsnit, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT 2009, L 343, s. 51, herefter »grundforordningen«). Med det andet anbringende gjorde sagsøgerne gældende, at denne fremgangsmåde ikke var i overensstemmelse med aftalen om anvendelsen af artikel VI i GATT (EFT 1994, L 336, s. 103). Det tredje anbringende vedrørte den omstændighed, at Rådet ved at finde, at der var årsagssammenhæng mellem importen af den biodiesel med oprindelse i Argentina, som var genstand for undersøgelsen, og den skade, der var forvoldt EU-erhvervsgrenen, havde tilsidesat grundforordningens artikel 3, stk. 7.
20
Det skal bemærkes, at det første anbringende i søgsmålene rejste et væsentligt spørgsmål efter EU-retten, som var af en vis faktisk og retlig kompleksitet og nødvendiggjorde en grundig undersøgelse, således som sagsøgerne har gjort gældende. Anbringendet vedrørte således anvendelsen af grundforordningens artikel 2, stk. 5, som i det væsentlige fastsætter de forskellige muligheder, institutionerne har for at tage hensyn til de omkostninger, som er forbundet med produktion og salg af den vare, der er omfattet af en undersøgelse, med henblik på at beregne den normale værdi af den samme vare i forordningens forstand. I det foreliggende tilfælde gjorde sagsøgerne gældende, at Rådet i det væsentlige havde tilsidesat grundforordningens artikel 2, stk. 5, ved i forbindelse med beregningen af den normale værdi af den samme vare i grundforordningens forstand ikke at tage højde for de priser på rå- og hjælpestoffer, som fremgik af sagsøgernes optegnelser. Sagsøgerne foreholdt navnlig Rådet, at den havde anvendt dom af 7. februar 2013, Acron og Dorogobuzh mod Rådet (T-235/08, ikke trykt i Sml., EU:T:2013:65), forkert. Det følger heraf, at anbringendet nødvendiggjorde en grundig analyse, for så vidt som det spørgsmål, det rejste, fik Retten til at tage stilling til navnlig, hvilken bevisbyrde og skønsmargen EU-institutionerne har i forbindelse med beregningen af den normale værdi af den samme vare i grundforordningens forstand (jf. i denne retning og analogt kendelse af 19.12.2019, Unitec Bio m.fl. mod Rådet, C-602/16 P-DEP, ikke trykt i Sml., EU:C:2019:1148, præmis 30-32).
21
For så vidt angår de øvrige anbringender skal det bemærkes, at de ikke er særligt komplekse.
22
Hvad for det andet angår de økonomiske interesser, som tvisten repræsenterer for parterne, skal det bemærkes, at den omtvistede retsakt pålagde sagsøgernes eksport en endelig antidumpingtold på mellem 216,64 EUR og 245,67 EUR pr. ton netto. Således som Rådet har anført, kan den økonomiske interesse, som sagerne repræsenterer for sagsøgerne, ikke anses for at være usædvanlig eller meget forskellig fra de interesser, som enhver anden undersøgelsesprocedure om indførelse af endelig antidumpingtold giver anledning til.
23
Hvad for det tredje angår omfanget af det arbejde, som tvisten var forbundet med, har sagsøgerne gjort gældende, at de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet i form af advokatsalær i forbindelse med de otte søgsmål ved Retten, skal fastsættes til 184837,50 EUR, som ifølge sagsøgerne svarer til 543 arbejdstimer fordelt på fire advokater til en gennemsnitlig vægtet timesats på lidt over 340 EUR.
24
Rådet har bestridt antallet af advokater, antallet af arbejdstimer og den timesats, der er anvendt. Rådet har anført, at en enkelt advokats arbejde af højst 170 timer til en timesats på 250 EUR ville have været tilstrækkeligt med hensyn til samtlige de otte sager ved Retten.
25
I det foreliggende tilfælde bemærkes, at sagsøgerne til støtte for deres anmodning har fremlagt et dokument vedrørende deres advokaters arbejdstimer (»timesheets«), som indeholder detaljerede oplysninger om, hvilken type arbejdsopgave der er tale om, hvor mange timer det har taget at færdiggøre den, og den anvendte timesats. Det fremgår af dokumentet, at fire advokater tilsammen har arbejdet 540,75 timer til et samlet beløb på 184837,50 EUR.
26
For det første skal visse timer holdes uden for kategorien sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, som omhandlet i den retspraksis, der er nævnt ovenfor i præmis 15, fordi de ikke synes at være nødvendige for hovedsagerne for Retten.
27
De timer, som er brugt på det søgsmål, der var anlagt af Cámara Argentina de Biocombustibles (Carbio), der ikke er part i den foreliggende anmodning om fastsættelse af sagsomkostninger, og som blev pålagt at betale sine egne omkostninger i dom af 15. september 2016, Molinos Río de la Plata m.fl. mod Rådet (T-112/14 – T-116/14 og T-119/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:509), er således ikke omfattet af kategorien sagsomkostninger, der kan kræves erstattet. Navnlig skal de timer, som er blevet brugt på at besvare Rådets kritikpunkter om, hvorvidt Carbios søgsmål kunne antages til realitetsbehandling, ikke omfattes af den foreliggende anmodning.
28
Endvidere kan der ikke indrømmes erstatning af omkostninger, som er forbundet med perioder, hvor Retten endnu ikke har taget noget processuelt skridt, idet sådanne omkostninger ikke kan være direkte forbundet med advokatbistanden for Retten (kendelse af 21.12.2010, Le Levant 015 m.fl. mod Kommissionen, T-34/02 DEP, EU:T:2010:559, præmis 33 og 34). Der kan heller ikke gives medhold i kravet om erstatning for udgifter vedrørende perioden efter den mundtlige forhandling, hvor der ikke fremkom noget processkrift efter retsmødet (kendelse af 24.1.2002, Groupe Origny mod Kommissionen, T-38/95 DEP, EU:T:2002:13, præmis 31).
29
I det foreliggende tilfælde er der registreret 2,5 arbejdstimer a 300 EUR i forbindelse med en returrejse fra Luxembourg (Luxembourg) efter det retsmøde, som blev afholdt den 28. oktober 2015 i hovedsagerne, og for opfølgende arbejde efter retsmødet. I denne henseende bemærkes, at den mundtlige forhandling i sagen blev genoptaget den 22. februar 2016. Som led i foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, der blev truffet den 22. februar 2016 og den 23. marts 2016, stillede Retten en række spørgsmål til sagsøgerne. Henset til den tid, der forløb mellem returrejsen efter retsmødet den 28. oktober 2015 og vedtagelsen af foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, har de omhandlede timer med opfølgende arbejde imidlertid ikke kunnet vedrøre besvarelsen af disse foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, for så vidt som Retten endnu ikke havde truffet disse. De nævnte timer med opfølgende arbejde skal derfor ikke omfattes af kategorien nødvendige sagsomkostninger, eftersom de angår en periode, hvor der ikke fremkom noget processkrift, og de derfor ikke er direkte forbundet med advokaternes indlæg ved Retten.
30
For det andet følger det af retspraksis, at hvis en parts advokater som i det foreliggende tilfælde allerede har bistået denne under procedurer eller tiltag forud for den pågældende retssag, bør der tillige henses til advokaternes kendskab til relevante forhold for retssagen, hvilket har kunnet lette deres arbejde og begrænse den tid, de måtte bruge på sagen (kendelse af 21.12.2010, Le Levant 015 m.fl. mod Kommissionen, T-34/02 DEP, EU:T:2010:559, præmis 43).
31
I denne forbindelse har sagsøgerne gjort gældende, at visse af de spørgsmål, som blev rejst i svarskriftet ved Retten, ikke blev behandlet under den administrative procedure, navnlig dem om søgsmålets antagelse til realitetsbehandling. Det skal imidlertid bemærkes, at kritikpunkterne vedrørende søgsmålenes antagelse til realitetsbehandling kun angik to af de sagsøgere, som er parter i den foreliggende anmodning om fastsættelse af sagsomkostninger, dvs. Cargill, der er sagsøger i T-117/14, og Unitec Bio, som er sagsøger i sag T-111/14, og at disse sagsøgere har besvaret kritikpunkterne i deres replikker i to identiske og meget enkle punkter.
32
For det tredje har sagsøgerne begrundet det høje antal arbejdstimer med, at deres advokater skulle arbejde på otte søgsmål. Ifølge sagsøgerne, som i denne henseende har henvist til præmis 35 i kendelse af 13. maj 2019, Giant (China) mod Rådet (T-425/13 DEP, ikke trykt i Sml., EU:T:2019:340), har Unionens retsinstanser anset 190 timer for en enkelt sagsøger for rimeligt. I lyset af denne retspraksis burde 543 arbejdstimer vedrørende otte søgsmål således ikke anses for at være for meget. Endvidere var de foreliggende hovedsager mere komplekse end den, der havde givet anledning til dom af 26. november 2015, Giant (China) mod Rådet (T-425/13, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:896). Sagsøgerne har endvidere anført, at selv om mange af spørgsmålene gik igen i de otte sager, var der andre proceduremæssige spørgsmål om f.eks. fortrolighed, formaliteten og behandling af oplysninger, som nødvendiggjorde en individuel behandling med hensyn til hver enkel sagsøger.
33
Det bemærkes, at selv om det foreliggende tilfælde med de otte søgsmål kan begrunde et højere antal arbejdstimer i forhold til forberedelse og opfølgning på en enkelt procedure ved Retten, skal der imidlertid tages hensyn til de retlige og faktuelle ligheder mellem disse sager, som var af en sådan art, at de kunne give anledning til arbejdsbesparelser for advokaterne.
34
I det foreliggende tilfælde skal der tages hensyn til den omstændighed, at samtlige de otte sagsøgeres processkrifter bortset fra enkelte forskelle i det væsentlige er identiske, og at sagsøgerne har givet en fælles besvarelse af Rettens spørgsmål. Navnlig de retlige og faktiske spørgsmål vedrørende grundforordningens artikel 2, stk. 5, er blevet rejst med samme formulering, således at de er blevet besvaret med næsten samme begrundelse i domme af 15. september 2016, LDC Argentina mod Rådet (T-118/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:502), Cargill mod Rådet (T-117/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:503), Unitec Bio mod Rådet (T-111/14, EU:T:2016:505) og Molinos Río de la Plata m.fl. mod Rådet (T-112/14 – T-116/14 og T-119/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:509). Sådanne ligheder mellem disse relaterede sager har nødvendigvis haft stordriftsfordele (jf. i denne retning kendelser af 27.4.2009, Mülhens mod KHIM – Conceria Toska (TOSKA), T-263/03 DEP, ikke trykt i Sml., EU:T:2009:118, præmis 17, og Mülhens mod KHIM, T-28/04 DEP, ikke trykt i Sml., EU:T:2009:119, præmis 17, samt ligeledes i denne retning kendelse af 12.5.2016, Ningbo Yonghong Fasteners mod Rådet, T-150/09 DEP, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:317, præmis 28).
35
Selv om spørgsmålene om formaliteten nødvendiggjorde en grundigere behandling med hensyn til visse af søgsmålene, da stævningen og replikken blev udarbejdet, skal det bemærkes, at disse spørgsmål, således som det er nævnt ovenfor i præmis 31, kun vedrørte to af sagsøgerne i den foreliggende sag om fastsættelse af sagsomkostninger, og at de blev behandlet på samme måde i disse sagsøgeres processkrifter, således at Retten besvarede dem med samme begrundelse i domme af 15. september 2016, Cargill mod Rådet (T-117/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:503), og Unitec Bio mod Rådet (T-111/14, EU:T:2016:505). Anmodningerne om fortrolig behandling i søgsmålene T-112/14 – T-116/14 og T-118/14 var ligeledes identiske.
36
For det fjerde bemærkes, at det tilkommer Unionens retsinstanser først og fremmest at tage hensyn til, om det antal timer, der samlet er medgået, kan anses for objektivt nødvendigt af hensyn til sagens behandling ved Retten, uanset hvor mange advokater arbejdet har været delt mellem (kendelse af 28.6.2004, Airtours mod Kommissionen, T-342/99 DEP, EU:T:2004:192, præmis 30).
37
I det foreliggende tilfælde har Retten, navnlig henset til sagernes betydning efter EU-retten og sværhedsgraden af et af de fremsatte anbringender, fastsat, at den samlede arbejdstid for advokaterne, som kan anses for at være objektivt nødvendig med henblik på at repræsentere otte sagsøgere i hovedsagerne på stadiet for retssagen, er 408 timer. Dette dækker udarbejdelse af stævninger i annullationssøgsmålene, replikkerne, de meget kortfattede anmodninger om fortrolig behandling i sagerne T-112/14 – T-116/14 og T-118/14, forberedelsen af ikke-fortrolige versioner af dokumenterne i disse procedurer, svarene på to interventionsindlæg fra Kommissionen og EBB, forberedelsen af retsmødet, repræsentation af sagsøgerne i retsmødet og svarene, som var fælles for alle sagsøgerne, på de spørgsmål, som Retten stillede under retsmødet. Det skal præciseres, at forberedelsen af den enkelte prøvesag, der tjener som model for behandlingen af de syv øvrige sager ud af den ovenfor nævnte samlede arbejdstid, skal tillægges et større antal timer end de syv øvrige sager.
38
Hvad angår den gennemsnitlige vægtede timesats, der er nævnt i anmodningen, og som er på lidt over 340 EUR, kan denne timesats efter Rettens opfattelse anvendes på de timer, som er brugt på forberedelse og udarbejdelse af dokumenter og forberedelse af og deltagelse i retsmødet med hensyn til en enkel prøvesag, der tjener som model for behandlingen af de syv øvrige sager. Henset til, at det arbejde, der var forbundet med de syv øvrige sager, og som er udført på grundlag af det, der var forberedt med hensyn til prøvesagen, var lettere, mener Retten endvidere, at der bør fastsættes en timesats på 220 EUR.
39
Under disse omstændigheder finder Retten det passende at fastsætte de udgifter til salær, der kan kræves erstattet af sagsøgerne, til 110160 EUR.
Udlæg, der kan kræves erstattet
40
Sagsøgerne kræver godtgørelse af 974 EUR for rejse- og opholdsudgifter, som er forbundet med det ene retsmøde, der er afholdt i hovedsagerne.
41
Det kan konstateres, at sagsøgerne i det foreliggende tilfælde til støtte for deres anmodning om godtgørelse af rejse- og hoteludgifter har fremlagt to hotelregninger af et samlet beløb på 728 EUR samt et dokument, hvoraf det fremgår, at transportudgifterne er blevet beregnet på grundlag af kørsel i bil, dvs. 0,5 EUR pr. km, som svarer til i alt 246 EUR.
42
Hvad angår udgifterne til to advokaters deltagelse i retsmødet har Rådet fremhævet, at kun de udgifter, som svarer til én advokat, var objektivt nødvendige, og det foreslår at godtgøre 350 EUR.
43
I denne henseende bemærker Retten, at selv om sagerne var meget ens, har advokaterne skullet forberede retsmødet og repræsentere otte sagsøgere heri. Det er derfor berettiget, at udgifterne til to advokater med henblik på deres deltagelse i retsmødet anses for nødvendige som omhandlet i procesreglements artikel 140, litra b).
44
Det følger heraf, at det vil være rimeligt at fastsætte de udgifter, som er forbundet med to advokaters rejse og ophold med henblik på at bistå sagsøgerne i retsmødet den 28. oktober 2015, til 974 EUR.
Udgifter i forbindelse med den foreliggende sag
45
Når Retten fastsætter de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, tager den hensyn til samtlige omstændigheder i sagen, indtil kendelsen vedrørende fastsættelse af sagsomkostningerne afsiges, herunder de nødvendige udgifter i forbindelse med sagen vedrørende fastsættelse af sagsomkostningerne (kendelse af 23.3.2012, Kerstens mod Kommissionen, T-498/09 P-DEP, ikke trykt i Sml., EU:T:2012:147, præmis 15).
46
Hvad angår det beløb på 1539 EUR, som kræves betalt for behandlingen af den foreliggende sag vedrørende fastsættelse af sagsomkostningerne, bemærkes, at det ikke forekommer for højt, selv om en anmodning om fastsættelse af sagsomkostninger har en forholdsvis standardpræget karakter.
47
Under disse omstændigheder skal de af sagsøgernes omkostninger, som vedrører nærværende procedure, fastsættes til 1539 EUR.
Påstanden om morarenter
48
Sagsøgerne har nedlagt påstand om, at de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, tillægges morarenter.
49
Det bemærkes i den henseende, at konstateringen af en eventuel forpligtelse til at betale morarenter og fastsættelsen af den rentesats, som skal anvendes, henhører under Rettens kompetence i medfør af procesreglementets artikel 170, stk. 1 og 3 (jf. kendelse af 19.7.2017, Yanukovych mod Rådet, T-348/14 DEP, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:549, præmis 64 og den deri nævnte retspraksis). Ifølge fast retspraksis skal en påstand om forhøjelse af det skyldige beløb i en sag om fastsættelse af sagsomkostningerne med morarenter tages til følge for perioden mellem forkyndelsen af kendelsen om sagsomkostningerne og datoen for den effektive erstatning af disse udgifter (jf. kendelse af 19.7.2017, Yanukovych mod Rådet, T-348/14 DEP, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:549, præmis 65 og den deri nævnte retspraksis).
50
Hvad angår den rentesats, der skal anvendes, er det efter Rettens opfattelse hensigtsmæssigt at tage hensyn til artikel 83, stk. 2, litra b), i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1268/2012 af 29. oktober 2012 om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget (EUT 2012, L 362, s. 1). Den rentesats, der skal anvendes, beregnes derfor på grundlag af den sats, som Den Europæiske Centralbank (ECB) anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner, som offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende, C-udgaven, der er gældende den første kalenderdag i den måned, hvor beløbet forfalder til betaling, forhøjet med tre og et halvt procentpoint (jf. kendelse af 19.7.2017, Yanukovych mod Rådet, T-348/14 DEP, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:549, præmis 66 og den deri nævnte retspraksis).
51
Det bør således fastsættes, at det beløb, der kan kræves erstattet for sagsomkostninger, tillægges morarenter fra forkyndelsen af denne kendelse med den rentesats, som er fastsat af ECB for de vigtigste refinansieringstransaktioner, og som er gældende i den pågældende periode, forhøjet med tre og et halvt procentpoint.
52
Det følger af samtlige ovenstående betragtninger, at det samlede beløb, som sagsøgerne kan kræve erstattet af Rådet for sagsomkostninger, udgør 112673 EUR med tillæg af morarenter fra datoen for forkyndelsen af denne kendelse.
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer
RETTEN (Tredje Afdeling):
1)
De sagsomkostninger, som Rådet for Den Europæiske Union skal betale til Unitec Bio SA, Molinos Río de la Plata SA, Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFI y A, Vicentin SAIC, Aceitera General Deheza SA, Bunge Argentina SA, Cargill SACI og LDC Argentina SA, fastsættes til 112673 EUR.
2)
Beløbet tillægges morarenter fra datoen for forkyndelsen af denne kendelse frem til betalingsdatoen.
Udfærdiget i Luxembourg den 10. marts 2020.
E. Coulon
Justitssekretær
A.M. Collins
Afdelingsformand
(
*1
) – Processprog: engelsk.