62023CJ0727
PRESUDA SUDA (sedmo vijeće)
29. siječnja 2026. (
*1
)
„Žalba – Javna služba – Uvjeti zaposlenja koji se primjenjuju na ostale službenike – Privremeno osoblje – Odluka o nerazvrstavanju – Mogućnost uprave da pred sudom Europske unije dopuni obrazloženje odluke o nerazvrstavanju – Pretpostavke – Iznimni slučajevi – Načelo podudarnosti između upravne žalbe i kasnije tužbe – Tužba za poništenje”
U predmetu C‑727/23 P,
povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 28. studenoga 2023.,
PB, kojeg zastupa N. de Montigny, avocate,
žalitelj,
a druga stranka u postupku je:
Jedinstveni sanacijski odbor (SRB), koji zastupaju H. Ehlers i L. Forestier u svojstvu agenata, uz asistenciju A. Durona i D. Waelbroecka, avocats,
tuženik u prvostupanjskom postupku,
SUD (sedmo vijeće),
u sastavu: F. Schalin, predsjednik vijeća, M. Gavalec i Z. Csehi (izvjestitelj), suci,
nezavisni odvjetnik: R. Norkus,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Svojom žalbom osoba PB traži ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 20. rujna 2023., PB/SRB (T‑293/22, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2023:577), kojom je taj sud odbio njezinu tužbu na temelju članka 270. UFEU‑a za poništenje odluke Jedinstvenog sanacijskog odbora (SRB) od 16. srpnja 2021. o njezinu nerazvrstavanju po okončanju postupka ponovnog razvrstavanja za 2021. (u daljnjem tekstu: sporna odluka o nerazvrstavanju).
Pravni okvir
Pravilnik o osoblju za dužnosnike
2
Članak 45. stavak 1. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju), koji se po analogiji na privremeno osoblje primjenjuje na temelju članka 16. stavka 1. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika Europske unije (u daljnjem tekstu: Uvjeti zaposlenja), glasi kako slijedi:
„Odluku o promaknuću donosi tijelo za imenovanje uzimajući u obzir članak 6. stavak 2. Osim ako se primjenjuje postupak iz članka 4. i članka 29. stavka 1., dužnosnici mogu napredovati samo ako su na radnom mjestu koje odgovara vrsti radnih mjesta iz Priloga I., odjeljka A, za sljedeći viši razred. Promaknuće stupa na snagu imenovanjem dužnosnika u sljedeći viši razred njegove funkcijske skupine. Za potrebe promaknuća odabir se provodi isključivo među dužnosnicima koji su najmanje dvije godine bili u svom razredu, nakon što se usporede zasluge dužnosnika koji ispunjavaju uvjete za promaknuće. Tijelo za imenovanje pri usporedbi zasluga posebno uzima u obzir izvješća o dužnosniku, jezike kojima se koristi u obavljanju poslova osim jezika čije je izvrsno poznavanje potvrđeno u skladu s člankom 28. točkom (f) i razinu preuzetih odgovornosti.”
3
Članak 90. stavak 2. Pravilnika o osoblju glasi:
„Svaka osoba na koju se primjenjuje ovaj Pravilnik o osoblju može tijelu za imenovanje podnijeti žalbu protiv akta kojim je oštećena ako je navedeno tijelo donijelo odluku ili nije poduzelo mjeru propisanu Pravilnikom o osoblju. Žalba se mora podnijeti u roku od tri mjeseca. […]”
UZOS
4
U skladu s člankom 2. UZOS‑a:
„Za potrebe ovih Uvjeta zaposlenja, ‚privremeno osoblje’ znači:
[…]
(f)
osoblje zaposleno radi popunjavanja radnog mjesta koje je uvršteno u popis radnih mjesta iz priloga dijelu proračuna koji se odnosi na agenciju iz članka 1.a stavka 2. Pravilnika o osoblju i koje su proračunska tijela odredila kao privremeno, osim voditelja agencija i zamjenika voditelja agencija, kako je navedeno u aktu Unije o uspostavljanju agencije, i dužnosnika koji su u interesu službe upućeni u agenciju.”
5
Člankom 54. UZOS‑a predviđeno je:
„U slučaju privremenog osoblja iz članka 2. točke (f) razvrstavanje u sljedeći viši razred provodi se isključivo među članovima osoblja koji su najmanje dvije godine bili u svom razredu, nakon što se usporede zasluge takvog privremenog osoblja i izvješća o njima. Članak 45. stavak 1. zadnja rečenica i članak 45. stavak 2. Pravilnika o osoblju analogno se primjenjuju. Referentni multiplikacijski faktori za usklađivanje prosječnih karijernih razreda, kako je utvrđeno za dužnosnike u odjeljku B Priloga I. Pravilniku o osoblju, ne smiju se premašiti.
U skladu s člankom 110. Pravilnika o osoblju svaka agencija donosi opće odredbe za primjenu ovog članka.”
Opće provedbene odredbe
6
Članak 4. SRB‑ove odluke od 24. travnja 2017. o općim provedbenim odredbama za primjenu članka 54. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika (u daljnjem tekstu: OPO), naslovljen „Temelj postupka ponovnog razvrstavanja”, glasi kako slijedi:
„1.   Usporedba zasluga članova privremenog osoblja koji su prihvatljivi za ponovno razvrstavanje temelj je tog postupka. Zaštićeni elektronički sustav u okviru kojeg se provodi razvrstavanje mora sadržavati informacije potrebne za tu usporedbu. Za potrebe te usporedbe [tijelo ovlašteno za sklapanje ugovora o radu] osobito uzima u obzir:
(a)
izvješća o članovima privremenog osoblja od njihova posljednjeg razvrstavanja ili, ako ne postoje, od njihova zapošljavanja, a posebno izvješća o ocjeni sastavljena u skladu s općim provedbenim odredbama za primjenu članka 43. Pravilnika o osoblju;
(b)
jezike kojima se članovi privremenog osoblja koriste u obavljanju poslova osim jezika čije je izvrsno poznavanje potvrđeno u skladu s člankom 12. stavkom 2. točkom (e) UZOS‑a; i
(c)
razinu preuzetih odgovornosti.
2.   U slučaju da su zasluge članova privremenog osoblja koji su prihvatljivi za ponovno razvrstavanje jednake na temelju triju elemenata iz stavka 1., tijelo ovlašteno za sklapanje ugovora o radu može podredno uzeti u obzir druge elemente.”
7
Na temelju članka 5. OPO‑a, postupak ponovnog razvrstavanja u okviru SRB‑a odvija se u sljedećim fazama:
–
kao prvo, Odjel za ljudske resurse objavljuje upravnu obavijest o završetku razdoblja ocjenjivanja (članak 5. stavak 1. OPO‑a);
–
kao drugo, članovi Ureda savjetuju se s ocjenjivačima članova osoblja koji su prihvatljivi za ponovno razvrstavanje (članak 5. stavak 3. prvi podstavak OPO‑a), a zatim vrše prvu usporedbu njihovih zasluga (članak 5. stavak 3. drugi podstavak OPO‑a);
–
kao treće, predsjednik SRB‑a raspravlja s odborom osoblja i na zahtjev mu priopćava podredne kriterije koji se uzimaju u obzir u slučaju jednakih zasluga (članak 5. stavak 4. OPO‑a);
–
kao četvrto, predsjednik SRB‑a utvrđuje popis članova osoblja predloženih za ponovno razvrstavanje (članak 5. stavak 5. OPO‑a) koji dostavlja cjelokupnom SRB‑ovu osoblju i zajedničkom odboru za ponovno razvrstavanje (u daljnjem tekstu: zajednički odbor) (članak 5. stavak 6. OPO‑a);
–
kao peto, članovi osoblja koji se ne nalaze na tom popisu mogu se žaliti zajedničkom odboru zbog činjenice da nisu predloženi za ponovno razvrstavanje. Taj odbor uspoređuje zasluge članova osoblja koji su prihvatljivi za ponovno razvrstavanje i tijelu ovlaštenom za sklapanje ugovora o radu podnosi popis članova osoblja čije razvrstavanje preporučuje (članak 5. stavak 7. OPO‑a);
–
kao šesto, tijelo ovlašteno za sklapanje ugovora o radu zasebno provodi usporedbu zasluga članova osoblja koji su prihvatljivi za ponovno razvrstavanje i donosi popis tih članova koje treba razvrstati (članak 5. stavak 8. OPO‑a). Taj se popis objavljuje na znanje SRB‑ovu osoblju (članak 5. stavak 9. OPO‑a).
Okolnosti spora
8
Okolnosti spora iznesene su u točkama 2. do 10. pobijane presude na sljedeći način:
„2.
Dana 1. studenoga 2016. SRB je tužitelja zaposlio u svojstvu člana privremenog osoblja na temelju članka 2. točke (f) [UZOS‑a] i razvrstao ga u razred AD 6, stupanj 2. Zatim je kao pravnik raspoređen u odjel 01 tajništva SRB‑a.
3.
Nakon uspješnog sudjelovanja u vanjskom postupku zapošljavanja koji je organizirao SRB, tužitelj je sklopio novi ugovor o radu unutar istog odjela, kojim je, počevši od 1. listopada 2017., razvrstan u razred AD 7.
4.
Obaviješću službe SRB‑ove predsjednice (u daljnjem tekstu: predsjednica) od 11. svibnja 2021. koja je dostavljena SRB‑ovu osoblju […], SRB je pokrenuo postupak ponovnog razvrstavanja privremenog osoblja za 2021. […].
5.
Predsjednica tužitelja nije uvrstila na popis članova osoblja koji su predloženi za ponovno razvrstavanje, objavljenog 14. lipnja 2021.
6.
Tužitelj se 22. lipnja 2021. [zajedničkom odboru] žalio na činjenicu da nije predložen za ponovno razvrstavanje. Dana 9. srpnja 2021. navedeni odbor odlučio je [tijelu ovlaštenom za sklapanje ugovora o radu], s tri glasa za i dva protiv te odluke, ne preporučiti tužiteljevo ponovno razvrstavanje.
7.
Dana 16. srpnja 2021. predsjednica je, u svojstvu tijela ovlaštenog za sklapanje ugovora o radu, članovima osoblja dostavila popis ponovno razvrstanih članova osoblja u okviru postupka razvrstavanja za 2021., na kojem nije bilo navedeno tužiteljevo ime.
8.
Tužitelj je između 19. srpnja i 19. rujna 2021. podnio više zahtjeva za pristup dokumentima koji su se posebno odnosili na postupke razvrstavanja od 2019. do 2021. […]. SRB je 1. listopada 2021. tužitelju odobrio djelomičan pristup traženim dokumentima.
9.
Tužitelj je 15. listopada 2021. podnio žalbu protiv odluke o nerazvrstavanju na temelju članka 90. stavka 2. [Pravilnika o osoblju], koji se na temelju članka 46. UZOS‑a analogno primjenjuje na privremeno osoblje. SRB je tu žalbu odbio odlukom od 14. veljače 2022. (u daljnjem tekstu: odluka o odbijanju).
10.
Nakon što je podnesena tužba, SRB nije produljio tužiteljev ugovor i prekinuo je obavljanje njegovih dužnosti.”
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
9
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 19. svibnja 2022. žalitelj je pokrenuo postupak iz točke 1. ove presude.
10
Opći sud utvrdio je u točki 31. pobijane presude da je žalitelj u prilog svojoj tužbi u bitnome istaknuo šest tužbenih razloga:
–
prvi, koji se temelji na činjenici da nije provedena usporedba zasluga svih članova osoblja prihvatljivih za ponovno razvrstavanje;
–
drugi, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja i pogrešci u izračunu vremena provedenog u razredu;
–
treći, koji se odnosi na ocjenu razine odgovornosti;
–
četvrti, koji se odnosi na nepravilnosti kojima je zahvaćen postupak ponovnog razvrstavanja;
–
peti, koji se temelji na povredi postavljenog prosječnog cilja iz Priloga II. OPO‑u, i
–
šesti, koji se podredno temelji na očitoj pogrešci u ocjeni žaliteljevih zasluga i vremena provedenog u razredu.
11
Opći sud odbio je pobijanom presudom sve te tužbene razloge i, slijedom toga, odbio tužbu za poništenje.
Zahtjevi stranaka u žalbi
12
Žalitelj od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
poništi spornu odluku o nerazvrstavanju, i
–
naloži SRB‑u plaćanje troškova koje je žalitelj snosio u okviru žalbenog i prvostupanjskog postupka.
13
SRB od Suda zahtijeva da:
–
žalbu odbaci kao nedopuštenu i da je, u svakom slučaju, odbije kao neosnovanu te
–
žalitelju naloži snošenje troškova.
O žalbi
14
U prilog svojoj žalbi žalitelj u bitnome ističe osam žalbenih razloga. Žalitelj pored šest u njoj navedenih razloga, prije svega iznosi takozvani „uvodni” žalbeni razlog, sveobuhvatne prirode, za koji je u replici rečeno da predstavlja njegov prvi žalbeni razlog, a odnosi se na dopuštenost priloga i razloga te, na kraju, žalbeni razlog koji se temelji na pogrešnoj raspodjeli troškova u pobijanoj presudi. Od ostalih žalbenih razloga navedenih u žalbi, drugi se temelji na nepostojanju usporedbe zasluga svih članova osoblja koji su prihvatljivi za ponovno razvrstavanje, treći na nedostatku u obrazloženju, četvrti na ocjeni razina odgovornosti, peti na povredama postupka, šesti na povredi prosječnih ciljeva predviđenih Pravilnikom o osoblju, preuzetih u OPO‑u i, sedmi, na očitoj pogrešci u ocjeni.
Dopuštenost žalbe
Argumentacija stranaka
15
SRB prije svega ističe nedopuštenost žalbe u cijelosti uz obrazloženje da je zbunjujuća i ponavljajuća, tako da njezinim određenim dijelovima i prigovorima manjka smislena struktura.
16
Žalitelj osporava osnovanost te argumentacije.
Ocjena Suda
17
Iz članka 256. stavka 1. drugog podstavka UFEU‑a, članka 58. prvog stavka Statuta Suda Europske unije i članka 168. stavka 1. točke (d) Poslovnika Suda proizlazi da se u žalbi moraju precizno navesti osporavani dijelovi presude ili rješenja čije se ukidanje traži kao i pravni argumenti koji posebno podupiru taj zahtjev, inače će žalba ili dotični žalbeni razlog biti nedopušten (presuda od 3. ožujka 2022., WV/ESVD, C‑162/20 P, EU:C:2022:153, t. 44. i navedena sudska praksa).
18
Te zahtjeve osobito ne ispunjava, pa ga se mora proglasiti nedopuštenim, onaj žalbeni razlog koji nije dovoljno jasno i precizno argumentiran da bi Sud mogao provesti svoj nadzor zakonitosti, osobito zato što ključni elementi na kojima se žalbeni razlog temelji ne proizlaze na dovoljno smislen i razumljiv način iz teksta te žalbe, koji je u tom pogledu formuliran nejasno i dvoznačno. Sud je također presudio da kao očito nedopuštenu treba odbaciti i žalbu koja nema smislenu strukturu i koja se ograničava na tvrdnje opće prirode te ne sadržava precizne naznake o točkama pobijane odluke koje bi sadržavale navodne povrede koje se tiču prava (presuda od 3. ožujka 2022., WV/ESVD, C‑162/20 P, EU:C:2022:153, t. 45. i navedena sudska praksa).
19
U konkretnom slučaju, iako je iznošenje argumenata istaknutih u prilog žalbi trebalo biti jasnije kako bi se olakšalo njezino razumijevanje, u njoj su ipak navedene točke pobijane presude koje se osporavaju i ona sadržava niz pravnih argumenata koji se konkretno odnose na jasno utvrđene elemente iz te presude. Slijedom toga, na temelju SRB‑ovih argumenata nije moguće proglasiti da je navedena žalba u cijelosti nedopuštena.
20
U tim okolnostima ovu žalbu valja proglasiti dopuštenom.
Meritum
21
U okviru prvog dijela trećeg žalbenog razloga te prvog dijela svojeg sedmog žalbenog razloga, koje valja analizirati zajedno i prije ostalih, žalitelj tvrdi da je Opći sud, s jedne strane, počinio pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da je SRB imao pravo tijekom postupka dopuniti obrazloženje sporne odluke o nerazvrstavanju i, s druge strane, povrijedio načelo podudarnosti između upravne žalbe i tužbe u sudskom postupku jer je kao nedopušten odbacio tužbeni razlog koji se odnosi na pogrešku u ocjeni žaliteljevih zasluga.
Prvi dio trećeg žalbenog razloga
Argumentacija stranaka
22
Prvim dijelom svojeg trećeg žalbenog razloga žalitelj u biti tvrdi da je Opći sud u točkama 238. i 240. do 245. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da je SRB imao pravo tijekom postupka dopuniti obrazloženje sporne odluke o nerazvrstavanju. Opći je sud, u tom pogledu, s jedne strane, morao uzeti u obzir to da je riječ o iznimnoj mogućnosti i, s druge strane, nije mogao valjano smatrati da informacije koje su žalitelju bile priopćene 1. listopada 2021., kao odgovor na njegove zahtjeve za pristup, predstavljaju početak obrazloženja koje je u skladu sa zahtjevom iz sudske prakse na koju upućuje taj sud. Osim toga, žalitelj u okviru tog dijela ističe argumente koji su usko povezani s ispitivanjem prvog dijela sedmog žalbenog razloga, koji se odnose na posljedice nedostatnosti obrazloženja sporne odluke o nerazvrstavanju na dopuštenost sedmog tužbenog razloga, koji se podredno temelji na očitoj pogrešci u ocjeni njegovih zasluga.
23
SRB tvrdi da je prvi dio trećeg žalbenog razloga nedopušten i, u svakom slučaju, neosnovan. U tom pogledu, s jedne strane, SRB tvrdi da žalitelj u okviru tog dijela samo ponavlja argumentaciju koja se temelji na povredi obveze obrazlaganja na koju se već pozvao pred Općim sudom, pozivajući time Sud na ponovno ispitivanje tog argumenta, što ne ulazi u nadležnost Suda. S druge strane, SRB smatra da iz sudske prakse Općeg suda, na koju se taj sud poziva u točki 238. pobijane presude, proizlazi da nedostatnost obrazloženja danog u predsudskom postupku ne može opravdati poništenje predmetne odluke kad tijelo ovlašteno za sklapanje ugovora o radu pruži dodatna pojašnjenja tijekom postupka i kad je zainteresirana osoba već prije podnošenja tužbe raspolagala elementima koji predstavljaju početak obrazloženja. U tom smislu, nije od važnosti činjenica da su relevantni elementi dostavljeni tek prilikom davanja odgovora na pitanja Općeg suda.
Ocjena Suda
24
Što se tiče dopuštenosti prvog dijela trećeg žalbenog razloga, važno je podsjetiti na to da žalitelj tim dijelom Općem sudu u biti prigovara da je prihvatio da SRB tijekom postupka dopuni obrazloženje sporne odluke o nerazvrstavanju. Prema tome, taj argument ne može predstavljati puko ponavljanje argumenta iznesenog u tužbi pred Općim sudom jer je SRB to dodatno obrazloženje dao nakon podnošenja te tužbe. Stoga valja odbiti SRB‑ov istaknut prigovor nedopuštenosti prvog dijela trećeg žalbenog razloga.
25
Što se tiče osnovanosti tog prvog dijela trećeg žalbenog razloga, najprije valja istaknuti da obrazloženje načelno mora biti priopćeno zainteresiranoj osobi istodobno s odlukom kojom je oštećena i da nepostojanje obrazloženja ne može biti otklonjeno činjenicom da zainteresirana osoba razloge te odluke dozna tijekom postupka pred sudom Unije. Naime, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, razlozi podneseni tijekom postupka mogu, u iznimnim slučajevima, učiniti bespredmetnim razlog koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja dotične odluke i to ne u slučaju nepostojanja obrazloženja nego nedostatnog obrazloženja i isključivo u tom potonjem slučaju (vidjeti u tom smislu presude od 28. veljače 2008., Neirinck/Komisija, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, t. 50. i 51. kao i od 11. lipnja 2020., Komisija/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, t. 51. i 52.
).
26
Stoga mogućnost naknadnog ispravljanja nedostatnosti obrazloženja kao postupovne povrede, na način da se tijekom postupka dopune razlozi, nije apsolutne prirode. Naime, takva mogućnost može se koristiti samo u „iznimnim slučajevima”, u kojima je nesporno da su adresatu odluke na jasan i nedvosmislen način priopćeni barem glavni razlozi koji su doveli do donošenja upravne odluke kojim je oštećen.
27
U ovom je slučaju Opći sud u točkama 232. i 235. pobijane presude utvrdio da pojedinačni i relevantan razlog koji opravdava spornu odluku o nerazvrstavanju ne proizlazi jasno iz odluke o odbijanju, s obzirom na to da SRB nije zauzeo stajalište o razini žaliteljevih zasluga. Konkretnije govoreći, Opći je sud u točkama 233. i 234. te presude istaknuo da u toj odluci nije bio izričito jasno naveden tužiteljev individualni rezultat kad je riječ o sukcesivnoj usporedbi zasluga svih članova osoblja koji su bili prihvatljivi za ponovno razvrstavanje, iako ga je tijelo ovlašteno za sklapanje ugovora o radu trebalo obavijestiti barem o tome jesu li se njegove zasluge pokazale manjima ili, ako je to slučaj, jednakima onima članova osoblja iz istog razreda kao što je njegov koji su bili razvrstani i, u slučaju da su bile jednake, konkretno navesti primijenjeni podredni kriterij odnosno kriterije na temelju kojih su bili razvrstani.
28
Međutim, u točkama 239. do 245. navedene presude, Opći je sud u bitnome smatrao da je žalitelj iz mišljenja zajedničkog odbora, koje mu je 1. listopada 2021. dostavljeno kao odgovor na njegov zahtjev za pristup, mogao zaključiti da je razlog njegova nerazvrstavanja mogla biti nedostatnost njegovih zasluga, tako da su navodi SRB‑a tijekom postupka omogućili dopunu obrazloženja odluke o odbijanju i dostatnost obrazloženja sporne odluke o nerazvrstavanju.
29
U tom pogledu, kao prvo, treba podsjetiti na to da zahtjev obrazlaganja, s jedne strane, mora jasno i nedvosmisleno odražavati zaključke predmetne institucije ili tijela Unije, donositelja akta, kako bi se zainteresiranim osobama omogućilo da se upoznaju s razlozima poduzimanja mjere, ali i kako bi se nadležnom sudu omogućilo provođenje nadzora te ga, s druge strane, treba ocijeniti s obzirom na sve okolnosti slučaja, osobito sadržaja akta, prirode navedenih razloga i interesa za dobivanje objašnjenja koji mogu imati adresati akta i druge osobe na koje se on izravno i pojedinačno odnosi. Slijedom toga, obrazloženje odluke može se, među ostalim, smatrati nepostojećim ili nedostatnim s obzirom na svrhu tog zahtjeva i na ukupnost gore navedenih elemenata (presuda od 11. lipnja 2020., Komisija/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, t. 54.).
30
Stoga valja razlikovati dva različita slučaja, i to, s jedne strane, nepostojanje obrazloženja nekog akta i, s druge strane, nedostatnost obrazloženja tog akta, jer se na svaki od tih slučajeva primjenjuju posebna pravila. Naime, u slučaju nepostojanja obrazloženja pobijane odluke, institucija ili tijelo koje ju je donijelo ne može ispraviti takvu povredu iznošenjem tog obrazloženja pred sudom Unije, pri čemu se povreda kojom je zahvaćena odluka, a koja je posljedica nedostatnog obrazloženja eventualno naknadno može ispraviti, ali samo ako to opravdavaju iznimne okolnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 11. lipnja 2020., Komisija/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, točke 52. i 60.).
31
Usto, moguće je utvrditi da obrazloženje ne postoji čak i kad predmetna odluka sadržava određene elemente obrazloženja. Stoga je proturječno ili nerazumljivo obrazloženje jednako nepostojanju obrazloženja. Isto vrijedi i kada su elementi obrazloženja iz te odluke toliko manjkavi da ni na koji način ne omogućuju svojem adresatu, u kontekstu njezina donošenja, razumijevanje rasuđivanja njezina autora (presuda od 11. lipnja 2020., Komisija/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, t. 55. i navedena sudska praksa).
32
Međutim, u ovom je slučaju nesporno da ni u spornoj odluci o nerazvrstavanju, objavljenoj u obliku tablice u kojoj su popisani razvrstani službenici i koja upućuje na komparativnu analizu zasluga svih članova osoblja koji su prihvatljivi za ponovno razvrstavanje, ni u odluci o odbijanju nije bio naveden pojedinačan razlog koji opravdava nerazvrstavanje žalitelja.
33
Što se tiče mišljenja zajedničkog odbora, koje je žalitelju dostavljeno u okviru odgovora na njegov zahtjev za pristup, iz točaka 138., 157., 240. i 388. pobijane presude proizlazi da je u tom mišljenju samo navedeno da je taj odbor, nakon razmatranja njegova spisa i usporedne analize žaliteljevih i zasluga drugih članova osoblja koji su prihvatljivi za ponovno razvrstavanje iz istog razreda kao što je njegov, preporučio da ga se ne razvrsta. Iz toga proizlazi da je obrazloženje mišljenja zajedničkog odbora u pogledu usporedbe zasluga sastavljeno na općenit način što je u tom pogledu istovjetno kao i u spornoj odluci o nerazvrstavanju, tako da na temelju tog obrazloženja nije moguće jasno i nedvosmisleno utvrditi jesu li žaliteljeve zasluge bile manje ili jednake zaslugama razvrstanih službenika iz njegova razreda.
34
Slijedom toga, s obzirom na nepostojanje početka obrazloženja sporne odluke o nerazvrstavanju u pogledu konkretnih razloga zbog kojih je on pojedinačno trebao biti predmet te odluke, valja smatrati da je to mišljenje zahvaćeno „nepostojanjem” obrazloženja u smislu sudske prakse navedene u točki 31. ove presude, a dotično tijelo, u ovom slučaju SRB, to nepostojanje ne može naknadno ispraviti dopunom obrazloženja tijekom postupka (vidjeti po analogiji presudu od 11. lipnja 2020., Komisija/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, t. 60.).
35
Kao drugo, čak i pod pretpostavkom da je Opći sud pravilno ocijenio da mišljenje zajedničkog odbora stvarno predstavlja početak obrazloženja sporne odluke o nerazvrstavanju, institucije i agencije Unije ipak načelno nemaju pravo da pred sudom Unije isprave svoje nedostatno obrazložene odluke, a potonji nema nikakvu obvezu da radi ocjene toga poštuje li se obveza obrazlaganja uzme u obzir dodatna objašnjenja koja su dotična institucija ili tijelo pružili tijekom postupka (presuda od 11. lipnja 2020., Komisija/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, t. 58.).
36
Stoga se obrazloženje može dopuniti objašnjenjima koja je autor akta dao tijekom postupka samo u „iznimnim slučajevima”, kao što su oni za koje su karakteristične okolnosti povezane s organizacijom natječaja s velikim brojem kandidata, u kojima predmetna institucija ili tijelo Unije zbog praktičnih razloga ne može pružiti dostatno obrazloženje svakom kandidatu u propisanom vremenu (vidjeti u tom smislu presude od 28. veljače 2008., Neirinck/Komisija, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, t. 57. kao i od 11. lipnja 2020., Komisija/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, t. 53. i 59.).
37
Međutim, kao što to s pravom ističe žalitelj, Opći sud u ovom slučaju nije uopće provjerio je li se SRB mogao pozvati na postojanje takvih iznimnih okolnosti u smislu sudske prakse navedene u točki 30. ove presude.
38
U tom pogledu, valja dodati da SRB nije čak ni tvrdio, a još manje dokazao, da zbog praktičnih razloga nije mogao pravodobno dati dostatno obrazloženje svakom nerazvrstanom članu osoblja. U svakom slučaju, pod pretpostavkom da je mišljenje zajedničkog odbora, koje je žalitelju dostavljeno u okviru odgovora na njegov zahtjev za pristup, predstavljalo početak obrazloženja sporne odluke o nerazvrstavanju, dostavljanje žalitelju detaljnog odgovora nakon njegove žalbe tom odboru ili, a fortiori, u odluci o odbijanju, ne bi dovelo do povećanja SRB‑ova radnog opterećenja, s obzirom na to da su se usporedno razmatrale žalbe samo žalitelja i drugih dvaju članova osoblja iz istog razreda poput njegova (vidjeti po analogiji presudu od 28. veljače 2008., Neirinck/Komisija, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, t. 58.).
39
Osim toga, „iznimni slučajevi” iz točke 36. ove presude obuhvaćaju slučajeve u kojima predmetna institucija ili tijelo Unije zbog praktičnih razloga ne može pravodobno pružiti dostatno obrazloženje svakoj dotičnoj osobi. Međutim, u ovom slučaju uopće nije utvrđeno da je SRB‑u bilo praktično nemoguće u dovoljnoj mjeri obrazložiti spornu odluku o nerazvrstavanju. Stoga se pukim tvrdnjama koje je SRB iznio u svojim pismenima u prvostupanjskom postupku ili u odgovoru na pitanja Općeg suda ne može otkloniti nedostatnost obrazloženja kojim je od početka bila zahvaćena ta odluka.
40
Kao treće, valja istaknuti da Opći sud nije provjerio ni može li njegova odluka da iznimno prihvati SRB‑ovu dopunu obrazloženja te odluke tijekom postupka povrijediti žaliteljeva prava obrane i, osobito, povrijediti načelo jednakosti oružja.
41
Naime, čak i kada sud Unije utvrdi postojanje „iznimnog slučaja” u kojem dotičnoj instituciji ili tijelu može dopustiti dopunu obrazloženja akta kojim je oštećena zainteresirana osoba, takvo dopuštenje nije automatsko. Vodeći računa o neravnoteži između stranaka do koje može dovesti nepravodobno priopćenje obrazloženja tog akta, sud Unije mora još provjeriti postoji li opasnost od toga da odluka kojom se dopušta podnošenje dopune obrazloženja povrijedi prava obrane. U tom pogledu on je osobito dužan uzeti u obzir stadij postupka u kojem su predmetna institucija ili tijelo Unije dali objašnjenja i uvjeriti se u to da je zainteresirana osoba stvarno mogla na njih odgovoriti (vidjeti u tom smislu presudu od 11. lipnja 2020., Komisija/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, t. 59.).
42
Međutim, odlučivši u ovom slučaju, da je SRB‑u trebalo dopustiti da dopuni obrazloženje sporne odluke o nerazvrstavanju u biti zbog toga što je žalitelj iz pripremnog dokumenta te odluke „mogao” zaključiti koji „bi mogao” biti razlog njegova nerazvrstavanja, Opći sud nije postupio u skladu s tim načelima i, konkretno, nije se uvjerio u to da nisu povrijeđena žaliteljeva prava obrane.
43
Iz svega prethodno navedenog proizlazi da je Opći sud stoga pogrešno presudio da je SRB tijekom postupka tako mogao dopuniti obrazloženje. Stoga je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je presudio da sporna odluka o nerazvrstavanju nije sadržavala nedostatno obrazloženje.
44
Iz toga slijedi da je prvi dio trećeg žalbenog razloga osnovan.
Prvi dio sedmog žalbenog razloga
Argumentacija stranaka
45
Prvim dijelom svojeg sedmog žalbenog razloga, koji se odnosi na točke 365. do 373. pobijane presude, žalitelj Općem sudu u bitnome prigovara da je povrijedio načelo podudarnosti između upravne žalbe i tužbe u sudskom postupku jer je kao nedopušten odbacio njegov tužbeni razlog koji se temelji na SRB‑ovoj pogrešci u ocjeni njegovih zasluga.
46
U prilog tom dijelu, žalitelj s jedne strane ističe da su argumenti koji su u okviru tog tužbenog razloga izneseni u prilog tužbi u prvostupanjskom postupku jednaki onima koje je iznio u žalbi. Također podsjeća na to da tužitelj može, u skladu sa sudskom praksom Općeg suda – ako istaknuti činjenični elementi i iznesena argumentacija ostaju isti – pred Općim sudom promijeniti naslov razloga istaknutog u svojoj žalbi, koji slijedom toga nije moguće proglasiti nedopuštenim po toj osnovi. S druge strane, s obzirom na to da je žalitelj sam podnio žalbu i ponovio iste argumente poput onih iz svoje tužbe u prvostupanjskom postupku, Opći je sud osobito usko protumačio načelo podudarnosti. Suprotno tomu, Opći sud dopustio je SRB‑u da pojedinačni razlog za nerazvrstavanje žalitelja dostavi tek u sudskom stadiju postupka. U konkretnom slučaju, žalitelj je tužbeni razlog koji se temelji na pogrešci u ocjeni njegovih zasluga podnio podredno, u slučaju da se sporna odluka o nerazvrstavanju stvarno temeljila na toj ocjeni. Međutim, tek se iz dopunjenog obrazloženja koje je SRB pružio tijekom postupka pokazalo da se ta odluka stvarno temeljila na navedenoj ocjeni.
47
SRB ističe nedopuštenost prvog dijela sedmog žalbenog razloga jer njime žalitelj od Suda zapravo traži preispitivanje razloga koji je već bio istaknut pred Općim sudom. U svakom slučaju taj dio smatra neosnovanim.
Ocjena Suda
48
Što se tiče dopuštenosti prvog dijela sedmog žalbenog razloga, kojim žalitelj Općem sudu prigovara da je povrijedio načelo podudarnosti upravne žalbe i tužbe u sudskom postupku, valja istaknuti da se takav razlog nije mogao istaknuti u tužbi u prvostupanjskom postupku, jer je Opći sud tu podudarnost ispitao tek u pobijanoj presudi. Stoga valja odbiti prigovor nedopuštenosti tog dijela koji je istaknuo SRB.
49
Što se tiče osnovanosti navedenog prvog dijela, iz sudske prakse Suda proizlazi da je, kako bi predsudski postupak mogao postići svoj cilj, odnosno omogućiti mirno rješavanje sporova, potrebno, s jedne strane, tijelu za imenovanje omogućiti da se dovoljno precizno upozna s prigovorima koje zainteresirane osobe iznose protiv odluke koja negativno utječe na njihova prava. S druge strane, uprava žalbe ne smije tumačiti strogo, nego ih, naprotiv, treba ispitati otvorena uma. Iz toga slijedi da iako u tužbama dužnosnikâ tužbeni zahtjev istaknut pred sudom Unije mora imati isti predmet kao i onaj iznesen u žalbi i sadržavati samo one prigovore koji imaju iste pravne temelje kao i prigovori iz žalbe, ti se prigovori u sudskom postupku mogu proširiti iznošenjem razloga i argumenata koji se nužno ne nalaze u žalbi, ako su s njom usko povezani (vidjeti u tom smislu presudu od 23. travnja 2002., Campogrande/Komisija, C‑62/01 P, EU:C:2002:248, točke 33. i 34.).
50
Stoga, s obzirom na neformalnost predsudskog postupka i na to da zainteresirane osobe u toj fazi obično postupaju bez pomoći odvjetnika, cilj članka 91. Pravilnika o osoblju nije strogo i definitivno ograničiti eventualni sudski postupak, pod uvjetom da se tužbom ne mijenja ni pravni temelj ni predmet žalbe (vidjeti u tom smislu presude od 7. svibnja 1986., Rihoux i dr./Komisija, 52/85, EU:C:1986:199, t. 12. kao i od 23. travnja 2002., Campogrande/Komisija, C‑62/01 P, EU:C:2002:248, t. 35.).
51
U ovom je slučaju nesporno da je svoju žalbu protiv sporne odluke o nerazvrstavanju sastavio sam žalitelj, a da u njoj nije izričito istaknuo prigovor koji se temelji na SRB‑ovoj pogrešci u ocjeni njegovih zasluga. Naime, žalitelj je u tom stadiju podnio svoju žalbu iako je znao samo za popis ponovno razvrstanih članova privremenog osoblja. On je u toj žalbi, kao što to pravilno ističe u okviru žalbenog postupka, tada smatrao da je SRB podcijenio njegove zasluge, ne znajući razlog zbog kojih je njegovo profesionalno iskustvo bilo ocijenjeno nedostatnim, uspoređujući u tu svrhu svoju situaciju sa situacijom drugih kolega iz istog razreda koji su bili predmet razvrstavanja. Međutim, isti argumenti ponovno su navedeni u okviru šestog tužbenog razloga u prvostupanjskom postupku. U tim okolnostima, treba smatrati da je tužbeni razlog koji se temelji na pogrešci u ocjeni žaliteljevih zasluga dovoljno usko povezan sa žalbom koju je podnio u okviru predsudskog postupka.
52
Štoviše, s obzirom na to da iz točaka 232. do 235. pobijane presude proizlazi da žalitelj čak i nakon odluke o odbijanju još uvijek nije raspolagao svim relevantnim informacijama na temelju kojih bi doznao pojedinačni razlog na kojem se temelji sporna odluka o nerazvrstavanju, valja primijetiti da tim više nije sigurno da je on u stadiju žalbe bio u mogućnosti istaknuti taj razlog (vidjeti po analogiji presudu od 25. lipnja 2020., Schneider/EUIPO, C‑116/19 P, EU:C:2020:501, t. 36.).
53
Osim toga, taj prvi dio sedmog žalbenog razloga treba analizirati s obzirom na specifičnu postupovnu situaciju u kojoj je Opći sud upravi dopustio da dopuni obrazloženje sporne odluke o nerazvrstavanju, a da pritom nije u dovoljnoj mjeri provjerio hoće li takvo dopuštenje dovesti do povrede žaliteljevih prava obrane. Naime, takvu je povredu moguće utvrditi kad je učinak dodatnog obrazloženja uprave izmjena same biti akta kojim je adresat oštećen, pri čemu se njegov adresat obvezuje na to da u bitnoj mjeri prilagodi svoju argumentaciju kako bi prikladno odgovorio na nove argumente.
54
Iz svega prethodno navedenog proizlazi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je kao nedopušten odbacio žaliteljev tužbeni razlog koji se temelji na SRB‑ovoj pogrešci u ocjeni njegovih zasluga.
55
Iz toga slijedi da je prvi dio sedmog žalbenog razloga osnovan.
56
S obzirom na sva ta razmatranja, valja prihvatiti prvi dio trećeg žalbenog razloga i prvi dio sedmog žalbenog razloga te ukinuti pobijanu presudu, a da pritom nije potrebno ispitati druge dijelove trećeg i sedmog žalbenog razloga ni druge žalbene razloge.
Tužba pred Općim sudom
57
U skladu s prvim podstavkom članka 61. Statuta Suda Europske unije, Sud u slučaju ukidanja odluke Općeg suda može vratiti predmet na odlučivanje Općem sudu ili sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta.
58
Budući da stanje postupka to dopušta, valja odlučiti o tužbenom zahtjevu za poništenje sporne odluke o nerazvrstavanju.
59
U tom pogledu, valja utvrditi da je SRB povrijedio svoju obvezu obrazlaganja time što u toj odluci nije naveo jesu li se žaliteljeve zasluge pokazale manjima ili, ako je to slučaj, jednakima zaslugama ostalih članova osoblja iz istog razreda kao što je njegov koji su bili ponovno razvrstani ili, u slučaju da su njihove zasluge bile jednake, time što nije konkretno naveo podredni kriterij odnosno kriterije koji su bili primijenjeni kako bi ih se razvrstalo. Navedenu odluku slijedom toga valja poništiti.
Troškovi
60
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika, kad je žalba osnovana i Sud sam konačno odluči o sporu, Sud odlučuje o troškovima.
61
U skladu s člankom 138. stavkom 1. tog poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
62
U ovom slučaju, s obzirom na to da je žalitelj zatražio da se SRB‑u naloži snošenje troškova i da potonji nije uspio u postupku, valja mu naložiti da uz vlastite snosi i troškove koji su žalitelju nastali u okviru ove žalbe kao i prvostupanjskog postupka.
Slijedom navedenog, Sud (sedmo vijeće) proglašava i presuđuje:
1.
Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 20. rujna 2023., PB/SRB (T‑293/22, EU:T:2023:577).
2.
Poništava se odluka Jedinstvenog sanacijskog odbora (SRB) od 16. srpnja 2021. o nerazvrstavanju osobe PB po okončanju postupka ponovnog razvrstavanja za 2021. godinu.
3.
SRB‑u se, osim vlastitih troškova, nalaže i snošenje troškova osobe PB iz ovog žalbenog i prvostupanjskog postupka.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski