62024TJ0066_RES
Predmet T-66/24
Lidl Vertriebs GmbH & Co. KG
protiv
Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)
Presuda Općeg suda (drugo vijeće) od 12. ožujka 2025.
„Dizajn zajednice – Postupak za proglašenje dizajna ništavim – Registrirani dizajn Zajednice koji prikazuje LED žarulju – Neuzimanje u obzir otkrivanja prethodnog dizajna – Članak 7. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 6/2002 – Uvjeti – Teret dokazivanja”
Dizajni Zajednice – Razlozi za ništavost – Nepostojanje individualnog karaktera – Otkrivanje javnosti – Iznimka – Otkrivanje od strane dizajnera ili njegova pravnog sljednika – Pretpostavke – Raniji dizajn koji ostavlja isti ukupni dojam kao osporavani dizajn, a da pritom nije nužno istovjetan
(Uredba Vijeća br. 6/2002, čl. 5., 6., 7. st. 2. i čl. 25. st. 1. t. (b))
(t. 24.- 30., 34.- 41., 65.)
Dizajni Zajednice – Razlozi za ništavost – Nepostojanje novosti – Nepostojanje individualnog karaktera – Otkrivanje javnosti – Iznimka – Otkrivanje od strane dizajnera ili njegova pravnog sljednika – Dokaz o otkrivanju
(Uredba Vijeća br. 6/2002, čl. 7. st. 2. i čl. 25. st. 1.t. (b))
(t. 45.-47.)
Dizajni Zajednice – Razlozi za ništavost – Nepostojanje novosti – Nepostojanje individualnog karaktera – Otkrivanje javnosti – Iznimka – Otkrivanje od strane dizajnera ili njegova pravnog sljednika – Uvodno ispitivanje različito od ispitivanja razloga za ništavost
(Uredba Vijeća br. 6/2002, čl. 7. st. 2. i čl. 25. st. 1.t. (b))
(t. 67., 68.)
Kratak prikaz
Tom presudom Opći sud odbija tužbu tužitelja i navodi uvjete za primjenu iznimke prema kojoj se ne uzima u obzir otkrivanje dizajna Zajednice od strane dizajnera ili njegova pravnog sljednika tijekom 12 mjeseci prije prijave dizajna, kako je predviđeno člankom 7. stavkom 2. Uredbe br. 6/2002 (
1
).
Liquidleds Lighting Corp., intervenijent, nositelj je dizajna Zajednice koji od 2017. prikazuje LED žarulju. Tužitelj Lidl Vertriebs GmbH & Co. KG podnio je 2021. Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) zahtjev za proglašenje tog dizajna ništavim na temelju dvaju ranijih dizajna. Međutim, Odjel za poništaje EUIPO-a u svojoj odluci nije prihvatio taj zahtjev.
Isto tako, žalbeno vijeće EUIPO-a odbilo je tužiteljevu žalbu protiv potonje odluke uz obrazloženje da je, s jedne strane, otkrivanje prvog ranijeg dizajna bilo obuhvaćeno područjem primjene iznimke predviđene člankom 7. stavkom 2. Uredbe br. 6/2002 i, s druge strane, da tužitelj nije dokazao otkrivanje drugog ranijeg dizajna.
Tužitelj je stoga Općem sudu podnio tužbu za poništenje protiv odluke žalbenog vijeća.
Ocjena Općeg suda
Kao prvo, Opći sud odlučuje o primjeni iznimke predviđene u članku 7. stavku 2. Uredbe br. 6/2002. Ističe da se ta iznimka primjenjuje kako u vezi s uvjetom za zaštitu koji se odnosi na novost dizajna (
2
) tako i u vezi s uvjetom za zaštitu koji se odnosi na njegov individualni karakter (
3
). U tom pogledu podsjeća na to da, ako nepostojanje novosti znači da je istovjetan dizajn bio učinjen dostupnim javnosti, nepostojanje individualnog karaktera znači da je dizajn koji ostavlja isti ukupni dojam na upućenog korisnika učinjen dostupnim javnosti. Stoga se samo kada se predmetna iznimka primjenjuje u okviru ispitivanja novosti otkrivanje koje se vjerojatno neće uzeti u obzir odnosi na raniji dizajn istovjetan osporavanom dizajnu. Naime, iako nepostojanje individualnog karaktera može također proizlaziti iz otkrivanja istovjetnog ranijeg dizajna, uvjet koji se odnosi na individualni karakter ne zahtijeva neotkrivanje istovjetnog ranijeg dizajna, nego ranijeg dizajna koji ostavlja isti ukupni dojam. Stoga primjena članka 7. stavka 2. Uredbe br. 6/2002 u vezi s člankom 6. iste uredbe ne zahtijeva da je raniji dizajn, čije se otkrivanje vjerojatno neće uzeti u obzir, istovjetan osporavanom dizajnu ili isti kao potonji.
Takvo tumačenje proizlazi iz teksta tog članka, njegova konteksta i ciljeva Uredbe br. 6/2002. Kao prvo, Opći sud utvrđuje da se u tekstu navedenog članka ne upotrebljava riječ „istovjetan” niti se u njemu upućuje na pojam „istovjetnost” niti se u njemu nalazi izraz „isti dizajn”. Tako se taj tekst ograničio na utvrđivanje, doduše uske, veze između registriranog dizajna i dizajna koji je dizajner ili njegov pravni sljednik prethodno učinili dostupnim tijekom razdoblja odgode. Međutim, na temelju navedenog teksta ne može se isključiti da takva veza može valjano postojati kako u slučaju kada su ti dizajni istovjetni tako i u slučaju kada ostavljaju isti ukupni dojam.
Kao drugo, kad je riječ o kontekstu, Opći sud navodi da članak 7. stavak 2. Uredbe br. 6/2002 i njezina uvodna izjava 20. upućuju na ispitivanje kako novosti tako i individualnog karaktera osporavanog dizajna. U svrhu ispitivanja individualnog karaktera osporavanog dizajna, otkrivanje koje se vjerojatno neće uzeti u obzir odnosi se na dizajn koji ostavlja isti ukupni dojam kao osporavani dizajn.
Kao treće, Opći sud primjećuje da je cilj iznimke predviđene u tom članku zaštita interesa dizajnera i njegova pravnog sljednika kao i poticanje inovacija i razvoja novih proizvoda i ulaganja u njihovu proizvodnju. Ostvarivanje tih ciljeva bilo bi, međutim, ugroženo ako bi, nakon što je testirao dizajn na tržištu, dizajner ili njegov pravni sljednik koji se želi koristiti razdobljem odgode u svakom slučaju morao podnijeti prijavu za registraciju dizajna kako je prvotno ispitan na tržištu, bez mogućnosti uzimanja u obzir konkretnih rezultata tog testa, kako bi se navedenom dizajnu napravile eventualne prilagodbe potrebne kako bi se osigurao njegov komercijalni uspjeh i da stoga ne bi mogao zatražiti registraciju dizajna koji, iako nije istovjetan, ostavlja isti ukupni dojam poput onoga koji je prvotno ispitan na tržištu. Štoviše, registracijom dizajna koji nije istovjetan dizajnu testiranom na tržištu dizajner ili njegov pravni sljednik izlažu se riziku da se poziva na njegovo vlastito otkrivanje tog ranijeg dizajna tijekom razdoblja odgode.
Osim toga, Opći sud podsjeća na to da je pitanje koje se odnosi na otkrivanje ranijeg dizajna uvodno pitanje čije je rješavanje nužno kako bi se ocijenilo jesu li suprotstavljeni dizajni istovjetni ili ostavljaju isti ukupni dojam. Naime, jedan dizajn treba usporediti s drugim radi utvrđenja novosti i individualnog karaktera prvog dizajna samo ako je drugi bio učinjen dostupnim javnosti i samo ako uzimanje u obzir tog otkrivanja nije isključeno na temelju članka 7. stavka 2. Uredbe br. 6/2002. Stoga Opći sud odbija tužiteljeve argumente koji se odnose na usporedbu osporavanog dizajna s ranijim dizajnom.
Kao drugo, kad je riječ o pitanju tereta dokazivanja, Opći sud podsjeća na to da je na podnositelju zahtjeva za proglašenje dizajna ništavim da dokaže da osporavani dizajn ne ispunjava uvjete zaštite i, osobito, da je stvarno otkriven prije datuma podnošenja prijave za registraciju. Međutim, kako bi članak 7. stavak 2. Uredbe br. 6/2002 bio primjenjiv, nositelj dizajna na koji se odnosi zahtjev za proglašenje dizajna ništavim mora dokazati da je dizajner dizajna na kojem se temelji taj zahtjev ili njegov pravni sljednik, da su dizajn dostupnim javnosti učinili on ili treća osoba i da je do tog otkrivanja došlo tijekom razdoblja odgode. U ovom je slučaju stoga najprije na tužitelju da dokaže da osporavani dizajn ne ispunjava uvjete za zaštitu, a zatim na intervenijentu da se pozove na iznimku predviđenu u članku 7. stavku 2. Uredbe br. 6/2002 i da dokaže da su ispunjeni uvjeti za njezinu primjenu. Stoga Opći sud smatra da žalbeno vijeće, ispitujući očitovanja koja je podnio tužitelj kako bi osporio primjenu te iznimke, nije prebacilo teret dokazivanja na tužitelja, nego je primijenilo opće načelo zaštite prava obrane i, konkretnije, članak 62. Uredbe br. 6/2002.
Osim toga, Opći sud naglašava da mogućnost tužitelja da učinkovito podnese očitovanja nije uvjetovana time da objašnjenja i dokazi koje je intervenijent podnio kako bi opravdao primjenu članka 7. stavka 2. Uredbe br. 6/2002 zadovoljavaju određenu razinu vjerodostojnosti i dosljednosti. Naprotiv, tužitelj svojim očitovanjima može EUIPO-ovim tijelima skrenuti pozornost na razloge na temelju kojih, prema njegovu mišljenju, objašnjenja i dokazi intervenijenta nisu ni vjerodostojni ni dosljedni. Osim toga, iako se čini da je žalbeno vijeće sugeriralo da stranka koja namjerava osporiti primjenu iznimke predviđene u članku 7. stavku 2. Uredbe br. 6/2002 treba podnijeti dokaze u prilog tomu, taj se navod ne može shvatiti na način da zahtijeva da takva stranka nužno podnese dokaze u prilog svojim očitovanjima. Naime, ona se može, prema potrebi, ograničiti na iznošenje očitovanja o objašnjenjima i dokazima koje je podnijela stranka koja se poziva na primjenu navedenog izuzeća.
(
1
)	Uredba Vijeća (EZ) br. 6/2002 od 12. prosinca 2001. o dizajnu Zajednice (SL 2002., L 3, str. 1. i ispravci SL 2018., L 72, str. 42. i SL 2020., L 415, str. 89.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 24., str. 45.)
(
2
)	U smislu članka 5. Uredbe br. 6/2002
(
3
)	U smislu članka 6. Uredbe br. 6/2002