62022CJ0358
PRESUDA SUDA (sedmo vijeće)
9. ožujka 2023. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Carinska unija – Uredba (EEZ) br. 2913/92 – Carinski zakonik Zajednice – Članak 195. – Članak 217. stavak 1. – Članak 221. stavak 1. – Zajednička carinska tarifa – Obveze jamca dužnika carinskog duga – Postupci obavještavanja o carinskom dugu – Carine koje odgovaraju tom dugu o kojima dužnik duga nije valjano obaviješten – Dospjelost carinskog duga u odnosu na solidarnog jamca”
U predmetu C‑358/22,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Cour de cassation (Kasacijski sud, Francuska), odlukom od 25. svibnja 2022., koju je Sud zaprimio 1. lipnja 2022., u postupku
Bolloré logistics SA
protiv
Direction interrégionale des douanes et droits indirects de Caen,
Recette régionale des douanes et droits indirects de Caen,
Bolloré Ports de Cherbourg SAS,
SUD (sedmo vijeće),
u sastavu: M. L. Arastey Sahún, predsjednica vijeća, F. Biltgen i J. Passer (izvjestitelj), suci,
nezavisni odvjetnik: N. Emiliou,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani postupak,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Bolloré logistics SA, H. Farge, H. Hazan i C. Waquet, avocats,
–
za francusku vladu, G. Bain i J.-L. Carré, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, F. Clotuche‑Duvieusart i M. Salyková, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članaka 195., 217. i 221. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (SL 1992., L 302, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 110.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 648/2005 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. travnja 2005. (SL 2005., L 117, str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 17., str. 137., u daljnjem tekstu: Carinski zakonik).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Bolloré Logistics SA, tužitelja iz glavnog postupka, s jedne strane, i directiona interrégionale des douanes et droits indirects de Caen (Međuregionalna uprava za carine i neizravne poreze u Caenu, Francuska), recettea régionale des douanes et droits indirects de Caen (Regionalna uprava za carine i neizravne poreze u Caenu, Francuska) (u daljnjem tekstu zajedno: carinska uprava) i društva Bolloré Ports de Cherbourg SAS (u daljnjem tekstu: BPC), s druge strane, o plaćanju carinskog duga koje se zahtijeva od tužitelja iz glavnog postupka kao jamca BPC‑a.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Carinski zakonik Zajednice stavljen je izvan snage i zamijenjen Uredbom (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. listopada 2013. o Carinskom zakoniku Unije (SL 2013., L 269, str. 1. i ispravci SL 2013., L 287, str. 90., SL 2016., L 267., str. 2., SL 2018., L 294, str. 44. i SL 2022., L 43, str. 93.). Međutim, na temelju članka 286. stavka 2. potonje uredbe u vezi s njezinim člankom 288. stavkom 2., Carinski zakonik ostao je na snazi do 30. travnja 2016.
4
U članku 4. Carinskog zakonika navodi se:
„Za potrebe ovog Zakonika, primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
(9)
‚Carinski dug’ znači obveza određene osobe da za određenu robu plati iznos uvoznih carina (uvozni carinski dug) ili izvoznih carina (izvozni carinski dug), prema važećim propisima Zajednice.
[…]
(12)
‚Dužnik’ znači svaka osoba koja je odgovorna za plaćanje carinskog duga.
[…]”
5
U članku 88. Carinskog zakonika navodi se:
„Carinska tijela mogu uvjetovati polaganje odgovarajućeg osiguranja plaćanja carinskog duga koji bi mogao nastati u vezi s robom stavljenom u suspenzivni postupak.
U pojedinom suspenzivnom postupku mogu se propisati posebne odredbe o polaganju osiguranja.”
6
U članku 104. Carinskog zakonika navodi se:
„Ne dovodeći u pitanje članak 88., carinska tijela mogu zahtijevati od posjednika skladišta da položi osiguranje u vezi s obvezama navedenim u članku 101.”
7
U članku 189. Carinskog zakonika navodi se:
„1.   Ako carinska tijela u skladu s carinskim propisima zahtijevaju polaganje osiguranja kako bi se osigurala naplata carinskog duga, takvo osiguranje daje osoba koja je odgovorna ili koja bi mogla postati odgovorna za taj dug.
[…]
3.   Carinska tijela mogu odobriti da, umjesto osobe od koje se traži davanje osiguranja, osiguranje položi treća osoba.
[…]”
8
U članku 190. Carinskog zakonika navodi se:
„1.   Ako prema carinskom zakonodavstvu davanje osiguranja nije obvezatno, carinska su tijela po slobodnoj ocjeni ovlaštena zahtijevati davanje osiguranja ako ocijene da namirenje carinskog duga ili carinskog duga koji bi mogao nastati u propisanome roku nije sigurno.
[…]”
9
U članku 193. Carinskog zakonika navodi se:
„Osiguranje se može dati:
–
polaganjem gotovine ili
–
jamstvom.”
10
Člankom 195. Carinskog zakonika određuje se:
„Jamac se pismeno obvezuje da će solidarno s dužnikom osigurati iznos carinskog duga koji se mora naplatiti.
[…]”
11
Člankom 217. stavkom 1. prvim podstavkom Carinskog zakonika, koji se nalazi u odjeljku 1. naslovljenom „Knjiženje carinskog duga i obavještavanje dužnika o iznosu carine” poglavlja 3. naslovljenog „Naplata iznosa carinskog duga” glave VII. navedenog zakonika, određuje se:
„Svaki iznos uvozne ili izvozne carine proizašle iz carinskog duga, u daljnjem tekstu: ‚iznos carine’, carinska tijela obračunavaju čim dobiju potrebne podatke, i proknjižuju u računovodstvenim evidencijama ili bilo kojem drugom istovrijednom sredstvu (knjiženje).”
12
Člankom 221. stavkom 1. Carinskog zakonika određuje se:
„Nakon što se iznos carine proknjiži, dužnika se obavješćuje o iznosu carine u skladu s propisanim postupcima.”
Francusko pravo
13
Poglavlje V. naslovljeno „Postupak prije donošenja odluke: pravo na saslušanje”, glave II. francuskog Carinskog zakonika naslovljene „Organizacija i funkcioniranje carinske službe”, čine članci 67. A do 67. D.
14
Člankom 67. A francuskog Carinskog zakonika, u verziji proizašloj iz članka 25. loia no 2009‑1674 du 30 décembre 2009 (Zakon br. 2009‑1674 od 30. prosinca 2009., JORF br. 303 od 31. prosinca 2009., tekst br. 2), određuje se:
„Podložno odredbama članka 67. B, svakoj odluci donesenoj u skladu s [Carinskim zakonikom] i njegovim provedbenim odredbama, ako je ona nepovoljna ili ako se njome obavještava o carinskom dugu kako je definiran u članku 4. stavku 9. [Carinskog zakonika], prethodi slanje ili predaja dotičnoj osobi dokumenta kojim carinska uprava daje na znanje predloženu odluku, njezine razloge, upućivanje na dokumente i podatke na kojima će se ona temeljiti kao i mogućnost kojom raspolaže zainteresirana osoba da iznese svoja očitovanja u roku od trideset dana od dostave ili predaje tog dokumenta.”
15
Člankom 67. D točkom e) francuskog Carinskog zakonika, u verziji proizašloj iz loia no 2009‑1674, određuje se:
„Ovo se poglavlje ne primjenjuje na:
[…]
e)
rješenja o naplati dostavljena u skladu s člankom 345. ovog zakonika radi naplate neplaćenih tražbina po dospijeću, uz iznimku onih koje su utvrđene nakon povrede tog zakonika;”
16
Člankom 345. francuskog Carinskog zakonika, u verziji proizašloj iz članka 44. loia no 2002‑1576 du 30 décembre 2002 de finances rectificative pour 2002 (Zakon br. 2002‑1576 od 30. prosinca 2002. o rebalansu proračuna za 2002., JORF br. 304 od 31. prosinca 2002., tekst br. 2) određuje se:
„Tražbine bilo koje vrste koje je utvrdila i naplaćuje carinska uprava čine predmet rješenja o naplati, pod uvjetom da se, prema potrebi, pokrene postupak pred sudom.
[…]”
17
Člankom 405. francuskog Carinskog zakonika, u verziji proizašloj iz članka 44. loia no 2002‑1576 (Zakon br. 2002‑1576), određuje se:
„Jamci su obvezni, na isti način kao i glavni dužnici, platiti carine i pristojbe, novčane kazne i druge iznose koje duguju obveznici za koje jamče.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
18
Dana 25. kolovoza 2011. društvo Alpha Commodities uvezlo je i istovarilo 46000 tona australske soli u luci Cherbourg (Francuska). Dok je čekalo na ponovni izvoz te robe, s BPC‑om, subjektom koji pruža usluge prijevoza i logističke usluge, sklopilo je ugovor o skladištenju.
19
BPC je 21. listopada 2011. sklopio sporazum o privremenom najmu za to skladištenje s lukom Cherbourg. Taj sporazum o privremenom najmu, koji je nekoliko puta produljen, ostao je na snazi do 30. lipnja 2015.
20
Dana 8. prosinca 2011. BPC je od carinske uprave dobio odobrenje za postupak carinskog skladištenja, kojim se omogućava odgoda plaćanja carine i poreza, istog trajanja valjanosti kao i sporazum o privremenom najmu. BPC je stavio robu u postupak carinskog skladištenja 9. prosinca 2011.
21
Smatrajući da BPC više ne raspolaže valjanim sporazumom o privremenom najmu, carinska uprava ga je obavijestila 8. veljače 2016. da je odobrenje za postupak carinskog skladištenja poništeno s trenutačnim učinkom i da ga namjerava obavijestiti o carinskom dugu koji proizlazi iz nevaljanosti navedenog postupka.
22
Dana 9. ožujka 2016. carinska uprava dostavila je BPC‑u konačnu odluku o utvrđenju carinskog duga i nalog za plaćanje.
23
Carinska uprava proknjižila je 21. ožujka 2016. iznos tog duga i uputila BPC‑u rješenja o naplati u iznosu od 454807 eura, od čega 104265 eura na ime carine i 350542 eura na ime poreza na dodanu vrijednost (PDV).
24
Dana 21. ožujka i 21. lipnja 2016. ta uprava dostavila je tužitelju iz glavnog postupka, u svojstvu jamca BPC‑a, dva rješenja o naplati koja su se odnosila na ukupan iznos od 104265 eura koji odgovara carinama za koje je jamčio.
25
Presudom od 1. listopada 2018. tribunal de grande instance de Caen (Okružni sud u Caenu, Francuska) odbio je zahtjeve BPC‑a i tužitelja iz glavnog postupka za poništenje kako rješenja o naplati izdanih protiv njih tako i odluka o odbijanju njihova osporavanja navedenih rješenja koje je dostavila carinska uprava.
26
Cour d’appel de Caen (Žalbeni sud u Caenu, Francuska) presudom od 10. rujna 2019. – djelomično ukidajući tu presudu u odnosu na BPC – poništio je rješenje o naplati koje mu je dostavljeno 21. ožujka 2016. i odbio sve zahtjeve carinske uprave protiv tog društva. Taj sud podsjetio je, među ostalim, na to da na temelju članaka 217. i 221. Carinskog zakonika i članka 345. francuskog Carinskog zakonika obavijesti o iznosu carina, kako bi bila valjana, mora prethoditi knjiženje tog iznosa i da, kako bi se carina naplatila rješenjem o naplati, dužnik carinskog duga o njoj mora biti valjano obaviješten, što pretpostavlja da je utvrđena. Budući da to ovdje nije bio slučaj, obavještavanje BPC‑a o carini nije bilo valjano.
27
Kad je riječ o tužitelju iz glavnog postupka, cour d’appel de Caen potvrdio je, istom presudom, presudu kojom mu je naloženo da na ime svoje obveze kao jamca carinskoj upravi plati carinu koja je zatražena od BPC‑a. Prema mišljenju tog suda, ni članak 221. Carinskog zakonika ni članak 67. A francuskog Carinskog zakonika ne primjenjuje se na jamca, nego samo na dužnika carinskog duga.
28
Sud koji je uputio zahtjev, Cour de cassation (Kasacijski sud, Francuska), ističe da su na dan dostave rješenja o naplati tužitelju iz glavnog postupka predmetne carine bile proknjižene u smislu članka 217. Carinskog zakonika, ali da BPC, dužnik carinskog duga, o njima nije bio valjano obaviješten u smislu članka 221. tog zakonika. Naglašava da je stoga sporan pojam „dospijeće carinskog duga” i da dvoji nije li nevaljanost priopćenja carine dužniku, s obzirom na to da prethodno nije knjižena, a zbog koje se zabranjuje njezina naplata od tog dužnika, osobna iznimka dužnika na koju se jamac ne može pozvati ili je pak carinski dug u odnosu na jamca dospio samo ako je dospio u odnosu na dužnika.
29
Osim toga, Cour de cassation (Kasacijski sud, Francuska) pita se povređuje li jamčeva prava obrane činjenica da, u skladu s člankom 67. D Carinskog zakonika, dostavi rješenja o naplati na temelju članka 345. tog zakonika ne prethodi kontradiktorna faza.
30
U tim okolnostima, sud koji je uputio zahtjev odlučio je prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članke 195., 217. i 221. Carinskog zakonika tumačiti na način da carinska uprava ne može od solidarnog jamca zahtijevati plaćanje carinskog duga sve dok se dužnik valjano ne obavijesti o iznosu carine?
2.
(a)
Podrazumijeva li poštovanje prava obrane, a osobito prava na podnošenje očitovanja prije donošenja bilo kojeg akta koji negativno utječe na neku osobu, koje predstavlja temeljno načelo prava Unije, to da carinska uprava, ako dužnik u propisanom roku ne plati carinski dug te se on naplaćuje od jamca, potonjem mora prethodno omogućiti da učinkovito izrazi svoje stajalište o elementima na kojima namjerava temeljiti svoju odluku da od njega zahtijeva plaćanje?
(b)
Je li činjenica da je samom dužniku carinskog duga omogućeno da učinkovito iznese svoje stajalište prije obavještavanja o carini takve naravi da utječe na odgovor na pitanje 2.(a)?
(c)
U slučaju potvrdnog odgovora na pitanje 2.(a), kojoj od odluka koje negativno utječu na jamca mora prethoditi kontradiktorna faza: odluci carinske uprave da proknjiži carine i o njima obavijesti dužnika carinskog duga ili odluci da od jamca zahtijeva plaćanje?”
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
31
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 195., članak 217. stavak 1. i članak 221. stavak 1. Carinskog zakonika tumačiti na način da carinska tijela od jamca iz navedenog članka 195. ne mogu zahtijevati plaćanje carinskog duga sve dok dužnik nije valjano obaviješten o iznosu carine.
32
Prije svega, valja podsjetiti na to da iz formulacije članka 221. stavka 1. Carinskog zakonika proizlazi da „knjiženju” koje se u skladu s člankom 217. stavkom 1. navedenog zakonika sastoji od toga da carinska tijela upisuju iznos carina u računovodstvene evidencije ili bilo koje drugo istovrijedno sredstvo mora prethoditi obavještavanje dužnika o iznosu uvoznih ili izvoznih carina (presuda od 28. siječnja 2010., Direct Parcel Distribution Belgium, C‑264/08, EU:C:2010:43, t. 26. i navedena sudska praksa).
33
Naime, Sud je presudio da se takvo kronološko odvijanje transakcija knjiženja i priopćenja iznosa carina, utvrđeno samim naslovom odjeljka 1. poglavlja 3. glave VII. Carinskog zakonika, odnosno „Knjiženje carinskog duga i obavještavanje dužnika o iznosu carine”, mora poštovati a da pritom ne dovede do razlika u postupanju između poreznih obveznika i da usto ne naruši neometano funkcioniranje carinske unije (presuda od 28. siječnja 2010., Direct Parcel Distribution Belgium, C‑264/08, EU:C:2010:43, t. 27. i navedena sudska praksa).
34
Sud je iz toga zaključio da članak 221. stavak 1. Carinskog zakonika treba tumačiti na način da se obavještavanje dužnika od strane carinskih tijela, u skladu s propisanim postupcima, o iznosima uvoznih ili izvoznih carina koje treba platiti može valjano izvršiti samo ako su navedena tijela prethodno knjižila te iznose (presuda od 28. siječnja 2010., Direct Parcel Distribution Belgium, C‑264/08, EU:C:2010:43, t. 28. i navedena sudska praksa).
35
Iz toga slijedi da, kada dužnik nije valjano obaviješten o iznosu carina jer on nije prethodno knjižen – slučaj koji odgovara činjenicama iz glavnog postupka jer iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je knjiženje provedeno nakon BPC‑ova obavještavanja o iznosu carina – carinski dug ne dospijeva u odnosu na dužnika.
36
Osim toga, kao što to proizlazi iz zahtjeva za prethodnu odluku, zbog tog je razloga carinska uprava u glavnom predmetu poništila svoje zahtjeve usmjerene protiv BPC‑a.
37
Zatim, kada je riječ o pitanju može li se od jamca ipak zahtijevati plaćanje carinskog duga koji nije dospio u odnosu na njegova dužnika, kao prvo valja primijetiti da je, iako pravo Unije ne uređuje ugovor o jamstvu, Sud utvrdio da vjerovnik može zahtijevati plaćanje od jamca dužnika samo ako postoji dug navedenog dužnika.
38
Naime, Sud je u biti istaknuo da je prema općim načelima koja proizlaze iz pravnih sustava država članica ugovor o jamstvu trostrana transakcija kojom se jamac obvezuje prema vjerovniku da će ispuniti obveze koje je preuzeo dužnik u slučaju da ih on sam ne ispuni (vidjeti u tom smislu presudu od 15. svibnja 2003., Préservatrice foncière TIARD, C‑266/01, EU:C:2003:282, t. 27.).
39
Sud je utvrdio da takav ugovor stvara novu obvezu na teret jamca da zajamči izvršenje glavne obveze koja je na dužniku te da jamac ne zamjenjuje dužnika, nego samo jamči plaćanje njegova duga, prema uvjetima pojašnjenima u ugovoru o jamstvu ili propisanima zakonom (presuda od 15. svibnja 2003., Préservatrice foncière TIARD, C‑266/01, EU:C:2003:282, t. 28).
40
Tako stvorena obveza je akcesorna u smislu da, s jedne strane, vjerovnik može zahtijevati plaćanje od jamca samo ako je dug za koji se jamči dospio i, s druge strane, obveza koju je jamac preuzeo ne može biti šira od dužnikove obveze (vidjeti u tom smislu presudu od 15. svibnja 2003., Préservatrice foncière TIARD, C‑266/01, EU:C:2003:282, t. 29. i navedenu sudsku praksu).
41
U novije vrijeme, Sud je ponovio da je ugovor o jamstvu ugovor različit od onoga kojim se dužnik obvezuje vjerovniku, kojim jamac, koji je treća osoba u tom potonjem ugovornom odnosu, ima ulogu da zajamči vjerovniku plaćanje onoga što dužnik može dugovati potonjemu na temelju obveze za koju se jamči, a koja se sastoji od duga koji dužnik duguje vjerovniku (presuda od 2. rujna 2021., CRCAM, C‑337/20, EU:C:2021:671, t. 58.).
42
Kao drugo, valja podsjetiti na to da se u skladu s utvrđenjima Suda u pogledu ugovora o jamstvu u članku 195. Carinskog zakonika navodi da se jamac pismeno obvezuje da će solidarno s dužnikom osigurati iznos carinskog duga „koji se mora naplatiti”.
43
Stoga iz prethodnih razmatranja proizlazi, s jedne strane, da carinski dug nije dospio u pogledu dužnika ako ne postoji prethodno knjiženje iznosa carina bez čega obavještavanje navedenog dužnika o tom iznosu nije valjano i, s druge strane, da se od jamca ne može zahtijevati da jamči plaćanje navedenog duga dok on nije dospio u pogledu dužnika.
44
U tim okolnostima na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 195., članak 217. stavak 1. i članak 221. stavak 1. Carinskog zakonika treba tumačiti na način da carinska tijela ne mogu zahtijevati od jamca iz tog članka 195. plaćanje carinskog duga sve dok dužnik nije valjano obaviješten o iznosu carina.
Drugo pitanje
45
Uzimajući u obzir odgovor na prvo pitanje i činjenicu da je, prema sudu koji je uputio zahtjev, carinska uprava konačno poništila sve svoje zahtjeve prema BPC‑u i da to društvo stoga nije u zakašnjenju s plaćanjem ikakvog carinskog duga koji bi ta uprava mogla nastojati naplatiti od tužitelja iz glavnog postupka u njegovu svojstvu jamca, drugo pitanje očito je, u svojim različitim elementima, hipotetsko. Sud ne može odgovoriti na prethodno pitanje nacionalnog suda ako je očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom glavnog postupka ili je problem hipotetski (presuda od 19. siječnja 2023., Unilever Italia Mkt. Operations, C‑680/20, EU:C:2023:33, t. 19. i navedena sudska praksa). Iz toga slijedi da je drugo pitanje nedopušteno.
Troškovi
46
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (sedmo vijeće) odlučuje:
Članak 195., članak 217. stavak 1. i članak 221. stavak 1. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 648/2005 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. travnja 2005.,
treba tumačiti na način da:
carinska tijela od jamca iz navedenog članka 195. ne mogu zahtijevati plaćanje carinskog duga sve dok dužnik nije valjano obaviješten o iznosu carina.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski