62022CJ0774_RES
Predmet C-774/22
JX
protiv
FTI Touristik GmbH
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Amtsgericht Nürnberg)
Presuda Suda (drugo vijeće) od 29. srpnja 2024.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Sudska nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima – Uredba (EU) br. 1215/2012 – Članak 18. – Sudska nadležnost u području potrošačkih ugovora – Utvrđivanje međunarodne i mjesne nadležnosti sudova države članice – Međunarodni element – Putovanje u treću državu”
Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Sudska nadležnost i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima – Uredba br. 1215/2012 – Nadležnost za potrošačke ugovore – Područje primjene –Spor između potrošača i organizatora putovanja nakon sklapanja ugovora o putovanju u paket‑aranžmanu – Suugovaratelji s domicilom u istoj državi članici – Odredište putovanja koje se nalazi u inozemstvu – Međunarodna i mjesna nadležnost suda na čijem području potrošač ima domicil – Uključenost
(uredbe Europskog parlamenta i Vijeća br. 1896/2006, čl. 3. st. 1. i br. 1215/2012, uv. izj. 3. i 26. i čl. 18. i 19. st. 3.)
(t. 25.-37., 40.-45., 47. i izreka)
Kratak prikaz
Odlučujući o zahtjevu za prethodnu odluku u okviru spora između potrošača s domicilom u državi članici i organizatora putovanja sa sjedištem u istoj državi članici, koji se odnosi na putovanje u inozemstvo koje je rezervirao potrošač, Sud pojašnjava područje primjene Uredbe Bruxelles I.a (
1
), ispitujući konkretnije postojanje međunarodnog elementa u takvoj situaciji.
U prosincu 2021. JX, fizička osoba s domicilom u Nürnbergu (Njemačka), sklopila je ugovor o putovanju u paket-aranžmanu s društvom FTI Touristik GmbH, organizatorom putovanja sa sjedištem u Münchenu (Njemačka), radi putovanja u treću državu.
Osoba JX pred Amtsgerichtom Nürnberg (Općinski sud u Nürnbergu, Njemačka), sudom mjesta njezina domicila, smatrajući da nije bila u dovoljnoj mjeri obaviještena o uvjetima ulaska i viza u predmetnoj državi, zahtijeva plaćanje naknade štete u visini od 1500 eura. Prema njezinu mišljenju, mjesna nadležnost tog suda proizlazi iz zaštitnih pravila o nadležnosti predviđenih Uredbom Bruxelles I.a u korist potrošača (
2
). Društvo FTI Touristik pak tvrdi da je taj sud mjesno nenadležan i da se ta uredba ne primjenjuje na isključivo unutarnje situacije poput one o kojoj je riječ u ovom slučaju. U takvoj situaciji ne postoji međunarodni element koji je potreban da bi ta uredba bila primjenjiva.
Svojim zahtjevom za prethodnu odluku taj sud traži od Suda da pojasni određuje li Uredba Bruxelles I.a međunarodnu i mjesnu nadležnost suda države članice na čijem području potrošač ima domicil u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, u kojoj je međunarodni element ograničen na odredište putovanja koje se nalazi u inozemstvu.
Ocjena Suda
Kako bi se ispitalo, kao prvo, primjenjuje li se Uredba Bruxelles I.a na spor kao što je onaj u glavnom postupku, u kojem tužitelj i tuženik imaju domicil u istoj državi članici, Sud podsjeća na to da primjena pravila o nadležnosti iz te uredbe zahtijeva postojanje međunarodnog elementa. Takav element postoji osobito kada situacija iz dotičnog spora može dovesti do pitanja koja se odnose na utvrđivanje nadležnosti sudova u međunarodnom poretku. Iako je međunarodni element očito prisutan kada barem jedna od stranaka ima uobičajeno boravište u državi članici koja nije država članica suda pred kojim je pokrenut postupak, međunarodnost ipak može proizlaziti i iz drugih čimbenika povezanih s, među ostalim, predmetom spora. Stoga povezanost s državom članicom i s trećom državom na temelju, primjerice, domicila tužitelja i tuženika u prvoj državi i toga što se sporne činjenice nalaze u drugoj državi također može dati međunarodno obilježje pravnom odnosu u pitanju jer ta situacija u državi članici može dovesti do pitanja koja se odnose na utvrđivanje nadležnosti sudova u međunarodnom poretku. Iz toga slijedi da spor u vezi s ugovornim obvezama za koje se pretpostavlja da su izvršene bilo u trećoj državi bilo u državi članici koja nije država članica u kojoj dvije stranke imaju domicil može dovesti do pitanja o određivanju nadležnosti sudova u međunarodnom poretku i stoga ispunjava uvjet međunarodnog elementa koji se zahtijeva kako bi spor bio obuhvaćen područjem primjene Uredbe Bruxelles I.a.
Što se tiče sporova između potrošača i prodavatelja robe ili pružatelja usluga, to je tumačenje najprije potkrijepljeno člankom 18. stavkom 1. Uredbe Bruxelles I.a (
3
), na temelju kojeg se potrošači mogu pozivati na pravilo doneseno u njihovu korist protiv prodavatelja robe ili pružatelja usluga koji imaju domicil ne samo u drugim državama članicama, uključujući treće države, nego i u istoj državi članici u kojoj potrošač ima domicil. Osim toga, to je tumačenje u skladu s ciljem Uredbe Bruxelles I.a s obzirom na to da je Sud u više navrata presudio da se njome nastoji ostvariti cilj pravne sigurnosti, koji zahtijeva da nacionalni sud pred kojim se vodi postupak može lako donijeti odluku o svojoj nadležnosti, bez potrebe za razmatranjem merituma predmeta. U skladu s tim ciljem, predmet koji uključuje putnikov zahtjev u vezi s problemima na koje se naišlo u okviru putovanja u inozemstvo, koje organizira i prodaje organizator putovanja, mora se smatrati međunarodnim za potrebe Uredbe Bruxelles I.a s obzirom na to da je odredište putovanja element koji je lako provjeriti. Naposljetku, to tumačenje ne može se dovesti u pitanje pozivanjem Suda na pojam „prekogranični slučaj” koji je definiran u članku 3. stavku 1. Uredbe br. 1896/2006 (
4
) kao slučaj u kojem barem jedna stranka ima domicil ili uobičajeno boravište u državi članici koja nije država članica u kojoj se nalazi sud pred kojim je pokrenut postupak. Naime, budući da ta uredba i Uredba Bruxelles I.a nemaju ni isti predmet ni isto područje primjene, drugu uredbu ne treba tumačiti s obzirom na prvu uredbu.
Slijedom toga, spor koji se odnosi na ugovor o putovanju obuhvaćen je područjem primjene Uredbe Bruxelles I.a iako ugovorne stranke, odnosno potrošač i njegov suugovaratelj, imaju domicil u istoj državi članici jer se odredište putovanja nalazi u inozemstvu.
Što se tiče, kao drugo, pitanja određuje li se člankom 18. Uredbe Bruxelles I.a i međunarodna i mjesna nadležnost predmetnog suda, Sud ističe da iz samog teksta prvog stavka tog članka proizlazi da se pravila o sudskoj nadležnosti iz te odredbe u slučaju da potrošač pokrene postupak odnose, s jedne strane, na „sudove države članice u kojoj [druga] stranka ima domicil” i, s druge strane, na „sud mjesta gdje potrošač ima domicil”. Iako se prvim od ta dva pravila samo dodjeljuje međunarodna nadležnost pravosudnom sustavu određene države u cjelini, drugim se pravilom izravno dodjeljuje mjesna nadležnost sudu mjesta gdje potrošač ima domicil. To drugo pravilo tako ne određuje samo međunarodnu sudsku nadležnost predmetnog suda nego i izravno određuje točno određeni sud unutar države članice a da pritom ne upućuje na pravila o raspodjeli mjesne nadležnosti koja su na snazi u toj državi članici.
Sud iz toga zaključuje da se člankom 18. Uredbe Bruxelles I.a određuje i međunarodna i mjesna nadležnost suda države članice na čijem području potrošač ima domicil kada taj potrošač pred takvim sudom pokrene postupak protiv organizatora putovanja nakon sklapanja ugovora o putovanju u paket‑aranžmanu i kada te dvije ugovorne strane obje imaju domicil u toj državi članici, ali se odredište putovanja nalazi u inozemstvu.
(
1
)	Uredba (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289. i ispravci SL 2014., L 160, str. 40. i SL 2016., L 202, str. 57.; u daljnjem tekstu: Uredba Bruxelles I.a)
(
2
)	Osoba JX se osobito poziva na članke 17. i 18. Uredbe Bruxelles I.a.
(
3
)	U skladu s tom odredbom: „Potrošač može pokrenuti postupak protiv druge ugovorne stranke bilo pred sudovima države članice u kojoj ta stranka ima domicil, ili, neovisno o domicilu druge stranke, pred sudovima mjesta gdje potrošač ima domicil.”
(
4
)	Uredba (EZ) br. 1896/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uvođenju postupka za europski platni nalog (SL 2006., L 399, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 7., str. 94.)