62021CO0649
BESLUT AV DOMSTOLENS VICE ORDFÖRANDE
den 22 februari 2022 (
*1
)
[Text rättad genom beslut av den 23 mars 2022]
”Överklagande – Intervention – Konkurrens – Koncentrationer – Beslut om att en koncentration är förenlig med den inre marknaden och med avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdets funktion under förutsättning att vissa åtaganden uppfylls – Företag som är verksamt på de marknader som berörs av koncentrationen – Intresse av utgången av tvisten – Bifall”
I mål C‑649/21 P(I),
angående ett överklagande enligt artikel 57 andra stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol, som ingavs den 25 oktober 2021,
Fastweb SpA, Milano (Italien), företrätt av E. Cerchi, M. Merola, och F. Caliento, avvocati,
klagande,
i vilket de andra parterna är:
Iliad Italia SpA, Milano, företrätt av D. Fosselard och D. Waelbroeck, avocats,
sökande i första instans,
Europeiska kommissionen, företrädd av G. Conte, J. Szczodrowski och C. Sjödin, samtliga i egenskap av ombud,
svarande i första instans,
efter att ha hört generaladvokaten M. Szpunar,
[I rättad lydelse enligt beslut av den 23 mars 2022]
meddelar domstolens vice ordförande följande
Beslut
1
Fastweb SpA har yrkat att domstolen ska upphäva det beslut som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 27 september 2021, Iliad Italia/kommissionen (T‑692/20, ej publicerat, EU:T:2021:686) (nedan kallat det överklagade beslutet), genom vilket tribunalen avslog bolagets ansökan om att få intervenera till stöd för de yrkanden som framförts av Iliad Italia SpA, sökande i första instans i mål T‑692/20.
Tillämpliga bestämmelser
2
Artikel 2.3 i rådets förordning (EG) nr 139/2004 av den 20 januari 2004 om kontroll av företagskoncentrationer (EUT L 24, 2004, s. 1) har följande lydelse:
”En koncentration som påtagligt skulle hämma den effektiva konkurrensen inom den gemensamma marknaden eller en väsentlig del av den, i synnerhet till följd av att en dominerande ställning skapas eller förstärks, skall förklaras oförenlig med den gemensamma marknaden.”
3
I artikel 8.3 i förordningen föreskrivs följande:
”Om kommissionen finner att en koncentration uppfyller kriteriet i artikel 2.[3] … skall den fatta ett beslut enligt vilket koncentrationen förklaras oförenlig med den gemensamma marknaden.”
Bakgrund till tvisten
4
Bakgrunden till tvisten beskrivs i punkterna 1‐8 i det överklagade beslutet. Den kan, med avseende på förevarande interimistiska förfarande, sammanfattas enligt följande.
5
Den 17 januari 2020 mottog Europeiska kommissionen en anmälan om en planerad koncentration (nedan kallad den anmälda koncentrationen), genom vilken Vodafone Europe BV och Telecom Italia SpA avsåg att kombinera sin passiva infrastrukturverksamhet i Italien i ett nyskapat gemensamt företag med namnet Infrastrutture Wireless Italiane SpA (nedan kallat INWIT).
6
Den 6 mars 2020 antog kommissionen, med tillämpning av förordning nr 139/2004, beslut C(2020) 1573 final i vilken den förklarade den anmälda transaktionen förenlig med den inre marknaden och EES-avtalet (ärende COMP/M.9674 – Vodafone ITALIA/TIM/INWIT JV) (nedan kallat det omtvistade beslutet).
7
I det omtvistade beslutet bedömde kommissionen inledningsvis de troliga effekterna av den anmälda koncentrationen. Kommissionen ansåg för det första att den anmälda koncentrationen gav upphov till allvarliga tvivel beträffande dess förenlighet med den inre marknaden på grund av vertikala icke-samordnade effekter på marknaderna för tillhandahållande av mobila telekommunikationstjänster i detalj- och grossistledet. För det andra uteslöt kommissionen inte att den anmälda koncentrationen kunde ge upphov till allvarliga tvivel beträffande dess förenlighet med den inre marknaden dels på grund av vertikala icke-samordnade effekter till nackdel för leverantörer i detaljistledet och i grossistledet av fasta trådlösa telekommunikationstjänster med hjälp av tekniken ”fixed wireless access” (fast yttäckande radioaccess), dels på grund av horisontella icke-samordnade effekter för tillhandahållande av värdtjänster avseende passiva infrastrukturer till mobilnätsoperatörer, till operatörer som använder tekniken ”fixed wireless access”, och till andra kunder än tv- och radioföretag.
8
Därefter fann kommissionen att de åtaganden som Vodafone Europe och Telecom Italia hade gjort kunde göra den anmälda transaktionen förenlig med den inre marknaden och avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) av den 2 maj 1992 (EGT L 1, 1994, s. 3). Kommissionen drog härav slutsatsen att den anmälda koncentrationen, i dess ändrade form till följd av de åtaganden som parterna i koncentrationen hade erbjudit sig att göra, inte påtagligt skulle hämma den effektiva konkurrensen på de marknader där konkurrensproblem hade identifierats.
9
I det omtvistade beslutet anges således att den anmälda koncentrationen är förenlig med den inre marknaden och EES-avtalet, under förutsättning att de villkor och skyldigheter som anges i åtagandena i bilagan till beslutet iakttas av parterna i koncentrationen.
Förfarandet vid tribunalen och det överklagade beslutet
10
Iliad Italia väckte talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 18 november 2020.
11
Genom handling som inkom till tribunalens kansli den 11 mars 2021 ansökte Fastweb om att få intervenera i mål T‑692/20 till stöd för Iliad Italias yrkanden.
12
I det överklagade beslutet avslog tribunalen denna interventionsansökan.
13
Tribunalen konstaterade för det första, i punkt 24 i det överklagade beslutet, att det omtvistade beslutet inte riktade sig till Fastweb.
14
För det andra fann tribunalen, i punkt 33 i det överklagade beslutet, att Fastweb inte hade styrkt att bolaget var tvunget eller faktiskt skulle bli tvunget att teckna avtal med INWIT om värdtjänster för sin transmissionsutrustning och att bolaget således inte hade uppfyllt sin bevisbörda. Härvidlag påpekade tribunalen bland annat, i punkterna 26, 29 och 31 i det överklagade beslutet, att det framgick av det omtvistade beslutet och av kommissionens yttrande att Fastweb använde alternativ till INWIT:s passiva infrastruktur och att bolaget inte hade visat att dessa alternativ riskerade att visa sig otillräckliga för att tillgodose dess behov eller äventyras genom att partnerskapet och samarbetet mellan Fastweb och andra aktörer misslyckades.
15
Tribunalen preciserade, i punkt 34 i det överklagade beslutet, att om Fastwebs yttrande skulle tolkas så, att ett misslyckande vad gällde partnerskapet eller samarbetet skulle innebära att bolaget skulle ha behov av INWIT:s värdtjänster, utgör ett sådant misslyckande under alla förhållanden en framtida och hypotetisk händelse som inte kan visa att det föreligger ett direkt och faktiskt intresse av utgången av tvisten.
16
För det tredje fann tribunalen, i punkt 36 i det överklagade beslutet, att Fastweb inte hade visat att de villkor och skyldigheter som ålagts parterna i koncentrationen medförde andra verkningar för bolagets situation än vad som följer av dess partnerskap och samarbete med andra aktörer eller verkningar utöver dem som följer av detta partnerskap och samarbete.
Parternas yrkanden
17
I sitt överklagande har Fastweb yrkat att domstolen ska
–
upphäva det överklagade beslutet,
–
bifalla Fastwebs ansökan om att få intervenera i mål T‑692/20 till stöd för Iliad Italias yrkanden, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna med avseende på målet om överklagande.
18
Kommissionen har yrkat att domstolen ska
–
ogilla överklagandet, och
–
förplikta Fastweb att ersätta rättegångskostnaderna med avseende på målet om överklagande.
Prövning av överklagandet
19
Till stöd för sitt överklagande har Fastweb anfört två grunder, varav den första avser en felaktig motivering och en missuppfattning av de faktiska omständigheterna och den andra avser felaktig rättstillämpning vid tillämpningen av artikel 40 i stadgan för Europeiska unionens domstol.
Den första grunden
Argument
20
Fastweb har som första grund gjort gällande att det överklagade beslutet innehåller en felaktig motivering och en missuppfattning av de faktiska omständigheterna, eftersom tribunalen i det överklagade beslutet fann att Fastweb inte hade något intresse av utgången av tvisten av det enda skälet att bolaget för närvarande använder sig av ett alternativ till INWIT:s passiva infrastruktur.
21
Den enda relevanta frågan är emellertid huruvida Fastwebs rättsliga ställning eller ekonomiska situation kommer att ändras eller skulle kunna ändras om Iliad Italias yrkande om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet bifalls. Tribunalen borde således ha prövat interventionsansökan genom att bedöma vilka följder en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet får för Fastwebs affärsverksamhet. I detta sammanhang kunde tribunalen inte undvika att grunda sig på ”antaganden” avseende koncentrationens verkningar, eftersom allt intresse av utgången av en tvist rörande en koncentration med nödvändighet grundar sig på sådana ”antaganden”.
22
I förevarande fall är det visat att Fastweb har ett intresse av att intervenera, eftersom en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet skulle göra det möjligt för bolaget att få bättre konkurrensvillkor, genom att ge bolaget tillgång till de värdtjänster som INWIT tillhandahåller som komplement eller som ersättning för de tjänster som bolaget erhåller genom sitt partnerskap och samarbete. En delvis ogiltigförklaring av detta beslut skulle å sin sida göra det möjligt för Fastweb att få tillgång till ett bättre urval av INWIT:s anläggningar och att få större klarhet om vad som kännetecknar dessa anläggningar och om hur man får tillgång till dem.
23
Tribunalen har således bortsett från väsentliga omständigheter i målet, i synnerhet den omständigheten att avsaknaden på marknaden av alternativ till de anläggningar som INWIT för närvarande använder skulle frånta Fastweb förhandlingsstyrka gentemot sina partner och begränsa konkurrensen på marknaden.
24
Fastweb har även anfört att det finns anledning att beakta flera ytterligare faktiska omständigheter, närmare bestämt dess deltagande i det administrativa förfarandet vid kommissionen, dess egenskap av ny nätoperatör på marknaden, överlämnandet av upplysningar till kommissionen om den skada som bolaget lidit till följd av att bolaget inte hade tillträde till INWIT:s anläggningar och likheten mellan dess och Iliad Italias ställning.
25
Kommissionen har gjort gällande att den första grunden inte kan tas upp till sakprövning och anfört att Fastweb dels har ifrågasatt tribunalens fastställande av de faktiska omständigheterna utan att göra gällande eller visa att de faktiska omständigheterna har missuppfattats, dels har lagt fram faktiska omständigheter som inte åberopats vid tribunalen.
Bedömning
26
Inledningsvis ska en prövning göras av de argument som kommissionen har anfört för att bestrida att den första grunden kan tas upp till sakprövning.
27
Domstolen erinrar för det första om att enligt dess fasta praxis ska ett överklagande enligt artikel 256.1 andra stycket FEUF och artikel 58 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol vara begränsat till rättsfrågor och får inte avse en bedömning av de faktiska omständigheterna. Tribunalen är således ensam behörig att bedöma bevisningen. Bedömningen av de faktiska omständigheterna och av bevisningen utgör följaktligen inte, med undantag för då de har missuppfattats, en rättsfråga som ska prövas av domstolen i ett mål om överklagande (se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 juni 2016, Bundesverband der Pharmazeutischen Industrie/Allergopharm, C‑157/16 P(I), ej publicerat, EU:C:2016:476, punkt 9 och där angiven rättspraxis).
28
Redogörelsen för vissa aspekter av de argument som framförts av Fastweb till stöd för den första grunden skulle förvisso kunna leda till slutsatsen att denna grund delvis syftar till att ifrågasätta tribunalens bedömning av de faktiska omständigheterna. Emellertid har Fastweb genom denna grund i huvudsak gjort gällande att tribunalen tillämpade ett felaktigt kriterium när den prövade huruvida bolaget hade ett berättigat intresse av utgången av tvisten, nämligen ett kriterium avseende avsaknaden av nuvarande eller förutsebar framtida användning av tjänster som tillhandahålls av de aktuella parterna i koncentrationen, trots att tribunalen endast borde ha prövat huruvida bolagets rättsliga eller ekonomiska ställning kunde påverkas av en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet, med hänsyn till denna koncentrations förutsebara effekter för detta bolags konkurrensvillkor.
29
En sådan invändning omfattas av behörigheten för domstolen i ett överklagande, eftersom den avser en påstådd felaktig rättstillämpning från tribunalens sida, vilket innebär att den första grunden kan tas upp till sakprövning såvitt den avser denna invändning.
30
För det andra framgår det av domstolens praxis att om en part tilläts att vid domstolen åberopa en ny grund som denne inte har åberopat vid tribunalen, skulle detta innebära att vederbörande vid domstolen, vilken har en begränsad behörighet i mål om överklagande, kunde anhängiggöra en mer omfattande tvist än den som tribunalen har prövat. Domstolen är i ett mål om överklagande således endast behörig att pröva den rättsliga bedömningen av de grunder som har åberopats i den lägre instansen (beslut av domstolens vice ordförande av den 13 november 2019, EDP España/kommissionen, C‑536/19 P(I), ej publicerat, EU:C:2019:965, punkt 22 och där angiven rättspraxis).
31
Genom att göra gällande att tribunalen felaktigt underlåtit att beakta de faktiska omständigheter som nämns i punkt 24 ovan, vilka inte hade åberopats i första instans, har Fastweb i själva verket lagt fram en grund för domstolen som inte åberopades vid tribunalen, nämligen att bolagets interventionsansökan borde ha bifallits på grundval av dessa faktiska omständigheter. De argument som grundar sig på nämnda faktiska omständigheter kan således inte tas upp till sakprövning.
32
I motsats till vad kommissionen har hävdat ska däremot de av Fastwebs argument som sammanfattas i punkterna 22 och 23 ovan endast anses förklara relevansen av redogörelsen för företagets ekonomiska ställning, såsom denna framgår av punkt 7 i interventionsansökan som ingetts till tribunalen, vid bedömningen av bolagets intresse av utgången av tvisten. Dessa argument ska således tas upp till sakprövning.
33
Vad gäller prövningen i sak av den första grunden, ska det påpekas att det framgår av punkterna 25–34 i det överklagade beslutet att tribunalen fann att Fastwebs interventionsansökan endast borde ha bifallits i den mån bolaget, med beaktande av den nuvarande organisationen av dess verksamhet, hade visat att det hade ett aktuellt eller framtida behov av tillgång till INWIT:s passiva infrastruktur och att bolaget följaktligen var tvunget eller skulle bli tvunget att faktiskt ingå avtal med INWIT om värdtjänster.
34
Härvidlag erinrar domstolen om att enligt artikel 40 andra stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol får varje person intervenera vid unionsdomstolarna om personen kan motivera att den har ett intresse av utgången av den tvist som underställts någon av unionsdomstolarna.
35
Enligt domstolens fasta praxis gäller att begreppet ”intresse av utgången av … tvist[en]”, i den mening som avses i nämnda artikel 40 andra stycket, ska definieras med utgångspunkt i själva saken i målet och förstås som ett direkt och faktiskt intresse av utfallet av prövningen av yrkandena som sådana, och inte som ett intresse i förhållande till de åberopade grunderna och argumenten. Uttrycket ”utgången av … tvist[en]” syftar nämligen på det slutliga avgörande som yrkats, såsom det skulle vara utformat i domslutet i den påföljande domen (beslut av domstolens vice ordförande av den 24 juni 2021, ratiopharm m.fl./kommissionen, C‑220/21 P (I), ej publicerat, EU:C:2021:521, punkt 18 och där angiven rättspraxis).
36
Det ska bland annat kontrolleras huruvida interventionssökanden berörs direkt av den angripna akten och huruvida det står klart att denne har ett intresse av utgången av tvisten. En interventionssökandes intresse av utgången av tvisten kan i princip endast anses vara tillräckligt direkt om utgången kan förändra dennes rättsliga ställning (beslut av domstolens vice ordförande av den 24 juni 2021, ratiopharm m.fl./kommissionen, C‑220/21 P (I), ej publicerat, EU:C:2021:521, punkt 19 och där angiven rättspraxis).
37
Det ska dessutom göras åtskillnad mellan interventionssökande som har ett direkt intresse av utfallet av prövningen av de yrkanden som parterna har framställt i den tvist de förstnämnda önskar intervenera i och sådana interventionssökande som endast har ett indirekt intresse av utgången av tvisten på grund av att det finns likheter mellan deras situation och någon av parternas situation (beslut av domstolens vice ordförande av den 24 juni 2021, ratiopharm m.fl./kommissionen, C‑220/21 P(I), ej publicerat, EU:C:2021:521, punkt 20 och där angiven rättspraxis).
38
Vad mer specifikt gäller frågan huruvida det föreligger ett sådant intresse på konkurrensrättens område, ska det understrykas att det i bestämmelserna i EUF‑fördraget om konkurrensregler fastställs en rätt att inte utsättas för en snedvridning av konkurrensen genom åtgärder som strider mot artiklarna 101, 102 och 107 FEUF (se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 november 2018, Scuola Elementare Maria Montessori/kommissionen, kommissionen/Scuola Elementare Maria Montessori och kommissionen/Ferracci, C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, punkt 43, och dom av den 5 november 2019, ECB m.fl./Trasta Komercbanka m.fl., C‑663/17 P, C‑665/17 P och C‑669/17 P, EU:C:2019:923, punkt 112).
39
Interventionssökanden har således kunnat anses ha ett intresse av utgången av tvisten när det system för statligt stöd som är aktuellt i tvisten kan få direkta och aktuella konsekvenser för sökandens ekonomiska situation, särskilt när det inte kan uteslutas att ett projekt som finansieras genom ett sådant system erbjuder ett alternativ till de tjänster som sökanden tillhandahåller och således kan påverka sökandens verksamhet (se, för ett liknande resonemang, beslut av domstolens ordförande av den 22 oktober 2019, Scandlines Danmark och Scandlines Deutschland/kommissionen, C‑174/19 P, ej publicerat, EU:C:2019:1096, punkterna 9, 22 och 40).
40
Likaså har domstolen funnit att konkurrenter till ett företag som i ett kommissionsbeslut har fastställts ha missbrukat sin dominerande ställning, i den mening som avses i artikel 102 FEUF, vilkas ekonomiska situation förändrats till följd av det aktuella beteendet, har ett intresse av att intervenera till stöd för ett yrkande om ogillande av en talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut (se, för ett liknande resonemang, beslut av domstolens ordförande den 21 februari 2008, Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland/kommissionen, C‑385/07 P. ej publicerat, EU:C:2008:114, punkterna 9 och 10, och beslut av den 8 juni 2012, Schenker/Deutsche Lufthansa m.fl. C‑602/11 P(I), ej publicerat, EU:C:2012:337, punkterna 11 och 12).
41
Det följer emellertid av artiklarna 2.3 och 8.3 i förordning nr 139/2004 att när en koncentration påtagligt skulle hämma den effektiva konkurrensen inom den gemensamma marknaden eller en väsentlig del av den, i synnerhet till följd av att en dominerande ställning skapas eller förstärks, ska kommissionen förklara denna koncentration oförenlig med den gemensamma marknaden.
42
Mot bakgrund av dessa omständigheter ska ett företag som är verksamt på en eller flera av de marknader som enligt kommissionen kan beröras av de sannolika konkurrensbegränsande verkningarna av en koncentration i princip anses ha ett direkt och faktiskt intresse av utfallet av prövningen av de yrkanden som framställs i en talan mot beslutet att godkänna koncentrationen i den mån det i ett inledande skede av prövningsförfarandet inte kan uteslutas att godkännandet av denna koncentration och, i förekommande fall, de villkor och skyldigheter som gäller för detta godkännande, kan få följder för företagets verksamhet.
43
Den omständigheten att ett sådant företag för närvarande använder sig av tjänster från en annan aktör än parterna i koncentrationen i fråga innebär inte att det kan uteslutas att det föreligger ett sådant intresse. Såsom Fastweb har anfört kan nämligen den ändring av konkurrenssituationen som den anmälda koncentrationen ger upphov till, även i ett sådant fall, påverka detta företags ekonomiska val och den förhandlingsstyrka som företaget har när det organiserar sina transaktioner.
44
Härav följer att tribunalen gjorde en felaktig rättstillämpning när den fann att det för att visa att Fastweb hade ett intresse av utgången i mål T‑692/20 ankom på detta bolag att visa att det inte kunde bedriva sin verksamhet genom att använda de infrastrukturer som det för närvarande hade tillgång till på grundval av partnerskap och samarbete med andra aktörer och, således, att bolaget var tvunget eller skulle bli tvunget att faktiskt ingå avtal med INWIT om värdtjänster för sin transmissionsutrustning.
45
Överklagandet ska därför bifallas såvitt avser den första grunden.
46
Eftersom slutet i det överklagade beslutet även grundar sig på en jämförelse mellan de villkor och skyldigheter som föreskrivs i det omtvistade beslutet, är det nödvändigt att pröva den andra grunden, som syftar till att ifrågasätta detta skäl.
Den andra grunden
Argument
47
Som andra grund har Fastweb gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning i två avseenden i punkt 36 i det överklagade beslutet.
48
För det första åsidosatte tribunalen artikel 40 andra stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol genom att inte bedöma intresset av utgången av tvisten med utgångspunkt i Iliad Italias yrkanden, utan genom att grunda sin bedömning på kommissionens analys i det omtvistade beslutet. Tribunalen kunde således inte uttala sig på grundval av påstått felaktiga bedömningar i detta beslut.
49
För det andra gjorde tribunalen fel när den jämförde Fastwebs situation med situationen för andra fysiska och juridiska personer genom att kräva att bolaget skulle visa att de villkor och skyldigheter som föreskrevs i det omtvistade beslutet hade specifika verkningar för bolaget.
50
Kommissionen har gjort gällande att den andra grunden bygger på en felaktig tolkning av det överklagade beslutet, och att tribunalen faktiskt bedömde Fastwebs intresse av utgången av tvisten på grundval av de kriterier som följer av unionsdomstolarnas fasta praxis.
Bedömning
51
I motsats till vad tribunalen slog fast i punkt 36 i det överklagade beslutet kan det inte krävas att ett företag som är verksamt på en eller flera av de marknader som enligt kommissionen kan beröras av de sannolika konkurrensbegränsande verkningarna av en koncentration visar att verkningarna av de villkor och skyldigheter som ålagts parterna i koncentrationen skiljer sig från dem som följer av företagets nuvarande relationer med andra aktörer.
52
Eftersom prövningen av en talan om ogiltigförklaring av ett beslut om godkännande av en koncentration bland annat syftar till att bedöma i vilken mån de villkor och skyldigheter som föreskrivs i detta beslut är tillräckliga för att utesluta att det uppstår konkurrensbegränsande verkningar för det fall koncentrationen genomförs kan det, såsom Fastweb har anfört, inte förväntas av en interventionssökande att denne i ett inledande skede av förfarandet visar att dessa villkor och skyldigheter är otillräckliga för att undvika sådana verkningar.
53
Vidare konstaterar domstolen att eftersom ett företags intresse av en ogiltigförklaring av ett beslut om godkännande av en koncentration, såsom framgår av punkterna 42 och 43 ovan, ska bedömas utan att den omständigheten att detta företag för närvarande anlitar andra aktörer än parterna i koncentrationen är avgörande, kan en eventuell jämförelse mellan verkningarna av de avtal som ingåtts med dessa aktörer och verkningarna av de villkor och skyldigheter som föreskrivs i detta beslut under alla omständigheter inte vara avgörande för denna bedömning.
54
Av detta följer att överklagandet ska bifallas såvitt avser den andra grunden och att det överklagade beslutet följaktligen ska upphävas.
Interventionsansökan till tribunalen
55
Enligt artikel 61 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol kan domstolen, om den upphäver tribunalens avgörande, antingen själv slutligt avgöra målet, om detta är färdigt för avgörande, eller återförvisa målet till tribunalen för avgörande.
56
I förevarande fall förfogar domstolen över de upplysningar som krävs för att slutligt pröva Fastwebs interventionsansökan.
57
I sin interventionsansökan har Fastweb anfört att bolaget, i egenskap av leverantör av mobila och fasta tjänster till slutkunder och grossister, är en av de operatörer som köper värdtjänster avseende en passiv nätinfrastruktur. Fastweb har härvidlag gjort gällande att bolaget måste ha tillgång till INWIT:s anläggningar och att det köper värdtjänster för makroceller från sådana aktörer som INWIT. Följaktligen anser Fastweb att en ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet skulle få en betydande inverkan på dess ställning.
58
Såsom framgår av punkt 42 ovan är sådana omständigheter, vilka styrkts av det omtvistade beslutet och inte på något sätt har bestritts av kommissionen, tillräckliga för att styrka att Fastweb har ett direkt och faktiskt intresse av utfallet av prövningen av Iliad Italias yrkande om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet, eftersom det är utrett att de visar att Fastweb är verksamt på en eller flera marknader som enligt kommissionen kan beröras av de sannolika konkurrensbegränsande verkningarna av den anmälda koncentrationen.
59
Under dessa omständigheter, och i motsats till vad kommissionen har hävdat, kan det inte förväntas att Fastweb ska visa mer exakt hur den anmälda koncentrationen skulle kunna förändra dess ställning som leverantör av fasta tjänster i detaljhandelsledet och i grossistledet.
60
Kommissionens argument att Fastweb inte har något intresse av att intervenera på grund av att bolaget inte har visat att det partnerskap och det samarbete som bolaget för närvarande är involverat i riskerar att äventyras eller att bolaget faktiskt köpte eller faktiskt skulle komma att köpa värdtjänster från INWIT påverkar inte denna slutsats, av de skäl som anges i punkt 43 ovan.
61
Fastwebs interventionsansökan i mål T‑692/20 ska således bifallas.
Rättegångskostnader
62
Vad gäller rättegångskostnaderna för detta överklagande gäller att när överklagandet bifalls och domstolen själv slutligt avgör målet ska domstolen enligt artikel 184.2 i domstolens rättegångsregler besluta om rättegångskostnaderna. Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
63
Fastweb har yrkat att kommissionen ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom kommissionen har tappat målet, ska Fastwebs yrkande bifallas.
64
Vad gäller kostnaderna avseende interventionsansökan ska enligt artikel 137 i rättegångsreglerna, som även den är tillämplig i mål om överklagande enligt artikel 184.1 i rättegångsreglerna, domstolen besluta om rättegångskostnader i det särskilt uppsatta beslut genom vilket målet avgörs slutligt.
65
Eftersom Fastwebs interventionsansökan har bifallits, ska frågan om rättegångskostnader avseende bolagets intervention anstå.
Mot denna bakgrund beslutar domstolens vice ordförande följande:
1)
Det beslut som Europeiska unionens tribunal meddelade den 27 september 2021 i målet Iliad Italia/kommissionen (T‑692/20, ej publicerat, EU:T:2021:686) upphävs.
2)
Fastweb SpA tillåts att intervenera i mål T‑692/20 till stöd för Iliad Italia SpA:s yrkanden.
3)
Europeiska kommissionen ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de kostnader som uppkommit för Fastweb SpA med anledning av överklagandet.
4)
Frågan om rättegångskostnaderna för Fastweb SpA:s intervention anstår.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.