FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
JÁN MAZÁK
föredraget den 16 januari 2008 1(1)
Mål C‑331/06
K.D. Chuck
mot
Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
(begäran om förhandsavgörande från Rechtbank Amsterdam (Nederländerna))
”Ålderspensionsförsäkring – Beräkning av försäkringsperioder för medborgare i en medlemsstat som har arbetat i två andra medlemsstater – Bosättning i en icke-medlemsstat vid tidpunkten för pensioneringen”1.        Denna begäran om förhandsavgörande gäller artikel 48 i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen
av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen, i sin ändrade
och uppdaterade lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1386/2001 av den 5 juni 2001 (nedan kallad
förordning nr 1408/71 eller förordningen).(2)
2.        Den bestämmelsen gäller försäkringsperioder kortare än ett år i ett visst nationellt pensionssystem. I artikel 48.2 i förordning
nr 1408/71 föreskrivs i huvudsak att sådana korta perioder skall sammanläggas med försäkringsperioder som fullgjorts inom
andra system för social trygghet i en eller flera andra medlemsstater.
3.        I det mål som ligger till grund för förevarande begäran om förhandsavgörande arbetade en brittisk medborgare flera år i gemenskapen
(huvudsakligen i Nederländerna, men också nio månader i Danmark), varpå han flyttade till Förenta staterna, där han bott sedan
dess. När han ansökte om pension hos den nederländska pensionsmyndigheten uppkom frågan huruvida bestämmelserna i artikel 48.2
i förordning nr 1408/71 skulle tillämpas på en ansökan om pension från en person som var bosatt utanför gemenskapen, vilket
i det fallet skulle innebära att den nederländska pensionsmyndigheten vid beräkningen av den begärda pensionen skulle vara
skyldig att beakta försäkringsperioder som fullgjorts enligt såväl nederländsk som dansk lagstiftning.
I –    Tillämpliga bestämmelser
A –    Gemenskapsrätten
4.        Förordning nr 1408/71 innehåller bestämmelser om samordning av tillämpningen av de nationella systemen för social trygghet
när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen.
5.        Artikel 2 i förordningen har följande lydelse:
”Personkrets
1.      Denna förordning gäller anställda och egenföretagare, som omfattas eller har omfattats av lagstiftningen i en eller flera
medlemsstater och som är medborgare i en medlemsstat eller är statslösa eller flyktingar bosatta inom en medlemsstats territorium,
samt deras familjemedlemmar och efterlevande.
…”
6.        Artikel 3.1 i förordningen har följande lydelse:
”Likabehandling
1.      Om något annat inte följer av de särskilda bestämmelserna i denna förordning har personer, [som är bosatta inom en medlemsstats
territorium och(3)] för vilka denna förordning gäller, samma skyldigheter och rättigheter enligt en medlemsstats lagstiftning som denna medlemsstats
egna medborgare.”
7.        I artikel 10 i förordningen föreskrivs följande:
”Bortseende från krav på bosättning ─ Obligatorisk försäkrings inverkan på återbetalning av avgifter
1.      Om något annat inte föreskrivs i denna förordning får kontantförmåner vid invaliditet, ålderdom eller till efterlevande, pensioner
vid olycksfall i arbetet eller arbetssjukdomar samt förmåner vid dödsfall vilka förvärvats enligt en eller flera medlemsstaters
lagstiftning inte minskas, ändras, innehållas, dras in eller konfiskeras med anledning av att mottagaren är bosatt inom en
annan medlemsstat än den där institutionen med ansvar för betalningen finns.
Föregående stycke skall även gälla förmåner som utges som engångsbelopp när en efterlevande make, som hade rätt till efterlevandepension,
gifter om sig.
…”
8.        Artikel 46.2 i förordningen har följande lydelse:
”2.      Om villkoren i en medlemsstats lagstiftning för rätt till förmåner uppfylls endast efter tillämpning av artikel 45 och/eller
artikel 40.3 skall följande regler tillämpas:
a)      Den behöriga institutionen skall beräkna det teoretiska beloppet för den förmån som personen skulle kunna göra anspråk på
om alla försäkrings- och/eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt lagstiftningen i de medlemsstater som den anställde
eller egenföretagaren har omfattats av hade fullgjorts i den medlemsstaten och enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar
den dag då förmånen beviljas. Om förmånens belopp enligt den lagstiftningen inte är beroende av de fullgjorda periodernas
längd, skall detta belopp anses utgöra det teoretiska belopp som avses i detta stycke. ...”
9.        I artikel 48 i förordningen föreskrivs följande:
”Försäkrings- eller bosättningsperioder kortare än ett år
1.      Utan hinder av bestämmelser i artikel 46.2 skall institutionen i en medlemsstat inte vara skyldig att bevilja förmåner med
anledning av perioder som har fullgjorts enligt den lagstiftning som den tillämpar och som skall beaktas då förs[ä]kringsfallet
inträffar
–        om längden av nämnda perioder inte uppgår till ett år, och
–        om endast dessa perioder beaktas, någon rätt till förmån inte skulle finnas enligt bestämmelserna i denna lagstiftning.
2.      Den behöriga institutionen i var och en av de andra medlemsstaterna skall beakta de perioder som avses i punkt 1 vid tillämpningen
av bestämmelserna i artikel 46.2 utom de under b.
3.      Om tillämpningen av bestämmelserna i punkt 1 skulle leda till att alla institutioner i de berörda medlemsstaterna befrias
från sina skyldigheter, skall förmåner beviljas uteslutande enligt lagstiftningen i den sista av de stater vars villkor är
uppfyllda, som om alla [försäkrings]- och bosättningsperioder som har fullgjorts och beaktats enligt bestämmelserna i artikel 45.1–45.4
hade fullgjorts enligt denna stats lagstiftning.”
10.      Artikel 36.3 i förordning (EEG) nr 574/72(4) (nedan kallad tillämpningsförordningen) har följande lydelse:
”Om en anställd eller egenföretagare är bosatt inom en icke-medlemsstats territorium skall han lämna in sin ansökan till den
behöriga institutionen i den medlemsstat, vars lagstiftning han senast har omfattats av.
Om sökanden lämnar in sin ansökan till institutionen i den medlemsstat i vilken han är medborgare skall denna institution
vidarebefordra ansökan till den behöriga institutionen.”
B –    Nationell lagstiftning
1.      Den nederländska lagstiftningen
11.      Enligt Algemene Ouderdomswet (den allmänna lagen om ålderspension, nedan kallad AOW) erhåller personer som anses ha varit
försäkrade enligt den lagen pension från och med 65 års ålder. Försäkrade är alla som inte har fyllt 65 år och som är bosatta
i Nederländerna, eller personer som inte är bosatta i Nederländerna, men som arbetar och betalar inkomstskatt på lönen i Nederländerna.
På ålderspensionen görs ett avdrag med 2 procent för varje helt kalenderår som den pensionsberättigade inte har varit försäkrad.
Denna period beräknas från det att den pensionsberättigade fyllt 15 år till det att denne fyller 65 år.
2.      Den danska lagstiftningen
12.      I det danska ålderspensionssystemet har alla som bor eller arbetar i Danmark rätt till försäkring. Precis som det nederländska
systemet är det danska systemet ett kumulativt system. Enligt bestämmelserna i den danska lagstiftningen har inte K.D. Chuck
rätt till ålderspension på grund av att han tidigare varit försäkrad nio månader.
II – Bakgrund, förfarandet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
13.      Sökanden är född den 13 december 1935 och är brittisk medborgare. Från den 1 september 1972 till den 1 april 1975 och från
den 1 januari 1976 till den 31 december 1977 var han bosatt och arbetade i Nederländerna. Under en niomånadersperiod mellan
dessa båda perioder arbetade han i Danmark och betalade in premier till socialförsäkringssystemet där. Sedan den 1 januari 1978
är han bosatt i Förenta staterna.
14.      I samband med att sökanden uppnådde pensionsåldern ansökte han om ålderspension hos Raad van bestuur van de Sociale Verzekeringsbank
(styrelsen för socialförsäkringskassan, nedan kallad SVB).
15.      Genom beslut av den 11 september 2001 meddelade SVB sökanden att han i enlighet med AOW, från och med december 2000, har rätt
till en pension på 10 procent av den totala ålderspensionen enligt AOW. Vid beräkningen av pensionsbeloppet tog SVB inte hänsyn
till de socialförsäkringsavgifter som inbetalats i Danmark, eftersom K.D. Chuck inte var bosatt i gemenskapen när han lämnade
in sin ansökan om pension, och därför enligt SVB inte kunde åberopa artikel 48 i förordningen.
16.      Sökanden upplystes även om att han, eftersom hans maka var yngre än 65 år, från och med december 2002 hade rätt till en tilläggspension
motsvarande 26 procent av full tilläggspension.
17.      K.D. Chuck begärde omprövning av detta beslut, men SVB avslog den 2 januari 2002 denna begäran. K.D. Chuck har ifrågasatt
det beslutet vid Rechtbank Amsterdam. Han har gjort gällande att den period under vilken han betalade premier till det danska
systemet för social trygghet borde ha beaktats av SVB vid beräkningen av hans pension och att SVB felaktigt hade underlåtit
att tillämpa artikel 48.2 i förordningen. Det faktum att han inte var bosatt inom gemenskapen utgjorde nämligen inte hinder
för att tillämpa den bestämmelsen.
18.      Den 27 juli 2006 beslutade Rechtbank Amsterdam att vilandeförklara förfarandet och begära ett förhandsavgörande från domstolen
angående följande tolkningsfråga:
”Skall artikel 48 i förordningen tillämpas på samma sätt oavsett om en arbetstagare är bosatt utanför gemenskapen eller inom gemenskapen den dag arbetstagaren uppnår pensionsåldern?”
III – Förfarandet vid domstolen
19.      Domstolen har mottagit yttranden från SVB, kommissionen samt den grekiska, den italienska och den nederländska regeringen.
20.      Förhandling hölls den 27 september 2007.
IV – Parternas huvudsakliga argument
21.      Kommissionen anser att frågan skall besvaras så att när en arbetstagare är bosatt utanför gemenskapen vid den tidpunkt då
han uppnår pensionsåldern, skall artikel 48 i förordningen tillämpas på samma sätt som om arbetstagaren vore bosatt inom gemenskapens
territorium. Vid tillämpningen av den artikeln är det inte avgörande om den person som går i pension är bosatt inom eller
utanför gemenskapens territorium.
22.      Av domstolens rättspraxis följer att förordning nr 1408/71 inte innebär att ett gemensamt system för social trygghet skapas,
utan bara att de nationella systemen samordnas. Samtidigt som migrerande arbetstagare som är anslutna till skilda nationella
system fortsättningsvis har separata krav gentemot olika nationella socialförsäkringsinstitutioner, garanteras genom de gemenskapsrättsliga
reglerna om social trygghet för migrerande arbetstagare att rättigheter erkänns och skyddas så snart de förvärvats av personer
som skall betraktas som migrerande arbetstagare i den lagstiftningens mening.
23.      Dessutom följer av domstolens rättspraxis att det som är avgörande för tillämpningen av dessa regler är förhållandet mellan
en arbetstagare och ett visst system för social trygghet i en medlemsstat enligt vilket han har varit försäkrad under en viss
period, snarare än exempelvis den plats där en yrkesverksamhet har bedrivits. Kommissionens anser alltså att det avgörande
kriteriet för tillämpningen av förordning nr 1408/71 är förhållandet mellan arbetstagaren och en medlemsstats system för social
trygghet.
24.      Om man godtog SVB:s resonemang, skulle principen om sammanläggning i förordning nr 1408/71 till stor del fråntas sin effekt.
25.      Det är dock uppenbart att ingen bestämmelse i förordningen föreskriver att sociala förmåner kan exporteras till en icke-medlemsstat.
Den frågan regleras fortfarande i nationell rätt.
26.      Den grekiska och den italienska regeringen delar i princip kommissionens uppfattning. Den grekiska regeringen har även påpekat
att det i artikel 36.3 i förordning nr 574/72 föreskrivs att när en sökande är bosatt i en icke-medlemsstat skall han inlämna
sin ansökan till den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning arbetstagaren senast omfattades av.
27.      Den italienska regeringen har påpekat att artikel 10.1 i förordning nr 1408/71, som syftar till att förmåner skall bibehållas
vid en flytt från en medlemsstat till en annan, inte i sig medför att rätten till förmåner bara kvarstår när den berörda personen
flyttar från en medlemsstat till en annan och inte utesluter förvärv av en rätt till förmåner när sökanden inte längre är
bosatt i en medlemsstat vid tidpunkten för pensioneringen. Den har även hänvisat till de ändringar som infördes i artikel 3
i förordning nr 1408/71 genom förordning nr 647/2005, då kravet på bosättning i en medlemsstats territorium för att på ett
icke diskriminerande sätt omfattas av en medlemsstats socialförsäkringslagstiftning avskaffades. Den har vidare påpekat att
det i artikel 2.1 i förordning (EG) nr 883/2004, (5) genom vilken förordning nr 1408/71 från dagen för dess ikraftträdande upphävs, (6) föreskrivs att denna ”förordning skall tillämpas på medborgare i en medlemsstat, statslösa personer och flyktingar som är
bosatta i en medlemsstats territorium och som omfattas eller har omfattats av lagstiftningen om social trygghet i en eller
flera medlemsstater”.
28.      Som argument för ett jakande svar på tolkningsfrågan har den nederländska regeringen påpekat att i syfte att uppmuntra den
fria rörligheten för arbetstagare föreskrivs i artikel 42 EG ett system som garanterar arbetstagare rätt till social trygghet,
för det första, genom ett system för sammanläggning av alla försäkringsperioder utanför en medlemsstats nationella territorium
som är tillämpligt på förvärv och bibehållande av rätten till förmåner och, för det andra, en skyldighet att betala förmåner
över hela gemenskapen. Vidare föreskrivs i artikel 36.3 i förordning nr 574/72 ett förfarande enligt vilket personer som är
bosatta inom en icke-medlemsstats territorium kan lämna in en ansökan om ålderspension och invaliditetsförmåner.
29.      Till stöd för ett nekande svar har den nederländska regeringen dock förklarat att förordning nr 1408/71 syftar till att främja
den fria rörligheten för arbetstagare och deras familjer inom gemenskapen. Den tolkningen stöds även av formuleringen i artikel 42
EG, enligt vilken rådet skall besluta om åtgärder för att garantera betalningen av förmåner till personer som är bosatta inom
medlemsstaternas territorier.
30.      Slutligen har den nederländska regeringen betonat att om åldersförmånen skall beräknas i enlighet med artikel 48.2 i förordning
nr 1408/71, innebär inte detta att den kan exporteras till en icke-medlemsstat och betalas ut där. Den frågan regleras inte
i förordning nr 1408/71 och ankommer helt på den nationella lagstiftningen att besvara.
31.      SVB, svarande i målet vid den nationella domstolen, anser att domstolen skall besvara tolkningsfrågan nekande.
32.      SVB anser, för det första, att endast arbetstagare som flyttar inom gemenskapen garanteras rättigheter och förmåner genom
förordningen. Det är inte möjligt att härleda en allmän regel ur domstolens rättspraxis om att personer som hör till den personkrets
som omfattas av förordningen automatiskt kan härleda rättigheter ur denna.
33.      SVB skulle dessutom endast ha en skyldighet att tillämpa artikel 48 i förordningen, i fråga om en person som ansöker om pension
och som är bosatt utanför gemenskapen, om det vore möjligt att med stöd av artikel 10 i förordningen exportera de förmåner
som skall sammanläggas. Artikel 10 tycks endast garantera möjligheten att exportera en pension till en annan medlemsstat.
Detta innebär att artikel 10 inte medför en skyldighet för de danska myndigheterna att möjliggöra export av en pension till
ett land utanför gemenskapen. Det vore därför inte logiskt om artikel 48 i förordningen medförde en skyldighet för de nederländska
myndigheterna att beakta de socialförsäkringsavgifter som K.D. Chuck betalat i nio månader i Danmark och dessa avgifter därmed
fick effekt utanför gemenskapen. I förevarande mål är det endast på grundval av den nederländska lagstiftningen som K.D. Chuck
har rätt till export till Förenta staterna av pensionsrättigheter grundade på AOW.
34.      Eftersom gemenskapsrätten saknar föreskrifter om export av de danska förmånerna är det således a fortiori inte möjligt att ur gemenskapsrätten härleda en rätt att exportera sammanläggningen av dessa förmåner på grundval av artikel 48.2
i förordningen. Denna slutsats bekräftas av artikel 7 i förordning nr 883/2004.(7)
V –    Bedömning
35.      Huvudfrågan mellan parterna i målet vid den nationella domstolen är om SVB, i enlighet med artikel 48.2 i förordningen, borde
ha beaktat sökandens försäkringsperioder i Danmark vid beräkningen av den pension SVB skulle betala ut till honom.
36.      Principen i artikel 48.2 har inte i sig ifrågasatts i förevarande mål. I artikel 48 i förordningen behandlas den specifika
frågan om försäkringsperioder som är kortare än ett år enligt en viss medlemsstats nationella lagstiftning. Enligt artikel 48.1
befrias den institution som tillämpar den lagstiftningen, av hänsyn till försäkringsperiodens ringa varaktighet, från sin
skyldighet att bevilja förmåner. Genom artikel 48.2 i förordningen garanteras att sådana perioder ändå beaktas av den nationella
myndigheten i den medlemsstat som är behörig att beräkna pensionsrättigheterna.(8)
37.      Frågan är om den artikeln skall tillämpas avseende en arbetstagare som inte är bosatt inom gemenskapen vid den tidpunkt då
han ansöker om en pension.
38.      I artikel 2 i förordning nr 1408/71 anges två kumulativa kriterier som skall vara uppfyllda för att förordningen skall vara
tillämplig på en person, nämligen medborgarskap i en medlemsstat i gemenskapen (eller att personen har status av statslös
person eller flykting bosatt inom en medlemsstats territorium) och att personen är ansluten till systemet för social trygghet
i en medlemsstat.
39.      Förordning nr 1408/71 innehåller dock inte särskilda regler om dess territoriella räckvidd eller den rättsliga ställningen
för pensionsrättigheter som förvärvats av arbetstagare som därefter flyttat till en icke-medlemsstat.
40.      Det stämmer att artikel 10 i förordning nr 1408/71 bara uttryckligen förbjuder så kallade krav på bosättning i fråga om medlemsstater
i gemenskapen. Detta i sig medger dock inte slutsatsen att arbetstagare upphör att åtnjuta de rättigheter som föreskrivs i
förordningen när de flyttar till en icke-medlemsstat. Definitionen av fördragets territoriella tillämpning i artikel 299 EG
utesluter nämligen inte gemenskapsrätten från att ha verkan utanför unionens territorium.(9)
41.      Det är därför nödvändigt att studera det allmänna systemet och syftet med artikel 48.2 i förordningen, för att avgöra om sökandens
bosättningsort vid den tidpunkt då ansökan om pension inlämnas skall påverka tillämpningen av den princip om sammanläggning
av korta försäkringsperioder som föreskrivs i artikel 48.2 i förordningen.
42.      Det kan inledningsvis påpekas att tillämpningsförordningen till förordning nr 1408/71 innehåller en regel som utpekar den
behöriga socialförsäkringsmyndigheten för pensionsanspråk som framställs av personer som är bosatta i icke-medlemsstater.
Detta tycks tala för att avsikten är att förordning nr 1408/71 skall omfatta sökande som inte är bosatta inom gemenskapen
vid den tidpunkt då de lämnar in sin ansökan.
43.      I fråga om artikel 48.2 i förordning nr 1408/71 har domstolen konsekvent slagit fast att syftet med förordningar som antagits
för att tillämpa artikel 42 EG är att skapa så långtgående fri rörlighet som möjligt för migrerande arbetstagare inom den
gemensamma marknaden, och de skall tolkas mot bakgrund av det målet.(10)
44.      Syftet med förordning nr 1408/71 är att uppnå detta mål genom att förebygga eventuella negativa effekter som utövningen av
den fria rörligheten för arbetstagare kan ha för arbetstagarnas och deras familjers möjlighet att komma i åtnjutande av sociala
trygghetsförmåner. I fråga om pensionsrättigheter är förordningen utformad för att konsolidera en migrerande arbetstagares
karriär med avseende på avgifter till olika system för social trygghet, så att arbetstagarna ges den rättsliga säkerheten
att de kommer att bibehålla de pensionsrättigheter som följer av avgifter de betalat till pensionssystem på ett liknande sätt
som en arbetstagare som inte utövat sin rätt till fri rörlighet inom gemenskapen.(11)
45.      Artikel 48 i förordning nr 1408/71 behandlar mer specifikt sammanläggning av försäkringsperioder som är kortare än ett år enligt
lagstiftningen i en viss medlemsstat, med försäkringsperioder som fullgjorts i andra medlemsstater. Om korta försäkringsperioder
som fullgjorts i enlighet med lagstiftningen i en viss medlemsstat inte skulle beaktas vid beräkningen av pensionen vid pensionsåldern,
skulle den förlusten påverka arbetstagarens beslut att utöva sin rätt att flytta fritt inom gemenskapen. När en arbetstagare
flyttar till en annan medlemsstat kan han nämligen naturligtvis inte förutse hur länge han kommer att kunna tillgodoräkna
sig pensionsrättigheter enligt den tillämpliga lagstiftningen. Därför garanterar artikel 48 i förordningen att dessa perioder
sammanläggs med försäkringsperioder enligt lagstiftningen i en eller flera andra medlemsstater, så att de kan ge upphov till
en pensionsutbetalning även om ingen självständig rätt, enbart på grund av nationell rätt, till ålderspension kunde härledas
ur så korta försäkringsperioder.
46.      I K.D. Chucks fall är det uppenbart att hans flytt från Nederländerna till Förenta staterna inte har något samband med den
fria rörligheten för arbetstagare inom gemenskapen. Sambandet följer dock av att han tidigare utövat sin rätt till fri rörlighet
inom gemenskapen, när han i egenskap av brittisk medborgare arbetade i Nederländerna, innan han flyttade till Danmark för
att arbeta där i nio månader, och därefter flyttade tillbaka till Nederländerna. Det är just under sådana omständigheter förordning
nr 1408/71 syftar till att säkerställa att en arbetstagares rätt till social trygghet inte påverkas negativt av utövandet
av den fria rörligheten.
47.      När en gemenskapsmedborgare fattar beslutet att flytta och arbeta en kortare period i en annan medlemsstat, kan han inte förutse
var han kommer att bosätta sig vid pensioneringen. Om det, beroende på om arbetstagaren är bosatt inom gemenskapen vid tidpunkten
för pensionsansökan, kan förhålla sig så att en kort period av arbete i en viss medlemsstat, som K.D. Chucks nio månader långa
vistelse i Danmark, inte beaktas vid beräkningen av pensionen vid uppnådd pensionsålder, kan den osäkerheten således påverka
arbetstagarens beslut att utöva sin rätt till fri rörlighet inom gemenskapen i ett tidigare skede av hans yrkesliv, när han
arbetar inom gemenskapen. Detta skulle strida mot syftet med förordning nr 1408/71, eftersom det skulle avhålla arbetstagare
från att utöva sin rätt till fri rörlighet inom gemenskapen.
48.      Av ovan sagda följer att artikel 48 i förordning nr 1408/71, mot bakgrund av dess syfte, skall tillämpas på en situation som
den som K.D. Chuck befinner sig i.
49.      En analys av de principer som ligger till grund för förordning nr 1408/71 bekräftar detta konstaterande. Gemenskapsrätten
innehåller inte bestämmelser om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning, utan om samordning av de nationella systemen
för social trygghet.(12) En grundprincip för denna samordning är att avgifter till olika nationella pensionssystem skall erkännas av andra medlemsstater
och att de rättigheter som förvärvas på grund av dessa avgifter skall bibehållas fram till pensionen. Även om principen om
bibehållande av förvärvade rättigheter inte uttryckligen föreskrivs i någon bestämmelse i förordning nr 1408/71, så är de facto både principen om sammanläggning och principen om bortseende från krav på bosättning metoder för att säkerställa att denna
förstnämnda princip ges full verkan.(13)
50.      Den har konsekvent tillämpats av domstolen. Tillämpningen av denna är exempelvis tydlig i domen i målet Belbouab,(14) där domstolen med hänvisning till rättssäkerhetsprincipen fann att det faktum att sökanden vid tidpunkten för pensionsansökan
var medborgare i en icke-medlemsstat inte utgjorde hinder för att tillämpa förordning nr 1408/71 vid beräkningen av hans pension.
Det väsentliga var att arbetstagaren vid tiden för anställningen och försäkringen uppfyllde de två krav som anges i artikel 2
i förordning nr 1408/71, och i synnerhet, vilket var av särskild betydelse i det målet, att han var gemenskapsmedborgare.
Domstolen konstaterade att det saknade betydelse för beräkningen av sökandens pensionsrättigheter att han senare hade förlorat
sitt medborgarskap och blivit medborgare i en icke-medlemsstat. Så länge sökanden samtidigt uppfyllt de två villkoren för
att förordningen skulle vara tillämplig, hade han förvärvat rätten att få sina pensionsrättigheter beräknade i enlighet med
förordningen,(15) och denna rättighet kunde inte påverkas av att han därefter bytte nationalitet.
51.      Domstolen tillämpade detta resonemang senare i domen i målet Buhari Haji,(16) dock till sökandens nackdel. Sökanden var, vid den tid han var anställd och betalade socialförsäkringsavgifter enligt belgisk
lagstiftning, medborgare i Förenade kungariket,(17) som ännu inte var en medlemsstat i gemenskapen. Därmed uppfyllde han inte samtidigt kraven på att vara medborgare i en medlemsstat
i gemenskapen och att vara ansluten till ett system för social trygghet i en medlemsstat. Förordning nr 1408/71 var därför
inte tillämplig på hans situation.
52.      För att slå fast att en person kan åberopa bestämmelserna i förordning nr 1408/71, och i synnerhet en beräkningsregel som
artikel 48.2, är det följaktligen tillräckligt att han uppfyller de villkor som anges i artikel 2 i förordningen. Rättssäkerhetsprincipen
förutsätter att dessa villkor prövas med direkt avseende på den berörda arbetstagarens perioder av yrkesverksamhet.(18) En konsekvent tillämpning av denna princip innebär också att en senare händelse, som bosättningen vid tidpunkten för pensionsansökan,
inte kan påverka sökandens rätt att få sin pension beräknad i enlighet med beräkningsreglerna i förordning nr 1408/71, och
i synnerhet med artikel 48.2 i denna.(19)
53.      I förevarande mål har K.D. Chuck hela tiden varit brittisk medborgare och har i egenskap av arbetstagare varit ansluten till
systemen för social trygghet i Nederländerna respektive Danmark. Han uppfyller således villkoren för tillämpning av bestämmelserna
i förordning nr 1408/71 på hans avgifter till system för social trygghet i gemenskapens medlemsstater.
54.      Följaktligen skulle det enligt min uppfattning inte vara förenligt med förordningens system och syfte att göra beräkningen
av en pension i enlighet med artikel 48.2 i förordningen beroende av om sökanden är bosatt inom gemenskapen vid tidpunkten
för ansökan.
55.      Den slutsatsen måste dock skiljas från frågan om det är möjligt att få en pension som beräknats i enlighet med artikel 48.2
i förordningen utbetalad i en icke-medlemsstat. Mot bakgrund av de yttranden som ingivits av SVB och den nederländska regeringen
och för att ge den hänskjutande domstolen ett användbart svar på tolkningsfrågan anser jag att följande anmärkningar om sistnämnda
fråga är nödvändiga.
56.      Även om artikel 10 i förordning nr 1408/71 innehåller föreskrifter om en verkställbar rätt att erhålla en pension som utbetalas
i valfri medlemsstat i gemenskapen, så innehåller varken förordningen eller gemenskapsrätten i allmänhet någon bestämmelse
enligt vilken medlemsstater skall betala pensioner till icke-medlemsstater. Det innebär att K.D. Chuck inte på grundval av
bestämmelserna i förordningen har en verkställbar rätt att få pensionen utbetalad till ett bankkonto i Förenta staterna.(20)
57.      Utbetalningen av en pension till en icke-medlemsstat regleras därför även fortsättningsvis av bestämmelserna i den nationella
lagstiftningen i den medlemsstat där den pensionsmyndighet som är skyldig att utbetala pensionen är belägen. Det innebär i
praktiken att möjligheten att få pensionen utbetalad till en icke-medlemsstat och de praktiska alternativen för en sådan betalning
kommer att variera beroende på bestämmelserna i den nationella lagstiftningen i den medlemsstat som är behörig att utbetala
pensionen. Denna nationella lagstiftning kan påverkas av bilaterala konventioner om social trygghet som medlemsstaterna individuellt
har ingått med en rad icke-medlemsstater. Dessa konventioner innehåller vanligen, bland annat, föreskrifter om möjligheten
att få pensionsrättigheterna utbetalade direkt i den berörda icke-medlemsstaten.
58.      Av handlingarna i målet framgår att det finns en bilateral konvention mellan Nederländerna och Förenta staterna som behandlar
pensionsrättigheter. Principen om ömsesidigt erkännande av försäkringsperioder och principen om icke-diskriminerande behandling
av försäkringsperioder som fullgjorts enligt lagstiftningen i en annan medlemsstat,(21) som båda kommer till uttryck i förordning nr 1408/71, innebär att bestämmelserna i en sådan konvention, som är tillämpliga
på pensionsrättigheter som följer av pensionsperioder som fullgjorts enligt lagstiftningen i den medlemsstat som ingick ett
bilateralt avtal med en icke-medlemsstat, skall tillämpas på samma sätt på pensionsrättigheter som följer av perioder som
fullgjorts enligt lagstiftningen i andra medlemsstater.(22) Man kan alltså inte godta den ståndpunkt som följer av SVB:s påståenden, att förmånen av tillämpningen av ett bilateralt
fördrag är begränsad enbart till pensionsrättigheter som förvärvats på grund av nederländsk lagstiftning.
59.      Om en bestämmelse i en bilateral konvention tillåter att pensionsrättigheter som förvärvats enligt nederländsk lagstiftning
utbetalas i Förenta staterna, har K.D. Chuck således rätt att erhålla utbetalning av en pension som beräknats i enlighet med
bestämmelserna i förordning nr 1408/71, däribland artikel 48.2, i enlighet med villkoren i den berörda bilaterala konventionen.
60.      Av det ovan sagda följer att jag inte anser att tillämpningen av artikel 48 i förordning nr 1408/71 på beräkningen av K.D.
Chucks pension är villkorad av att sökanden är bosatt inom gemenskapen vid den tidpunkt då ansökan om pensionsutbetalningen
lämnas in.
VI – Förslag till avgörande
61.      Mot bakgrund av ovanstående överväganden anser jag att den tolkningsfråga som har ställts till domstolen skall besvaras på
följande sätt:
När en arbetstagare är bosatt utanför gemenskapen den dag han uppnår pensionsåldern skall artikel 48 i rådets förordning (EEG)
nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras
familjer flyttar inom gemenskapen, i sin lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1386/2001 av den
5 juni 2001, tillämpas på samma sätt som om den berörde arbetstagaren vore bosatt inom gemenskapens territorium.
1 –	Originalspråk: engelska.
2 –	EGT L 149, s. 2; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 57. Senare har ändringar genomförts genom bland annat Europaparlamentets
och rådets förordning (EG) nr 647/2005 av den 13 april 2005 om ändring av rådets förordningar (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen
av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen och (EEG)
nr 574/72 om tillämpningen av förordning (EEG) nr 1408/71 (EGT L 117, s. 1).
3 –      Utgick enligt förordning nr 647/2005.
4 –	Rådets förordning (EEG) nr 574/72 av den 21 mars 1972 om tillämpningen av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen
av systemen för social trygghet när anställda eller deras familjer flyttar inom gemenskapen (EGT L 74, 1972, s. 1; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 106), i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97
av den 2 december 1996 (EGT L 28, 1997, s. 1).
5 –	Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen
(EUT L 166, s. 1).
6 –	Enligt artikel 91 i förordning nr 883/2004 skall den förordningen inte tillämpas före dagen för den nya tillämpningsförordningens
ikraftträdande, som ännu inte har antagits (för kommissionens förslag, se KOM(2006) 16 slutlig).
7 –	Den bestämmelsen speglar i huvudsak artikel 10.1 i förordning nr 1408/71.
8 –	Se, i det avseendet, dom av den 18 februari 1982 i mål 55/81, Vermaut (REG 1982, s. 649). I det målet fann domstolen att
den nationella institution som var behörig i pensionsfrågor var skyldig att beakta försäkringsperioder som var kortare än
ett år, som fullgjorts av arbetstagaren enligt lagstiftningen. Dessa perioder sammanläggs i princip med försäkringsperioder
som fullgjorts enligt andra system för social trygghet i en eller flera medlemsstater och som ger upphov till självständiga
pensionsanspråk enligt dessa nationella lagstiftningar.
9 –	Se, exempelvis, dom av den 30 april 1996 i mål C‑214/94, Boukhalfa (REG 1996, s. I‑2253), punkt 14.
10 –	Ända sedan sitt första avgörande inom området har domstolen konsekvent satt in tidig gemenskapslagstiftning om social trygghet
i detta vidare sammanhang. Se, exempelvis, dom av den 19 mars 1964 i mål 75/63, Unger (REG 1964, s. 177), av den 9 juni 1964
i mål 92/63, Nonnenmacher (REG 1964, s. 281), och av den 5 juli 1967 i mål 1/67, Ciechelski (REG 1967, s. 181).
11 –	Se Mavridis, Prodromos, La sécurité sociale à l’épreuve de l’intégration européenne, Bruylant 2003, s. 500.
12 –	Medlemsstaterna bibehåller rätten att definiera de olika typerna av sociala förmåner och villkoren för att bevilja dessa,
medan gemenskapsrätten innehåller vissa regler och principer för att säkerställa att tillämpningen av de olika nationella
reglerna inte inverkar negativt på personer som utövar sin rätt till fri rörlighet inom gemenskapen.
13 –	Se Mavridis (ovan fotnot 11), s. 524.
14 –	Dom av den 12 oktober 1978 i mål 10/78, Belbouab (REG 1978, s. 1915).
15 –	Se domen i det ovan i fotnot 14 nämnda målet Belbouab, punkt 8.
16 –	Dom av den 14 november 1990 i mål C-105/89, Buhari Haji (REG 1990, s. I‑4211).
17 –	Sökanden, som var född i Nigeria, var brittisk medborgare fram till Nigerias självständighet år 1960, 13 år innan Förenade
kungariket anslöt sig till EG, och blev därefter nigeriansk medborgare. Han hade bott och arbetat i Belgiska Kongo sedan år
1937, och betalat avgifter till ett belgiskt pensionssystem till dess att detta territorium blev självständigt den 1 juli
1960.
18 –	Se, i det avseendet, domen i det ovan i fotnot 14 nämnda målet Belbouab, punkt 7.
19 –	Det kan i detta avseende påpekas att det efter domen i målet Belbouab (ovan fotnot 14) har klargjorts att den metod som
tillämpades enligt förordning nr 1408/71 skiljer sig från den som tillämpas enligt internationella fördrag om social trygghet,
där de krav som ställs upp för beviljande av sociala förmåner måste vara uppfyllda vid tidpunkten för den händelse som ger
upphov till rätten att erhålla utbetalning av förmånerna, vilket i fråga om pensionsrättigheter är den dag pensionsåldern
uppnås eller dagen för pensionsansökan. (Se Gosseries, Ph., ”Europe sociale – La libre circulation des travailleurs et les
règlements CEE Nos 1408/71 et 1612/68: champ d’application matériel et personnel – règle de l’égalité de traitement”, Journal des Tribunaux du travail, 1993, nr 560, s. 273–274.)
20 –	Se, i detta avseende, förslag till avgörande av generaladvokaten Mischo i det ovan i fotnot 16 nämnda målet Buhari Haji,
punkt 11. Generaladvokaten Mischo ansåg att även om sökanden hade varit medborgare i en medlemsstat i gemenskapen, kunde han
inte åberopa artikel 10.1 i förordning nr 1408/71 för att tvinga en nationell pensionsmyndighet att utbetala hans pension
till ett konto hos ett finansinstitut i Zaire eller Nigeria.
21 –	Det är i detta avseende viktigt att erinra om att även om försäkringsperioder skall erkännas ömsesidigt av pensionsmyndigheterna,
innebär inte detta att de omvandlas till nationella försäkringsperioder.
22 –	Se, i detta avseende, dom av den 15 januari 2002 i mål C‑55/00, Gottardo (REG 2002, s. I‑413). I det målet gav en bilateral
konvention om social trygghet mellan en medlemsstat och en icke-medlemsstat medborgare i medlemsstaten rätt att få försäkringsperioder
i icke-medlemsstaten beaktade med avseende på förvärv av rätt till ålderspensionsförmåner. Domstolen konstaterade att medlemsstaterna,
vid genomförandet av sina åtaganden enligt internationella konventioner, är skyldiga att iaktta sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten.
Det innebar i det fallet att socialförsäkringsmyndigheten i den medlemsstaten var skyldig att bevilja en medborgare i en annan
medlemsstat de förmåner som de egna medborgarna åtnjöt enligt den bilaterala socialförsäkringskonventionen.