62003CJ0374_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål C‑374/03,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, som framställts av Verwaltungsgericht Sigmaringen (Förbundsrepubliken Tyskland), genom beslut av den 31 juli 2003, som inkom till domstolen den 8 september 2003, i målet
Gaye Gürol
mot
Bezirksregierung Köln,
meddelar
DOMSTOLEN (första avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden P. Jann samt domarna K. Lenaerts, J.N. Cunha Rodrigues (referent), E. Juhász och M. Ilešič,
generaladvokat: L.A. Geelhoed,
justitiesekreterare: avdelningsdirektören M.-F. Contet,
efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 21 oktober 2004,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
– Gaye Gürol, genom I. Baysu, Rechtsanwältin,
– Bezirksregierung Köln, genom R. Bongs och E. Frings‑Schäfer, båda i egenskap av ombud,
– Tysklands regering, genom C.-D. Quassowski och A. Tiemann, båda i egenskap av ombud,
– Österrikes regering, genom E. Riedl, i egenskap av ombud,
– Europeiska gemenskapernas kommission, genom B. Martenczuk och D. Martin, båda i egenskap av ombud,
och efter att den 2 december 2004 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1. Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 9 i associeringsrådets beslut nr 1/80 av den 19 september 1980 om utveckling av associeringen (nedan kallat beslut nr 1/80). Associeringsrådet inrättades genom Avtalet om upprättandet av en associering mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Turkiet, som undertecknades den 12 september 1963 i Ankara av Republiken Turkiet å ena sidan och av medlemsstaterna i EEG och gemenskapen å andra sidan och som ingicks, godkändes och bekräftades för gemenskapens räkning genom rådets beslut 64/732/EEG av den 23 december 1963 (EGT 1964, 217, s. 3685) (nedan kallat associeringsavtalet).
2. Begäran har framställts i ett mål mellan Gaye Gürol, turkisk medborgare, och Bezirksregierung Köln angående en ansökan om studiebidrag enligt den federala lagen om individuellt främjande av utbildning (Bundesausbildungsförderungsgesetz) (nedan kallad BAföG).
Tillämpliga bestämmelser
Associeringen EEG–Turkiet
3. Artikel 12 i associeringsavtalet har följande lydelse:
”De avtalsslutande parterna skall vägledas av artiklarna 48, 49 och 50 i Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen för att stegvis genomföra fri rörlighet för arbetstagare mellan sig.”
4. I artikel 36 i tilläggsprotokollet – vilket undertecknades den 23 november 1970 i Bryssel och som ingicks, godkändes och bekräftades för gemenskapens räkning genom rådets förordning (EEG) nr 2760/72 av den 19 december 1972 (EGT L 293, s. 1) (nedan kallat tilläggsprotokollet) – föreskrivs följande:
”Fri rörlighet för arbetstagare mellan gemenskapens medlemsstater och Turkiet skall genomföras stegvis, enligt principerna i artikel 12 i associeringsavtalet, mellan utgången av det tolfte året och utgången av det tjugoandra året efter ikraftträdandet av detta avtal.
Associeringsrådet skall fastställa de bestämmelser som är nödvändiga för detta syfte.”
5. Artikel 9 i beslut nr 1/80 har följande lydelse:
”Turkiska barn som lagligen är bosatta i en av gemenskapens medlemsstater tillsammans med sina föräldrar, vilka där har eller har haft en lagenlig anställning, har i denna medlemsstat rätt till tillträde till allmänna skolor, lärlingsutbildning och yrkesskolekurser enligt samma intagningsvillkor vad beträffar förkunskaper som barn till medlemsstatens egna medborgare. De kan i denna medlemsstat beviljas de förmåner som föreskrivs på detta område i nationell lagstiftning.”
Den nationella lagstiftningen
6. 1 § BaföG har följande lydelse:
”I denna lag föreskrivs en rätt till individuellt studiebidrag för utbildning som motsvarar intressen, kapacitet och resultat om den studerande inte annars har nödvändiga medel för försörjning och utbildning.”
7. I 5 § BaföG, som har rubriken ”Utbildning utomlands”, föreskrivs följande i andra stycket:
”Studerande som har sin permanenta vistelseort i Tyskland skall beviljas studiebidrag för att studera vid ett utbildningsinstitut i utlandet om
– studierna med hänsyn till studerandens uppnådda utbildningsnivå är ändamålsenliga för utbildningen i Tyskland och han eller hon kan tillgodoräkna sig åtminstone en del av utlandsstudierna såsom en del av den föreskrivna eller brukliga utbildningstiden, eller
– det inom ramen för internationellt samarbete mellan ett tyskt och ett utländskt utbildningsinstitut erbjuds kurser vid både det tyska och det utländska utbildningsinstitutet som bygger på varandra och tillsammans utgör en hel utbildning, eller
– den studerande efter att ha studerat vid ett tyskt utbildningsinstitut under minst ett år fortsätter sin utbildning vid ett utbildningsinstitut i en annan av Europeiska unionens medlemsstater
och den berörda personen har tillräckliga språkkunskaper. För yrkesutbildningsinstitut tillämpas första strecksatsen endast om det i utbildningsprogrammet uppställs krav på vistelse i landet för att tillgodogöra sig språkkunskaper. Utbildningen skall pågå i minst sex månader eller en termin. Om utbildningen äger rum inom ramen för ett samarbete med utländskt institut, skall utbildningen pågå i minst tolv veckor. Första strecksatsen gäller för sådana studerande som avses i 8 § andra stycket BAföG endast när utlandsvistelsen enligt kursbestämmelserna utgör en obligatorisk del av utbildningen som måste genomgås i utlandet.”
8. I 8 § första stycket BaföG föreskrivs följande:
”Studiebidrag skall beviljas
1. tyska medborgare i den mening som avses i grundlagen (Grundgesetz),
2. statslösa utlänningar i den mening som avses i lagen om statslösa utlänningar i Tyskland,
3. utlänningar som är bosatta i Tyskland och som har tillerkänts status som asylberättigade enligt asyllagen,
4. utlänningar som har sin normala vistelseort i Tyskland och som skall betraktas som flyktingar enligt 1 § i lagen om åtgärder för flyktingar som har mottagits inom ramen för humanitära hjälpinsatser,
5. utlänningar som har sin normala vistelseort i Tyskland och som har tillerkänts flyktingstatus och som inte endast är berättigade till tillfälligt uppehållstillstånd,
6. utlänningar som har sin normala vistelseort i Tyskland och för vilka det har fastställts att skydd mot utvisning enligt 51 § punkt 1 i utlänningslagen gäller,
7. utlänningar som har sin permanenta vistelseort inom det område där lagen är tillämplig, då en av föräldrarna är tysk medborgare i den mening som avses i grundlagen,
8. studerande som enligt den tyska lagen om uppehållstillstånd/EEG (Aufenthaltsgesetz/EWG) i egenskap av barn har rätt till fri rörlighet och därför i egenskap av barn har uppehållsrätt eller studerande som inte omfattas av rätten till fri rörlighet eller uppehållsrätt i egenskap av barn enligt denna lag, endast av det skälet att de är 21 år eller äldre eller inte erhåller underhåll från föräldrar eller make,
9. studerande som är medborgare i en annan medlemsstat i Europeiska gemenskapen eller en annan stat i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och som innan utbildningen påbörjades innehade en anställning i Tyskland. Det måste i princip finnas ett innehållsmässigt samband mellan det yrke som därvid utövades och utbildningen.”
9. I 8 § andra stycket punkt 2 BaföG föreskrivs följande:
”Andra utlänningar skall beviljas studiebidrag om minst en förälder under de senaste sex åren innan den studiebidragsberättigande delen av utbildningen påbörjades uppehöll sig i Tyskland och var lagligen anställd där under sammanlagt tre år.”
Tvisten i målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
10. Gaye Gürol, klagande i målet vid den nationella domstolen, är turkisk medborgare född i Tyskland. Hennes föräldrar är också turkiska medborgare och de bor i likhet med sin dotter i Tyskland och är lagligen anställda i det landet.
11. Sedan höstterminen år 1995 studerar Gaye Gürol politisk ekonomi vid universitetet i Tübingen (Tyskland) med inriktning på regionala studier. Hon erhöll ett studiebidrag enligt BAföG för att bedriva dessa studier.
12. Då Gaye Gürol påbörjade sina universitetsstudier hade hon sin huvudsakliga vistelseort i Tübingen, men uppgav samtidigt att hennes sekundära vistelseort var hos hennes föräldrar i Philippsburg (Tyskland). Inom ramen för sina studier läste hon en kurs vid Bogazici-universitetet i Istanbul (Turkiet) från oktober 1999 till september 2000. Under denna vistelse uppgav hon att hennes huvudsakliga vistelseort var hemma hos sina föräldrar. Efter att hon kommit tillbaka till Tyskland hade hon på nytt sin huvudsakliga vistelseort i Tübingen och uppgav att hennes sekundära vistelseort var hemma hos föräldrarna.
13. Den 13 augusti 1999 ansökte Gaye Gürol hos Landesamt für Ausbildungsförderung Nordrhein-Westfalen (myndighet för studiefrämjande i Nordrhein-Westfalen), som sedermera ersattes av Bezirksregierung Köln, om studiebidrag för studietiden i Istanbul.
14. Genom beslut av den 2 september 1999 avslog motparten vid den nationella domstolen ansökan med tillämpning av bestämmelserna i 5 § andra stycket BAföG. Landesamt grundade i huvudsak sitt beslut på att Gaye Gürol skall anses vara en utlänning i den mening som avses i 8 § andra stycket punkt 2 BAföG, vilket innebär att hon, till skillnad från bland annat tyska medborgare, endast har rätt till studiebidrag enligt 5 § andra stycket fjärde meningen BAföG för studier utomlands ”när utlandsvistelsen enligt kursbestämmelserna utgör en obligatorisk del av utbildningen som måste genomgås i utlandet”. Detta är emellertid inte fallet beträffande de studier som bedrivs av Gaye Gürol.
15. I studieprogrammet anges nämligen endast att studier vid ett universitet utanför Tyskland under en eller två terminer utgör en god möjlighet för de studerande som valt inriktningen regionala studier att fördjupa sina språkkunskaper och kunskaper om kulturen i den berörda regionen och få en erfarenhet som är till godo för de framtida möjligheterna i arbetslivet. Det är enligt Bezirksregierung Köln endast fråga om en rekommendation och det anges inte att det är nödvändigt att studera vid ett utländskt universitet för att genomföra ifrågavarande utbildning, trots att universitetet i Tübingen den 9 augusti 1999 intygade att ekonomiska fakulteten vid universitetet med emfas anmodade studenterna att studera utomlands. Dessutom anges det inte i examensreglerna för nämnda utbildning att studier utomlands är ett villkor för att erhålla examen.
16. Gaye Gürol begärde den 29 september 1999 omprövning av nämnda beslut. Denna begäran avslogs den 17 december 1999.
17. Överklagande gavs in till den nationella domstolen den 2 februari 2000. Nämnda domstol har angett att även om någon rätt till studiebidrag inte följer av bland annat BAföG, så kan Gaye Gürol ha en sådan rätt i förekommande fall med stöd av artikel 9 i beslut nr 1/80.
18. Mot denna bakgrund beslutade Verwaltungsgericht Sigmaringen att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1. Har artikel 9 första meningen i beslut nr 1/80 … direkt effekt i medlemsstaternas nationella rättsordningar, med följden att turkiska barn, som lagligen är bosatta i en medlemsstat i gemenskapen tillsammans med sina föräldrar, vilka där har eller har haft en lagenlig anställning, har rätt till tillträde till allmänna skolor, lärlingsutbildning och yrkesskolekurser enligt samma villkor som barn till medlemsstatens egna medborgare?
2. Om den första frågan besvaras jakande ställs följande fråga:
Är villkoret ’som lagligen är bosatta tillsammans med sina föräldrar’ även uppfyllt när turkiska barn skaffar en egen huvudbostad på den ort där universitetsutbildningen ges och fortsätter att vara bosatta där, och föräldrarnas adress endast har uppgetts som sekundär vistelseort?
3. Om den andra frågan besvaras jakande ställs följande fråga:
Innebär artikel 9 första meningen i beslut nr 1/80 … att de personer som avses i denna artikel, förutom en lika rätt till tillträde till utbildningsinstitut, också har en lika rätt till statliga förmåner som beviljas av medlemsstaten för att underlätta deltagandet i en utbildning, eller skall bestämmelsen i artikel 9 första meningen jämförd med artikel 9 andra meningen i … beslut nr 1/80 tolkas så, att medlemsstaterna har möjlighet att uppställa andra villkor för att de personer som avses i första meningen skall beviljas sociala förmåner inom utbildningsområdet eller att begränsa dessa förmåner?
4. Om den andra och den tredje frågan besvaras jakande ställs följande fråga:
Gäller detta för de personer som avses i den omtvistade bestämmelsen även avseende en universitetsutbildning i hemlandet Turkiet?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första tolkningsfrågan
19. Den nationella domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artikel 9 första meningen i beslut nr 1/80 har direkt effekt i medlemsstaterna.
20. Enligt domstolens fasta rättspraxis skall en bestämmelse i ett beslut från associeringsrådet EEG–Turkiet anses ha direkt effekt om den, med hänsyn till dess ordaly delse samt till beslutets syfte och art och med hänsyn till det avtal till vilket det är hänförligt, innebär en klar och precis skyldighet, vars fullgörande eller verkningar inte är beroende av utfärdandet av ytterligare rättsakter (se, för ett liknande resonemang, bland annat dom av den 20 september 1990 i mål C‑192/89, Sevince, REG 1990, s. I‑3461, punkt 15; svensk specialutgåva, volym 10, s. 507, och av den 8 maj 2003 i mål C‑171/01, Wählergruppe Gemeinsam, REG 2003, s. I‑4301, punkterna 54 och 55).
21. I likhet med vad som vitsordats av samtliga berörda parter i förevarande mål uppfyller artikel 9 första meningen i beslut nr 1/80 dessa villkor.
22. Enligt bestämmelsens ordalydelse föreskrivs en rätt för turkiska barn, som lagligen är bosatta i en medlemsstat tillsammans med sina föräldrar, vilka har eller har haft en lagenlig anställning där, till tillträde i medlemsstaten till allmänna skolor, lärlingsutbildning och yrkesskolekurser enligt samma intagningsvillkor vad beträffar förkunskaper som barn till medlemsstatens egna medborgare.
23. Artikel 9 första meningen i beslut nr 1/80 utgör en regel om likabehandling vad avser tillträde till utbildning och yrkesskolekurser på grundval av samma kvalifikationer. Denna regel är av sådan art att den kan åberopas av en enskild vid en nationell domstol för att begära att denna skall göra avsteg från diskriminerande bestämmelser i en medlemsstats lagstiftning som för beviljande av en rättighet ställer krav som inte åläggs de egna medborgarna, utan att kompletterande tillämpningsåtgärder måste vidtas i det avseendet (se, analogt, dom av den 4 maj 1999 i mål C‑262/96, Sürül, REG 1999, s. I‑2685, punkt 63).
24. Artikel 9 i beslut nr 1/80 utgör endast det konkreta genomförandet inom det specifika området tillträde till utbildning och yrkesskolekurser i värdmedlemsstaten (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 november 1998 i mål C‑210/97, Akman, REG 1998, s. I‑7519, punkt 41) av den allmänna principen om förbud mot diskriminering på grund av nationalitet i artikel 9 i associeringsavtalet, i vilken det hänvisas till artikel 7 i EEG‑fördraget (sedermera artikel 6 i EG‑fördraget, nu artikel 12 EG i ändrad lydelse) (se analogt domen i det ovannämnda målet Wählergruppe Gemeinsam, punkt 59). Denna omständighet stöder konstaterandet i ovanstående punkt.
25. Uppfattningen att icke-diskrimineringsprincipen i artikel 9 första meningen i beslut nr 1/80 är ägnad att skapa direkta rättsverkningar för enskilda motsägs inte heller av syftet med och arten av detta beslut och det avtal till vilket det är hänförligt (se domen i det ovannämnda målet Wählergruppe Gemeinsam, punkterna 61–65).
26. Mot denna bakgrund skall den första tolkningsfrågan besvaras så, att artikel 9 första meningen i beslut nr 1/80 har direkt effekt i medlemsstaterna.
Den andra tolkningsfrågan
27. Det framgår av skälen i begäran om förhandsavgörande att den nationella domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i huruvida villkoret bosatta tillsammans med sina föräldrar i den mening som avses i artikel 9 första meningen i beslut nr 1/80 är uppfyllt om ett turkiskt barn, efter att ha lagligen varit bosatt tillsammans med sina föräldrar i värdmedlemsstaten, har sin huvudsakliga vistelseort på den ort i samma stat där barnet fullföljer en universitetsutbildning, trots att barnet har uppgett att det endast har sin sekundära vistelseort hos föräldrarna.
28. Den nationella domstolen har särskilt ställt frågan för att få klarhet i huruvida bosättningsvillkoret i artikel 9 första meningen i beslut nr 1/80 förutsätter att familjen bor i en och samma bostad eller om det är tillräckligt att det är fråga om gemensam vistelseort och om, i sistnämnda fall, nämnda villkor är uppfyllt genom att barnet behåller sin sekundära vistelseort hos föräldrarna.
29. Ett turkiskt barn som, i likhet med Gaye Gürol, är lagligen bosatt i värdmedlemsstaten tillsammans med sina föräldrar och som då studier påbörjas har sin huvudsakliga vistelseort i samma medlemsstat på den ort där utbildningsinstitutet finns i stället för på den ort där föräldrarna är bosatta, samtidigt som barnet uppger att den sekundära vistelseorten är hemma hos föräldrarna, uppfyller bosättningsvillkoret i artikel 9 första meningen i beslut nr 1/80.
30. I nämnda bestämmelse uppställs inte några krav för likabehandling vad avser tillträde till utbildning och yrkesskolekurser på att särskilda villkor avseende bosättning hos föräldrarna skall vara uppfyllda under utbildningen, såsom att barnen och föräldrarna skall bo tillsammans i en gemensam bostad, eller på bosättningssätt under nämnda period, såsom huvudsaklig vistelseort i stället för sekundär vistelseort.
31. För att säkerställa att syftet med bestämmelsen till fullo genomförs, är det nödvändigt att tolka bestämmelsen på detta sätt. Syftet med bestämmelsen är att ge turkiska barn möjlighet att följa undervisning och yrkesskolekurser i det värdland där deras föräldrar bor, utan att vederbörandes val begränsas i fråga om vilken undervisning eller kurs som han eller hon kan följa.
32. All slags utbildning och kurser tillhandahålles nämligen inte nödvändigtvis i närheten av den ort där vederbörandes föräldrar är bosatta. Det är endast genom att vederbörande ges rätten att bosätta sig på en annan ort än den där föräldrarna bor som turkiska barn kan tillförsäkras en verksam rätt att, i likhet med barn till medborgarna i värdmedlemsstaten, välja den utbildning eller de kurser som de vill läsa.
33. Följaktligen skall den andra frågan besvaras på följande sätt. Villkoret bosatta tillsammans med sina föräldrar, i den mening som avses i artikel 9 första meningen i beslut nr 1/80, är uppfyllt om ett turkiskt barn, efter att ha lagligen varit bosatt tillsammans med sina föräldrar i värdmedlemsstaten, har sin huvudsakliga vistelseort på den ort i samma stat där barnet fullföljer en universitetsutbildning, trots att barnet har uppgett att det endast har sin sekundära vistelseort hos föräldrarna.
Den tredje och den fjärde frågan
34. Domstolen kommer att pröva den tredje och den fjärde frågan tillsammans. Den nationella domstolen har ställt dessa frågor för att få klarhet i huruvida artikel 9 första och andra meningarna i beslut nr 1/80 skall tolkas så, att de personer som avses i denna artikel därigenom tillförsäkras, på icke diskriminerande villkor, en rätt till studiebidrag som föreskrivs i de bestämmelser som är föremål för prövning i målet vid den nationella domstolen. För det fall denna fråga besvaras jakande, ställs frågan huruvida denna rätt är tillämplig även när det är fråga om en universitetsutbildning i Turkiet.
35. Enligt 1 § BAföG lämnas studiebidrag till studerande som annars inte har nödvändiga medel för försörjning och utbildning. Enligt 5 § andra stycket beviljas sådant studiebidrag turkiska studerande som önskar läsa utomlands endast om utbildningen ”enligt kursbestämmelserna utgör en obligatorisk del av utbildningen som måste genomgås i utlandet”. Tyska medborgare däremot har rätt till detta bidrag om studierna utomlands är ”ändamålsenliga” för utbildningen i Tyskland och han eller hon kan tillgodoräkna sig åtminstone en del av utlandsstudierna såsom en del av den föreskrivna eller brukliga utbildningstiden.
36. Genom artikel 9 första meningen i beslut nr 1/80 tillförsäkras turkiska barn en rätt till tillträde till allmänna skolor, lärlingsutbildning och yrkesskolekurser i värdmedlemsstaten på icke diskriminerande villkor. Lika tillträde till utbildning i den mening som avses i bestämmelsen avser således all form av undervisning, inklusive universitetskurser i ekonomi som de som är föremål för prövning i målet vid den nationella domstolen (se, analogt, dom av den 15 mars 1989 i de förenade målen 389/87 och 390/87, Echternach och Moritz, REG 1989, s. 723, punkterna 29 och 30).
37. I andra meningen i samma artikel preciseras att turkiska barn ”kan [i värdmedlemsstaten] beviljas de förmåner som föreskrivs på detta område i nationell lagstiftning”.
38. Detta klargörande skall förstås på så sätt att om det i värdmedlemsstatens lagstiftning föreskrivs förmåner på utbildningsområdet, såsom det omtvistade bidraget, som är avsedda att täcka den studerandes kostnader för tillträde till undervisningen och försörjning, skall de turkiska medborgarna beviljas förmånerna på samma sätt som medlemsstatens egna medborgare.
39. Det finns nämligen en risk för att turkiska barns tillträde på icke diskriminerande villkor till undervisning och utbildning, inklusive sådan som den som är föremål för prövning i målet vid den nationella domstolen och som ges utomlands, till stor del blir skenbart om de inte tillförsäkras samma rätt till förmåner, såsom det omtvistade studiebidraget.
40. Det är endast genom att tolka bestämmelsen på detta sätt som det är möjligt att till fullo genomföra syftet med artikel 9 i beslut nr 1/80, nämligen att säkerställa att turkiska barn och barn till medborgare i värdmedlemsstaten får samma möjligheter i fråga om utbildning och yrkesutbildning. Om likabehandlingsprincipen inte tillämpas på studier utomlands skulle barn till medborgare i värdmedlemsstaten få tillträde till studier som är ändamålsenliga för deras utbildning, medan turkiska barn riskerar att uteslutas från dylika studier, som icke desto mindre är ändamålsenliga för deras utbildning, på enbart den grunden att studierna inte utgör en obligatorisk del av den valda utbildningen.
41. Andra meningen i artikel 9 skulle för övrigt förlora sin ändamålsenliga verkan om den, såsom gjorts gällande av Bezirksregierung Köln och den tyska och den österrikiska regeringen, endast innebär att värdmedlemsstaten ges möjlighet att bevilja förmåner enligt den nationella lagstiftningen till turkiska barn. Värdmedlemsstaten behöver nämligen inte något sådant tillstånd för att bevilja dylika förmåner.
42. I likhet med artikel 9 första meningen i beslut nr 1/80 utgör artikel 9 andra meningen således en regel om likabehandling vid beviljande av förmåner på området för undervisning och yrkesskolekurser som är av sådan art att den kan åberopas av en enskild vid en nationell domstol för att begära att denna skall göra avsteg från diskriminerande bestämmelser i en medlemsstats lagstiftning som för beviljande av en rättighet ställer krav som inte åläggs de egna medborgarna, utan att kompletterande tillämpningsåtgärder måste vidtas i det avseendet.
43. Mot denna bakgrund och med beaktande av vad som anges i punkterna 24 och 25 i denna dom, finner domstolen att artikel 9 andra meningen i beslut nr 1/80 har direkt effekt i medlemsstaterna.
44. Eftersom turkiska barn tillförsäkras tillträde på icke diskriminerande villkor till studiebidrag och eftersom värdmedlemsstaten erbjuder sina egna medborgare ett studiebidrag för studier utomlands, skall turkiska barn, enligt ordalydelsen i artikel 9 andra meningen i beslut nr 1/80 och för att studerande skall ges lika möjligheter, komma i åtnjutande av samma förmån om de har för avsikt att studera utanför nämnda medlemsstat. Det finns ingenting som motiverar att turkiska barn inte skall behandlas lika bara på den grunden att de beslutar att följa nämnda utbildning i sin familjs ursprungsland.
45. Mot denna bakgrund skall den tredje och den fjärde frågan besvaras på följande sätt. Artikel 9 andra meningen i beslut nr 1/80 har direkt effekt i medlemsstaterna. Turkiska barn tillförsäkras genom denna bestämmelse en rätt, på icke diskriminerande villkor, till sådant studiebidrag som föreskrivs i de bestämmelser som är föremål för prövning i målet vid den nationella domstolen, och turkiska barn har denna rätt även om de fullföljer en universitetsutbildning i Turkiet.
Rättegångskostnader
46. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Domslut
På dessa grunder beslutar domstolen (första avdelningen) följande dom:
1) Artikel 9 första meningen i beslut nr 1/80 av den 19 september 1980 om utveckling av associeringen, som antagits av associeringsrådet som inrättats genom Avtalet om upprättandet av en associering mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Turkiet, har direkt effekt i medlemsstaterna.
2) Villkoret bosatta tillsammans med sina föräldrar, i den mening som avses i artikel 9 första meningen i beslut nr 1/80, är uppfyllt om ett turkiskt barn, efter att ha lagligen varit bosatt tillsammans med sina föräldrar i värdmedlemsstaten, har sin huvudsakliga vistelseort på den ort i samma stat där barnet fullföljer en universitetsutbildning, trots att barnet har uppgett att det endast har sin sekundära vistelseort hos föräldrarna.
3) Artikel 9 andra meningen i beslut nr 1/80 har direkt effekt i medlemsstaterna. Turkiska barn tillförsäkras genom denna bestämmelse en rätt, på icke diskriminerande villkor, till sådant studiebidrag som föreskrivs i de bestämmelser som är föremål för prövning i målet vid den nationella domstolen, och turkiska barn har denna rätt även om de fullföljer en universitetsutbildning i Turkiet.