Preliminär utgåva
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
NICHOLAS EMILIOU
föredraget den 23 april 2026(1)(i)
Mål C-237/24 P
Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland
mot
Europeiska kommissionen
” Överklagande – EGFJ och Ejflu – Förordning (EU) nr 1307/2013 – Artikel 9.2 – Utgifter som undantas från unionsfinansiering – Utgifter som betalats av Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland – Begreppet aktiv jordbrukare ”
I.      Inledning
1.        I sitt överklagande har Konungariket Storbritannien och Nordirland (nedan kallat Förenade kungariket) yrkat att domstolen ska upphäva tribunalens dom.(2) Genom den domen ogillade tribunalen en talan om ogiltigförklaring som väckts av Förenade kungariket(3) med avseende på ett beslut av Europeiska kommissionen om undantagande från unionsfinansiering av vissa utgifter som betalats av Förenade kungariket inom ramen för Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) och inom ramen för Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu).(4)
2.        EGFJ och Ejflu är finansieringsinstrument inom den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) som har inrättats genom EUF‑fördraget.(5) Inom ramen för GJP beviljas jordbrukare vars inkomster i genomsnitt ligger under nivåerna i resten av unionens ekonomi och vars inkomst påverkas av osäkra faktorer som väder och klimat direktstöd i form av inkomststöd som fungerar som ett skyddsnät.(6) Syftet med det direktstödet är dessutom att garantera tryggad livsmedelsförsörjning inom Europeiska unionen och att belöna jordbrukare för att de tar hand om landsbygden och miljön genom sin jordbruksverksamhet.(7)
3.        Den rättsliga grunden för direktstöd till jordbrukare inom ramen för GJP för perioden 2014–2022 var förordning (EU) nr 1307/2013.(8) Direktstöd beviljas av kommissionen och de nationella myndigheterna i respektive medlemsstat genom delad förvaltning.(9) Inom det systemet ankommer det på de nationella myndigheterna att handlägga ansökningar om direktstöd, verkställa betalningar och genomföra vissa kontroller under övervakning av kommissionen.(10)
4.        Jordbrukare som önskar erhålla sådant direktstöd ska lämna in ansökningar varje år och följa ett antal regler.(11) Enligt förordning nr 1307/2013 skulle de bland annat kunna kvalificeras som ”aktiva jordbrukare”, i den mening som avses i artikel 9 i den förordningen.
5.        Förevarande mål rör tribunalens tolkning av artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013. I den bestämmelsen fastställs en presumtion om att en person som ansöker om direktstöd (nedan kallad stödsökanden) och som driver flygplatser, tillhandahåller järnvägstjänster eller driver vattenverk, fastighetsföretag eller permanenta sport- och rekreationsanläggningar (nedan kallad uteslutningsförteckningen) inte är berättigad att motta stöd inom ramen för GJP. Härav följer att enligt den presumtionen betraktas inte sådana stödsökande som aktiva jordbrukare i den mening som avses i den förordningen. De kan emellertid vederlägga den presumtionen genom att lägga fram bevis som visar att deras jordbruksverksamhet i själva verket inte bara är marginell, även om de bedriver någon av de verksamheter som är upptagna på uteslutningsförteckningen.(12) I den överklagade domen slog tribunalen fast att, för att kunna avgöra huruvida en stödsökande (oavsett om det rör sig om en fysisk person, en juridisk person eller en grupp av fysiska eller juridiska personer) bedriver en verksamhet är upptagen uteslutningsförteckningen vilket skulle utlösa presumtionen, måste hänsyn tas till den verksamhet som bedrivs av ett till stödsökanden ”knutet företag”, även om detta ”anknutna företag” inte självt ansöker om direktstöd. Tribunalen grundade sin tolkning på den hänvisning som görs i artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013 till ”grupper av fysiska eller juridiska personer”, som enligt tribunalen skulle innefatta ”anknutna företag” utöver den person som faktiskt ansöker om direktstöd.
6.        Förenade kungariket har bestritt tribunalens tolkning och hävdat att det enbart är den verksamhet som stödsökanden själv bedriver, och inte den som något annat ”anknutet företag” bedriver, som ska bedömas enligt artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013.
II.    Tillämpliga bestämmelser
7.        Skäl 10 i förordning nr 1307/2013 har följande lydelse:
”Erfarenheterna av tillämpningen av de olika stödordningarna för jordbrukare visar att stödet i ett antal fall beviljats fysiska eller juridiska personer vilkas yrkesmässiga verksamhet inte alls eller endast marginellt utgjordes av jordbruksverksamhet. För att se till att stödet riktas bättre bör medlemsstaterna avstå från att bevilja direktstöd till vissa fysiska och juridiska personer om inte dessa personer kan visa att deras jordbruksverksamhet inte är marginell. Medlemsstaterna bör dessutom ha möjlighet att inte bevilja direktstöd till andra fysiska eller juridiska personer vars jordbruksverksamhet är marginell ...”
8.        I artikel 4 i den förordningen, ”Definitioner och därtill hörande bestämmelser”, definieras begreppet jordbrukare i punkt 1 a som ”en fysisk eller juridisk person eller en grupp av fysiska eller juridiska personer, oavsett gruppens eller dess medlemmars rättsliga ställning enligt nationell lagstiftning, vars jordbruksföretag ligger inom det territoriella tillämpningsområdet för fördragen enligt artikel 52 i EU‑fördraget jämförd med artiklarna 349 och 355 i EUF-fördraget och som bedriver jordbruksverksamhet”.
9.        Artikel 9 i förordning nr 1307/2013, med rubriken ”Behörighet”, föreskrivs följande i punkterna 1 och 2:
”1.      Direktstöd ska inte beviljas fysiska eller juridiska personer, eller grupper av fysiska eller juridiska personer, vars jordbruksarealer huvudsakligen utgörs av arealer som naturligt hålls i ett skick som lämpar sig för bete eller odling och som inte bedriver den minimiverksamhet som definieras av medlemsstaterna i enlighet med artikel 4.2 b på dessa arealer.
2.      Inget direktstöd ska beviljas fysiska eller juridiska personer eller grupper av fysiska eller juridiska personer som driver flygplatser, tillhandahåller järnvägstjänster eller driver vattenverk, fastighetsföretag eller permanenta sport- och rekreationsanläggningar.
I tillämpliga fall får medlemsstaterna, på grundval av objektiva och icke-diskriminerande kriterier, besluta att lägga till andra liknande företag eller verksamheter som inte är jordbruksföretag och jordbruksverksamheter till de företag och verksamheter som förtecknas i första stycket och får därefter dra tillbaka sådana tillägg.
En sådan person eller grupp av personer som omfattas av första eller andra stycket ska emellertid betraktas som aktiv jordbrukare om de lägger fram kontrollerbara bevis, i den form som krävs av medlemsstaterna, för något av följande:
a)      Att det årliga direktstödsbeloppet uppgår till minst 5 % av deras totala intäkter från annan verksamhet än jordbruksverksamhet under det senaste räkenskapsår för vilket sådana uppgifter föreligger.
b)      Att deras jordbruksverksamhet inte är obetydlig.
c)      Att det huvudsakliga målet med deras verksamhet eller företag är att utöva jordbruksverksamhet.”
III. Bakgrund
10.      Bakgrunden till målet beskrivs i punkterna 2–11 i den överklagade domen och kan, i den mån den är relevant för förevarande förslag till avgörande, sammanfattas enligt följande.
11.      År 2018 inledde kommissionen en undersökning för att kontrollera huruvida Förenade kungariket hade följt unionsrätten vid beviljandet av direktstöd till jordbrukare för ansökningsår 2017.
12.      Kommissionen informerade Förenade kungariket om resultaten av dess relevanta kontroller på plats genom skrivelse av den 14 juni 2018. I den skrivelsen påpekade kommissionen att det kontrollsystem som Förenade kungariket hade infört för att kontrollera beviljandet av stöd inom ramen för GJP med finansiering från EGFJ och Ejflu inte var förenligt med unionslagstiftningen. Kommissionen uppmanade dessutom de brittiska myndigheterna att inkomma med en utförlig beskrivning av de korrigerande åtgärder som hade införts.
13.      Genom skrivelse av den 18 maj 2021 och efter att ha delgett slutsatserna av sin undersökning, skickade kommissionen en sammanfattande rapport till Förenade kungariket. Kommissionen hävdade i synnerhet att Förenade kungariket hade åsidosatt artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013 genom att inte ha beaktat de enheter som var närstående till de berörda stödsökandena som en del av en grupp (nedan kallade anknutna företag)(13) vid kontrollen av huruvida stödsökanden hade ställning som aktiv jordbrukare och föreslog därför en finansiell korrigering på 2 686 358,72 euro.
14.      Kommissionen antog det omtvistade beslutet den 17 november 2021. Kommissionen konstaterade bland annat att Förenade kungariket hade åsidosatt bestämmelserna om ställning som aktiv jordbrukare för år 2017 och beslutade att påföra Förenade kungariket en finansiell korrigering på 2 686 358,72 euro. Kommissionen beslutade därför att Europeiska unionen av den anledningen inte skulle ersätta Förenade kungariket för de utgifter som Förenade kungariket hade betalat i form av direktstöd till jordbrukare inom ramen för GJP till ovan angivna belopp.
IV.    Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen
15.      Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 26 januari 2022 väckte Förenade kungariket talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet, såvitt det innebär att vissa utgifter som Förenade kungariket betalade år 2017, till ett belopp på 2 686 358,72 euro, undantas från unionsfinansiering.
16.      Genom sin enda grund för talan gjorde Förenade kungariket i huvudsak gällande vid tribunalen, med stöd av Republiken Tjeckien, att kommissionen hade gjort en felaktig tolkning av artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013. Förenade kungariket hävdade att det enligt den bestämmelsen endast är förbjudet att betala ut stöd till stödsökande som själva bedriver någon av de verksamheter som är upptagna på uteslutningsförteckningen. Enligt Förenade kungariket gjorde kommissionen således fel när den undantog det direktstöd som Förenade kungariket hade utbetalat till jordbrukare från unionsfinansiering, på den grunden att Förenade kungariket inte i tillräcklig grad hade beaktat enheter som är närstående till en stödsökande och som, hypotetiskt sett, kan bedriva någon av de verksamheter som är upptagna på uteslutningsförteckningen. Till stöd för sin talan framförde Förenade kungariket ett antal argument om ordalydelsen i, sammanhanget för och syftet med artikel 9.2 i den förordningen.
17.      Tribunalen ogillade talan genom den överklagade domen. Tribunalen ansåg, enkelt uttryckt, att begreppet ”grupper av fysiska eller juridiska personer” i artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013 allmänt tolkas så, att det innefattar ”anknutna företag”. Detta ledde i sin tur till att tribunalen konstaterade att stödsökanden även kan bedriva någon av verksamheterna på uteslutningsförteckningen via ett av sina anknutna företag, som därför måste beaktas vid bedömningen av huruvida stödsökanden har ställning som aktiv jordbrukare. Enligt tribunalen utgör det sammanhang i vilket artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013 ingår inte hinder för ett sådant resonemang, som dessutom har stöd i de mål som eftersträvas med den bestämmelsen.
V.      Förfarandet vid domstolen och parternas yrkanden
18.      Förenade kungariket överklagade tribunalens dom den 28 mars 2024. Förenade kungariket har yrkat att domstolen ska i) upphäva domslutet i den överklagade domen, ii) ogiltigförklara det omtvistade beslutet såvitt det beslutet innebär att vissa utgifter som Förenade kungarikets ackrediterade utbetalande organ för EGFJ och Ejflu har betalat till ett belopp på 2 656 358,72 euro undantas från unionsfinansiering och iii) förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
19.      Kommissionen inkom med en svarsskrivelse den 13 juni 2024, genom vilken kommissionen har yrkat att domstolen ska ogilla överklagandet och förplikta Förenade kungariket att ersätta rättegångskostnaderna.
20.      Republiken Tjeckien, som har intervenerat i första instans, ingav sin svarsskrivelse den 18 juni 2024, genom vilken Republiken Tjeckien har yrkat att domstolen ska bifalla överklagandet.
21.      Genom beslut av domstolens ordförande den 13 juni 2024, tilläts Ungern intervenera till stöd för Förenade kungariket. Ungern ingav sin interventionsinlaga den 30 augusti 2024.
VI.    Bedömning
22.      Förenade kungariket har åberopat en enda grund till stöd för sitt överklagande, vilken avser en felaktig tolkning från tribunalens sida av artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013. Det första stycket i den bestämmelsen innehåller, såsom har nämnts ovan, en presumtion om att en stödsökande som bedriver en verksamhet som är upptagen på uteslutningsförteckningen inte ska klassificeras som en aktiv jordbrukare och därför inte är berättigad att motta direktstöd.
A.      Parternas argument
23.      Förenade kungariket har gjort gällande att tribunalen felaktigt ansåg att det enligt artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013 är förbjudet att bevilja direktstöd till jordbrukare som, även om de inte själva bedriver verksamheter som är upptagna på uteslutningsförteckningen, ingår i en större grupp av enheter varav en bedriver någon av de verksamheterna.
24.      Förenade kungariket har hävdat att artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013 endast förbjuder direktstöd till jordbrukare som direkt, det vill säga själva, bedriver någon av verksamheterna på uteslutningsförteckningen. Tribunalen gjorde sig således skyldig till felaktig rättstillämpning när den konstaterade att företag som är knutna till stödsökanden i fråga måste beaktas för att det ska kunna avgöras huruvida stödsökanden har ställning som aktiv jordbrukare. Förenade kungariket har framfört fem argument till stöd för sin grund för överklagandet. Dessa kan inordnas i tre kategorier som avser ordalydelsen i, sammanhanget för respektive målet med artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013.
25.      Vad för det första gäller ordalydelsen i artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013, har Förenade kungariket gjort gällande att det följer av en normal tolkning av den bestämmelsen att direktstöd endast är förbjudet med avseende på tre olika kategorier av stödsökande: ”fysiska personer” eller ”juridiska personer”, som själva direkt bedriver en verksamhet som är upptagen på uteslutningsförteckningen, eller en ”grupp av fysiska eller juridiska personer”, som direkt bedriver en sådan verksamhet som helhet betraktad. Härav följer att när ett enskilt företag ansöker om stöd – fristående från den grupp som det ingår i – och inte i sig bedriver någon av verksamheterna på uteslutningsförteckningen, är det irrelevant att ett annat företag som ingår i samma grupp bedriver en sådan verksamhet.
26.      För det andra har Förenade kungariket, till stöd för ovannämnda argument, hänvisat till artikel 4.1 a i den förordningen, vilken innehåller en definition av begreppet ”jordbrukare”. Förenade kungariket har gjort gällande att ordalydelsen i artikel 9.2 första stycket i förordning 1307/2013 återspeglas i artikel 4.1 a, där begreppet ”jordbrukare” definieras genom hänvisning till samma tre kategorier (”fysisk person”, ”juridisk person” och ”grupp av fysiska eller juridiska personer”). Direktstöd enligt förordning nr 1307/2013 utbetalas till en ”jordbrukare” i samtliga fall. Härav följer att det alltid är den jordbrukare som, i egenskap av en ”fysisk eller juridisk person” eller som en ”grupp av fysiska eller juridiska personer”, ansöker om stödet som inte får bedriva någon av verksamheterna på uteslutningsförteckningen Bedömningen måste med andra ord göras enbart med hänsyn tagen till den enhet (oavsett om denna är en ”fysisk person”, en ”juridisk person” eller en ”grupp av fysiska eller juridiska personer”) som har angetts som stödsökande.
27.      Genom sitt tredje argument, som även det avser nämnda bestämmelses ordalydelse, har Förenade kungariket påpekat att kommissionens tolkning innebär att hänvisningen i artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013 till ”grupper av fysiska ... personer” blir överflödig, eftersom en fysisk person aldrig kan ägas av en annan fysisk eller juridisk person och inte heller kan vara närstående till dem på samma sätt som företag kan vara närstående till varandra. Om unionslagstiftarens avsikt med hänvisningen till ”grupper” i den bestämmelsen var att företag som är knutna till stödsökanden skulle beaktas vid bedömningen av stödsökandens ställning som ”aktiv jordbrukare”, skulle det ha varit tillräckligt att endast hänvisa till ”grupper av juridiska personer”.
28.      I sitt fjärde och femte argument har Förenade kungariket hänvisat till målen med förordning nr 1307/2013. Enligt Förenade kungariket gjorde tribunalen fel när den konstaterade i den överklagade domen att det väsentliga syftet med artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013 är att ”undvika risken för att unionens budget används på ett bedrägligt sätt”. Enligt Förenade kungariket är syftet med den bestämmelsen snarare att säkerställa att stöd inte utbetalas till personer vars jordbruksverksamhet endast är marginell, såsom framgår av skäl 10 i förordning nr 1307/2013 och artikel 9.2 sista stycket i den förordningen (det fjärde argumentet). Målet att förhindra risken för att unionens budget används på ett bedrägligt sätt skulle dessutom inte, i motsats till vad tribunalen ansåg, innebära att ett företag som faktiskt bedriver en icke‑marginell jordbruksverksamhet måste nekas stöd, på den grunden att den ingår i en större grupp av företag, varav vissa bedriver sådan verksamhet som är upptagen på uteslutningsförteckningen (det femte argumentet).
29.      Kommissionen har inledningsvis påpekat att det är svårt att fastställa själva föremålet för överklagandet, eftersom det i de argument som Förenade kungariket har framfört till stöd för sin enda grund för överklagandet inte riktas någon kritik mot den överklagade domen, utan snarare mot det omtvistade beslutet. Kommissionen anser dessutom att vissa av argumenten inte specifikt rör fall av felaktig rättstillämpning från tribunalens sida och att de därför ska underkännas.
30.      När det gäller sakfrågan har kommissionen hävdat att tribunalen inte gjorde någon felaktig tolkning av artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013. Den tolkningen har stöd i den faktiska ordalydelsen i artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013. För det första är den normala innebörden av begreppet ”grupp” i den bestämmelsen att det rör sig om flera enheter. För det andra finns det inget som tyder på att hänvisningen till ”grupper av fysiska eller juridiska personer” i den bestämmelsen endast avser stödsökanden, och inte andra företag som denne är knuten till.
31.      När det gäller sammanhanget för artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013 och den omständigheten att Förenade kungariket i det avseendet har hänvisat till artikel 4.1 a i den förordningen, har kommissionen medgett att samma ordalydelse används i båda bestämmelserna, det vill säga en ”fysiska eller juridiska personer eller grupper av fysiska eller juridiska personer”. Kommissionen anser emellertid inte att detta innebär att det i artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013 endast hänvisas till en ”jordbrukare” enligt definitionen i artikel 4.1 a i förordningen. Även om hänvisningen till ”fysiska eller juridiska personer eller grupper av fysiska eller juridiska personer” i dessa båda bestämmelser ska tolkas på samma sätt (så att de hänvisar till en ”jordbrukare”), följer det av domstolens nyligen avkunnade dom i målet Agrarmarkt Austria(14) (som jag kommer att återkomma till senare) att när det bedöms huruvida sökanden bedriver verksamhet som är upptagen på uteslutningsförteckningen, ska hänsyn även tas till sådan verksamhet som bedrivs av företag som är knutna till sökanden.
32.      Kommissionen har hänvisat till historiken till förordning nr 1307/2013 och i synnerhet skälen till antagandet av artikel 9.1 i den och hävdat att målet med ett bättre riktat stöd till jordbrukare genom direktstöd, som det hänvisas till i skäl 10 i förordningen, med nödvändighet kräver att artikel 9.2 ska ges en vid tolkning. Att inte beakta en sökandes anknutna företag skulle medföra en risk för att det stöd som beviljas i själva verket inte gynnar sökanden, utan anknutna företag som bedriver verksamhet som är upptagen på uteslutningsförteckningen.
33.      Att inte beakta de enheter som är närstående till sökanden som en del av en grupp och som bedriver annan verksamhet än jordbruksverksamhet skulle dessutom medföra en risk för kringgående och en risk för att stödsökande inte behandlas lika. Detta beror på att jordbruksverksamhet och annan verksamhet skulle kunna delas upp mellan olika enheter inom samma grupp för att undvika en tillämpning av den presumtion som innebär att stödsökande inte får motta direktstöd, vilken föreskrivs i artikel 9.2 första stycket.
34.      Republiken Tjeckien har gett sitt fulla stöd till Förenade kungarikets argument. Republiken Tjeckien har även påpekat att tribunalens tolkning av artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013 skulle få ”absurda praktiska konsekvenser”, eftersom det skulle bli irrelevant huruvida sökanden är en aktiv jordbrukare. Det avgörande skulle i stället vara huruvida sökanden ingår i en grupp som till övervägande del består av jordbrukare. Republiken Tjeckien har vidare hävdat att det inte framgår av den överklagade domen hur stor kopplingen mellan stödsökanden och dess anknutna företag måste vara. Tribunalens tolkning föranleder således en skyldighet – som består i att, vid bedömningen av personens ställning som ”aktiv jordbrukare”, inte bara beakta stödsökanden utan även de företag som är knutna till den – vilken är otydlig, imprecis och oförutsägbar, vilket strider mot rättssäkerhetsprincipen.
35.      Ungern stöder de argument som Förenade kungariket och Republiken Tjeckien har framfört. Ungern har dessutom påpekat att en stödsökande enligt förordning nr 1307/2013 måste vara en som utövar rättigheter över det aktuella jordbruksföretaget,(15) det vill säga de enheter som används för jordbruksverksamhet och som drivs av jordbrukaren. Så är inte fallet med jordbrukarens anknutna företag, som därför inte ska beaktas vid tolkningen av artikel 9.2 i den förordningen.
36.      Vad slutligen gäller den farhåga som tribunalen uttryckte i den överklagade domen att det skulle kunna leda till ett missbruk där de tillämpliga bestämmelserna kringgås för det fall anknutna företag inte beaktas, har Ungern påpekat att förordningens mål inte kommer att äventyras på grund av att det finns en koppling mellan företagen, för det fall ett anknutet företags bedrivande av en verksamhet som är upptagen på uteslutningsförteckningen inte är resultatet av avsiktligt missbruk.
B.      Analys
37.      Jag anser att Förenade kungarikets överklagande är välgrundat och kan tas upp till prövning. I min analys kommer jag först att kortfattat undersöka föremålet för överklagandet och huruvida vissa argument kan godtas (1), innan jag övergår till innebörden av hänvisningen till begreppet ”grupp” i artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013 (2). Genom min undersökning av det begreppet kommer jag att visa att det är avsett att hänvisa till en kategori av stödsökande, såsom Förenade kungariket har hävdat, och att det inte innefattar företag som är knutna till stödsökanden och som inte själva ansöker om direktstöd. Slutligen kommer jag att övergå till frågan huruvida det, för att bedöma huruvida en enskild fysisk eller juridisk person som ansöker om direktstöd har ställning som ”aktiv jordbrukare”, icke desto mindre är motiverat att beakta företag som är knutna till den sökanden (3).
1.      Föremålet för överklagandet och frågan huruvida vissa argument kan godtas
38.      Enligt artikel 256.1 FEUF, jämförd med artikel 58 i stadgan för Europeiska unionens domstol, kan ett överklagande till domstolen endast avse rättsfrågor. I artiklarna 168 och 169 i domstolens rättegångsregler specificeras det, i det hänseendet, att ett överklagande bland annat ska innehålla åberopade grunder och argument avseende rättsliga omständigheter och i detalj ange på vilka punkter som klaganden anser att tribunalens avgörande är felaktigt. Enligt domstolens praxis ska dessutom argument som är svåra att förstå och är förvirrande underkännas, eftersom de inte gör det möjligt för domstolen att utföra sitt uppdrag och pröva lagenligheten av beslutet från första instans.(16)
39.      I förevarande mål har Förenade kungariket åberopat en enda grund avseende en felaktig tolkning från tribunalens sida av artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013. Föremålet för själva överklagandet – tribunalens påstått felaktiga tolkning av artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013 – är således enkelt att identifiera.
40.      Vad gäller frågan huruvida vissa argument kan godtas, instämmer jag med kommissionen i att det inte tydligt framgår av Förenade kungarikets tredje och femte argument hur dessa är kopplade till den överklagade domen, eftersom det inte hänvisas till några punkter i den överklagade domen i dem. Jag anser emellertid inte att förståelsen av det femte argumentet och hur det är kopplat till den överklagade domen påverkas av att det inte anges några specifika punkter i den överklagade domen. Det argumentet stöder resonemanget i det fjärde argumentets sista del, där det inte uttryckligen hänvisas till punkt 105 i den överklagande domen, men dock ges ett citat från domen.(17) Som jag förstår det har Förenade kungariket dessutom åberopat det femte argumentet för att betona att det enda syftet med artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013 är att säkerställa att en stödsökandes jordbruksverksamhet inte är marginell, såsom även har påpekats i det fjärde argumentet. Detsamma gäller dock inte det tredje argumentet som, förutom att det inte hänvisas till några specifika punkter i den överklagade domen, inte heller kan kopplas till andra argument i överklagandet som uppfyller det kravet, vilket gör det obegripligt. Jag delar därför kommissionens ståndpunkt att det är uppenbart att det argumentet inte kan godtas.
41.      Sammanfattningsvis anser jag att överklagandet kan tas upp till prövning, men jag kommer inte att pröva det tredje argumentet av de skäl som har angetts ovan.
2.      Hänvisningen till en ”grupp av fysiska eller juridiska personer” som en separat kategori av stödsökande
42.      Tribunalen påpekade med rätta i punkt 69 i den överklagade domen att det inte görs någon hänvisning till begreppet ”anknutna företag” i artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013. I den artikeln hänvisas det endast till ”fysiska eller juridiska personer” och ”grupper av fysiska eller juridiska personer”.
43.      För att förklara omfattningen av det begreppet angav tribunalen sedan att ”en ’grupp’ till sin natur betecknar ett antal enheter som är knutna till varandra inom samma organisation. Begreppet ’grupp’ ska således tolkas så, att det liknar begreppet ’koncern’ och avser alla sammanslutningar av fysiska eller juridiska personer som är knutna till varandra inom samma mer eller mindre strukturerade bolagsorganisation. Härav följer att en grupp av fysiska eller juridiska personer omfattar anknutna företag”.
44.      Jag vill klargöra i det hänseendet att den primära frågan i förevarande mål inte rör tolkningen av begreppet ”grupp av fysiska eller juridiska personer”, tvärtemot vad som kan utläsas av den överklagade domen och av vad kommissionen tycks hävda. Frågan är snarare vad hänvisningen till det begreppet innebär och därmed vem som kan identifieras som en ”aktiv jordbrukare” i den mening som avses i artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013. I nedanstående avsnitt kommer jag kortfattat att visa att begreppet ”grupp av fysiska eller juridiska personer” som det hänvisas till i artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013 återspeglar en kategori av sökande som är separat från kategorierna ”fysiska personer” och ”juridiska personer”, såsom framgår av artikelns sammanhang.
45.      Kommissionen har hävdat att inte finns något i artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013 som tyder på att hänvisningen till ”grupper av fysiska eller juridiska personer” endast avser stödsökanden och inte även innefattar andra enheter som är närstående till den sökanden. Kommissionen anser följaktligen att begreppet ”grupp” inte enbart omfattar sökanden själv i form av en ”grupp”, utan även omfattar ett antal anknutna företag. I det argumentet beaktas emellertid inte det tydliga sambandet mellan den bestämmelsen och definitionen av en ”jordbrukare” i artikel 4.1 a i förordning nr 1307/2013.
46.      I artikel 4.1 a i förordning nr 1307/2013 fastställs tre olika kategorier av jordbrukare, som är fysiska personer, juridiska personer och grupper av fysiska eller juridiska personer. I artikel 9.2 första stycket i förordningen hänvisas det till de kategorierna, såsom samtliga parter i det nationella målet har påpekat. Enligt förordning nr 1307/2013 kan endast jordbrukare beviljas direktstöd.(18) Härav följer naturligtvis att det i den bestämmelsen hänvisas till samma tre kategorier av jordbrukare och därmed till stödsökande inom ramen för förordning nr 1307/2013. Mot denna bakgrund skulle det vara oförenligt med det sammanhang som har nämnts ovan i vilket artikel 9.2 ingår att ge en separat innebörd åt begreppet ”grupp av fysiska eller juridiska personer”, så att det skulle innefatta personer som inte ansöker om direktstöd.
47.      Jag instämmer följaktligen i Förenade kungarikets argument att begreppet ”grupp av fysiska eller juridiska personer” ska tolkas i enlighet med artikel 4.1 a i förordning nr 1307/2013 och att det, utöver en fysisk eller juridisk person, även kan utgöras av en tredje kategori av jordbrukare och därmed stödsökande.
48.      Kommissionen har hävdat att det är utan betydelse att samma ordalydelse används i artikel 4.1 a i förordning nr 1307/2013 och i artikel 9.2 första stycket i förordningen. Såsom domstolen tidigare har slagit fast när det gäller artikel 9.1 i förordning nr 1307/2013,(19) måste emellertid en person kunna klassificeras som en ”jordbrukare” för att kunna anses vara en ”aktiv jordbrukare”.(20) Samma resonemang kan tillämpas på tolkningen av artikel 9.2 första stycket i förordningen, vilken är i fråga här. I båda bestämmelserna behandlas klassificeringen som en ”aktiv jordbrukare”, varvid det hänvisas till ”fysiska eller juridiska personer eller grupper av fysiska eller juridiska personer” i det avseendet. Jag övertygas därför inte av kommissionens argument i det hänseendet.
49.      Jag instämmer inte heller i kommissionens argument att, eftersom artikel 4.1 a i förordning nr 1307/2013 och artikel 9.2 i förordningen rör olika frågor (definitionen av en ”jordbrukare”, å ena sidan, och klassificeringen som en ”aktiv jordbrukare”, å andra sidan), måste den identiska ordalydelsen i dessa båda artiklar ges olika innebörd. Det är tydligt att artikel 9.2 mer specifikt handlar om att identifiera de personer som ska betraktas som aktiva jordbrukare. Denna ytterligare aspekt att vara en ”aktiv” jordbrukare behandlas i uteslutningsförteckningen för att det ska klargöras vilka kategorier av jordbrukare som inte är berättigade till direktstöd.
50.      Härav följer att begreppet ”grupp av fysiska eller juridiska personer” i artikel 9.2 första stycket hänför sig till en tredje kategori av stödsökande. Det begreppet var följaktligen inte avsett att innefatta andra företag som är knutna till stödsökanden men som inte själva ansöker om direktstöd. Dessutom finns det inget i artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013 som innebär att den slutsatsen kan dras, att företag som är knutna till stödsökanden kan eller till och med måste beaktas vid bedömningen av huruvida stödsökanden har ställning som ”aktiv jordbrukare”, vilket jag nu kommer att behandla.
3.      Huruvida ”anknutna företag” ska beaktas vid bedömningen av stödsökandens ställning som ”aktiv jordbrukare” i artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013
51.      Efter det att tribunalen hade tolkat begreppet ”grupp” konstaterade tribunalen, i nästa steg i sitt resonemang, att beträffande undantag från direktstöd, ”följer det av ordalydelsen i artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013 att stödsökanden, som kan vara en grupp av fysiska eller juridiska personer, kan bedriva verksamhet som är upptagen på uteslutningsförteckningen direkt eller genom ett anknutet företag som ingår i den grupp som ansöker om stöd”.(21) Tribunalen ansåg att, när stödsökanden är en fysisk eller juridisk person som ingår i en grupp, ”kan stödsökanden bedriva verksamhet på uteslutningsförteckningen antingen direkt eller genom ett anknutet företag som ingår i samma grupp”(22) och därför undantas från direktstöd.
52.      Förenade kungariket har inte bestritt den första delen av det resonemanget, vilken avser en situation där sökanden i sig består av en grupp av fysiska eller juridiska personer som inbegriper anknutna företag. Det följer nämligen av ovanstående förklaring att om stödsökanden består av en ”grupp av fysiska eller juridiska personer” får gruppen som helhet inte bedriva någon av verksamheterna på uteslutningsförteckningen.
53.      Förenade kungariket har emellertid hävdat att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning i slutsatsens andra del, där tribunalen utvidgade det resonemanget till situationer där stödsökanden är en enskild fysisk eller juridisk person och ingår i en grupp, genom att kräva att verksamheter som bedrivs av andra enheter inom gruppen (som inte själva ansöker om direkt stöd) ska beaktas.
54.      Enligt min mening ger vare sig ordalydelsen i eller sammanhanget för (a) eller målen med (b) artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013 stöd för en sådan slutsats.
a)      Textuell och kontextuell analys
55.      Det följer av ordalydelsen i artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013 (”Inget direktstöd ska beviljas fysiska eller juridiska personer eller grupper av fysiska eller juridiska personer som driver flygplatser, tillhandahåller järnvägstjänster eller driver vattenverk, fastighetsföretag eller permanenta sport- och rekreationsanläggningar”)(23) att det är med avseende på respektive stödsökande som bedrivandet av verksamhet som är upptagen på uteslutningsförteckningen ska bedömas.(24)
56.      Ordalydelsen i artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013 innebär att det måste finnas ett direkt orsakssamband mellan stödsökanden (en fysisk eller juridisk person eller en grupp av fysiska eller juridiska personer) och bedrivandet av någon av verksamheterna på uteslutningsförteckningen. Den ordalydelsen ger däremot inte stöd för slutsatsen att sådana verksamheter kan bedrivas indirekt via anknutna företag och att den är därför relevant vid bedömningen av stödsökandens ställning som ”aktiv jordbrukare”. En sådan tolkning skulle i själva verket, såsom Förenade kungariket har påpekat, innebära en ändring av artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013. Om unionslagstiftaren ville att företag som är knutna till sökanden och som inte ansöker om direktstöd också ska beaktas vid bedömningen enligt artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013, skulle detta rimligen uttryckligen ha angetts i den bestämmelsen.
57.      När det gäller det sammanhang i vilket artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013 ingår, medgav tribunalen, i punkt 96 i den överklagade domen, att det finns ett samband mellan begreppet ”aktiv jordbrukare”, såsom det anges i den bestämmelsen, och begreppet ”jordbrukare”, såsom det anges i artikel 4.1 a i den förordningen. Tribunalen hänvisade därvid till domstolens praxis av vilken det framgår, såsom har förklarats ovan, att en person först måste kvalificeras som ”jordbrukare” för att kunna anses vara en ”aktiv jordbrukare”.(25) Tribunalen påpekade emellertid att det inte följer av det sambandet mellan de båda bestämmelserna att stödsökanden endast ska undantas från direktstöd när det är denne som direkt bedriver en verksamhet på uteslutningsförteckningen. Stödsökanden kan också undantas från direktstöd på grund av den verksamhet som sökandens anknutna företag bedriver.(26)
58.      Jag anser att tribunalens resonemang är problematiskt, eftersom det inte konstateras att sökanden direkt måste bedriva någon av verksamheterna på uteslutningsförteckningen (oberoende av om sökanden är en juridisk person, en fysisk person eller en grupp av fysiska eller juridiska personer), och skulle kunna leda till resultat som inverkar negativt på tillämpningen av de aktuella bestämmelserna, såsom Republiken Tjeckien har hävdat. Det skulle innebära att en stödsökande som bedriver jordbruksverksamhet inte skulle kunna beviljas stöd på grund av att denne ingår i en grupp vars medlemmar till övervägande del bedriver verksamhet som är upptagen på uteslutningsförteckningen.(27) Det avgörande skulle således enbart vara vad kärnan är i den affärsverksamhet som gruppen som helhet bedriver, och inte kärnan i själva stödsökandens affärsverksamhet. Detta står i uppenbar strid med skäl 10 i förordning nr 1307/2013, där det uttryckligen anges att ett av förordningens mål är att se till att stödet bättre riktas mot jordbrukare som bedriver mer än bara en marginell jordbruksverksamhet. Jag instämmer därför i det argument som Förenade kungariket har framfört i sitt överklagande att den tolkningen från tribunalens sida måste avfärdas.
59.      Kommissionen har vidare hänvisat till domstolens dom i målet Agrarmarkt Austria(28) till stöd för argumentet att anknutna företag som inte ansöker om direktstöd måste beaktas vid bedömningen av huruvida någon av verksamheterna på uteslutningsförteckningen bedrivs och, i anslutning därtill, huruvida det kan uteslutas att en viss sökande har ställning som ”aktiv jordbrukare”.
60.      I den domen hade domstolen att undersöka begreppet ”jordbruksföretag som drivs” av en jordbrukare i den mening som avses i artikel 4.1 b och c i förordning nr 1307/2013 och begreppet ett område som ”förfogas över av jordbrukaren” i den mening som avses i artikel 33.1 i den förordningen för beviljandet av direktstöd enligt den förordningen. De begreppen behövde undersökas i domen med avseende på en situation där de odlingslotter som ingår i en areal som den jordbrukaren äger upplåts till användare som jordbrukaren har valt, vilka, mot betalning av en fast ersättning, ansvarar för underhållet av odlingslotterna och för skörden, och där jordbrukaren utför den inledande markbearbetningen, planteringen och den löpande bevattningen av odlingslotterna, eller till och med underhållet av dem, i händelse av att användarna brister i sina åtaganden.
61.      Domstolen slog fast att de omständigheterna inte utgjorde hinder för att den aktuella jordbruksarealen skulle anses utgöra ett ”jordbruksföretag som drivs” av jordbrukaren och en areal som ”förfogas över av [henne]” i den mening som avses i artiklarna 4.1 b och 33.1 i förordning nr 1307/2013, och hänvisade därvid till det övergripande ansvar som jordbrukaren fortfarande hade för de respektive odlingslotterna.(29)
62.      Kommissionen har, från domen Agrarmarkt Austria, slutit sig till att en stödsökande kan bedriva jordbruksverksamhet via andra (i det särskilda fall som var i fråga där, via användarna av odlingslotterna) och klassificeras som en ”jordbrukare”. Samma måste följaktligen gälla för bedrivande av någon av verksamheterna på uteslutningsförteckningen i artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013, vilket också kan ske via andra (de företag som är knutna till stödsökanden och som inte ansöker om direktstöd, men ingår i samma grupp som stödsökanden).
63.      Jag anser att den slutsatsen är felaktig och utgör en felaktig tolkning av domen Agrarmarkt Austria. De rättsliga frågorna i den domen skiljer sig från dem i förevarande mål, såsom Republiken Tjeckien med rätta har påpekat. Tvisten i det målet rörde framför allt begreppen ”jordbruksföretag som drivs” och som ”förfogas över” av den jordbrukaren, som själv ansökte om direktstöd, och inte huruvida någon av verksamheterna på uteslutningsförteckningen bedrevs.(30)
64.      De faktiska omständigheterna i det målet skiljde sig dessutom avsevärt från dem i förevarande mål. Det framgick av omständigheterna i det målet att den berörda jordbrukaren hade det övergripande ansvaret för odlingen på marken och fortfarande hade materiella rättigheter till sitt jordbruksföretag. (31) Den situationen kan inte jämföras med situationen med sökandens anknutna företag, varav ett bedriver en verksamhet som är upptagen på uteslutningsförteckningen.
65.      Slutligen instämmer jag i Republiken Tjeckiens argument att domen Agrarmarkt Austria snarare tycks bekräfta Förenade kungarikets tolkning av artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013. I den domen beaktade domstolen stödsökanden, det vill säga jordbrukaren, vid bedömningen av huruvida hon kunde klassificeras som en aktiv jordbrukare och beviljas direktstöd i denna egenskap. De särskilda omständigheterna i det målet föranledde domstolen att slå fast att den jordbrukaren fortfarande brukade och innehade mark, även om marken uppläts till användare under en viss period. Det följer således av den domen att det endast är stödsökanden och inte andra närstående enheter som ska beaktas vid bedömningen av huruvida en jordbrukare kan anses vara en ”aktiv jordbrukare”.
b)      Teleologisk analys
66.      Förenade kungariket har vidare gjort gällande att dess ståndpunkt stöds av teleologiska överväganden.
67.      Förenade kungariket har hävdat att tribunalen gjorde fel när den konstaterade i punkt 104 i den överklagade domen att det väsentliga syftet med artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013 är att ”undvika risken för att unionens budget används på ett bedrägligt sätt”.
Enligt Förenade kungariket är syftet snarare, såsom anges i skäl 10 i den förordningen, att se till att stöd inte beviljas till personer vars jordbruksverksamhet endast är marginell. Förenade kungariket har dessutom hävdat att tribunalen inte har förklarat varför det är ett problem om ”[sökanden] skulle kunna fördela sin verksamhet på ett stort antal anknutna juridiska enheter för att kringgå de begränsningar som fastställs genom den bestämmelsen för erkännandet av dennes ställning som aktiv jordbrukare”,(32) med hänsyn till att sökanden själv faktiskt fortfarande skulle bedriva icke-marginell jordbruksverksamhet.
68.      Jag vill inledningsvis påpeka att Förenade kungariket tycks ha missuppfattat den överklagade domen till viss del. I punkt 104 i den överklagade domen, som Förenade kungariket har åsyftat, fortsatte tribunalen just att förklara i den överklagade domen att syftet med artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013 även är ”att begränsa stödet från [GJP] till enbart sådana jordbrukare som faktiskt bedriver en icke‑marginell jordbruksverksamhet”.(33)
69.      Jag delar i alla händelser Förenade kungarikets uppfattning att inte ens dessa båda mål – att värna förebyggandet av bedrägerier och se till att det stöd som beviljas riktas bättre – motiverar att hänsyn ska tas till den verksamhet som bedrivs av de företag som är knutna till stödsökanden. Dessa båda mål är inte tillräckliga för att det ska bortses från ordalydelsen i och sammanhanget för artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013, med hänsyn till att målen skyddas på annat sätt, såsom jag kommer att förklara nedan.
70.      Detta följer, för det första, av att unionslagstiftaren har föreskrivit en särskild bestämmelse i artikel 60 i förordning nr 1306/2013 för att hantera kringgåenden av de förutsättningar som ska vara uppfyllda för att beviljas direktstöd och därmed bedrägliga ansökningar. För det andra innehåller medför inte förordning nr 1307/2013 i sig att det är förbjudet för stödsökanden att bedriva sådana verksamheter som är upptagna på uteslutningsförteckningen eller att stödsökanden inte kan beviljas direktstöd under sådana omständigheter, så länge som sökanden fortfarande bedriver en icke-marginell jordbruksverksamhet. Mot denna bakgrund kräver inte målet med ett bättre riktat stöd att hänsyn även tas till de verksamheter som anknutna företag bedriver.
71.      Vad gäller den första av de båda ovannämnda aspekterna, det vill säga att förebygga bedrägerier, föreskrivs det i artikel 60 i förordning nr 1306/2013 att ”inga förmåner som föreskrivs i sektorslagstiftningen inom jordbruket [ska] beviljas fysiska eller juridiska personer för vilka det konstaterats att de förutsättningar som krävs för att få sådana förmåner har skapats på ett konstlat sätt, i strid med målen för den lagstiftningen”.
72.      Det framgår två saker av den bestämmelsen. För det första hade unionslagstiftaren det i åtanke att förutsättningarna för att få stöd enligt sektorslagstiftningen inom jordbruket kan skapas på ett konstlat sätt, varvid unionslagstiftaren specifikt reglerade detta i artikel 60 i förordning nr 1306/2013. För det andra gjorde unionslagstiftaren detta i fall där det har konstaterats sådant konstlat skapande av förutsättningarna och således ett kringgående av de begränsningar som fastställs i de tillämpliga bestämmelserna. Enligt unionslagstiftarens avsikt är det således inte tillräckligt att det enbart föreligger en risk för ett sådant kringgående.
73.      Kommissionens argument om risken för en bedräglig användning av unionens budget grundar sig emellertid på två rent hypotetiska scenarier. Kommissionen befarar, för det första, att sökanden kan dra fördel av den inkomst som har genererats av sökandens anknutna företag, som bedriver verksamheter som är upptagna på uteslutningsförteckningen. Det (indirekta) ursprunget för sökandens egen inkomst från sådan annan verksamhet skulle då innebära att sökandens jordbruksverksamhet endast klassificeras som marginell.(34) För det andra skulle de respektive verksamheterna kunna fördelas på ett antal anknutna juridiska enheter för att kringgå artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013. Dessa potentiella risker förverkligas emellertid inte med nödvändighet i praktiken i samtliga fall. Jag anser därför att riskerna som sådana inte motiverar att hänsyn ska tas till samtliga företag som är knutna till stödsökanden vid bedömningen av huruvida stödsökanden har ställning som ”aktiv jordbrukare” enligt artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013.
74.      Jag instämmer med Republiken Tjeckien och Ungern i att tribunalens argument att artikel 60 i förordning nr 1306/2013 inte är tillräcklig för att undvika risken för bedräglig användning av unionsbudgeten,(35) och att anknutna företag därför måste beaktas vid bedömningen enligt artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013, inte är övertygande. Det följer av domstolens fasta praxis(36) att enbart den omständigheten att verksamheter fördelas mellan olika företag inte med nödvändighet kan ge upphov till en situation som omfattas av artikel 60 i förordning nr 1306/2013. Den bestämmelsen kräver, förutom att vissa objektiva förhållanden föreligger av vilka det framgår att målsättningen med de bestämmelserna inte har uppnåtts, trots att de villkor som uppställs i de relevanta bestämmelserna formellt sett har uppfyllts,(37) att det föreligger en subjektiv faktor, nämligen att de förutsättningar som krävs för att erhålla en förmån som följer av unionsbestämmelserna har konstruerats i avsikt att erhålla förmånen.(38) Jag anser emellertid att tillämpningsområdet för artikel 60 i förordning nr 1306/2013, och närmare bestämt kravet på en subjektiv faktor, snarare är ett uttryck för unionslagstiftarens avsikt att inte all fördelning av verksamheter mellan olika företag ska beivras och utesluta sökanden från direktstöd. Bestämmelsen om kringgående av förutsättningarna för att beviljas direktstöd i artikel 60 i förordning nr 1306/2013 ger således inte utrymme för en extensiv tolkning av artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013.
75.      Vad gäller den andra aspekten, det vill säga målet med ett bättre riktat stöd, framgår det tydligt av skäl 10 i förordning nr 1307/2013(39) att unionslagstiftaren inte avsåg att förbjuda all utbetalning av direktstöd till jordbrukare som även bedriver sådan verksamhet som är upptagen på uteslutningsförteckningen. Unionslagstiftaren ville endast säkerställa att denna annan verksamhet inte utgör huvuddelen av den verksamhet som stödsökanden bedriver.
76.      Detsamma följer av artikel 9.2 sista stycket i förordning nr 1307/2013, såsom Förenade kungariket med rätta har påpekat. I det stycket föreskrivs i punkterna a–c att en stödsökande som bedriver någon av verksamheterna på uteslutningsförteckningen kan vederlägga presumtionen och bevisa att denne inte bedriver en jordbruksverksamhet på enbart marginell basis. Punkterna b och c är av särskilt intresse här, eftersom stödsökande däri ges möjlighet att visa ”[a]tt deras jordbruksverksamhet inte är obetydlig” eller ”[a]tt det huvudsakliga målet med deras verksamhet eller företag är att utöva jordbruksverksamhet”. Den bestämmelsen visar således återigen att enbart ett bedrivande av en verksamhet på uteslutningsförteckningen inte med nödvändighet innebär att stödsökanden inte kan beviljas direktstöd. Den enda aspekt som är relevant i det hänseendet är att stödsökandens egen jordbruksverksamhet inte enbart är marginell.
77.      Mot denna bakgrund skulle det vara motsägelsefullt om stödsökanden själv inte kan beviljas stöd enbart på grund av att ett anknutet företag bedriver någon av verksamheterna på uteslutningsförteckningen. Den omständigheten att anslutna företag eventuellt bedriver någon av verksamheterna på uteslutningsförteckningen påverkar inte bedömningen av stödsökandens jordbruksverksamhet – huruvida den är väsentlig eller marginell.
78.      Jag vill dessutom påpeka att de mål som tribunalen har hänvisat till inte är de enda som är relevanta för att fastställa hur bestämmelserna i förordning nr 1307/2013 ska tolkas. Det framgår av skäl 2 i förordningen att ”[e]tt av de centrala målen och ett av de viktigaste kraven för reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken [som den aktuella förordningen utgör en del av] är en minskning av den administrativa bördan”, vilket ”man noggrant [bör] beakta när man utformar bestämmelserna för systemet för direktstöd”. Enligt min mening skulle det strida mot det målet att beakta samtliga företag som är knutna till stödsökanden.
79.      Slutligen delar jag Republiken Tjeckiens och Ungerns ståndpunkt att en motsatt slutsats skulle ge upphov till vissa frågor vad gäller rättssäkerhetsprincipen.
80.      Det följer av domstolens fasta praxis att enligt rättssäkerhetsprincipen fordras att rättsregler ska vara klara, precisa och förutsägbara när det gäller vilka rättsverkningar de har, så att de som berörs därav på ett otvetydigt sätt kan få kännedom om sina rättigheter och skyldigheter och vidta åtgärder i enlighet därmed.(40) Detta är särskilt viktigt när rättsreglerna kan vara ekonomiskt betungande.(41)
81.      Tribunalen specificerade inte i den överklagade domen hur stor koppling det måste finnas mellan respektive företag, utformningen av den bolagsstruktur som krävs för att det ska röra sig om en grupp och huruvida förbindelserna mellan enskilda medlemmar ska regleras och på vilket sätt, såsom Republiken Tjeckien har påpekat.
82.      Mot denna bakgrund anser jag att det är svårförenligt med denna unionsrättsliga princip att undanta stöd som har betalats ut av medlemsstaternas nationella myndigheter från unionsfinansiering, på grundval av en tämligen oklar och vag tolkning av en unionsrättslig bestämmelse.
83.      Sammanfattningsvis anser jag att ordalydelsen i artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013, sammanhanget för den bestämmelsen och de syften som eftersträvas med den utgör hinder för att stödsökandens anknutna företag beaktas vid bedömningen av stödsökandens ställning som aktiv jordbrukare. Överklagandet ska således bifallas, eftersom tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den tolkade artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013 så, att det är förbjudet att betala ut direktstöd till jordbrukare som inte själva bedriver en verksamhet som är upptagen på uteslutningsförteckningen, utan där detta görs av företag som är knutna till dem, och därigenom godtog kommissionens tolkning av den bestämmelsen i det omtvistade beslutet. Den överklagade domen ska därför upphävas.
VII. Ingen återförvisning av målet till tribunalen
84.      Enligt artikel 61 i stadgan för Europeiska unionens domstol ska domstolen upphäva tribunalens avgörande om överklagandet är välgrundat. Domstolen kan själv slutligt avgöra målet, om detta är färdigt för avgörande, eller återförvisa målet till tribunalen för avgörande.
85.      Såsom har förklarats ovan vinner överklagandet bifall på grund av den felaktiga rättstillämpning som tribunalen gjorde sig skyldig till vid sin tolkning av artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013. Förenade kungariket yrkade ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet i första instans på grund av kommissionens felaktiga tolkning av artikel 9.2 i förordning nr 1307/2013 och hävdade att kommissionen därför gjorde fel när den undantog vissa utgifter som betalats av Förenade kungarikets ackrediterade utbetalande organ inom ramen för EGFJ och Ejflu från unionsfinansiering. Det omtvistade beslutet är därför också ogiltigt, eftersom det grundar sig på samma felaktiga tolkning av artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013 och måste upphävas. Det finns därför inget behov av att återförvisa målet till tribunalen.
VIII. Rättegångskostnader
86.      Enligt artikel 184.2 i rättegångsreglerna ska domstolen besluta om rättegångskostnaderna när överklagandet bifalls och domstolen själv slutligt avgör saken.
87.      I artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 i samma rättegångsregler ska tillämpas i mål om överklagande, föreskrivs att tappande part ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
88.      I förevarande mål har Förenade kungariket yrkat ersättning för rättegångskostnaderna. Eftersom överklagandet ska bifallas och talan ogillades, ska kommissionen förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna både i första instans och i målet om överklagandet.
IX.    Förslag till avgörande
89.      Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag att domstolen ska
–        upphäva domen av den 31 januari 2024, Förenade kungariket/kommissionen (T-56/22, EU:T:2024:51),
–        ogiltigförklara kommissionens genomförandebeslut 2021/2019 om undantagande från unionsfinansiering av vissa utgifter som betalats av Förenade kungariket inom ramen för Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) och inom ramen för Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu), av det skälet att det har förelegat brister i definitionen av ”aktiv jordbrukare”,
–        förplikta Europeiska kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna både i första instans och i målet om överklagande.
1      Originalspråk: engelska.
i      Lydelsen i punkterna 40, 51 och 56 har ändrats sedan förslaget till avgörande först lades ut på nätet.
2      Dom av den 31 januari 2024, Förenade kungariket/kommissionen (T-56/22, EU:T:2024:51) (nedan kallad den överklagade domen).
3      Tribunalen ansåg i den överklagade domen att Förenade kungariket hade rätt att väcka talan med stöd av artikel 90 andra stycket c i avtalet om Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands utträde ur Europeiska unionen och Europeiska atomenergigemenskapen (EUT L 29, 2020, s. 7) (nedan kallat utträdesavtalet).
4      Kommissionens genomförandebeslut (EU) 2021/2019 av den 17 november 2021 (EUT L 413, 2021, s. 3) (nedan kallat det omtvistade beslutet). Jag vill påpeka i detta avseende att tribunalen av misstag har angett fel beslutsnummer (2021/2020) i den överklagade domen.
5      Se artiklarna 38–44 FEUF.
6      Se Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén, Den gemensamma jordbrukspolitiken mot 2020: Att klara framtidens utmaningar i fråga om livsmedel, naturresurser och territoriell balans (KOM(2010) 672 slutlig), s. 7, Faktablad om Europeiska unionen – 2026, Direkta utbetalningar, s. 1, tillgängligt på https://www.europarl.europa.eu/ftu/pdf/sv/FTU_3.2.7.pdf, och Europeiska kommissionen, Inkomststöd till jordbrukare – Översikt över direktstöd till jordbrukare, på https://agriculture.ec.europa.eu/common-agricultural-policy/income-support/income-support-explained_sv.
7      Ibidem.
8      Europaparlamentets och rådets förordning av den 17 december 2013 om regler för direktstöd för jordbrukare inom de stödordningar som ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 637/2008 och rådets förordning (EG) 73/2009 (EUT L 347, 2013, s. 608). Den förordningen upphävdes genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/2115 av den 2 december 2021 om fastställande av regler om stöd för de strategiska planer som medlemsstaterna ska upprätta inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken (strategiska GJP-planer) och som finansieras av Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) samt om upphävande av förordningarna (EU) nr 1305/2013 och (EU) nr 1307/2013 (EUT L 435, 2021, s. 1). Förordning nr 1307/2013 är emellertid fortfarande tidsmässigt tillämplig i förevarande mål.
9      Se artikel 4.1 b i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1306/2013 av den 17 december 2013 om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken och om upphävande av rådets förordningar (EEG) nr 352/78, (EG) nr 165/94, (EG) nr 2799/98, (EG) nr 814/2000, (EG) nr 1290/2005 och (EG) nr 485/2008 (EUT L 347, 2013, s. 549).
10      Se artiklarna 58.2, 59.1, 67.1 och 67.2 i förordning nr 1306/2013.
11      Se artikel 72.1 i förordning nr 1306/2013.
12      Se artikel 9.2 tredje stycket i förordning nr 1307/2013.
13      Det begrepp som kommissionen har använt är ”närstående enheter” (”connected entities”). För att undvika förvirring kommer jag dock att använda begreppet ”anslutna företag” som tribunalen har använt i den överklagade domen och som således avser samma konstellation.
14      Se dom av den 13 juni 2024, Agrarmarkt Austria (C-731/22, EU:C:2024:503).
15      Se artikel 4.1 b i förordning nr 1307/2013 för definitionen av ett ”jordbruksföretag”.
16      Se dom av den 10 september 2020, Hamas/rådet (C-122/19 P, EU:C:2020:690, punkt 27).
17      I det fjärde argumentets sista del har Förenade kungariket citerat tribunalen vad gäller dess uttalande att ”en sökande skulle kunna fördela sin verksamhet på ett stort antal anknutna juridiska enheter för att kringgå de begränsningar som fastställs genom den bestämmelsen för erkännandet av dennes ställning som aktiv jordbrukare”.
18      Se artikel 1 a i förordning nr 1307/2013.
19      Jag vill erinra om att enligt den bestämmelsen ska ”[d]irektstöd ... inte beviljas fysiska eller juridiska personer, eller grupper av fysiska eller juridiska personer, vars jordbruksarealer huvudsakligen utgörs av arealer som naturligt hålls i ett skick som lämpar sig för bete eller odling och som inte bedriver den minimiverksamhet som definieras av medlemsstaterna i enlighet med artikel 4.2 b på dessa arealer”.
20      Se dom av den 7 april 2022, Avio Lucos (C-176/20, EU:C:2022:274, punkt 54).
21      Se den överklagade domen, punkt 71.
22      Ibidem.
23      Min kursivering.
24      I de andra språkversionerna används också ord som motsvarar ordet ”som” och som därmed innebär att det måste finnas ett direkt orsakssamband mellan stödsökanden och bedrivandet av verksamheter på uteslutningsförteckningen (se, särskilt, ”přímé platby se neposkytnou fyzickým či právnickým osobám ani skupinám fyzických či právnických osob, které provozují …” i den tjeckiska språkversionen‚ ”[n]atürlichen oder juristischen Personen oder Vereinigungen natürlicher oder juristischer Personen, die … betreiben sowie … erbringen, werden keine Direktzahlungen gewährt” i den tyska språkversionen, ”aucun paiement direct n’est octroyé à des personnes physiques ou morales ni à des groupements de personnes physiques ou morales qui exploitent …” i den franska språkversionen och ”Δεν χορηγούνται άμεσες ενισχύσεις σε φυσικά ή νομικά πρόσωπα, ή σε ομάδες φυσικών ή νομικών προσώπων, που διευθύνουν …” i den grekiska språkversionen. Mina kursiveringar.
25      Tribunalen hänvisade därvid till domen av den 7 april 2022, Avio Lucos (C-176/20, EU:C:2022:274, punkt 54).
26      Se den överklagade domen, punkterna 97 och 98.
27      Jag ser emellertid inte, i motsats till Republiken Tjeckien, något problem med att en stödsökande kan klassificeras som en ”aktiv jordbrukare” trots att denne själv inte bedriver jordbruksverksamhet, av det enkla skälet att ett av stödsökandens anknutna företag bedriver sådan verksamhet. Jag anser att en sådan situation med lätthet skulle omfattas av presumtionen i artikel 9.2 första stycket i förordning nr 1307/2013, eftersom stödsökanden då direkt bedriver någon av verksamheterna på uteslutningsförteckningen.
28      Dom av den 13 juni 2024 (C-731/22, EU:C:2024:503) (nedan kallad domen Agrarmarkt Austria).
29      Domen Agrarmarkt Austria, punkterna 34 och 36.
30      Domen Agrarmarkt Austria, punkt 23.
31      Domen Agrarmarkt Austria, punkterna 34–36.
32      Se den överklagade domen, punkt 105.
33      Se den överklagade domen, punkt 104.
34      Detta resonemang förefaller analogt grunda sig på de förklaringar som har lämnats i artikel 13 i kommissionens delegerade förordning (EU) nr 639/2014 av den 11 mars 2014 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1307/2013 om regler för direktstöd för jordbrukare inom de stödordningar som ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken och om ändring av bilaga X till den förordningen (EUT L 181, 2014, s. 1), i vilken det föreskrivs kriterier för att bevisa att jordbruksverksamheten inte är obetydlig och hänvisas till ”de totala intäkterna från jordbruksverksamhet” i det hänseendet.
35      Se punkterna 107 och 111 i den överklagade domen. Tribunalen hävdade dessutom i punkt 108 i den överklagade domen att det framgår av ordalydelsen i artikel 60 i förordning nr 1306/2013 (”fysiska eller juridiska personer”) att den artikeln inte är tillämplig på situationen med en grupp som ansöker om direktstöd. I artikel 2 i den förordningen hänvisas det emellertid till definitionen av en ”jordbrukare” i den mening som avses i artikel 4 i förordning nr 1307/2013. Jag konstaterar följaktligen att artikel 60 i förordning nr 1306/2013 ger uttryck för den allmänna tanken att inga förmåner ska beviljas under sådana omständigheter som de som beskrivs i den bestämmelsen och att den bestämmelsen därför även omfattar ”grupper”.
36      Se dom av den 7 april 2022, Avio Lucos (C-176/20, EU:C:2022:274, punkt 70 och där angiven rättspraxis).
37      Se den överklagade domen, punkt 109 och där angiven rättspraxis.
38      Ibidem.
39      Jag vill erinra om att följande anges i skäl 10 i förordning nr 1307/2013: ”Erfarenheterna av tillämpningen av de olika stödordningarna för jordbrukare visar att stödet i ett antal fall beviljats fysiska eller juridiska personer vilkas yrkesmässiga verksamhet inte alls eller endast marginellt utgjordes av jordbruksverksamhet. För att se till att stödet riktas bättre bör medlemsstaterna avstå från att bevilja direktstöd till vissa fysiska och juridiska personer om inte dessa personer kan visa att deras jordbruksverksamhet inte är marginell ...”
40      Se dom av den 5 maj 2015, Spanien/rådet (C-147/13, EU:C:2015:299, punkt 79 och där angiven rättspraxis), och dom av den 17 november 2022, Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899, punkt 46).
41      Se dom av den 6 september 2018, Republiken Tjeckien/kommissionen (C-4/17 P, EU:C:2018:678, punkt 58).