62023CJ0526
DOMSTOLENS DOM (andra avdelningen)
den 28 november 2024 (
*1
)
”Begäran om förhandsavgörande – Civilrättsligt samarbete – Domstols behörighet och erkännande och verkställighet av domar – Förordning (EU) nr 1215/2012 – Särskilda behörighetsregler – Talan som avser avtal – Artikel 7.1 b andra strecksatsen – Avtal om utförande av tjänster – Programvara som har utvecklats i en medlemsstat och anpassats till behoven hos en kund som är bosatt i en annan medlemsstat – Uppfyllelseort”
I mål C‑526/23,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Oberster Gerichtshof (Högsta domstolen, Österrike) genom beslut av den 13 juli 2023, som inkom till domstolen den 17 augusti 2023, i målet
VariusSystems digital solutions GmbH
mot
GR, ägare till företaget B & G,
meddelar
DOMSTOLEN (andra avdelningen)
sammansatt av ordföranden på första avdelningen F. Biltgen (referent), tillika tillförordnad ordförande på andra avdelningen, och ordföranden på femte avdelningen L. Arastey Sahún, samt domaren J. Passer,
generaladvokat: J. Richard de la Tour,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
–
VariusSystems digital solutions GmbH, genom S. Duschel, K. Hanten och C. Kurz, Rechtsanwälte,
–
GR, ägare till företaget B & G, genom T. Börner och S. Scheed, Rechtsanwälte,
–
Europeiska kommissionen, genom L. Hohenecker och S. Noë, båda i egenskap av ombud,
och efter att den 5 september 2024 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
1
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 7.1 b andra strecksatsen i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 av den 12 december 2012 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (EUT L 351, 2012, s. 1).
2
Begäran har framställts i ett mål mellan VariusSystems digital solutions GmbH (nedan kallat VariusSystems), Österrike, och GR, som ägare till företaget B & G, med säte i Tyskland. Målet rör VariusSystems yrkande om betalning av arvode för utveckling och användning av en programvara.
Tillämpliga bestämmelser
3
Skälen 15 och 16 i förordning nr 1215/2012 har följande lydelse:
”(15)
Behörighetsbestämmelserna bör uppfylla kravet på förutsebarhet och bygga på den allmänna principen om svarandens hemvist. Det bör alltid kunna gå att bestämma vilken domstol som är behörig utifrån denna princip, utom i vissa bestämda fall när tvistens art eller hänsynen till parternas rätt att själva avtala om behörig domstol gör det berättigat att använda något annat kriterium om anknytning. …
(16)
Principen om att domstolen där svaranden har hemvist är behörig bör kompletteras med alternativa behörighetsgrunder i de fall där det finns en nära anknytning mellan domstolen och tvisteföremålet eller då detta krävs för att underlätta en korrekt rättskipning. Detta kriterium om nära anknytning bör säkerställa ökad rättssäkerhet och förhindra att svaranden kan stämmas i en domstol i en medlemsstat som han eller hon inte rimligen kunde förutse. …”
4
I artikel 4.1 i förordningen föreskrivs följande:
”Om inte annat föreskrivs i denna förordning, ska talan mot den som har hemvist i en medlemsstat väckas vid domstol i den medlemsstaten, oberoende av i vilken stat han eller hon har medborgarskap.”
5
I artikel 7 i nämnda förordning föreskrivs följande:
”Talan mot en person som har hemvist i en medlemsstat får väckas i en annan medlemsstat:
1)
a)
Om talan avser avtal, vid domstolen för uppfyllelseorten för den förpliktelse som talan avser.
b)
Vid tillämpning av denna bestämmelse, och såvida inte annat avtalats, avses med uppfyllelseorten för den förpliktelse som talan avser
–
vid försäljning av varor, den ort i en medlemsstat dit enligt avtalet varorna har eller skulle ha levererats,
–
vid utförande av tjänster, den ort i en medlemsstat där enligt avtalet tjänsterna har eller skulle ha utförts.
c)
Om led b inte gäller, ska led a gälla.
…”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
6
VariusSystems har utvecklat en programvara för GR som gör det möjligt att analysera screeningtester för covid-19. VariusSystems och GR ingick muntligen ett avtal om utveckling och löpande drift av programvaran i Tyskland. VariusSystems skulle ersättas för varje test som utfördes med godkänt resultat. Parterna avtalade varken om uppfyllelseort eller om domstols behörighet.
7
Det framgår av handlingarna i målet att parterna är oense om huruvida programvaran uppfyller samtliga tillämpliga lagstadgade krav.
8
VariusSystems väckte talan om betalning av ett belopp på 101587,68 euro och angav som grund för de österrikiska domstolarnas internationella behörighet att de aktuella tjänsterna hade tillhandahållits i Österrike. Bolaget angav att den aktuella programvaran visserligen kontinuerligt hade anpassats för att användas i Tyskland, men att allt arbete hade utförts i Wien (Österrike).
9
GR bestred de österrikiska domstolarnas internationella behörighet och gjorde gällande att den tillhandahållna tjänsten i förevarande fall uteslutande bestod i användning av denna programvara i Tyskland, med iakttagande av de krav som föreskrivs i tysk rätt på området.
10
Den domstol vid vilken talan väcktes i första instans förklarade sig sakna internationell behörighet och angav att uppfyllelseorten för det aktuella avtalet var den ort där GR:s företag har sitt säte.
11
Appellationsdomstolen fastställde detta beslut och fann i huvudsak att tjänster som inte tillhandahålls på en fast plats ska anses ha tillhandahållits på den plats där mottagaren av dessa tjänster får tillgång till dem. Den anser följaktligen att uppfyllelseorten i förevarande fall är Tyskland.
12
Appellationsdomstolens avgörande överklagades till den hänskjutande domstolen. Sistnämnda domstol önskar få klarhet i huruvida den avgörande platsen vid fastställandet av uppfyllelseorten för distanstjänster är den ort där den berörda tjänsteleverantören, det vill säga i förevarande fall VariusSystems, utförde arbetet med att skapa tjänsten, eller den ort där tjänsten tillhandahölls och där mottagaren av tjänsten, i förevarande fall GR, fick tillgång till den.
13
Under dessa omständigheter beslutade Oberster Gerichtshof (Högsta domstolen, Österrike) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till domstolen:
”Ska artikel 7.1 b i förordning nr 1215/2012 tolkas så, att uppfyllelseorten för utveckling och löpande drift av en programvara som är anpassad till de individuella behoven hos ett kundföretag som är etablerat i medlemsstat A (i förevarande fall i Tyskland), vid en talan som grundar sig på ett avtal, är den ort där
a)
det intellektuella skapandet (’programmeringen’) bakom programvaran utförs av ett företag med hemvist i medlemsstat B (i förevarande fall i Österrike), eller
b)
programvaran når kundföretaget, det vill säga där kundföretaget får tillgång till programvaran och där den används?”
Prövning av tolkningsfrågan
14
Den hänskjutande domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida artikel 7.1 b andra strecksatsen i förordning nr 1215/2012 ska tolkas så, att ”uppfyllelseorten” för ett avtal om utveckling och löpande drift av en programvara som är anpassad till de individuella behoven hos ett kundföretag med hemvist i en annan medlemsstat än den där det bolag som har skapat, utformat och programmerat programvaran har sin hemvist är den ort där arbetet med att skapa, utforma och programmera programvaran har utförts, eller huruvida denna bestämmelse ska tolkas så, att nämnda uppfyllelseort är den ort där kundföretaget får tillgång till och använder programvaran.
15
Det ska i detta hänseende erinras om att förordning nr 1215/2012 syftar till att göra reglerna om vilken domstol som är behörig på privaträttens område enhetligare genom behörighetsbestämmelser som har en hög grad av förutsebarhet. Bestämmelserna syftar således till att främja rättssäkerheten genom att stärka rättsskyddet för personer hemmahörande i Europeiska unionen, så att en kärande utan svårighet kan avgöra vid vilken domstol denne ska väcka talan och en svarande rimligtvis kan förutse var talan kan väckas mot vederbörande (dom av den 14 september 2023, EXTÉRIA, C‑393/22, EU:C:2023:675, punkt 26 och där angiven rättspraxis).
16
Den särskilda behörighetsregel i artikel 7.1 i förordning nr 1215/2012 som är tillämplig när talan avser avtal svarar mot kravet på närhet och motiveras av att det finns en nära anknytning mellan avtalet och den domstol som ska pröva detta (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 september 2023, EXTÉRIA, C‑393/22, EU:C:2023:675, punkt 29 och där angiven rättspraxis).
17
Såsom den hänskjutande domstolen har konstaterat är syftet med det aktuella avtalet att tillhandahålla tjänster, i den mening som avses i artikel 7.1 b andra strecksatsen i förordning nr 1215/2012, eftersom det avser en rad verksamheter, nämligen utformning, programmering, underhåll och kontinuerlig anpassning av en individualiserad programvara.
18
Vad gäller uppfyllelseorten för avtalsförpliktelser som följer av ett avtal om utförande av tjänster definieras anknytningsmomentet i artikel 7.1 b autonomt som den ort i en medlemsstat där enligt avtalet tjänsterna har eller skulle ha utförts, för att stärka målen att göra reglerna om domstols behörighet enhetligare och mer förutsebara, och därmed rättssäkerheten. Detta autonoma anknytningskriterium ska tillämpas på alla yrkanden som grundar sig på ett och samma avtal om utförande av tjänster (dom av den 14 september 2023, EXTÉRIA, C‑393/22, EU:C:2023:675, punkt 30 och där angiven rättspraxis).
19
Den domstol som enligt artikel 7.1 b andra strecksatsen är behörig att pröva yrkanden som grundar sig på ett avtal om utförande av tjänster är domstolen i den medlemsstat där den ort där huvuddelen av tjänsterna har utförts är belägen, enligt vad som framgår av avtalsbestämmelserna samt, om sådana bestämmelser saknas, av det faktiska fullgörandet av avtalet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 mars 2018, Saey Home & Garden, C‑64/17, EU:C:2018:173, punkt 45).
20
När det finns flera avtalsförpliktelser ska det fastställas vilken som är det berörda avtalets karakteristiska förpliktelse (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 juni 2017, Kareda, C‑249/16, EU:C:2017:472 punkt 40).
21
När det gäller ett avtal om tillhandahållande av en programvara, såsom det avtal som är aktuellt i det nationella målet, konstaterar domstolen, i likhet med vad Europeiska kommissionen har anfört i sitt skriftliga yttrande, att utformning och programmering av en programvara inte utgör den karakteristiska prestation som kännetecknar ett sådant avtal, eftersom den tjänst som är föremål för avtalet faktiskt inte tillhandahålls kunden så länge som programvaran inte är i bruk. Det är nämligen först från och med denna tidpunkt, då programvaran kan användas och dess kvalitet kan kontrolleras, som denna tjänst faktiskt tillhandahålls.
22
Eftersom den prestation som kännetecknar ett avtal om tillhandahållande online av en programvara, såsom den som är aktuell i det nationella målet, består i att ställa programvaran till den berörda kundens förfogande, ska uppfyllelseorten för detta avtal anses vara den ort där kunden får tillgång till programvaran, det vill säga den ort där programvaran ställs till kundens förfogande och används av densamme.
23
När nämnda programvara ska användas på olika platser ska det preciseras att denna plats är belägen där kunden har sin hemvist och, när det gäller ett bolag, där bolaget har sitt säte, under förutsättning att denna plats är otvetydig och identifierbar, såväl för käranden som för svaranden, och då denna ort innebär att bevis- och processföringen underlättas (se, analogt, dom av den 19 april 2012, Wintersteiger, C‑523/10, EU:C:2012:220, punkt 37).
24
Denna slutsats gäller oberoende av om, såsom GR har gjort gällande, de specifikationer som VariusSystems var tvunget att följa var de som föreskrivs i lagstiftningen i den medlemsstat där kundföretaget har sin hemvist, det vill säga Förbundsrepubliken Tyskland. Det är visserligen riktigt att en sådan materiell anknytning till denna medlemsstat uppfyller de mål om förutsebarhet och närhet som avses i skäl 15 respektive skäl 16 i förordning nr 1215/2012. Parterna i det nationella målet är emellertid oense om räckvidden av dessa specifikationer, vilka ska klargöras inom ramen för den behöriga domstolens prövning i sak. Fastställandet av uppfyllelseorten för ett avtal om utförande av tjänster, i den mening som avses i artikel 7.1 b andra strecksatsen i denna förordning, kan emellertid inte vara beroende av kriterier som är specifika för denna prövning i sak (se, för ett liknande resonemang, dom av den 25 mars 2021, Obala i lučice, C‑307/19, EU:C:2021:236, punkt 90).
25
Mot bakgrund av det anförda ska den ställda frågan besvaras enligt följande. Artikel 7.1 b andra strecksatsen i förordning nr 1215/2012 ska tolkas så, att ”uppfyllelseorten” för ett avtal om utveckling och löpande drift av en programvara som är anpassad till de individuella behoven hos ett kundföretag med hemvist i en annan medlemsstat än den där det bolag som har skapat, utformat och programmerat programvaran har sin hemvist är den ort där nämnda programvara når kundföretaget, det vill säga där kundföretaget får tillgång till programvaran och där den används.
Rättegångskostnader
26
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:
Artikel 7.1 b andra strecksatsen i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 av den 12 december 2012 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område
ska tolkas så,
att ”uppfyllelseorten” för ett avtal om utveckling och löpande drift av en programvara som är anpassad till de individuella behoven hos ett kundföretag med hemvist i en annan medlemsstat än den där det bolag som har skapat, utformat och programmerat programvaran har sin hemvist är den ort där nämnda programvara når kundföretaget, det vill säga där kundföretaget får tillgång till programvaran och där den används.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tyska.