62006CC0263
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
JÁNA MAZÁKA
přednesené dne 11. září 2007 (
1
)
Věc C-263/06
Carboni e derivati Srl
v.
Ministero dell’Economia e delle Finanze
a
Riunione Adriatica di Sicurtà SpA
„Společná obchodní politika — Ochrana proti dumpingovým praktikám — Antidumpingové clo — Hematitové surové železo ruského původu — Rozhodnutí č. 67/94/ESUO — Určení celní hodnoty pro účely uplatnění variabilního antidumpingového cla — Hodnota transakce — Další prodeje uskutečněné za rozdílné ceny — Možnost celního orgánu zohlednit cenu týkající se prodeje zboží, který předcházel prodeji, na jehož základě bylo vystaveno celní prohlášení“
I – Úvod
1.
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce v projednávané věci se týká určení celní hodnoty zboží dováženého do Společenství pro účely uplatnění antidumpingového cla.
2.
Konkrétněji, podstatou předběžné otázky položené Corte Suprema di Cassazione, Sezione Tributaria (Nejvyšší kasační soud – daňové kolegium), (Itálie) usnesením ze dne 30. března 2006, je zda se celní orgán může pro účely uplatnění takového antidumpingového cla, jaké je stanoveno rozhodnutím Komise č. 67/94/ESUO ze dne 12. ledna 1994, kterým se ukládá prozatímní antidumpingové clo na dovoz hematitového surového železa původem z Brazílie, Polska, Ruska a Ukrajiny do Společenství (dále jen „rozhodnutí č. 67/94“ nebo „rozhodnutí o uložení prozatímního cla“) (
2
), odvolávat na cenu uvedenou při prodeji téhož zboží, který předcházel prodeji, na jehož základě bylo vystaveno celní prohlášení.
3.
Tato otázka byla vznesena v rámci sporu mezi Carboni e derivati Srl (dále jen „Carboni“) a italskými celními orgány ohledně rozhodnutí uvedených orgánů určit celní hodnotu zásilky hematitového surového železa – původem z Ruska a dováženého Carboni do Společenství prostřednictvím zmocněnce – nikoli na základě ceny uvedené na faktuře týkající se konečného prodeje společnosti Carboni, nýbrž na základě nižší ceny uvedené při předcházejícím prodeji uvedeného zboží, s tím, že celní hodnota tak byla nižší, než činí minimální dovozní cena stanovená rozhodnutím č. 67/94, a bylo proto uloženo antidumpingové clo.
II – Právní rámec
A – Antidumpingové předpisy
4.
Dne 12. ledna 1994 Komise přijala na základě rozhodnutí Komise č. 2424/88/ESUO ze dne 29. července 1988 o ochraně před dumpingovými dovozy nebo dovozy subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství uhlí a oceli (dále jen „základní rozhodnutí“) (
3
), rozhodnutí č. 67/94.
5.
Kapitola G s názvem „Prozatímní clo“, která je součástí preambule rozhodnutí č. 67/94, jež bylo použitelné v rozhodné době, zní takto:
„(63)
Je-li určeno, že posuzované dumpingové dovozy způsobily podstatnou újmu průmyslu Společenství a že je v zájmu Společenství zasáhnout, navrhovaná opatření by měla být dostatečná pouze k nápravě způsobené újmy.
(64)
Úroveň cen, při které již dotčené dovozy nezpůsobují podstatnou újmu průmyslu Společenství, byla určena na základě výpočtu. V tomto ohledu Komise založila svůj výpočet na údajích o výrobních nákladech poskytnutých podniky Společenství, přičemž nevzala v úvahu údaje některých nejméně efektivních společností. K výrobním nákladům je připočteno ziskové rozpětí ve výši 5 % obratu, které lze považovat za přiměřené za stávajících tržních podmínek.
(65)
Komise má za to, že kromě obnovení korektní hospodářské soutěže na trhu s hematitovým surovým železem by opatření měla současně vyvážejícím zemím umožnit dosáhnout lepších výnosů z jejich vývozů dotyčného výrobku.
(66)
Komise považuje zavedení minimální ceny v tomto případě za vhodnější než ostatní druhy opatření směřujících k dosažení těchto cílů.
[…]
(68)
S přihlédnutím k obvyklým nákladům dovozců dotyčného výrobku a jejich potřebě obdržet přiměřený zisk, společně s výpočtem újmy uvedené v bodu 64 odůvodnění, má Komise za to, že je namístě stanovit prostřednictvím prozatímního opatření variabilní clo ve výši rozdílu mezi minimální cenou (CIF bez zaplacení cla) 149 ECU za tunu a celní hodnotou dotyčného výrobku původem z Brazílie, Polska, Ruska a Ukrajiny uvedenou v celním prohlášení ve všech případech, kdy je celní hodnota uvedená v celním prohlášení nižší než minimální dovozní cena.
[…]“(neoficiální překlad)
6.
Článek 1 rozhodnutí o uložení prozatímního cla stanoví:
„1.   Tímto se ukládá prozatímní antidumpingové clo na dovoz hematitového surového železa kódu KN 72011019 původem z Brazílie, Polska, Ruska a Ukrajiny.
2.   Výše cla je rovna rozdílu mezi cenou 149 ECU za tunu (CIF bez vyplacení cla) a celní hodnotou uvedenou v celním prohlášení ve všech případech, kdy je celní hodnota uvedená v celním prohlášení nižší než minimální dovozní cena.
3.   Použijí se platná ustanovení o clech.
4.   Propuštění výrobku uvedeného v odstavci 1 do volného oběhu je podmíněno složením záruky ve výši prozatímního cla.“(neoficiální překlad)
7.
Prozatímní antidumpingové clo bylo potvrzeno rozhodnutím Komise č. 1751/94/ESUO ze dne 15. července 1994, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz hematitového surového železa původem z Brazílie, Polska, Ruska a Ukrajiny do Společenství (dále jen „rozhodnutí č. 1751/94“ nebo „rozhodnutí o uložení konečného cla“) (
4
).
8.
Články 1 a 2 rozhodnutí o uložení konečného cla stanoví:
„Článek 1
1.   Tímto se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz hematitového surového železa kódu KN 72011019 původem z Brazílie, Polska, Ruska a Ukrajiny do Společenství.
2.   Výše cla je rovna rozdílu mezi cenou 149 ECU/t a přiznanou celní hodnotou (při dodání na hranice Společenství) ve všech případech, kdy je tato hodnota nižší než výše uvedená cena.
[…]
4.   Použijí se platná ustanovení o clech.
Článek 2
1.   Z prostředků zajištěných na základě prozatímního antidumpingového cla podle rozhodnutí Komise č. 67/94/ESUO se vybere částka ve výši konečného cla a jakákoli zajištěná částka přesahující výši konečného antidumpingového cla bude vrácena.
2.   Ustanovení čl. 1 odst. 4 se rovněž použijí pro konečný výběr předběžně určených částek.“(neoficiální překlad)
B – Celní kodex a prováděcí předpisy
9.
Článek 28 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (
5
) (dále jen „celní kodex“), který je součástí kapitoly 3 hlavy II, s názvem „Celní hodnota zboží“, stanoví:
„Ustanovení této kapitoly určuje celní hodnotu pro účely použití celního sazebníku Evropských společenství a nesazebních opatření stanovených ve zvláštních předpisech Společenství upravujících obchod se zbožím.“
10.
V rozsahu relevantním v projednávané věci čl. 29 odst. 1 celního kodexu stanoví:
„1.   Celní hodnotou dováženého zboží je hodnota transakce, to je cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena za zboží prodané pro vývoz na celní území Společenství, případně upravená podle článků 32 a 33, jestliže
[…]
c)
žádná část výtěžku jakéhokoliv dalšího prodeje, převodu nebo použití zboží kupujícím nepřipadne přímo ani nepřímo prodávajícímu, kromě případů, kdy lze provést přiměřenou úpravu podle článku 32 a
d)
kupující a prodávající nejsou ve spojení nebo, jsou-li kupující a prodávající ve spojení, je hodnota transakce přijatelná pro celní účely podle odstavce 2.“
11.
Nařízením Komise (EHS) č. 2454/93 (dále jen „prováděcí nařízení“) (
6
) Komise stanovila prováděcí pravidla pro celní kodex. Ve znění platném v červnu 1994, tedy v době dovozu dotčeného hematitového surového železa, čl. 147 odst. 1 prováděcího nařízení stanovil:
„1.   Pro účely článku 29 kodexu se skutečnost, že prodávané zboží je v celním prohlášení navrženo na propuštění do volného oběhu, považuje za důkaz prokazující, že bylo prodáno na vývoz na celní území Společenství. To se vztahuje i na další prodeje před určením celní hodnoty zboží, přičemž každá cena vyplývající z takových prodejů může být, aniž jsou dotčeny články 178 až 181, vzata za základ pro určení celní hodnoty.“
12.
V platném znění, které, pokud jde o druhou větu, vyplývá z nařízení Komise (ES) č. 1762/95 ze dne 19. července 1995 (
7
), čl. 147 odst. 1 prováděcího nařízení zní takto:
„1.   Pro účely článku 29 kodexu se skutečnost, že prodávané zboží je v celním prohlášení navrženo na propuštění do volného oběhu, považuje za důkaz prokazující, že bylo prodáno na vývoz na celní území Společenství. V případě dalších prodejů před určením celní hodnoty zboží to platí pouze pro poslední prodej, na jehož základě zboží vstoupilo na celní území Společenství, anebo pro prodej zboží na celním území Společenství před jeho propuštěním do volného oběhu. Při uvádění ceny týkající se prodeje předcházejícího poslednímu prodeji, na jehož základě zboží vstoupilo na celní území Společenství, musí být celním orgánům uspokojivě prokázáno, že toto zboží bylo prodáno pro účely vývozu na uvedené území. Použijí se články 178 až 181a.“
13.
Články 178 až 181 prováděcího nařízení se týkají prohlášení o údajích a dokumentů, které mají být předloženy k určení celní hodnoty. Je třeba připomenout, že nařízením Komise (ES) č. 3254/94 ze dne 19. prosince 1994 (
8
) byl do prováděcího nařízení vložen následující článek 181a:
„1.   Celní orgány nemusí nezbytně určovat celní hodnotu dováženého zboží podle hodnoty transakce, pokud v souladu s postupem uvedeným v odstavci 2 mají odůvodněné pochybnosti, zda uváděná hodnota odpovídá celkové částce zaplacené nebo splatné podle článku 29 kodexu.
2.   Pokud mají celní orgány pochybnosti zmíněné v odstavci 1, mohou v souladu s čl. 178 odst. 4 požádat o doplňkové informace. Pokud pochybnosti trvají, musí celní orgány před přijetím konečného rozhodnutí vyrozumět dotyčnou osobu, a to písemně, jsou-li o to požádány, o důvodech těchto pochybností a poskytnout jí přiměřenou příležitost k odpovědi. Konečné rozhodnutí s odůvodněním se sdělí příslušné osobě písemně.“
III – Skutkový základ sporu, průběh řízení a předběžné otázky
14.
V květnu 1994 Carboni koupila od společnosti Commercio Materie Prime CMP SpA (dále jen „CMP“) se sídlem v Itálii zásilku hematitového surového železa ruského původu. CMP toto hematitové surové železo koupila od OME-DTECH Electronics Limited se sídlem v Limassolu (Kypr) (dále jen „OME-DTECH“).
15.
V červnu 1994 podal zmocněnec Carboni, přepravní společnost SPA-MAT, celní prohlášení pro dovoz uvedeného zboží v přístavu Molfetta a zboží bylo po zaplacení cla celně odbaveno na základě nákladního listu ze dne 14. června 1994.
16.
Výměrem ze dne 16. července 1994 celní úřad oznámil Carboni prostřednictvím jejího zmocněnce SPA-MAT, že splatná částka musí být zvýšena, neboť došlo k porušení antidumpingových předpisů přijatých rozhodnutím č. 67/94, kterými bylo stanoveno prozatímní clo rovnající se rozdílu mezi minimální dovozní cenou 149 ECU za tunu a celní hodnotou uvedenou v celním prohlášení.
17.
Carboni napadla tento výměr žalobou k Tribunale di Bari (okresní soud v Bari) podanou proti Ministero delle Finanze (ministerstvo financí) a Riunione Adriatica di Sicurtà (dále jen „RAS“), uplatňujíc, že cena uvedená na faktuře je 151 ECU, tedy vyšší než minimální dovozní cena. Domáhala se, aby Tribunale di Bari prohlásil, že antidumpingové předpisy nebyly porušeny, a že tedy společnost nemá žádný dluh související s koupí dotyčného zboží.
18.
Ministerstvo financí před soudem uvedlo, že dovozní prohlášení bylo opatřeno neplatným potvrzením o původu a pro forma fakturou společnosti CMP s uvedením nevěrohodné ceny, a proto po dobu, než bylo zjištěno, zda jsou splněny podmínky pro uplatnění antidumpingového cla, bylo zboží procleno v režimu podmíněně odloženého cla po zaplacení správných celních poplatků. Uvedlo, že na základě jeho žádosti byla posléze předložena originální faktura k prvnímu prodeji vystavená OME – DTECH, z níž je patrné, že cena při prodeji CMP byla 130,983 ECU za tunu, z čehož vyplývá rozdíl oproti minimální dovozní ceně.
19.
Žaloba Carboni byla zamítnuta rozsudkem Tribunale di Bari ze dne 30. září 2000, mj. z důvodu, že ochrana evropského trhu prostřednictvím uložení antidumpingového cla se měla uskutečnit v okamžiku prvního nabytí zboží hospodářským subjektem ze Společenství (v projednávané věci OME-DTECH) při vstupu do Evropského společenství.
20.
Carboni podala proti uvedenému rozsudku odvolání ke Corte d’apello di Bari (Odvolací soud v Bari), který je zamítl jako neopodstatněné. Podle uvedeného soudu se „propuštěním do volného oběhu“ rozumí propuštění na volný trh Společenství, kterým musí být obchodní fáze nabytí zboží prvním hospodářským subjektem ze Společenství. Rozhodl, že je proto třeba přihlížet k uvedené obchodní fázi, neboť předchází celnímu odbavení, které samo o sobě musí zaručit ochranu minimální dovozní ceny.
21.
V původním řízení má Corte Suprema di Cassazione rozhodnout o kasačním opravném prostředku podaném Carboni proti rozsudku Corte d’apello di Bari.
22.
Ve své obraně v uvedeném řízení celní správa uvádí, že uskutečnění prodeje nikoli přímo hospodářskému subjektu Společenství, který zboží předkládá celnímu úřadu, představuje operaci, jejímž skutečným účelem je obejít důsledky antidumpingových opatření a jejíž jedinou funkcí je zvýšit cenu zboží v okamžiku jeho předložení celnímu úřadu. Carboni toto tvrzení popírá, přičemž má za to, že určující je celní režim Společenství, a uplatňuje, že v rámci uvedeného režimu je relevantní pouze okamžik vstupu zboží na trh Společenství, k čemuž dochází při předložení zboží na celním úřadě.
23.
Podle předkládajícího soudu je sporné zejména to, zda jsou celní orgány oprávněny zvolit za základ pro uplatnění antidumpingového cla hodnotu, která odpovídá ceně uvedené při prodeji zboží za účelem dovozu do Společenství předcházejícím prodeji, na jehož základě bylo vystaveno celní prohlášení.
24.
Za takových podmínek Corta Suprema di Cassazione považoval za nezbytné položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Může se celní orgán na základě zásad celního práva Společenství pro účely uplatnění antidumpingového cla stanoveného rozhodnutím Komise č. 67/94/ESUO odvolávat na cenu prodeje téhož zboží předcházejícího prodeji, na jehož základě bylo vystaveno celní prohlášení, pokud kupujícím je hospodářský subjekt Společenství nebo pokud k prodeji došlo za účelem dovozu do Společenství?“
IV – Právní rozbor
A – Hlavní vyjádření zúčastěných
25.
Písemná vyjádření předložily v projednávané věci italská vláda, která rovněž jedná v zájmu Amministrazione delle Finanze (finanční správy), a Komise.
26.
Italská vláda uplatňuje, že na předběžnou otázku je třeba odpovědět kladně. Má za to, že celní orgán byl oprávněn určit celní hodnotu na základě prvního prodeje dotčeného hematitového surového železa společností OME-DTEC společnosti CMP, která je hospodářským subjektem Společenství.
27.
Italská vláda argumentuje, že rozhodnou dobou pro určení celní hodnoty pro účely uplatnění antidumpingového cla může být pouze okamžik první koupě dotčeného zboží hospodářským subjektem Společenství, který je třeba považovat za okamžik vstupu tohoto zboží na trh Společenství. V takové věci, jako je projednávaná věc, je tedy cenou, na jejímž základě má být určena celní hodnota podle článku 29 celního kodexu, cena zaplacená v rozhodné době, a nikoli cena zaplacená dovozcem za nabytí dotyčného zboží.
28.
Takový přístup je v souladu s logikou antidumpingových předpisů, neboť újma trhu Společenství vzniká nejen při vlastním propuštění zboží prodávaného za cenu nižší, než je výrobní cena na celní území Společenství, ale rovněž tehdy, pokud je zvýhodněn hospodářský subjekt Společenství, který získává zboží za nižší cenu než ostatní hospodářské subjekty Společenství.
29.
Tento názor podle italské vlády podporuje znění rozhodnutí o uložení konečného cla, které odkazuje na „přiznanou celní hodnot[u] (franko hranice Společenství)“ namísto na výraz „celní hodnot[a] uveden[á] v celním prohlášení“, který používá prozatímní rozhodnutí.
30.
Komise uznává, že použití hodnoty poslední transakce k určení variabilního antidumpingového cla je do určité míry problematické. Na jedné straně je z hlediska celního práva cena posledního prodeje ve skutečnosti nejlepším způsobem zohlednění všech nákladových položek dovozu, a zaručuje tedy uložení správného dovozního cla. Na druhé straně, z hlediska antidumpingového opatření, pokud je celní hodnota určena na základě posledního prodeje, může snadno dojít k obcházení cíle a účelu stanovení minimální ceny.
31.
Komise má za to, že znění rozhodnutí o uložení konečného cla však neumožňuje výpočet variabilního cla na jakémkoli jiném základě, než je cena posledního prodeje. Jinými slovy, relevantním prodejem nebo transakcí pro účely uplatnění antidumpingového cla může být pouze prodej nebo transakce, které jsou použity k určení celní hodnoty.
32.
Celní orgán nicméně může stále zpochybnit, zda celní hodnota uvedená v celním prohlášení skutečně představuje cenu zaplacenou nebo splatnou dovozcem. Komise zdůrazňuje, že ačkoli jí nejsou známy podrobné údaje o skutkovém základu projednávané věci, má za to, že celní orgán mohl – v souladu s běžnou celní praxí v rozhodné době, kterou odráží článek 181a, jenž byl následně vložen do prováděcího nařízení – správně zvolit cenu předcházející ceně uvedené v celním prohlášení k určení celní hodnoty, pokud na základě dalšího šetření mohl mít i nadále odůvodněné pochybnosti o tom, zda cena uvedená v prohlášení odpovídá skutečně zaplacené nebo splatné ceně.
33.
Komise tedy navrhuje odpovědět na položenou otázku tak, že celní orgán se může odvolávat na cenu uvedenou při prodeji téhož zboží předcházející prodeji, na jehož základě bylo vystaveno celní prohlášení, pokud má celní orgán poté, co si vyžádá doplňkové informace podle celního kodexu, i nadále odůvodněné pochybnosti o tom, zda hodnota uvedená v prohlášení skutečně odpovídá ceně skutečně zaplacené nebo splatné ve smyslu článku 29 celního kodexu.
B – Posouzení
34.
Úvodem je třeba připomenout, že projednávaná věc se netýká určení obvyklé hodnoty nebo, na jejím základě, minimální dovozní ceny 149 ECU za tunu stanovené v dotčeném antidumpingovém opatření, nýbrž určení výše antidumpingového cla, které má být uloženo v souladu s uvedeným opatřením pro určitý dovoz.
35.
Podle rozhodnutí o uložení prozatímního cla výše antidumpingového cla odpovídá rozdílu mezi minimální dovozní cenou a „celní hodnotou uvedenou v celním prohlášení“. V této souvislosti je třeba mít na paměti, že text rozhodnutí o uložení konečného cla používá v této souvislosti výraz „přiznaná celní hodnota“, který je podle mého názoru přesnější, neboť celní hodnota uvedená v celním prohlášení může být podle celního kodexu z různých důvodů nepřijatelná. Tento rozdíl ve znění uvedených rozhodnutí však nemá v kontextu projednávané věci velký význam. Důležitá je naopak skutečnost, že antidumpingové clo má být uloženo z celní hodnoty dotyčného dovozu (
9
), která má být určena – jak je rovněž zřejmé z odkazu uvedeného v čl. 1 odst. 3 rozhodnutí o uložení prozatímního cla – v souladu s použitelnými celními předpisy, tedy zejména na základě metody stanovené v kapitoly 3 hlavy II celního kodexu, která se týká celní hodnoty zboží, a v souladu s relevantními prováděcími nařízeními.
36.
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda podle uvedených ustanovení (
10
) byly celní orgány oprávněny určit celní hodnotu pro účely uplatnění dotčeného antidumpingového opatření na základě ceny stanovené při prodeji předcházejícím poslednímu prodeji, na jehož základě zboží vstoupilo na celní území Společenství.
37.
Při hledání odpovědi na tuto otázku je namístě úvodem konstatovat, že předkládací usnesení není jednoznačné, pokud jde o okolnosti, za kterých byla uvedená otázka vznesena. Není zejména zcela jasné, zda se italské celní orgány rozhodly použít cenu předcházejícího prodeje, jak může naznačovat vyjádření italských úřadů, z důvodu, že je sporné, zda Carboni skutečně zaplatila za dotčené dovezené zboží cenu 151 ECU uvedenou na faktuře CMP, nebo, podpůrně, protože měly za to, že i přesto, že uvedená částka odpovídá ceně skutečně zaplacené Carboni za dovezené zboží, cíl a účel antidumpingových předpisů vyžadují, aby celní hodnota byla určena na základě prvního prodeje hospodářskému subjektu Společenství.
38.
Z následujícího rozboru bude zřejmé, že možnost celních orgánů odvolávat se pro účely určení celní hodnoty na předcházející prodej podléhá určitým podmínkám, a v projednávané věci je tedy důležité určit, jaký je přesný relevantní skutkový stav. K tomu, aby byla v každém případě předkládajícímu soudu poskytnuta užitečná odpověď, však přezkoumám položenou otázku v širším smyslu, jednak s ohledem na situaci, kdy existují důvodné pochybnosti o tom, zda hodnota uvedená v celním prohlášení představuje cenu skutečně zaplacenou dovozcem, a jednak s ohledem na situaci, kdy je tato skutečnost nesporná.
39.
Za tímto účelem se budu, zaprvé, zabývat možností celních orgánů, v rámci systému stanovení celní hodnoty vyplývajícího z použitelných celních předpisů Společenství, zvolit v případě dalších prodejů k určení celní hodnoty cenu předcházejícího prodeje a, zadruhé, se konkrétněji zaměřím na otázku, zda v takovém případě, jaký je dotčen v projednávané věci, logika antidumpingových předpisů v souladu s tvrzením italské vlády vyžaduje, aby celní hodnota byla určena s ohledem na předcházející prodej, jako je v projednávané věci prodej společností OME-DTECH společnosti CMP.
40.
Je třeba nejprve připomenout, že účelem právní úpravy Společenství týkající se celní hodnoty je zavedení spravedlivého, jednotného a nestranného systému, který by vylučoval používání libovolných nebo smyšlených celních hodnot, a že tato úprava je založena na zásadě, že celní hodnota musí odrážet skutečnou hospodářskou hodnotu dováženého zboží (
11
).
41.
Celní hodnota zboží tedy má být určena na základě pojmu „hodnota transakce“ (
12
), kterou je podle čl. 29 odst. 1 celního kodexu cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena za zboží prodané pro vývoz na celní území Společenství, případně upravená podle relevantních ustanovení celního kodexu.
42.
Celní hodnota tedy v zásadě odpovídá konkrétní ceně dohodnuté mezi kupujícím (dovozcem) a prodávajícím (vývozcem) za vyvážené zboží (
13
).
43.
Článek 29 odst. 1 celního kodexu vyjasňuje, že určení celní hodnoty se týká pouze zboží „prodané[ho] pro vývoz na celní území Společenství“, což znamená, že v okamžiku prodeje musí být dohodnuto, že zboží původem z třetí země bude přepraveno na celní území Společenství (
14
).
44.
Podle čl. 147 odst. 1 prováděcího nařízení se skutečnost, že prodávané zboží je v celním prohlášení navrženo na propuštění do volného oběhu ve Společenství, považuje za důkaz prokazující, že bylo prodáno na vývoz do Společenství.
45.
Pokud je zboží před určením ceny předmětem dvou nebo více následných transakcí, podmínka, že prodej zboží se uskutečnil pro vývoz do Společenství, může být v zásadě splněna pro každý z těchto prodejů. Článek 147 odst. 1 dále rozšiřuje předpoklad, že pokud je zboží v celním prohlášení navrženo na propuštění do volného oběhu, podmínka „prodeje pro vývoz“ je splněna pro každý z jednotlivých následných prodejů.
46.
Článek 147 odst. 1 prováděcího nařízení v původním znění platném v rozhodné době stanovil, že v takovém případě může být každá cena vyplývající z takových prodejů vzata za základ pro určení celní hodnoty.
47.
S ohledem na rozsudek Soudního dvora Unifert tato skutečnost znamená, že v případě dalších prodejů zboží pro vývoz na celní území Společenství může dovozce zvolit z cen dohodnutých pro každý z prodejů cenu, kterou použije jako základ pro určení celní hodnoty, pokud může celním orgánům předložit všechny nezbytné náležitosti a dokumenty týkající se jím zvolené ceny (
15
).
48.
Je zjevné, že vzhledem k tomu, že dovozce zboží může v zásadě zvolit kteroukoli z cen dohodnutých v rámci řady prodejů vedoucích k dovozu zboží pro účely určení hodnoty transakce, nákladové položky obsažené v konečné ceně zboží, která byla nebo má být zaplacena dovozcem, jako například ziskové rozpětí jednoho nebo více předcházejících prodejců zboží, nesmí být zohledněny v celní hodnotě.
49.
Je tedy třeba zdůraznit, že uvedené pravidlo je do určité míry v rozporu s metodou hodnoty transakce. Účelem uvedené metody je zejména, jak jsem uvedl výše (
16
), určit celní hodnotu, která odráží skutečnou hospodářskou hodnotu dováženého zboží, tedy skutečnou cenu zboží v okamžiku, kdy je v celním prohlášení navrženo na propuštění do volného oběhu. Jinými slovy, celní hodnota by měla co možná nejvíce odpovídat vývozní ceně v okamžiku, kdy zboží dosáhne hranice Společenství, což rovněž dokládá skutečnost, že podle článku 145 prováděcího nařízení snížení komerční hodnoty zboží – například v důsledku ztráty nebo poškození zboží – ke kterému došlo po jeho koupi, ale před jeho propuštěním do volného oběhu, musí vést k poměrnému snížení ceny, která byla nebo má být skutečně zaplacena (
17
).
50.
Také právě z tohoto důvodu, jak správně upozorňuje Komise, platná verze čl. 147 odst. 1 prováděcího nařízení, ve znění z roku 1995, vyjasňuje, že v případě dalších prodejů před určením celní hodnoty zboží, má být celní hodnota zpravidla určena na základě posledního prodeje, na jehož základě zboží vstoupilo na celní území Společenství. Deklarant podle novelizovaného znění čl. 147 odst. 1 prováděcího nařízení nemůže bez dalšího uvést v celním prohlášení cenu týkající se prodeje předcházejícího poslednímu prodeji, nýbrž musí v takovém případě celním orgánům uspokojivě prokázat, že uvedený prodej předcházející poslednímu prodeji byl uskutečněn pro účely vývozu na uvedené celní území.
51.
Pokud však jde o otázku vznesenou v projednávané věci, je třeba připomenout, alespoň podle mého názoru, že podle čl. 147 odst. 1 může v případě dalších prodejů pouze deklarant zvolit cenu týkající se prodeje předcházejícího poslednímu prodeji, na jehož základě zboží vstoupilo na celní území.
52.
Uvedené ustanovení ani čl. 29 odst. 1 celního kodexu nelze naproti tomu vykládat tak, že by umožňovaly celnímu orgánu zvolit – v takovém případě, jaký je dotčen v projednávané věci, kdy deklarant uvedl v celním prohlášení cenu zboží dohodnutou při posledním prodeji, na jehož základě zboží vstoupilo do Společenství – dle svého uvážení cenu týkající se předcházejícího prodeje zboží.
53.
Mám za to, že takový výklad by byl především v rozporu s metodou hodnoty transakce, která je základem celního práva Společenství a která vyžaduje, aby hodnota zboží byla zpravidla určena na základě ceny posledního prodeje předcházejícího určení hodnoty, na jehož základě zboží vstoupilo do Společenství, a že výjimky z uvedeného pravidla je tedy třeba vykládat striktně. Zadruhé, požadavek právní jistoty a nutnost chránit jednotlivé dovozce před diskrečním ukládáním cel a zejména antidumpingových cel rovněž znamená, že nelze ponechat na celním orgánu, aby dle svého uvážení zvolil jinou cenu, než je cena zvolená a uvedená deklarantem v celním prohlášení.
54.
Podle celního kodexu a prováděcího nařízení tedy musí být celní hodnota patrně v zásadě určena na základě ceny, která byla nebo má být za zboží skutečně zaplacena při posledním prodeji před určením celní hodnoty, pokud je taková cena uvedena dovozcem v celním prohlášení. Celní orgány se tedy nemohou v takovém případě odvolávat na cenu stanovenou při prodeji téhož zboží předcházejícím uvedenému prodeji.
55.
Mám navíc za to, v rozporu s tím, co tvrdí italská vláda, že cíle antidumpingových pravidel neodůvodňují jiný výklad.
56.
V této souvislosti je třeba poznamenat, že podle článku 1, respektive čl. 2 odst. 1 základního rozhodnutí, které jsou použitelné pro dotčené prozatímní a konečné rozhodnutí (
18
), je cílem antidumpingových pravidel zajistit ochranu před „dumpingovými dovozy nebo dovozy subvencovaných výrobků“ a antidumpingové clo může být uplatněno pro jakýkoli dumpingový výrobek, „jehož propuštění do volného oběhu ve Společenství působí újmu“. Podle definice uvedené v čl. 2 odst. 2 základního rozhodnutí je navíc výrobek považován za dumpingový, pokud je jeho vývozní cena do Společenství nižší než obvyklá hodnota podobného výrobku.
57.
Z uvedených ustanovení vyplývá, že uplatnění antidumpingového opatření předpokládá uvedení zboží na trh Společenství, které působí újmu průmyslu Společenství. V rozporu s vyjádřením italské vlády se antidumpingové předpisy Společenství netýkají prodeje zboží jako takového (např. v projednávané věci prvního prodeje hematitového surového železa společností OME-DTECH společnosti CMP) před jeho skutečným vývozem na celní území Společenství, i pokud je účastníkem takové transakce hospodářský subjekt Společenství.
58.
Účelem antidumpingových cel je navíc neutralizovat dumpingové rozpětí vyplývající v zásadě z rozdílu mezi vývozní cenou do Společenství a obvyklou hodnotou výrobku, a eliminovat tak nepříznivé účinky pro dovoz zboží do Společenství. V projednávané věci představuje minimální cena 149 ECU za tunu stanovená rozhodnutím o uložení prozatímního cla a rozhodnutím o uložení konečného cla cenovou úroveň, při které přestávají dovozy dotčeného hematitového surového železa působit újmu průmyslu Společenství (
19
).
59.
Z toho vyplývá, že pokud je cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena deklarantem, vyšší než minimální cena stanovená antidumpingovým opatřením, není s ohledem na cíl a účel antidumpingových pravidel důvod uložit antidumpingové clo na základě např. předcházejícího prodeje zboží. Tak je tomu i v případě, kdy cena vyšší, než je stanovená minimální cena, byla specificky ujednána za účelem obejití antidumpingového cla (
20
).
60.
Podle celních i antidumpingových předpisů, pokud se tedy deklarant rozhodne uvést v celním prohlášení cenu týkající posledního prodeje, na jehož základě zboží vstoupilo do Společenství, celní orgány tedy nemohou dle svého uvážení určit celní hodnotu pro účely uložení takového antidumpingového cla, jaké je dotčeno v projednávané věci, na základě ceny týkající se předcházejícího prodeje stejného zboží.
61.
Je třeba zdůraznit, že výše uvedené však platí za podmínky, že hodnota uvedená v celním prohlášení skutečně představuje cenu, která byla nebo má být zaplacena za zboží.
62.
Mám za to, že situace je odlišná v případě, kdy existují odůvodněné pochybnosti ohledně pravdivosti hodnoty uvedené v prohlášení a kdy existuje, například, podezření, že – jak patrně, podle předkládacího usnesení, tvrdí ministerstvo financí – cena uvedená na předložené faktuře je nedůvěryhodná nebo zfalšovaná.
63.
V této souvislosti je třeba připomenout, že články 30 a 31 celního kodexu upravují podpůrné metody určení celní hodnoty v případech, kdy celní hodnota nemůže být určena podle hodnoty transakce podle článku 29 celního kodexu.
64.
Článek 181a prováděcího nařízení, ve znění nařízení č. 3254/94, proto stanoví, že pokud celní orgány mají odůvodněné pochybnosti, zda uváděná hodnota odpovídá celkové částce zaplacené nebo splatné, nemusí nezbytně určovat celní hodnotu podle hodnoty transakce, a mohou tedy odmítnout uvedenou cenu, pokud tyto pochybnosti trvají i poté, co si případně vyžádaly doplňkové informace v souladu s čl. 178 odst. 4 celního kodexu.
65.
Ačkoli uvedené ustanovení prováděcího nařízení v době podání celního prohlášení pro dotčené zboží dosud nevstoupilo v platnost, podle informací poskytnutých Komisí odráží zavedenou celní praxi – která byla uplatňována již v rozhodné době – a je navíc podle mého názoru v souladu se strukturou celního kodexu.
66.
Například podle čl. 29 odst. 2 písm. a) celního kodexu, pokud kupující a prodávající jsou ve spojení, mohou celní orgány odmítnout přijmout hodnotu transakce v souladu s čl. 29 odst. 1 celního kodexu, jestliže na základě dalších informací poskytnutých deklarantem nebo získaných z jiných zdrojů a poté, co byla deklarantovi poskytnuta přiměřená možnost k vyjádření, mají celní orgány důvod považovat cenu za ovlivněnou spojením.
67.
V takových případech, kdy je hodnota transakce z jakéhokoli důvodu nepřijatelná, celní kodex stanoví, že celní hodnota má být v zásadě určena podpůrnými způsoby určení hodnoty, od určení na základě hodnoty transakce s totožným zbožím prodaným pro vývoz podle čl. 30 odst. 2 písm. a) celního kodexu po použití jiných přiměřených způsobů stanovených v článku 31 celního kodexu.
68.
Pokud jde však o otázku dotčenou v projednávané věci, tedy zda se celní orgány mohou rovněž odvolávat na cenu stanovenou při prodeji předcházejícím poslednímu prodeji, na jehož základě vstoupilo dotčené zboží na území Společenství a na jehož základě bylo předloženo celní prohlášení, je třeba mít na paměti, že uvedený způsob určení celní hodnoty může lépe odrážet skutečnou hodnotu tohoto zboží při celním odbavení než výše uvedené „vykonstruované hodnoty“ určené v souladu s články 30 a 31 celního kodexu. Cena dohodnutá při předcházejícím prodeji je navíc zjevně, za podmínek čl. 147 odst. 1 prováděcího nařízení, považována za přijatelnou jako hodnota transakce se zbožím.
69.
Pokud celní orgány – poté, co si vyžádaly doplňkové informace – mají takové důvody odmítnout hodnotu zboží určenou na základě ceny uvedené v celním prohlášení, jaké jsou uvedeny výše v bodě 62, mohou se, podle systému určování celní hodnoty stanoveného celním kodexem, odvolávat na cenu uvedenou při prodeji téhož zboží předcházející prodeji, na jehož základě je vystaveno celní prohlášení.
70.
Ve světle všech výše uvedených úvah mám za to, že s ohledem na zásady celního práva Společenství a pro účely uplatnění takového antidumpingového cla, jaké je stanoveno rozhodnutím o uložení prozatímního cla, celní orgány nemohou dle svého uvážení určit celní hodnotu na základě ceny stanovené při prodeji předcházejícím prodeji, na jehož základě byla určena celní hodnota zboží, pokud je cena uvedená v celním prohlášení cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena dovozcem.
71.
Pokud však celní orgány mají odůvodněné pochybnosti, zda uváděná hodnota odpovídá celkové částce zaplacené nebo splatné za dotčené zboží, mohou, pokud jsou tyto pochybnosti potvrzeny po vyžádání doplňkových informací a poté, co poskytly dotyčné osobě přiměřenou možnost k vyjádření, vypočítat celní hodnotu pro účely uplatnění antidumpingového cla na základě ceny dohodnuté při předcházejícím prodeji dotyčného zboží pro vývoz do Společenství.
V – Závěry
72.
S ohledem na výše uvedené navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na předběžnou otázku takto:
„S ohledem na zásady celního práva Společenství a pro účely uplatnění takového antidumpingového cla, jaké je stanoveno rozhodnutím Komise č. 67/94/ESUO ze dne 12. ledna 1994, kterým se ukládá prozatímní antidumpingové clo na dovoz hematitového surového železa původem z Brazílie, Polska, Ruska a Ukrajiny do Společenství, celní orgány nemohou dle svého uvážení určit celní hodnotu na základě ceny stanovené při prodeji předcházejícím prodeji, na jehož základě byla určena celní hodnota zboží, pokud je cena uvedená v celním prohlášení cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena dovozcem.
Pokud však celní orgány mají odůvodněné pochybnosti, zda uváděná hodnota odpovídá celkové částce zaplacené nebo splatné za zboží uvedené v celním prohlášení, mohou, pokud jsou tyto pochybnosti potvrzeny po vyžádání doplňkových informací a poté, co poskytly dotyčné osobě přiměřenou možnost k vyjádření, vypočítat celní hodnotu pro účely uplatnění antidumpingového cla na základě ceny dohodnuté při předcházejícím prodeji dotyčného zboží pro vývoz do Společenství.“
(
1
) – Původní jazyk: angličtina.
(
2
) – Úř. věst. L 12, s. 5.
(
3
) – Úř. věst. L 209, s. 18.
(
4
) – Úř. věst. L 182, s. 37.
(
5
) – Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307.
(
6
) – Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253 s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3).
(
7
) – Nařízení Komise (ES) č. 1762/95 ze dne 19. července 1995, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 171, s. 8; Zvl. vyd. 02/05, s. 422).
(
8
) – Nařízení Komise (ES) č. 3254/94 ze dne 19. prosince 1994, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 346, s. 1; Zvl. vyd. 02/05, s. 326).
(
9
) – Viz rovněž v této souvislosti rozsudky ze dne 7. května 1991, Nakajima (C-69/89, Recueil, s. I-2069, bod 105), a ze dne 29. května 1997, ICT (C-93/96, Recueil, s. I-2881, bod 14).
(
10
) – Je třeba poznamenat, že z předkládajícího usnesení vyplývá, že výrazem „zásady celního práva Společenství“ v textu předběžné otázky se nemá rozumět v technickém smyslu konkrétní obecné zásady práva Společenství, ale obecněji pravidla celního práva Společenství relevantní v projednávané věci, jak jsou stanoveny zejména v celním kodexu a prováděcím nařízení. Používám-li uvedený výraz, používám jej ve stejném smyslu.
(
11
) – Viz v tomto smyslu mj. rozsudky ze dne 6. června 1990, Unifert (C-11/89, Recueil, s. I-2275, bod 35), a ze dne 16. listopadu 2006, Compaq (C-306/04, Sb. rozh. s. I-10991, bod 30).
(
12
) – Viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 4. února 1986, Van Houten (65/85, Recueil, s. 447, bod 13).
(
13
) – Viz v tomto smyslu rozsudky Van Houten, uvedený v poznámce pod čarou 12, bod 13; Unifert, uvedený v poznámce pod čarou 11, bod 36, a ze dne 23. února 2006, Dollond & Aitchison (C-491/04, Sb. rozh. s. I-2129, bod 26).
(
14
) – Viz v tomto smyslu rozsudek Unifert, uvedený výše v poznámce pod čarou 11, bod 11.
(
15
) – Viz rozsudek Unifert, uvedený výše v poznámce pod čarou 11, body 16 a 21. V uvedeném rozsudku je zmíněn čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 1224/80 ze dne 28. května 1980 o určení celní hodnoty zboží (Úř. věst. L 134, s. 1) a článek 6 nařízení Komise (EHS) č. 1495/80 ze dne 11. června 1980 kterým se provádějí některá ustanovení článků 1, 3 a 8 nařízení Rady (EHS) č. 1224/80 o určení celní hodnoty zboží (Úř. věst. L 154, s. 14), které však mají prakticky stejné znění jako čl. 29 odst. 1 celního kodexu, respektive čl. 147 odst. 1 prováděcího nařízení.
(
16
) – Viz bod 40 tohoto stanoviska.
(
17
) – Viz v tomto smyslu rovněž rozsudky ze dne 12. června 1986, Repenning (183/85, Recueil, s. 1873, bod 18), a Unifert, uvedený v poznámce pod čarou 11, bod 35.
(
18
) – Viz rovněž odpovídající ustanovení nařízení Rady (EHS) č. 2423/88 ze dne 11. července 1988 o ochraně před dumpingovými dovozy nebo dovozy subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského hospodářského společenství (Úř. věst. L 209, s. 1) (dále jen „základní nařízení“), jakož i čl. 1 pozdějšího nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 56, s. 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 45).
(
19
) – Viz rovněž bod 64 odůvodnění rozhodnutí č. 67/94.
(
20
) – Viz rovněž v této souvislosti rozsudky ze dne 28. března 1996, Robert Birkenbeul (C-99/94, Recueil, s. I-1791, bod 17), a ze dne 11. července 1990, Neotype Techmashexport (C-305/86 a C-160/87, Recueil, s. I-2945, bod 60).