62023CJ0227_RES
Věc C‑227/23
Kwantum Nederland BVaKwantum België BV
v.
Vitra Collections AG
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Hoge Raad der Nederlanden]
Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 24. října 2024
„Řízení o předběžné otázce – Duševní a průmyslové vlastnictví – Autorské právo – Směrnice 2001/29/ES – Články 2 až 4 – Výlučná práva – Autorskoprávní ochrana předmětů užitého umění, jejichž zemí původu není členský stát – Bernská úmluva – Článek 2 odst. 7 – Hmotněprávní přezkum vzájemnosti – Rozdělení pravomocí mezi Evropskou Unií a jejími členskými státy – Uplatňování hmotněprávního přezkumu vzájemnosti členskými státy – Článek 351 první pododstavec SFEU“
Sbližování právních předpisů – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/29 – Harmonizace určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti – Oblast působnosti – Díla užitého umění pocházející ze třetí země, která byla navržena státním příslušníkem třetí země – Zahrnutí
[Článek 52 SEU; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29, body 6, 9 a 15 odůvodnění, čl. 2 písm. a), čl. 3 odst. 1, čl. 4 odst. 1 a čl. 10 odst. 1]
(viz body 45–47, 51, 59–66, výrok 1)
Sbližování právních předpisů – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/29 – Harmonizace určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti – Oblast působnosti – Dílo – Pojem – Autonomní a jednotný výklad – Kvalifikace předmětu jako „dílo“ – Kumulativní podmínky
(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29, články 2 až 4)
(viz body 48–50, 56)
Sbližování právních předpisů – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/29 – Harmonizace určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti – Právo na rozmnožování a rozšiřování – Výjimky a omezení – Rozsah – Výjimka či omezení, které nejsou stanoveny ve směrnici – Vyloučení – Neuplatnitelnost hmotněprávního přezkumu vzájemnosti stanoveného Bernskou úmluvou o ochraně literárních a uměleckých děl – Výlučná pravomoc Unie stanovit takové omezení
[Listina základních práv Evropské unie, čl. 17 odst. 2 a čl. 52 odst. 1; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29, čl. 2 písm. a), čl. 4 odst. 1 a článek 5]
(viz body 68–79, výrok 2)
Mezinárodní dohody – Dohody členských států – Dohody uzavřené před přistoupením členského státu k Unii – Dohoda ponechávající členskému státu možnost přijmout opatření neslučitelné s unijním právem – Povinnost členského státu nepřijmout takové opatření – Neslučitelnost vyplývající z vývoje unijního práva – Nemožnost členského státu dovolávat se této úmluvy, aby se zprostil povinností, které mu vyplynuly v důsledku tohoto vývoje – Neuplatnitelnost hmotněprávního přezkumu vzájemnosti stanoveného Bernskou úmluvou o ochraně literárních a uměleckých děl
(Článek 351 první pododstavec SFEU)
(viz body 83–91, výrok 3)
Shrnutí
Soudní dvůr, k němuž podal žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden (Nejvyšší soud, Nizozemsko), rozhodl o uplatnitelnosti hmotněprávního přezkumu vzájemnosti stanoveného Bernskou úmluvou, který podmiňuje ochranu určitých děl autorským právem existencí obdobné ochrany v zemi původu (
1
). Podle Soudního dvora unijní právo brání uplatnění tohoto přezkumu ze strany členských států na dílo užitého umění, které pochází ze třetí země a jehož autorem je státní příslušník třetí země.
Vitra Collections AG (dále jen „Vitra“), společnost založená podle švýcarského práva, je výrobcem a majitelem práv duševního vlastnictví k židli Dining Sidechair Wood (dále jen „židle DSW“). Tato židle byla navržena dvěma státními příslušníky Spojených států amerických v rámci soutěže na design nábytku vyhlášené Museum of Modern Art v New Yorku (Spojené státy) a vystavená v tomto muzeu od roku 1950.
Kwantum Nederland BV a Kwantum België BV (dále jen společně „Kwantum“) provozuje v Nizozemsku a Belgii síť obchodů s interiérovým vybavením a uvádí na trh židli nazývanou „židle Paříž“. Podle společnosti Vitra toto uvádění na trh porušuje její autorská práva k židli DSW.
Rechtbank Den Haag (soud v Haagu, Nizozemsko), na který se obrátila společnost Vitra, rozhodl, že společnost Kwantum neporušila autorská práva společnost Vitra v Nizozemsku a Belgii. Tento rozsudek byl zrušen Gerechtshof Den Haag (odvolací soud v Haagu, Nizozemsko), podle něhož Kwantum porušila autorská práva společnosti Vitra k židli DSW v obou těchto zemích.
Předkládající soud, k němuž byl podán kasační opravný prostředek, se Soudního dvora nejprve dotázal, zda situace dotčená v původním řízení spadá do věcné působnosti unijního práva. Dále se předkládající soud v podstatě táže, zda čl. 2 písm. a) a čl. 4 odst. 1 směrnice 2001/29 (
2
), vykládané ve světle Listiny (
3
), jakož i článek 351 SFEU, brání tomu, aby vnitrostátní soud ve sporu v původním řízení uplatnil hmotněprávní přezkum vzájemnosti stanovený v čl. 2 odst. 7 druhé větě Bernské úmluvy (
4
) (dále jen „hmotněprávní přezkum vzájemnosti“).
Závěry Soudního dvora
Soudní dvůr v první řadě uvedl, že působnost směrnice 2001/29 není vymezena podle kritéria země původu díla nebo státní příslušnosti jeho autora, ale odkazem na vnitřní trh, který odpovídá územím členských států. Situace, kdy se společnost domáhá autorskoprávní ochrany takového předmětu užitého umění uváděného na trh v členském státě, jako je židle DSW, pokud jej lze kvalifikovat jako „dílo“ ve smyslu uvedené směrnice, spadá do věcné působnosti unijního práva.
V druhé řadě Soudní dvůr nejprve upřesnil, že čl. 2 písm. a) a čl. 4 odst. 1 směrnice 2001/29 se vztahují na díla užitého umění pocházející ze třetích zemí nebo jejichž autory jsou státní příslušníci takových zemí. Podle těchto ustanovení totiž členské státy stanoví pro autory výlučná práva udělit svolení nebo zakázat rozmnožování jejich děl a jejich veřejné rozšiřování. Tato směrnice přitom nestanoví žádnou podmínku ohledně země původu daného díla nebo státní příslušnosti jeho autora. V tomto ohledu Soudní dvůr konstatoval, že unijní normotvůrce při vymezení působnosti směrnice 2001/29 prostřednictvím územního kritéria nutně zohlednil všechna díla, jejichž ochrana je požadována na území Unie, bez ohledu na zemi původu těchto děl nebo státní příslušnost autora. Dodává, že tento výklad je v souladu s cíli sledovanými směrnicí 2001/29 (
5
), které spočívají v harmonizaci autorského práva na vnitřním trhu.
Dále Soudní dvůr zkoumal, zda tato ustanovení brání uplatnění hmotněprávního přezkumu vzájemnosti ve vnitrostátním právu. Nejprve uvedl, že uplatněním uvedeného přezkumu by s díly užitého umění pocházejícími ze třetí země mohlo být zacházeno v různých členských státech odlišně. Dále vzhledem k tomu, že práva duševního vlastnictví jsou chráněna na základě čl. 17 odst. 2 Listiny, musí být v souladu s čl. 52 odst. 1 Listiny každé omezení výkonu těchto práv stanoveno zákonem. Uplatnění tohoto přezkumu členským státem totiž může představovat takové omezení, které musí být stanoveno zákonem. V tomto ohledu Soudní dvůr připomněl, že pokud pravidlo unijního práva harmonizuje ochranu autorského práva, přísluší pouze unijnímu normotvůrci, a nikoli vnitrostátním zákonodárcům, aby určil, zda je třeba omezit přiznání tohoto práva v Unii ve vztahu k dílům, jejichž zemí původu je třetí země nebo jejichž autorem je státní příslušník třetí země (
6
). Unijní normotvůrce však do směrnice 2001/29 ani do jiného ustanovení unijního práva nezahrnul omezení výlučných práv přiznaných autorům v čl. 2 písm. a) a čl. 4 odst. 1 této směrnice v podobě hmotněprávního přezkumu vzájemnosti.
Soudní dvůr z toho vyvodil, že tyto články směrnice 2001/29 ve spojení s čl. 17 odst. 2 a čl. 52 odst. 1 Listiny brání tomu, aby členské státy uplatňovaly ve vnitrostátním právu hmotněprávní přezkum vzájemnosti na dílo užitého umění, jehož zemí původu je třetí země a jehož autorem je státní příslušník třetí země. Je pouze na unijním normotvůrci, aby v unijních právních předpisech stanovil, zda je třeba omezit v Unii přiznání práv stanovených v těchto článcích směrnice.
Konečně Soudní dvůr dovodil, že čl. 351 první pododstavec SFEU neumožňuje členskému státu odchylně od ustanovení unijního práva uplatnit hmotněprávní přezkum vzájemnosti na dílo, jehož zemí původu jsou Spojené státy americké. Tento článek upřesňuje, že se uplatňování Smlouvy nedotýká závazku dotyčného členského státu dodržovat práva třetích států vyplývající ze smlouvy uzavřené před jeho přistoupením k Unii. V tomto ohledu Soudní dvůr uvedl, že se členské státy již nemohou dovolávat možnosti uplatnit hmotněprávní přezkum vzájemnosti, i když Bernská úmluva vstoupila v platnost před 1. lednem 1958. Pokud mezinárodní úmluva uzavřená před jeho přistoupením členskému státu umožňuje, nikoli však ukládá, přijmout opatření, které se jeví být v rozporu s unijním právem, musí se tento stát přijetí takového opatření zdržet. Soudní dvůr dodal, že Bernská úmluva nezakazuje smluvním stranám chránit autorským právem dílo užitého umění, které je v zemi původu tohoto díla chráněno pouze na základě zvláštního režimu jakožto průmyslový vzor. Smluvní strany této úmluvy totiž mají v tomto ohledu prostor pro uvážení.
(
1
) – Úmluva o ochraně literárních a uměleckých děl, podepsaná v Bernu dne 9. září 1886 (Pařížský akt ze dne 24. července 1971), ve znění změny ze dne 28. září 1979 (dále jen „Bernská úmluva“).
(
2
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. 2001, L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230).
(
3
) – Viz čl. 17 odst. 2 a čl. 52 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).
(
4
) – Článek 2 odst. 7 druhá věta Bernské úmluvy stanoví, že „[z]ákonodárstvím států Unie [zřízené touto úmluvou] se vyhrazuje, aby upravila [...] rozsah působnosti jejich zákonů na díla užitého umění a na průmyslové vzory a modely, jakož i podmínky, za nichž jsou taková díla, vzory a modely chráněny […] Pro díla, jež jsou ve státě původu chráněna pouze jako vzory a modely, lze se v jiném státě Unie [zřízené touto úmluvou] dovolávat jen zvláštní ochrany, jaká se přiznává v tomto státě vzorům a modelům; neposkytuje-li se však v tomto státě taková zvláštní ochrana, budou tato díla chráněna jako díla umělecká“.
(
5
) – Body 6, 9 a 15 odůvodnění směrnice 2001/29.
(
6
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. září 2020, Recorded Artists Actors Performers (C‑265/19, EU:C:2020:677, bod 88).