62023CJ0035_RES
Věc C‑35/23 (
i
)
otec
v.
matka
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Oberlandesgericht Frankfurt am Main)
Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 20. června 2024
„Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v občanských věcech – Rodičovská zodpovědnost – Nařízení (ES) č. 2201/2003 – Články 10 a 11 – Příslušnost v případech neoprávněného přemístění dítěte – Obvyklé bydliště dítěte v členském státě před neoprávněným přemístěním – Řízení o navrácení mezi třetí zemí a členským státem – Pojem ‚žádost o navrácení dítěte‘ – Haagská úmluva ze dne 25. října 1980 o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí“
Justiční spolupráce v občanských věcech – Příslušnost a uznávání a výkon rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti – Nařízení č. 2201/2003 – Příslušnost ve věcech rodičovské zodpovědnosti – Příslušnost v případech únosu dítěte – Příslušnost soudů členského státu, ve kterém mělo dítě obvyklé bydliště před únosem – Oblast působnosti – Bezúspěšně zahájené řízení o navrácení podle Haagské úmluvy z roku 1980 mezi třetí zemí a členským státem – Nedostatek vlivu
[Nařízení Rady č. 2201/2003, čl. 2 bod 11, čl. 10 písm. b) bod i), čl. 11 odst. 6 a 7 a článek 60]
(viz body 50–62, výrok 1)
Justiční spolupráce v občanských věcech – Příslušnost a uznávání a výkon rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti – Nařízení č. 2201/2003 – Příslušnost ve věcech rodičovské zodpovědnosti – Příslušnost v případech únosu dítěte – Příslušnost soudů členského státu, ve kterém mělo dítě obvyklé bydliště před únosem – Podmínka – Žádost o navrácení dítěte – Pojem – Žádost o navrácení dítěte do jiného státu, než je členský stát obvyklého bydliště dítěte před únosem, nebo žádost o svěření dítěte do péče podaná u soudu tohoto prvního členského státu – Vyloučení
[Nařízení Rady č. 2201/2003, bod 17 odůvodnění a čl. 8 odst. 1, čl. 10 písm. b) bod i) a článek 11]
(viz body 66, 68–71, 73–79, 81, výrok 2)
Justiční spolupráce v občanských věcech – Příslušnost a uznávání a výkon rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti – Nařízení č. 2201/2003 – Žádost o navrácení dítěte – Rozhodnutí o nenavrácení – Informační a oznamovací povinnost a vykonatelnost rozhodnutí o navrácení dítěte – Rozsah působnosti – Řízení o navrácení podle Haagské úmluvy z roku 1980 zahájené mezi třetí zemí a členským státem – Vyloučení
(Nařízení Rady č. 2201/2003, čl. 11 odst. 6 až 8)
(viz body 83–85, výrok 3)
Shrnutí
Soudní dvůr, kterému podal žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Vrchní zemský soud ve Frankfurtu nad Mohanem, Německo), upřesnil působnost některých procesních pravidel použitelných na základě nařízení č. 2201/2003 (
1
) v případě mezinárodních únosů dítěte ve spojení se třetí zemí.
L se narodila ve Švýcarsku v roce 2014 a má dvojí státní příslušnost, německou a polskou. Její otec pobývá od června 2013 z profesních důvodů ve Švýcarsku, zatímco její matka žila s L od ledna 2015 do dubna 2016 v Německu, kde je otec pravidelně navštěvoval. V dubnu 2016 se matka odstěhovala s L do Polska, kde je otec zpočátku navštěvoval. Od dubna 2017 matka odpírala otci styk s dcerou. Bez souhlasu otce zapsala L do mateřské školy v Polsku a otci sdělila, že s dcerou zůstane v Polsku.
V červenci 2017 podal otec prostřednictvím švýcarského ústředního orgánu (
2
) žádost o navrácení dítěte do Švýcarska na základě Haagské úmluvy z roku 1980 (
3
). Polský soud tuto žádost zamítl s odůvodněním, že otec souhlasil s přestěhováním matky a L do Polska na neomezeně dlouhou dobu. Odvolání podané otcem proti tomuto rozhodnutí bylo zamítnuto.
I když otec dále netrval na druhé žádosti o navrácení podané v Německu, podal v červenci 2018 u německého soudu návrh, jímž se domáhal svěření dítěte do výlučné péče, práva určit bydliště dítěte, jakož i navrácení dítěte do jeho bydliště ve Švýcarsku. Soud, jemuž byla věc předložena, odmítl tento návrh z důvodu nedostatku mezinárodní příslušnosti. Otec podal proti tomuto rozhodnutí odvolání k předkládajícímu soudu, v němž tvrdil, že příslušnost německých soudů vyplývá z článků 10 a 11 nařízení č. 2201/2003.
Předkládající soud si klade otázku ohledně použitelnosti těchto ustanovení, jelikož otec bezúspěšně zahájil řízení o navrácení dítěte na základě Haagské úmluvy z roku 1980 prostřednictvím ústředního orgánu Švýcarska, tedy třetí země, která není vázána nařízením č. 2201/2003. Rozhodl se proto předložit Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
Závěry Soudního dvora
V prvé řadě se Soudní dvůr vyslovil k působnosti pravidla o zvláštní příslušnosti ve věcech rodičovské zodpovědnosti stanoveného v článku 10 nařízení č. 2201/2003. V souladu s tímto článkem si soudy členského státu, ve kterém mělo dítě obvyklé bydliště před svým neoprávněným přemístěním nebo zadržováním, v zásadě a za určitých podmínek zachovávají svou mezinárodní příslušnost.
Pokud jde o „neoprávněné odebrání [přemístění] nebo zadržení [zadržování] dítěte“, na němž je založen článek 10 nařízení č. 2201/2003, má Soudní dvůr nejprve za to, že definice tohoto pojmu (
4
) nezávisí na tom, zda nositel práva péče o dítě následně případně zahájí řízení o navrácení dítěte na základě Haagské úmluvy z roku 1980.
Dále čl. 10 písm. b) bod i) nařízení č. 2201/2003, podle kterého soudy bývalého obvyklého bydliště dítěte již nejsou v zásadě příslušné, pokud do jednoho roku nebyla podána žádost o navrácení dítěte v členském státě, na jehož území bylo dítě neoprávněně přemístěno nebo kde je zadržováno, nijak neupřesňuje, že taková žádost musí být podána na základě Haagské úmluvy z roku 1980, ani nevylučuje, že může být podána prostřednictvím ústředního orgánu třetí země. Podle článku 60 nařízení č. 2201/2003 totiž ustanovení Haagské úmluvy z roku 1980 nemají ve vztazích mezi členskými státy přednost před ustanoveními tohoto nařízení. Kromě toho neexistuje povinnost dovolávat se této úmluvy za účelem podání žádosti o navrácení dítěte, jelikož řízení o navrácení může být založeno na jiných pravidlech nebo jiných smluvních ujednáních, zejména dvoustranných.
A konečně nelze vzhledem k tomu, že nařízení č. 2201/2003 mlčí, připustit, aby použití článku 10 tohoto nařízení podléhalo uplatnění takových procesních pravidel, jako jsou pravidla uvedená v čl. 11 odst. 6 a 7 uvedeného nařízení (
5
), jejichž hlavním cílem je upravit předávání a sdělování informací (
6
).
Ve druhé řadě Soudní dvůr zejména s ohledem na cíle nařízení č. 2201/2003 uvedl, že žádost o navrácení dítěte do jiného členského státu, než je členský stát, ve kterém mělo dítě obvyklé bydliště bezprostředně před neoprávněným přemístěním nebo zadržováním, ani na návrh na svěření tohoto dítěte do péče podaný k soudům tohoto členského státu nespadají pod pojem „žádost o navrácení dítěte“ ve smyslu čl. 10 písm. b) bodu i) nařízení č. 2201/2003.
V poslední řadě Soudní dvůr upřesnil, že ze znění článku 11 nařízení č. 2201/2003 jasně vyplývá, že se toto ustanovení použije pouze ve spojení s Haagskou úmluvou z roku 1980 ve vztazích mezi členskými státy. Informační a oznamovací povinnosti stanovené v čl. 11 odst. 6 a 7 uvedeného nařízení, jakož i vykonatelnost rozhodnutí uvedeného v čl. 11 odst. 8 téhož nařízení se tudíž nepoužijí v rámci řízení o navrácení dítěte, které bylo vedeno podle uvedené úmluvy mezi třetí zemí a členským státem, ve kterém se dítě nachází v důsledku neoprávněného přemístění nebo zadržování.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádného z účastníků řízení.
(
1
) – Nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. 2003, L 338, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 243).
(
2
) – Spolkový justiční úřad v Bernu (Švýcarsko).
(
3
) – Úmluva o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí, podepsaná v Haagu dne 25. října 1980 (dále jen „Haagská úmluva z roku 1980“).
(
4
) – Viz čl. 2 bod 11 nařízení č. 2201/2003.
(
5
) – Článek 11 tohoto nařízení se použije i v řízení o navrácení podle Haagské úmluvy z roku 1980.
(
6
) – Jedná se o informace týkající se rozhodnutí o nenavrácení, přijatého na základě článku 13 Haagské úmluvy z roku 1980, jež mají být sděleny příslušnému soudu členského státu, ve kterém mělo dítě obvyklé bydliště bezprostředně před neoprávněným přemístěním nebo zadržováním.