62024TJ0188_RES
Věc T‑188/24
Compagnie générale des établissements Michelin
v.
Evropská komise
Rozsudek Tribunálu (druhého senátu) ze dne 9. července 2025
„Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Správní řízení – Rozhodnutí nařizující kontrolu – Článek 20 odst. 4 nařízení (ES) č. 1/2003 – Předmět a účel kontroly – Povinnost uvést odůvodnění – Dostatečně závažné indicie – Ochrana soukromého života – Soudní přezkum“
Žaloba na zrušení rozhodnutí – Přezkum legality – Kritéria – Rozhodnutí Komise nařizující kontrolu – Protiprávnost, k níž došlo v rámci provádění tohoto rozhodnutí – Neexistence vlivu na legalitu rozhodnutí nařizujícího kontrolu
(Článek 263 SFEU; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 20 odst. 4)
(viz body 19, 20)
Hospodářská soutěž – Správní řízení – Kontrolní pravomoc Komise – Rozhodnutí nařizující kontrolu – Povinnost uvést odůvodnění – Dosah – Povinnost uvést předmět a účel kontroly – Povinnost poskytnout přesné vymezení trhu – Neexistence – Povinnost provést právní kvalifikaci domnělých protiprávních jednání – Neexistence – Povinnost uvést období, během něhož měla být tato protiprávní jednání spáchána – Neexistence
(Článek 101 SFEU; nařízení Rady č. 1/2003, čl. 20 odst. 4)
(viz body 24–48)
Hospodářská soutěž – Správní řízení – Kontrolní pravomoc Komise – Právo na nedotknutelnost obydlí – Rozhodnutí nařizující kontrolu – Dodržení zásady proporcionality – Povinnost Komise mít k dispozici dostatečně závažné indicie vyvolávající podezření, že došlo k protiprávnímu jednání – Povinnost prozradit uvedené indicie – Neexistence
(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 20 odst. 4)
(viz body 51–58, 74–84)
Hospodářská soutěž – Správní řízení – Kontrolní pravomoc Komise – Rozhodnutí nařizující kontrolu – Povinnost uvést odůvodnění – Dosah – Jasné uvedení závažných indicií vyvolávajících podezření, že došlo k protiprávnímu jednání – Soudní přezkum
(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 20 odst. 4)
(viz body 78–84)
Hospodářská soutěž – Správní řízení – Kontrolní pravomoc Komise – Právo na nedotknutelnost obydlí – Povinnost Komise mít k dispozici dostatečně závažné indicie vyvolávající podezření, že došlo k protiprávnímu jednání – Obsah indicií odůvodňujících rozhodnutí o nařízení kontroly – Veřejně učiněná prohlášení podniku, která mají za cíl navrhnout hlavním konkurentům přijetí určitých cenových strategií – Dostatečně závažné indicie o koordinaci cen v hlavním období – Nedostatek dostatečně závažných indicií, pokud jde o předcházející období – Porušení práva na nedotknutelnost obydlí
(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 20 odst. 4)
(viz body 106–154, 190)
Hospodářská soutěž – Správní řízení – Kontrolní pravomoc Komise – Vydání rozhodnutí o nařízení kontroly – Posuzovací pravomoc Komise – Omezení – Dodržení zásady proporcionality – Riziko zatajení nebo zničení důkazů – Nezbytnost kontroly
(Nařízení Rady č. 1/2003, čl. 20 odst. 4)
(viz body 156–158, 162–172, 176, 177)
Shrnutí
Tribunál částečně zrušil rozhodnutí Evropské komise (
1
), kterým se společnosti Compagnie générale des établissements Michelin (dále jen „Michelin“) nařizuje podrobit se kontrole týkající se její případné účasti na protisoutěžních dohodách nebo jednáních v odvětví pneumatik. Tím připomíná kritéria umožňující posoudit závažnost indicií, na kterých může být založeno takové rozhodnutí.
Dne 10. ledna 2024 přijala Komise, která měla podezření na protisoutěžní jednání spočívající v koordinaci cen mezi hlavními výrobci pneumatik v Evropském hospodářském prostoru (EHP), v rámci šetření zahájeného z vlastního podnětu rozhodnutí, kterým společnosti Michelin nařídila podrobit se kontrole (dále jen „napadené rozhodnutí“). Toto rozhodnutí bylo přijato na základě čl. 20 odst. 4 nařízení č. 1/2003 (
2
) o provádění pravidel hospodářské soutěže, který vymezuje kontrolní pravomoci Komise.
V období od ledna do března roku 2024 provedla Komise kontrolu v prostorách společnosti Michelin. V tomto rámci prohledala kanceláře, shromáždila materiál (notebooky, mobilní telefony, tablety, zařízení k ukládání dat), vyslechla několik osob a zkopírovala obsah shromážděného materiálu.
Svou žalobou podanou k Tribunálu se společnost Michelin domáhá zrušení napadeného rozhodnutí, přičemž se dovolává jednak porušení povinnosti uvést odůvodnění a jednak porušení práva na nedotknutelnost obydlí.
Závěry Tribunálu
Úvodem Tribunál poznamenává, že některé argumenty žalobkyně se vztahují k průběhu kontroly, kterou Komise provedla na základě napadeného rozhodnutí. V tomto ohledu konstatoval, že se podnik nemůže dovolávat protiprávnosti průběhu kontrol za účelem zpochybnění legality aktu, na jehož základě Komise uvedenou kontrolu provedla.
Společnost Michelin však upozornila na průběh kontroly pouze proto, aby dokreslila nejasnost nebo nepřesnost odůvodnění nebo rozsahu zásahu povoleného rozhodnutím nařizujícím kontrolu. Při posuzování argumentů uplatněných na podporu žalobních důvodů znějících na zrušení napadeného rozhodnutí tedy Tribunál nahlíží z tohoto úhlu pohledu.
Tribunál zaprvé zkoumal žalobní důvod, podle kterého napadené rozhodnutí nesplňuje povinnost uvést odůvodnění stanovenou v článku 296 SFEU. V první řadě připomíná, že odůvodnění unijního aktu musí být přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musí z něj jasně a jednoznačně vyplývat úvahy jeho autora. Není požadováno, aby odůvodnění upřesňovalo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož musí být posuzováno s ohledem nejen na jeho znění, ale také s ohledem na jeho kontext, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast.
V oblasti hospodářské soutěže svěřuje nařízení č. 1/2003 Komisi kontrolní pravomoci s cílem umožnit jí splnění úlohy, která spočívá v ochraně vnitřního trhu před narušením hospodářské soutěže a ve stíhání případných porušení pravidel hospodářské soutěže na tomto trhu. Z článku 20 odst. 4 uvedeného nařízení vyplývá, že rozhodnutí Komise o nařízení kontroly musí stanovit mimo jiné předmět a účel kontroly. Tato zvláštní povinnost odůvodnění představuje základní požadavek nejen za účelem prokázat, že zamýšlená kontrola v dotyčných podnicích je odůvodněná, ale i umožnit jim uvědomit si rozsah jejich povinnosti spolupráce při zachování jejich práva na obhajobu.
Nicméně za podmínky, že rozhodnutí o nařízení kontroly obsahuje výše uvedené podstatné náležitosti, není nutné, aby obsahovalo přesné vymezení relevantního trhu, přesnou právní kvalifikaci domnělých protiprávních jednání nebo uvedení období, během něhož měla být tato protiprávní jednání spáchána. Vzhledem k tomu, že kontroly jsou prováděny na začátku vyšetřování, Komise totiž obvykle ještě nemá k dispozici přesné informace nezbytné k tomu, aby mohla poskytnout konkrétní právní posouzení, a nejprve musí ověřit opodstatněnost svého podezření, jakož i význam nastalých událostí.
Ve světle těchto zásad Tribunál analyzuje tvrzení společnosti Michelin, podle kterých je věcná a časová působnost domnělého protiprávního jednání v důsledku použití výrazů „a/nebo“, „zejména“, „včetně“ a „alespoň“ v napadeném rozhodnutí nejednoznačná, neodůvodněná nebo nepřiměřená.
Uvádí, že použití alternativního návrhu „nebo“ v popisu formy domnělé koordinace (protisoutěžní dohody nebo jednání ve vzájemné shodě) nemá pro žalobkyni žádné zvláštní důsledky, neboť přesná právní kvalifikace domnělé koordinace ve formě dohody mezi podniky nebo jednání ve vzájemné shodě závisí na posouzení, které nemůže být v době vyhotovení rozhodnutí o nařízení kontroly vyžadováno.
Pokud jde o použití výrazů „zejména“ nebo „rovněž“ pro účely popisu podezření Komise, jejich použití usnadňuje pochopení výrazů, jejichž jsou součástí, a sice koordinace cen, „zejména velkoobchodních cen“ a výměny citlivých obchodních informací „rovněž prostřednictvím veřejně přístupných kanálů“. Tyto výrazy umožňují žalobkyni lépe vymezit, co je jí vytýkáno. Dokreslují obsah domnělé koordinace, přičemž objasňují, že uvedené příklady nepředstavují vyčerpávající údaje o věcné působnosti domnělého protiprávního jednání.
Konečně Komise tím, že uvedla, že jednání začalo „minimálně“ v průběhu hlavního období a skutečnosti naznačují předchozí koordinaci „minimálně“ v průběhu předcházejícího období, poskytla z vlastního podnětu určité údaje o časovém rozměru domnělé koordinace. Tyto údaje, které jsou součástí odůvodnění, tak umožňují mít za to, že se žalobkyně nenacházela v situaci, kdy by jí bylo znemožněno jasně pochopit podezření Komise, a tudíž by byla zbavena možnosti plně chránit své právo na obhajobu.
V souladu s článkem 296 SFEU tak odůvodnění napadeného rozhodnutí umožňuje žalobkyni seznámit se s důvody, které vedly k přijetí opatření, a Tribunálu vykonat přezkum. Rovněž uvádí v souladu s čl. 20 odst. 4 nařízení č. 1/2003 dostatečným způsobem předmět a účel kontroly.
Zadruhé se Tribunál zabýval žalobním důvodem vycházejícím z porušení práva na nedotknutelnost obydlí žalobkyně.
Předeslal, že právnická osoba se může dovolávat tohoto práva, které spadá do rámce ochrany soukromí. Požadavek ochrany proti svévolným nebo nepřiměřeným zásahům orgánů veřejné moci do soukromí jednotlivce je totiž obecnou zásadou unijního práva, která je vyjádřena v článku 7 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“). Článek 52 odst. 1 Listiny v tomto ohledu upřesňuje, že každé omezení výkonu tohoto práva musí být stanoveno zákonem a respektovat podstatu tohoto práva, jakož i zásadu proporcionality.
V praxi musí být rozhodnutí nařizující kontrolu zaměřeno na shromáždění dokumentace nezbytné k ověření existence a rozsahu určitých skutkových a právních okolností, o nichž má Komise informace, představující dostatečně závažné indicie, jež umožní nabýt podezření o porušení pravidel hospodářské soutěže. Takové indicie jsou tak podmínkou sine qua non, aby mohla Komise nařídit kontrolu na základě čl. 20 odst. 4 nařízení č. 1/2003.
Kromě toho vzhledem k tomu, že odůvodnění rozhodnutí nařizujícího kontrolu ohraničuje pravomoci svěřené úředníkům Komise, lze vyhledávat pouze dokumenty týkající se předmětu kontroly. Takové rozhodnutí tedy nemůže být formulováno způsobem, který by tento rozsah rozšiřoval nad rámec toho, co vyplývá z dostatečně závažných indicií, které má Komise k dispozici v době jeho přijetí.
Po těchto připomínkách Tribunál ověřuje, zda není napadené rozhodnutí svévolné, jak tvrdí žalobkyně.
V tomto ohledu nejprve uvádí, že rozhodnutí nařizující kontrolu nemusí nutně uvádět všechny informace, které má Komise v této fázi šetření k dispozici, jelikož je třeba nalézt rovnováhu mezi ochranou účinnosti šetření a ochranou práva dotyčného podniku na obhajobu.
Komise tak musí v rozhodnutí o nařízení kontroly co nejpřesněji uvést podezření, které hodlá ověřit, a sice to, co je předmětem šetření, a skutečnosti, které se má kontrola týkat. Nelze po ní však požadovat, aby upřesnila i indicie, tedy skutečnosti, které ji vedly k předpokladu o možném porušení článku 101 SFEU.
V projednávaném případě tedy nelze Komisi vytýkat, že uvedla, že „má k dispozici informace“ a „důkazy“ týkající se domnělé koordinace nebo některých jejích aspektů, aniž poskytla jakékoli další údaje o jejich povaze, formě, datu a autorovi.
Analýza Tribunálu se dále týká dostatečně závažné povahy indicií, které Komise předložila k odůvodnění napadeného rozhodnutí.
Tribunál předeslal, že předloží-li podnik, kterému je určeno rozhodnutí o nařízení kontroly, některé skutečnosti zpochybňující dostatečně závažnou povahu indicií, které má Komise k dispozici, musí Tribunál tyto indicie přezkoumat a ověřit jejich dostatečně závažnou povahu.
Tento úplný soudní přezkum legality, provedený a posteriori, umožňuje kompenzovat neexistenci předchozího soudního povolení a zajistit slučitelnost kontroly se základním právem na nedotknutelnost obydlí. Jeho cílem není zjistit, zda příslušné indicie umožňují doložit, a nikoli pouze mít podezření na existenci domnělého protisoutěžního jednání, jelikož taková otázka je v této fázi šetření ještě předčasná.
Na rozdíl od důkazů o protiprávním jednání totiž indicie, na nichž je založeno rozhodnutí o nařízení kontroly, nemusí prokazovat existenci a obsah protiprávního jednání, aby vyšetřovací pravomoci svěřené Komisi nepozbyly jakéhokoli užitku. Okolnost, že získané informace mohou být předmětem různých výkladů, tudíž nebrání tomu, aby představovaly dostatečně závažné indicie, jelikož se výklad upřednostněný Komisí jeví jako přijatelný.
Tribunál rovněž zdůraznil, že rozličné indicie umožňující nabýt podezření o protiprávním jednání nesmí být posuzovány jednotlivě, ale jako celek, a že se mohou navzájem posilovat. Dále zdůraznil, že projednávaná věc spadá do kontextu fáze přípravného vyšetřování, tj. do doby, kdy se Komise ještě nevyjádřila k existenci domnělého protiprávního jednání, a že se na žalobkyni vztahuje presumpce neviny.
V projednávané věci Komise v žalobní odpovědi poskytla vysvětlení a věcné informace, aby Tribunál mohl určit, zda měla k dispozici dostatečně závažné indicie na podporu svých podezření a k odůvodnění kontroly, což usnadnilo přezkum Tribunálu. S ohledem na tyto skutečnosti Tribunál dospěl k závěru, že Komise měla k dispozici dostatečně závažné indicie pouze ohledně domnělé koordinace během hlavního období, ale nikoli ohledně předcházejícího období uvedeného v napadeném rozhodnutí, které tedy musí být v tomto ohledu částečně zrušeno.
Konečně Tribunál zamítl výtku vycházející z porušení zásady proporcionality. V tomto ohledu připomněl, že posledně uvedená zásada představuje obecnou zásadu unijního práva, která vyžaduje, aby akty unijních orgánů nepřekročily meze toho, co je přiměřené a nezbytné k dosažení sledovaného cíle, přičemž se rozumí, že pokud se nabízí volba mezi více přiměřenými opatřeními, je třeba zvolit nejméně omezující opatření a způsobené nevýhody nesmějí být nepřiměřené vzhledem ke sledovaným cílům.
Pokud jde o rozhodnutí o nařízení kontroly, tato zásada předpokládá, že zamýšlené opatření nezpůsobí nepřiměřené a neúnosné následky vzhledem ke sledovanému cíli. Konkrétně volba, kterou má Komise mezi žádostí o informace a kontrolou nařízenou rozhodnutím, nezávisí na takových okolnostech, jako je zvláštní závažnost situace, mimořádná naléhavost nebo nezbytnost absolutního uvážení, ale na nutnosti přiměřené kontroly. Proto pokud je účelem rozhodnutí nařizujícího kontrolu výlučně umožnit Komisi shromáždit nezbytné skutečnosti k posouzení případné existence porušení Smlouvy, takové rozhodnutí neporušuje zásadu proporcionality.
V projednávaném případě Komise nemohla vyloučit existenci rizika zatajení nebo zničení vyžádaných důkazů. Žalobkyně přitom neprokázala, že napadené rozhodnutí není nezbytné z důvodu neexistence rizika pro důkazy nebo možnosti použít méně omezující opatření, a ani že by mělo nepřiměřeně nepříznivý dopad.
S ohledem na výše uvedené Tribunál vzhledem k neexistenci dostatečně závažných indicií, které by mohly doložit podezření týkající se období předcházejícího hlavnímu období, částečně zrušil napadené rozhodnutí v tomto ohledu z důvodu jeho svévolné povahy a odpovídajícího porušení práva žalobkyně na respektování jejího obydlí a komunikace. Ve zbývající části žalobu zamítl.
(
1
) – Rozhodnutí Komise C(2024) 243 final ze dne 10. ledna 2024, kterým byla Compagnie Générale des Établissements Michelin, jakož i všem společnostem, které přímo či nepřímo ovládá, uložena povinnost podrobit se kontrole podle čl. 20 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 (věc AT.40863 – Hoops).
(
2
) – Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích [101 a 102 SFEU] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).