62019TJ0018_RES
Predmet T-18/19,
Colin Brown
protiv
Europske komisije
Presuda Općeg suda (četvrto prošireno vijeće) od 5. listopada 2020.
„Javna služba – Dužnosnici – Dužnosnik državljanin Ujedinjene Kraljevine u trenutku stupanja u službu – Povlačenje Ujedinjene Kraljevine iz Unije – Stjecanje državljanstva države rada tijekom karijere – Gubitak naknade za život u inozemstvu – Jednako postupanje – Načelo nediskriminacije – Članak 4. stavak 1. Priloga VII. Pravilniku o osoblju”
Dužnosnici – Primici od rada – Naknada za život u inozemstvu – Pretpostavke za određivanje – Događaj koji opravdava preispitivanje situacije korisnika od strane uprave – Stjecanje državljanstva države rada tijekom karijere – Uključenost
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, Prilog VII., čl. 4. st. 1. t. (a))
(t. 36., 37., 39., 41.-45., 50.-52.)
Dužnosnici – Primici od rada – Naknada za život u inozemstvu – Pretpostavke za određivanje – Preispitivanje situacije korisnika na temelju stjecanja državljanstva države rada tijekom karijere – Gubitak naknade za život u inozemstvu – Uzimanje u obzir okolnosti koje su dovele do zahtjeva za naturalizaciju – Opasnost od prisilne ostavke povezan s povlačenjem države članice iz Unije – Nepostojanje utjecaja
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, Prilog VII., čl. 4. st. 1. t. (a))
(t. 64.-69.)
Dužnosnici – Primici od rada – Naknada za život u inozemstvu – Pretpostavke za određivanje – Preispitivanje situacije korisnika na temelju stjecanja državljanstva države rada tijekom karijere – Izjednačavanje situacije dužnosnika koji ima ili je imao državljanstvo države rada – Povreda načela jednakosti i nediskriminacije – Nepostojanje
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, Prilog VII. čl. 4. st. 1. t. (b))
(t. 81.-83., 86.-90., 96., 97., 112., -117.)
Kratak prikaz
Presudom Brown/Komisija (T-18/19), objavljenom 5. listopada 2020., Opći je sud, odlučujući u proširenom sastavu od pet sudaca, utvrdio uvjete pod kojima dužnosniku koji tijekom karijere stekne državljanstvo države rada, iz tog razloga, naknada za život u inozemstvu može biti ukinuta s obzirom na pretpostavke za određivanje predviđene člankom 4. stavkom 1. Priloga VII. Pravilniku o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju).
U ovom slučaju, tužitelj Colin Brown je stupio u službu u Komisiji 1. siječnja 2001. Tada je bio samo državljanin Ujedinjene Kraljevine. Komisijin ured za upravljanje individualnim materijalnim pravima i njihovu isplatu (PMO) dodijelio mu je naknadu za život u inozemstvu s obzirom na pretpostavke predviđene za dužnosnike „koji nisu državljani i nisu nikad bili državljani države na čijem se državnom području nalazi njihovo mjesto rada”, na temelju članka 4. stavka 1. točke (a) Priloga VII. Pravilniku o osoblju.
Građani Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske na referendumu 23. lipnja 2016. izjasnili su se za povlačenje svoje države iz Europske unije. Dana 29. ožujka 2017. Ujedinjena Kraljevina je obavijestila Europsko vijeće o svojoj namjeri da se povuče iz Unije. U tim okolnostima, 27. lipnja 2017. tužitelj je zatražio stjecanje belgijskog državljanstva, koje je dobio 3. studenoga 2017. Nakon što je o tome bio obaviješten, PMO je 23. veljače 2018. obavijestio tužitelja o svojoj odluci kojom mu je ukinuto pravo na naknadu za život u inozemstvu i da je posljedično izgubio pravo na naknadu putnih troškova, s obzirom na to da je stekao državljanstvo države rada, u ovom slučaju Belgije. Odlukom o ispravku od 19. ožujka 2018. (u daljnjem tekstu „pobijana odluka”), datum stupanja na snagu odluke od 23. veljače 2018. određen je kao 1. prosinca 2017. godine.
Budući da je žalba koju je tužitelj podnio protiv pobijane odluke bila neuspješna, on je podnio tužbu Općem sudu tražeći poništenje pobijane odluke i ponovnu uspostavu predmetnih davanja počevši od 1. prosinca 2017. U prilog svom tužbenom zahtjevu za poništenje, tužitelj je istaknuo četiri tužbena razloga kojima je, s jedne strane, osporavao mogućnost preispitivanja njegovog prava na naknadu za život u inozemstvu, kako u načelu, tako i uzimajući u obzir posebne okolnosti ovog slučaja i s druge strane, tvrdio da je došlo do povrede načela jednakog postupanja i nediskriminacije koja osobito proizlaze iz pretpostavki za određivanje primijenjenih u kontekstu preispitivanja i iz njihova tumačenja.
Prvo, Opći sud je utvrdio da PMO nije povrijedio članak 4. stavak 1. točku (a) Priloga VII. Pravilniku o osoblju time što je smatrao da stjecanje državljanstva države rada tijekom karijere mora dovesti do preispitivanja prava na naknadu za život u inozemstvu. Naime, iako ova odredba ne predviđa izričito mogućnost takvog preispitivanja, Opći sud naglašava da ju uprava ipak ne može nastaviti mjesečno isplaćivati ako nastane događaj koji značajno mijenja položaj osobe koja je prima s obzirom na uvjete njezine dodjele. U tom slučaju i u nedostatku odredbe koja se tomu protivi, uprava mora preispitati tu situaciju.
U tom pogledu, Opći sud napominje da tumačenje članka 4. stavka 1. točke (a) Priloga VII. Pravilniku o osoblju ide u prilog toj analizi, jer ne upućuje ni na jedan čimbenik koji bi mogao isključiti svako preispitivanje prava na naknadu za život u inozemstvu nakon što dužnosnik stekne državljanstvo države rada tijekom karijere. Naime, prvo, budući da je negativna pretpostavka koja se odnosi na državljanstvo države rada formulirana u sadašnjem vremenu, takva formulacija ne isključuje da dotični dužnosnik mora tijekom cijele svoje karijere nastaviti ispunjavati taj uvjet kako bi zadržao naknadu za život u inozemstvu. Drugo, što se tiče izbora pretpostavki za određivanje naknade za život u inozemstvu od strane zakonodavca, Opći sud ističe da je, u svijetlu pripremnih radova (
1
) starog Pravilnika o osoblju (
2
), kriterij državljanstva prihvaćen zbog njegove preciznosti i jednostavnosti primjene, ali ostaje svjestan njegovih ograničenja, osobito u slučaju dvostrukog državljanstva. S obzirom na načelo strogog tumačenja odredaba prava Unije koje stvaraju pravo na novčana davanja, Opći sud smatra da bi drugačije sročena predmetna odredba mogla isključiti svako preispitivanje nakon stjecanja državljanstva države rada tijekom karijere. Treće, Opći sud smatra da je takvo preispitivanje u skladu i sa ciljem naknade za život u inozemstvu, koji se sastoji od naknade posebnih troškova i neugodnosti koji zbog stupanja u službu Unije nastanu dužnosnicima koji, kako bi mogli trajno izvršavati svoje dužnosti moraju premjestiti svoje boravište iz države svojeg prebivališta u državu rada. Naime, s obzirom na to da je zakonodavac Unije bio pozvan da taj cilj prevede u definiciju pretpostavki za određivanje naknade za život u inozemstvu, Opći sud primjećuje da se, u svjetlu formulacije usvojene u vezi s tim u članku 4. stavku 1. točki (a) Priloga VII. Pravilniku o osoblju, integracija dužnosnika koja proizlazi iz činjenice da je tijekom svoje karijere imao uobičajeno boravište u državi rada i tamo radio ne može protiviti isplati naknade za život u inozemstvu. Suprotno tomu, ovaj izbor formulacije ne odnosi se na slučaj stjecanja državljanstva države rada tijekom karijere, s obzirom na poseban oblik integracije koji predstavlja takva naturalizacija.
Konačno, Opći sud odbacuje argument kojim tužitelj prigovara PMO-u zbog toga što u pogledu tužitelja nije odustao od preispitivanja, s obzirom na razloge koji su ga naveli na podnošenje zahtjeva za naturalizaciju, koje smatra pritiskom koji predstavlja višu silu. U tom pogledu, nakon što je pojasnio da je postupak naturalizacije tužitelja imao za cilj suzbijanje opasnosti od prisilne ostavke u slučaju povlačenja Ujedinjene Kraljevine iz Unije, Opći sud smatra da se sporno preispitivanje ne može smatrati takvim da za tužitelja predstavlja prekomjeran teret koji ispunjava zahtjeve za višu silu te je, stoga, takve naravi da rezultira oslobođenjem PMO-a od obveze preispitivanja koju ima. To je tim manje tako jer je stjecanje belgijskog državljanstva tada u potpunosti jamčilo tužitelju da će zadržati svoj posao. S tim u vezi, Opći sud konačno podsjeća da se nitko ne može pozvati na neutraliziranje učinaka povlačenja države članice iz Unije.
Drugo, Opći sud smatra da niti primjena na tužitelja, u kontekstu preispitivanja, pretpostavki za određivanje koje se primjenjuju na dužnosnike koji imaju državljanstvo države rada, niti njihovo tumačenje ne krše načelo jednakosti i nediskriminacije.
Opći sud prije svega naglašava da se razlikovanje koje proizlazi iz izbora državljanstva kao prvog kriterija, u izvršavanju široke diskrecijske ovlasti zakonodavca u svrhu utvrđivanja uvjeta zaposlenja dužnosnika, ne čini očito neprimjerenim ili proizvoljnim, uzimajući u obzir cilj naknade za život u inozemstvu. Uz to, učestalost plaćanja naknade i to što nije vremenski ograničena zahtijeva poštivanje načela jednakog postupanja i nediskriminacije ne samo u trenutku stupanja u službu, već i prilikom svakog preispitivanja prava na tu naknadu.
Međutim, s obzirom na stroge uvjete nametnute dužnosnicima državljanima države rada kako bi mogli primati naknadu za život u inozemstvu, osobito potpuno odsustvo bilo kakvog prebivališta ili profesionalne aktivnosti na europskom teritoriju te zemlje tijekom desetogodišnjeg referentnog razdoblja koje prethodi njihovu stupanju u službu, Opći sud nije utvrdio nijedan razlog zbog kojeg bi se tužitelja izuzelo od njih, počevši od njegove naturalizacije. Dakle, od tog dana s njim bi se trebalo postupati na isti način kao i sa bilo kojim drugim belgijskim ili bivšim belgijskim državljaninom, čiji boravak u Belgiji, čak i na kratko, tijekom referentnog razdoblja od deset godina može predstavljati prepreku stjecanju naknade, prema članku 4. stavku 1. točki (b) Priloga VII. Pravilniku o osoblju. Suprotno tome, Opći sud smatra da situacija dužnosnika koji je tijekom svoje karijere stekao državljanstvo države rada više nije usporediva sa situacijom dužnosnika koji nisu izrazili namjeru formaliziranja svojih veza s tom državom stjecanjem njezina državljanstva.
U svakom slučaju, Opći sud odbacuje argument zasnovan na diskriminaciji na štetu dužnosnika državljana Ujedinjene Kraljevine, nakon što se uvjerio da se, u praksi, kritizirano tumačenje slijedi bez obzira na državljanstvo dužnosnika u početku uzeto u obzir i da ono, osim toga, nije povezano s bilo kojim razmatranjem vezanim za razvoj odnosa između Europske unije i Ujedinjene Kraljevine. Konačno, kao odgovor na tužbeni razlog koji se odnosi na kršenje načela jednakog postupanja i nediskriminacije zbog pogrešnog tumačenja članka 4. stavka 1. točke (b) Priloga VII. Pravilniku o osoblju, Sud primjećuje da je zagovarano tumačenje nespojivo sa stvarnom formulacijom te odredbe, kao i s njezinim dosegom, tako da se može samo odbiti.
Izvodeći zaključke iz ovih razmatranja, Sud je odbacio ostale zahtjeve i, prema tome, tužbu u cijelosti.
(
1
)	Informativna obavijest Vijeća od 11. prosinca 1959.
(
2
)	Uredba br. 31 (EEZ), 11. (EEZA) Vijeća od 18. prosinca 1961. o utvrđivanju Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske ekonomske zajednice i Europske zajednice za atomsku energiju (SL 1962., 45, str. 1387.)