62023TJ0503
PRESUDA OPĆEG SUDA (peto vijeće)
4. rujna 2024. (
*1
)
„Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Siriji – Zamrzavanje financijskih sredstava – Ograničenje ulaska na državna područja država članica – Zadržavanje tužiteljeva imena na popisima osoba, subjekata i tijela o kojima je riječ – Kriterij povezanosti s članovima obitelji Assad ili Makhlouf – Prigovor nezakonitosti – Pogreške u ocjeni – Izvanugovorna odgovornost”
U predmetu T‑503/23,
Ammar Sharif, sa stalnom adresom u Bejrutu (Libanon), kojeg zastupaju G. Karouni i K. Assogba, odvjetnici,
tužitelj,
protiv
Vijeća Europske unije, koje zastupaju S. Lejeune i V. Piessevaux, u svojstvu agenata,
tuženika,
OPĆI SUD (peto vijeće),
u sastavu: J. Svenningsen, predsjednik, J. Laitenberger i J. Martín y Pérez de Nanclares (izvjestitelj), suci,
tajnik: L. Ramette, administrator,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
nakon rasprave održane 16. travnja 2024.,
donosi sljedeću
Presudu (
1
)
1
Svojom tužbom tužitelj, Ammar Sharif, zahtijeva, s jedne strane, na temelju članka 263. UFEU‑a, poništenje Odluke Vijeća (ZVSP) 2023/1035 od 25. svibnja 2023. o izmjeni Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji (SL 2023., L 139, str. 49.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2023/1027 od 25. svibnja 2023. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji (SL 2023., L 139, str. 1.) (u daljnjem tekstu zajedno: pobijani akti), u dijelu u kojem se ti akti odnose na njega, te, s druge strane, na temelju članka 268. UFEU‑a, naknadu štete koju je pretrpio zbog donošenja pobijanih akata. Podredno zahtijeva, na temelju članka 277. UFEU‑a, da se neprimjenjivim proglase članak 27. stavak 2. točka (b) i stavak 3., članak 28. stavak 2. točka (b) i stavak 3. Odluke Vijeća 2013/255/ZVSP od 31. svibnja 2013. o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL 2013., L 147, str. 14.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 15., str. 277. i ispravak SL 2018., L 190, str. 20.), kako je izmijenjena Odlukom Vijeća (ZVSP) 2015/1836 od 12. listopada 2015. (SL 2015., L 266, str. 75.), te članak 15. stavak 1.a točka (b) Uredbe Vijeća (EU) br. 36/2012 od 18. siječnja 2012. o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji i o stavljanju izvan snage Uredbe (EU) br. 442/2011 (SL 2012., L 16, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 10., str. 205. i ispravak SL 2018., L 190, str. 20.), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EU) 2015/1828 od 12. listopada 2015. (SL 2015., L 266, str. 1.).
I. Okolnosti spora
[omissis]
A. Prvotno uvrštenje tužiteljeva imena na popise o kojima je riječ i zadržavanje navedenog uvrštenja do 1. lipnja 2019.
1
Provedbenom odlukom Vijeća (ZVSP) 2016/1897 od 27. listopada 2016. o provedbi Odluke 2013/255 (SL 2016., L 293, str. 36.) i Provedbenom uredbom Vijeća (EU) 2016/1893 od 27. listopada 2016. o provedbi Uredbe br. 36/2012 (SL 2016., L 293., str. 25.) (u daljnjem tekstu nazvane zajedno: akti iz 2016.) tužiteljevo je ime bilo uneseno u redak 212. popisa u odjeljku A (Osobe) Priloga I. Odluci 2013/255 i u redak 212. popisa u odjeljku A (Osobe) Priloga II. Uredbi br. 36/2012 (u daljnjem tekstu: nazvane zajedno: popisi o kojima je riječ), pri čemu su navedeni sljedeći razlozi:
„Jedan od vodećih poduzetnika koji djeluju u Siriji, aktivan u bankovnom sektoru, sektoru osiguranja i [hotelijerstvu]. Osnivački partner banke Byblos Bank Syria, glavni dioničar Unlimited Hospitality Ltd i član uprave Solidarity Alliance Insurance Company i Al‑Aqueelah Takaful Insurance Company.”
[omissis]
1
Dana 29. svibnja 2017. Vijeće je donijelo Odluku (ZVSP) 2017/917 o izmjeni Odluke 2013/255 (SL 2017., L 139, str. 62. i ispravak SL 2017., L 146., str. 159.) kojom je do 1. lipnja 2018. produljena primjena navedene odluke, te Provedbenu uredbu (EU) 2017/907 o provedbi Uredbe br. 36/2012 (SL 2017., L 139, str. 15. i ispravak SL 2017., L 146., str. 159.) (u daljnjem tekstu nazvane zajedno: akti iz 2017.).
[omissis]
1
Dana 28. svibnja 2018. Vijeće je donijelo Odluku (ZVSP) 2018/778 o izmjeni Odluke 2013/255 (SL 2018., L 131, str. 16. i ispravak SL 2018., L 167, str. 36.) kojima je do 1. lipnja 2019. produljena primjena navedene odluke, te Provedbenu uredbu (EU) 2018/774 o provedbi Uredbe br. 36/2012 (SL 2018., L 131, str. 1. i ispravak SL 2018., L 167, str. 36.) (u daljnjem tekstu nazvane zajedno: akti iz 2018.).
[omissis]
1
Presudom od 4. travnja 2019., Sharif/Vijeće (T‑5/17, EU:T:2019:216), Opći sud odbio je tužbu koju je tužitelj podnio protiv akata iz 2016., 2017. i 2018. u dijelu u kojem su se odnosili na njega. U točki 70. navedene presude Opći sud je smatrao da je uvrštenje tužiteljeva imena na popise o kojima je riječ opravdano činjenicom da je Vijeće iznijelo skup konkretnih, preciznih i dosljednih indicija kojima se može dokazati činjenica da je tužitelj vodeća poslovna osoba koja djeluje u Siriji. Tužitelj nije podnio žalbu protiv te presude.
A. Zadržavanje uvrštenja tužiteljeva imena na popisima o kojima je riječ
2
Dana 17. svibnja 2019. Vijeće je donijelo Odluku (ZVSP) 2019/806 o izmjeni Odluke 2013/255 (SL 2019., L 132, str. 36. i ispravak SL 2019., L 234, str. 31.) kojom je primjena navedene odluke produljena do 1. lipnja 2020., te Provedbenu uredbu (EU) 2019/798 o provedbi Uredbe br. 36/2012 (SL 2019., L 132, str. 1. i ispravak SL 2019., L 234, str. 31.) (u daljnjem tekstu nazvane zajedno: akti iz 2019.). U tim aktima nije navedeno tužiteljevo ime niti su izmijenjeni razlozi za uvrštenje njegova imena na popise o kojima je riječ.
[omissis]
1
Dana 28. svibnja 2020. Vijeće je donijelo Odluku (ZVSP) 2020/719 o izmjeni Odluke 2013/255 (SL 2020., L 168, str. 66.) kojom je do 1. lipnja 2021. produljena primjena navedene odluke, te Provedbenu uredbu (EU) 2020/716 o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 (SL 2020., L 168, str. 1.) (u daljnjem tekstu nazvane zajedno: akti iz 2020.).
2
Na temelju akata iz 2020. razlozi za uvrštenje tužiteljeva imena na popise o kojima je riječ, a kako su proizlazili iz akata 2016., 2017., 2018. i 2019., bili su zamijenjeni sljedećim razlogom:
„Povezan s članom obitelji Makhlouf (šogor Ramija Makhloufa).”
[omissis]
1
Presudom od 28. travnja 2021., Sharif/Vijeće (T‑540/19, EU:T:2021:220), Opći sud odbio je tužbu koju je tužitelj podnio protiv akata iz 2019. i 2020. u dijelu u kojem su se odnosili na njega. Opći sud zaključio je u točki 144. te presude da su razlozi za uvrštenje tužiteljeva imena na popise o kojima je riječ, a kako su proizlazili iz akata iz 2019., dovoljno potkrijepljeni tako da je uvrštenje tužiteljeva imena na popise o kojima je riječ osnovano s obzirom na kriterij vodeće poslovne osobe koja djeluje u Siriji. Osim toga, u točki 174. navedene presude Opći sud je ocijenio da je razlog za uvrštenje tužiteljeva imena na popise o kojima je riječ na temelju akata iz 2020. dovoljno potkrijepljen, tako da je uvrštenje tužiteljeva imena na navedene popise osnovano s obzirom na kriterij povezanosti s članovima obitelji Assad ili Makhlouf. Tužitelj nije podnio žalbu protiv gore navedene presude.
2
Dana 25. svibnja 2023. Vijeće donijelo pobijane akte. Razlog za uvrštenje tužiteljeva imena ostao je neizmijenjen u odnosu na onaj iz akata iz 2020. Dopisom od 26. svibnja 2023. Vijeće je tužiteljeva zastupnika obavijestilo o zadržavanju njegova imena na popisima o kojima je riječ.
I. Zahtjevi stranaka
3
Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
–
utvrdi nezakonitost članka 27. stavka 2. točke (b) i stavka 3., članka 28. stavka 2. točke (b) i stavka 3. Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836, i članka 15. stavka 1.a točke (b) Uredbe br. 36/2012, kako je izmijenjena Uredbom 2015/1828, te ih proglasi neprimjenjivima u pogledu tužitelja, u dijelu u kojem se te odredbe odnose na njega;
–
poništi pobijane akte u dijelu u kojem se odnose na njega;
–
naloži Vijeću plaćanje iznosa od 10000 eura na ime naknade cjelokupne prouzročene štete;
–
naloži Vijeću snošenje troškova.
4
Vijeće od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbije tužbu;
–
naloži tužitelju snošenje troškova;
–
podredno, u slučaju poništenja pobijanih akata, naloži da učinci Odluke 2023/1035 ostaju na snazi u dijelu u kojem se odnose na tužitelja dok ne stupi na snagu djelomično poništenje Provedbene uredbe 2023/1027.
I. Pravo
A. Zahtjev za poništenje
[omissis]
1.
Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na prigovoru nezakonitosti zbog povrede načela jednakog postupanja
1
Tužitelj ističe nezakonitost članka 27. stavka 2. točke (b) i stavka 3., članka 28. stavka 2. točke (b) i stavka 3. Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836, i članka 15. stavka 1.a točke (b) Uredbe br. 36/2012, kako je izmijenjena Uredbom 2015/1828, u dijelu u kojem, u biti, ti članci krše načelo jednakog postupanja.
2
Vijeće osporava tužiteljeve argumente.
3
U skladu s člankom 277. UFEU‑a, svaka se stranka u postupcima o aktu opće primjene koji su donijeli neka institucija, tijelo, ured ili agencija Unije može pred Sudom Europske unije pozvati na neprimjenjivost tog akta zbog razloga određenih u članku 263. drugom stavku UFEU‑a.
4
Članak 277. UFEU‑a izraz je općeg načela kojim se svakoj stranci osigurava pravo neizravno osporavati valjanost akata opće primjene na kojima se temelji takva odluka, kako bi ishodila poništenje odluke koja joj je upućena, ako ta stranka, na temelju članka 263. UFEU‑a, nije bila ovlaštena podnijeti izravnu tužbu protiv tih akata koji su na nju tako utjecali, a da nije mogla zahtijevati njihovo poništenje. Opći akt čija se nezakonitost ističe mora biti izravno ili neizravno primjenjiv na slučaj koji je predmet tužbe te mora postojati izravna pravna veza između pojedinačne pobijane odluke i predmetnog općeg akta (vidjeti presudu od 17. veljače 2017., Islamic Republic of Iran Shipping Lines i dr./Vijeće, T‑14/14 i T‑87/14, EU:T:2017:102, t. 55. i navedenu sudsku praksu).
5
Što se tiče intenziteta sudskog nadzora, prema ustaljenoj sudskoj praksi, sudovi Unije moraju, u skladu s nadležnostima koje imaju na osnovi UFEU‑a, osigurati u načelu cjelovit nadzor zakonitosti svih akata Unije u pogledu temeljnih prava koja čine sastavni dio pravnog poretka Unije. Taj zahtjev izričito je propisan člankom 275. drugim stavkom UFEU‑a (vidjeti presude od 28. studenoga 2013., Vijeće/Fulmen i Mahmoudian, C‑280/12 P, EU:C:2013:775, t. 58. i navedenu sudsku praksu, i od 28. studenoga 2013., Vijeće/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft, C‑348/12 P, EU:C:2013:776, t. 65. i navedenu sudsku praksu).
6
Ostaje činjenica, kao što je Vijeće na to s pravom podsjetilo, da ovo potonje ima široku diskrecijsku ovlast u pogledu opće i apstraktne definicije pravnih kriterija i načina donošenja mjera ograničavanja (vidjeti u tom smislu presudu od 21. travnja 2015., Anbouba/Vijeće, C‑605/13 P, EU:C:2015:248, t. 41. i navedenu sudsku praksu). No, suprotno onomu što tužitelj iznosi, utvrđivanje opsega diskrecijske ovlasti Vijeća relevantno je za određivanje dosega sudskog nadzora. Naime, uzimajući u obzir široku diskrecijsku ovlast Vijeća, pravilima opće primjene kojima se definiraju ti kriteriji i ti načini, kao što su odredbe pobijanih akata kojima se predviđa sporni kriterij na koji se odnosi ovaj tužbeni razlog, provodi se ograničeni sudski nadzor samo u pogledu provjere poštovanja pravila postupka i obrazlaganja, pravilnosti utvrđenog činjeničnog stanja, nepostojanja pogreške koja se tiče prava, kao i nepostojanja očite pogreške u ocjeni činjenica i nepostojanja zloporabe ovlasti (u tom smislu vidjeti presude od 9. srpnja 2009., Melli Bank/Vijeće, T‑246/08 i T‑332/08, EU:T:2009:266, t. 44. i 45., i od 12. veljače 2020., Amisi Kumba/Vijeće, T‑163/18, EU:T:2020:57, t. 149. (neobjavljena)).
7
U ovom je slučaju ime tužitelja uvršteno na popise o kojima je riječ zbog njegove povezanosti s Ramijem Makhloufom čiji je on šogor.
8
Iz toga valja zaključiti da je tužiteljevo ime bilo zadržano na popisima o kojima je riječ zbog njegove povezanosti s članom obitelji Makhlouf. Drugim riječima, uvrštenje navedenog imena zasniva se na kriteriju definiranom u članku 27. stavku 2. zadnjem dijelu rečenice i u članku 28. stavku 2. zadnjem dijelu rečenice Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836, u vezi s kriterijem definiranim u stavku 2. točki (b) svake od navedenih odredbi, koji je u pogledu zamrzavanja financijskih sredstava preuzet u članku 15. stavku 1.a zadnjem dijelu rečenice Uredbe br. 36/2012, kako je izmijenjena Uredbom 2015/1828, u vezi s kriterijem definiranim u stavku 1.a točki (b) navedene odredbe, to jest kriterijem povezanosti s članovima obitelji Assad ili Makhlouf.
9
Uvodno valja napomenuti da tužitelj ističe nezakonitost članka 27. stavka 2. točke (b), članka 28. stavka 2. točke (b) Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836, i članka 15. stavka 1.a točke (b) Uredbe br. 36/2012, kako je izmijenjena Uredbom 2015/1828, koji se odnose na kriterij članova obitelji Assad ili Makhlouf. No, iz tužiteljevih pismena vrlo jasno proizlazi, a što Vijeće nije osporavalo, da je on namjeravao obuhvatiti zakonitost kriterija za uvrštenje s obzirom na koji je njegovo ime bilo zadržano na popisima o kojima je riječ, to jest kriterij povezanosti s članovima obitelji Assad ili Makhlouf. Slijedom navedenog, valja zaključiti da se prigovor nezakonitosti koji je tužitelj istaknuo odnosi, osim na članak 27. stavak 3. i članak 28. stavak 3. Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836, i na članak 27. stavak 2. zadnji dio rečenice i članak 28. stavak 2. zadnji dio rečenice navedene odluke, u vezi sa stavkom 2. točkom (b) svake od navedenih odredbi, i članak 15. stavak 1.a zadnji dio rečenice Uredbe br. 36/2012, kako je izmijenjena Uredbom 2015/1828, u vezi sa stavkom 1.a točkom (b) navedene odredbe.
10
Tužitelj navodi povredu načela jednakog postupanja s obzirom da je, za razliku od drugih kategorija osoba koje su obuhvaćene člankom 27. stavkom 2., člankom 28. stavkom 2. Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836, i člankom 15. stavkom 1.a Uredbe br. 36/2012, kako je izmijenjena Uredbom 2015/1828, i imaju koristi od odredbi članka 27. stavka 3. i članka 28. stavka 3. navedene odluke, osobama koje su na popise o kojima je riječ uvrštene zbog svojih obiteljskih veza s članovima obitelji Assad ili Makhlouf teoretski i praktično nemoguće oboriti predmnjevu povezanosti sa sirijskim režimom.
11
U tom pogledu valja podsjetiti na to da načelo jednakog postupanja, koje predstavlja temeljno načelo prava, zabranjuje da se u usporedivim situacijama postupa na različite načine odnosno da se u različitim situacijama postupa na isti način, osim ako je takvo postupanje objektivno opravdano (presuda od 9. srpnja 2009., Melli Bank/Vijeće, T‑246/08 i T‑332/08, EU:T:2009:266, t. 135.).
12
No, iz teksta članka 27. stavka 3. i članka 28. stavka 3. Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836, jasno proizlazi da se te odredbe primjenjuju na sve kategorije osoba spomenute u stavku 2. tih dvaju članaka, također, dakle, zato što se tamo nalaze, i na osobe uvrštene na popise o kojima je riječ zbog njihovih veza s članovima obitelji Assad ili Makhlouf.
13
Slijedom navedenog valja odbiti tužiteljev argument o teoretskoj nemogućnosti osoba uvrštenih na popise o kojima je riječ zbog njihovih veza s članovima obitelji Assad ili Makhlouf da se posluže odredbama članka 27. stavka 3. i članka 28. stavka 3. Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836.
14
U pogledu navodne praktične nemogućnosti, točno je, kao što to tužitelj tvrdi i Vijeće priznaje, da obiteljska veza ne može u načelu prestati. No, s jedne strane, iz teksta članka 27. stavka 3. i članka 28. stavka 3. Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836, ne proizlazi da se od osoba uvrštenih na popise o kojima je riječ zbog njihove obiteljske povezanosti s članovima obitelji Assad ili Makhlouf očekuje da nužno podnesu dokaz o prestanku te obiteljske povezanosti kako bi dokazali da nisu ili više nisu povezani sa sirijskim režimom ili da na njega ne utječu ili ne predstavljaju stvaran rizik izbjegavanja.
15
Osim toga, valja istaknuti da ako bi to bio slučaj, članovima obitelji Assad ili Makhlouf bilo bi potpuno nemoguće koristiti se člankom 27. stavkom 3. i člankom 28. stavkom 3. Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836. To bi, dakle, značilo uspostavljanje neoborive predmnjeve o povezanosti glede njih sa sirijskim režimom. No, presuđeno je da se Odlukom 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836, protiv članova obitelji Assad ili Makhlouf ne uvodi neoboriva predmnjeva o potpori sirijskom režimu ili povezanosti s njim, s obzirom da se imena osoba koje pripadaju tim obiteljima ne uvrštavaju na popise osoba i subjekata koji podliježu mjerama ograničavanja, ako se utvrdi da te osobe nisu ili više nisu povezane s tim režimom (presuda od 1. listopada 2020., Makhlouf/Vijeće, C‑157/19 P, neobjavljena, EU:C:2020:777, t. 98.). Stoga, ako se takve osobe mogu koristiti člankom 27. stavkom 3. i člankom 28. stavkom 3. Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836, to također mogu i s njima povezane osobe.
16
S druge strane, valja podsjetiti na to da se predmnjeva povezanosti sa sirijskim režimom mora smatrati oborenom ako je tužitelj iznio argumente ili elemente koji mogu ozbiljno dovesti u pitanje pouzdanost dokaza koje je iznijelo Vijeće ili njihovu ocjenu, osobito u pogledu uvjeta postavljenih u članku 27. stavku 3. i članku 28. stavku 3. Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836, ili ako sudu Unije podnese skup indicija o nepostojanju ili nestanku povezanosti s tim režimom, nepostojanju utjecaja na navedeni režim ili nepostojanju stvarnog rizika izbjegavanja mjera ograničavanja, u skladu s člankom 27. stavkom 3. i člankom 28. stavkom 3. te odluke (presuda od 8. srpnja 2020., Zubedi/Vijeće, T‑186/19, EU:T:2020:317, t. 71.).
17
Stoga tužitelj raspolaže različitim sredstvima za obaranje predmnjeve povezanosti sa sirijskim režimom i nije, dakle, ograničen na dokazivanje nestanka obiteljske povezanosti s Ramijem Makhloufom niti na čekanje da se ime ovog potonjeg izbriše s popisa o kojima je riječ.
18
Povrh toga i suprotno onomu što tužitelj navodi, zbog svojeg pojedinačnog ponašanja osobe koje su povezane s članovima obitelji Assad ili Makhlouf mogu se ograditi od sirijskog režima i tako iznijeti indicije da više nisu povezane s njim. To također važi za osobe poput tužitelja koje su s tim članovima povezane bračnim vezama. Naime, činjenica da je tužitelj šogor Ramija Makhloufa uopće ga ne sprečava da dokaže da je prekinuo svaku vezu sa sirijskim režimom, primjerice javnim ograđivanjem od njegovih djelovanja tako da postupa protiv navedenih djelovanja ili odbije postupiti po uputama koje je možda primio, ili pak da ne predstavlja stvarni rizik izbjegavanja tako da iznese indicije o tome da nema više nikakva doticaja s osobom bliskom sirijskom režimu, u ovom slučaju s Ramijem Makhloufom.
19
Takve argumente i takve dokaze, koji osobama uvrštenim na popise o kojima je riječ omogućavaju da se koriste člankom 27. stavkom 3. i člankom 28. stavkom 3. Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836, mogu podnijeti sve osobe koje ulaze u različite kategorije spomenute u članku 27. stavku 2. i u članku 28. stavku 2. Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836, te u članku 15. stavku 1.a Uredbe br. 36/2012, kako je izmijenjena Uredbom 2015/1828.
20
Tako, suprotno onomu što tužitelj tvrdi, osobama koje su povezane s članovima obitelji Assad ili Makhlouf nije praktično nemoguće poslužiti se člankom 27. stavkom 3. i člankom 28. stavkom 3. Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836.
21
U tom pogledu valja osim toga istaknuti da je u okviru ove tužbe tužitelj iznio argumente koji prema njegovu mišljenju omogućavaju da se obori predmnjeva povezanosti s članovima obitelji Assad ili Makhlouf. Ti će se argumenti ispitati prilikom analize drugog tužbenog razloga koji se temelji na nepostojanju dostatne činjenične osnove i pogrešci u ocjeni.
22
U tim se okolnostima prema osobama koje su povezane s članovima obitelji Assad ili Makhlouf jednako pravno postupa kao i prema osobama koje pripadaju drugim kategorijama spomenutima u članku 27. stavku 2. i u članku 28. stavku 2. Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836, te u članku 15. stavku 1.a Uredbe br. 36/2012, kako je izmijenjena Uredbom 2015/1828.
23
Slijedom navedenog, tužitelj nije dokazao da su članak 27. stavak 2. zadnji dio rečenice, članak 28. stavak 2. zadnji dio rečenice Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836, u vezi sa stavkom 2. točkom (b) svake od navedenih odredbi, članak 27. stavak 3. i članak 28. stavak 3. prve odluke, kao i članak 15. stavak 1.a zadnji dio rečenice Uredbe br. 36/2012, kako je izmijenjena Uredbom 2015/1828, u vezi sa stavkom 1.a točkom (b) navedene uredbe, prekršili načelo jednakog postupanja.
[omissis]
1
S obzirom na sve prethodno navedeno, prigovor nezakonitosti i, prema tomu, prvi tužbeni razlog treba odbiti.
1.
Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na nepostojanju dostatne činjenične osnove i pogrešci u ocjeni
[omissis]
a)
Prvi dio, koji se temelji se na nepostojanju dostatne činjenične osnove
[omissis]
1) Osnovanost prvog dijela
1
Tužitelj tvrdi da, zbog razloga za uvrštenje njegova imena na popise o kojima je riječ, njegova sudbina neizbježno ovisi o položaju Ramija Makhloufa. No, položaj tog potonjeg tijekom posljednjih godina neprestano se mijenjao, tako da on nije više u krugu moći i u potpunosti je izvan gospodarskog, političkog ili financijskog svijeta u Siriji. U tom pogledu tužitelj u replici naglašava da svaki novi činjenični element koji utječe na položaj Ramija Makhloufa mora utjecati na njegov vlastiti položaj.
2
Tužitelj ističe, u biti, da su promjene u položaju Ramija Makhloufa općepoznate činjenice koje ne mogu izmaknuti saznanju Vijeća, i to tim više jer su prenesene putem medija koji su sustavno i redovito referentni za Vijeće radi dokumentiranja njegovih spisa prilikom uvrštenja imena osobe na popise o kojima je riječ ili njegova zadržavanja na tim popisima.
3
Vijeće osporava tužiteljeve argumente.
4
U ovom slučaju tužiteljevim se argumentima nastoji ishoditi utvrđenje da Vijeće nije propisno preispitalo položaj Ramija Makhloufa, iako je imalo obvezu to učiniti. No, da je Vijeće to preispitalo, ono bi bilo utvrdilo da se njegov položaj promijenio, što bi imalo utjecaja na tužiteljev položaj.
5
U tom pogledu valja istaknuti, kao i Vijeće, da se nadzor Općeg suda u ovom predmetu može odnositi samo na osnovanost uvrštenja tužiteljeva imena na predmetne popise i stoga ne može dovesti u pitanje zakonitost odluka kojima je Vijeće uvrstilo ime Ramija Makhloufa na navedene popise (u tom smislu vidjeti presude od 11. svibnja 2017., Barqawi/Vijeće, T‑303/15, neobjavljenu, EU:T:2017:328, t. 42. i od 18. svibnja 2022., Foz/Vijeće, T‑296/20, EU:T:2022:298, t. 115.).
6
Okolnost koju je tužitelj istaknuo i prema kojoj je njegova sudbina povezana sa sudbinom Ramija Makhloufa ne može opravdati različit pristup, kao ni njegov argument da se od njega ne može zahtijevati da čeka da Rami Makhlouf podnese tužbu, uz opasnost da se njegova vlastita tužba u potpunosti liši svoje biti.
7
Naime, prema ustaljenoj sudskoj praksi, pretpostavka zakonitosti akata institucija Unije podrazumijeva da oni proizvode pravne učinke sve dok ih se ne povuče, poništi u okviru tužbe za poništenje odnosno proglasi nevaljanima povodom zahtjeva za prethodnu odluku ili slijedom prigovora nezakonitosti (vidjeti presudu od 18. svibnja 2022., Foz/Vijeće, T‑296/20, EU:T:2022:298, t. 116. i navedenu sudsku praksu).
8
S jedne strane, tužitelj ne tvrdi da je adresat akata kojima je ime Ramija Makhloufa bilo uvršteno na popise o kojima je riječ niti da ovom tužbom zahtijeva njihovo poništenje. Stoga se u okviru ovog postupka on ne može pozivati na to je Vijeće povrijedilo obvezu preispitivanja položaja Ramija Makhloufa, niti na to da je Vijeće pogrešno protumačilo sadržaj priloga koje je on podnio kako bi dokazao da Rami Makhlouf više nije povezan sa sirijskim režimom.
9
S druge strane, točno je da je tužitelj istaknuo prigovor nezakonitosti u pogledu članka 27. stavka 2. zadnjeg dijela rečenice, članka 28. stavka 2. zadnjeg dijela rečenice Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836, u vezi sa stavkom 2. točkom (b) svake od navedenih odredbi, članka 27. stavka 3., članka 28. stavka 3. tako izmijenjene Odluke 2013/255 te članka 15. stavka 1.a zadnjeg dijela rečenice Uredbe br. 36/2012, kako je izmijenjena Uredbom 2015/1828, u vezi sa stavkom 1.a točkom (b) navedenog članka. Međutim, on je to učinio tvrdeći da ti članci krše načelo jednakog postupanja, s obzirom na to da kategorije osoba povezanih s članovima obitelji Assad ili Makhlouf nisu ni u teoriji ni u praksi u mogućnosti koristiti se člankom 27. stavkom 3. i člankom 28. stavkom 3. izmijenjene Odluke 2013/255. Doduše, tužitelj je također naveo da kriterij u vidu članova obitelji Assad ili Makhlouf nije više relevantan. No, taj argument, iznesen u stadiju replike, bio je odbačen kao nedopušten jer se u točkama 59. i 62. ove presude smatrao novim. U svakom slučaju valja istaknuti da se relevantnost i zakonitost tog kriterija za uvrštavanje koji se odnosi na sve utjecajne članove tih dviju obitelji ne mogu dovesti u pitanje samo položajem Ramija Makhloufa.
10
Usto, akti koji se odnose na Ramija Makhloufa nisu bili povučeni i, osim toga, njihovi učinci nisu bili odgođeni povodom zahtjeva za određivanje privremenih mjera. Stoga akti na temelju kojih je ime Ramija Makhloufa bilo uvršteno na popise o kojima je riječ i dalje proizvode pravne učinke.
11
Osim toga, tužitelj je na raspravi iznio argument prema kojem u okviru ovog dijela Opći sud ne mora provjeriti postojanost veze između Ramija Makhloufa i sirijskog režima, nego samo je li se njegov položaj promijenio. Takav se argument ne može prihvatiti. Naime, s jedne strane, razvidno je da on proturječi stajalištu koje tužitelj podupire u svojim pismenima, u kojima on prvenstveno poziva in fine Opći sud da utvrdi da Rami Makhlouf više nije dio kruga moći, čime je tako obuhvaćena povezanost tog potonjeg sa sirijskim režimom, potom predbacuje Vijeću da nije izmijenilo razlog za uvrštenje Ramija Makhloufa te, naposljetku, izrijekom spominje obvezu preispitivanja koju Vijeće ima u pogledu položaja Ramija Makhloufa. S druge strane, puko utvrđenje o promjeni položaja Ramija Makhloufa može dovesti do posljedica, čak i s aspekta poštovanja prava obrane i pravne sigurnosti, s obzirom na to da Opći sud u svakom slučaju mora dati ocjenu o položaju treće osobe u ovom sporu.
12
Valja još dodati da, iako nije na Općem sudu da u okviru ove tužbe odluči o osnovanosti uvrštenja imena Ramija Makhloufa na popise o kojima je riječ, ništa nije sprečavalo tužitelja da se Vijeću obrati prije donošenja pobijanih akata, kako bi ga pozvao da preispita njegov položaj s obzirom na položaj Ramija Makhloufa tako da mu predoči dokaze podnesene u okviru ovog postupka. Naime, kao što to proizlazi iz članka 32. stavaka 2. i 3. Uredbe br. 36/2012, tužitelj može u bilo kojem trenutku podnijeti zahtjev za preispitivanje ili očitovanja (vidjeti u tom smislu presudu od 22. rujna 2021., Al‑Imam/Vijeće, T‑203/20, EU:T:2021:605, t. 95.). No, mora se utvrditi, kao što to Vijeće tvrdi a da mu tužitelj ne proturječi, da on nije iskoristio tu priliku.
13
S obzirom na sve prethodno navedeno, prvi dio drugog tužbenog razloga valja odbiti.
[omissis]
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (peto vijeće)
proglašava i presuđuje:
1.
Tužba se odbija.
2.
Ammaru Sharifu nalaže se snošenje troškova.
Svenningsen
Laitenberger
Martín y Pérez de Nanclares
Objavljena na javnoj raspravi u Luxembourgu 4. rujna 2024.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski
(
1
)	Navedene su samo one točke presude za koje Opći sud smatra da ih je korisno objaviti.