62006CC0117
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-Н PAOLO MENGOZZI
представено на 8 май 2007 година (
1
)
Дело C-117/06
Производство, образувано по инициатива на
Gerda Möllendorf и Christiane Möllendorf-Niehuus
„Обща външна политика и политика на сигурност — Специфични ограничителни мерки, насочени срещу определени физически лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните — Замразяване на средства и икономически ресурси — Регламент (ЕО) № 881/2002 — Член 2, параграф 3 и член 4, параграф 1 — Забрана за предоставяне на икономически ресурси на разположение на лицата, изброени в приложение І към този регламент — Обхват — Продажба на недвижим имот — Договор, сключен преди включването на приобретател в списъка по посоченото приложение І — Искане за вписване на прехвърлянето на собствеността в имотния регистър след това включване“
I — Въведение
1.
С определения от 21 и от 23 февруари 2006 г. Kammergericht Berlin (Апелативен съд Берлин, наричан по-нататък „Kammergericht“) отправя към Съда на основание член 234 ЕО преюдициално запитване относно тълкуването на Регламент (ЕО) № 881/2002 на Съвета от 27 май 2002 година за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу определени физически лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 467/2001 на Съвета за забрана на износа на някои стоки и услуги за Афганистан, за засилване на забраната на полети и удължаване на замразяването на средства и други финансови ресурси по отношение на талибаните в Афганистан (
2
).
2.
По същество от Съда е поискано да се произнесе по обхвата на член 2, параграф 3 и член 4, параграф 1 от Регламент № 881/2002 в рамките на производство във връзка със законосъобразността на отказ да се впише в германския имотен регистър прехвърлянето на собственост върху недвижим имот след включването на един от приобретателите в списъка на лица, групи и образувания, на които — понеже се разглеждат като свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните — се налагат ограничителните мерки, въведени с горепосочения регламент за предотвратяване на финансирането на терористични действия.
II — Правна уредба
А — Резолюциите на Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации
3.
На 16 януари 2002 г. Съветът за сигурност на Организацията на обединените нации (наричан по-нататък „Съвет за сигурност“) приема Резолюция 1390 (2002), определяща някои мерки, които следва да се предприемат по отношение на Осама бен Ладен, членовете на организацията Ал Кайда и талибаните, и други свързани с тях физически лица, групи, предприятия и образувания, посочени в списъка, който е изготвен на основание Резолюции 1267 (1999) и 1333 (2000) на Съвета за сигурност и се актуализира периодично от Комитета по санкциите към Съвета за сигурност (наричан по-нататък „Комитет по санкциите“), създаден в приложение на Резолюция 1267 (1999).
4.
Съгласно параграф 2, буква а) от Резолюция 1390 (2002) всички държави трябва:
„[н]езабавно да блокират средствата и други финансови активи или икономически ресурси на тези физически лица, групи, предприятия и образувания, включително средствата, получени от имущества, които те притежават или които се контролират пряко или непряко от тях или по тяхно нареждане, и да следят за това нито тези средства, нито други средства, финансови активи или икономически ресурси да бъдат предоставяни пряко или непряко на разположение за целите, които те преследват, от страна на техни граждани или на лица, намиращи се на тяхна територия“ (
3
).
5.
На 20 декември 2002 г. Съветът за сигурност приема Резолюция 1452 (2002), с която се разрешават конкретни дерогации на ограничителните мерки, наложени с Резолюция 1390 (2002).
6.
Съгласно параграф 2, буква б) от Резолюция 1452 (2002) държавите могат да разрешат по сметките, за които се прилагат разпоредбите на параграф 2, буква а) от Резолюция 1390 (2002), да се правят „плащанията съгласно договори, съглашения или задължения, предхождащи датата, на която тези сметки са станали предмет на разпоредбите на Резолюции 1267 (1999), 1333 (2000) или 1390 (2002)“, при условие че „тези разпоредби ще продължат да бъдат прилагани“ и по отношение на така преведените суми.
7.
На 6 юли 2004 г. Комитетът по санкциите решава да измени списъка на физическите лица, групите и образуванията, посочени в Резолюции 1267 (1999) и 1333 (2000), и добавя в него следното име: „Aqeel Abdulaziz Al-Aqil“.
Б —
Правната уредба на Европейския съюз и на Европейската общност
8.
За изпълнение на Резолюция 1390 (2002) на Съвета за сигурност Съветът на Европейския съюз приема на 27 май 2002 г. Обща позиция 2002/402/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Осама бен Ладен, членовете на организацията Ал Кайда и талибаните и други лица, групи, предприятия и образувания, свързани с тях, и за отмяна на Общи позиции 96/746/ОВППС, 1999/727/ОВППС, 2001/154/ОВППС и 2001/771/ОВППС (
4
).
9.
Обща позиция 2002/402, която съгласно член 1 „се прилага по отношение на Осама бен Ладен, членовете на организацията Ал Кайда, талибаните и други свързани с тях лица, групи, предприятия и образувания, посочени в списъка“, споменат в точка 3 по-горе, предвижда в член 3 следното:
„Европейската общност, като действа в рамките на правомощията, дадени ѝ с Договора за създаване на Европейската общност:
—
издава разпореждания за замразяването на парични средства и други финансови активи или икономически ресурси на лицата, групите, предприятията и образуванията, посочени в член 1,
—
гарантира да не бъдат предоставени, пряко или непряко, парични средства и други финансови активи или икономически ресурси на разположение на лицата, групите, предприятията и образуванията, посочени в член 1.“
10.
Регламент № 881/2002 е приет за изпълнение именно на посочената Резолюция 1390 (2002) на територията на Общността, както следва от съображения 1—4 от него.
11.
Член 1 от Регламент № 881/2002 предвижда:
„За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
1)
„средства“ са финансови активи и икономически ползи от всякакъв вид, включително, но не само пари в брой, чекове, парични вземания, полици, платежни нареждания и други платежни инструменти; депозити във финансови институции или други образувания, салда по сметки, дългове и дългови облигации; публично и частно търгувани ценни книжа и дългови инструменти, включително дялове и акции, сертификати, представящи ценни книжа, облигации, записи на заповед, варанти, облигации с гарантирана задължителна лихва, договори за деривати; лихви, дивиденти или други доходи или ползи, натрупани от или произтичащи от активи; кредити, право на прихващане, гаранции, гаранции за добро изпълнение или други финансови ангажименти; акредитиви, товарителници, договори за продажба; документи, доказващи дялове във фондове или финансови ресурси, и други инструменти на финансиране на износа;
2)
„икономически ресурси“ са активи от всякакъв вид, материални и нематериални, движими и недвижими, които не са средства, но могат да бъдат използвани за придобиването на средства, стоки или услуги;
3)
„замразяване на средства“ означава предотвратяване на всякакво движение, прехвърляне, промяна, използване или търгуване със средства по какъвто и да е начин, който може да доведе до промяна в техния обем, размер, местоположение, собственост, притежание, характер, предназначение или друга промяна, която би позволила използването на средствата, включително управление на портфейла;
4)
„замразяване на икономически ресурси“ означава предотвратяване на тяхното използване за придобиването на средства, стоки или услуги по всякакъв начин, включително, но не само чрез тяхната продажба, наем или ипотекиране.“
12.
По силата на член 2 от Регламент № 881/2002:
„1.   Всички средства и икономически ресурси, принадлежащи или във владение, или държани от физическо или юридическо лице, група или образувание, посочени от Комитета по санкциите и включени в списъка от приложение I, се замразяват.
2.   Никакви средства не се предоставят, пряко или непряко, на или в полза на физическо или юридическо лице, група или образувание, посочени от Комитета по санкциите и изброени в списъка от приложение І.
3.   Никакви икономически ресурси не се предоставят на разположение, пряко или непряко, на или в полза на физическо или юридическо лице, група или образувание, посочени от Комитета по санкциите и изброени в списъка от приложение I, по такъв начин, че да позволят на това физическо или юридическо лице, група или образувание да придобие средства, стоки или услуги.“
13.
Член 4, параграф 1 от Регламент № 881/2002 предвижда:
„Забранява се участието, съзнателно и умишлено, в дейности, които имат за цел или резултат, пряко или непряко, да се заобиколи член 2 […].“
14.
Член 7, параграф 1 от Регламент № 881/2002 оправомощава Комисията по-конкретно „да изменя или допълва приложение I въз основа на списъците, изготвени от Съвета за сигурност […] или Комитета по санкциите“.
15.
Член 9 от Регламент № 881/2002 предвижда:
„Настоящият регламент се прилага въпреки предоставени права или задължения, наложени от подписано международно споразумение или влязъл в сила договор, лиценз или разрешение, предоставени преди влизането в сила на настоящия регламент.“
16.
Приложение І към Регламент № 881/2002 съдържа „[с]писък на лица, групи и образувания“, посочени в член 2 от същия регламент.
17.
За изпълнението на Резолюция 1452 (2002) на Съвета за сигурност на 27 февруари 2003 г. Съветът приема Обща позиция 2003/140/ОВППС относно изключения към ограничителните мерки, наложени с Обща позиция 2002/402/ОВППС (
5
). В член 1 от Обща позиция 2003/140 се предвижда, че „[п]ри прилагане на мерките, определени в член 3 от Обща позиция 2002/402/ОВППС, Европейската общност налага изключения, разрешени от Резолюция 1452 (2002) на Съвета за сигурност на ООН.“
18.
На 27 март 2003 г. Съветът приема Регламент (ЕО) № 561/2003 за изменение на Регламент (ЕО) № 881/2002 по отношение на изключенията за замразяване на средства и други икономически ресурси (
6
).
19.
С член 1 от Регламент № 561/2003 към Регламент (ЕО) № 881/2002 се добавя член 2а, параграф 4 от който предвижда следното:
„Член 2, параграф 2 не се прилага към добавени замразени сметки за [да се чете: „спрямо добавянето към замразените сметки на“]:
a)
лихви или други печалби вследствие на тези сметки [да се чете: „други суми, дължими по тези сметки“]; или
б)
плащания съгласно договори, съглашения или облигации, които са получени преди датата [да се чете: „или задължения, предхождащи датата“], на която тези сметки са станали предмет на разпоредбите на резолюциите на Съвета за сигурност на ООН, въведени последователно чрез Регламент (ЕО) № 337/2000, Регламент (ЕО) № 467/2001, или чрез настоящия регламент.
По същия начин както сметката, към която се прибавят такива лихви, други печалби и плащания също се замразяват [да се чете: „както сметката, към която се прибавят, тези лихви, други суми и плащания също се замразяват“].“
20.
На 12 юли 2004 г. Комисията приема Регламент (ЕО) № 1277/2004 за изменение за тридесет и седми път на Регламент (EO) № 881/2002 (
7
). С член 1 и точка 2 от приложението към Регламент № 1277/2004 е изменено приложение І към Регламент № 881/2002, като към подзаглавието „Физически лица“ е добавено следното вписване: „Aqeel Abulaziz Al-Aqil. Дата на раждане: 29.4.1949 г.“.
21.
Регламент № 1277/2004 влиза в сила от деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз, т.е. на 13 юли 2004 г. (
8
)
В — Приложими правила на германското право
22.
В светлината на определението на Kammergericht от 21 февруари 2006 г. (наричано по-нататък „определение за препращане“), на становищата, представени от германското правителство, и на сведенията, съобщени по време на съдебното заседание, правилата на германското право, които са приложими за целите на настоящото производство, могат да бъдат представени, както следва:
23.
Според германското право за продажба на движимо или на недвижимо имущество е необходимо да бъдат сключени два отделни договора: от една страна, самия договор за продажба, с който страните съответно се задължават да предадат вещта и да прехвърлят собствеността на приобретателя (продавач) и да изплатят парична сума като насрещна престация на продавача (приобретател); а от друга страна — договор, наречен „споразумение за материалното изпълнение“, с който страните се споразумяват за прехвърлянето на собствеността съответно на вещта и на парите. За да може обаче собствеността върху продадената вещ да се приеме за действително прехвърлена, страните все пак трябва да изпълнят формалностите, предвидени за тази цел в закона.
24.
За прехвърлянето на собствеността върху недвижим имот германското право налага на страните:
a)
да сключат договора за продажба в нотариална форма [§ 311b, алинея 1 от германския Граждански кодекс (Bürgerliches Gesetzbuch, наричан по-нататък „BGB“];
б)
да бъде удостоверено от нотариус или друго квалифицирано лице постигнатото споразумение за материалното изпълнение на договора (наричано по-нататък „споразумение за прехвърляне на собствеността“, § 873, алинеи 1 и 2 и § 925, алинея 1 от BGB), като за тази цел страните действат в лично качество или чрез пълномощник;
в)
да подадат в Grundbuchamt (служба за имотния регистър) молба за вписване в Grundbuch (имотния регистър) на прехвърлянето на собствеността върху недвижимия имот (§ 873, алинея 1 от BGB).
25.
С други думи, в германското право сключването на договор за продажба на недвижим имот — договор, с който единствено се поема задължение — не е достатъчно, за да може купувачът да придобие собствеността върху недвижимия имот, предмет на продажбата, а представлява, в рамките на правоотношение, чието развитие може да бъде определено като „постепенно“, първият от три „етапа“— сключване на договор за продажба в нотариална форма, сключване на споразумение за прехвърляне на собствеността в необходимата форма и вписване на това прехвърляне на собствеността в имотния регистър— като и трите са необходими за прехвърлянето на собствеността върху недвижимия имот.
26.
След извършване на вписването прехвърлянето на собствеността върху продаден недвижим имот може да се счита за приключено, в смисъл че дори дотогава да са възможни временно вписване и материално предоставяне на имота и на парите съответно на приобретателя и на продавача, едва от този момент нататък приобретателят може законно да се разпорежда с имота, като го препродава, променя предназначението му или го ипотекира. Именно тогава съгласно § 18, алинея 1 от Наредбата за имотния регистър (Grundbuchordnung) Grundbuchamt следва да провери за наличието на някакви пречки за въпросното вписване, съществували от самото начало или възникнали впоследствие, като например законна забрана за разпореждане.
III — Факти, преюдициални въпроси и ход на производството
27.
С нотариален акт от 19 декември 2000 г. между г-жа Gerda Möllendorf и г-жа Christiane Möllendorf-Niehuus (наричани по-нататък „продавачките“), в качеството им на съдружнички в гражданско дружество, и г-н Salem-Abdul Ghani El-Rafei, г-н Kamal Rafehi и г-н Ageel A. Al-Ageel (наричани по-нататък „приобретателите“), действащи като съдружници в гражданско дружество, е сключен договор за продажба с предмет застроен терен, находящ се в Берлин-Neukölln.
28.
Със същия акт горепосочените страни постигат споразумение за прехвърлянето на собствеността върху недвижимия имот на приобретателите и разрешават вписването му в имотния регистър. Освен това страните се съгласяват, че продажната цена от 2375000 DEM или 1214318,22 EUR трябва да бъде внесена в срок до 15 февруари 2001 г. по сметка със специално предназначение на нотариус Karl Alich, изповядващ сделката (наричан по-нататък „нотариусът“), и впоследствие изплатена на продавачките, когато прехвърлянето на собствеността бъде вписано временно в имотния регистър в очакване на окончателното вписване.
29.
В изпълнение на договора за продажба приобретателите внасят продажната цена по сметката със специално предназначение на нотариуса.
30.
На 8 март 2001 г. е извършено временно вписване в имотния регистър на прехвърлянето на собственост.
31.
Според заявеното от нотариуса пред Съда по време на съдебното заседание от 8 март 2007 г. през май 2001 г. цената е изплатена на продавачките и владението на продадения недвижим имот е предадено на приобретателите.
32.
С решение от 29 октомври 2003 г. териториално компетентното поделение на Grundbuchamt отхвърля подадената на 22 януари същата година от нотариуса молба за окончателно вписване в имотния регистър, тъй като поисканите допълнителни документи не са предоставени в определения с писмо от 28 март 2003 г. срок.
33.
Считано от 13 юли 2004 г., г-н Ageel A. Al-Ageel (наричан по-нататък „приобретател № 3“) е включен в списъка по приложение І към Регламент № 881/2002 като физическо лице.
34.
На 9 декември 2004 г. нотариусът внася в Grundbuchamt нова молба за окончателно вписване на прехвърлянето на собствеността в полза на приобретателите въз основа на вече депозирания в тази служба нотариален акт за продажба. С решение от 21 април 2005 г. обаче Grundbuchamt, след като констатира, че името на приобретател № 3 е включено в списъка по приложение І към Регламент № 881/2002, отказва да извърши вписването на основание разпоредбите на член 2, параграф 3 във връзка с член 4, параграф 1 от този регламент.
35.
На 3 май 2005 г. нотариусът обжалва това решение пред Grundbuchamt от името на продавачките. Жалбата е препратена служебно от Grundbuchamt на Landgericht Berlin (Берлински окръжен съд, наричан по-нататък „Landgericht“), който я отхвърля с определение от 27 септември 2005 г.
36.
На 7 октомври 2005 г. нотариусът обжалва, отново от името на продавачките, определението на Landgericht пред Kammergericht.
37.
В подкрепа на жалбата си нотариусът изтъква на първо място, че обжалваното определение нарушава утвърденото с § 14 от германския основен закон право на собственост на продавачките, които не са упоменати в приложение І към Регламент № 881/2002.
38.
Той поддържа на второ място, че въпросната правна сделка, с която е договорена и в изпълнение на която вече е платена значителна сума за недвижимия имот, не попада в приложното поле на член 2, параграф 3 от Регламент № 881/2002. В подкрепа на това твърдение той изтъква, че от изразите „предоставят на разположение“ и „в полза на“, фигуриращи в тази разпоредба, следва, че те се отнасят само до сделките, при които липсва икономическо равновесие между двете насрещни престации.
39.
Накрая нотариусът отбелязва, че ако договорът за продажба бъде обявен за нищожен, в полза на приобретателите би възникнало правото да получат връщане на покупната цена на недвижимия имот от продавачките, което би противоречало на съображение 7 и на член 2, параграф 1 от Регламент № 881/2002.
40.
Kammergericht преценява, че за вземане на решение по жалбата на нотариуса е необходимо да отправи към Съда преюдициално запитване.
41.
В своето определение за препращане Kammergericht отбелязва, че според германското право правото да се сключи споразумение за прехвърляне на собствеността в качеството му на еманация на материалното право на разпореждане, както и правото за упражняването му, трябва все още да съществуват към момента на вписване в имотния регистър дори когато приобретателят и продавачът вече са обвързани, както е в случая, със споразумение за прехвърляне на собствеността, сключено от тях в надлежна форма успоредно с подписването на нотариалния акт за продажба.
42.
Препращащият съд изтъква, че когато ограничение на правото на разпореждане възникне след сключване на договора за продажба и на споразумението за прехвърляне на собствеността, но преди датата на вписване на това прехвърляне в имотния регистър, Grundbuchamt по принцип трябва да вземе предвид ограничението.
43.
Той също така добавя, че тъй като според германското право наличието на пречка за вписване не позволява изпълнението на договора за продажба от продавачките, съгласно § 275 и § 323 от BGB те са длъжни да върнат на приобретателите платената от тях цена освен ако по силата на член 2, параграф 2 от Регламент № 881/2002 не се прилага и евентуална забрана за това.
44.
Накрая препращащият съд заключава, че основният въпрос, който трябва да бъде решен, е свързан с обхвата на член 2, параграф 3 и член 4, параграф 1 от Регламент № 881/2002, като е необходимо да се установи дали от тези разпоредби произтича относителна забрана за отчуждаване, която засяга и продажбата на недвижим имот на лице, включено в приложение І към този регламент, и се прилага без изключения дори когато актът на разпореждане е осъществен в приложение на договор за продажба, сключен и вече изпълнен от другата страна преди публикуването на въпросния регламент, или както твърдят продавачките, тези разпоредби се прилагат само в случаите, когато насрещната престация не е равностойна на предмета на акта на разпореждане.
45.
Във връзка с връщането на продажната цена в допълнително определение от 23 февруари 2006 г. Kammergericht отбелязва освен това, че от член 2, параграфи 1—3 и член 4, параграф 1 от Регламент № 881/2002 не следва, че на продавача може да бъде разпоредено да депозира по сметка сума, равна на продажната цена, ако към момента на сключване на договора за продажба или на получаване на продажната цена този продавач не е знаел за ограничителните мерки спрямо купувача.
46.
В същото определение Kammergericht установява накрая, че съществуват съмнения и относно това дали при множество купувачи, или както е в конкретния случай, когато същите са обединени в гражданско дружество, правото да се получи връщане на продажната цена следва да бъде замразено изцяло или само до размера на дела на приобретателите, засегнати от ограничителните мерки.
47.
При тези обстоятелства Kammergericht решава да спре висящото пред него производство и сезира Съда със следните преюдициални въпроси:
„1.
Забраняват ли разпоредбите на член 2, параграф 3 и член 4, параграф 1 от Регламент [№ 881/2002] споразумението относно това собствеността върху недвижим имот в изпълнение на договор за продажба да бъде прехвърлена в полза на физическо лице, посочено в приложение І към този регламент?
2.
При утвърдителен отговор на първия въпрос: забранява ли Регламент […] № 881/2002 да се извърши вписването в имотния регистър, което е необходимо за прехвърлянето на собственост, дори ако сключването на договора за продажба, въз основа на който то следва да бъде извършено, и обвързването на страните от споразумението за прехвърляне на собственост предхождат публикуването на ограничението на правото на разпореждане в Официален вестник на Европейските общности и ако преди тази дата продажната цена, дължима от физическото лице, посочено в приложение І към този регламент, в качеството му на купувач по договора, е била
а)
внесена по сметката със специално предназначение на нотариус или
б)
платена на продавача?“
48.
Съгласно член 23 от Статута на Съда правителствата на Италия и на Германия, както и Комисията на Европейските общности, представят писмени становища.
49.
По време на съдебното заседание, проведено на 8 март 2007 г., г-жа Möllendorf, г-жа Möllendorf-Niehuus, нотариус Alich и представителите на германското правителство и на Комисията представят устни становища.
IV — Правен анализ
A — Предварителни съображения
50.
С първия преюдициален въпрос препращащият съд иска от Съда да уточни дали член 2, параграф 3 и член 4, параграф 1 от Регламент № 881/2002 забраняват сключването, в изпълнение на договор за продажба, на споразумение за прехвърляне на собственост върху недвижим имот в полза на лице, посочено в приложение І към този регламент.
51.
С втория преюдициален въпрос препращащият съд иска от Съда да уточни, при утвърдителен отговор на първия въпрос, дали разпоредбите на посочения по-горе регламент представляват пречка за вписване в имотния регистър на подобно прехвърляне дори ако и договорът за продажба, и споразумението за прехвърляне на собствеността в надлежна форма са били сключени преди датата, на която тези разпоредби са станали приложими спрямо приобретателя, а продажната цена е била или внесена по сметка със специално предназначение на нотариус, или платена на продавача.
52.
Макар да е формулирано в два въпроса, това преюдициално запитване е насочено основно към изясняване на обхвата на забраните, посочени в член 2, параграф 3 и член 4, параграф 1 от Регламент № 881/2002, за да се определи дали в случай на сключен договор за продажба на недвижим имот преди вписването на приобретателя в списъка по приложение І към горепосочения регламент въпросните забрани не допускат изпълнението на актове като споразумение за прехвърляне на собствеността и вписването на това прехвърляне в имотния регистър, които са необходими за осъществяването на въпросното прехвърляне в изпълнение на договора. От Съда също така се иска да уточни дали фактът, че преди вписването на приобретателя в горепосочения списък, от една страна, срещу прехвърлянето на собствеността върху имота е била предвидена насрещна престация (продажна цена) на съответстваща стойност, платима от приобретателя, и от друга страна, въпросната насрещна престация е била изплатена (под формата на депозит по сметка със специално предназначение на нотариуса или направо на продаващата страна), може да представлява основание за неприлагане на горепосочените забрани спрямо въпросните актове.
53.
Първият преюдициален въпрос, с който трябва да се установи дали член 2, параграф 3 и член 4, параграф 1 от Регламент № 881/2002 забраняват споразумението за прехвърляне на собствеността, на пръв поглед изглежда поставя проблем, свързан с допустимостта му, с оглед на неговата относимост във връзка с решението, което следва да бъде произнесено по конкретния случай. И действително, в конкретния случай споразумението за прехвърляне на собствеността безспорно е сключено пред нотариус на същия ден (19 декември 2000 г.), когато е сключен и нотариалният акт за продажба, тоест много преди деня (13 юли 2004 г.), в който въпросните забрани са станали приложими спрямо приобретател № 3. Тъй като обаче дадена забрана има за цел да забрани определено поведение, а не да премахне неговите последици (в противен случай би била не забрана, а разпоредба от друго естество), поради което се прилага за в бъдеще, и като се има предвид, че поведението, посочено в първия въпрос (споразумение за прехвърляне на собствеността), в конкретния случай се е осъществило, преди забраната да стане приложима, този въпрос изглежда от хипотетично естество и поради това е недопустим.
54.
Същевременно възникват някои съмнения с оглед на определени съображения, изложени от препращащия съд във връзка с характеристиките на споразумението за прехвърляне на собствеността в германското право.
55.
В определението за препращане действително е уточнено, че според германското право „правото да се даде съгласие за прехвърляне на собствеността в качеството му на еманация на материалното право на разпореждане, както и правото за упражняването му, трябва все още да съществуват към момента на [вписване], […] дори когато страните вече са обвързани, както е в случая, със споразумение за прехвърляне на собственост[та].“
56.
Не става ясно дали с тези уточнения препращащият съд иска да каже, че макар вече да е изповядано пред нотариус и следователно да е станало обвързващо за страните, споразумението за прехвърляне на собствеността може да се счита за изцяло и окончателно сключено едва към момента на вписване на това прехвърляне в имотния регистър, така че ограничаването на правото на разпореждане с имота, предмет на продажбата (като това, което евентуално произтича от член 2, параграф 3 и член 4, параграф 1 от Регламент № 881/2002), наложено преди това вписване, би представлявало пречка за приключването на такова споразумение.
57.
От по-различна гледна точка, каквато ми подсказват някои пасажи от писмените становища, представени от германското правителство, е възможно препращащият съд да е поставил първия въпрос, за да може, ако отговорът на него е положителен, да приравни ограничението, посочено в член 2, параграф 3 и член 4, параграф 1 от Регламент № 881/2002, на забрана за разпореждане ex lege по смисъла на германското право, която може да се приложи, най-малкото при определени условия, така че да направи нищожен поради противоречие със закона (§ 134 от BGB) акт, който е бил сключен преди възникването на забраната.
58.
Всъщност сведенията, предоставени на Съда относно приложимите правила на германското право, не са достатъчни, за да може да се прецени със сигурност относимостта на първия въпрос за целите на решението, което трябва да вземе Kammergericht. Независимо от това няма основания въпросът да се счита за недопустим.
59.
Ще припомня, че всъщност според постоянната съдебна практика в рамките на сътрудничеството между Съда и националните юрисдикции, установено с член 234 ЕО, само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално заключение, за да може да постанови решението си, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Следователно когато поставените преюдициални въпроси засягат тълкуването на правото на Общността, Съдът по принцип е задължен да се произнесе (
9
). Съдът може да отхвърли отправеното от национална юрисдикция запитване само ако е съвсем очевидно, че исканото тълкуване на общностното право няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора по главното производство, или когато проблемът е от хипотетично естество или Съдът не разполага с необходимите фактически и правни елементи, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси (
10
).
60.
По мое мнение в светлината на съображенията, формулирани в точки 54—57 по-горе, тук не са налице обстоятелства, които да дават основание да се приеме, че тези условия са изпълнени, така че според мен първият въпрос може да бъде преценен като допустим.
61.
Впрочем първият въпрос не притежава специфични особености, които да налагат той да бъде разглеждан самостоятелно спрямо втория въпрос. Ето защо ще разгледам двата въпроса заедно.
Б — Разглеждане на въпросите, поставени от препращащия съд
62.
Най-напред ще отбележа, както прави и Комисията, че посоченият в преюдициалните въпроси член 4, параграф 1 от Регламент № 881/2002 изглежда не е релевантен за решаването на делото, с което е сезиран препращащият съд. Не виждам всъщност — и препращащият съд не е дал достатъчно уточнения по този въпрос — по какъв начин забраната, наложена с тази разпоредба, а именно за „участието, съзнателно и умишлено, в дейности, които имат за цел или резултат, пряко или непряко, да се заобиколи член 2“, би могла да бъде приложима в настоящия случай. Като се има предвид, че въпросната забрана има за предмет „заобикалянето“ на забраните, посочени в член 2, при анализа на документите по делото не става ясно по какъв начин в настоящия случай актовете, визирани в преюдициалните въпроси, а именно споразумението за прехвърляне на собствеността и вписването на това прехвърляне в имотния регистър (или свързаната с това молба, внесена в компетентната служба) биха могли да представляват подобна дейност.
63.
Следователно разглеждането следва да се съсредоточи върху обхвата на член 2, параграф 3 от Регламент № 881/2002, чиято разпоредба забранява каквито и да било „икономически ресурси“ да „се предоставят на разположение, пряко или непряко, на или в полза на физическо или юридическо лице, група или образувание, […] изброени в списъка от приложение I, по такъв начин, че да позволят на това физическо или юридическо лице, група или образувание да придобие средства, стоки или услуги“.
64.
На първо място трябва да се посочи, че разглежданият недвижим имот, предмет на договора за продажба, представлява „икономически ресурс“ за целите на прилагането на тази разпоредба. Всъщност по силата на член 1, точка 2 от Регламент № 881/2002 „икономически ресурси“ за целите на Регламента са „активи от всякакъв вид, материални и нематериални, движими и недвижими, които не са средства, но могат да бъдат използвани за придобиването на средства, стоки или услуги“. Застроен терен като този, който е предмет на разглежданата продажба, представлява недвижим имот, който може да бъде използван за придобиването на средства, стоки или услуги, като например се учреди право на ползване върху него или се извърши прехвърляне на собствеността върху него по възмезден начин.
65.
Най-важната част от член 2, параграф 3 от Регламент № 881/2002 е съсредоточена в понятията „предоставяне на разположение“ и „в полза на“. По мое мнение тези понятия са достатъчно широки, за да обхващат всеки акт, който може да даде най-малкото евентуална възможност на бенефициера да извършва икономическа експлоатация на ресурса (с други думи, придобиване на средства, стоки или услуги), а следователно и актовете, които независимо че са извършвани с декларираната цел да позволят на бенефициера да използва лично въпросния ресурс (например договор за наем на недвижим имот, предназначен за обитаване) и независимо от тяхната форма и определените в тях условия, въпреки това могат фактически да дадат възможност на този бенефициер — като се има предвид невъзможността да бъде осигурен последващ контрол на конкретната употреба на вещта — да осъществява икономическа експлоатация на въпросната вещ.
66.
Наистина в някои езикови редакции на Регламент № 881/2002 (като например френската и английската) последната част от член 2, параграф 3 е формулирана по начин, който би могъл да предполага възможно изключване от приложното поле на забраната на някои актове на „предоставяне на разположение“ и „в полза на“, които не могат да позволят придобиването на средства, стоки или услуги. По мое мнение обаче подобно разграничение е необосновано.
67.
От една страна, трудно можем да си представим актове на „предоставяне на разположение“ или „в полза на“ [някое лице] по отношение на икономически ресурс, които да не могат по един или друг начин да предоставят на бенефициера ако не правна, то фактическа възможност да придобива от него средства, стоки или услуги.
68.
От друга страна, подобно разграничение противоречи на текста на Резолюция 1390 (2002) на Съвета за сигурност, за чието въвеждане в общностното законодателство е приет Регламент № 881/2002. Тук трябва да припомним, че при тълкуването на разпоредба на общностното право трябва да се взема предвид не само съдържанието ѝ, но и нейният контекст и целите на правната уредба, в която тя се съдържа (
11
). За да бъде определен обхватът на общностна разпоредба, приета в изпълнение на резолюция на Съвета за сигурност, следва също така да се държи сметка за текста и целта на тази резолюция (
12
).
69.
Същевременно текстът на параграф 2, буква а) от Резолюция 1390 (2002) не оставя никакво място за съмнение. По силата на тази разпоредба средства, финансови активи или икономически ресурси не могат да бъдат „предоставяни пряко или непряко“ в полза на лицата, фигуриращи в списъка, посочен в точка 3 по-горе. Тази забрана е формулирана с цел да не могат горепосочените лица да получават никакви предимства от тези средства, активи или ресурси и следователно е предназначена да предотврати всякакво предоставяне на такива в полза на въпросните лица, без да оставя място за каквито и да било разграничения.
70.
Предвид горепосоченото, ще отбележа, че член 2, параграф 3 от Регламент № 881/2002, който забранява най-общо, в съответствие с текста на Резолюция 1390 (2002), предоставянето на икономически ресурси на лицата, посочени в приложение І към този регламент, предвижда относителна забрана за разпореждане, несъмнено обхващаща всеки акт, който по силата на националното право на дадена държава-членка може да бъде преценен като необходим за целите на прехвърляне на собствеността или дори само за владение на недвижим имот.
71.
По мое мнение няма никакво значение, че въпросният имот е предоставен на разположение (в случая продаден) срещу заплащане на цена, която може да се прецени като съответстваща. В член 2, параграф 3 от Регламент № 881/2002 изобщо не се взема под внимание липсата на икономическо равновесие между двете насрещни престации. В него се забранява предоставянето на разположение на имота само по себе си, следователно независимо от съответните икономически стойности.
72.
Впрочем това е напълно разбираемо. От една страна, ако прилагането на забраната се обуславяше от констатацията за липса на икономическо равновесие между уговорените престации (в полза на лицето, включено в списъка по приложение І към Регламента), то не би било автоматично, противно на необходимото за ефективното следване на целите на Регламент № 881/2002, а щеше да подлежи на сама по себе си проблематична преценка относно „справедливата цена“ на дадено имущество; освен това такова прилагане би могло лесно да се заобикаля с помощта на измамни методи при изготвянето на договорите. От друга страна, фактът, че сделката (например продажба) се характеризира с икономическо равновесие между престациите, не изключва възможността лицето, което е включено в горепосочения списък и по този начин ще разполага с имот, да има възможността чрез последващо разпореждане с имота да получи суми, дори надвишаващи онези, които са изразходвани за осъществяването на сделката.
73.
Освен това в съгласие с позицията на германското и на италианското правителство, както и с тази на Комисията, според мен фактът, че договорът за продажба на недвижим имот е сключен преди датата, на която забраната на член 2, параграф 3 от Регламент № 881/2002 е станала приложима спрямо приобретателя, не изключва прилагането на тази забрана към актове, които към тази дата все още предстои да бъдат извършени за целите на прехвърлянето на собствеността, като например, ако е необходимо, споразумението за прехвърляне на собствеността, и във всички случаи вписването на това прехвърляне в имотния регистър.
74.
В този смисъл, както правилно изтъква Комисията, е и член 9 от Регламент № 881/2002, по силата на който „[н]астоящият регламент се прилага въпреки предоставени права или задължения, наложени от […] влязъл в сила договор […] преди влизането в сила на настоящия регламент.“
75.
По мое мнение тази разпоредба предполага, че забраната, формулирана в член 2, параграф 3 от Регламент № 881/2002, може също така да се тълкува в смисъла на възпрепятстване изпълнението на задължения и удовлетворяването на свързани с тях права, произтичащи от договор, сключен преди влизането в сила на Регламента, или най-малкото преди вписването на приобретателя в списъка по приложение І, ако това вписване е направено по-късно.
76.
Това тълкуване се основава на разглеждането на всички езикови редакции на Регламент № 881/2002, от което може да се заключи за отделни редакции (гръцка и нидерландска), в които член 9 е формулиран така, че предполага точно обратно тълкуване, според което съдържащите се в Регламента забрани се прилагат (не въпреки, а) без това да накърнява права или задължения, наложени от споразумение, договор, лиценз или разрешение, предхождащи влизането в сила на този регламент.
77.
Заслужава също така да се подчертае, че когато в регламенти, с които въвежда забрани от подобно естество, общностният законодател желае да освободи от тези забрани изпълнението на договори, сключени преди определена дата, той прави това изрично. Например в приложение на Резолюция 661 (1990) на Съвета за сигурност в член 1, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 3155/90 (
13
) се разширява ембаргото срещу Ирак и Кувейт, постановено с Регламент (ЕИО) № 2340/90 на Съвета от 8 август 1990 г. (ОВ L 213, стр. 1), и до предоставянето на нефинансови услуги, чиито цели или последици са да създадат благоприятни условия за икономиката на тези страни, а в параграф 2 от същия член се посочва, че „[з]абраната [, посочена в параграф 1,] [не] се прилага […] към нефинансови услуги, произтичащи от договори или анекси към договори, сключени преди влизането в сила на забраната, постановена с Регламент […] № 2340/90, и чието изпълнение е започнало преди тази дата.“ [неофициален превод] Следователно в този случай общностният законодател изрично е разрешил изпълнението на дължими престации по силата на договори, сключени преди определена дата, като същевременно предвижда като условие за това изпълнението на договорите най-малкото да е започнало към въпросната дата.
78.
За сметка на това няма съмнение, че смисълът на разрешението, възприето в член 9 от Регламент № 881/2002, е, че постановените с този регламент забрани възпрепятстват и изпълнението на договори, сключени преди влизане в сила на Регламента или преди датата, на която името на някоя от страните по договора е вписано в списъка по приложение І, ако това е направено по-късно (както в настоящия случай). Това впрочем е в съответствие с целта на Регламент № 881/2002, а именно на лицата, свързани с Осама бен Ладен, с мрежата Ал Кайда и с талибаните, да бъде незабавно отнета възможността да разполагат с каквито и да било финансови и икономически ресурси, за да се възпрепятства финансирането на терористични дейности. Тази цел не би могла да бъде постигната по толкова ефикасен начин, ако на тези лица бъде позволено да приключат сделки, които са сключили, преди да бъдат включени в списъка по приложение І.
79.
Към това разрешение се прилага само изключението, изрично предвидено в член 2а, параграф 4, буква б) от Регламент № 881/2002, който изключва от обхвата на забраната за предоставяне на разположение, наложена от член 2, параграф 2 от същия регламент, „добавянето към замразени сметки“ на „плащания съгласно договори, съглашения или задължения, предхождащи датата, на която тези сметки са [замразени]“, като и такива плащания очевидно също се замразяват.
80.
За сметка на това член 2а, параграф 4 не съдържа никакви разпоредби, които да позволяват по аналогичен начин предоставянето на икономически ресурс като недвижим имот, при условие за последващото му замразяване, когато това предоставяне представлява обикновено изпълнение на договор, сключен преди забраната по член 2, параграф 3 от Регламента. Впрочем член 2а, който е добавен към Регламент (ЕО) № 881/2002 с Регламент (ЕО) № 561/2003 за целите на изпълнението в Общността на Резолюция 1452 (2002) на Съвета за сигурност, просто възпроизвежда буквално в параграф 4 съдържанието на параграф 2 от тази резолюция, в която, както изтъква Комисията, не се предвижда подобна дерогация (
14
).
81.
По-нататък, що се отнася до възможното въздействие на заплащането на продажната цена на дата, предхождаща забраната по член 2, параграф 3 от Регламент № 881/2002, ще отбележа, че това обстоятелство не може да бъде основание за разглеждане на тази забрана като неприложима към последващи актове на изпълнение. Както вече видяхме, член 9 от същия регламент не предвижда изключение за изпълнението на договори, сключени на дата, предхождаща забраната, за разлика от предвиденото в член 1, параграф 2 от Регламент № 3155/90 (вж. точка 77 по-горе), дори когато изпълнението на тези договори е започнало преди датата на забраната.
82.
Ето защо смятам, че буквалното, контекстуално и телеологично тълкуване на член 2, параграф 3 от Регламент № 881/2002 показва, че на двата преюдициални въпроса следва да се отговори в смисъл, че тази разпоредба забранява:
—
както сключването на споразумение за прехвърляне на собствеността върху недвижим имот на лице, включено в списъка по приложение І към посочения регламент, в изпълнение на договор за продажба, сключен преди вписването на това лице във въпросния списък,
—
така и вписването на такова прехвърляне в имотния регистър в изпълнение на договор за продажба и споразумение за прехвърляне на собствеността, сключени преди въпросното включване в списъка,
независимо от наличието на икономическо равновесие между стойността на продадения недвижим имот и договорената продажна цена и дори когато тази цена вече е била внесена по сметка със специално предназначение на нотариуса, изповядващ сделката, или е била платена на продавача преди датата на въпросното включване в списъка.
83.
Същевременно препращащият съд отбелязва, че подобен подход би създал правни трудности във връзка със задължението, което по силата на германското право би произтекло от него за продавача, да върне на приобретателя продажната цена. Той се пита дали тези трудности не би трябвало да доведат до заключение за неприложимост на забраната по член 2, параграф 3 от Регламент № 881/2002 за вписване в имотния регистър в изпълнение на договор за продажба, вече изпълнен от приобретателя преди въпросната забрана.
84.
Преди да разгледам предполагаемите трудности, следва да подчертая, че дори в настоящия случай въпросният регламент да не допуска вписването на въпросното прехвърляне на собствеността в полза на приобретател № 3, той сам по себе си не съдържа разпоредби за нищожност или разваляне на договора за продажба и на споразумението за прехвърляне на собствеността, сключени между страните преди вписването на този приобретател в горепосочения списък, нито пък задължение за продавачките да върнат продажната цена. Забраната за предоставяне на икономически ресурси на разположение на приобретател № 3 представлява мярка от неотложно и временно естество, която е в сила само докато името на този приобретател фигурира в списъка, който, както вече бе посочено, се актуализира периодично и редовно. Следователно съответният регламент дава възможност на националното право в случай като настоящия да определя последици, различни от нищожност или разваляне на сключени по-рано актове, материализиращи договори, като спиране на производството по вписване и признаване на способността на съответните актове да представляват валидни титули за последващото упражняване от приобретателите на възможности, които не са обвързани с условие за вписване в имотния регистър и които вече са придобити посредством частичното изпълнение на въпросните актове преди налагането на забраната от Регламента.
85.
Във връзка с хипотезата, която Съдът не е длъжен да проверява и според която германското право свързва с възникването на тази забрана, временно възпрепятстваща вписването, също и ефект на нищожност или разваляне на договора за продажба и на споразумението за прехвърляне на собствеността с последващо задължение за връщане на вече платената цена, е необходимо да се представят по-различни съображения. Разбира се трудностите, които биха възникнали съгласно тази хипотеза, не могат да засегнат тълкуването на обхвата на разпоредбите в Регламента.
86.
След като това е изяснено, ще премина към разглеждане на трудностите, посочени от препращащия съд, като същевременно ще подчертая, че висящият пред този съд спор се отнася до законосъобразността на отказа на публичен орган да извърши вписване в имотния регистър на прехвърлянето на собствеността върху съответния недвижим имот, а не до връщането на продажната цена.
87.
На първо място, препращащият съд посочва, че изпълнението на задължението за връщане на продажната цена от продавачките (задължение, което ще разгледам като хипотетично поради посочените в по-горните точки причини) може да противоречи на забраната за предоставяне на разположение на средства, предвидена в член 2, параграф 2 от Регламент № 881/2002.
88.
По мое мнение в това отношение не съществуват никакви действителни трудности. Член 2а, параграф 4, буква б) от същия регламент, както вече видяхме, позволява внасянето в замразени сметки на дължими плащания съгласно договори, съглашения или задължения, предхождащи датата, на която тези сметки са замразени. Във всички случаи невъзможността съгласно член 2, параграф 2 да се предостави продажната цена на приобретателя, вписан в списъка по приложение І, не може да бъде основание за даване на по-различен отговор на двата преюдициални въпроса, зададени от Kammergericht, а следва по-скоро да насочи към търсене в германското право на практическо решение, което би позволило на продавачките да изпълнят задължението за връщане, без при това да нарушат тази разпоредба.
89.
На второ място, препращащият съд изпитва съмнения относно начина, по който забраната за предоставяне на средства, предвидена в член 2, параграф 2, ще се прилага по отношение на връщането на продажната цена, когато има наличие на множество приобретатели или — както е в случая — когато приобретателите са обединени в персонално дружество и само един от тях фигурира във въпросния списък.
90.
Също като германското правителство ще отбележа, че решението на подобен проблем следва да се търси във вътрешното право, без да се засяга спазването на Регламента и без този проблем да има някакво въздействие върху тълкуването на разпоредбите му, а оттук и върху отговора на преюдициалните въпроси, отправени към Съда.
91.
Впрочем според мен е полезно да се отбележи, че за да се определят условията за изпълнение на задължението на продавачките за връщане на продажната цена, което евентуално би произтекло от вътрешното право, могат да бъдат от полза разпоредбите на член 5, параграф 1, буква а) и член 8 от Регламент № 881/2002.
92.
Първата разпоредба задължава, наред с други, и „физическите лица“, „[б]ез да се засягат приложимите правила относно докладването, поверителността и професионалната тайна“, да „предоставят незабавно всяка информация, която би могла да улесни съобразяването с регламент[а], като например сметки и суми, замразени в съответствие с член 2, на компетентните власти на държавите членки, изброени в приложение II, където [те] работят или са разположени [да се чете: „пребивават или се намират“], и пряко или чрез тези компетентни власти, на Комисията“. Изглежда в конкретния случай оттук може да се изведе задължение за продавачките, доколкото по силата на националното право те са задължени да върнат на приобретателите продажната цена и да уведомят Deutsche Bundesbank (която е посочена като компетентната власт за Германия в приложение ІІ) за своето задължение за връщане на продажната цена на приобретател № 3.
93.
Втората разпоредба задължава Комисията и държавите-членки да си предоставят взаимно „всяка информация, с която разполагат във връзка с регламент[а], в частност информация, получена в съответствие с член 5 и във връзка с нарушения на настоящия регламент и с проблеми по прилагането му и с произнесените от националните съдилища решения“ (
15
).
94.
В този смисъл, ако възникнат трудности при определянето от националните власти на начина, по който следва да се процедира в настоящия случай за връщане на продажната цена на приобретателите, тези власти могат да съобщят за това на Комисията и заедно с нея да потърсят уместно решение в рамките на лоялното сътрудничество, което държавите-членки и Комисията трябва да осъществяват съгласно член 10 ЕО.
95.
И накрая, трябва да се разгледа поставеният от продавачките и от нотариуса по време на съдебното заседание въпрос за съвместимостта между прилагането в конкретния случай на забраната, посочена в член 2, параграф 3 от Регламент № 881/2002, и основното право на продавачките да се разпореждат със собственото си имущество.
96.
Продавачките заявяват, че вече са изхарчили сумата, получена като продажна цена, за изплащане на задължения и финансиране на ремонтни работи по други недвижими имоти. Задължението за връщане на продажната цена на приобретателите, което би произтекло от невъзможността да бъде извършено прехвърлянето на собствеността чрез вписване, би им създало големи затруднения, като същевременно отказът за извършване на исканото вписване не би бил полезен за целите на борбата с тероризма, тъй като въпросната сграда от години насам се използва като джамия и не създава приходи за приобретателите. По този начин ограничаването на правото да се разпореждат със своята собственост, произтичащо от прилагането към настоящия случай на забраните, посочени в Регламент № 881/2002, би било непропорционално на целта на този регламент.
97.
От своя страна нотариусът изтъква, че владението на недвижимия имот е предадено на приобретателите още през май 2001 г. и оттогава те са се ползвали от него и са имали възможност да го експлоатират икономически, като например да го отдават под наем. Това, което приобретателите нямали право да правят, докато прехвърлянето на собствеността не е вписано в имотния регистър, е да препродават или ипотекират имота. Изпълнението на договора за продажба с вписване на прехвърлянето на собствеността нямало да промени положението по отношение на възможностите за икономическа експлоатация на имота от приобретателите. И наистина, вписването би предхождало замразяването на недвижимия имот, с което ще се възпрепятства неговата продажба или ипотекиране, и би било дори по-малко опасно за сигурността и обществения ред, отколкото е настоящото положение, в което използването на имота от приобретателите не може да бъде замразено, тъй като те не са негови титуляри. Така според нотариуса забраната за извършване на вписване в настоящия случай по същество се изразява в замразяване на собствеността на продавачките, което не съответствало на принципа за пропорционалност, доколкото именно разрешаването на това вписване щяло да допринесе за по-ефикасното постигане на целите на Регламент № 881/2002.
98.
Във връзка с това ще припомня, че според постоянната съдебна практика основното право на зачитане на собствеността, гарантирано от общностния правен ред съгласно общите концепции в конституциите на държавите-членки, отразени също така и в допълнителния протокол към Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, не е абсолютно и неговото упражняване може да бъде ограничено, при условие че отговарят на преследваните от Общността цели от общ интерес и не представляват по отношение на следваната цел непропорционална и нетърпима намеса в правомощията на собственика, която би могла да накърни самата същност на правото на собственост (
16
).
99.
Както посочва Съдът в решението по дело Bosphorus (
17
), всяка ограничителна мярка от икономическо естество по дефиниция съдържа последици, които засягат правата на собственост, като по този начин нанася вреди на лица, които нямат никаква отговорност за положението, довело до приемането на същата тази мярка.
100.
Освен това ще отбележа, че значението на целта, която си поставя Регламент № 881/2002, може да обоснове дори съществени отрицателни последици за някои оператори (
18
). Борбата срещу международния тероризъм, по-специално чрез изключването на всяко лице, което е идентифицирано като свързано с членовете на талибаните и на организацията Ал-Кайда и за което се смята, че е участвало във финансирането, планирането, подготовката или извършването на терористични актове (вж. съображение 3 от въпросния регламент), очевидно представлява основна цел от общ интерес, следвана не само от Европейската общност, но и на световно равнище от международната общност, обединена в рамките на Организацията на обединените нации.
101.
Пред подобна цел също като Комисията и германското правителство смятам, че прилагането на забраната, постановена в член 2, параграф 3 от Регламент № 881/2002, в смисъл, който в настоящия случай възпрепятства вписването на прехвърлянето на собствеността върху въпросния недвижим имот на приобретателите, не може да се приеме, с оглед на предоставените от препращащия съд сведения, за непропорционално и недопустимо ограничение на правото на собственост на продавачките.
102.
Освен това, както посочвам по-горе, трудностите, от които се оплакват продавачките във връзка с евентуалното задължение за връщане на продажната цена, не могат да бъдат пряка последица от посочените регламент и забрана, а евентуално произтичат от прилагането на норми на вътрешното право. Във връзка с това е уместно да се припомни, че изискванията, произтичащи от защитата на основните права в общностния правен ред, обвързват и държавите-членки, когато те въвеждат общностни разпоредби, и че следователно те са длъжни, доколкото е възможно, да прилагат тези разпоредби по начин, който не противоречи на посочените изисквания (
19
). Следователно при определянето на вътрешните гражданскоправни последици от временната невъзможност за извършване на вписването по силата на Регламент № 881/2002 именно компетентните национални власти следва да тълкуват и прилагат разпоредбите на националния правен ред по начин, съответстващ на изискванията за защита на основните права (
20
).
103.
Съществува обаче едно фактическо обстоятелство, което не е отразено в определенията на препращащия съд, но бе посочено по време на съдебното заседание от продавачките и от нотариуса, и което изглежда поражда по-сериозни съмнения относно пропорционалността на ограничението, до което води прилагането на забраната по член 2, параграф 3 от Регламент № 881/2002 в конкретния случай по начин, който възпрепятства вписването. Касае се за въвеждането на приобретателите във владение на въпросния недвижим имот още от май 2001 г., тоест много преди момента, в който мерките, предвидени в Регламент № 881/2002, са станали приложими към приобретател № 3.
104.
В това отношение ще отбележа, че ако това обстоятелство се потвърди (задача на препращащия съд е да провери това), то недвижимият имот е бил предоставен на разположение на приобретателите по смисъла на член 2, параграф 3 от Регламент № 881/2002 преди посочения момент. Пред Съда нотариусът заявява, че осъществяването на прехвърлянето на собствеността чрез вписване ще добави за приобретателите спрямо настоящото положение само възможностите за продажба и ипотекиране на имота. Същевременно упражняването на тези възможности така или иначе щяло да бъде невъзможно поради замразяването на икономическите ресурси, предвидено в член 2, параграф 1 от Регламент № 881/2002, а Grundbuchamt не можел да приеме вписване (с конститутивно действие) на сделки от този вид върху така замразен имот.
105.
И така, макар и да не мога да се присъединя към забележката на нотариуса, според която вписването на въпросното прехвърляне на собствеността би позволило по-ефективна борба с финансирането на терористични действия, отколкото евентуалния отказ за вписване — наистина е очевидно, че замразяването на икономическите ресурси, посочено в член 2, параграф 1 от Регламент № 881/2002, щеше да обхваща и съответния имот, ако той беше предоставен, освен на други, и на приобретател № 3, независимо от обстоятелството, че продавачките щяха да запазят правото си на собственост — все пак нека се запитаме дали прилагането към настоящия случай на забраната по член 2, параграф 3 от горния регламент по начин, който възпрепятства вписването, не се изразява в последна сметка в ограничение на правото на собственост на продавачките, което не е действително необходимо за следването на целта от общ интерес. Това е така, тъй като вписването не предоставя пряко на приобретателите, с оглед на разпоредбата на член 2, параграф 1 от Регламента, възможност да извлекат от закупения имот допълнителни предимства в сравнение с тези, от които те вече се ползват от дата, предхождаща вписването на единия от тях в списъка по приложение І.
106.
Същевременно, въпреки че въпросът несъмнено е деликатен, смятам, че не са налице условията, за да бъде разрешен от Съда в рамките на настоящото преюдициално производство. Всъщност този въпрос не само излиза извън предмета на преюдициалното запитване, отправено от Kammergericht, но в рамките на устните състезания по това производство не бе постигната нито увереност, че владението на въпросния недвижим имот действително е било предадено на приобретателите преди вписването на приобретател № 3 в списъка по приложение І, както се твърдеше на съдебното заседание, нито достатъчно пълно описание на приложимите правила от германското право, които позволяват да се прецени дали исканото вписване би увеличило реално възможностите за икономическа експлоатация на този недвижим имот от страна на приобретателите в сравнение с настоящото положение и като се има предвид замразяването на икономическите ресурси, посочено в член 2, параграф 1 от Регламента.
107.
Следователно преди да произнесе решението си по жалбата, представена от нотариуса, въз основа на отговора на двата преюдициални въпроса, който Съдът ще даде, препращащият съд ще трябва да извърши проверка на подобни фактически и правни обстоятелства и да прецени в тяхна светлина дали прилагането на забраната по член 2, параграф 3 от Регламента по начин, който възпрепятства вписването, представлява ограничение на правото на собственост на продавачките, съответстващо на принципа на пропорционалност.
V — Заключение
108.
В светлината на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на преюдициалните въпроси, които са отправени към него от Kammergericht Berlin с определения от 21 и 23 февруари 2006 г., по следния начин:
„Член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 881/2002 на Съвета от 27 май 2002 година за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу определени физически лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 467/2001 на Съвета за забрана на износа на някои стоки и услуги за Афганистан, за засилване на забраната на полети и удължаване на замразяването на средства и други финансови ресурси по отношение на талибаните в Афганистан, забранява:
—
както сключването на споразумение за прехвърляне на собствеността върху недвижим имот на лице, включено в списъка по приложение І към посочения регламент, в изпълнение на договор за продажба, сключен преди включването на това лице във въпросния списък,
—
така и вписването на такова прехвърляне в имотния регистър в изпълнение на договор за продажба и споразумение за прехвърляне на собствеността, сключени преди въпросното включване в списъка,
независимо от наличието на икономическо равновесие между стойността на продадения недвижим имот и договорената продажна цена и дори когато тази цена вече е била внесена по сметка със специално предназначение на нотариуса, изповядващ сделката, или е била платена на продавача преди датата на въпросното включване в списъка.“
(
1
)	Език на оригиналния текст: италиански.
(
2
)	ОВ L 139, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 1, стр. 189.
(
3
)	Тази бележка се отнася само до оригинала на италиански език на настоящото заключение.
(
4
)	ОВ L 139, стр. 4; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 1, стр. 187.
(
5
)	ОВ L 53, стр. 62; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 2, стр. 20.
(
6
)	ОВ L 82, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 2, стр. 29.
(
7
)	ОВ L 241, стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 2, стр. 232.
(
8
)	Същевременно в италианската редакция на регламента за дата на влизане в сила се посочва „денят, следващ“ въпросната публикация, като по този начин неговият текст, очевидно поради грешка при изготвянето му, се отличава от текста на останалите езикови редакции, в които се посочва денят на публикуването.
(
9
)	Решение от 15 декември 1995 г. по дело Bosman (C-415/93, Recueil, стр. I-4921, точка 59), Решение от 26 ноември 1998 г. по дело Bronner (C-7/97, Recueil, стр. I-7791, точка 16) и Решение от 23 ноември 2006 г. по дело Asnef-Equifax (C-238/05, Recueil, стр. I-11125, точка 15).
(
10
)	Посочените по-горе решения по дело Bosman, точка 61, по дело Bronner, точка 17 и по дело Asnef-Equifax, точка 17.
(
11
)	Решение от 21 февруари 1984 г. по дело St. Nikolaus Brennerei (337/82, Recueil, стр. 1051, точка 10) и Решение от 17 октомври 1995 г. по дело Leifer и др. (C-83/94, Recueil, стр. I-3231, точка 22).
(
12
)	Решение от 30 юли 1996 г. по дело Bosphorus (C-84/95, Recueil, стр. I-3953, точки 13 и 14).
(
13
)	Регламент на Съвета от 29 октомври 1990 г. относно разширяване и изменение на Регламент (ЕИО) № 2340/90 за забрана на търговията на Европейската общност с Ирак и Кувейт (ОВ L 304, стр. 1).
(
14
)	Фактът, че не се предвижда дерогация за случаите на предоставяне на разположение на имущество в изпълнение на договор, сключен преди забраната — при условие че това имущество се замразява съгласно член 2, параграф 1 от Регламент № 881/2002 — може да се обясни с факта, че това замразяване, понятието за което е уточнено в член 1, точка 4 от Регламента, не предполага материално лишаване от владение, а само по същество забрана за разпореждане с имущество с цел придобиване на средства, стоки или услуги. Ето защо, за разлика от замразяването на средства, внесени по банкови сметки, което възпрепятства титуляра на сметките да използва внесените по тях средства, замразяването на имуществото не гарантира по достатъчен начин, че лицето, ползващо се от вещта, предоставена на негово разположение, няма да успее да фактически да я оползотвори, за да придобие средства, стоки или услуги.
(
15
)	Курсивът е мой.
(
16
)	Вж. Решение от 13 декември 1979 г. по дело Hauer (44/79, Recueil, стр. 3727, точки 17 и 23) и Решение по дело Bosphorus, посочено по-горе, точка 21.
(
17
)	Посочено по-горе, точка 22.
(
18
)	Вж. по аналогия отново Решение по дело Bosphorus, точка 23.
(
19
)	Решение от 13 юли 1989 г. по дело Wachauf (5/88, Recueil, стр. 2609, точка 19).
(
20
)	Ще отбележа впрочем, че дори когато вътрешното право предвижда нищожност или разваляне на договора за продажба и налага на продавачките връщане на вече получената продажна цена, последните остават собственички на недвижимия имот и могат да го продадат отново и да получат средства за изплащане на задълженията си, така че тяхното правно положение няма да претърпи нетърпимо влошаване.