62023CJ0679_RES
Дело C‑679/23 P
WSиWTиWYиWZиYAиYB
срещу
Европейска агенция за граничнаибрегова охрана
Решение на Съда (голям състав) от 18 декември 2025 година
„Обжалване — Обща политика в областта на убежището и имиграцията — Регламент (ЕС) 2016/1624 — Европейско интегрирано управление на външните граници на Европейския съюз — Европейска гранична и брегова охрана — Европейска агенция за гранична и брегова охрана (Frontex) — Задължения на Frontex в областта на защитата на основните права — Съвместна операция по връщане, координирана от Frontex — Извъндоговорна отговорност на Frontex — Причинно-следствена връзка между нарушението на тези задължения и претърпените вреди“
Контрол по границите, убежище и имиграция — Политика относно убежището — Европейско интегрирано управление на външните граници на Съюза — Регламент 2016/1624 — Задължения на Европейската агенция за гранична и брегова охрана (Frontex) при координирането на съвместни операции по връщане — Обхват — Проверка за наличие на подлежащи на изпълнение индивидуални решения за връщане на лица, включени в операция по връщане
(Харта на основните права на Европейския съюз, член 51, параграф 1; Регламент 2016/1624 на Европейския парламент и на Съвета, член 2, точки 12 и 14, член 3, член 16, параграфи 2 и 3, член 22, параграф 1 и параграф 3, буква б), член 27, параграфи 1 и 2, член 28, параграф 1 и член 34, параграфи 1 и 2; Директива 2008/115 на Европейския парламент и на Съвета, член 6, параграф 1 и член 12, параграф 1)
(вж. т. 95—103)
Извъндоговорна отговорност — Условия — Причинно-следствена връзка — Вреди, претърпени в резултат на неизпълнението от Европейската агенция за гранична и брегова охрана (Frontex) на задълженията по Регламент 2016/1624 — Причинно-следствена връзка между нарушението на тези задължения и претърпените вреди — Критерии за преценка
(Регламент 2016/1624 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 110—112 и 149—153)
Контрол по границите, убежище и имиграция — Политика относно убежището — Европейско интегрирано управление на външните граници на Съюза — Регламент 2016/1624 — Задължения на Европейската агенция за гранична и брегова охрана (Frontex) при координирането на съвместни операции по връщане — Задължения в областта на защитата на основните права — Обхват
(Регламент 2016/1624 на Европейския парламент и на Съвета, член 16, член 20, параграф 1, член 21, параграф 2, член 28, параграф 1 и член 29, параграф 4; Директива 2008/115 на Европейския парламент и на Съвета, член 8, параграф 6)
(вж. т. 130—133)
Извъндоговорна отговорност — Условия — Причинно-следствена връзка — Вреди, претърпени в резултат на неизпълнението от Европейската агенция за гранична и брегова охрана (Frontex) на задълженията по Регламент 2016/1624 — Прекъсване на пряката причинно-следствена връзка вследствие на собствения избор на жалбоподателя — Преценка in concreto — Критерии
(член 340, втора алинея ДФЕС)
(вж. т. 148—161)
Извъндоговорна отговорност — Условия — Причинно-следствена връзка — Вреди, изразяващи се в разходите, направени във връзка с извънсъдебното производство пред служителя на Европейската агенция за гранична и брегова охрана (Frontex) — Разходи, произтичащи от свободния избор на жалбоподателя — Причинно-следствена връзка между вредите и поведението на служителите на Frontex — Критерии за преценка — Характеристики на съответното производство
(Харта на основните права на Европейския съюз, член 47, втора алинея; Регламент 2016/1624 на Европейския парламент и на Съвета, съображение 50 и член 72)
(вж. т. 168—173)
Резюме
С решението си Съдът, заседаващ в голям състав, уважава частично жалбата, подадена от WS и др. (наричани по-нататък „жалбоподателите“) срещу решението на Общия съд по дело WS и др./Frontex (
1
), с което Общият съд е отхвърлил иска им за обезщетение на вредите, които твърдят, че са претърпели в резултат на неизпълнението от Европейската агенция за гранична и брегова охрана (наричана по-нататък „Frontex“) на задълженията ѝ, по-специално по Регламент 2016/1624 (
2
). Във връзка с това той дава уточнения относно задълженията, които този регламент възлага на Frontex в рамките на координирането на съвместни операции по връщане, както и относно последиците за извъндоговорната отговорност на тази агенция от неизпълнението на тези задължения и от евентуални последващи нарушения на основни права по време на такива операции по връщане.
Жалбоподателите са семейство шест сирийски граждани от кюрдски произход, пристигнали на остров Милос (Гърция) на 9 октомври 2016 г. заедно с група бежанци. На 20 октомври при съвместна операция по връщане, проведена от Република Гърция и координирана от Frontex, те са прехвърлени в център за временно приемане в Турция. През ноември 2016 г. турските власти им издават документи за временна защита, както и временно разрешение за пътуване. След като се настаняват в Суруч (Турция), жалбоподателите се местят в Ирак и се установяват в Ербил поради страх да бъдат върнати в Сирия от турските власти.
През 2017 г. жалбоподателите подават първа жалба пред служителя по въпросите на основните права на Frontex, като изтъкват, че при проведената от Frontex операция по връщане са били върнати от Гърция в Турция, а след това през 2018 г. подават втора жалба във връзка с обработката на първата им жалба. Тези жалби са обявени за допустими и са препратени на гръцките полицейски органи. През 2019 г. служителят уведомява жалбоподателите, че тези органи са приключили вътрешното разследване във връзка с първата жалба, изпраща им окончателния си доклад по жалбите и приключва разглеждането им.
На 20 септември 2021 г. жалбоподателите предявяват пред Общия съд иск за обезщетение за имуществените и неимуществените вреди, които считат, че са претърпели вследствие на твърдяно неправомерно поведение на Frontex преди, по време на и след съвместната операция по връщане.
В обжалваното съдебно решение Общият съд най-напред приема, че някои от представените от жалбоподателите документи са недопустими, тъй като са представени късно, без това да е мотивирано. Що се отнася до съществото на спора, след като отбелязва, че условията за носене на извъндоговорна отговорност от Съюза (
3
) са кумулативни, той решава да разгледа най-напред условието за наличие на причинно-следствена връзка между поведението, в което е упрекната Frontex, и твърдените вреди. Съответно Общият съд приема, че разходите, направени от жалбоподателите за пътуването им до Гърция, не могат да произтичат пряко от поведението, в което упрекват Frontex, тъй като са направени преди спорната операция по връщане. По-нататък, той приема, че единствената задача на Frontex при спорната операция по връщане е била да предостави техническа и оперативна помощ на държавите членки, а не да преценява обосновката на решенията за връщане на лицата, включени в тази операция, тъй като тези решения и решенията за предоставяне на международна закрила са въпрос на преценка, която е от компетентността единствено на държавите членки. Накрая, след като разглежда доводите относно имуществените и неимуществените вреди, които се твърди, че са претърпени по време на спорната операция по връщане и след нея, Общият съд приема, че жалбоподателите не са доказали достатъчно пряка причинно-следствена връзка между деянията, за които упрекват Frontex, и твърдените вреди, и като последица отхвърля иска за обезщетение в неговата цялост.
В подкрепа на жалбата си срещу това съдебно решение жалбоподателите изтъкват по-специално, че Общият съд неправилно е приел, от една страна, че Frontex не е била длъжна да следи за наличието на писмено решение за връщане, и от друга страна, че няма причинно-следствена връзка между поведението, в което се упреква Frontex, и твърдените вреди и че тази връзка е била прекъсната от собствения им „избор“.
Съображения на Съда
Най-напред, що се отнася до специфичните задължения, които Регламент 2016/1624 възлага на Frontex, Съдът отбелязва, че по силата на този регламент агенцията поема съвкупност от задължения, които имат за цел да гарантират спазването на основните права в рамките на координираните от нея операции по връщане. Тези задължения произтичат, от една страна, от общото задължение на европейската гранична и брегова охрана, съставна част от която е Frontex, да гарантира защитата на основните права при изпълнението на задачите си по силата на този регламент и от друга страна, от задължението на Frontex да следи ефективно за зачитането на основните права при всички свои дейности.
Ето защо според Съда Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че Frontex няма никакви задължения по отношение на проверката дали за лицата, включени в координирана от тази агенция съвместна операция по връщане, са издадени подлежащи на изпълнение индивидуални решения за връщане, с мотива, че задачата на Frontex е единствено да предоставя техническа и оперативна помощ на държавите членки, без да може да преценява обосновката на решенията за връщане. В това отношение Съдът уточнява, че проверката за наличието на такива решения не е равнозначна на проверка на тяхната обосновка и следователно не навлиза в сферата на изключителната компетентност, която държавите членки имат в тази област по силата на член 6, параграф 1 от Директива 2008/115. Съответно Frontex е длъжна да проверява за наличие на подлежащи на изпълнение индивидуални решения за връщане, които съгласно член 12, параграф 1 от Директива 2008/115 трябва да бъдат издадени в писмена форма, за всички лица, които държава членка смята да включи в такива операции, за да гарантира спазването на изискванията по Регламент 2016/1624, както и на основните права на засегнатите лица, и по-специално на принципа на забрана за връщане.
При това положение и с оглед на принципа на лоялно сътрудничество (
4
) изводът на Общия съд, че всякаква причинно-следствена връзка между поведението, в което се упреква Frontex, и твърдените от жалбоподателите вреди следва да се отхвърли с мотива, че тази агенция няма никакви задължения за проверка дали е налице решение за връщане за всички включени в координирана от нея съвместна операция по връщане лица, също е опорочен поради грешка при прилагане на правото.
Все пак, противно на твърденията на жалбоподателите, обстоятелството, че Frontex има задължение да извършва такава проверка, не означава, че непременно съществува причинно-следствена връзка между евентуалното нарушение на това задължение и всички или част от вредите, които жалбоподателите претендират, че са претърпели. Действително наличието на такава причинно-следствена връзка следва да се провери, като се вземе предвид това задължение за проверка, както и другите задължения на Frontex с цел да се гарантира спазване на изискванията на Регламент 2016/1624 и на основните права на засегнатите лица. Тази проверка обаче трябва да се извършва, като се вземат предвид съвкупността от релевантни факти (
5
) и изискуемата правна преценка.
По-нататък, що се отнася до отговорността за евентуални нарушения на основни права, извършени по време на полет за връщане, Съдът констатира, че Общият съд неправилно е приел, че отговорност за такива нарушения носи единствено приемащата държава членка и се изключва всякаква отговорност на Frontex. Всъщност предвид задълженията на Frontex по силата на Регламент 2016/1624 не може a priori да се изключи възможността нарушение на тези задължения от нейните отдели или служители при определена операция да е допринесло за нарушения на основни права на извежданите лица при полет за връщане. В това отношение е без значение, че съгласно Директива 2008/115 (
6
) и както се припомня в Регламент 2016/1624 (
7
), контролът върху принудителното връщане е от компетентността на държавите членки. Всъщност съгласно последния регламент оказваното от Frontex съдействие или осъществената от нея координация или организация на съвместни операции по връщане трябва да става в съответствие с тази директива и Frontex носи задължения за контрол, допълващи задълженията на държавите членки.
Освен това, доколкото служителите на Frontex участват или могат да участват в такива операции, в качеството на координиращи служители или като експерти, разположени при тези операции, не може a priori да се изключи възможността неправомерни действия или бездействия на тези служители да са в причинно-следствена връзка с настъпването на такива нарушения.
Накрая, като се основава на практиката си относно пряката причинно-следствена връзка между укоримото поведение и твърдените вреди, която трябва да е налице, за да може Съюзът да носи извъндоговорна отговорност, Съдът подчертава, че Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, от една страна, като е приел, че фактът, че укоримото поведение е задължително условие за настъпването на вреди, които не биха настъпили при липса на това поведение, не е достатъчен за установяване на причинно-следствена връзка, и от друга страна, като е разгледал в случая възможността причинно-следствената връзка между поведението, в което се упреква Frontex, и съответните вреди да е била прекъсната от определени действия на жалбоподателите.
Съдът обаче уточнява, че тази проверка непременно трябва да се извършва конкретно, като се вземат предвид всички относими обстоятелства, с които се характеризира положението на увреденото лице. Що се отнася по-специално до членове на семейство, които са избягали от държавата си на произход в търсене на международна закрила и са изправени пред извънредни обстоятелства и непредвидими опасности, следва да се вземе предвид, че кандидатите за убежище може да са особено уязвими поради миграционния си маршрут и травмиращите преживявания, които може да са имали, и тази уязвимост е в състояние да засегне тяхната преценка. В такова извънредно положение причинно-следствената връзка между укоримото поведение и твърдените вреди може да се запази въпреки взето от увреденото лице решение, което се вмества между поведението и вредите. Това решение може да се счита за разумно с оглед на съвкупността от обстоятелства, с които се характеризира това положение.
Следователно Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че изборът на жалбоподателите да се установят временно в Турция, да избягат в Ирак и да се установят в последната държава, е прекъснал всякаква достатъчно пряка причинно-следствена връзка между поведението, в което упрекват Frontex, и твърдените вреди, без да извърши конкретна преценка дали този избор е разумен с оглед на всички обстоятелства, характеризиращи контекста, в който е направен този избор.
При това положение Съдът констатира, че обжалваното съдебно решение трябва да бъде частично отменено (
8
) и че не е в състояние да се произнесе по същество, тъй като Общият съд не е разгледал повечето от основанията на жалбоподателите, поради което трябва да върне делото на последния за ново разглеждане.
(
1
)	Решение от 6 септември 2023 г., WS и др./Frontex (Т‑600/21, EU:T:2023:492, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“).
(
2
)	Регламент (ЕС) 2016/1624 на Европейския парламент и на Съвета от 14 септември 2016 година за европейската гранична и брегова охрана, за изменение на Регламент (ЕС) 2016/399 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Регламент (ЕО) № 863/2007 на Европейския парламент и на Съвета, Регламент (ЕО) № 2007/2004 на Съвета и Решение 2005/267/ЕО на Съвета (ОВ L 251, 2016 г., стр. 1).
(
3
)	Съгласно постоянната практика на Съда Съюзът носи извъндоговорна отговорност на основание член 340, втора алинея ДФЕС при наличието на съвкупност от условия, а именно наличието на достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се цели да се предоставят права на частноправните субекти, действителното наличие на вреда и наличието на пряка причинно-следствена връзка между неизпълнението на задължението на автора на акта и претърпяната от увредените лица вреда. Щом едно от тези условия не е изпълнено, искът трябва да се отхвърли изцяло, без да е нужно да се разглеждат другите условия за извъндоговорната отговорност на Съюза, и съдът на Съюза не е задължен да разгледа посочените условия в определен ред.
(
4
)	Прогласен в член 4, параграф 3 ДЕС и припомнен в член 9 от Регламент 2016/1624.
(
5
)	Които трябва да бъдат установени от Общия съд.
(
6
)	В случая съгласно член 8, параграф 6 от Директива 2008/115.
(
7
)	Припомняне в член 29, параграф 4 от него.
(
8
)	Съдът отменя обжалваното съдебно решение, освен в частта, в която Общият съд, от една страна, отказва да приеме поради недопустимост някои представени от жалбоподателите документи и от друга страна, констатира липса на причинно-следствена връзка между поведението, в което е упрекната Frontex, и твърдените от жалбоподателите вреди във връзка с направените за пътуването им до Гърция разходи.