62010CC0527
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
JÁN MAZÁK
prezentate la 26 ianuarie 2012 (
1
)
Cauza C-527/10
ERSTE Bank Hungary Nyrt
împotriva
Republicii Ungare, BCL Trading GmbH ERSTE Befektetési Zrt.
[cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Legfelsőbb Bíróság (Ungaria)]
„Cooperare judiciară în materie civilă — Proceduri de insolvență — Aplicarea în timp a Regulamentului (CE) nr. 1346/2000 — Competență internațională — Acțiuni care derivă direct din procedura de insolvență și care sunt strâns legate de aceasta — Legea aplicabilă — Drepturi reale ale terților — Inadmisibilitatea cererii de pronunțare a unei hotărâri preliminare”
1.
Prezenta cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare, formulată de Legfelsőbb Bíróság (Ungaria), privește interpretarea Regulamentului (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență (denumit în continuare „regulamentul”) (
2
). În esență, este vorba despre a se stabili dacă articolul 5 alineatul (1) din regulamentul menționat, referitor la drepturile reale ale terților asupra bunurilor debitorului situate pe teritoriul unui alt stat membru decât cel al locului de deschidere a procedurii de insolvență, este aplicabil inclusiv în situația în care respectivul bun al debitorului se află pe teritoriul unui stat care a devenit membru al Uniunii Europene numai după deschiderea procedurii de insolvență.
Cadrul juridic
Actul privind condițiile de aderare
2.
Articolul 2 din Actul privind condițiile de aderare la Uniunea Europeană a Republicii Cehe, Republicii Estonia, Republicii Cipru, Republicii Letonia, Republicii Lituania, Republicii Ungare, Republicii Malta, Republicii Polone, Republicii Slovenia și Republicii Slovace și adaptările tratatelor care stau la baza Uniunii Europene (
3
) (denumit în continuare „Actul privind condițiile de aderare”) prevede:
„Începând cu data aderării, dispozițiile tratatelor originare și actele adoptate înainte de aderare de instituții și de Banca Centrală Europeană sunt obligatorii pentru noile state membre și se aplică în statele membre respective în condițiile prevăzute în aceste tratate și în prezentul act.”
Regulamentul
3.
În scopul stabilirii instanței competente să deschidă o procedură de insolvență, articolul 3 alineatele (1) și (2) din regulament prevede:
„(1)   Competența de a deschide procedura de insolvență revine instanțelor din statul membru pe teritoriul căruia se află centrul intereselor principale ale unui debitor. În cazul unei societăți sau persoane juridice, centrul intereselor principale este prezumat a fi, până la proba contrarie, locul unde se află sediul social.
(2)   Atunci când centrul intereselor principale ale unui debitor este situat pe teritoriul unui stat membru, instanțele unui alt stat membru sunt competente să deschidă o procedură de insolvență împotriva acestui debitor numai dacă acesta are un sediu pe teritoriul acestui din urmă stat membru. Efectele acestei proceduri se limitează la bunurile debitorului situate pe teritoriul celui de-al doilea stat membru.”
4.
Cu privire la stabilirea legii aplicabile procedurii de insolvență, articolul 4 alineatul (1) din regulament prevede:
„În absența unei dispoziții contrare în prezentul regulament, legea aplicabilă procedurii de insolvență și efectelor acesteia este legea statului membru pe al cărui teritoriu este deschisă procedura, denumit în continuare «stat de deschidere».”
5.
În ceea ce privește drepturile reale ale terților, articolul 5 alineatul (1) din regulament prevede:
„Deschiderea procedurii de insolvență nu aduce atingere drepturilor reale ale unui creditor sau terț asupra bunurilor corporale sau necorporale, mobile ori imobile – atât bunuri individual determinate, cât și constituite în universalități a căror alcătuire se poate modifica – aparținând debitorului și care se află pe teritoriul unui alt stat membru la data deschiderii procedurii.”
6.
Articolul 16 alineatul (1) din regulament, care face parte din capitolul II din acesta, intitulat „Recunoașterea procedurii de insolvență”, prevede:
„Orice hotărâre de deschidere a unei proceduri de insolvență pronunțată de o instanță a unui stat membru competentă în temeiul articolului 3 este recunoscută în toate celelalte state membre de îndată ce își produce efectele în statul de deschidere.
[...]”
7.
Articolul 43 din regulament conține dispoziții privind aplicarea acestuia în timp și are următorul cuprins:
„Dispozițiile prezentului regulament se aplică numai în cazul procedurilor de insolvență care sunt deschise după intrarea sa în vigoare. Actele îndeplinite de un debitor înainte de intrarea în vigoare a prezentului regulament continuă să fie reglementate de legea aplicabilă acestora la data la care au fost îndeplinite.”
8.
În temeiul articolului 47, regulamentul a intrat în vigoare la 31 mai 2002.
Situația de fapt, procedura și întrebarea preliminară
9.
La 8 mai 1998, Postabank és Takarékpénztár Rt. (denumită în continuare „Postabank”) a emis două acreditive documentare irevocabile cu plata amânată, în valoare de 6000000 USD și respectiv de 6120000 USD, în favoarea BCL Trading GmbH, cu sediul în Viena (denumită în continuare „BCL Trading”).
10.
BCL Trading a cesionat mai multor bănci creanța sa pecuniară care putea fi solicitată în temeiul acreditivelor documentare. Ulterior, Postabank a refuzat să plătească sumele care i-au fost solicitate în temeiul acreditivelor documentare, întemeindu-se pe faptul că certificatele de depozit prezentate erau false.
11.
La 9 iulie 2003, BCL Trading a dat în garanție acțiunile Postabank pe care le deținea, pentru cazul în care Postabank ar fi obligată să plătească sumele prevăzute în acreditivele documentare, până la concurența unei valori maxime de 12120000 USD. Acțiunile în cauză constituiau obiectul garanției financiare.
12.
Ulterior, succesorul juridic al Postabank, și anume ERSTE Bank Hungary Nyrt. (denumită în continuare „ERSTE Bank”), a încheiat cu băncile cesionare un acord în temeiul căruia urma să le plătească acestora din urmă suma de 7850000 USD.
13.
O procedură de insolvență împotriva BCL Trading a fost deschisă în Austria la 5 decembrie 2003 și publicată la 4 februarie 2004.
14.
Cu privire la acțiunile Postabank deținute de BCL Trading, înlocuite cu acțiuni ale ERSTE Bank, în calitate de succesor juridic al Postabank, și date în garanție, Legfelsőbb Bíróság, prin hotărârea parțială din 6 decembrie 2005, a obligat statul maghiar să le cumpere la prețul de 1516450200 HUF pentru motivul că acesta din urmă exercita o influență decisivă asupra Postabank, ceea ce în dreptul maghiar ar da naștere unei obligații a acestuia de a achiziționa acțiunile Postabank oferite spre vânzare de micii acționari. Prin cumpărarea acțiunilor în cauză, statul maghiar și-a îndeplinit obligația și a plasat suma stabilită de Legfelsőbb Bíróság în depozit judiciar.
15.
La 27 ianuarie 2006, ERSTE Bank a introdus o acțiune la Fővárosi Bíróság (Tribunalul Budapesta) împotriva Statului maghiar, primul intimat, împotriva BCL Trading, a doua intimată, și împotriva ERSTE Befektetési Zrt., a treia intimată, prin care urmărea să obțină o hotărâre de constatare a existenței unei garanții financiare asupra sumei plasate în depozit judiciar.
16.
Fővárosi Bíróság a pronunțat o ordonanță de clasare a cauzei, după ce a constatat că în Austria fusese deja deschisă o procedură de insolvență împotriva BCL Trading și că legea austriacă privind falimentul excludea posibilitatea de a se introduce împotriva unui operator economic în lichidare o acțiune privind patrimoniul debitorului aflat în stare de insolvență, ceea ce implica interzicerea totală a oricărei acțiuni.
17.
În urma apelului declarat de ERSTE Bank, a doua instanță, Ítélőtábla (Curtea de Apel Regională), a confirmat ordonanța pronunțată în primă instanță, amintind că, în temeiul articolului 4 alineatul (1) din regulament, în speță trebuia aplicat dreptul austriac, care ar exclude efectiv orice posibilitate de a deschide o astfel de procedură jurisdicțională.
18.
ERSTE Bank a declarat recurs la Legfelsőbb Bíróság. Aceasta a considerat că, pentru a se putea pronunța în această cauză, era necesară interpretarea articolului 5 alineatul (1) din regulament. În consecință, a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 5 alineatul (1) din regulament [...] este aplicabil în cadrul unei proceduri jurisdicționale civile privind existența unui drept real [în speță, o garanție financiară], dacă țara în care se aflau bunurile care făceau obiectul garanției, și anume valorile mobiliare, iar ulterior suma în numerar care le-a substituit, nu era încă stat membru al Uniunii Europene la data deschiderii, într-un alt stat membru, a procedurii de insolvență în curs, dar era stat membru la data introducerii acțiunii?”
19.
Cu titlu complementar, trebuie să se mai arate că, pe lângă acțiunea menționată prin care urmărește să obțină o hotărâre de constatare a existenței unei garanții financiare, ERSTE Bank a formulat o cerere introductivă prin care urmărește deschiderea unei a doua proceduri de insolvență privind patrimoniul BCL Trading situat în Ungaria. După ce a admis aplicabilitatea regulamentului în acest caz, Legfelsőbb Bíróság a respins cererea pentru motivul că ERSTE Bank nu reușise să demonstreze că BCL Trading avea un sediu secundar în Ungaria.
Apreciere
20.
Din elementele prezentate în decizia de trimitere se poate deduce că instanțele maghiare care s-au pronunțat în primă instanță și în apel au respins o acțiune a ERSTE Bank întemeindu-se pe dreptul austriac, pe care l-au aplicat în temeiul articolului 4 din regulament, care stabilește un principiu general de aplicare a legii statului membru de deschidere a procedurii de insolvență (lex concursus) la procedura de insolvență și la efectele acesteia.
21.
Or, instanța de trimitere, care urmează să se pronunțe în recurs, are în vedere o posibilă aplicare a articolului 5 alineatul (1) din regulament, care reprezintă, în sensul considerentelor (24) și (25) ale regulamentului în cauză, o excepție de la principiul general menționat. Astfel, este vorba despre o excepție în favoarea drepturilor reale asupra bunurilor debitorului situate pe teritoriul unui alt stat membru decât cel în care s-a deschis procedura de insolvență.
22.
În această privință, instanța de trimitere exprimă îndoieli cu privire la aspectul dacă faptul că bunul debitorului (în speță acțiunile ERSTE Bank deținute de BCL Trading și suma în numerar care le-a substituit) asupra căruia terții au un drept real (și anume garanția financiară constituită în favoarea ERSTE Bank) se află pe teritoriul unui alt stat membru (în speță Republica Ungară) decât cel în care s-a deschis procedura de insolvență (în speță Republica Austria), deși statul în care se află bunul în cauză nu a devenit membru al Uniunii decât după deschiderea procedurii de insolvență împotriva debitorului, nu constituie un obstacol în calea aplicării articolului 5 alineatul (1) din regulament.
23.
Or, acest fapt pune în discuție nu doar aplicabilitatea dispoziției menționate a regulamentului, ci și aplicabilitatea ratione temporis a regulamentului ca atare la prezenta cauză. În consecință, înainte chiar de a aborda problema aplicabilității articolului 5 alineatul (1) din regulament, trebuie clarificate efectele în timp ale regulamentului menționat în statele care au devenit membre ale Uniunii după intrarea în vigoare a acestuia.
24.
Aplicarea în timp a regulamentului este reglementată la articolul 43 din acesta, care prevede că dispozițiile regulamentului sunt aplicabile numai procedurilor de insolvență deschise după intrarea în vigoare a acestuia. Data intrării în vigoare este ușor de identificat, întrucât este expres prevăzută chiar de regulament. Articolul 47 din acesta stabilește data în cauză la 31 mai 2002.
25.
În speță, o procedură de insolvență împotriva BCL Trading a fost deschisă în Austria la 5 decembrie 2003 și publicată la 4 februarie 2004. Prin urmare, este cert că această procedură a fost deschisă după data de 31 mai 2002 și că, în consecință, regulamentul îi este pe deplin aplicabil.
26.
Deși acest lucru nu rezultă în mod expres din informațiile cuprinse în decizia de trimitere, din moment ce BCL Trading își avea sediul la Viena, se poate presupune, în temeiul articolului 3 alineatul (1) din regulament, că procedura de insolvență deschisă în Austria constituia o procedură principală care, în sensul considerentului (12) al regulamentului, are o întindere universală și include toate bunurile debitorului. În această privință, trebuie totuși amintit că expresia „toate bunurile debitorului” trebuie să fie în mod necesar limitată la bunurile debitorului situate în toate statele membre în care regulamentul este aplicabil (
4
).
27.
Aceasta înseamnă că bunurile BCL Trading care se aflau în Ungaria în perioada în care acest stat nu era încă membru al Uniunii nu erau afectate de deschiderea procedurii de insolvență în Austria în temeiul regulamentului.
28.
Totuși, această situație s-a schimbat ca urmare a aderării Republicii Ungare la Uniune, și anume după 1 mai 2004? Considerăm că răspunsul la o astfel de întrebare trebuie să fie afirmativ, având în vedere dispozițiile coroborate ale articolului 16 alineatul (1) și ale articolului 17 alineatul (1) din regulament, care a devenit aplicabil în Ungaria potrivit articolului 2 din Actul privind condițiile de aderare. Chiar dispozițiile menționate ale regulamentului implică includerea continuă a bunurilor debitorului situate pe teritoriul unui stat în curs de aderare printre bunurile vizate de procedura principală de insolvență.
29.
Articolul 16 alineatul (1) din regulament impune tuturor statelor membre să recunoască orice hotărâre de deschidere a unei proceduri de insolvență din momentul în care aceasta își produce efectele în statul de deschidere, cu condiția să fi fost pronunțată de o instanță a unui stat membru competentă în temeiul articolului 3 din regulament. Este evident că, în ceea ce privește statele care au aderat la Uniune după intrarea în vigoare a regulamentului, obligația în cauză nu poate lua naștere, prin aplicarea articolului 2 din Actul privind condițiile de aderare, decât începând de la aderarea statului în cauză la Uniune.
30.
În ceea ce privește condiția ca instanța care a pronunțat hotărârea de deschidere să fie competentă în temeiul articolului 3 din regulament, trebuie să se observe că este puțin important, în această privință, dacă statul în care trebuie să fie recunoscută o hotărâre de deschidere a unei proceduri de insolvență era sau nu era deja membru al Uniunii la data la care s-a pronunțat hotărârea de deschidere.
31.
Or, din articolul 16 alineatul (1) din regulament coroborat cu articolul 2 din Actul privind condițiile de aderare rezultă că statul membru care a aderat la Uniune după data intrării în vigoare a regulamentului avea obligația, de la aderarea sa la Uniune, să recunoască orice hotărâre de deschidere a unei proceduri de insolvență, dacă aceasta fusese pronunțată de o instanță competentă în temeiul articolului 3 din regulament. În consecință, începând de la data aderării unui stat la Uniune, hotărârea de deschidere a unei proceduri de insolvență pronunțată de o instanță a unui stat membru competentă în temeiul articolului 3 din regulament produce, potrivit articolului 17 alineatul (1) din regulament, efectele pe care i le atribuie legea statului de deschidere în noul stat membru în cauză.
32.
Cu privire la acest aspect trebuie să se observe că, potrivit considerentului (22) al regulamentului, este vorba despre o recunoaștere automată a hotărârilor de deschidere a unei proceduri de insolvență. Astfel cum Curtea a precizat deja, principiul încrederii reciproce le-a permis statelor membre să renunțe la normele lor interne de recunoaștere și de exequatur în favoarea unui mecanism simplificat de recunoaștere și de executare a hotărârilor pronunțate în cadrul unor proceduri de insolvență (
5
).
33.
Pentru a reveni la cazul nostru, trebuie repetat faptul că o acțiune a ERSTE Bank prin care se urmărea obținerea unei hotărâri de constatare a existenței unei garanții financiare asupra sumei plasate în depozit judiciar a fost introdusă la o instanță maghiară la 27 ianuarie 2006, adică după aderarea Republicii Ungare la Uniune. Din cele de mai sus rezultă că la data respectivă nu putea fi ignorată existența procedurii de insolvență deschise împotriva BCL Trading în Austria, în temeiul recunoașterii automate a hotărârii de deschidere a unei proceduri de insolvență prevăzute la articolul 16 alineatul (1) din regulamentul care a devenit aplicabil în Ungaria de la aderarea acesteia la Uniune. În consecință, potrivit articolului 17 alineatul (1) din regulament, hotărârea de deschidere a unei proceduri de insolvență pronunțată de o instanță austriacă producea în Ungaria efectele prevăzute de legea austriacă.
34.
Dat fiind faptul că acțiunea introdusă de ERSTE Bank privea bunurile persoanei juridice împotriva căreia fusese deja deschisă o procedură de insolvență într-un alt stat membru și că hotărârea instanței austriece de deschidere a unei proceduri de insolvență trebuia să fie recunoscută în Ungaria, revenea instanțelor maghiare sarcina de a aplica normele de procedură cuprinse în regulament. Aceasta înseamnă că instanța sesizată cu acțiunea ERSTE Bank trebuia, în primul rând, să își verifice competența internațională și, în al doilea rând, să stabilească legea aplicabilă în temeiul regulamentului.
35.
Instanța de trimitere a arătat în decizia sa de trimitere că, în ceea ce privește verificarea competenței internaționale a instanței, era necesară interpretarea articolului 5 alineatul (1) din regulament pentru a se stabili dacă instanțele maghiare erau competente să se pronunțe cu privire la acțiunea ERSTE Bank.
36.
Or, articolul 5 alineatul (1) din regulament nu se referă la competența instanței. Dispoziția menționată nu reglementează conflictul de competențe care poate rezulta din procedura de insolvență. Regula prevăzută de acesta constituie o normă privind conflictul de legi sub forma unei excepții de la principiul general al aplicării legii statului membru de deschidere a procedurii de insolvență prevăzut la articolul 4 alineatul (1) din regulamentul menționat.
37.
Astfel, este evident că articolul 5 alineatul (1) din regulament nu prezintă nicio utilitate pentru verificarea competenței internaționale a instanțelor maghiare chemate să se pronunțe cu privire la acțiunea ERSTE Bank.
38.
Cu toate acestea, trebuie să se precizeze în această privință că instanța de trimitere nu a adresat întrebarea preliminară în vederea aprecierii competenței internaționale a instanțelor maghiare. Pare mai curând că aceasta pornește de la ipoteza potrivit căreia trebuie să stabilească legea aplicabilă pentru a fi în măsură să își verifice propria competență de a examina acțiunea introdusă de ERSTE Bank.
39.
Or, astfel cum am arătat deja, instanța sesizată cu o astfel de acțiune trebuie, înainte de toate, să procedeze la verificarea competenței sale internaționale. Pentru a face acest lucru, instanța menționată trebuie să se întemeieze pe articolul 3 alineatul (1) din regulament, deși această dispoziție nu menționează în mod explicit decât competența de a deschide procedura de insolvență.
40.
În această privință, trebuie să se facă trimitere la Hotărârea Seagon, în care Curtea a declarat că articolul 3 alineatul (1) din regulament trebuie interpretat în sensul că atribuie de asemenea o competență internațională statului membru pe teritoriul căruia a fost deschisă procedura de insolvență pentru judecarea acțiunilor care derivă direct din această procedură și care sunt strâns legate de aceasta (
6
).
41.
Considerăm că tocmai aceasta este natura acțiunii introduse de ERSTE Bank, din moment ce vizează o parte din bunurile BCL Trading afectate de efectele hotărârii de deschidere a procedurii de insolvență. Pentru acest motiv, acțiunea menționată derivă direct din procedura de insolvență deschisă împotriva BCL Trading și este strâns legată de aceasta.
42.
Având în vedere natura acțiunii în cauză, competența internațională trebuie apreciată în temeiul articolului 3 alineatul (1) din regulament, care ne conduce spre instanțele austriece, presupunând că centrul intereselor principale ale BCL Trading se află pe teritoriul austriac. Bineînțeles, aceasta nu înseamnă că trebuie în mod necesar să fie vorba despre aceeași instanță care a deschis procedura de insolvență (
7
).
43.
Pe scurt, dacă admitem, în primul rând, că hotărârea de deschidere a procedurii de insolvență pronunțată de o instanță austriacă la data aderării Republicii Ungare la Uniune trebuia să fie recunoscută automat în Ungaria de la data menționată a aderării și, în al doilea rând, că acțiunea introdusă de ERSTE Bank deriva direct din această procedură de insolvență și era strâns legată de aceasta, instanțele maghiare nu ar fi dispus de o competență internațională de a se pronunța cu privire la acțiunea menționată. Rezultă că răspunsul Curții la întrebarea preliminară nu prezintă nicio utilitate pentru instanța de trimitere în scopul de a se pronunța cu privire la acțiune, dat fiind faptul că aceasta din urmă nu dispune de nicio competență internațională în acest sens și că întrebarea preliminară prezintă, în consecință, un caracter ipotetic.
44.
Desigur, este adevărat că, potrivit unei jurisprudențe constante, în cadrul procedurii instituite la articolul 267 TFUE, revine instanței naționale sesizate cu soluționarea litigiului, singura care cunoaște în mod direct situația de fapt și care trebuie să își asume răspunderea pentru hotărârea judecătorească ce urmează a fi pronunțată, sarcina de a aprecia, având în vedere particularitățile cauzei, atât necesitatea unei hotărâri preliminare pentru a fi în măsură să pronunțe propria hotărâre, cât și relevanța întrebărilor pe care le adresează Curții. În consecință, din moment ce întrebările adresate privesc interpretarea dreptului Uniunii, Curtea este, în principiu, obligată să se pronunțe (
8
).
45.
Cu toate acestea, Curtea a precizat de asemenea că, în situații excepționale, îi revine sarcina de a examina condițiile în care este sesizată de instanța națională în scopul de a-și verifica propria competență. Refuzul de a se pronunța asupra unei întrebări preliminare adresate de o instanță națională este posibil numai atunci când este evident că interpretarea dreptului comunitar solicitată nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul acțiunii principale, atunci când problema este de natură ipotetică sau atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt sau de drept necesare pentru a răspunde (
9
).
46.
Având în vedere jurisprudența amintită anterior și caracterul ipotetic al întrebării preliminare, considerăm că Curtea nu este competentă să răspundă la întrebarea preliminară.
47.
În cazul în care totuși Curtea s-ar considera competentă să răspundă la întrebarea preliminară, considerăm că ar trebui să se răspundă negativ la întrebarea adresată, dat fiind faptul că nu este îndeplinită una dintre condițiile de aplicare a articolului 5 alineatul (1) din regulament, și anume cea privind situarea unui bun al debitorului pe teritoriul unui alt stat membru la data deschiderii procedurii de insolvență. Astfel, condiția menționată nu ar putea fi considerată îndeplinită dacă bunul în cauză se afla la data respectivă pe teritoriul unui stat care a devenit membru al Uniunii numai ulterior acestei date.
Concluzie
48.
Având în vedere considerațiile de mai sus, propunem Curții să declare că nu este competentă să răspundă la întrebarea preliminară adresată de Legfelsőbb Bíróság.
(
1
)	Limba originală: franceza.
(
2
)	JO L 160, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 1, p. 143.
(
3
)	JO 2003, L 236, p. 33.
(
4
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 2 mai 2006, Eurofood IFSC (C-341/04, Rec., p. I-3813, punctul 28), Hotărârea din 21 ianuarie 2010, MG Probud Gdynia (C-444/07, Rep., p. I-417, punctul 22), și Hotărârea din 17 noiembrie 2011, Zaza Retail (C-112/10, Rep., p. I-11525, punctul 17).
(
5
)	Hotărârea MG Probud Gdynia (citată la nota de subsol 4, punctul 28 și jurisprudența citată).
(
6
)	Hotărârea din 12 februarie 2009 (C-339/07, Rep., p. I-767, punctul 21). Curtea a reluat această interpretare și mai recent în Hotărârea din 15 decembrie 2011, Rastelli Davide e C. (C-191/10, Rep., p. I-13209, punctul 20).
(
7
)	A se vedea în acest sens Hotărârea Seagon (citată la nota de subsol 6, punctul 27).
(
8
)	Ordonanța din 15 aprilie 2011, Debiasi (C-613/10, punctul 20 și jurisprudența citată).
(
9
)	Hotărârea din 7 iulie 2011, Agafiței și alții (C-310/10, Rep., p. I-5989, punctul 27 și jurisprudența citată).