62019CC0825
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
EVGENIJA TANCHEVA,
predstavljeni 3. junija 2021 (
1
)
Zadeva C‑825/19
Beeren‑, Wild‑, Feinfrucht GmbH
proti
Hauptzollamt Erfurt
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Thüringer Finanzgericht (turinško finančno sodišče, Nemčija))
„Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Carinska unija – Uredba (EU) št. 952/2013 – Postopek posebne rabe – Nadaljnje dovoljenje z učinkom za nazaj – Časovno področje uporabe – Pogoji“
1.
Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na dve ločeni vprašanji: prvič, na časovno področje uporabe člena 211 Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije (
2
) (v nadaljevanju: CZU), in drugič, na razlago člena 294(2) Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 (
3
) (v nadaljevanju: Uredba o izvajanju), če se ugotovi, da člena 211 Uredbe št. 952/2013 ni mogoče uporabiti ratione temporis.
2.
Thüringer Finanzgericht (turinško finančno sodišče, Nemčija; v nadaljevanju: predložitveno sodišče) je Sodišču predložilo štiri ločena vprašanja, od katerih se prva tri nanašajo na časovno uporabo člena 211 CZU, zadnje pa se nanaša na razlago člena 294(2) Uredbe o izvajanju. Na zahtevo Sodišča se bom v teh sklepnih predlogih omejil na preučitev prvih treh vprašanj.
I. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
1. Uredba št. 952/2013
3.
Člen 211 CZU, naslovljen „Dovoljenje“, določa:
„1.   Dovoljenje carinskih organov se zahteva, ko gre za:
(a)
[…] postop[ek] posebne rabe;
(b)
[…]
Pogoji, pod katerimi se dovoli uporaba enega ali več postopkov iz prvega pododstavka […] so določeni v dovoljenju.
2.   Carinski organi podelijo dovoljenje z učinkom za nazaj, kadar so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
obstaja dokazana gospodarska potreba;
(b)
zahtevek ni povezan s poskusom goljufivega dejanja;
(c)
vložnik je na podlagi vknjižb ali evidenc dokazal, da:
(i)
so izpolnjene vse zahteve iz postopka;
(ii)
je po potrebi mogoče identificirati blago za zadevno obdobje;
(iii)
takšne vknjižbe ali evidence omogočajo nadzor postopka;
(d)
izvesti je mogoče vse formalnosti, potrebne za ureditev položaja blaga, po potrebi tudi izrek zadevnih carinskih deklaracij za neveljavne;
(e)
vložniku v treh letih od dneva sprejema zahtevka ni bilo podeljeno nobeno dovoljenje z učinkom za nazaj;
(f)
gospodarskih pogojev ni treba preverjati, razen kadar se zahtevek nanaša na podaljšanje dovoljenja za isto vrsto operacij in blaga;
(g)
zahtevek se ne nanaša na upravljanje skladišč za carinsko skladiščenje blaga;
(h)
kadar se zahtevek nanaša na podaljšanje dovoljenja za isto vrsto operacij in blaga, se zahtevek vloži v treh letih po izteku veljavnosti prvotnega dovoljenja.
Carinski organi lahko dovoljenje z učinkom za nazaj podelijo tudi tedaj, ko blago, ki je bilo dano v carinski postopek, v času sprejema zahtevka za tako dovoljenje ni več na voljo.
[…]“
4.
Člen 288 CZU, (
4
) naslovljen „Uporaba“, določa:
„1.   Členi [seznam členov brez člena 211] se uporabljajo od 30. oktobra 2013.
2.   Členi, ki niso navedeni v odstavku 1, se uporabljajo od 1. maja 2016.“
2. Delegirana uredba (EU) 2015/2446
5.
Člen 172 Delegirane uredbe (EU) 2015/2446, (
5
) naslovljen „Učinek za nazaj“, določa:
„1.   Kadar carinski organi odobrijo dovoljenje z učinkom za nazaj v skladu s členom 211(2) zakonika, dovoljenje začne veljati najprej na dan sprejema zahtevka.
[…]
3.   Če zahtevek zadeva podaljšanje dovoljenja za isto vrsto operacije in blaga, se dovoljenje lahko odobri z učinkom za nazaj od dneva, ko je potekla veljavnost prvotnega dovoljenja.
[…]“
6.
Člen 256 Delegirane uredbe 2015/2446 določa:
„[…]
[Ta uredba] se uporablja od 1. maja 2016.
[…]“
II. Dejansko stanje, postopek in vprašanja za predhodno odločanje
7.
Družba Beeren‑, Wild‑, Feinfrucht GmbH (v nadaljevanju: BWF) uvaža, predeluje in prodaja v slanici vložene gobe. Družba BWF je imela do 31. decembra 2012 veljavno dovoljenje za uvažanje takih gob iz držav, ki niso članice Unije, in sproščanje takih gob v prosti promet za posebno rabo. Družba BWF je to dovoljenje pred njegovim iztekom večkrat uporabila. Družba ni zaprosila za podaljšanje dovoljenja. Po navedbah v predložitveni odločbi tega ni storila zaradi „nevednosti“. Družba BWF je po 31. decembru 2012 še naprej uvažala gobe iz držav, ki niso članice Unije, za sprostitev v prosti promet, za to blago pa ni zahtevala ugodne carinske obravnave. Družba BWF je plačala iz tega izhajajoč carinski dolg, katerega stroškov pa ni mogla prenesti na svoje stranke.
8.
Dejstvo, da je dovoljenju potekla veljavnost, je bilo odkrito med revizijo družbe. Družba BWF je 9. januarja 2015 zaprosila za podaljšanje prvotnega dovoljenja („nadaljnje dovoljenje“). Hauptzollamt Erfurt (glavni carinski urad v Erfurtu, Nemčija; v nadaljevanju: Hauptzollamt) je14. januarja 2015 izdal nadaljnje dovoljenje z učinkom za nazaj od 9. januarja 2015 (torej od dneva, ko je bil zahtevek vložen); ni pa izdal dovoljenja z učinkom za nazaj od datuma izteka prejšnjega dovoljenja (torej od 1. januarja 2013).
9.
Družba BWF je s sklicevanjem na napet ekonomski položaj, v katerem se je znašla zaradi prestrukturiranja, ki je bilo v teku, še enkrat zaprosila za nadaljnje dovoljenje z učinkom od 1. januarja 2013. Hauptzollamt je prošnjo zavrnil z odločbo z dne 13. maja 2015, saj je razsodil, da pogoji za izdajo dovoljenja z učinkom za nazaj v skladu s členom 294(2) Uredbe o izvajanju in/ali členom 294(3) Uredbe o izvajanju niso izpolnjeni.
10.
Družba BWF je zoper to odločbo vložila pritožbo. Hauptzollamt je to pritožbo zavrnil z odločbo z dne 6. aprila 2016, 3. maja 2016 pa je družba BWF proti tej odločbi vložila tožbo pri predložitvenem sodišču.
11.
V okviru te tožbe je družba BWF trdila, da bi moral izdajo nadaljnjega dovoljenja z učinkom za nazaj urejati člen 211 CZU, in ne člen 294 Uredbe o izvajanju, saj bi se moral prvi kot postopkovno pravilo retroaktivno uporabljati za nerešeno zadevo.
12.
Hauptzollamt je 21. marca 2019 in torej med tem, ko je postopek v glavni stvari še tekel, na podlagi člena 294 Uredbe o izvajanju izdal novo odločbo, ki je nadomestila odločbo z dne 13. maja 2015 (v obliki odločitve o pritožbi z dne 6. aprila 2016) in znova zavrnil zahtevek družbe BWF za podaljšanje retroaktivnega učinka nadaljnjega dovoljenja od 1. januarja 2013. Ta odločba je temeljila na drugačni obrazložitvi kot prejšnja odločba. Ta poznejša odločba z dne 21. marca 2019 je predmet postopka pred predložitvenim sodiščem.
13.
V teh okoliščinah je predložitveno sodišče prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 211(2) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije (v nadaljevanju: CZU) (UL 2013, L 269, str. 1) razlagati tako, da se uporablja samo za zahtevke, v primeru katerih bi dovoljenje z učinkom za nazaj veljalo od 1. maja 2016?
2.
Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: ali se člen 211 CZU pri zahtevkih, v primeru katerih veljavnost dovoljenja z učinkom za nazaj sega v obdobje pred 1. majem 2016, uporablja samo, če je bil zahtevek za dovoljenje z učinkom za nazaj sicer vložen pred začetkom veljavnosti novih predpisov, vendar so carinski organi take zahtevke prvič zavrnili po 1. maju 2016?
3.
Če je odgovor na drugo vprašanje nikalen: ali se člen 211 CZU pri zahtevkih, v primeru katerih veljavnost dovoljenja z učinkom za nazaj sega v obdobje pred 1. majem 2016, uporablja tudi, če so carinski organi take zahtevke zavrnili že pred 1. majem 2016 in tudi pozneje (z drugo obrazložitvijo)?
4.
Če je odgovor na prvo in drugo vprašanje pritrdilen, odgovor na tretje vprašanje pa nikalen: ali je treba člen 294(2) Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe (EGS) št. 2913/92 (UL posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 6, str. 3) razlagati tako, da
(a)
se je lahko dovoljenje z učinkom za nazaj od datuma, ko je poteklo prvotno dovoljenje, odobrilo največ za eno leto pred datumom, ko je bil zahtevek vložen, kot je določeno v odstavku 3 te določbe, in
(b)
morata obstajati dokaz gospodarske potrebe iz odstavka 3 te določbe ter izključitev poskusa goljufivega dejanja ali očitne malomarnosti podana tudi v primeru nadaljnjega dovoljenja na podlagi odstavka 2?“
14.
Družba BWF in Evropska komisija sta predložili pisni stališči. Obravnava se ni zahtevala in je ni bilo.
III. Analiza
A.
Uvodna pojasnila
15.
S prvimi tremi vprašanji se predložitveno sodišče v bistvu sprašuje o časovni veljavnosti člena 211(2) CZU, predvsem pa, ali je to določbo mogoče uporabiti ratione temporis za položaj, kakršen je v postopku v glavni stvari.
16.
Kot je Sodišče večkrat razsodilo, se novo pravno pravilo uporablja od začetka veljavnosti akta, v katerem je vsebovano, in čeprav se ne uporablja za pravne položaje, ki so nastali in se v celoti končali med veljavnostjo starega predpisa, se uporablja za njihove prihodnje učinke in nove pravne položaje. (
6
)
17.
V skladu z ustaljeno sodno prakso se postopkovna pravila na splošno uporabljajo za vse spore, ki potekajo, ko ta pravila začnejo veljati, v nasprotju z materialnopravnimi pravili, ki se običajno razlagajo tako, da se načeloma ne nanašajo na položaje, ki so nastali pred začetkom njihove veljavnosti, razen če iz njihovega besedila, njihovih ciljev ali njihove strukture jasno izhaja, da jim je treba pripisati tak učinek. (
7
)
18.
Najprej bom torej obravnaval vprašanje, ali je treba člen 211(2) CZU razumeti kot materialnopravno ali postopkovno pravilo. Ker bom prišel do ugotovitve, da je člen 211(2) CZU materialnopravno pravilo, bom nato obravnaval vprašanje, ali iz besedila, ciljev ali strukture te določbe jasno izhaja, da bi se vseeno morala uporabljati z učinkom za nazaj.
B.
Ali je člen 211(2) CZU materialnopravno ali postopkovno pravilo?
19.
Predložitveno sodišče v svoji predložitveni odločbi navaja, da je po njegovem mnenju člen 211 CZU v osnovi postopkovno pravilo. Predložitveno sodišče se v podporo temu stališču sklicuje na mesto določbe v strukturi CZU in njeno glavno vsebino. Tožeča stranka v postopku v glavni stvari prav tako navaja, da bi bilo treba člen 211 Uredbe št. 952/13 obravnavati kot postopkovno pravilo.
20.
S to analizo se ne strinjam.
1. Vsebina člena 211(2) CZU
21.
Čeprav Sodišče še ni obravnavalo vprašanja, ali je treba člen 211(2) CZU obravnavati kot materialnopravno ali postopkovno pravilo in ali bi bilo to določbo treba razlagati tako, da ima učinek za nazaj, pa je v več zadevah obravnavalo razliko med materialnopravnimi in postopkovnimi pravili na področju carinskega prava. Sodišče je na splošno razsodilo, da so določbe, ki so odločilne za obstoj (ali znesek) carinskega dolga, „materialnopravna pravila“, ki jim običajno ni mogoče priznati retroaktivne veljavnosti.
22.
V sodbah z dne 23. februarja 2006, Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136), in z dne 8. septembra 2005, Beemsterboer Coldstore Services (C‑293/04, EU:C:2006:162), je Sodišče razsodilo, da so pravila, ki urejajo carinski dolg, oziroma pravila, ki urejajo pogoje, v katerih je dolžnik oproščen naknadnega plačevanja uvoznih dajatev, materialnopravna pravila.
23.
Sodišče je v zadevi Molenbergnatie torej menilo, da člen 221(1) in (2) Uredbe (EGS) št. 2913/92, (
8
) ki se nanaša na sporočanje „zneska dolga“ dolžniku, določa popolnoma postopkovna pravila. (
9
) Ta pravila niso urejala obstoja carinskega dolga.
24.
Nasprotno pa je Sodišče ugotovilo, da člen 221(3) CZS določa pravilo, ki „ureja sam carinski dolg“. (
10
) Ta odstavek je določal, da „dolžniku sporočila ni več mogoče posredovati po poteku roka treh let od dneva nastanka carinskega dolga“. Ker je dolg po mnenju Sodišča po poteku tega roka „zastaral in posledično ugasnil“, je Sodišče ugotovilo, da je v tej določbi vsebovano pravilo materialnega prava. (
11
) Člen 221(3) CZS kot tak ni mogel biti uporabljen za izterjavo carinskega dolga, nastalega pred 1. januarjem 1994, dnevom, ko je ta določba začela veljati. (
12
)
25.
V zadevi Beemsterboer Coldstore Services je Sodišče razsodilo, da člen 220(2)(b) CZS uzakonja materialnopravno pravilo, „kolikor pravilo ureja pogoje, v katerih je dolžnik oproščen naknadnega plačevanja uvoznih dajatev po napaki carinskih organov“. (
13
) Po mnenju generalne pravobranilke J. Kokkot ima določba materialnopravno vsebino, saj je „namenjen razjasnitvi vprašanja, ali mora dolžnik zakonsko dolgovani znesek dajatev še plačati (naknadno) ali ne“. (
14
)
26.
V zadevi Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167) se je Sodišče vzdržalo izrecne opredelitve določbe, ki določa 12‑mesečni rok za upoštevanje določenih popravkov cen, kot materialnopravno (ne pa postopkovno) pravilo. Sodišče zadevni določbi ni priznalo retroaktivnega učinka z utemeljitvijo, da bi se z retroaktivno uporabo novega, krajšega roka za te popravke „poseglo v legitimna pričakovanja“. (
15
) Generalni pravobranilec J. Mazák je v svojih sklepnih predlogih v navedeni zadevi izrecno izrazil svoje stališče, da materialnopravna narava zadevnega pravila izhaja iz dejstva, da „opredeljuje […] pogoje za uporabo pravice do popravka transakcijske vrednosti“. (
16
) Naj dodam, da je bila ta vrednost odločilna za znesek carinskega dolga.
27.
Razlikovanje, ki temelji na vprašanju, ali so zadevna pravila odločilna za obstoj ali znesek carinskega dolga, je zelo smiselno. Kot v svojem stališču opozarja Komisija, oprostitev ali izvzetje od plačila ali naložitev carine za enako blago, uvoženo istočasno in v enakih dejanskih okoliščinah, ne moreta biti odvisni od trajanja upravnih ali sodnih postopkov. Enak sklop dejanskih okoliščin, ki so se pojavile istočasno, bi moral povzročiti enak carinski dolg in bi se moral obravnavati v skladu z istimi materialnopravnimi pravili.
28.
Če to logiko uporabim za vprašanja, ki jih je postavilo predložitveno sodišče, menim, da je člen 211(2) CZU materialnopravno pravilo.
29.
Člen 211(2) CZU v angleški jezikovni različici (
17
) določa, da „the customs authorities shall grant an authorisation with retroactive effect“, kadar so izpolnjeni vsi našteti pogoji. Če ni takega dovoljenja za uvoz zadevnega blaga s strani družbe BWF v obdobju od 1. januarja 2013 do 8. januarja 2015, je nastala obveznost plačila carine za uvoz tega blaga.
30.
Če pa bi bilo družbi BWF bodisi v skladu s členom 211(2) CZU bodisi v skladu s členom 294 Uredbe o izvajanju podeljeno dovoljenje z učinkom za nazaj, bi se uporabilo izvzetje za posebno rabo in družba BWF bi lahko zahtevala vračilo plačanih carin.
31.
Izpolnitev vseh pogojev, naštetih v členu 211 CZU, ni le pogoj za podelitev dovoljenja z učinkom za nazaj, ampak tudi – če se za zdaj ne upošteva francoska jezikovna različica člena 211(2) CZU – dejansko zahteva, da carinski organi na zahtevo podelijo tako dovoljenje. To dovoljenje je zato odločilno za obstoj carinskega dolga v zvezi z zadevnim blagom.
32.
V skladu s sodno prakso iz točk od 22 do 26 teh sklepnih predlogov torej menim, da je treba člen 211(2) CZU obravnavati tako, da določa materialnopravno pravilo.
33.
Natančnejša preučitev posameznih pogojev, naštetih v členu 211(2), od (a) do (h), CZU zgolj potrdi to stališče.
34.
Točka (a) zahteva „dokazano gospodarsko potrebo“, točka (b) pa zahteva, da zahtevek ni povezan s poskusom goljufivega dejanja. Niti obstoj gospodarske potrebe niti neobstoj goljufivega dejanja se ne nanašata na postopkovna vprašanja; bolj gre za vsebinski zahtevi, ki morata biti izpolnjeni za pridobitev dovoljenja z učinkom za nazaj. Čeprav točka (a) zahteva „dokazano“ gospodarsko potrebo, ne obravnava postopkovnih vprašanj takega dokazovanja.
35.
Točka (c) zahteva, da vložnik na podlagi vknjižb ali evidenc dokaže, da: so izpolnjene vse zahteve iz postopka; je po potrebi mogoče identificirati blago za zadevno obdobje; in da takšne vknjižbe ali evidence omogočajo nadzor postopka. Točka (d) zahteva, da je mogoče izvesti vse formalnosti, potrebne za ureditev položaja blaga, točka (f) pa določa, da „gospodarskih pogojev ni treba preverjati“. Čeprav se te določbe nanašajo na postopkovna vprašanja, ne obravnavajo načina, kako bi morale biti te zahteve izpolnjene ali kako bi moralo biti to dokazano, ampak določajo pogoje za podelitev dovoljenja z učinkom za nazaj.
36.
Točka (e) določa pogoj, da vložniku v treh letih od dneva sprejema zahtevka ni bilo podeljeno nobeno dovoljenje z učinkom za nazaj, točka (g) izključuje zahtevke, ki se nanašajo na upravljanje skladišč za carinsko skladiščenje blaga, točka (h) pa določa pogoj, da se zahtevek, ki se nanaša na isto vrsto operacij in blaga, vloži v treh letih.
37.
Vse te zahteve so po mojem mnenju v celoti ali v glavnem vsebinski pogoji.
2. Mesto člena 211(2) v strukturi CZU
38.
Člen 211 je del poglavja 1, naslovljenega „Splošne določbe“, pod naslovom VII CZU „Posebni postopki“. Poglavje 1 zajema člene od 210 do 225 CZU.
39.
Organizacija določb poglavja 1 prosto sledi vzorcu, pri katerem eni ali dvema v celoti ali v glavnem materialnopravnima določbama, ki se nanašata na dovoljenje (člen 211) oziroma na zaključek posebnega postopka (člen 215) oziroma na gibanje blaga (člen 219) in običajno ravnanje (člen 220), sledi člen, naslovljen „Prenos pooblastila“, ki na Komisijo prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov, ki dopolnjujejo določene nebistvene dele teh pravil (členi 212, 216 in 221), in člen, naslovljen „Podelitev izvedbenih pooblastil“ (členi 213, 217 in 222), ki Komisiji naroča, da „z izvedbenimi akti določi postopkovna pravila“, ki se nanašajo na del teh materialnopravnih pravil. (
18
)
40.
Menim torej, da struktura CZU ne govori v prid temu, da se člen 211(2) obravnava kot postopkovno pravilo. Nasprotno je umestitev člena 211(2) v poglavje 1 naslova VII mesto, kjer bi se pričakovalo materialnopravno, in ne postopkovno pravilo.
C.
Ali se člen 211(2) vseeno lahko uporablja retroaktivno?
41.
Materialnopravna pravila prava Unije se lahko izjemoma razlagajo tako, da se uporabljajo za položaje, ki so nastali pred začetkom veljavnosti teh pravil, če iz njihovega besedila, ciljev ali strukture jasno izhaja, da jim je treba pripisati tak učinek. (
19
)
42.
V zadevi Beemsterboer Coldstore Services je Sodišče v zvezi s tem razsodilo, da je primerno uporabiti novo, spremenjeno različico materialnopravnega pravila za položaje, ki so nastali pred začetkom veljavnosti tega pravila, saj je nova različica „predvsem pojasnjevalnega značaja“. (
20
) V tisti zadevi je bila spremenjena različica zadevne določbe sprejeta, da bi izboljšala pravno varnost in, ker je novo besedilo okrepilo varstvo legitimnih pričakovanj zadevnih trgovcev, načeli pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj nista nasprotovali uporabi spremenjene različice za položaje, ki so nastali pred začetkom njene veljavnosti. (
21
)
43.
Nasprotno pa člen 221(2) CZU uvaja bistvene spremembe v predhodno zakonodajo. Medtem ko člen 294 Uredbe o izvajanju vsebuje besedilo, v skladu s katerim carinski organi „lahko izdajo dovoljenje z učinkom za nazaj“, pa člen 221(2) CZU določa, da ti organi „podelijo dovoljenje z učinkom za nazaj“, kadar so izpolnjeni vsi našteti (v celoti ali v glavnem vsebinski) pogoji. Jasno je, da to ni zgolj pojasnjevalna sprememba.
44.
V preambuli ali v pripravljalnem gradivu nisem odkril znakov, da je bila načrtovana retroaktivna uporaba člena 211(2) CZU.
45.
Prav tako naj opozorim, da se predložitveno sodišče sprašuje, ali se pravila postopka posebne rabe lahko uporabljajo retroaktivno. Dovoljenje za postopek posebne rabe je lahko podeljeno le pod določenimi pogoji in ta postopek torej predstavlja izjemo od splošnih carinskih pravil. Kot takšna bi bilo treba pravila, ki urejajo ta postopek, razlagati ozko. (
22
) Podelitev dovoljenja z učinkom za nazaj v skladu s členom 211(2) CZU in členom 172(1) Delegirane uredbe prav tako predstavlja izjemo od splošnega pravila za podelitev dovoljenj, za katero veljajo posebni pogoji. Podelitev dovoljenja z učinkom za nazaj od datuma, ko je poteklo prvotno dovoljenje, je v skladu s členom 211(2)(h) CZU in členom 172(3) Delegirane uredbe dodatna izjema od splošnih pravil za dovoljenja z učinkom za nazaj, za katero veljajo dodatni pogoji. Široka razlaga uporabe teh pravil ratione temporis se torej ne zdi upravičena.
D.
Drugo in tretje vprašanje
46.
Da bi se postopkovna pravila uporabila v dejanskem položaju, ki je nastal pred datumom učinkovanja teh pravil, je posebna zahteva, da je zadeva v času, ko postopkovna pravila začnejo veljati, „nerešena“. Zaradi odgovora na prvo vprašanje sta drugo in tretje vprašanje, ki ju je zastavilo predložitveno sodišče, brezpredmetni. Zato ni treba obravnavati vprašanja, ali je bila zadeva v času, ko je člen 211(2) CZU začel veljati (1. maj 2016), „nerešena“.
IV. Predlog
47.
Zato Sodišču predlagam, naj na prva tri vprašanja predložitvenega sodišča odgovori:
Člen 211(2) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije se kot materialnopravno pravilo uporablja samo za zahtevke, v primeru katerih bi dovoljenje z učinkom za nazaj veljalo od 1. maja 2016.
(
1
)	Jezik izvirnika: angleščina.
(
2
)	UL 2013, L 269, str. 1.
(
3
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 307.
(
4
)	Kot določa Popravek Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije (UL 2013, L 287, str. 90).
(
5
)	Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/2446 z dne 28. julija 2015 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta o podrobnih pravilih v zvezi z nekaterimi določbami carinskega zakonika Unije (UL 2015, L 343, str. 1; v nadaljevanju: Delegirana uredba).
(
6
)	Sodba z dne 26. marca 2015, Komisija/Moravia Gas Storage (C‑596/13 P, EU:C:2015:203, točka 32 in tam navedena sodna praksa).
(
7
)	Sodbe z dne 12. novembra 1981, Meridionale Industria Salumi in drugi (od 212/80 do 217/80, EU:C:1981:270, točka 9); z dne 23. februarja 2006, Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136, točka 31); z dne 11. decembra 2008, Komisija/Freistaat Sachsen (C‑334/07 P, EU:C:2008:709, točka 44), in z dne 26. marca 2015, Komisija/Moravia Gas Storage (C‑596/13 P, EU:C:2015:203, točka 33). Dalje, Sodišče je v zadevi Meridionale Industria Salumi in drugi (točki 11 in 12) razsodilo, da postopkovnim in materialnopravnim pravilom uredbe, ki tvorijo nedeljivo celoto in katerih posamezne določbe ne smejo biti obravnavane ločeno, ne more biti priznan učinek za nazaj, „razen če zadosti jasni pokazatelji ne vodijo k [takemu] sklepu“.
(
8
)	Uredba Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 307) (v nadaljevanju: CZS).
(
9
)	Sodba z dne 23. februarja 2006, Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136, točka 36).
(
10
)	Prav tam (točka 39).
(
11
)	Prav tam (točka 41).
(
12
)	Prav tam (točka 42). Za kritičen pogled na analizo Sodišča v zadevi Molenbergnatie glej sklepne predloge generalne pravobranilke E. Sharpston v združenih zadevah Josef Vosding Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb (od C‑278/07 do C‑280/07, EU:C:2008:521, točki 31 in 32). Kritika v sklepnih predlogih generalne pravobranilke E. Sharpston se nanaša na vprašanji, ali zaradi poteka zastaralnega roka carinski dolg dejansko ugasne (kot je Sodišče razsodilo v zadevi Molenbergnatie) in torej ali zastaralni rok dejansko ureja sam dolg. S tem pa se ni podvomilo o ugotovitvi, da je treba pravilo, ki ureja dolg, šteti za materialnopravno pravilo.
(
13
)	Sodba z dne 9. marca 2006, Beemsterboer Coldstore Services (C‑293/04, EU:C:2006:162, točka 20).
(
14
)	Sklepni predlogi generalne pravobranilke J. Kokott v zadevi Beemsterboer Coldstore Services (C‑293/04, EU:C:2005:527, točka 24).
(
15
)	Sodba z dne 19. marca 2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, točka 36).
(
16
)	Točka 47 navedenih sklepnih predlogov.
(
17
)	Ugotavljam, da se francoska jezikovna različica vsebinsko razlikuje od angleške različice: „Les autorités douanières peuvent accorder une autorisation avec effet rétroactif […]“ (moj poudarek). Zdi se, da se bolgarska, danska, nemška, italijanska, poljska, slovaška in švedska jezikovna različica skladajo z angleško različico. Razlika ni odločilna za analizo v teh sklepnih predlogih.
(
18
)	Ni posebnih členov, ki na Komisijo prenašajo pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov ali zahtevajo, da določi postopkovna pravila, ki se navezujejo na člen 210, ki se nanaša na področje uporabe posebnih postopkov, člen 214, ki obravnava zahteve o evidencah, ali člen 218, ki se nanaša na prenos pravic in obveznosti
(
19
)	Sodba z dne 9. marca 2006, Beemsterboer Coldstore Services (C‑293/04, EU:C:2006:162, točka 21).
(
20
)	Prav tam (točki 25 in 26).
(
21
)	Prav tam (točki 22 in 23).
(
22
)	Po analogiji glej sodbe z dne 11. novembra 1999, Söhl & Söhlke (C‑48/98, EU:C:1999:548, točka 52); z dne 29. julija 2010, Isaac International (C‑371/09, EU:C:2010:458, točka 42), in z dne 14. januarja 2010, Terex Equipment in drugi (C‑430/08 in C‑431/08, EU:C:2010:15, točka 42).