Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
ATHANASIOSA RANTOSA,
predstavljeni 26. februarja 2026(1)
Zadevi C-496/23 P in C-497/23 P
Meta Platforms Ireland Ltd, nekdanja Facebook Ireland Ltd
proti
Evropski komisiji
„ Pritožba – Konkurenca – Člen 102 PDEU – Zloraba prevladujočega položaja – Trg podatkov – Upravni postopek – Uredba (ES) št. 1/2003 – Člen 18(3) – Sklep o zahtevi po informacijah – Potrebnost zahtevanih informacij – Sorazmernost – Pravica do spoštovanja zasebnega življenja – Virtualna podatkovna soba – Načelo dobrega upravljanja – Poslovna skrivnost “
Uvod
1.        Družba Meta Platforms Ireland Ltd (v nadaljevanju: pritožnica) s pritožbama predlaga razveljavitev sodb Splošnega sodišča Evropske unije z dne 24. maja 2023, Meta Platforms Ireland/Komisija (T-452/20, EU:T:2023:277; v nadaljevanju: prva izpodbijana sodba), in Meta Platforms Ireland/Komisija (T-451/20, EU:T:2023:276; v nadaljevanju: druga izpodbijana sodba), s katerima je to sodišče zavrnilo njeni tožbi za razglasitev ničnosti sklepov Evropske komisije, ki vsebujeta zahteve po informacijah na podlagi člena 18(3) in člena 24(1)(d) Uredbe (ES) št. 1/2003(2) v zvezi s predložitvijo internih dokumentov pritožnice, ki jih imajo njene odgovorne osebe in so bili izdelani v več letih ter so opredeljeni na podlagi iskalnih izrazov, navedenih v teh sklepih (v nadaljevanju: sporna sklepa)(3).
2.        S tema pritožbama je Sodišče pozvano, naj pojasni obseg pristojnosti Komisije, da zahteva informacije od podjetij z elektronskimi poizvedbami, ki temeljijo na kombinaciji iskalnih izrazov, vključno z zaupnimi osebnimi in poslovnimi informacijami.
Pravni okvir
3.        Člen 18 Uredbe št. 1/2003, naslovljen „Zahteve po informacijah“, v odstavkih od 1 do 3 določa:
„1.      Za izpolnjevanje nalog, ki jih nalaga ta uredba, Komisija lahko z enostavnim zahtevkom ali z odločbo zahteva od podjetij in podjetniških združenj, da ji predložijo vse potrebne informacije.
2.      Kadar pošilja podjetjem ali podjetniškim združenjem enostavni zahtevek za informacije, Komisija navede pravno podlago in namen zahteve, podrobno navede, katere informacije zahteva, ter določi rok, v katerem mora informacije prejeti, in sankcije, ki jih predvideva člen 23 za predložitev netočnih ali zavajajočih informacij.
3.      Kadar Komisija zahteva predložitev podatkov od podjetij in podjetniških združenj z odločbo, navede pravno podlago in namen zahteve, podrobno navede, katere informacije zahteva, in določi rok, v katerem mora informacije prejeti. Prav tako navede sankcije, ki jih predvideva člen 23, in navede ali naloži sankcije, ki jih predvideva člen 24. Poleg tega navede pravico […] do pritožbe zoper odločbo [pri Sodišču Evropske unije].“
Dejansko stanje in izpodbijani sodbi
4.        Komisija je po prvih dveh sklopih zahtev po informacijah, na katera je pritožnica odgovorila v več fazah(4), 4. maja 2020 sprejela prvotna sklepa Facebook Marketplace in Facebook Data, s katerima je pritožnici naložila, naj ji predloži zahtevane informacije, sicer ji bo v primeru nepredložitve popolnih in natančnih informacij naložena denarna kazen(5).
5.        Pritožnica je 15. julija 2020 zoper oba sklepa vložila tožbi pri Splošnem sodišču in z ločenima vlogama vložila predloga za izdajo začasne odredbe, na podlagi katerih je predsednik Splošnega sodišča, potem ko je odredil odlog izvršitve navedenih sklepov do sprejetja sklepov, s katerimi se bo končal postopek za izdajo začasne odredbe, s sklepoma z dne 29. oktobra 2020 med drugim odredil odlog izvršitve teh sklepov v delu, v katerem se v njima določena obveznost nanaša na dokumente, ki niso povezani s poslovno dejavnostjo pritožnice in ki vsebujejo občutljive osebne podatke (v nadaljevanju: zaščiteni dokumenti), in dokler postopek v zvezi z virtualno podatkovno sobo, predviden s tema sklepoma, ni bil vzpostavljen.(6)
6.        Komisija je 11. decembra 2020 sprejela sklepa o spremembi Facebook Marketplace in Facebook Data, v katerima je bil, poleg tega, da je bilo pritožnici pod grožnjo denarne kazni naloženo, naj predloži zahtevane informacije, vključen tudi postopek v zvezi z virtualno podatkovno sobo, predviden z začasnima odredbama, za predložitev zaščitenih dokumentov.
7.        Pritožnica je 8. februarja 2021 na podlagi člena 86 Poslovnika Splošnega sodišča prilagodila svoji tožbi tako, da je upoštevala sprejetje teh sklepov.
8.        Splošno sodišče je z izpodbijanima sodbama v celoti zavrnilo tožbi, ki ju je vložila pritožnica, s čimer je zavrnilo tri tožbene razloge, ki jih je navedla in ki so se nanašali, prvič, na neobstoj obrazložitve, drugič, na kršitev člena 18 Uredbe št. 1/2003, pravico do obrambe in zlorabo pooblastil ter, tretjič, na kršitve pravice do spoštovanja zasebnega življenja, načela sorazmernosti in pravice do dobrega upravljanja.
Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
9.        Pritožnica je 3. avgusta 2023 vložila pritožbi zoper izpodbijani sodbi. Sodišču predlaga, naj najprej razveljavi izpodbijani sodbi, nato izpodbijana sklepa razglasi za nična ali, podredno, zadevi vrne v ponovno odločanje Splošnemu sodišču in, nazadnje, Komisiji naloži plačilo stroškov.
10.      Komisija Sodišču predlaga, naj zavrne pritožbi in pritožnici naloži plačilo stroškov.
11.      Stranki sta na obravnavi 26. novembra 2025 ustno podali stališča in odgovorili na vprašanja Sodišča.
Analiza
12.      Pritožnica v utemeljitev svojih dveh pritožb navaja tri pritožbene razloge, ki se v bistvu nanašajo na to, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, prvič, ker je razsodilo, da so nekateri iskalni izrazi v skladu z načelom nujnosti, drugič, ker ni grajalo tega, da Komisija ni opravila splošne presoje spoštovanja načela nujnosti, in tretjič, ker je razsodilo, da je Komisija lahko zahtevala dokumente, ki vsebujejo tako osebne informacije kot tudi informacije, povezane s poslovno dejavnostjo pritožnice (v nadaljevanju: mešani dokumenti), ne da bi sprejela zaščitne ukrepe ali ukrepe za varstvo osebnih podatkov(7).
Uvodne ugotovitve
13.      Prvič, naj spomnim, da člen 18(1) Uredbe št. 1/2003 Komisiji omogoča, da z enostavnim zahtevkom ali z odločbo zahteva od podjetij in podjetniških združenj, da ji predložijo vse potrebne informacije, ki jih potrebuje za izpolnjevanje nalog, ki jih nalaga ta uredba.(8) Člen 18(3) navedene uredbe zlasti določa, da Komisija navede pravno podlago in namen zahteve, podrobno navede, katere informacije zahteva, in določi rok, v katerem mora informacije prejeti.
14.      Natančneje, v skladu s sodno prakso Sodišča obveznost navedbe namena zahteve po informacijah, ki je odločilen element za presojo nujnosti informacij, pomeni, da mora Komisija v zahtevi navesti predmet svoje preiskave in s tem opredeliti domnevno kršitev pravil o konkurenci. Tako Komisiji ni treba naslovnika takšne zahteve po informacijah obvestiti o vseh informacijah, ki jih ima v zvezi z domnevnimi kršitvami, niti ji ni treba podati stroge pravne opredelitve teh kršitev, mora pa jasno navesti domneve, ki jih namerava preveriti.(9)
15.      V zvezi s tem lahko Komisija zahteva zgolj razkritje informacij, ki ji lahko omogočijo preiskavo domnevnih kršitev, ki preiskavo upravičujejo in so navedene v zahtevi po informacijah.(10) Glede na široka pooblastila za preiskavo, ki jih ima Komisija na podlagi Uredbe št. 1/2003, pa mora Komisija sama presoditi, ali je informacija potrebna, da se lahko odkrije kršitev pravil Unije o konkurenci.(11)
16.      Drugič, ugotavljam, da je treba nadzor, ki ga sodišče Unije izvaja nad presojo Komisije v zvezi s potrebnostjo zahteve po informacijah, presojati glede na cilj, naveden v tej zahtevi, in sicer sum glede kršitve, ki ga ta namerava preveriti. Zahteva po povezanosti med zahtevo po informacijah in domnevno kršitvijo je izpolnjena, če lahko Komisija ob izdaji zahteve razumno domneva, da so te informacije take, da ji bodo pomagale pri ugotavljanju obstoja te kršitve.(12)
17.      Natančneje, Sodišče mora, prvič, v skladu z načelom nujnosti preveriti, ali je povezava med domnevno kršitvijo in zahtevanimi informacijami dovolj tesna, da je zahteva Komisije utemeljena, drugič, pa mora v skladu z načelom sorazmernosti ugotoviti, ali so napori, ki se terjajo od podjetja, utemeljeni v javnem interesu in ali niso pretirani.(13) V ta namen je treba zlasti pretehtati javni interes, ki upravičuje preiskavo Komisije, in njeno potrebo, da prejme informacije, kar ji omogoča izvajanje nalog, ki so ji dodeljene s Pogodbo DEU, na eni strani, ter delovno obremenitev, ki jo podjetju povzroči zahteva po informacijah, na drugi strani.(14)
18.      Tretjič in zadnjič, poudarjam, da presoja dejstev ni pravno vprašanje, ki bi bilo kot tako predmet nadzora Sodišča, razen v primeru izkrivljanja dokazov, predloženih Splošnemu sodišču(15), kar mora dokazati pritožnik tako, da natančno navede dokaze, ki naj bi jih to sodišče izkrivilo, in dokaže napake pri analizi, ki so po njegovem mnenju povzročile, da je Splošno sodišče izkrivilo dokaze(16).
19.      Trditve pritožnice bom preučil ob upoštevanju te sodne prakse.
Prva pritožbena razloga: presoja potrebnosti informacij, ki jih je Komisija zahtevala s spornima sklepoma
20.      Prva pritožbena razloga iz obeh pritožb(17) se nanašata na to, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je štelo, da so iskalni izrazi, navedeni v izpodbijanih sodbah, v skladu z načelom nujnosti iz člena 18(1) in (3) Uredbe št. 1/2003(18). Pritožbena razloga sta razdeljena na tri oziroma štiri dele.(19)
Pomembnost iskalnih izrazov, ki jih je uporabila Komisija
21.      Pritožnica s prvim in drugim delom prvega pritožbenega razloga v zadevi C-496/23 P ter s prvim in tretjim delom prvega pritožbenega razloga v zadevi C-497/23 P trdi, da je Splošno sodišče napačno razsodilo, da je mogoče šteti, da so vsi dokumenti, ki vsebujejo iskalne izraze, ki so v pritožbi opredeljeni kot da so „del vsakdanjega jezika“, nujni za preiskave, ki so privedle do spornih sklepov (v nadaljevanju: sporne preiskave).(20)
22.      V izpodbijanih sodbah je Splošno sodišče v bistvu preučilo cilj, naveden v zahtevi po informacijah, tj. sum glede kršitve, ki ga je Komisija nameravala preveriti(21), in ugotovilo, da je ta institucija glede na okoliščine, na katere se je sklicevala in ki jih pritožnica ni izpodbijala, s tem, ko je od pritožnice zahtevala predložitev dokumentov, ki so bili pridobljeni z uporabo pregledanih iskalnih izrazov, lahko na dan izpodbijanih sklepov razumno domnevala, da bi ji te informacije pomagale ugotoviti obstoj navedenih ravnanj(22). Splošno sodišče je prav tako izključilo, da bi lahko bili pregledani iskalni izrazi v nasprotju z načelom nujnosti zaradi velikega števila dokumentov, ki so bili identificirani z uporabo teh izrazov.(23)
23.      V zvezi s tem naj najprej opozorim, da presoja nujnosti zahteve po informacijah, ki jo je opravilo Splošno sodišče, v smislu sodne prakse, navedene v točki 18 teh sklepnih predlogov, ni pravno vprašanje, ki bi bilo kot tako predmet nadzora Sodišča, razen v primeru izkrivljanja dokazov, predloženih Splošnemu sodišču. Menim, da pritožnica v obravnavani zadevi ne trdi – in še manj dokazuje – da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva ali dokaze, ko je ugotovilo, prvič, da je Komisija iskalne izraze opredelila ob upoštevanju elementov, ki jih je imela na voljo in ki so povezani z domnevnimi kršitvami, ki so predmet spornih preiskav, in drugič, da zgolj dejstvo, da uporaba pregledanih iskalnih izrazov privede do identifikacije številnih neupoštevnih dokumentov, ne postavlja pod vprašaj zakonitosti spornih sklepov.
24.      Čeprav bi bilo vsekakor mogoče trditve pritožnice zavreči kot nedopustne zgolj na tej podlagi, vseeno menim, da je zaradi pojasnitve Sodišču koristno preučiti njihovo utemeljenost.
25.      Prvič, v zvezi z nujnostjo pregledanih iskalnih izrazov ugotavljam, da čeprav – kot trdi pritožnica – v skladu s sodno prakso Sodišča, navedeno v točki 16 teh sklepnih predlogov, zgolj povezava med dokumentom in zatrjevano kršitvijo ne zadostuje za ugotovitev, da je zahteva nujna, je v tej sodni praksi pojasnjeno tudi, da je takšna povezava ugotovljena, kadar lahko Komisija ob vložitvi zahteve razumno domneva, da ji bodo lahko dokumenti, ki ustrezajo zadevnim iskalnim izrazom,  v pomoč pri ugotavljanju obstoja zatrjevane kršitve, kar je Splošno sodišče v obravnavani zadevi tudi ugotovilo in česar pritožnica ni izpodbijala.(24)
26.      Drugič, ugotavljam, da trditve pritožnice v bistvu temeljijo na dejstvu, da bi iskalni izrazi zaradi svoje generičnosti neizogibno privedli do identifikacije številnih dokumentov, ki niso pomembni za sporne preiskave, kar po njenem mnenju ni v skladu z načelom sorazmernosti.(25)
27.      V zvezi s tem, prvič, ugotavljam, da za to, da zahteva po informacijah, ki temelji na iskalnih izrazih, izpolnjuje merila iz člena 18(1) Uredbe št. 1/2003, ni potrebno, da so vsi identificirani dokumenti – niti znatno število med njimi – koristni za preiskavo.(26) Nasprotno, dejstvo, da so nekateri ali celo večina identificiranih dokumentov lahko nepomembni za preiskavo, samo po sebi ne zadostuje, da bi se štelo, da zadevni iskalni izrazi nikakor niso povezani s kršitvijo, o kateri sumi Komisija.(27) Preučitev nujnosti (in sorazmernosti) zahteve po informacijah namreč ne more temeljiti na izključno kvantitativnem ali statističnem merilu.(28)
28.      Drugič, ob upoštevanju ugotovitve iz prejšnje točke teh sklepnih predlogov je treba kot brezpredmetne zavrniti trditve pritožnice, ki temeljijo na konkretnih primerih, v skladu s katerimi naj bi nekateri iskalni izrazi, ki jih je uporabila Komisija, identificirali več dokumentov, ki niso pomembni za preiskavo(29), česar Komisija sicer ne izpodbija, vendar to ne zadostuje za izpodbijanje presoje Splošnega sodišča(30).
29.      Tretjič, dejstvo, da bi Komisija lahko uporabila bolj specifične izraze (ali kombinacije izrazov) ali sorazmernejše možnosti iskanja ali celo oblikovala svoje zahteve tako, da bi lahko razumno ciljala na pomembne dokumente ali določila filtre ali druge zaščitne ukrepe, te ugotovitve ne more omajati. Glede na sodno prakso Sodišča, navedeno v točki 15 teh sklepnih predlogov, mora namreč Komisija opredeliti svoje preiskovalne tehnike in se glede na razpoložljive indice odločiti, kako pridobiti informacije, ki so koristne za njeno preiskavo. Če se torej ugotovi, da je Komisija lahko razumno domnevala, da bi ji zahtevane informacije lahko pomagale pri preiskavi domnevne kršitve, njene zahteve ni mogoče izpodbijati, ne glede na možnost predložitve bolj omejenih zahtev po informacijah.(31)
30.      Podobno ugotavljam, kot trdi Komisija in ne da bi pritožnica to izpodbijala, da so v izpodbijanih sodbah navedeni zaščitni ukrepi, ki se uporabljajo za zahtevo po informacijah, in sicer najprej v skladu s sklepoma o spremembi(32), nato z obveznostjo varovanja poslovne skrivnosti(33) in nazadnje z zaupnostjo sporazumevanja med odvetnikom in stranko ter dobrimi praksami Komisije(34).
31.      Skratka, zdi se, da pritožnici ni uspelo dokazati, da so bili iskalni izrazi, ki jih je uporabila Komisija, neprimerni za pridobitev dokumentov, pomembnih za preiskavo, kar je v skladu s sodno prakso Sodišča odločilno merilo za ugotovitev obstoja povezave med zahtevo po informacijah in domnevno kršitvijo. Ti izrazi torej izpolnjujejo pogoje iz člena 18(1) Uredbe št. 1/2003, ne glede na to, da se lahko z njimi identificira veliko število dokumentov, ki niso pomembni za preiskavo, to pa ne zadostuje za izpodbijanje zgoraj navedene ugotovitve(35).
32.      Zato predlagam, naj se prva dela prvih pritožbenih razlogov v obeh pritožbah ter drugi del prvega pritožbenega razloga v zadevi C-496/23 P in tretji del prvega pritožbenega razloga v zadevi C-497/23 P zavrnejo kot nedopustni ali neutemeljeni.
Neobstoj obrazložitve glede potrebe po omejitvi obsega zahteve po informacijah
33.      Pritožnica z drugim delom prvega pritožbenega razloga v zadevi C-497/23 P Splošnemu sodišču očita, da je kršilo obveznost obrazložitve, ker je zavrnilo trditev, da bi morala Komisija omejiti obseg svoje zahteve.(36)
34.      Vendar menim, da v nasprotju z navedbami pritožnice točka 136 druge izpodbijane sodbe ni odločilna. Splošno sodišče je namreč svojo obrazložitev podrobno navedlo v točkah 137 in 138 iste sodbe, iz katerih v bistvu izhaja, da pritožnica ni mogla trditi, da bi Komisija morala omejiti obseg svoje zahteve, ker je bila ta, prvič, že omejena na dva skrbnika in je vključevala isto obdobje kot preiskava, ter drugič, ker je Komisija na dan sprejetja sklepa Facebook Data lahko razumno domnevala, da bi bile zahtevane informacije lahko koristne za preiskavo.(37)
35.      Zato predlagam, naj se drugi del prvega pritožbenega razloga v zadevi C-497/23 P zavrne kot neutemeljen.
Neobstoj zaščitnih ukrepov, enakovrednih tistim, ki so določeni za preglede
36.      Pritožnica s tretjim delom prvega pritožbenega razloga v zadevi C-496/23 P in četrtim delom prvega pritožbenega razloga v zadevi C-497/23 P Splošnemu sodišču očita, da je v izpodbijanih sodbah zavrnilo njeno trditev, da je Komisija kršila načelo nujnosti, ker je zahtevala predložitev dokumentov, ne da bi določila filtre ali zaščitne ukrepe, ki so vsaj enakovredni tistim, ki so podjetjem zagotovljeni v okviru pregledov, opravljenih na podlagi člena 20 Uredbe št. 1/2003.(38)
37.      Splošno sodišče je v izpodbijanih sodbah poudarilo, da v okviru ničnostne tožbe zoper sklep o zahtevi po informacijah ni pristojno za nadzor zakonitosti takega sklepa na podlagi primerjave s pravnim okvirom, ki se uporablja za odločbe, sprejete na različnih pravnih podlagah, kot so sklepi o pregledu. Omenilo je tudi zaščitne ukrepe, ki jih je štelo kot ustrezne za zahtevo po informacijah, ki temelji na iskalnih izrazih, kot je ta v obravnavani zadevi.(39)
38.      Pritožnica pa ne izpodbija ustreznosti zaščitnih ukrepov, ki jih je navedlo Splošno sodišče(40), niti ji ne uspe dokazati, da je to napačno uporabilo pravo s tem, da je razsodilo, da mu ni bilo treba preveriti, ali so zaščitni ukrepi, uporabljeni v obravnavani zadevi, enakovredni tistim, ki so določeni za preglede.
39.      Med zahtevo po informacijah v skladu s členom 18 Uredbe št. 1/2003 in pregledom na podlagi člena 20 te uredbe namreč obstajajo pomembne razlike. Čeprav imajo zadevna podjetja med pregledom, ki se šteje za bolj invazivnega od zahteve po informacijah(41), določena procesna jamstva(42), pa ta jamstva niso nujno enaka jamstvom, ki se uporabljajo za zahtevo po informacijah.
40.      Natančneje, v okviru zahteve po informacijah, ki temelji na iskalnih izrazih, ima naslovnik dovolj časa, da zbere identificirane dokumente in jih pregleda s pomočjo svojih odvetnikov, preden jih posreduje Komisiji.(43) Pred to zahtevo običajno potekajo neuradni stiki med Komisijo in podjetjem, ki je naslovnik, ali njegovimi zunanjimi odvetniki.(44) Komisija lahko poleg tega uvede dodatne zaščitne ukrepe za nekatere občutljive dokumente, kot je postopek v zvezi z virtualno podatkovno sobo, vzpostavljen v obravnavani zadevi, ali pa določi, da se ti dokumenti posredujejo v različici z zakritimi imeni zadevnih oseb in informacij, ki omogočajo njihovo identifikacijo. Poleg tega obdobje med uradnim obvestilom o zahtevi po informacijah in rokom za posredovanje dokumentov daje naslovniku te zahteve možnost, da to zahtevo izpodbija pred Splošnim sodiščem in pravočasno zaprosi za izdajo začasne odredbe, kar se je v obravnavani zadevi dejansko zgodilo. Nazadnje, podjetje, ki je predmet preiskave, lahko zavrne posredovanje dokumentov, za katere velja zaupnost med odvetnikom in njegovo stranko, in na Komisijo naslovi obrazloženo zahtevo za vračilo neupoštevnih dokumentov ter v primeru zavrnitve izpodbija to odločbo.
41.      Zato predlagam, naj se tretji del prvega pritožbenega razloga v zadevi C-496/23 P in četrti del prvega pritožbenega razloga v zadevi C-497/23 P zavrneta kot neutemeljena in naj se zato oba prva pritožbena razloga v teh pritožbah v celoti zavrneta.
Druga pritožbena razloga: splošna presoja načela nujnosti
42.      Pritožnica z drugima pritožbenima razlogoma v obeh pritožbah(45) Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je dvakrat napačno uporabilo pravo, ker je menilo, prvič, da splošna presoja skladnosti Komisije z načelom nujnosti ni ustrezna, tudi če bi bila mogoča, ne da bi pri tem zagotovilo kakršno koli obrazložitev glede izvedljivosti take presoje(46), in drugič, da lahko Splošno sodišče preveri skladnost z načelom nujnosti samo pri iskalnih izrazih, ki jih pritožnica izrecno izpodbija. Pritožnica v zadevi C-497/23 P Splošnemu sodišču kot tretjo napačno uporabo prava očita tudi, da ni preučilo nujnosti nekaterih iskalnih izrazov, navedenih v tožbi na prvi stopnji.
43.      Splošno sodišče je v izpodbijanih sodbah v bistvu navedlo, da splošna presoja spoštovanja načela nujnosti s strani Komisije, tudi če bi bila mogoča, ni ustrezna in da lahko Splošno sodišče preveri skladnost z načelom nujnosti samo pri iskalnih izrazih, ki jih pritožnica izrecno izpodbija.(47)
44.      V zvezi s tem ugotavljam, da je pritožnica izpodbijala le nekatere iskalne izraze, ki jih je uporabila Komisija, in sicer približno 130 in 250 v obeh sklopih, kar je privedlo do skoraj 590 in 2500 kombinacij.(48) Vendar menim, da je težko trditi, da bi Splošno sodišče na podlagi teh nekaj izrazov lahko opravilo splošno presojo nujnosti, ki jo je zahtevala pritožnica.(49) Povedano drugače, tudi če bi se štelo, da so nekateri iskalni izrazi, ki jih izpodbija
zadnjenavedena, presplošni ali niso dovolj ciljno usmerjeni, kar naj v obravnavani zadevi ne bi veljalo(50), ne bi bilo mogoče domnevati, da bi bilo treba vse izraze, vključno s tistimi, ki se ne izpodbijajo, obravnavati enako(51).
45.      Take ugotovitve ni mogoče ovreči z dejstvom, ki ga je poudarila pritožnica, in sicer, da je Komisija zahtevala razkritje vseh dokumentov brez izjeme, s katerimi je razpolagalo pet oziroma trije skrbniki ter njihovi predhodniki in nasledniki v obdobju petih oziroma sedmih let, in ki so bili identificirani z iskanji, ki so vključevali določeno število domnevno pogostih in zelo razširjenih izrazov. Če je namreč Komisija na dan zahteve lahko razumno domnevala, da bi ji informacije, ki so temeljile na pregledanih iskalnih izrazih, lahko pomagale ugotoviti obstoj kršitve, ki se preganja(52), menim, da število skrbnikov (ki je sicer omejeno) in upoštevno obdobje (ki ni nesorazmerno glede na povprečno trajanje preiskav na področju konkurence) ne vplivata na nujnost zahteve, tudi ob upoštevanju vzpostavljenih zaščitnih ukrepov, zlasti postopka v zvezi z virtualno podatkovno sobo(53).
46.      Kar pa zadeva to, da naj Splošno sodišče v drugi izpodbijani sodbi ne bi preučilo nujnosti nekaterih iskalnih izrazov(54), menim, da je iz tožbe na prvi stopnji razvidno, da pritožnica ni trdila, da so iskalni izrazi presplošni in niso dovolj ciljno usmerjeni, ampak je zgolj poudarila, da so bili z njimi identificirani nekateri nepomembni dokumenti, kar glede na mojo analizo v točkah 26 in 27 teh sklepnih predlogov ne more zadostovati za izpodbijanje zakonitosti izpodbijanih sodb.
47.      Zato predlagam, naj se druga pritožbena razloga
v obeh pritožbah zavrneta kot neutemeljena.
Tretja pritožbena razloga: obdelava mešanih dokumentov
48.      Pritožnica s tretjima pritožbenima razlogoma v obeh pritožbah(55) trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je razsodilo, da je Komisija lahko zahtevala mešane dokumente, ne da bi sprejela zaščitne ukrepe ali ukrepe za varstvo osebnih podatkov(56). Pritožbena razloga sta razdeljena na tri oziroma štiri dele.(57)
49.      Uvodoma ugotavljam, da je obdelava osebnih podatkov s strani Komisije nujna in neločljivo povezana z njeno funkcijo, kadar opravlja naloge, ki so ji dodeljene kot javnemu organu, pristojnemu za izvrševanje pravil Unije o konkurenci. Člen 5(1)(a) EUDPR določa, da je obdelava osebnih podatkov zakonita le in kolikor je potrebna za opravljanje naloge v javnem interesu ali pri izvajanju javne oblasti, dodeljene instituciji ali organu Unije(58).
Okoliščina, da je bila analiza Splošnega sodišča omejena na člen 9 SUVP in člen 10 EUDPR
50.      Pritožnica s prvim delom tretjega pritožbenega razloga v bistvu trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je menilo, da je bila izključitev mešanih dokumentov iz virtualne podatkovne sobe nujna in sorazmerna, ker je svojo presojo omejilo na mešane dokumente, navedene kot primer, in zgolj na vprašanje, ali ti dokumenti vsebujejo „občutljive“ osebne podatke, zajete s členom 9(1) SUVP in členom 10(1) EUDPR, ter ker je ugotovilo, da jih ne vsebujejo(59), ne da bi svojo presojo razširilo na domnevno kršitev temeljnih pravic do spoštovanja zasebnega življenja iz člena 7 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) in člena 8 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu
(v nadaljevanju: EKČP)(60).
51.      Splošno sodišče je v izpodbijanih sodbah, da bi preučilo združljivost spornih sklepov s členom 7 Listine, presodilo, ali ta dva sklepa izpolnjujeta pogoje iz člena 52(1) Listine, vključno z načelom sorazmernosti posega v zasebno življenje.(61) V ta namen je Splošno sodišče preučilo nujnost posega, zlasti v zvezi z izključitvijo nekaterih kategorij dokumentov iz postopka v zvezi z virtualno podatkovno sobo.(62) Potem ko je Splošno sodišče navedlo, da mora pritožnica presoditi, ali je dokument, ki vsebuje občutljive osebne podatke, povezan z njeno poslovno dejavnostjo, je menilo, da je izključeno, da bi dokumenti, navedeni v tožbi, vsebovali občutljive osebne podatke v smislu člena 9(1) SUVP in člena 10(1) EUDPR, nato pa navedlo, da pritožnica zgolj na podlagi sprejetja izpodbijanega sklepa ne more sklepati, da je bila s predložitvijo dokumentov, ki niso bili pregledani v virtualni podatkovni sobi, kršena pravica do spoštovanja njene zasebnosti in zasebnega življenja zadevnih oseb.(63)
52.      V zvezi s tem naj najprej poudarim, da Splošno sodišče v nasprotju s tem, kar trdi pritožnica, ni menilo, da je bila s členom 9(1) SUVP in členom 10(1) EUDPR vzpostavljena „celovita ureditev varstva pravic do spoštovanja zasebnega življenja“, temveč le, da sta bili ti določbi upoštevni za presojo, ali izpodbijana sklepa spoštujeta načelo sorazmernosti v smislu člena 52(1) Listine.(64)
53.      Dalje, naj spomnim, da je Splošno sodišče preučilo, ali mešani dokumenti, ki so primeroma navedeni v tožbah, vsebujejo občutljive osebne podatke, kot so opredeljeni v členu 9(1) SUVP in členu 10(1) EUDPR, in ugotovilo, da ti dokumenti ne bi smeli biti predmet postopka v zvezi z virtualno podatkovno sobo v skladu s sklepoma o začasni odredbi(65), kar pritožnica v svojih dveh pritožbah ni izpodbijala(66).
54.      Nazadnje, menim, da dejstvo, da dokument ne vsebuje občutljivih osebnih podatkov, zajetih v členu 9(1) SUVP in členu 10(1) EUDPR, in da zanj ne velja postopek v zvezi z virtualno podatkovno sobo, ne pomeni, da ta dokument ni ustrezno zaščiten.(67) Poleg tega, čeprav sklepa o začasni odredbi tega ne pojasnjujeta izrecno, menim, da je postopek v zvezi z virtualno podatkovno sobo upravičen le za dokumente, ki se v skladu s SUVP in EUDPR načeloma ne smejo obdelovati, to pomeni za dokumente, ki vsebujejo občutljive osebne podatke v smislu teh uredb. Nasprotno pa je neizogibno, da ima Komisija dostop do mešanih dokumentov kljub „zelo intimni in zasebni naravi osebnih podatkov“, ki jih ti dokumenti vsebujejo, kot trdi pritožnica, če ti dokumenti vsebujejo tudi informacije, koristne za preiskavo, in če se z njimi spoštujejo pravice zadevnih oseb.(68)
55.      Te ugotovitve ni mogoče ovreči niti s sodbo z dne 4. oktobra 2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Poskus dostopa do osebnih podatkov, shranjenih v mobilnem telefonu)(69), niti z dvema sklopoma sklepnih predlogov generalne pravobranilke L. Medine v združenih zadevah Imagens Médicas Integradas in drugi
(70), na katere se je pritožnica sklicevala na obravnavi. Menim namreč, prvič, da spoznanj iz te sodbe – ki možnost dostopa do osebnih podatkov, shranjenih v mobilnem telefonu, v okviru kaznivih dejanj, pogojujejo s predhodnim nadzorom sodišča ali neodvisnega upravnega organa, razen v ustrezno utemeljenih nujnih primerih – ni mogoče prenesti na preiskave na področju konkurence.(71) Drugič, ti sklepni predlogi potrjujejo zakonitost zasega elektronskih sporočil med vodstvom podjetja in njegovimi zaposlenimi na podlagi sklepa o pregledu, sprejetega v okviru preiskave v zvezi z domnevno kršitvijo členov 101 in 102 PDEU, ker ta sklep med drugim zagotavlja, da sta zbiranje osebnih podatkov in dostop do njih –čeprav sta postranska pri iskanju poslovnih informacij – omejena na to, kar je nujno za predmet preiskave, in se uporabljata izključno za cilje te preiskave.(72)
56.      Zato predlagam, naj se prva dela tretjih pritožbenih razlogov v obeh pritožbah zavrneta kot neutemeljena.
Obstoj mešanih dokumentov, ki vsebujejo varovane podatke
57.      Pritožnica z drugima deloma tretjih pritožbenih razlogov v obeh pritožbah trdi, da je Splošno sodišče uporabilo napačno pravno merilo, ko je izključilo, da bi mešani dokumenti, preučeni v izpodbijanih sodbah, lahko vsebovali osebne informacije, varovane s členom 7 Listine in členom 8(1) EKČP.(73)
58.      V zvezi s tem je treba priznati, da Splošno sodišče v izpodbijanih sodbah ni menilo, da pregledani dokumenti ne vsebujejo osebnih podatkov v smislu določb, na katere se sklicuje pritožnica. Nasprotno je menilo, da ti dokumenti ne vsebujejo občutljivih osebnih podatkov v smislu člena 9(1) SUVP in člena 10(1) EUDPR ter da so zato izključeni iz postopka v zvezi z virtualno podatkovno sobo.
59.      Poleg tega se v nasprotju s tem, kar navaja pritožnica, zdi očitno, da je Splošno sodišče izhajalo iz predpostavke, da obveznost predložitve mešanih dokumentov pomeni (ali bi vsaj lahko pomenila) poseg v pravico do spoštovanja zasebnega življenja, zaradi česar je preučilo, ali sta sporna sklepa v skladu s členom 7 Listine in ali izpolnjujeta pogoje iz člena 52(1) Listine.(74)
60.      Zato predlagam, naj se druga dela tretjih pritožbenih razlogov v obeh pritožbah zavrneta kot neutemeljena.
Neobstoj zaščitnih ukrepov v zvezi z mešanimi dokumenti
61.      Pritožnica s tretjima deloma tretjih pritožbenih razlogov iz obeh pritožb trdi, da sporna sklepa ne zagotavljata ustreznih zaščitnih ukrepov za varstvo osebnih informacij iz dokumentov, preučenih v točkah od 181 do 183 oziroma od 229 do 237 izpodbijanih sodb, in da poseg v pravico do spoštovanja zasebnega življenja ni bil niti sorazmeren niti nujen za doseganje kakršnega koli legitimnega cilja.(75)
62.      V zvezi s tem opozarjam, da, prvič, dejstvo, da bi Komisija lahko širše uporabila postopek v zvezi z virtualno podatkovno sobo (ali da bi Splošno sodišče lahko naložilo širšo uporabo tega postopka), ne vpliva na zadostnost varstva, ki ga imajo mešani dokumenti(76), in drugič, okoliščina, da se lahko nekateri dokumenti – če ne večina –, ki so identificirani na podlagi zahteve Komisije za informacije, izkažejo za nepomembne za sporne preiskave, samo po sebi ne vpliva na nujnost in sorazmernost te zahteve(77).
63.      Zato predlagam, naj se tretja dela tretjih pritožbenih razlogov v obeh pritožbah zavrneta kot neutemeljena in naj se torej tretja pritožbena razloga v obeh pritožbah v celoti zavrneta.
Predlog
64.      Glede na vse navedeno Sodišču predlagam, naj obe pritožbi zavrne.
1      Jezik izvirnika: francoščina.
2      Uredba Sveta z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov [101 in 102 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205).
3      Gre, prvič, za sklep C(2020) 3013 z dne 4. maja 2020 (zadeva AT.40684 – Facebook Marketplace) (v nadaljevanju: prvotni sklep Facebook Marketplace), kakor je bil spremenjen s sklepom C(2020) 9229 z dne 11. decembra 2020 (v nadaljevanju: sklep o spremembi Facebook Marketplace) (v nadaljevanju skupaj: sklep Facebook Marketplace), in drugič za sklep C(2020) 3011 z dne 4. maja 2020 (zadeva AT.40628 – Prakse družbe Facebook v zvezi s podatki) (v nadaljevanju: prvotni sklep Facebook Data), kakor je bil spremenjen s sklepom C(2020) 9231 z dne 11. decembra 2020 (v nadaljevanju: sklep o spremembi Facebook Data) (v nadaljevanju skupaj: sklep Facebook Data).
4      Na podlagi teh zahtev sta bila sprejeta dva ločena sklepa, in sicer en na podlagi člena 18(3) Uredbe št. 1/2003 in drug na podlagi člena 18(2) te uredbe. Prvi je vseboval več kot 100 vprašanj, ki so se nanašala na različne vidike dejavnosti in ponudbe izdelkov pritožnice, drugo pa je vsebovalo 83 vprašanj v zvezi s storitvijo Facebook Marketplace, družbenimi omrežji in ponudniki spletnih oglasov.
5      Istega dne je generalni direktor Generalnega direktorata (GD) Komisije za konkurenco na pritožnico naslovil dopise, v katerih je predlagal ločen postopek za predložitev dokumentov, ki naj bi po njenem mnenju vsebovali le osebne podatke, povsem nepovezane z njenimi poslovnimi dejavnostmi. Poleg tega je pojasnil, da bi bili ti dokumenti vloženi v spis šele po pregledu v „virtualni podatkovni sobi“.
6      Sklepa Facebook Ireland/Komisija (T-451/20 R, EU:T:2020:515 in T-452/20 R, EU:T:2020:516) (v nadaljevanju skupaj: sklepa o začasni odredbi). V postopku v zvezi z virtualno podatkovno sobo, ki je temeljil na predlogu generalnega direktorja GD za konkurenco, navedenem v opombi v teh sklepnih predlogih, je pritožnica opredelila dokumente, ki so vsebovali zadevne podatke, ki so bili Komisiji poslani na ločenem elektronskem nosilcu in nato shranjeni v virtualni podatkovni sobi, ki je bila dostopna le članom ekipe, odgovorne za preiskavo, ki jih je, kolikor je najmanj mogoče, v (virtualni ali fizični) navzočnosti enakega števila odvetnikov pritožnice. Člani ekipe, odgovorne za preiskavo, preučijo in izberejo zadevne dokumente, hkrati pa odvetnikom pritožnice dajo možnost, da na zadevne dokumente dajo pripombe preden se dokumente, za katere se šteje, da so pomembni, vloži v spis. Odvetniki pritožnice so imeli pravico, da v primeru nestrinjanja s klasifikacijo dokumenta pojasnijo razloge za svoje nestrinjanje – če pa to ni bilo odpravljeno, je pritožnica imela pravico, da direktorju za informacije, komunikacije in medije pri generalnem direktoratu Komisije za konkurenco predlaga, da nestrinjanje razreši.
7      Za razliko od zaščitenih dokumentov, navedenih v točki 5 teh sklepnih predlogov, mešani dokumenti niso predmet postopka v zvezi z virtualno podatkovno sobo.
8      Kot je namreč pojasnjeno v uvodni izjavi 23 Uredbe št. 1/2003, mora biti Komisija v vsej Uniji pooblaščena, da zahteva preskrbo takih informacij, ki so potrebne za odkrivanje vsakega ravnanja, ki ga prepovedujeta člena 101 in 102 PDEU.
9      Glej v tem smislu sodbo z dne 10. marca 2016, HeidelbergCement/Komisija (C-247/14 P, EU:C:2016:149, točki 20 in 21 ter navedena sodna praksa). Kot trdi Komisija, to še toliko bolj velja, kadar je, kot v obravnavani zadevi, zahteva po informacijah sprejeta v zgodnji fazi postopka, saj Komisiji ni mogoče naložiti, naj med predhodno preiskovalno fazo poleg domnevnih kršitev, ki jih namerava preveriti, navede tudi indice, torej elemente, na podlagi katerih sklepa na možno kršitev členov 101 in 102 PDEU, saj bi taka obveznost ogrozila s sodno prakso določeno ravnovesje med ohranitvijo učinkovitosti preiskave in varovanjem pravice zadevnega podjetja do obrambe (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 14. marca 2014, Cementos Portland Valderrivas/Komisija, T-296/11, EU:T:2014:121, točka 37).
10      Glej v tem smislu glej sodbo z dne 10. marca 2016, HeidelbergCement/Komisija (C-247/14 P, EU:C:2016:149, točka 23).
11      Zato lahko Komisija, četudi že razpolaga z indici ali celo dokazi o obstoju kršitve, legitimno oceni, da je potrebno zahtevati dodatne informacije, ki ji bodo omogočile bolje opredeliti obseg kršitve in določiti trajanje kršitve ali krog vpletenih podjetij (glej sodbo z dne 28. januarja 2021, Qualcomm in Qualcomm Europe/Komisija, C-466/19 P, v nadaljevanju: sodba Qualcomm,
EU:C:2021:76, točka 69 in navedena sodna praksa).
12      Glej sodbo Qualcomm (točka 70 in navedena sodna praksa). Natančneje, Sodišče se je sklicevalo na točko 21 sodbe z dne 19. maja 1994, SEP/Komisija (C-36/92 P, EU:C:1994:205), ki napotuje na točko 21 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca F. G. Jacobsa v zadevi SEP/Komisija (C-36/92 P, EU:C:1993:928), v kateri je v bistvu pojasnjeno, da zgolj povezava med dokumentom in zatrjevano kršitvijo ne zadostuje za utemeljitev zahteve za posredovanje tega dokumenta, saj mora biti razmerje tako, da lahko Komisija ob vložitvi zahteve razumno domneva, da ji bo dokument v pomoč pri ugotavljanju obstoja zatrjevane kršitve.
13      Glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca N. Wahla v zadevi Buzzi Unicem/Komisija (C-267/14 P, EU:C:2015:696, točka 48).
14      Glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca N. Wahla v zadevi Buzzi Unicem/Komisija (C-267/14 P, EU:C:2015:696, točka 100). Ta je v zvezi s splošnim interesom med drugim pojasnil, da bolj kot kršitev škoduje konkurenci, bolj bi morala biti Komisija od podjetja upravičena pričakovati, da si bo prizadevalo predložiti zahtevane informacije, s čimer izpolni svojo dolžnost dejavnega sodelovanja, ter večja kot je delovna obremenitev, ki odvrača pozornost zaposlenih v podjetju od njihovih običajnih poslovnih nalog in povzroča dodatne stroške, bolj se lahko zahteva po informacijah šteje za pretirano.
15      V skladu s členom 256 PDEU, členom 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije in členom 168(1)(d) Poslovnika Sodišča. Iz ustaljene sodne prakse Sodišča je razvidno, da je, kadar je Splošno sodišče ugotovilo ali presojalo dejstva, Sodišče pristojno le za to, da na podlagi člena 256 PDEU opravi nadzor nad pravno opredelitvijo teh dejstev in pravnimi posledicami, ki so iz tega izpeljane (glej zlasti sodbo Qualcomm,
točka 42 in navedena sodna praksa).
16      Poleg tega mora biti navedeno izkrivljanje očitno razvidno iz listin v spisu, ne da bi bilo treba na novo presojati dejstva in dokaze (glej zlasti sodbo Qualcomm, točka 43 in navedena sodna praksa). Zato zahtev, ki izhajajo iz navedenih določb, ne izpolnjuje pritožba, ki samo dobesedno navaja razloge in argumente, ki so bili predloženi že Splošnemu sodišču, skupaj s tistimi, ki so temeljili na dejstvih, ki jih je to sodišče izrecno zavrnilo, ne da bi vsebovala argumentacijo, s katero bi natančneje opredelila napačno uporabo prava, do katere naj bi prišlo v izpodbijani sodbi. Taka pritožba namreč dejansko pomeni predlog za ponovno preučitev tožbe, vložene pred Splošnim sodiščem, za kar pa Sodišče ni pristojno (glej zlasti sodbo Qualcomm, točka 45 in navedena sodna praksa).
17      Ta pritožbena razloga ustrezata drugemu delu prvega dela prvega pritožbenega razloga na prvi stopnji v zadevi C-496/23 P in drugemu delu prvega dela drugega pritožbenega razloga na prvi stopnji v zadevi C-497/23 P.
18      Glej točke od 87 do 108 oziroma od 132 do 155 izpodbijanih sodb.
19      Ti deli se v bistvu nanašajo na nepomembnost iskalnih izrazov, ki jih je uporabila Komisija (prvi in drugi del prvega pritožbenega razloga v zadevi C-496/23 P ter prvi in tretji del prvega pritožbenega razloga v zadevi C-497/23 P), na pomanjkljivo obrazložitev glede obstoja drugih in sorazmernejših možnosti iskanja (drugi del prvega pritožbenega razloga v zadevi C-497/23 P), in na to, da Splošno sodišče ni razsodilo, da se zaščitni ukrepi, enakovredni tistimi, ki se uporabljajo za sklepe o pregledu, uporabljajo tudi za zahteve po informacijah (tretji del prvega pritožbenega razloga v zadevi C-496/23 P in četrti del prvega pritožbenega razloga v zadevi C-497/23 P).
20      Prva dela prvih pritožbenih razlogov v obeh zadevah se nanaša na to, da naj bi Splošno sodišče napačno razsodilo, da je Komisija lahko razumno domnevala, da bi lahko na podlagi iskalnih izrazov ugotovila, ali je prišlo do očitanega ravnanja, medtem ko se drugi del prvega pritožbenega razloga v zadevi C-496/23 P in tretji del prvega pritožbenega razloga v zadevi C-497/23 P nanašata na to, da naj bi Splošno sodišče napačno razsodilo, da se dokumenti lahko štejejo za nepomembne za preiskavo šele potem, ko so bili iskalni izrazi uporabljeni v zbirkah podatkov pritožnice. Natančneje, pritožnica trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je v točkah od 92 do 95, 99 in 103 prve izpodbijane sodbe ter v točkah 134, 138, 140, 143 in 146 druge izpodbijane sodbe v bistvu menilo, da je bilo načelo nujnosti spoštovano zgolj, ker je Komisija lahko razumno domnevala, da bi lahko na podlagi iskalnih izrazov ugotovila, ali je prišlo do ravnanja, ki ga je Komisija očitala v spornih sklepih. Splošno sodišče naj ne bi pripisalo nobenega (ali vsaj zadostnega) pomena dejstvu, da bi neupravičeno splošni iskalni izrazi, ki jih je izbrala Komisija in bi bili uporabljeni za vse dokumente naslovnikov v celotnem obdobju, vodili do velike večine dokumentov ki ne bi imeli nikakršne povezave s spornimi preiskavami (in mnogi od njih bi vsebovali občutljive osebne ali poslovno zaupne informacije), v okoliščinah, v katerih se je Komisija vnaprej zavedala, da bo njen pristop zagotovo prinesel takšne rezultate.
21      Glej točke od 89 do 97 prve izpodbijane sodbe, ki napotujejo na točki 1 in 2 obrazložitve sklepa Facebook Marketplace ter točke od 134 do 147 druge izpodbijane sodbe, ki napotujejo na točko 4(i) in (iii) obrazložitve sklepa Facebook Data. Natančneje, Splošno sodišče je v prvi izpodbijani sodbi v bistvu opisalo, kako so bili po mnenju Komisije pregledani iskalni izrazi povezani s preiskavo storitve Facebook Marketplace (glej zlasti točko 89 te sodbe v zvezi z izrazi „marketplace + advertising“, „marketplace & grow*“, „marketplace + insight*“, „marketplace + advantage“, „marketplace + looked at“, „marketplace + quality“ in „commerce + advantage“ ter točko 93 navedene sodbe v zvezi z izrazom „commerce + awareness“). Podobno je Splošno sodišče v drugi izpodbijani sodbi pojasnilo, kako so bili zadevni iskalni izrazi povezani s preiskavo storitve Facebook Data (glej zlasti točko 134 te sodbe v zvezi z izrazom „big question“ in točke 139 do 147 navedene sodbe v zvezi z izrazi „for free“, „shut* down“ in „not good for us“).
22      Glej točke 92, 95 in 96 prve izpodbijane sodbe ter točko 138 druge izpodbijane sodbe (na katero napotujejo tudi točke 140, 143 in 146 te sodbe).
23      Glej točki 99 in 154 izpodbijanih sodb, v katerih je Splošno sodišče med drugim pojasnilo, da zgolj dejstvo, da uporaba iskalnih izrazov privede do identifikacije številnih dokumentov, od katerih bi se nekateri pozneje izkazali za neupoštevne za sporne preiskave, samo po sebi ne zadošča za ugotovitev, da zadevni iskalni izrazi nikakor niso povezani s kršitvijo, o kateri sumi Komisija.
24      Nasprotno pa pritožnica v bistvu priznava, da je merilo, ki je bilo v ustaljeni sodni praksi Sodišča uporabljeno za ugotovitev nujnosti zahteve po informacijah, to, da lahko Komisija ob vložitvi zahteve razumno domneva, da ji bodo informacije v pomoč pri ugotavljanju obstoja zatrjevane kršitve, in ne, da so vsi dokumenti, ki izhajajo iz te zahteve, nujni za sporne preiskave.
25      Poleg tega naj bi Splošno sodišče napačno uporabilo pravo (v točkah 99 in 150 izpodbijanih sodb), ker je razsodilo, da se dokumenti lahko štejejo za nepomembne za preiskavo šele potem, ko so bili iskalni izrazi uporabljeni v zbirkah podatkov pritožnice.
26      Poleg tega v nasprotju s trditvami pritožnice iz izpodbijanih sodb ne izhaja, da je Splošno sodišče menilo, da je mogoče za vse dokumente, ki vsebujejo iskalne izraze, ki jih je uporabila Komisija, domnevati, da so nujni za sporne preiskave. Kot poudarja Komisija, trditev pritožnice napačno temelji na domnevi, da zahteva po informacijah, ki temelji na iskalnih izrazih, izpolnjuje zahtevo po nujnosti iz člena 18 Uredbe št. 1/2003 le, če je mogoče pričakovati, da bodo vsi identificirani dokumenti (ali vsaj večina ali določeno število teh dokumentov) koristni za preiskavo, ki jo vodi Komisija.
27      Glej točko 99 prve izpodbijane sodbe. Kot trdi Komisija, je namreč dejstvo, da se lahko nekateri ali celo večina identificiranih dokumentov naknadno izkažejo za nepomembne za sporne preiskave, običajna značilnost vsake preiskave. Drugačen pristop bi neupravičeno omejil pooblastila organa, pristojnega za preiskavo. Na primer, kot poudarja Komisija, je Sodišče v okviru informacij za namene davčne preiskave v okviru Direktive Sveta 2011/16/EU z dne 15. februarja 2011 o upravnem sodelovanju na področju obdavčevanja in razveljavitvi Direktive 77/799/EGS (UL 2011, L 64, str. 1, in popravek v UL 2013, L 162, str. 15), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2014/107/EU z dne 9. decembra 2014 (UL 2014, L 359, str. 1), razsodilo, da je namen pojma „informacije, ki so verjetno pomembne“ organu prosilcu omogočiti, da zahteva in pridobi vse informacije, za katere lahko razumno meni, da bodo pomembne za njegovo preiskavo, pri čemer je edina omejitev, da ta organ ne more prositi za informacije, ki so za to preiskavo povsem neupoštevne, nacionalno sodišče pa mora ugotoviti, da zadevne informacije niso očitno brez vsakršne verjetne pomembnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 6. oktobra 2020, État luxembourgeois (Pravica do pravnega sredstva zoper zahtevo za informacije na davčnem področju), C-245/19 in C-246/19, EU:C:2020:795, točke od 110 do 116 in navedena sodna praksa). Sodišče je tudi pojasnilo, da dejstvo, da se nekatere informacije, ki so verjetno pomembne in na katere se nanaša zahteva po informacijah, nazadnje izkažejo za nepomembne za preiskavo, nikakor ne vpliva na zakonitost te zahteve (glej v tem smislu točke 121 do 123 te sodbe).
28      Poleg tega je pritožnica na vprašanje na obravnavi odgovorila, da po njenem mnenju ni mogoče opredeliti kvantitativnega merila, na podlagi katerega bi bilo mogoče ugotoviti, ali je zahteva po informacijah sorazmerna.
29      Pritožnica želi s temi primeri v zadevi C-496/23 P dokazati, da dejstvo, da je Komisija identificirala tri študije, ki vsebujejo izraz „insight“, ne pomeni, da bi ji lahko bil vsak dokument, ki vsebuje izraz „marketplace + insight*“, ne glede na njegovo vsebino ali datum v obdobju petih let, v pomoč pri ugotavljanju obstoja očitanega ravnanja in da bi uporaba drugih iskalnih izrazov (in sicer „commerce + advantage*“ in „*commerce + awareness“) prav tako identificirala veliko dokumentov, ki niso pomembni za preiskavo. V zadevi C-497/23 P trdi, da je Splošno sodišče, prvič, napačno štelo, da je iskalni izraz „big question“ nujen, saj sta bila oba skrbnika javni osebnosti, ki sta imeli zelo pomembne funkcije v okviru delovanja pritožnice, tako da bi iskanje tega izraza v vseh njunih dokumentih iz obdobja več let neizogibno pripeljalo do identifikacije velikega števila nepomembnih dokumentov (točka 137 druge izpodbijane sodbe), in, drugič, prezrlo dokaze, ki dokazujejo, da bi iskalni izraz „big question“ pred izvedbo kakršnega koli iskanja privedel do identifikacije velikega števila dokumentov.
30      Poleg tega, kot je pojasnjeno v točki 17 teh sklepnih predlogov, na eni strani tehtati javni interes, ki upravičuje preiskavo Komisije, in njeno potrebo, da prejme informacije, ki ji omogočajo izvajanje nalog, ki so ji dodeljene s Pogodbo DEU, na drugi strani pa delovno obremenitev podjetja, ki jo podjetju povzroči zahteva po informacijah, torej presojo morebitnih težav pritožnice zaradi prevelikega števila dokumentov, ki jih mora predložiti – težav, ki pa jih pritožnica ni dokazala.
31      Poleg tega pritožnica ne trdi, da je uporaba iskalnih izrazov sama po sebi nezakonita, in priznava, da dejstvo, da lahko uporaba takih izrazov neizogibno identificira dokumente, ki niso pomembni za preiskavo, ne izključuje obstoja povezave med zahtevo po informacijah in domnevno kršitvijo.
32      Glej točki 159 in 217 izpodbijanih sodb. Sklepa o spremembah med drugim določata, da se lahko zaščiteni dokumenti posredujejo v različici z zakritimi imeni zadevnih oseb in informacij, ki omogočajo njihovo identifikacijo, in sicer prek virtualne podatkovne sobe, ki je dostopna le članom ekipe, odgovorne za preiskavo, ki jih je, kolikor je najmanj mogoče, in v (fizični ali virtualni) navzočnosti enakega števila odvetnikov pritožnice.
33      Glej točki 200 in 255 izpodbijanih sodb. Za uradnike in uslužbence Komisije praviloma veljajo stroge obveznosti varovanja poslovne skrivnosti, ki jim prepovedujejo razkritje zaupnih informacij, pridobljenih na podlagi zahteve po informacijah – tudi ko prenehajo delati – in njihovo uporabo za druge namene, kot so tisti, za katere so bile zbrane.
34      Glej točki 107 in 154 izpodbijanih sodb. Podjetje, ki je predmet preiskave, ima možnost, da zavrne posredovanje dokumentov, za katere velja zaupnost med odvetnikom in njegovo stranko. Poleg tega lahko tako podjetje na Komisijo naslovi obrazloženo zahtevo za vračilo neupoštevnih dokumentov, pri čemer bi morala Komisija v tem primeru tako zahtevo preučiti in po potrebi dokumente, ki niso upoštevni, vrniti v skladu z Obvestilom Komisije o dobrih praksah za izvajanje postopkov v zvezi s členoma 101 in 102 PDEU (UL 2011, C 308, str. 6).
35      Glej točko 27 teh sklepnih predlogov. Poleg tega je treba v zvezi s trditvijo pritožnice, da se je Splošno sodišče v točki 89 prve izpodbijane sodbe zgolj strinjalo s trditvijo Komisije, ne da bi preučilo trditev, da naj bi iskalni izrazi, ki jih je navedla Komisija, neizogibno vodili do identifikacije velikega števila dokumentov, ki niso pomembni za preiskavo, niti podalo pojasnila v zvezi s tem, opozoriti, da se je Splošno sodišče, kot je razvidno iz točke 90 te sodbe, omejilo na ugotovitev, da pritožnica ni izpodbijala trditev Komisije v zvezi s pomembnostjo pregledanih iskalnih izrazov. V zvezi s trditvijo, da so bila pojasnila Komisije, povzeta v točki 89 navedene sodbe in ki jih pritožnica na prvi stopnji ni izpodbijala, podana šele v fazi odgovora na tožbo, pa zadostuje opozoriti, da čeprav mora Komisija v okviru odločbe o zahtevi po informacijah v smislu člena 18(3) Uredbe št. 1/2003 navesti predmet svoje preiskave ter tako opredeliti zatrjevano kršitev pravil o konkurenci, pa ji naslovnika odločbe o zahtevi po informacijah ni treba obvestiti o vseh informacijah, ki jih ima v zvezi z domnevnimi kršitvami, niti ji ni treba podati stroge pravne opredelitve teh kršitev, mora pa jasno navesti domneve, ki jih namerava preveriti (glej v tem smislu sodno prakso Sodišča, navedeno v točki 16 teh sklepnih predlogov).
36      Pritožnica se v zvezi s tem sklicuje na točko 136 druge izpodbijane sodbe ter na njene točke 140, 143 in 146, ki naj bi se omejevale na napotitev na točko 136 te sodbe.
37      Poleg tega točke 140, 143 in 146 druge izpodbijane sodbe izrecno napotujejo na točki 137 in 138 te sodbe. Poleg tega je treba v delu, v katerem pritožnica v repliki trdi, da v točah 137 in 138 navedene sodbe ni pojasnjeno, zakaj ona ne more trditi, da bi morala Komisija svojo prošnjo omejiti na elektronska sporočila, ki se sklicujejo na prvotno elektronsko sporočilo ali so z njim povezana, ali znatno omejiti svoj predlog z drugimi ukrepi, ugotoviti, da ta trditev ni dopustna, saj predstavlja nov pritožbeni razlog pritožnice, ki poleg tega ne izpodbija neobstoja obrazložitve, temveč kvečjemu njeno utemeljenost. Vsekakor je mogoče navedeno trditev zavrniti po isti logiki kot trditev iz točke 29 teh sklepnih predlogov.
38      Glej točke 105 in 106 ter 152 in 153 izpodbijanih sodb.
39      Glej točki 107 in 154 izpodbijanih sodb.
40      Glej točko 30 teh sklepnih predlogov.
41      Uradniki Komisije lahko namreč v okviru teh pregledov nenapovedano vstopijo v prostore podjetja in pridobijo veliko dokumentov, ki bi lahko bili pomembni, včasih pa celo kopirajo vse trde diske računalnikov nekaterih zaposlenih v zadevnem podjetju.
42      Za ponazoritev, dokumenti neposlovne narave so izključeni iz obsega preiskave Komisije, podjetja, ki so predmet pregleda, pa lahko zaprosijo za pravno pomoč (glej zlasti sklepa o začasni odredbi, točka 45 in navedena sodna praksa).
43      Poleg tega, kot je navedeno v točkah 107 in 154 izpodbijanih sodb, imajo odvetniki podjetja možnost zavrniti posredovanje dokumentov, za katere velja zaupnost med odvetnikom in njegovo stranko, ne da bi jim bilo treba uporabiti postopek zapečatene ovojnice, določen s sodno prakso, ki izhaja iz sodbe Splošnega sodišča z dne 17. septembra 2007, Akzo Nobel Chemicals in Akcros Chemicals/Komisija (T-125/03 in T-253/03, EU:T:2007:287, točki 83 in 84).
44      Zadevno podjetje ali njegovi zunanji odvetniki se lahko med drugim predhodno posvetujejo s Komisijo glede obsega zahteve in izbire iskalnih izrazov ter zaprosijo to institucijo za podaljšanje roka za odgovor ali naknadno spremembo odločbe.
45      Ti pritožbeni razlogi ustrezajo prvemu delu prvega dela prvih tožbenih razlogov iz obeh tožb na prvi stopnji, ki je bil preučen v točkah od 71 do 86 oziroma od 116 do 131 izpodbijanih sodb.
46      Med drugim navaja, da v okviru ničnostne tožbe, omejene na 50 strani (v skladu s Praktičnimi določbami za izvajanje Poslovnika Splošnega sodišča), ni bilo mogoče dokazati, da bi vsak iskalni izraz vodil do predložitve nepotrebnih in nepomembnih informacij.
47      Glej točke od 75 do 79 oziroma od 120 do 124 izpodbijanih sodb. Splošno sodišče je tudi pojasnilo, da okoliščina, da so lahko nekateri iskalni izrazi preveč nejasni, ne vpliva na dejstvo, da so lahko drugi iskalni izrazi dovolj natančni ali ciljno usmerjeni, kar lahko vodi le do razglasitve delne ničnosti spornih sklepov.
48      Poleg tega je pritožnica s trditvami, navedenimi v okviru prvega dela prvega in drugega tožbenega razloga na prvi stopnji, v bistvu zgolj trdila, da je bil s prvotnim sklepom kršen člen 18(3) Uredbe št. 1/2003, ker se je zahtevala predložitev številnih dokumentov, ki niso bili pomembni za sporne preiskave. Drugi del prvih pritožbenih razlogov, ki se nanaša na zatrjevani neobstoj splošne presoje, je le razvoj teh trditev v odgovor na točke od 71 do 79 oziroma od 116 do 124 izpodbijanih sodb, naslovljene „Obseg trditev tožeče stranke in opredelitev spornih iskalnih izrazov“, ki ne odgovarjajo na posamezne očitke, ampak so nekakšna premisa za odgovor Splošnega sodišča na prvi del prvega in drugega tožbenega razloga.
49      Čeprav pritožnica v bistvu trdi, da bi moralo biti dovoljeno izpodbijati zakonitost pristopa, ki ga je uporabila Komisija v celoti, in ne le zakonitosti določenih iskalnih izrazov, ne razumem, kako bi bilo mogoče zakonitost takšnega splošnega pristopa izpodbijati le na podlagi posebej izpodbijanih iskalnih izrazov, in to še toliko bolj, ker je Komisija, kot je navedlo Splošno sodišče, ob vložitvi zahteve lahko razumno domnevala, da bi ji bili dokumenti, ki ustrezajo zadevnim iskalnim izrazom, v pomoč pri ugotavljanju obstoja kršitve, ki se preganja (glej točko 25 teh sklepnih predlogov). Menim, da bi bil položaj lahko drugačen le, če bi se dokazalo, da je Komisija lahko razumno predvidela, da uporabljeni iskalni izrazi ne bodo prinesli nobenega koristnega rezultata za sporne preiskave.
50      Kot izhaja iz analize prvih pritožbenih razlogov teh pritožb, pritožnica ni dokazala, da je Splošno sodišče s tem, da je zavrnilo tožbene razloge v zvezi z iskalnimi izrazi, ki jih je izpodbijala, napačno uporabilo pravo.
51      Poleg tega je, kot je navedla Komisija, verjetno, da se je pritožnica odločila izpodbijati iskalne izraze, ki jih je štela za najsplošnejše in najmanj ciljno usmerjene med vsemi iskalnimi izrazi. Nazadnje, v zvezi z oviro, ki jo navaja pritožnica in ki se nanaša na omejitev števila strani za ničnostno tožbo, določeno v točki 105 Praktičnih določb za izvajanje Poslovnika Splošnega sodišča, ki se uporabljajo ratione temporis (in ki ustreza točki 156 trenutno veljavnega besedila), je treba ugotoviti, da ta omejitev ni absolutna, saj točka 106 teh določb (ki ustreza točki 157 trenutno veljavnega besedila) dopušča preseganje te dolžine v posebno pravno ali dejansko zapletenih primerih.
52      Glej točko 16 teh sklepnih predlogov.
53      Poleg tega pritožnica ne trdi, da ji je bila z zahtevo po informacijah naložena nesorazmerna delovna obremenitev v smislu sodne prakse (glej točko 17 teh sklepnih predlogov).
54      Natančneje, gre za iskalne izraze, navedene v opombah 95, 97 in 99 tožbe na prvi stopnji.
55      Ti pritožbeni razlogi ustrezajo delu prvega dela drugega in tretjega tožbenega razloga na prvi stopnji.
56      Glej točke od 177 do 185 oziroma od 224 do 239 izpodbijanih sodb.
57      Ti deli se nanašajo, prvič, na to, da je bila analiza Splošnega sodišča omejena na člen 9 Uredbe (EU) 2016/679 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Direktive 95/46/ES (Splošna uredba o varstvu podatkov) (UL 2016, L 119, str. 1, in popravek v UL 2018, L 127, str. 2; v nadaljevanju:  SUVP) in člen 10 Uredbe (EU) 2018/1725 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2018 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah, organih, uradih in agencijah Unije in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 45/2001 in Sklepa št. 1247/2002/ES (UL 2018, L 295, str. 39) (v nadaljevanju: EUDPR), drugič, na obstoj mešanih dokumentov, ki vsebujejo varovane podatke, in tretjič, na neobstoj zaščitnih ukrepov v zvezi z mešanimi dokumenti.
58      Poleg tega, kot je Splošno sodišče opozorilo v točkah 200 in 255 izpodbijanih sodb, je treba navesti, da za uradnike in uslužbence Komisije velja stroga obveznost varovanja poslovne skrivnosti na podlagi člena 339 PDEU in člena 28 Uredbe št. 1/2003 ter da jih zavezuje člen 17 Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije, ki jim prepoveduje – tudi po tem, ko prenehajo delati – vsako nedovoljeno razkritje informacij, ki jih dobijo v okviru službenih dolžnosti, razen če te niso že javno objavljene ali dostopne javnosti.
59      Glej točke od 180 do 183 oziroma od 228 do 232 izpodbijanih sodb.
60      Natančneje, s petimi trditvami poudarja, prvič (prva in druga trditev), da naj ne bi bilo mogoče trditi, da je bila s členom 9(1) SUVP in členom 10(1) EUDPR vzpostavljena celovita ureditev varstva pravic do spoštovanja zasebnega življenja, niti da je v skladu s členom 52(1) Listine namen SUVP ali EUDPR omejiti obseg pravic do spoštovanja zasebnega življenja, zaščitenih z Listino, in drugič (tretja, četrta in peta trditev), da naj bi bilo iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice in Sodišča razvidno, da varstvo pravice do spoštovanja zasebnega življenja presega posebne vrste osebnih podatkov iz člena 9(1) SUVP in da je spoštovanje pravil o obdelavi podatkov ločeno od varstva temeljnih pravic.
61      Splošno sodišče je preučilo, prvič, obstoj pravne podlage za poseg v zasebno življenje (točke od 137 do 147 oziroma od 184 do 194 izpodbijanih sodb), drugič, uresničevanje ciljev splošnega interesa, ki jih priznava Unija (točke od 148 do 151 oziroma od 195 do 198 teh sodb), tretjič, spoštovanje bistvene vsebine pravice do spoštovanja zasebnega življenja (točka 152 oziroma točka 199 navedenih sodb) in, četrtič, sorazmernost posega v zasebno življenje (točke od 153 do 196 oziroma od 200 do 251 teh sodb). Petič, preučilo je tudi trditve pritožnice v zvezi z neustreznostjo oziroma nezadostnostjo varovanja poslovne skrivnosti za zagotovitev učinkovitega varstva zasebnosti zadevnih oseb in njihovih osebnih podatkov (točke od 197 do 209 oziroma od 252 do 264 izpodbijanih sodb).
62      Natančneje, Splošno sodišče je v zvezi s sorazmernostjo posega preučilo, prvič, primernost posega (točki 155 in 202 izpodbijanih sodb), drugič, njegovo potrebnost glede nezadostne ravni varstva v postopku v zvezi z virtualno podatkovno sobo (točke od 157 do 176 oziroma od 204 do 223 teh sodb), izključitve nekaterih kategorij dokumentov iz postopka v zvezi z virtualno podatkovno sobo (točke od 177 do 185 oziroma od 224 do 239 navedenih sodb) in zatrjevane nesorazmerne obremenitve zaradi virtualne podatkovne sobe (točke od 186 do 190 oziroma od 240 do 244 istih sodb), ter tretjič, zatrjevani neobstoj tehtanja potreb preiskave z varstvom pravic tožeče stranke (točke od 191 do 196 oziroma od 245 do 251 izpodbijanih sodb).
63      Glej točke od 179 do 184 oziroma od 226 do 238 izpodbijanih sodb.
64      Glej točki 166 in 213 izpodbijanih sodb.
65      Glej točke od 180 do 183 oziroma od 228 do 237 izpodbijanih sodb.
66      Poleg tega pritožnica ni vložila pravnega sredstva zoper te sklepe, s katerimi je bil uveden postopek v zvezi z virtualno podatkovno sobo.
67      Glej točki 184 in 238 izpodbijanih sodb. Nasprotno pa pritožnica izhaja iz predpostavke, da dokument, za katerega ne velja postopek v zvezi z virtualno podatkovno sobo, ni ustrezno zaščiten z vidika spoštovanja zasebnega življenja, pri čemer ni izpodbijala (in še manj dokazala) presoje Splošnega sodišča (v točkah od 197 do 210 in od 252 do 264 izpodbijanih sodb), da so mešani dokumenti prav tako ustrezno zaščiteni z vidika obveznosti varovanja poslovne skrivnosti, ki je uslužbencem Komisije naložena na podlagi člena 339 PDEU in člena 28(1) Uredbe št. 1/2003.
68      Poleg tega je treba v zvezi z delom, v katerem pritožnica trdi, da ti dokumenti „v celoti niso pomembni za preiskavo“ – tudi če bi bila ta okoliščina dokazana – opozoriti, da v skladu s presojo prvih pritožbenih razlogov iz obeh pritožb dejstvo, da se nekateri ali celo večina identificiranih dokumentov lahko izkažejo za nepomembne za sporne preiskave, ne zadostuje za dokaz, da je bilo v spornih sklepih napačno uporabljeno pravo (glej zlasti točko 27 teh sklepnih predlogov). Enako velja za trditev pritožnice, da je pojem „zasebnost“ širši od pojma „občutljivi osebni podatki“ in da zajema nekatere poslovne prostore in dejavnosti, saj to ne preprečuje, da bi lahko uslužbenci Komisije pri opravljanju svojih nalog preučili zahtevane informacije (če vsebujejo poslovne informacije, povezane s predmetom spornih preiskav).
69      C-548/21, EU:C:2024:830.
70      Od C-258/23 do C-260/23, EU:C:2024:537 in EU:C:2025:814.
71      V zvezi s tem se strinjam z analizo, ki jo je razvila generalna pravobranilka L. Medina v sklepnih predlogih v združenih zadevah Imagens Médicas Integradas in drugi (od C-258/23 do C-260/23, EU:C:2025:814, točke od 39 do 44).
72      Glej sklepne predloge generalne pravobranilke L. Medine v združenih zadevah Imagens Médicas Integradas in drugi (od C-258/23 do C-260/23, EU:C:2025:814, točka 33 in navedena sodna praksa). V isti točki je prav tako navedla, da če se preiskava opravlja z uporabo preiskovalne programske opreme, je treba postopek indeksacije, ki se opravi pred iskanjem poslovnih informacij, upoštevnih za preiskavo, opraviti z uporabo ključnih besed, ki so strogo opredeljene glede na vnaprej določen predmet preiskave.
73      Glej točke od 180 do 183 oziroma od 228 do 237 izpodbijanih sodb.
74      Glej točki 136 in 183 izpodbijanih sodb ter analizo iz točk od 137 do 210 oziroma od 176 do 265 teh sodb.
75      Zlasti trdi, prvič, da za mešane dokumente ni veljal postopek v zvezi z virtualno podatkovno sobo, ki naj bi zagotovil določeno zaščito osebnih podatkov, vsebovanih v teh dokumentih, in drugič, da se je večina dokumentov, ki ustrezajo iskalnim izrazom, ki jih je uporabila Komisija, nanašala na vprašanja, ki nikakor niso pomembna za sporne preiskave.
76      Poleg tega pritožnica ne izpodbija presoje Splošnega sodišča glede zatrjevanega neustreznega in nezadostnega varovanja poslovne skrivnosti (glej točke 197 do 209 in od 252 do 264 izpodbijanih sodb ter opombo 58 v teh sklepnih predlogih).
77      Glej točko 27 teh sklepnih predlogov.