62024CC0471
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
LAILE MEDINA,
predstavljeni 11. septembra 2025 (
1
)
Zadeva C‑471/24
J. J.
proti
PKO BP S.A.
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Okręgowy w Częstochowie (okrožno sodišče v Częstochowi, Poljska))
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Nepošteni pogodbeni pogoji – Direktiva 93/13/ES – Pogodba o hipotekarnem kreditu s spremenljivo obrestno mero – Pogodbeni pogoj o določitvi obrestne mere na podlagi referenčnega indeksa v smislu Uredbe (EU) 2016/1011 – Ključna referenčna vrednost – Referenčni indeks WIBOR – Zahteva po preglednosti)
1.
Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na združljivost pogodbenih pogojev, s katerimi je v pogodbah o hipotekarnih kreditih določena spremenljiva obrestna mera, ki temelji na referenčnem indeksu varšavske medbančne ponujene obrestne mere (Warsaw Interbank Offered Rate, v nadaljevanju: WIBOR), z Direktivo 93/13/EGS. (
2
) Predlog je bil vložen v postopku med J. J., potrošnikom, in PKO BP S.A. (v nadaljevanju: PKO), banko s sedežem na Poljskem, v zvezi s (i) vračilom dela zneskov, ki jih je ta potrošnik plačal tej banki na podlagi pogodbe o hipotekarnem kreditu s spremenljivo obrestno mero, in (ii) neizvršljivostjo ali ničnostjo pogoja, ki se nanaša na določitev obrestne mere, v tej pogodbi.
2.
Novo v obravnavani zadevi je, da se v pogodbi o hipotekarnem kreditu uporablja ključna referenčna vrednost v skladu z Uredbo (EU) 2016/1011, (
3
) in sicer indeks WIBOR. Pri hipotekarnih kreditih, sklenjenih od leta 2013, se indeks WIBOR uporablja kot referenčna vrednost v 98,5 % vseh kreditov gospodinjstvom na Poljskem. Jasno je, da je ta zadeva posebej pomembna za poljski hipotekarni sektor, zlasti v delu, v katerem se ta sektor opira na indeks WIBOR. (
4
)
I. Pravni okvir
3.
Za namene teh sklepnih predlogov zadostuje sklicevanje na Ustawa z dnia 23 marca 2017 r. o kredycie hipotecznym oraz o nadzorze nad pośrednikami kredytu hipotecznego i agentami (zakon z dne 23. marca 2017 o hipotekarnih kreditih ter nadzoru posrednikov in zastopnikov hipotekarnih kreditov), (
5
) ki v členu 29(1) in (2) določa:
„1.   V pogodbi o hipotekarnem kreditu so navedeni elementi, našteti v členu 69(2) Ustawa z dnia 29 sierpnia 1997 r. – Prawo bankowe[ (
6
)] ter:
[…]
(8) metoda in pogoji za določitev obrestne mere, na podlagi katere se izračuna znesek obrokov glavnice in obresti;
[…]
2.   Če se stranki nista dogovorili o fiksni obrestni meri za hipotekarni kredit, se metoda za določitev obrestne mere iz odstavka (1), točka 8, določi kot vrednost referenčnega indeksa in zneska marže, določene v pogodbi o hipotekarnem kreditu.“
II. Dejansko stanje v postopku v glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
4.
Kot je razvidno iz predložitvene odločbe, je tožeča stranka v postopku v glavni stvari, J. J., potrošnik, 18. junija 2019 stopila v stik z banko PKO, da bi pridobila hipotekarni kredit v višini 400.000 poljskih zlotov (PLN) (približno 96.700 EUR). Ob tej priložnosti je bila med drugim obveščena o tveganjih, povezanih s posojili s spremenljivo obrestno mero na splošno. Prejela ni nobenih informacij o tem, kako deluje konkretni referenčni indeks, ki se uporablja.
5.
Stranki iz postopka v glavni stvari sta 1. avgusta 2019 sklenili pogodbo o hipotekarnem kreditu v skupnem znesku 413.436,69 PLN (približno 100.000 EUR) za nakup stanovanja z ročnostjo 20 let (v nadaljevanju: zadevna pogodba). Za ta kredit je veljala spremenljiva obrestna mera, izračunana na podlagi indeksa WIBOR 6M, ki je na dan sklenitve pogodbe znašal 1,79 %, povečana za fiksno maržo 1,85 %, s tem da se je spremenljiva obrestna mera prilagajala glede na gibanje te vrednosti na polletni podlagi (v nadaljevanju: zadevni pogodbeni pogoj).
6.
V splošnih pogojih sporne pogodbe je indeks WIBOR 6M opisan kot referenčni indeks za šestmesečne depozite v zlotih na poljskem medbančnem trgu, katerega vrednost je določena v skladu s pravili, ki se med drugim nanašajo na indeks WIBOR, in objavljena na informativnem mestu „upravljavca“ tega indeksa, (
7
) družbe GPW Benchmark S.A. V posebnih pogojih zadevne pogodbe je navedeno, da je banka PKO kreditojemalca obvestila o tveganju, povezanem s spremenljivimi obrestnimi merami, ki v primeru zvišanja referenčnega indeksa povzročijo zvišanje zneska dolgovanih obresti in s tem mesečnih obrokov. Informacije v zvezi s tem so vsebovane tudi v splošnih pogojih.
7.
Stranki v postopku v glavni stvari sta nato sklenili aneks k zadevni pogodbi, v katerem so določena podrobna pravila, ki se uporabljajo v primeru bistvene spremembe indeksa WIBOR 6M ali v primeru prenehanja objavljanja indeksa WIBOR 6M. J. J. je, potem ko je pri banki PKO neuspešno vložil pritožbo v zvezi z zakonitostjo zadevnega pogodbenega pogoja, zoper to banko vložil tožbo.
8.
Sąd Okręgowy w Częstochowie (okrožno sodišče v Częstochowi, Poljska), ki je predložitveno sodišče, navaja, da glede na navedbe J. J. banka PKO ni zagotovila zanesljivih, razumljivih in popolnih informacij o tveganju, povezanem s spremenljivo obrestno mero, in metodi za določitev indeksa WIBOR 6M. To naj bi veljalo zlasti za vpliv, ki ga lahko imajo banke, med katerimi je banka PKO, na določitev tega indeksa ne glede na dejanske gospodarske razmere na medbančnem trgu in ne glede na gospodarsko stanje, s čimer naj bi si zagotavljale „skrito maržo“. Trdi, da bi se pogoji v zvezi s spremenljivimi obrestnimi merami namesto tega morala nanašati le na objektivne kazalnike, na katere stranke ne morejo imeti nobenega vpliva. J. J. meni, da ima zato banka PKO možnost, da vpliva na višino njegove obveznosti plačila obresti, in meni, da je banka nanj kot potrošnika prenesla celotno obrestno tveganje. J. J. trdi tudi, da mu banka PKO ni zagotovila informacij o vsebini indeksa WIBOR 6M, tako da ni mogel oceniti ekonomskih posledic svojih obveznosti.
9.
Banka PKO izpodbija trditve J. J. glede tega, da indeks WIBOR 6M nima povezave z dejanskimi transakcijami, v katerih se uporablja, glede možnosti bank za manipulacijo s tem indeksom in glede tega, da med njimi obstaja protikonkurenčni sporazum o določitvi vrednosti indeksa WIBOR. V bistvu trdi, da je bil J. J. ustrezno obveščen o tveganjih, povezanih s sklenitvijo pogodbe o hipotekarnem kreditu s spremenljivo obrestno mero.
10.
Predložitveno sodišče meni, da čeprav izraz referenčni indeks v zakonu o hipotekarnih kreditih ni izrecno naveden, zlasti glede na Uredbo (EU) 2016/1368 ni dvoma, (
8
) da je treba kot „referenčni indeks“ iz člena 29(2) tega zakona razumeti ključno referenčno vrednost WIBOR. V teh okoliščinah predložitveno sodišče prosi za pojasnila o obsegu obveznosti kreditodajalca glede obveščanja potrošnika, da bi izvedelo, ali mora kreditodajalec navesti te informacije: (a) način določitve referenčnega indeksa; (b) dejavnike, ki vplivajo na njegovo vrednost; (c) morebitne težave glede preglednosti v povezavi z indeksom; (
9
) (d) diskrecijsko pravico bank, da zagotovijo upoštevne podatke; (e) merila, ki jih banke uporabljajo za zbiranje teh podatkov; (f) dejstvo, da kreditodajalec sam zagotavlja podatke; ter (g) način, na katerega kreditodajalec interno zbira in obdeluje te podatke.
11.
V teh okoliščinah je Sąd Okręgowy w Częstochowie (okrožno sodišče v Częstochowi) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 1(2) Direktive 93/13 razlagati tako, da dovoljuje preverjanje pogodbenih pogojev v zvezi s spremenljivo obrestno mero na podlagi referenčnega indeksa WIBOR?
2.
Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je treba člen 4(2) Direktive 93/13 razlagati tako, da dopušča preverjanje pogodbenih pogojev v zvezi s spremenljivo obrestno mero na podlagi indeksa WIBOR?
3.
Če je odgovor na prvo in drugo vprašanje pritrdilen, ali je treba člen 3(1) Direktive 93/13 razlagati tako, da je mogoče za pogodbeni pogoj o spremenljivi obrestni meri, ki temelji na indeksu WIBOR, šteti, da je v nasprotju z zahtevami dobre vere in povzroča znatno neravnovesje v pogodbenih pravicah in obveznostih strank v škodo potrošnika zaradi nezadostne seznanjenosti potrošnika o njegovi izpostavljenosti tveganju spremenljive obrestne mere, vključno zlasti s tem, da ni navedeno, kako se določa referenčni indeks, na katerem temelji spremenljiva obrestna mera, in v zvezi s katerim so dvomi povezani z njegovo nepreglednostjo, ter zaradi neenakomerne porazdelitve tega tveganja med pogodbeni stranki?
4.
Če je odgovor na prejšnja vprašanja pritrdilen, ali je treba člen 6(1) v povezavi s členom 3(1) in (2), drugi pododstavek, ter členom 2 Direktive 93/13 razlagati tako, da je v primeru ugotovitve, da je pogodbeni pogoj o spremenljivi obrestni meri, ki temelji na referenčnem indeksu WIBOR, nepošteno, mogoče še naprej uporabljati pogodbo, v kateri bo obrestna mera za znesek glavnice kredita temeljila na drugem elementu obrestne mere, ki ga vsebuje pogodba, to je na fiksni bančni marži, zaradi česar bi se obrestna mera kredita spremenila iz spremenljive v fiksno?“
12.
Pisna stališča so predložili J. J. in banka PKO, češka, poljska in portugalska vlada ter Evropska komisija. Vse te stranke razen češke vlade so 11. junija 2025 na obravnavi pred Sodiščem podale ustne navedbe.
III. Presoja
13.
V skladu z zahtevo Sodišča se ti sklepni predlogi nanašajo le na prvo, drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje.
14.
Najprej je treba pojasniti, da – kakor je bilo potrjeno na obravnavi – J. J. ne poskuša izpodbijati združljivosti indeksa WIBOR z nacionalno zakonodajo ali zakonodajo Unije (in sicer Uredbo 2016/1011) kot tako. Ne izpodbija metodologije za določitev vrednosti tega indeksa in načeloma ne izpodbija uporabe indeksa WIBOR v kreditnih pogodbah s spremenljivo obrestno mero. J. J. namesto tega trdi, da to, da je indeks WIBOR priznan kot ključna referenčna vrednost, banki PKO ne dovoljuje, da zanemari pravico potrošnika do točnih, celovitih in zanesljivih informacij o stroških hipotekarnega kredita.
A.
Uvod
15.
Uvodoma je treba pojasniti pojem „referenčna vrednost“ (ali, kot se uporablja v teh sklepnih predlogih, „referenčni indeks“) v smislu Uredbe 2016/1011. V členu 3(1), točka 3, te uredbe je „referenčna vrednost“ opredeljena kot „kateri koli indeks, s sklicevanjem na katerega se določi znesek, ki ga je treba plačati, na podlagi finančnega instrumenta ali finančne pogodbe ali se določi vrednost finančnega instrumenta“. Iz člena 34(1)(a) in (6)(b) Uredbe 2016/1011 je razvidno, da se dovoljenje za upravljanje referenčnih indeksov, kakršen je indeks WIBOR, izda z upravno odločbo pristojnega organa – na Poljskem Komisja Nadzoru Finansowego (KNF) (komisija za finančni nadzor) – potem ko ta preveri skladnost zadevnega referenčnega indeksa z zahtevami iz te uredbe. (
10
) Zdi se, da je namen komisije za finančni nadzor ugotoviti, da je postopek, na katerega upravljavec indeksa WIBOR določi indeks WIBOR (vključno s pravilnikom o indeksu WIBOR (
11
)), v skladu z zahtevami prava Unije, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.
16.
Natančneje, metodologija, uporabljena za določitev referenčnih obrestnih mer indeksa WIBOR, (
12
) v bistvu določa, da so „referenčne stopnje“ referenčne obrestne mere, po katerih so izbrane banke pripravljene med seboj deponirati ali si izposoditi sredstva za določena obdobja. Te referenčne obrestne mere določi upravljavec (družba GPW Benchmark) na podlagi „zavezujočih ponudb“, ki jih podajo sodelujoče banke v postopku, imenovanem „določitev“ („fixing“). (
13
) Da se določi obrestna mera, je potrebnih vsaj šest ponudb bank. Podrobna pravila o ponudbah, merilih za izbor udeležencev in njihovih obveznostih so opisana v „Kodeksu ravnanja“, dostopnem na spletnem mestu družbe GPW Benchmark. (
14
) Določitev se opravi vsak delovni dan. Referenčne obrestne mere se določijo za naslednja „depozitna obdobja“: „1 delovni dan – čez noč (O/N)“, „1 delovni dan – jutri/naslednji (T/N)“, „1 teden (SW)“, „2 tedna (2W)“, „1 mesec (1M)“, „3 meseci (3M)“, „6 mesecev (6M)“ – obdobje depozita, ki je predmet spora o glavni stvari, „9 mesecev (9M)“ in „1 leto (1Y)“. (
15
) Praviloma se morajo podatki za izračun indeksa WIBOR nanašati na dejanske transakcije, če pa taki podatki niso na voljo ali niso ustrezni, je mogoče namesto tega uporabiti preverljive netransakcijske podatke (tj. ponudbe za „ponujene obrestne mere“). (
16
) Indeks WIBOR se določi s metodo povprečenja, katere temelj je število ponudb, ki jih predložijo sodelujoče banke. (
17
) Nazadnje, obrestne mere indeksa WIBOR se objavljajo vsak delovni dan in so javno dostopne. (
18
)
B.
Prvo vprašanje za predhodno odločanje: ali se uporablja Direktiva 93/13?
17.
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 1(2) Direktive 93/13 razlagati tako, da je z njim s področja uporabe te direktive izključen pogodbeni pogoj iz pogodbe o hipotekarnem kreditu, sklenjene med potrošnikom in prodajalcem ali ponudnikom, v katerem je določeno, da je obrestna mera, ki se uporablja za to pogodbo, sestavljena iz referenčnega indeksa (v obravnavanem primeru indeksa WIBOR) in fiksne bančne marže.
18.
Predložitveno sodišče se sprašuje o sami uporabi Direktive 93/13 glede na (i) svoje ugotovitve v zvezi z določbo nacionalnega prava, ki se uporablja (
19
), in (ii) okoliščino, da člen 1(2) Direktive 93/13 s svojega področja uporabe izključuje med drugim „pogodbene pogoje, ki temeljijo na obveznih zakonih ali predpisih in določbah“.
19.
Iz sodne prakse Sodišča je razvidno, da je treba zgoraj navedeno izključitev razlagati ozko. (
20
) Za uporabo te izključitve morata biti izpolnjena dva pogoja: pogodbeni pogoj mora temeljiti na določbi zakona ali drugega predpisa in ta določba mora biti zavezujoča. Sodišče je razsodilo, da mora nacionalno sodišče, da bi ugotovilo, ali sta ta pogoja izpolnjena, preveriti, ali zadevni pogodbeni pogoj temelji na določbah nacionalnega prava, ki med pogodbenima strankama veljajo ne glede na njuno izbiro, ali na tistih, ki so dopolnilne in ki torej veljajo, če se stranki v zvezi s tem nista dogovorili drugače. (
21
)
20.
V skladu z ustaljeno sodno prakso je mogoče za pogodbeni pogoj šteti, da „temelji“ na zavezujoči določbi zakona ali predpisa (in da torej ne spada na področje uporabe Direktive 93/13), le če konkretno izraža isto pravno normo, kakršna je ta iz te zavezujoče določbe. (
22
)
21.
V zvezi z referenčnim indeksom je Sodišče že presodilo, da se izključitev iz člena 1(2) Direktive 93/13 ne uporablja, če nacionalna zakonodaja določa zgolj splošen ovir za določitev obrestne mere v kreditni pogodbi, prodajalcu ali ponudniku pa pušča določeno polje proste presoje tako glede izbire referenčnega indeksa kot glede višine fiksne marže, ki jo je mogoče dodati k tej obrestni meri. (
23
)
22.
Iz predložitvene odločbe je razvidno, da je v skladu z zadevno pogodbo obrestna mera temeljila na indeksu WIBOR 6M v povezavi s fiksno maržo 1,85 %. (
24
)
23.
Postavlja se vprašanje, ali je mogoče šteti, da ta pogodbeni pogoj temelji na zavezujoči določbi v smislu sodne prakse Sodišča (navedene v točki 19 teh sklepnih predlogov). Člen 29(2) zakona o hipotekarnih kreditih določa, da če se stranki nista dogovorili o fiksni obrestni meri za hipotekarni kredit, se metoda za določitev obrestne mere določi kot vrednost referenčnega indeksa in zneska marže, določene v pogodbi o hipotekarnem kreditu. Z njim je tako določen splošni okvir za določitev obrestne mere v pogodbi o hipotekarnem kreditu s spremenljivo obrestno mero, ker določa, da je spremenljiva obrestna mera sestavljena iz referenčnega indeksa in fiksne bančne marže, ne da bi bil s tem zakonom določen konkreten indeks, ki ga je treba uporabiti. Ni videti, da bi bila s to določbo naložena uporaba referenčnega indeksa WIBOR. Zdi se, da to, da je nacionalni zakonodajalec izbral splošno besedilo za določitev pravil za uporabo spremenljive obrestne mere – kar pa mora preveriti predložitveno sodišče – kaže, da bi bilo treba člen 29(2) zakona o hipotekarnih kreditih šteti za splošno določbo, ki udeležencem na trgu pušča določeno polje proste presoje, da sprejmejo konkreten indeks, njegovo obrestno mero in točno višino fiksne marže. Tako se zdi, da zadevni pogodbeni pogoj, v katerem je določeno, da obrestna mera temelji na indeksu WIBOR in stopnji 6M v povezavi s fiksno maržo 1,85 %, ne povzema dobesedno vsebine zgoraj navedene nacionalne določbe. Nazadnje, v pravu Unije ne obstaja obveznost, da bi se uporabil konkreten indeks. Z uredbo 2016/1011 ni naložena uporaba konkretnega indeksa, in še zlasti ne indeksa WIBOR 6M.
24.
Iz teh razlogov se zdi, da člen 29(2) zakona o hipotekarnih kreditih ne določa jasno in nedvoumno uporabe konkretnega referenčnega indeksa in njegove obrestne mere ter zlasti ne indeksa WIBOR 6M, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče. Kreditodajalcem ne nalaga obvezne uporabe indeksa WIBOR v pogodbah o hipotekarnem kreditu niti nobene druge konkretne referenčne obrestne mere. Kot je na obravnavi navedla tudi Komisija, se zdi, da ni nobene ovire, da kreditodajalci ne bi uporabili drugega indeksa kot WIBOR, in da čeprav je indeks WIBOR na poljskem trgu prevladujoč, to ni edini indeks, ki je na voljo. Zdi se, da obstajajo še drugi indeksi, ki bi jih bilo morda mogoče uporabiti, na primer indeks „Warsaw Interest Rate Overnight“ (varšavska obrestna mera čez noč; WIRON), (
25
) referenčni indeks POLONIA (
26
) ali celo kateri koli drug indeks, ki ga je odobril pristojni organ, kar pa mora spet preveriti predložitveno sodišče. Zato je imela banka PKO ob sklenitvi pogodbe določeno polje proste presoje, zlasti glede referenčnega indeksa in njegove obrestne mere, ko je v to pogodbo vključila pogodbeni pogoj, ki je vseboval spremenljivo obrestno mero.
25.
Vendar predložitveno sodišče meni, da ni dvoma, da je treba referenčni indeks iz člena 29(2) zakona o hipotekarnih kreditih razumeti kot indeks WIBOR. Poleg tega pojasnjuje, da na Poljskem do 90 % pogodb o potrošniških kreditih temelji na spremenljivi obrestni meri in se v njih kot referenčni indeks uporablja WIBOR.
26.
Kot je bilo navedeno zgoraj, je pogodbeni pogoj izključen s področja uporabe Direktive 93/13, če temelji na zavezujoči določbi zakona ali predpisa. Zato je je Sodišče presodilo – kot je razvidno iz trinajste uvodne izjave Direktive 93/13 – da izključitev s področja uporabe te direktive, ki je določena v členu 1(2) te direktive, zajema določbe nacionalnega prava, ki med pogodbenima strankama veljajo ne glede na njuno izbiro. Ta izključitev je upravičena zato, ker se upravičeno domneva, da je nacionalni zakonodajalec vzpostavil ravnotežje med vsemi pravicami in obveznostmi strank nekaterih pogodb, prav to pa je ravnotežje, ki si ga je izrecno prizadeval ohraniti zakonodajalec Unije. (
27
)
27.
Iz sodne prakse Sodišča je razvidno, da lahko le jasna odločitev zakonodajalca, da uvede posebno zavezujočo določbo, za namene člena 1(2) Direktive 93/13 upraviči domnevo, da se dejansko ohrani ravnotežje med vsemi pravicami, ki jih je želelo zavarovati pravo Unije. Praksa gospodarskih subjektov, dejavnih na trgu, čeprav je prevladujoča, ne more imeti takih učinkov.
28.
Kot je pojasnjeno v točki 16 teh sklepnih predlogov, je referenčni indeks določen ne le tako, da se izbere indeks, ampak da se izbere tudi vrsta njegove referenčne obrestne mere. V skladu z Uredbo 2016/1011 upravljavec referenčnega indeksa objavi ali da na voljo med drugim glavne elemente metodologije, ki jo uporablja za določanje referenčnih indeksov. (
28
) Glede na javno dostopne informacije je upravljavec indeksa WIBOR določil tako metodologijo za različne referenčne obrestne mere indeksa WIBOR, med katerimi so WIBOR 1M, WIBOR 3M, WIBOR 6M in WIBOR 1Y – kar pa mora preveriti predložitveno sodišče. (
29
) Zato metodologija, ki jo je sprejel upravljavec referenčnega indeksa za izvajanje zahtev iz Uredbe 2016/1011, kreditodajalcem omogoča določeno polje proste presoje v zvezi z izbiro konkretnega referenčnega indeksa in/ali konkretne obrestne mere indeksa.
29.
Iz zgornjih premislekov izhaja in ker – kot je pravilno poudarila češka vlada – je treba izključitev iz člena 1(2) Direktive 93/13 razlagati ozko, s področja uporabe te direktive ni mogoče izključiti drugih položajev, kot so tisti, v katerih pogodbeni pogoj temelji na zavezujoči določbi zakona ali predpisa. (
30
) Okoliščina, da je indeks WIBOR vključen na seznam ključnih referenčnih vrednosti v skladu s členom 20(1) Uredbe 2016/1011, (
31
) sama po sebi ne upravičuje tega, da je pogodbeni pogoj, ki se nanaša na indeks WIBOR, izključen s področja uporabe Direktive 93/13. Ta vključitev je priznanje pomena indeksa WIBOR na trgu, (
32
) ne pa izraz zakonodajne izbire nacionalnega zakonodajalca v smislu sodne prakse Sodišča, analizirane zgoraj.
30.
Poleg tega je iz člena 1 Uredbe 2016/1011 in uvodne izjave 6 te uredbe razvidno, da je bil eden od ključnih namenov vzpostavitve skupnega regulativnega okvira za referenčne vrednosti (referenčne indekse) na ravni Unije zagotoviti visoko raven varstva potrošnikov („za zagotavljanje točnosti in celovitosti indeksov, ki se uporabljajo kot referenčne vrednosti v finančnih […] pogodbah“). Bilo bi v nasprotju s tem namenom, če bi uporaba takega referenčnega indeksa v položaju, v katerem kreditodajalec ohrani določeno polje proste presoje glede izbire konkretnega indeksa in obrestne mere takega indeksa, ki ju je treba uporabiti v zadevnem pogodbenem pogoju, onemogočila sodni nadzor morebitne nepoštenosti takega pogodbenega pogoja.
31.
Glede na navedeno predlagam, naj se na prvo vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da je treba člen 1(2) Direktive 93/13 razlagati tako, da pogoj iz pogodbe o hipotekarnem kreditu, sklenjene med potrošnikom in prodajalcem ali ponudnikom, v katerem je določeno, da je obrestna mera, ki se uporablja za kredit, spremenljiva obrestna mera, ki temelji na referenčnem indeksu WIBOR 6M, spada na področje uporabe te direktive, kadar z nacionalno ureditvijo ni določena obvezna uporaba tega indeksa in njegove konkretne obrestne mere neodvisno od izbire pogodbenih strank.
C.
Drugo vprašanje za predhodno odločanje: zahteva po preglednosti pogodbenih pogojev
32.
Če bo Sodišče sledilo mojemu odgovoru na prvo vprašanje za predhodno odločanje, bo treba preučiti drugo vprašanje predložitvenega sodišča. Predložitveno sodišče s tem vprašanjem v bistvu sprašuje, ali člen 4(2) Direktive 93/13 dovoljuje presojo nepoštenosti pogoja v pogodbi o hipotekarnem kreditu, sklenjeni med potrošnikom in prodajalcem ali ponudnikom, v katerem je določeno, da se za to pogodbo uporablja spremenljiva obrestna mera, ki temelji na referenčnem indeksu WIBOR.
33.
Člen 4(2) Direktive 93/13 določa, da ocena nepoštenosti pogoja ne sme biti povezana niti z opredelitvijo glavnega predmeta pogodbe niti z ustreznostjo med ceno in plačilom za izmenjane storitve ali blago, če so pogoji v jasnem, razumljivem jeziku. Predložitveno sodišče lahko torej preveri nepoštenost pogoja, ki se nanaša na opredelitev glavnega predmeta pogodbe, samo, če ta pogoj ni v jasnem in razumljivem jeziku. (
33
)
34.
V zvezi s tem je Sodišče presodilo, da člen 4(2) Direktive 93/13 določa izjemo od mehanizma vsebinskega nadzora nad nepoštenimi pogoji, kot je določen v okviru sistema varstva potrošnikov, ki ga vzpostavlja ta direktiva, in da je zato treba to določbo razlagati ozko. (
34
) Zato je treba, da bi predložitveno sodišče nadaljevalo presojo morebitne nepoštenosti pogodbenega pogoja, ugotoviti, ali ta pogoj spada v okvir pojma „glavni predmet pogodbe“ in ali je izpolnjena zahteva po preglednosti (jasnem in razumljivem jeziku).
1. Pojem „glavni predmet pogodbe“
35.
Kar zadeva, natančneje, kategorijo pogodbenih pogojev, ki spadajo v pojem „glavni predmet pogodbe“ v smislu člena 4(2) Direktive 93/13, je Sodišče presodilo, da je treba te pogoje razumeti kot pogoje, ki določajo bistvena izpolnitvena ravnanja iz te pogodbe in ki jo kot taka opredeljujejo. Pogoji, ki so v primerjavi s pogoji, ki določajo bistvo pogodbenega razmerja, dodatni, pa ne morejo biti zajeti z navedenim pojmom. (
35
)
36.
Predložitveno sodišče mora glede na naravo, splošno sistematiko in določbe zadevne pogodbe ter pravni in dejanski okvir, v katerega je umeščena, preučiti, ali je pogoj, ki ga to sodišče navaja v svojem vprašanju, bistveni element obveznosti dolžnika, ki je vračilo zneska, ki mu ga je dal na voljo kreditodajalec. (
36
) Vseeno pa mora Sodišče iz člena 4(2) Direktive 93/13 izpeljati merila, ki se uporabljajo pri taki preučitvi. (
37
)
37.
Bistvena izpolnitvena ravnanja kreditne pogodbe so, da se kreditodajalec zaveže, da bo kreditojemalcu zagotovil določen znesek denarja, pri čemer pa se zadnjenavedeni zaveže, da bo ta znesek vrnil – praviloma skupaj z obrestmi – v določenih rokih. (
38
) V pogodbi o hipotekarnem kreditu, v kateri je določena spremenljiva obrestna mera, se bistvena obveznost kreditojemalca, da vrne znesek denarja, ki ga je dal na voljo kreditodajalec, določi glede na to obrestno mero. Tako se odplačilo kredita na podlagi spremenljive obrestne mere načeloma neposredno nanaša na samo naravo obveznosti dolžnika in je tako bistveni element pogodbe o hipotekarnem kreditu.
38.
Z zadevnim pogodbenim pogojem je določeno, da se pogodba o hipotekarnem kreditu odplačuje z obrestmi, izračunanimi na podlagi spremenljive obrestne mere, vezane na indeks WIBOR. Predložitveno sodišče navaja, da člen 69(2), točka 5, zakona o bančništvu z dne 29. avgusta 1997 izrecno določa, da mora kreditna pogodba vsebovati pogoje v zvezi z obrestno mero in vsako njeno spremembo. Poleg tega je poljska vlada v pisnih stališčih pojasnila, da je treba v skladu s členom 29(1), točka 8, zakona o hipotekarnih kreditih v pogodbi o hipotekarnem kreditu navesti metodo in pogoje za določitev obrestne mere, na podlagi katere se izračuna znesek glavnice in obresti.
39.
Za zadevni pogodbeni pogoj je mogoče šteti, da spada v okvir pojma „glavni predmet pogodbe“ in je zato del bistvenih obveznosti kreditojemalca v taki pogodbi, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.
2. Pojem „jasen, razumljiv jezik“ in zahteva po preglednosti
40.
Vendar je treba spomniti, da je Sodišče že presodilo, da se zahteva po jasnosti in razumljivosti uporabi, tudi če pogoj spada na področje uporabe pojma „glavni predmet pogodbe“ v smislu člena 4(2) Direktive 93/13. Pogoji iz člena 4(2) se namreč oceni nepoštenosti izognejo le, če pristojno nacionalno sodišče po posamičnem preizkusu vsakega meni, da jih je prodajalec ali ponudnik sestavil v jasnem, razumljivem jeziku (
39
) (zahteva po preglednosti pogodbenih pogojev).
41.
V zvezi z zahtevo po preglednosti pogodbenih pogojev je Sodišče presodilo, da te zahteve, ki je povzeta v členu 5 Direktive 93/13, ni mogoče zožiti zgolj na njihovo formalno in slovnično razumljivost. Zahtevo iz Direktive 93/13 po tem, da so pogodbeni pogoji sestavljeni v jasnem in razumljivem jeziku, ter s tem njihovi preglednosti iz te direktive je treba razlagati široko, saj sistem varstva, uveljavljen s to direktivo, temelji na ugotovitvi, da je potrošnik v razmerju do prodajalca ali ponudnika v podrejenem položaju glede, med drugim, ravni obveščenosti. (
40
)
42.
Sodišče je v sodbi Gómez del Moral Guasch I analiziralo zahtevo po preglednosti v zvezi s pogodbenim pogojem, s katerim je bilo v pogodbi o hipotekarnem kreditu določeno, da je treba ta kredit odplačati z obrestmi, izračunanimi na podlagi spremenljive obrestne mere, določene na podlagi uradnega indeksa. Sodišče je presodilo, da je treba zahtevo po preglednosti razumeti tako, da ne nalaga zgolj, da mora biti zadevni pogoj za potrošnika formalno in slovnično razumljiv, ampak tudi, da povprečni potrošnik, ki je normalno obveščen ter razumno pozoren in preudaren, lahko razume, kako metoda, uporabljena za izračun te obrestne mere, dejansko deluje, ter tako na podlagi natančnih in razumljivih pogojev oceni morebitne znatne ekonomske posledice takega pogoja za svoje finančne obveznosti. (
41
)
43.
Ker je Sodišče pristojno zgolj za razlago določb prava Unije, v obravnavanem primeru zlasti Direktive 93/13, lahko zgolj predložitveno sodišče opravi potrebna preverjanja dejanskega stanja, pri čemer mora upoštevati vse upoštevne dejanske okoliščine, ki vključujejo oglase in informacije, ki jih je kreditodajalec predložil v okviru pogajanj o zadevni pogodbi. Natančneje, nacionalno sodišče mora pri preučitvi vseh okoliščin, ki so obstajale v času sklenitve pogodbe, preveriti, ali so bile v obravnavani zadevi potrošniku sporočene vse informacije, ki bi lahko vplivale na obseg njegove obveznosti in ki mu omogočajo, da oceni zlasti skupne stroške kredita. (
42
)
44.
Sodišče je v sodbi Gómez del Moral Guasch I presodilo, da je za to preučitev pomembno dejstvo, da so bili glavni elementi v zvezi z izračunom referenčnega indeksa, ki se uporablja za pogodbo v tej zadevi, brez težav dostopni vsem osebam, ki so nameravale skleniti pogodbo o hipotekarnem kreditu. (
43
) Sodišče je tudi menilo, da je za presojo preglednosti pogodbenega pogoja, obravnavanega v tej zadevi, upoštevna okoliščina, da so morale kreditne institucije v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo potrošnike obvestiti o tem, kako se je upoštevni indeks gibal v preteklosti. (
44
)
45.
Sodišče je na podlagi tega sklenilo, da mora predložitveno sodišče preveriti, ali je kreditodajalec v okviru sklenitve pogodbe, ki se obravnava v tej zadevi, dejansko spoštoval vse obveznosti obveščanja, določene z nacionalno zakonodajo. (
45
)
46.
Sodišče je v sodbi Kutxabank (
46
) presodilo, da lahko informacije o nekaterih pogodbenih vidikih, ki jih bodoči kreditojemalci potrebujejo za razumevanje obsega sprejetja ponudbe kreditne pogodbe, izhajajo iz informacij, ki jih kreditodajalec, ki je prodajalec ali ponudnik, ne zagotovi neposredno, če so te informacije javno na voljo in, odvisno od okoliščin primera, dostopne zaradi nekaterih pojasnil, ki jih je v zvezi s tem potrošniku posredoval ta prodajalec ali ponudnik.
47.
Posebej v zvezi z dostopnostjo informacij, ki jih prodajalec ali ponudnik ne zagotovi neposredno, je pomembno, da ta prodajalec ali ponudnik bodočim kreditojemalcem da dovolj jasna in točna pojasnila, da se lahko ti bodoči kreditojemalci s temi informacijami seznanijo, ne da bi opravljali dejanja, ki jih od povprečnega potrošnika ni mogoče razumno pričakovati. (
47
)
48.
V sporu o glavni stvari se zadevni pogodbeni pogoj nanaša na spremenljivo obrestno mero, ki temelji na indeksu WIBOR 6M. Kot je že bilo pojasnjeno v točki 10 teh sklepnih predlogov in zlasti v opombi 8 teh sklepnih predlogov, je indeks WIBOR vključen na seznam ključnih referenčnih vrednosti v skladu s členom 20(1) Uredbe 2016/1011. Postopek priznanja indeksa WIBOR kot ključne referenčne vrednosti je urejen s to uredbo, ki je bila v skladu s členom 1 sprejeta za zagotavljanje točnosti, zanesljivosti in celovitosti upoštevnih referenčnih indeksov, ki se uporabljajo v finančnih pogodbah.
49.
Uredba 2016/1011 upošteva neenako pogajalsko moč potrošnikov v primerjavi z kreditodajalci ter uporabo standardnih pogojev v pogodbah o hipotekarnih kreditih in o potrošniških kreditih, ki uporabljajo referenčni indeks. V uvodni izjavi 71 Uredbe 2016/1011 je navedeno, da je lahko v takih položajih izbira potrošnikov glede referenčnega indeksa, ki se uporabi, omejena. Zakonodajalec Unije meni, da je v okviru prizadevanj za uravnoteženje treba zagotoviti, da kreditodajalci potrošnikom dajo na voljo vsaj ustrezne informacije. Zato sta s členoma 56 in 57 Uredbe 2016/1011 ustrezno spremenjeni Direktiva 2008/48/ES (
48
) in Direktiva 2014/17/EU (
49
).
50.
Natančneje, z Uredbo 2016/1011 je dodana nova informacija (novi člen 13(1)(ea) Direktive 2014/17), ki jo je treba potrošnikom zagotoviti pred sklenitvijo pogodbe o hipotekarnem kreditu, v kateri je uporabljen referenčni indeks. Splošne informacije, ki jih kreditodajalci zagotovijo ob sklenitvi takih pogodb, morajo vsebovati „imena referenčnih [indeksov] in njihovih upraviteljev ter morebitnih posledic za potrošnika“.
51.
V primeru zadevne pogodbe predložitveno sodišče navaja, da je ta pogodba vsebovala informacije o subjektu, ki določa referenčni indeks, in o podlagi, na kateri je ta indeks določen, o depozitnih obdobjih tega indeksa in tudi o tem, kako se na podlagi tega indeksa določi obrestna mera. Vendar to sodišče dvomi o tem, ali bi bilo treba pojasniti tudi to, kako je določen indeks WIBOR sam in kateri dejavniki vplivajo na spremembo njegove višine. To vprašanje se nanaša na stališča, ki jih je pred predložitvenim sodiščem predložil J. J., ki se je pritožil, da ni prejel pojasnil glede načina določanja referenčnega indeksa WIBOR, ter glede tega, da se ta indeks določa na podlagi podatkov, ki jih zagotovijo banke same, in da imajo banke pri sporočanju teh podatkov neko diskrecijsko pravico.
52.
V zvezi s tem je treba poudariti, da je z Uredbo 2016/1011 urejena metodologija za določanje referenčnih indeksov zaradi zagotovitve njihove zanesljivosti in točnosti. Iz uvodne izjave 26 te direktive je razvidno, da se zakonodajalec Unije zaveda tveganja za manipulacijo, ki se lahko pojavi pri zagotavljanju vhodnih podatkov. Priznava, da bi morali upravljavci referenčnih vrednosti praviloma uporabljati vhodne podatke o transakcijah. Vendar se lahko v primerih, ko podatki o transakcijah niso zadostni ali ustrezni, da bi se zagotovila celovitost in točnost referenčnega indeksa, uporabijo drugi podatki, kakor so določeni v tej uredbi. To se odraža v členu 11 Uredbe 2016/1011, ki določa zahteve v zvezi z vhodnimi podatki za določitev referenčnega indeksa (zlasti morajo biti „zadostni, da lahko točno in zanesljivo predstavljajo tržno ali gospodarsko stanje, ki naj bi se merilo z referenčno vrednostjo“ in „preverljivi“).
53.
V uvodni izjavi 27 Uredbe 2016/1011 je poudarjena potreba po pregledni metodologiji, s katero se zagotovita zanesljivost in točnost referenčnega indeksa. V tej uvodni izjavi je navedeno, da se preglednost ne bi smela razumeti kot objava formule, uporabljene za določanje posameznega referenčnega indeksa, pač pa kot razkritje elementov, na podlagi katerih lahko deležniki zadostno razumejo, kako je indeks določen, in ocenijo njeno reprezentativnost, pomembnost in ustreznost za njeno predvideno uporabo. To se odraža v členu 13 te uredbe, naslovljenem „Preglednost metodologije“, s katerim je upravljavcu (v smislu Uredbe 2016/1011) naloženo, da objavi ali da na voljo nekatere informacije, naštete v tem členu.
54.
Iz zgornjih premislekov izhaja, da morajo biti te informacije, ki deležnikom, vključno s potrošniki, omogočajo razumeti metodologijo, uporabljeno za določitev referenčnega indeksa v skladu z Uredbo 2016/1011, del informacij, ki jih mora upravljavec objaviti ali dati na voljo. V skladu s skupnim okvirom, vzpostavljenim z Uredbo 2016/1011, je za to odgovoren upravljavec indeksa.
55.
Poleg tega Uredba 2016/1011 v členih 7, 8 in 9 določa mehanizem za obravnavo pritožb, ki mora v skladu z uvodno izjavo 23 te uredbe „[omogočiti,] da bi deležniki upravljavca referenčnih [indeksov] lahko obvestili o pritožbah in da bi lahko upravljavec referenčnih [indeksov] objektivno ocenil upravičenost morebitnih pritožb“. S tem mehanizmom je uvedena posebna upravna pot, ki deležnikom, vključno s potrošniki, omogoča, da začnejo pritožbeni postopek, če dvomijo, ali je indeks določen v skladu z upoštevnimi določbami zakonodaje Unije.
56.
Kadar kreditodajalec potrošnikom ponudi pogodbo o hipotekarnem kreditu, v kateri je uporabljen referenčni indeks, je obveznost obveščanja tega kreditodajalca izrecno določena v členu 13(1)(ea) Direktive 2014/17. Kot je bilo poudarjeno zgoraj, mora kreditodajalec potrošnika obvestiti o „imenih referenčnih [indeksov] in njihovih upraviteljih ter morebitnih posledicah za potrošnika“. Te informacije je treba morebitnim kreditojemalcem zagotoviti dovolj natančno in točno, da lahko povprečni potrošnik dostopa do ustreznih javno dostopnih informacij in se seznani z glavnimi elementi v zvezi z metodologijo, na kateri temelji določitev referenčnega indeksa. Morebitne posledice, upoštevne za potrošnika, so tiste, ki izhajajo iz dejavnikov, ki bi lahko vplivali na obseg njegovih obveznosti, kar vključuje zlasti tveganja, povezana z nihanji spremenljive obrestne mere, in informacije o glavnih elementih, ki povzročajo taka nihanja.
57.
Iz analize okvira referenčnega indeksa, vzpostavljenega z Uredbo 2016/1011, je razvidno, da zahteva po preglednosti, ki izhaja iz Direktive 93/13 v povezavi s to uredbo, kreditodajalca ne zavezuje, da neposredno zagotovi podrobnejše informacije o metodologiji za določitev referenčnega indeksa, kot so tiste, zahtevane z Uredbo 2016/1011. V Uredbi 2016/1011 so namreč navedene splošne informacije o uporabljeni metodologiji, upravljavec pa mora objaviti ali dati na voljo javnosti posebne informacije.
58.
Vendar mora kreditodajalec, kot je bilo poudarjeno zgoraj, potrošniku jasno in točno zagotoviti upoštevne informacije o imenu referenčnega indeksa in njegovega upravljavca ter o posledicah za potrošnika. Menim, da bi bilo – če bi kreditodajalec navedel le nekatere elemente uporabljene temeljne metodologije, tako da ta metodologija in glavni elementi, ki povzročajo nihanje obrestne mere indeksa, niso v celoti razkriti ali prikazujejo izkrivljeno sliko o naravi referenčnega indeksa – to v nasprotju z zahtevo po preglednosti in zahtevo dobre vere, ki izhajata iz Direktive 93/13.
59.
J. J. je na obravnavi trdil, da so ga zavedli k temu, da je verjel, da je referenčni indeks WIBOR sestavljen iz podatkov o transakcijah v zvezi z medbančnimi posojili, v resnici pa je 98,27 % vhodnih podatkov vsebovalo ocene (ponudbe), ki so jih predložile banke, vključene v postopek določitve. (
50
) J. J. je trdil tudi, da mu je banka PKO zagotovila informacije, ki so v nasprotju z veljavno zakonodajo in gospodarskim stanjem. Banka PKO je te terjatve odločno izpodbijala. Na obravnavi je trdila, da je predložila točne in jasne informacije. V skladu z zgoraj navedeno sodno prakso Sodišča (
51
) mora nacionalno sodišče v okviru upoštevanja vseh okoliščin, ki so obstajale ob sklenitvi pogodbe, preučiti, ali so bile potrošniku dovolj jasno in točno sporočene vse informacije, ki bi lahko vplivale na obseg njegove obveznosti, tako mu je omogočeno, da oceni zlasti skupne stroške kredita.
60.
Iz tega izhaja, da bi bilo treba na drugo vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člen 4(2) Direktive 93/13 razlagati tako, da dovoljuje presojo nepoštenosti pogoja v pogodbi o hipotekarnem kreditu, sklenjeni med potrošnikom in prodajalcem ali ponudnikom, v katerem je določeno, da se za to pogodbo uporablja spremenljiva obrestna mera, ki temelji na referenčnem indeksu WIBOR 6M, če ta pogoj ni sestavljeno v jasnem in razumljivem jeziku (zahteva po preglednosti). Da bi izpolnil to zahtevo, mora prodajalec ali ponudnik potrošnika dovolj jasno in točno obvestiti o imenu uporabljenega referenčnega indeksa in njegovega upravljavca ter morebitnih posledicah za potrošnika, ki izhajajo iz uporabe tega indeksa, tako da mu je omogočeno, da oceni zlasti skupne stroške kredita. Način, na katerega kreditodajalec neposredno ali posredno zagotovi informacije, mora biti tak, da te informacije posledično v celoti razkrivajo temeljno metodologijo in glavne elemente, ki povzročajo nihanje obrestne mere indeksa, in ne prikazujejo izkrivljene slike o naravi indeksa.
D.
Tretje vprašanje za predhodno odločanje: nepoštenost zadevnega pogodbenega pogoja
61.
Ker je lahko posledica presoje zahteve po preglednosti, ki jo opravi predložitveno sodišče, to, da se ugotovi, da zadevni pogodbeni pogoj ni pregleden, bo moralo Sodišče obravnavati tretje vprašanje za predhodno odločanje. Predložitveno sodišče s tem vprašanjem v bistvu prosi za smernice glede tega, ali je pogodbeni pogoj, ki vsebuje spremenljivo obrestno mero, ki temelji na referenčnem indeksu WIBOR, lahko nepošten v smislu člena 3(1) Direktive 93/13, ker banka potrošniku ni zagotovila dovolj informacij in je prišlo do neenake porazdelitve tveganja med pogodbenima strankama. (
52
)
62.
V skladu s členom 3(1) Direktive 93/13 bo pogodbeni pogoj veljal za nepoštenega, če v nasprotju z zahtevo dobre vere v škodo potrošnika povzroča znatno neravnotežje v pogodbenih pravicah in obveznostih strank. V zvezi s tem je Sodišče navedlo, da člen 3(1) Direktive 93/13 s sklicevanjem na pojma „dobra vera“ in „znatno neravnotežje“ v škodo potrošnika med pravicami in obveznostmi pogodbenih strank abstraktno opredeljuje elemente, ki povzročijo nepoštenost pogodbenega pogoja, o katerem se stranki nista posebej dogovorili. (
53
)
63.
Za ugotovitev, ali pogoj v škodo potrošnika povzroča „znatno neravnotežje“ v pogodbenih pravicah in obveznostih strank, je treba med drugim upoštevati pravila, ki se uporabljajo v nacionalnem pravu, če se stranki ne dogovorita drugače, da se presodi, ali ta pogodba potrošnika postavlja v pravni položaj, ki je manj ugoden od tistega, ki ga določa veljavno nacionalno pravo, in če ga, v kolikšni meri. Kar zadeva pogoj o izračunu obresti iz kreditne pogodbe, je prav tako pomembno primerjati način izračuna obrestne mere, ki je določen s tem pogojem, in dejanski znesek obrestne mere, ki iz tega izhaja, z zakonsko obrestno mero in obrestno mero, ki se je ob sklenitvi pogodbe iz postopka v glavni stvari uporabljala na trgu za kredit v znesku in za trajanje, ki sta primerljiva z zneskom in trajanjem zadevne kreditne pogodbe. (
54
)
64.
V zvezi z vprašanjem, v katerih okoliščinah tako neravnotežje nastane „v nasprotju z zahtevo dobre vere“, mora nacionalno sodišče glede na šestnajsto uvodno izjavo Direktive 93/13 zato preveriti, ali bi lahko prodajalec ali ponudnik, če s potrošnikom lojalno in pravično posluje, razumno pričakoval, da bi potrošnik tak pogoj sprejel v okviru posamičnih pogajanj. (
55
)
65.
Poleg tega je treba v skladu s členom 4(1) te direktive nepoštenost pogodbenega pogoja oceniti ob upoštevanju narave blaga ali storitev, za katero je bila sklenjena pogodba, ob sklicevanju na vse okoliščine, ki so obstajale ob sklepanju pogodbe. Iz tega izhaja, da je treba s tega vidika presoditi tudi posledice, ki jih ima lahko pogoj v okviru prava, ki se uporablja za pogodbo, kar pomeni preučitev nacionalnega pravnega sistema. (
56
)
66.
V zvezi s tem je v skladu s sodno prakso Sodišče pristojno za razlago pojma „nepošteni pogoj“ iz člena 3(1) navedene direktive in Priloge k tej direktivi ter meril, ki jih nacionalno sodišče lahko uporabi ali mora uporabiti pri preučitvi pogodbenega pogoja glede na določbe iste direktive. Zato mora to sodišče ob upoštevanju teh meril odločiti o konkretni opredelitvi posebnega pogodbenega pogoja glede na okoliščine zadeve. Iz tega izhaja, da se mora Sodišče omejiti na to, da predložitvenemu sodišču poda smernice, ki jih mora to upoštevati pri presoji nepoštenosti zadevnega pogodbenega pogoja. (
57
)
67.
V sporu o glavni stvari se vprašanje nepoštenosti pogodbenega pogoja postavlja v okviru zagotavljanja domnevno nezadostnih ali netočnih informacij s strani kreditodajalca potrošniku in neenake porazdelitve tveganja med pogodbenima strankama, ki med drugim izhaja iz tega. Vendar zgolj dejstvo, da pogoj ne izpolnjuje zahteve po preglednosti, s katero je zahtevana, kot je navedeno zgoraj, zagotovitev zadostnih in točnih informacij potrošniku, samo po sebi ne pomeni, da je nepošten v smislu člena 3(1) Direktive 93/13. (
58
) Predložitveno sodišče mora, da bi ugotovilo, ali je pogodbeni pogoj nepošten, celovito preučiti merila, ki izhajajo iz sodne prakse Sodišča.
68.
V zvezi s tem je treba poudariti, da se zdi, da so dvomi predložitvenega sodišča osredotočeni na dve različni vprašanji: (i) zagotovitev ustreznih informacij potrošniku glede tveganja, ki izhaja iz uporabe spremenljive obrestne mere v zadevnem kreditu; ter (ii) zagotovitev ustreznih in jasnih informacij o določitvi indeksa WIBOR.
69.
Vendar čeprav lahko nacionalna sodišča v civilnih zadevah, kot je spor o glavni stvari, na podlagi Direktive 93/13 presojajo pogodbene pogoje, ki temeljijo na referenčnih indeksih, kakršen je indeks WIBOR, (
59
)ne smejo preučiti metodologije za določitev takih indeksov, ker taka preučitev ne spada na področje uporabe Direktive 93/13. Poleg tega, kot je pojasnjeno zgoraj, (
60
) je bil z Uredbo 2016/1011 uveden poseben mehanizem za obravnavo pritožb, s katerim je deležnikom, vključno s potrošniki, zagotovljena posebna upravna pot za začetek pritožbenega postopka, če dvomijo, ali je indeks določen v skladu z upoštevnimi določbami zakonodaje Unije. Kot je poudarila Komisija, bi se s tem, da bi se nacionalnim civilnim sodiščem dovolil nadzor nad metodologijo za določitev ključne referenčne vrednosti prek presoje nepoštenosti pogodbenega pogoja v skladu z Direktivo 93/13, spodkopal poseben sistem upravljanja ključnih referenčnih vrednosti, ki ga je zakonodajalec Unije vzpostavil z Uredbo 2016/1011.
70.
Zato bi morala biti v sporu o glavni stvari presoja predložitvenega sodišča omejena na zadevni pogodbeni pogoj in vse okoliščine, ki so obstajale ob sklepanju pogodbe, iz te presoje pa bi morali biti izključeni elementi, povezani s sistemom upravljanja referenčnih vrednosti, kot je bil vzpostavljen z Uredbo 2016/1011.
71.
Natančneje, nacionalno sodišče mora preveriti, ali je prodajalec ali ponudnik potrošniku sporočil vse upoštevne informacije, na podlagi katerih lahko ta presodi ekonomske posledice zadevnega pogodbenega pogoja za svoje finančne obveznosti. Ob tem je treba opozoriti, da je preglednost pogodbenega pogoja, kot se zahteva z Direktivo 93/13, eden od elementov, ki jih je treba upoštevati pri presoji nepoštenosti tega pogoja. (
61
)
72.
Predložitveno sodišče v predložitveni odločbi navaja, da je za pogodbene pogoje v zvezi s spremenljivo obrestno mero, ki temeljijo na indeksu WIBOR, mogoče šteti, da so v nasprotju z zahtevo dobre vere in da v škodo potrošnika povzročajo znatno neravnotežje v pogodbenih pravicah in obveznostih strank, ker potrošnik ni bil ustrezno obveščen o svoji izpostavljenosti tveganju, povezanem s spremenljivo obrestno mero, in ker je bilo to tveganje med tema strankama neenakomerno porazdeljeno. Navaja tudi, da je bila banka PKO kot kreditodajalka seznanjena z metodo za določitev indeksa WIBOR in obstoječimi dvomi glede preglednosti določanja te obrestne mere, vendar se je odločila, da potrošnika o tem ne bo obvestila. Po mnenju predložitvenega sodišča je to mogoče šteti za vir neravnotežja med pogodbenima strankama v vseh vidikih te pogodbe. (
62
)
73.
V teh okoliščinah mora predložitveno sodišče preučiti, ali je zadevni pogodbeni pogoj v smislu člena 3(1) Direktive 93/13 nepošten, tako da opravi celovito presojo meril, ki izhajajo iz sodne prakse Sodišča. Ta presoja mora med drugim vključevati vprašanje, ali je šlo za neobstoj jasnih informacij, ki bi lahko škodovale zmožnosti J. J., da razume ekonomske posledice zadevnega pogodbenega pogoja. V tem okviru mora predložitveno sodišče preveriti, ali bi lahko to, da niso bile zagotovljene točne in zadostne informacije, toliko spremenilo ravnotežje v korist banke, da bi v škodo potrošnika povzročilo znatno neravnotežje v pravicah in obveznostih strank, ki izhajajo iz zadevne pogodbe. Predložitveno sodišče mora zato presoditi, ali je kreditodajalec (banka PKO), če s potrošnikom (J. J.) lojalno in pravično posluje, razumno pričakoval, da bi potrošnik tak pogoj sprejel v okviru posamičnih pogajanj. (
63
) V ta namen je treba preveriti, ali je potrošnik pristal na tveganje, povezano z uporabo zadevnega pogodbenega pogoja, potem ko je prejel popolne in točne informacije.
74.
Poleg tega mora predložitveno sodišče preučiti, ali so bile informacije, ki jih je kreditodajalec zagotovil potrošniku, predstavljene nevtralno in objektivno ter potrošnika niso navedle k prepričanju, da je izbira zadevnega pogodbenega pogoja in indeksa WIBOR zanj ugodna, čeprav dejansko ni bila.
75.
Iz tega sledi, da je treba na tretje postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 3(1) Direktive 93/13 razlagati tako, da mora nacionalno sodišče presoditi, ali pogodbeni pogoj o spremenljivi obrestni meri, ki temelji na referenčnem indeksu WIBOR, v nasprotju z zahtevo dobre vere v škodo potrošnika povzroča znatno neravnotežje v pogodbenih pravicah in obveznostih strank. Pri tem mora nacionalno sodišče v okviru celovite presoje nepoštenosti pogodbenega pogoja presoditi, ali bi kreditodajalec, če s potrošnikom lojalno in pravično posluje, razumno pričakoval, da bi potrošnik tak pogoj sprejel v okviru posamičnih pogajanj. Zato je treba preveriti, ali je potrošnik pristal na tveganje, ki izhaja iz uporabe zadevnega pogodbenega pogoja, potem ko je prejel popolne in točne informacije. Vendar se ta presoja ne more nanašati na indeks WIBOR kot tak in na metodo za njegovo določitev.
IV. Predlog
76.
Glede na zgornje premisleke Sodišču predlagam, naj na prvo, drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje Sąd Okręgowy w Częstochowie (okrožno sodišče v Częstochowi, Poljska) odgovori:
1.
Člen 1(2) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah
je treba razlagati tako, da pogoj iz pogodbe o hipotekarnem kreditu, sklenjene med potrošnikom in prodajalcem ali ponudnikom, v katerem je določeno, da je obrestna mera, ki se uporablja za kredit, spremenljiva obrestna mera, ki temelji na referenčnem indeksu WIBOR 6M, spada na področje uporabe te direktive, kadar z nacionalno ureditvijo ni določena obvezna uporaba tega indeksa in njegove konkretne obrestne mere neodvisno od izbire pogodbenih strank.
2.
Člen 4(2) Direktive 93/13
je treba razlagati tako, da dovoljuje presojo nepoštenosti pogoja v pogodbi o hipotekarnem kreditu, sklenjeni med potrošnikom in prodajalcem ali ponudnikom, v katerem je določeno, da se za to pogodbo uporablja spremenljiva obrestna mera, ki temelji na referenčnem indeksu WIBOR 6M, če ta pogoj ni sestavljen v jasnem in razumljivem jeziku (zahteva po preglednosti). Da bi izpolnil to zahtevo, mora prodajalec ali ponudnik potrošnika dovolj jasno in točno obvestiti o imenu uporabljenega referenčnega indeksa in njegovega upravljavca ter morebitnih posledicah za potrošnika, ki izhajajo iz uporabe tega indeksa, tako da mu je omogočeno, da oceni zlasti skupne stroške kredita. Način, na katerega kreditodajalec neposredno ali posredno zagotovi informacije, mora biti tak, da te informacije posledično v celoti razkrivajo temeljno metodologijo in glavne elemente, ki povzročajo nihanje obrestne mere indeksa, in ne prikazujejo izkrivljene slike o naravi indeksa.
3.
Člen 3(1) Direktive 93/13
je treba razlagati tako, da se z njim od nacionalnega sodišča zahteva, da presodi, ali pogodbeni pogoj o spremenljivi obrestni meri, ki temelji na referenčnem indeksu WIBOR, v nasprotju z zahtevo dobre vere v škodo potrošnika povzroča znatno neravnotežje v pogodbenih pravicah in obveznostih strank. Pri tem mora nacionalno sodišče v okviru celovite presoje nepoštenosti pogodbenega pogoja presoditi, ali bi kreditodajalec, če s potrošnikom lojalno in pravično posluje, razumno pričakoval, da bi potrošnik tak pogoj sprejel v okviru posamičnih pogajanj. Zato bi bilo treba preveriti, ali je potrošnik pristal na tveganje, ki izhaja iz uporabe zadevnega pogodbenega pogoja, potem ko je prejel popolne in točne informacije. Vendar se ta presoja ne more nanašati na indeks WIBOR kot tak in na metodo za njegovo določitev.
(
1
)	Jezik izvirnika: angleščina.
(
2
)	Direktiva Sveta z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288, in popravek v UL 2019, L 214, str. 25).
(
3
)	Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o indeksih, ki se uporabljajo kot referenčne vrednosti v finančnih instrumentih in finančnih pogodbah ali za merjenje uspešnosti investicijskih skladov, in spremembi direktiv 2008/48/ES in 2014/17/EU ter Uredbe (EU) št. 596/2014 (UL 2016, L 171, str. 1).
(
4
)	Glej uvodno izjavo 10 Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2019/482 z dne 22. marca 2019 o spremembi Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2016/1368 o določitvi seznama ključnih referenčnih vrednosti, ki se uporabljajo na finančnih trgih v skladu z Uredbo (EU) 2016/1011 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2019, L 82, str. 26).
(
5
)	Dz. U. iz leta 2017, pozicija 819, kakor je bil spremenjen; v nadaljevanju: zakon o hipotekarnih kreditih).
(
6
)	Zakon dne 29. avgusta 1997 o bančništvu (Dz. U. iz leta 2023, postavka 2488, kakor je bil spremenjen).
(
7
)	„Upravljavec“ pomeni fizično ali pravno osebo, ki ima nadzor nad določanjem referenčne vrednosti. Glej člen 3(1), točka 6, Uredbe 2016/1011.
(
8
)	Izvedbena uredba Komisije z dne 11. avgusta 2016 o določitvi seznama ključnih referenčnih vrednosti, ki se uporabljajo na finančnih trgih v skladu z Uredbo 2016/1011 (UL 2016, L 217, str. 1). Indeks WIBOR je bil 22. marca 2019 v skladu s členom 20(1)(b) Uredbe 2016/1011 kot ključna referenčna vrednost vključen v Uredbo 2019/482.
(
9
)	V zvezi s tem se sklicuje na to, da indeks WIBOR 6M temelji na netransakcijskih podatkih bank samih, kar pomeni, da te banke na podlagi teh podatkov med sabo ne sklenejo nobene dejanske transakcije.
(
10
)	Komisija za finančni nadzor je tako odločbo v zvezi z indeksom WIBOR izdala 16. decembra 2020, pri čemer je ugotovila, da je postopek za določitev indeksa WIBOR, kot ga uporablja upravljavec, v skladu z zahtevami prava Unije.
(
11
)	Glej spletno mesto družbe GPW Benchmark, zlasti „Pravilnik o referenčnih obrestnih merah indeksov WIBID in WIBOR“, Varšava, 30. november 2017 (v teh sklepnih predlogih: pravilnik o indeksu WIBOR), dostopno na: https://gpwbenchmark.pl/pub/BENCHMARK/files/Regulations_for_WIBID_and_WIBOR_Reference_Rates.pdf.
(
12
)	Indeks WIBOR je „referenčna obrestna mera“ v smislu člena 3(1), točki 22 in 25, Uredbe 2016/1011. Indeks WIBID je še en indeks, ki se uporablja na Poljskem, in pomeni varšavsko medbančno nakupno obrestno mero. Opiram se na informacije, dostopne na spletnem mestu družbe GPW Benchmark v razdelku „pravilnik“.
(
13
)	Člen 11 Uredbe 2016/1011 določa zahteve v zvezi z vhodnimi podatki za določitev referenčnega indeksa (glej tudi točko 52 teh sklepnih predlogov). Člen 12 te uredbe določa zahteve v zvezi z metodologijo za določitev referenčnih indeksov, kot je indeks WIBOR.
(
14
)	Člen 15 Uredbe 2016/1011 ureja kodeks ravnanja, ki ga morajo upoštevati prispevajoče osebe (npr. banke) in ki mora med drugim vključevati politiko, ki jo je treba upoštevati v zvezi z izvajanjem diskrecijske pravice pri zagotavljanju vhodnih podatkov. Če so potrebne znatne spremembe metode ali opredelitve referenčnih obrestnih mer, se upravljavec javno posvetuje z deležniki, kot so uporabniki obrestnih mer, upoštevni organi in poljska centralna banka.
(
15
)	Pravilnik o indeksu WIBOR, str. 9.
(
16
)	Glej Kosiorowski, M. in Szczęsna, A., „WIBOR litigation, part 1 – Can the WIBOR benchmark be challenged as the basis for setting variable interest rates?“, in principle, 12. junij 2025; dostopno na: https://codozasady.pl/en/p/wibor-litigation-part-1-can-the-wibor-benchmark-be-challenged-as-the-basis-for-setting-variable-interest-rates-.
(
17
)	Metoda je naslednja: (i) če je ponudb 10 ali več: povprečje obrestih mer po izključitvi dveh najvišjih in dveh najnižjih; (ii) če je ponudb 8 ali 9: povprečje po izključitvi najvišje in najnižje; (iii) če je ponudb 6 ali 7: enostavno povprečje vseh ponudb; in (iv) če je ponudb 5 ali manj: indeks WIBOR za to obdobje se ne določi.
(
18
)	Referenčne obrestne mere za določen delovni dan se objavijo na spletnem mestu upravljavca: glej pravilnik o indeksu WIBOR, člen 7.1.
(
19
)	Glej točko 10 teh sklepnih predlogov.
(
20
)	Glej sodbo z dne 30. maja 2024, Raiffeisen Bank (C‑176/23, EU:C:2024:443, točka 22 in navedena sodna praksa).
(
21
)	Sodba z dne 3. marca 2020, Gómez del Moral Guasch (C‑125/18, EU:C:2020:138, točki 31 in 32 ter navedena sodna praksa; v nadaljevanju: sodba Gómez del Moral Guasch I).
(
22
)	Glej sodbo z dne 30. maja 2024, Raiffeisen Bank (C‑176/23, EU:C:2024:443, točka 27 in navedena sodna praksa).
(
23
)	Prav tam, točka 33. Glej tudi točko 36 te sodbe.
(
24
)	Glej str. 5 predložitvene odločbe (francoska jezikovna različica; ta različica je v nadaljevanju poimenovana enostavno „predložitvena odločba“).
(
25
)	Glej Sampławski, K., „WIBOR pod lupą TSUE – analiza prawna pytań prejudycjalnych – pytanie nr 1.“ (Indeks WIBOR pod povečevalnim steklom Sodišča Evropske unije – pravna analiza vprašanj za prehodno odločanje – prvo vprašanje), 11. september 2024; dostopno na: https://www.bankowebezprawie.pl/wibor-pod-lupa-tsue-analiza-prawna-pytan-prejudycjalnych-pytanie-nr-1/.
(
26
)	Kot je v stališčih pred Sodiščem trdil J. J.
(
27
)	Sodba z dne 10. junija 2021, Prima banka Slovensko (C‑192/20, EU:C:2021:480, točka 32 in navedena sodna praksa).
(
28
)	Člen 13 Uredbe 2016/1011, naslovljen „Preglednost metodologije“.
(
29
)	Glej točko 15 teh sklepnih predlogov.
(
30
)	Glej točko 19 teh sklepnih predlogov.
(
31
)	Z Uredbo 2019/482.
(
32
)	Glej uvodno izjavo 10 Uredbe 2019/482.
(
33
)	Sodba z dne 10. junija 2021, BNP Paribas Personal Finance (C‑609/19, EU:C:2021:469, točka 27).
(
34
)	Prav tam, točka 28.
(
35
)	Sodba z dne 21. marca 2024, Profi Credit Bulgaria (Pomožne storitve h kreditni pogodbi) (C‑714/22, EU:C:2024:263, točka 60).
(
36
)	Sodba z dne 10. junija 2021, BNP Paribas Personal Finance (od C‑776/19 do C‑782/19, EU:C:2021:470, točka 53).
(
37
)	Prav tam, točka 54.
(
38
)	Sodba z dne 21. marca 2024, Profi Credit Bulgaria (Pomožne storitve h kreditni pogodbi) (C‑714/22, EU:C:2024:263, točka 61).
(
39
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 20. septembra 2017, Andriciuc in drugi (C‑186/16, EU:C:2017:703, točka 43).
(
40
)	Sodba Gómez del Moral Guasch I, točka 50.
(
41
)	Prav tam, točka 51.
(
42
)	Prav tam, točka 52.
(
43
)	Prav tam, točka 53.
(
44
)	Prav tam, točka 54.
(
45
)	Prav tam, točka 55.
(
46
)	Sodba z dne 12. decembra 2024, Kutxabank (C‑300/23, EU:C:2024:1026, točka 83).
(
47
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 12. decembra 2024, Kutxabank (C‑300/23, EU:C:2024:1026, točki 84 in 90).
(
48
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS (UL 2008, L 133, str. 66).
(
49
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. februarja 2014 o potrošniških kreditnih pogodbah za stanovanjske nepremičnine in spremembi direktiv 2008/48/ES in 2013/36/EU ter Uredbe (EU) št. 1093/2010 (UL 2014, L 60, str. 34).
(
50
)	Glej točko 16 teh sklepnih predlogov.
(
51
)	Glej opombo 43 teh sklepnih predlogov.
(
52
)	Glej zlasti oddelek 8, točka 1, predložitvene odločbe, str. 26.
(
53
)	Sodba z dne 26. januarja 2017, Banco Primus (C‑421/14, v nadaljevanju: sodba Banco Primus, EU:C:2017:60, točka 58 in navedena sodna praksa).
(
54
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 13. julija 2023, Banco Santander (Napotilo na uradni indeks) (C‑265/22, EU:C:2023:578, točka 65 in navedena sodna praksa).
(
55
)	Sodba Banco Primus (točka 60 in navedena sodna praksa).
(
56
)	Prav tam, točka 61 in navedena sodna praksa.
(
57
)	Sodba Banco Primus (točka 57 in navedena sodna praksa).
(
58
)	Sklep z dne 17. novembra 2021, Gómez del Moral Guasch (C‑655/20, EU:C:2021:943, točka 37).
(
59
)	To je posledica odgovorov, ki jih predlagam na prvo in drugo vprašanje za predhodno odločanje. Vendar je mogoče, da so v drugih državah članicah podobni pogodbeni pogoji zaradi veljavnega nacionalnega pravnega okvira dejansko izključeni s področja uporabe Direktive 93/13.
(
60
)	Točka 55 teh sklepnih predlogov.
(
61
)	Sodba z dne 13. julija 2023, Banco Santander (Napotilo na uradni indeks) (C‑265/22, EU:C:2023:578, točka 66).
(
62
)	Predložitvena odločba, str. 26, odstavek 1 in naslednji.
(
63
)	Glej točko 64 teh sklepnih predlogov in navedeno sodno prakso.