Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
JULIANE KOKOTT,
predstavljeni 16. aprila 2026(1)
Zadeva C‑36/25
Energia Group Holdings (ROI) DAC,
Energia Customer Solutions Limited,
Wind Generation Ireland Limited,
Holyford Windfarm Limited,
Cornavarrow Windfarm Limited,
Eshmore Limited,
GR Wind Farms 1 Limited,
CNOC Windfarms Limited,
TRA Investments Limited,
Ballybane Windfarms Limited,
Beam Wind Limited,
Meenaward Wind Farm Limited,
Cordal Windfarms Limited,
Sigatoka Limited,
Glanaruddery Windfarms Limited,
Glencarbry Windfarm Limited,
Gortahile Windfarm Limited,
Killala Community Windfarm Designated Activity Company,
Kill Hills Windfarm Limited,
Knocknacummer Wind Farm Limited,
Knocknalour Wind Farm Limited,
Seahound Wind Developments Limited,
Lisdowney Wind Farm Limited,
Monaincha Wind Farm Limited,
Ronaver Energy Limited,
Tullynamoyle Wind Farm II Limited
proti
The Commission for Regulation of Utilities,
ob udeležbi
Eirgrid PLC,
Attorney General (generalni državni tožilec)
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supreme Court (vrhovno sodišče, Irska))
„ Predhodno odločanje – Notranji trg električne energije – Skupna pravila – Uredba (EU) 2019/943 – Člen 13(7) – Proizvajalci električne energije iz obnovljivih virov – Prednostno dispečiranje – Prerazporejanje navzdol na netržni osnovi – Pravica do finančnega nadomestila – Metode izračuna – Ustrezno nadomestilo – Neposredni učinek – Pogoji “
Kazalo
I. Uvod
II. Pravni okvir
A. Uredba (EU) 2019/943 o notranjem trgu električne energije
B. Direktiva (EU) 2019/944 o notranjem trgu električne energije
III. Dejansko stanje v postopku v glavni stvari, vprašanja za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem
IV. Pravna presoja
A. Področje uporabe člena 13(7) Uredbe 2019/943 (prvo vprašanje)
1. Uvodne ugotovitve
2. Merila in delovanje mehanizma nadomestil iz člena 13(7) Uredbe 2019/943 (prvo vprašanje, točka (a))
a) Jezikovna razlaga
b) Sistematična, teleološka in zgodovinska razlaga
c) Vmesni predlog glede prvega vprašanja, točka (a)
3. Obseg merila „neupravičeno nizko ali neupravičeno visoko nadomestilo“ (prvo vprašanje, točka (b))
4. Dopustnost nacionalnih izvedbenih ukrepov, ki pravico do finančnega nadomestila pogojujejo z upravičenostjo do prednostnega dispečiranja (prvo vprašanje, točka (c))
B. Neposredni učinek člena 13(7) Uredbe 2019/943? (drugo vprašanje)
1. Merila za neposredni učinek v razmerju do neposredne veljavnosti
2. Izpolnjevanje meril za neposredni učinek
3. Vmesni predlog
C. Druga pravna sredstva (tretje vprašanje)
D. Preostalo vprašanje (četrto vprašanje)
1. Odložitev izpolnitve pravice do finančnega nadomestila? (četrto vprašanje, točki (a) in (b))
2. Omejitev ali razširitev osebnega področja uporabe pravice do finančnega nadomestila (četrto vprašanje, točka (c))
a) Prvi del: izključitev malih proizvajalcev
b) Drugi del: pravica posrednikov do nadomestila
3. Ali so plačila nad tržno ceno na podlagi CPPA „finančna pomoč“? (četrto vprašanje, točka (d))
V. Predlog
I.      Uvod
1.        Notranji trg električne energije, ki je bil liberaliziran in harmoniziran med drugim z Uredbo (EU) 2019/943(2) in Direktivo (EU) 2019/944(3), načeloma temelji na tržnih pravilih.(4) Vendar hkrati zagotavlja podporo trajnostni in dekarbonizirani proizvodnji električne energije,(5) zaradi česar se načeloma daje prednost dobavi električne energije proizvajalcev energije iz obnovljivih virov („prednostno dispečiranje“). Zaradi kompleksnega delovanja trgov električne energije pa je zaradi prilagajanja odjema in varnosti sistema včasih potrebno tudi netržno posredovanje operaterjev sistemov, kot je v obravnavanem primeru sporno prerazporejanje navzdol. Posledica takega prerazporejanja je, da je zadevnemu proizvajalcu energije iz obnovljivih virov – na primer vetrne energije – začasno preprečeno, da bi v omrežje dovedel količino električne energije, ki jo je proizvedel ali jo proizvaja, in ima zato v razmerju do operaterja sistema pravico do finančnega nadomestila. Vendar taka pravica nastane tudi, kadar operater sistema odredi prerazporejanje navzgor, kar pomeni, da zadevnemu proizvajalcu odredi, naj proizvede in v omrežje dovede več električne energije, kot bi to storil v skladu s tržnimi pogoji.
2.        V postopku v glavni stvari, na katerem temelji ta predlog za sprejetje predhodne odločbe, je sporna uporaba nacionalnih pravil in pravil prava Unije v zvezi z izračunom finančnega nadomestila za prerazporejanje navzdol na netržni osnovi. Sodišče Evropske unije ima tako prvič priložnost, da se izreče o zapletenih merilih prava Unije v zvezi s pravico do finančnega nadomestila, ki je predvidena v obravnavanem primeru.
II.    Pravni okvir
3.        Pravni okvir prava Unije sestavljata predvsem Uredba 2019/943 in Direktiva 2019/944.
A.      Uredba (EU) 2019/943 o notranjem trgu električne energije
4.        V skladu s členom 2, točka 26, Uredbe 2019/943 „prerazporejanje“ [ponovno dispečiranje] pomeni „ukrep, tudi omejitev uporabe dodeljenih prenosnih zmogljivosti, ki ga sproži eden ali več operaterjev prenosnih sistemov ali operaterjev distribucijskih sistemov s spremembo proizvodnje, vzorca poteka ali obojega, da se doseže sprememba fizičnih pretokov v elektroenergetskem sistemu in sprostitev fizične prezasedenosti ali se na drug način zagotovi sigurnost sistema“.(6)
5.        Člen 12 Uredbe 2019/943 se nanaša na dispečiranje proizvodnje in prilagajanja odjema. V skladu z odstavkom 1 je „dispečiranje naprav za proizvodnjo električne energije in prilagajanja odjema […] nediskriminatorno, pregledno in ima – razen če odstavki 2 do 6 določajo drugače – tržno osnovo“. Odstavki od 2 do 6 urejajo „prednostno dispečiranje“ za obrate za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov.(7) V skladu z odstavkom 2 države članice brez poseganja v člene 107, 108 in 109 PDEU „zagotovijo, da operaterji pri dispečiranju […] dajejo prednost [dispečirajo] obratom za proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov, kolikor to omogoča sigurno obratovanje nacionalnega elektroenergetskega sistema, in sicer na podlagi preglednih in nediskriminatornih meril ter kadar so takšne naprave za proizvodnjo električne energije [med drugim naprave] […] z inštalirano električno močjo manj kot 400 kW“. V skladu z odstavkom 4 lahko države članice to določijo tudi za naprave za proizvodnjo električne energije, ki uporabljajo soproizvodnjo z visokim izkoristkom z enako električno močjo. V skladu z odstavkom 6 so naprave za proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov ali soproizvodnjo z visokim izkoristkom, ki so bile dane v obratovanje pred 4. julijem 2019 in je zanje, ko so bile dane v obratovanje, veljalo prednostno dispečiranje iz člena 15(5) Direktive 2012/27/EU(8) ali člena 16(2) Direktive 2009/28/ES(9), še naprej upravičene do prednostnega dispečiranja.
6.        Člen 13 Uredbe 2019/943, naslovljen „Prerazporejanje“, med drugim določa:
„1.      Prerazporejanje proizvodnje in prerazporejanje prilagajanja odjema temelji na objektivnih, preglednih in nediskriminatornih merilih. Odprto je za vse proizvodne tehnologije, vse shranjevanje energije in vse prilagajanje odjema, tudi v drugih državah članicah, razen če to ni tehnično izvedljivo.
2.      Viri, ki se prerazporedijo, se izberejo izmed naprav za proizvodnjo električne energije, shranjevanje energije ali prilagajanje odjema, z uporabo tržnih mehanizmov, deležni pa so finančnega nadomestila. […]
3.      Prerazporejanje proizvodnje, shranjevanj[a] energije in prilagajanj[a] odjema na netržni osnovi se sme uporabljati, samo kadar:
(a)      tržne alternative niso na voljo;
(b)      so bili vsi razpoložljivi tržni viri izkoriščeni;
(c)      je število razpoložljivih naprav za proizvodnjo električne energije, shranjevanje energije ali prilagajanje odjema na območju, na katerem so za izvajanje storitve ustrezne naprave, premajhno, da bi obstajala učinkovita konkurenca, ali
(d)      trenutno stanje na omrežju povzroča prezasedenost, ki je tako redna in predvidljiva, da bi tržno prerazporejanje vodilo v redne strateške ponudbe, ki bi povečal[e] notranjo prezasedenost […].
[…]
5.      Ob upoštevanju zahtev glede ohranjanja zanesljivosti in varnosti omrežja in na podlagi preglednih in nediskriminatornih meril, ki jih opredelijo regulativni organi, operaterji prenosnih sistemov in operaterji distribucijskih sistemov:
(a)      jamčijo za zmogljivost prenosnih omrežij in distribucijskih omrežij, da prenašajo električno energijo iz obnovljivih virov energije ali soproizvodnje z visokim izkoristkom ob čim manjšem možnem prerazporejanju, […]
(b)      sprejmejo ustrezne omrežne in tržne operativne ukrepe, da se v največji možni meri zmanjša prerazporejanje navzdol za električno energijo iz obnovljivih virov ali soproizvodnje z visokim izkoristkom;
[…]
6.      Kadar se izvaja prerazporejanje navzdol na netržni osnovi, se uporabljajo naslednja načela:
(a)      za naprave za proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov se prerazporejanje navzdol uporablja samo, če ni drugih alternativ ali če bi druge rešitve povzročile zelo nesorazmerne stroške ali huda tveganja za sigurnost omrežja;
(b)      za električno energijo, proizvedeno v procesu soproizvodnje z visokim izkoristkom, se prerazporejanje navzdol uporablja samo, če ob prerazporejanju navzdol naprav za proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov ni drugih alternativ ali če bi druge rešitve povzročile nesorazmerne stroške ali resna tveganja za sigurnost omrežja;
(c)      za električno energijo iz samoproizvodnje iz obratov za proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov ali soproizvodnje z visokim izkoristkom, ki se ne oddaja v prenosno ali distribucijsko omrežje, se prerazporejanje navzdol ne uporablja, razen če ni druge rešitve za odpravo težav v zvezi s sigurnostjo omrežja;
(d)      prerazporejanje navzdol iz točk (a), (b) in (c) se ustrezno in pregledno utemelji. […]
7.      Kadar se uporablja prerazporejanje na netržni osnovi, operater sistema, ki zahteva prerazporejanje, operaterju prerazporejenega objekta za proizvodnjo, shranjevanje energije ali prilagajanje odjema zagotovi finančno nadomestilo, razen v primeru, da so proizvajalci sprejeli sporazum o priključitvi, ki ne jamči zagotovljene oddaje energije. Tako finančno nadomestilo je vsaj enako najvišjemu izmed naslednjih elementov ali kombinaciji teh elementov, če bi uporaba samo najvišjega elementa vodila v neupravičeno nizko ali neupravičeno visoko nadomestilo:
(a)      dodatnim obratovalnim stroškom, nastalim zaradi prerazporejanja, kot so dodatni stroški za gorivo v primeru prerazporejanja navzgor ali zagotavljanje rezervne toplote v primeru prerazporejanja navzdol soproizvodnih naprav za proizvodnjo električne energije z visokim izkoristkom;
(b)      neto prihodkom od prodaje električne energije na trgu za dan vnaprej, ki bi jih objekt za proizvodnjo električne energije, shranjevanje energije ali prilagajanje odjema ustvaril, če ne bi bilo zahteve za prerazporejanje; kadar se napravam za proizvodnjo električne energije, shranjevanje energije ali prilagajanje odjema podeljuje finančna pomoč glede na obseg proizvedene ali porabljene električne energije, se finančna pomoč, ki [bi] bila prejeta, če ne bi bilo zahteve za prerazporejanje, obravnava kot del neto prihodkov.“
7.        Člen 19a Uredbe 2019/943 ureja spodbujanje „pogodb o nakupu električne energije“.
8.        Člen 19d te uredbe ureja „neposredn[e] program[e] zaščite cen v obliki dvosmernih pogodb na razliko za naložbe“ v nove obrate za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov.
B.      Direktiva (EU) 2019/944 o notranjem trgu električne energije
9.        Člen 59 Direktive 2019/944 ureja naloge in pooblastila regulativnih organov. V skladu s členom 59(1)(a) navedene direktive je med nalogami regulativnega organa tudi ta, da „v skladu s preglednimi merili določa[…] ali potrj[uje] tarife za prenos ali distribucijo ali njihove metodologije ali oboje“.
III. Dejansko stanje v postopku v glavni stvari, vprašanja za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem
10.      Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supreme Court (vrhovno sodišče, Irska), se nanaša na dva pritožbena postopka, v katerih je sporna razlaga člena 13(7) Uredbe 2019/943. V teh postopkih kot pritožnica sodeluje Commission for Regulation of Utilities, Irland (komisija za regulacijo gospodarskih javnih služb; v nadaljevanju: CRU), National Regulatory Authority (regulativni organ, pristojen za trg električne energije na Irskem; v nadaljevanju: NRA), Attorney General (generalni državni tožilec, Irska), Transmission System Operator (operater prenosnega sistema, pristojen za Irsko; v nadaljevanju: TSO oziroma operater sistema), družba Eirgrid plc ter nasprotne stranke v pritožbenem postopku in tožeče stranke na prvi stopnji, ki so bodisi proizvajalci energije iz obnovljivih virov bodisi njihovi posredniki.
11.      Na otoku Irska obstaja enotni trg električne energije (Single Electricity Market, v nadaljevanju: SEM) z ločenim nadzorom za irski in severnoirski del. Regulativni organ, pristojen za Severno Irsko, je Northern Ireland Authority for Utility Regulation (organ Severne Irske za regulacijo gospodarskih javnih služb, v nadaljevanju: NIAUR). Za izvajanje skupnih nadzornih funkcij CRU in NIAUR je bil ustanovljen Single Electricity Market Committee (odbor za enotni trg električne energije, v nadaljevanju: SEMC). Eirgrid je skupaj s System Operator for Northern Ireland Ltd (operater prenosnega sistema na Severnem Irskem, v nadaljevanju: SONI) operater enotnega trga električne energije (Single Energy Market Operator, v nadaljevanju: SEMO).
12.      SEMC je 22. marca 2022 na podlagi člena 59 Direktive 2019/944 sprejel Decision Paper on Dispatch, Redispatch and Compensation Pursuant to Regulation (EU) 2019/943 (dokument o odločitvi glede dispečiranja, prerazporejanja in nadomestil na podlagi Uredbe (EU) 2019/943, SEM‑22‑009; v nadaljevanju: sporni sklep). Za izvajanje zahtev, določenih zlasti v členu 13(7) Uredbe 2019/943, in dodelitev finančnega nadomestila za obrate za proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov v primeru prerazporejanja na netržni osnovi so v spornem sklepu določena ta načela:(10)
„(a)      Glede obratov za proizvodnjo iz obnovljivih virov, ki so bili dani v obratovanje po 4. juliju 2019, se nadomestilo na podlagi ex-ante prihodkov obrata oziroma izpada pomoči, kar koli je višje, ne bi smelo šteti za „neupravičeno visoko“, razen če obstajajo dobri razlogi […] za nasprotno ugotovitev.
Vsak izpad pomoči za take obrate naj bi načeloma izhajal iz konkurenčnih, na dražbah temelječih programov podpore, v katerih ponudbe odražajo tržne prihodke, vključno s tistimi, ki so bili uvedeni s členom 13(7).
(b)      Glede obratov za proizvodnjo iz obnovljivih virov, ki so bili dani v obratovanje pred 4. julijem 2019, bi se moralo nadomestilo na podlagi ex-ante prihodkov obrata oziroma izpada pomoči, kar koli je višje, šteti za „neupravičeno visoko“, razen če obstajajo dobri razlogi […] za nasprotno ugotovitev.
Vsak izpad pomoči za take obrate naj bi načeloma izhajal iz programov, za katere podpora temelji na povprečnih stroških električne energije iz različnih obnovljivih virov energije.“
13.      V tožbah zoper sporni sklep so nasprotne stranke v pritožbenem postopku zatrjevale, da je treba izgube proizvajalcev električne energije – v primeru prerazporejanja na netržni osnovi – ki iz tega izhajajo, v celoti nadomestiti, tako da bi bila možnost prerazporejanja zanje „nepomembna“ ali „nevtralna“. Sklep naj bi omejeval njihovo pravico do finančnega nadomestila, zlasti v primeru prerazporejanja navzdol, na način, ki ni združljiv s členom 13(7) Uredbe 2019/943, in nedopustno odlagal plačilo nadomestil.
14.      High Court (višje sodišče, Irska) je nato sporni sklep razveljavilo.
15.      Supreme Court (vrhovno sodišče), predložitveno sodišče, pri katerem je bila vložena pritožba, dvomi o razlagi člena 13(7) Uredbe 2019/943 in se sprašuje, ali se ta določba neposredno uporablja. Poudarja, da so s spornim sklepom iz finančnega nadomestila izključeni zlasti tako imenovani proizvajalci de minimis, ki ne sodelujejo na trgu za dan vnaprej, to je pri trgovanju z električno energijo za naslednji dan. Poudarja tudi velik gospodarski pomen finančne pomoči proizvajalcem energije iz obnovljivih virov, med drugim s spodbujanjem pogodb o nakupu električne energije (Corporate Power Purchase Agreements, v nadaljevanju: CPPA).(11) S tem se odjemalci zavežejo, da bodo kupovali električno energijo po dogovorjeni ceni (tako imenovani „izvršilni ceni“), ki je lahko občasno višja ali nižja od tržne cene. Tovrstne CPPA naj bi bile običajno sklenjene v obliki pogodb na razliko, pri čemer velja, da če je tržna cena višja od izvršilne cene, proizvajalec plača razliko kupcu, če je tržna cena nižja, pa kupec poravna razliko proizvajalcu. Vendar CRU meni, da pravica proizvajalca do izvršilne cene, ki je višja od tržne cene, ne spada na področje uporabe člena 13(7)(b) Uredbe 2019/943, zato naj v primeru prerazporejanja navzdol ne bi bilo treba plačati nadomestila.
16.      Supreme Court (vrhovno sodišče) je prekinilo odločanje in Sodišču na podlagi člena 267, tretji odstavek, PDEU v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.      (a)      Ali člen 13(7) Uredbe (EU) 2019/943 zahteva, da proizvajalci z zagotovljeno količino dostopa, ki jih operaterji sistema dispečirajo navzdol, prejmejo polno nadomestilo za izgubo prihodkov, ki je posledica prerazporeditve (vključno z morebitnim izpadom finančne pomoči), tako da se proizvajalcu zagotovi enak finančni položaj, kot bi ga imel, če ne bi bil prerazporejen, in ga možnost prerazporeditve ne prizadene?
(b)      Kaj v tem smislu pomeni izraz ‚neupravičeno nizko ali neupravičeno visoko nadomestilo‘ in glede na katera merila ali izhodišča naj se opravi presoja, ali je nadomestilo ‚neupravičeno nizko ali neupravičeno visoko‘?
(c)      Zlasti, ali člen 13(7) omogoča sprejetje izvedbenega ukrepa, pri katerem se upošteva razlikovanje med proizvajalci električne energije glede njihove upravičenosti do nadomestila na podlagi vprašanja, ali so upravičeni do prednostnega dispečiranja ali ne?
2.      (a)      Ali je člen 13(7) Uredbe 2019/943 dovolj jasen, natančen in brezpogojen, sam po sebi oziroma z uporabo postopka za izdajo predhodne odločbe na podlagi člena 267 [PDEU], da se šteje, da ima neposredni učinek v nacionalnem pravu?
(b)      V kolikšni meri člen 13(7) zahteva oziroma omogoča sprejetje nacionalnih ukrepov glede izvajanja oziroma uporabe?
3.      (a)      Če člen 13(7) Uredbe 2019/943 nima neposrednega učinka, ali se je nanj kljub temu mogoče sklicevati pred nacionalnim sodiščem pri izpodbijanju zakonitosti določbe nacionalnega prava (vključno z morebitnim domnevnim nacionalnim izvedbenim ukrepom), ki domnevno ni v skladu z njim, ter kot podlago za razglasitev ničnosti oziroma razveljavitev take določbe ali ukrepa, če se ugotovi, da nista v skladu z njim, ali pa je izvrševanje take pristojnosti nacionalnega sodišča izključeno na podlagi sodbe Popławski(12)?
(b)      Če člen 13(7) nima neposrednega učinka in se nanj ni mogoče sklicevati pred nacionalnim sodiščem v smislu tretjega vprašanja (a) zgoraj, katera pravna sredstva so na voljo podjetju, ki trdi, da domnevni nacionalni izvedbeni ukrep napačno omejuje njegovo upravičenost do nadomestila na podlagi člena 13(7), in sicer na podlagi člena 19(1) PEU, člena 47 Listine ali drugače?
4.      V zvezi s pravilno razlago in učinkom člena 13(7) Uredbe 2019/943:
(a)      Ali je nacionalni regulativni organ na podlagi določb člena 71 Uredbe 2019/943 lahko sprejel izvedbeni ukrep, s katerim je odložil plačilo nadomestila na podlagi člena 13(7) do leta 2024?
(b)      Ali je nacionalni regulativni organ lahko sprejel izvedbeni ukrep, s katerim je odložil odločitev, ali (in če, v kolikšni meri) naj se nadomestilo na podlagi člena 13(7) plača v zvezi z izpadom finančne pomoči?
(c)      Ali člen 13(7) omogoča sprejetje izvedbenega ukrepa, ki (i) omejuje nadomestilo na proizvajalce, ki so udeleženci na ex ante trgu (za dan v naprej), s tem pa se iz možnosti prejetja nadomestila v primeru prerazporeditve izključuje proizvajalce de minimis, in/ali (ii) ki omogoča plačilo nadomestila ponudnikom električne energije, ki so lahko posredniki in ne proizvajalci, ki so bili predmet prerazporeditve?
(d)      Če je proizvajalec energije iz obnovljivih virov, ki je stranka korporativne pogodbe o nakupu električne energije, predmet prerazporeditve navzdol, ali mora nadomestilo, ki se izplača na podlagi člena 13(7), vključevati nadomestilo za izgubo vseh plačil, ki bi jih prejel na podlagi korporativne pogodbe o nakupu električne energije (če proizvajalec ne bi bil predmet prerazporeditve), kadar bi pogodbena izvršilna cena presegala ustrezno tržno ceno, ali pa taka plačila pomenijo obliko finančne pomoči, ki ne spada na področje uporabe člena 13(7)(b) Uredbe 2019/943?“
17.      Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 9. aprila 2025 zavrnil predlog predložitvenega sodišča, naj se predlog za sprejetje predhodne odločbe obravnava po hitrem postopku na podlagi člena 105 Poslovnika Sodišča.
18.      V postopku pred Sodiščem so pisna stališča predložili nasprotne stranke v pritožbenem postopku, CRU, Irska, Helenska republika in Evropska komisija. Vse so bile navzoče tudi na obravnavi dne 15. januarja 2026 ter odgovorile na pisna in ustna vprašanja Sodišča.
IV.    Pravna presoja
19.      V predlogu za sprejetje predhodne odločbe je poudarjena razlaga (spornih) meril iz člena 13(7) Uredbe 2019/943 za določitev finančnega nadomestila za proizvajalce energije iz obnovljivih virov, na katere se nanaša prerazporejanje navzdol na netržni osnovi. To vključuje vprašanje, ali se ta določba neposredno uporablja in jo mora torej nacionalno sodišče uporabiti v postopku, kot je ta v obravnavani zadevi, po potrebi tako, da ne uporabi nacionalnega prava, ki je v nasprotju z njo.
20.      Najprej preučujem obseg te določbe in njenih meril (prvo vprašanje; razdelek A). Iz tega sledita vprašanji, ali izpolnjuje pogoje za neposredni učinek (drugo vprašanje; razdelek B) oziroma katera pravna sredstva so na voljo prizadetim proizvajalcem (tretje vprašanje; razdelek C). Na koncu obravnavam preostalo vprašanje (četrto vprašanje; razdelek D).
A.      Področje uporabe člena 13(7) Uredbe 2019/943 (prvo vprašanje)
1.      Uvodne ugotovitve
21.      Stranke v postopku se zlasti ne strinjajo glede tega, ali člen 13(7) Uredbe 2019/943 v primeru prerazporejanja na netržni osnovi – v obravnavani zadevi prerazporejanja navzdol – proizvajalcem energije iz obnovljivih virov v razmerju do operaterja sistema priznava pravico do „polnega“ finančnega nadomestila. S tem je mišljeno nadomestilo, ki te proizvajalce postavi v enak gospodarski položaj, kot če prerazporejanje ne bi bilo izvedeno in bi lahko dobavili in prejeli plačilo za električno energijo, ki so jo proizvedli, v skladu z veljavnimi tržnimi pogoji in pravili (ter ob upoštevanju prednostnega dispečiranja, ki velja zanje).
22.      V zvezi s tem se zadevne stranke strinjajo, da mehanizem nadomestil za prerazporejanje navzdol na netržni osnovi, določeno v členu 13(7) Uredbe 2019/943, temelji na hipotetičnem pristopu. To izhaja zlasti iz člena 13(7)(b), v skladu s katerim je treba nadomestilo med drugim določiti glede na „neto prihodk[e] od prodaje električne energije na trgu za dan vnaprej“, ki bi jih zadevni proizvajalec „ustvaril, če ne bi bilo zahteve za prerazporejanje“. V primeru takega prerazporejanja je torej treba gospodarski položaj, ki ga je ustvaril, primerjati s položajem, ki bi obstajal, če bi se količina električne energije, na katero se to nanaša, lahko dovedla v omrežje in prodala na trgu za dan vnaprej.
23.      Zato je treba podrobneje preučiti merila, ki jih je treba upoštevati v okviru te primerjave. V tem okviru se predložitveno sodišče sprašuje zlasti o obsegu izraza „neupravičeno nizko ali neupravičeno visoko nadomestilo“ iz člena 13(7), drugi stavek, Uredbe 2019/943 (prvo vprašanje, točka (b)).
24.      Da bi se bolje razumel obseg teh meril, je treba mehanizem nadomestil iz člena 13(7) Uredbe 2019/943 obravnavati v celoti.
25.      Pri tem je treba upoštevati, da zadevni proizvajalec nima pravice do finančnega nadomestila le v primeru prerazporejanja navzdol (to je zmanjšanja količine v omrežje dovedene električne energije), ampak tudi v primeru prerazporejanja navzgor (to je povečanja količine v omrežje dovedene električne energije), ki v obravnavanem primeru ni sporen, pri čemer v slednjem primeru načeloma ni potrebna hipotetična primerjava.(13) Poleg tega ni sporno, da na eni strani pravica do nadomestila predpostavlja sporazum o priključitvi na omrežje z zajamčeno oddajo –(14) kar se zdi v postopku v glavni stvari izpolnjeno – in na drugi strani, da se „finančna pomoč“, dodeljena temu proizvajalcu, šteje za del njegovih neto prihodkov na podlagi količine proizvedene ali porabljene električne energije.(15)
2.      Merila in delovanje mehanizma nadomestil iz člena 13(7) Uredbe 2019/943 (prvo vprašanje, točka (a))
26.      Ker se prvo vprašanje, točka (a), nanaša na „polno“ nadomestilo za izgubljene prihodke proizvajalca energije iz obnovljivih virov, se mi zdi, da je oblikovano nekoliko zavajajoče. Primerjava, ki temelji na (spremenljivih) merilih in metodah izračuna iz člena 13(7) Uredbe 2019/943, po mojem mnenju namreč ne zagotavlja finančnega nadomestila, ki bi v gospodarskem smislu popolnoma nevtraliziralo prerazporejanje. To nadomestilo naj bi se namreč čim bolj približalo hipotetičnemu gospodarskemu položaju v primeru odsotnosti prerazporejanja. To je razvidno že iz jezikovne razlage.
a)      Jezikovna razlaga
27.      V skladu s členom 13(7) Uredbe 2019/943 mora biti za prerazporejanje na netržni osnovi zagotovljeno minimalno finančno nadomestilo („vsaj v višini“). Za izračun tega nadomestila sta določeni dve različni metodi izračuna (prednostna in podrejena), ki se načeloma uporabljata za prerazporejanje navzgor in prerazporejanje navzdol.(16)
28.      Obema metodama izračuna je skupno, da temeljita na dveh spremenljivih parametrih, in sicer, prvič, znesku „dodatni[h] obratovalni[h] stroško[v]“, nastalih zaradi prerazporejanja (točka (a)), in drugič, „neto prihodk[ih] od prodaje električne energije na trgu za dan vnaprej“, ki bi jih proizvajalec „ustvaril, če ne bi bilo zahteve za prerazporejanje“ (točka (b)). Pojem izgube „neto prihodkov“ v Uredbi 2019/943 ni podrobneje opredeljen. Zato je treba najprej izhajati iz splošnega razumevanja pojma, v skladu s katerim so „neto prihodki“ drugače kot „bruto prihodki“ prihodki, ki so prilagojeni stroškom in davkom.(17)
29.      V skladu s – prednostno – prvo metodo izračuna je treba nadomestilo izračunati na podlagi višjega od obeh zneskov iz točk (a) in (b) („enako najvišjemu izmed naslednjih elementov“).
30.      Le če ta metoda vodi v „neupravičeno nizko ali neupravičeno visoko nadomestilo“, je treba v okviru druge metode izračuna kombinirati zneske iz točk (a) in (b) („kombinacij[a] teh elementov“).(18) Tudi pojem „kombinacija“ v Uredbi 2019/943 ni podrobneje opredeljen. Lahko bi se razumel v smislu povprečja ali aritmetične sredine obeh elementov, ugotovljenih v okviru prve metode izračuna (v skladu s točkama (a) in (b)). Vendar to ni obvezno. S tem pojmom bi bil lahko zajet tudi seštevek obeh elementov. Vsekakor je treba (dodatne) obratovalne stroške in izgubljene (hipotetične) neto prihodke nekako povezati med seboj. To kaže na to, da ima operater sistema široko diskrecijsko pravico glede načina kombiniranja obeh elementov.
31.      Menim, da že spremenljivi merili, in sicer znesek „dodatni[h] obratovalni[h] stroško[v]“ (točka (a)) in „neto prihodk[i]“ (točka (b)), ki sta podlaga za obe metodi izračuna, govorita proti tezi o „polnem“ nadomestilu, ki jo zagovarjajo nasprotne stranke v pritožbenem postopku.
32.      Mogoče je namreč, da proizvajalec, na katerega se nanaša prerazporejanje navzdol, utrpi dodatne obratovalne stroške, ki lahko dosežejo ali celo presežejo znesek izgubljenih neto prihodkov. V skladu s prvo metodo izračuna iz člena 13(7) Uredbe 2019/943 lahko ta proizvajalec – ob upoštevanju neupravičeno nizkega ali visokega nadomestila, ki ga je torej treba popraviti – kot (minimalno) nadomestilo vedno zahteva le najvišji od obeh zneskov. Zato tudi če je v teh okoliščinah proizvajalec upravičen do nadomestila v višini izgube neto prihodkov, vključno z izgubo finančne pomoči, to – v nasprotju s tem, kar domnevajo nasprotne stranke v pritožbenem postopku – ne povzroči, da je finančno postavljen v položaj, v katerem bi bil, če ne bi bilo prerazporejanja ali če bi bilo to zanj popolnoma nepomembno ali nevtralno. Dodatni obratovalni stroški, ki bi lahko nastali zaradi prerazporejanja, namreč s tem niso nujno zadostno kriti. Tak rezultat bi torej lahko privedel do „neupravičeno nizk[ega] […] nadomestil[a]“ in do uporabe druge metode izračuna.
33.      Člen 13(7)(a) Uredbe 2019/943 izrecno obravnava ta položaj na primeru prerazporejanja navzdol proizvodnje električne energije s soproizvodnjo z visokim izkoristkom. To lahko zadevnim upravljavcem elektrarn povzroči dodatne obratovalne stroške, povezane z dobavo dodatne toplote. Ne glede na odrejeno omejitev proizvodnje in dovajanja električne energije ter s tem povezane izgube bi ti upravljavci morali izpolniti svoje pogodbene obveznosti glede zagotavljanja toplote. To toploto je treba proizvesti, ne da bi se s tem povezani obratovalni stroški lahko krili s prodajo avtomatsko soproizvedene električne energije.
34.      Zato že (aritmetična) prva metoda izračuna ne more v vsakem primeru zagotoviti „polnega“ finančnega nadomestila, kot trdijo nasprotne stranke v pritožbenem postopku.
35.      To velja še toliko bolj v okviru druge metode izračuna. Ta določa možnost popravka zneska nadomestila navzgor ali navzdol, če operater sistema meni, da je ta znesek „neupravičeno“ nizek ali visok. „Kombinacija“ obeh elementov iz točk (a) in (b) je v zvezi s tem le izhodišče za določitev finančnega nadomestila. V zvezi z izrazom „neupravičeno nizko ali neupravičeno visoko nadomestilo“, ki omogoča uporabo druge metode izračuna, je poleg tega jasno, da je zanjo potrebna vrednostna obravnava. Njen namen je namreč, povedano obratno, omogočiti „upravičeno“ nadomestilo, to je ustrezno nadomestilo.(19)
36.      Druga metoda izračuna je v skladu s tem pomožna struktura za določitev (hipotetičnega) gospodarskega položaja brez odrejenega prerazporejanja. To je jasno razvidno tudi v primeru – ki v obravnavani zadevi ni sporen – prerazporejanja navzgor. Čeprav posledično povečanje količine dovedene električne energije načeloma ustvarja dodatne prihodke za zadevnega proizvajalca električne energije, člen 13(7)(a) Uredbe 2019/943 tudi za ta primer priznava, da ima lahko zadevni proizvajalec električne energije dodatne obratovalne stroške, na primer stroške goriva, ki lahko presegajo te prihodke(20) ali jih neustrezno zmanjšajo.
37.      Operater sistema, ki v posameznem primeru določi ustrezno finančno nadomestilo po drugi metodi izračuna, ima zato v okviru potrebne hipotetične primerjave diskrecijsko pravico z dveh vidikov, ki se izraža v nedoločenih pravnih pojmih „kombinacij[a] teh elementov,“ in „neupravičeno“. Na eni strani se nanaša na presojo vprašanja, ali prva metoda izračuna vodi v „neupravičeno nizko ali neupravičeno visoko nadomestilo“, katerega znesek je torej neustrezno nizek ali visok, na drugi strani pa se nanaša na s tem povezano presojo ustreznosti tega nadomestila s „kombinacij[o] teh elementov“. Ta presoja je odvisna od okoliščin posameznega primera in ni nujno, da vodi do popolne izenačitve gospodarskega položaja proizvajalcev v razmerju do položaja, ki bi obstajal brez prerazporejanja.
38.      „[Pravica do] finančn[ega] nadomestil[a]“ iz člena 13(7) Uredbe 2019/943 po logiki ni natančneje pojasnjena s pojmom „polno“ nadomestilo („full compensation“).(21) V tem kontekstu prav tako ni govora o zagotavljanju minimalnega prihodka, ampak le o minimalnem nadomestilu (glej točko 27 zgoraj).(22) V nasprotju s trditvami nasprotnih strank v pritožbenem postopku je namreč zakonodajalec Unije, kot dokazuje tudi zgodovinska analiza (glej točko 43 spodaj), namerno opustil tako natančno opredelitev in urejal le pravico do enega finančnega nadomestila.(23) Ta pravica je torej omejena na znesek, ki izhaja iz primerjalnih hipotez in metod izračuna iz te določbe. Ta znesek se ne ujema nujno z zneskom, ki bi bil dosežen pri dovajanju in prodaji količine električne energije, zmanjšane zaradi prerazporejanja navzdol, ampak naj bi se temu rezultatu – kot so na obravnavi priznale tudi nasprotne stranke v pritožbenem postopku, med drugim s sklicevanjem na načelo sorazmernosti – le čim bolj približal.
39.      Rezultat te jezikovne razlage potrjujejo sistematične in teleološke razlage ter zgodovina nastanka Uredbe 2019/943.
b)      Sistematična, teleološka in zgodovinska razlaga
40.      S sistematičnega vidika Uredba 2019/943 ne določa najnižjega praga prihodkov ali nadomestila za izgubo prihodkov, ki nikakor ne sme biti nižji od tega praga. V zvezi s tem je možnost iz člena 10(2), da se določijo „harmoniziran[e] […] najvišje in najnižje obračunske cene za dan vnaprej in znotraj dneva“,(24) izjema in je ni mogoče prenesti na ponovno prerazporejanje iz člena 13.
41.      Proti sprejetju minimalnega praga za prihodke govori tudi dejstvo, da zakonodajalec Unije v prvi metodi za izračun finančnega nadomestila v skladu s členom 13(7) Uredbe 2019/943 zahteva, da se dodatni obratovalni stroški v skladu s točko (a) in izgubljeni neto prihodki v skladu s točko (b) določijo ločeno, da se to nadomestilo določi na podlagi višjega od obeh elementov (glej točki 28 in 32 zgoraj). V nasprotnem primeru naj tudi morebitni popravek rezultata prve metode izračuna, ker ta privede do neupravičeno nizkega ali neupravičeno visokega nadomestila, z drugo metodo izračuna ne bi bil smiseln. Slednja metoda namreč predpostavlja, da je treba nadomestilo po potrebi popraviti navzgor ali celo navzdol. Izraz „vsaj enako najvišjemu izmed naslednjih elementov ali kombinaciji teh elementov“ se torej ne nanaša na tak nižji prag. Nasprotno, sklicuje se le na dejstvo, da je lahko eden od obeh elementov iz točk (a) in (b) višji in ga je torej načeloma treba uporabiti kot veljavno merilo za izračun finančnega nadomestila.
42.      Poleg tega v nasprotju s tem, kar trdijo nasprotne stranke v pritožbenem postopku, v ciljih Uredbe 2019/943 ne najdem nobenega drugega elementa, s katerim bi bilo mogoče utemeljiti pravico do „polnega“ finančnega nadomestila, ki jo zagovarjajo slednje. Cilj prilagajanja odjema, ki je načeloma v skladu s trgom, ob hkratnem spodbujanju proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov, med drugim z njihovim prednostnim dispečiranjem, se uresničuje tudi s tem, da se v primeru prerazporejanja na netržni osnovi zagotovi finančno nadomestilo, ki je čim bližje plačilu po tržnih pogojih. Prav to naj bi bilo po mojem mnenju zagotovljeno z mehanizmom nadomestila iz člena 13(7) Uredbe 2019/943.
43.      Zgodovina nastanka Uredbe 2019/943 kaže v isto smer. Komisija je v svojem predlogu omejila pravico do finančnega nadomestila na prerazporejanje navzdol na netržni osnovi in na 90 % (hipotetičnih) neto prihodkov od prodaje električne energije na trgu za dan vnaprej.(25) Res je, da je Svet pozneje črtal sklic na mejno vrednost v višini 90 %, tako da je bilo govora le še o izgubljenih (hipotetičnih) neto prihodkih. Vendar je končni kompromis med Svetom in Evropskim parlamentom opustil neto prihodke kot edino merilo za izračun finančnega nadomestila in namesto tega uvedel dodatna merila za obe metodi izračuna („dodatni[…] obratovalni[…] strošk[i]“ v točki (a) – vključno s prerazporejanjem navzgor – in izguba „neto prihodko[v]“ v točki (b) ter „kombinacij[a] teh elementov“ v primeru „neupravičeno nizk[ega] ali neupravičeno visok[ega] nadomestil[a]“).(26) Zakonodajalec Unije je torej izhajal iz tega, da v okviru hipotetične primerjave, ki jo je treba uporabiti v primeru prerazporejanje navzdol na netržni osnovi, z aritmetičnega vidika ni mogoče doseči popolnoma „nevtralne“ ekonomske izenačitve proizvajalcev energije iz obnovljivih virov, temveč le približek, katerega namen je, da so – kolikor je mogoče – obvarovani pred škodo.
c)      Vmesni predlog glede prvega vprašanja, točka (a)
44.      Zato je treba na prvo vprašanje, točka (a), odgovoriti, da člen 13(7) Uredbe 2019/943 proizvajalcem z zagotovljeno količino dostopa in zajamčeno oddajo, ki so izpostavljeni prerazporejanju navzdol na netržni osnovi, daje pravico do finančnega nadomestila, ki čim bolj ustreza hipotetični izgubi prihodka (vključno z morebitnim izpadom finančne pomoči) v primeru dobave zadevne količine električne energije po tržnih pogojih, vendar ni nujno, da jo bo v ekonomskem smislu v celoti nevtraliziral.
3.      Obseg merila „neupravičeno nizko ali neupravičeno visoko nadomestilo“ (prvo vprašanje, točka (b))
45.      Odgovor na prvo vprašanje, točka (a), vsebuje bistvena merila za razlago izraza „neupravičeno nizko ali neupravičeno visoko nadomestilo“ iz člena 13(7), drugi stavek, Uredbe 2019/943, o katerem predložitveno sodišče posebej sprašuje (prvo vprašanje, točka (b)).
46.      Ta izraz se – v primeru prerazporejanja navzdol –(27) nanaša na rezultat prve metode izračuna in šele nato omogoča uporabo druge metode izračuna. Operater sistema mora najprej na podlagi vseh razpoložljivih podatkov(28) preveriti, ali prva metoda izračuna vodi v „neupravičeno nizko ali neupravičeno visoko nadomestilo“, torej ali je (ne)ustrezna. V zvezi s tem ima diskrecijsko pravico (glej točko 37 zgoraj).
47.      Če meni, da nadomestilo ni ustrezno, mora nato operater sistema v okviru svoje diskrecijske pravice določiti ustrezno finančno nadomestilo v „kombinaciji […] elementov“ iz točk (a) in (b).
48.      Pri tem lahko operater sistema v prvem koraku izhaja iz povprečja obeh ugotovljenih zneskov, ju sešteje ali dodatne obratovalne stroške na drug način poveže z izgubljenimi (hipotetičnimi) neto prihodki. V drugem koraku mora operater sistema glede na okoliščine posameznega primera, vključno z razvojem cen na trgu za dan vnaprej med prerazporejanjem, določiti ustrezno višino zneska nadomestila (glej točko 30 zgoraj).
49.      V skladu s premisleki iz točke 27 in naslednjih zgoraj člen 13(7) Uredbe (EU) 2019/943 načeloma ne dovoljuje, da bi se poleg meril, ki so v njem dokončno določena, ali v nasprotju z njimi, oprlo na toge odstotke ali domneve, ki nedopustno omejujejo priznano diskrecijsko pravico operaterja sistema v zvezi s tem (za več podrobnosti glej točki 64 in 65 spodaj). Slednje upošteva tudi dejstvo, da je operater sistema glede na posebni položaj in nalogo, ki mu je dodeljena v skladu s to uredbo, da pod nadzorom nacionalnega regulativnega organa skrbi za pravilno delovanje trga električne energije,(29) najbolj primeren za določitev ustreznega nadomestila. To mora upoštevati tudi nacionalno sodišče pri preverjanju ustreznosti tega nadomestila. Slednje ponovno potrjuje, da znesek nadomestila, ki ga je izračunal operater sistema, ne ustreza nujno natančno ekonomskemu položaju, v katerem bi bil proizvajalec, če prerazporejanje ne bi bilo odrejeno, ampak se mu le čim bolj približa (glej točko 38).
50.      Na prvo vprašanje, točka (b), je torej treba odgovoriti, da je namen izraza „neupravičeno nizko ali neupravičeno visoko nadomestilo“ iz člena 13(7) Uredbe 2019/943 zagotoviti ustrezno finančno nadomestilo zadevnemu proizvajalcu, na katerega se nanaša prerazporejanje navzdol na netržni osnovi. V zvezi s tem ima operater sistema diskrecijsko pravico.
4.      Dopustnost nacionalnih izvedbenih ukrepov, ki pravico do finančnega nadomestila pogojujejo z upravičenostjo do prednostnega dispečiranja (prvo vprašanje, točka (c))
51.      S prvim vprašanjem, točka (c), se želi izvedeti, ali člen 13(7) Uredbe 2019/943 omogoča sprejetje nacionalnih izvedbenih ukrepov, ki pravico do finančnega nadomestila pogojujejo s tem, da je proizvajalec, na katerega se nanaša prerazporejanje navzdol na netržni osnovi, upravičen do prednostnega dispečiranja v smislu člena 12(2) in (4) te uredbe (glej točko 5 zgoraj).(30)
52.      Kot pravilno trdijo Komisija in nasprotne stranke v pritožbenem postopku, v določbah člena 13(7) Uredbe (EU) 2019/943 ni takega razlikovanja. Člen 13(1) namreč določa načelo, ki velja tudi v okviru področja uporabe njegovega odstavka 7, v skladu s katerim mora prerazporejanje temeljiti na objektivnih, preglednih in nediskriminatornih merilih ter biti odprto za vse tehnologije proizvodnje (vključno z vsemi vrstami shranjevanja energije in prilagajanja odjema), če je to tehnično izvedljivo. To velja tako za prerazporejanje na tržni osnovi, ki ga je treba finančno plačati v skladu s členom 13(2), kot tudi za prerazporejanje na netržni osnovi, ki v skladu s členom 13(7) utemeljuje pravico do finančnega nadomestila.
53.      Ustrezni nacionalni izvedbeni ukrepi, če so sploh potrebni, morajo zato upoštevati ta načela. Taki ukrepi v zvezi z nediskriminatorno dodelitvijo pravice do finančnega nadomestila na podlagi odreditve prerazporejanja (navzdol) na netržni osnovi torej ne smejo razlikovati med tem, ali je zadevni proizvajalec upravičen do prednostnega dispečiranja ali ne. Pogoj za to pravico je le, da ima ta proizvajalec na podlagi sporazuma o priključitvi zajamčeno oddajo ali odkup.
54.      Na prvo vprašanje, točka (c), je torej treba odgovoriti, da se s pravico do finančnega nadomestila na podlagi člena 13(7) Uredbe 2019/943 ne zahteva, da je proizvajalec, na katerega se nanaša prerazporejanje navzdol na netržni osnovi, upravičen do prednostnega dispečiranja, niti ne sme biti izpolnjevanje te pravice pogojeno s takim razlikovanjem v nacionalnih izvedbenih ukrepih.
B.      Neposredni učinek člena 13(7) Uredbe 2019/943? (drugo vprašanje)
55.      Predložitveno sodišče želi z drugim vprašanjem izvedeti, ali so določbe člena 13(7) Uredbe 2019/943 dovolj jasne, natančne in brezpogojne ter se torej neposredno uporabljajo (drugo vprašanje, točka (a)), ter ali in v kolikšnem obsegu zahtevajo oziroma dopuščajo sprejetje nacionalnih ukrepov glede izvajanja oziroma uporabe (drugo vprašanje, točka (b)). Menim, da je na ti vprašanji smiselno odgovoriti skupaj.
1.      Merila za neposredni učinek v razmerju do neposredne veljavnosti
56.      Zadevne stranke se v izhodišču ne strinjajo glede vprašanja, ali je treba v zvezi z določbami člena 13(7) Uredbe (EU) 2019/943 sploh preučiti pogoje za neposredni učinek, ki jih priznava sodna praksa, glede na to, da se v skladu s členom 288, drugi odstavek, PDEU uredbe neposredno uporabljajo v državah članicah. Pri tem sta v ospredju sodba Popławski,(31) na katero se sklicuje tudi predložitveno sodišče v točki (a) tretjega vprašanja, in vprašanje, ali imajo določbe uredb zgolj zaradi svoje neposredne veljavnosti prednost pred nasprotujočim nacionalnim pravom. Vendar je Sodišče na zadnjenavedeno vprašanje jasno in na splošno odgovorilo tako, da načelo primarnosti prava Unije organom držav članic nalaga, da ne uporabijo nasprotujoče določbe nacionalnega prava le, če zadevna določba prava Unije – to je tudi določba uredbe – izpolnjuje pogoje za neposredni učinek.(32) Neposredno veljavne določbe uredb namreč organi držav članic ne morejo samodejno neposredno uporabljati. Nasprotno lahko zaradi svoje normativne strukture, pogojnosti ali diskrecijske pravice, ki je podeljena tem organom, zahtevajo sprejetje nacionalnih ali unijskih (izvedbenih) ukrepov, ki jih konkretizirajo,(33) kar pomeni, da nimajo neposrednega učinka.(34)
57.      V obravnavani zadevi je zato treba preučiti, ali ima člen 13(7) Uredbe 2019/943 neposredni učinek.
58.      V skladu z ustaljeno sodno prakso ima določba prava Unije – primarnega ali sekundarnega prava – neposredni učinek le, če se z vidika vsebine izkaže za brezpogojno in dovolj natančno. Določba je brezpogojna, če določa obveznost, ki ne vsebuje nobenega pogoja, in njena izvršitev ali učinki niso odvisni od nobenega akta institucij Unije ali držav članic. Določba se šteje za dovolj natančno, da se lahko nanjo sklicuje upravičenec in jo uporabi sodišče, če to obveznost določa z enopomenskimi izrazi.(35) Če so ti pogoji izpolnjeni, se lahko upravičenec sklicuje na to določbo pred nacionalnimi sodišči zoper državo članico, tudi če je ta ni pravilno prenesla.(36)
59.      Če določba prava Unije – kot v obravnavanem primeru določbe člena 13(7) Uredbe 2019/943 – pristojnim nacionalnim organom pri presoji obstoja pogojev in ukrepov, ki jih je treba sprejeti, dopušča določeno polje proste presoje ali diskrecijsko pravico, to ne pomeni nujno, da se dvomi o njihovi zadostni natančnosti in brezpogojnosti v smislu neposrednega učinka. V skladu s sodno prakso tako polje proste presoje ali diskrecijska pravica ni niti pogoj niti dodatna zahteva za izvajanje ali učinkovitost v smislu načel iz točke 57 zgoraj.(37)
60.      Nasprotno, v skladu s to sodno prakso se določba prava Unije lahko šteje za brezpogojno in dovolj natančno, tudi če državam članicam dopušča določeno diskrecijsko pravico pri njenem izvajanju, če jim z enopomenskimi izrazi nalaga obveznost rezultata in ni odvisna od nikakršnega pogoja glede njene uporabe.(38) Nazadnje, Sodišče je medtem izenačilo pogoja brezpogojnosti obveznosti in zadostne določnosti. Tako je mogoče neposredno uporabiti tudi nedoločene obveznosti, ki državam članicam same po sebi puščajo polje proste presoje.(39) To velja zlasti za primere, v katerih ta določba določa metodo, s katero je mogoče doseči minimalno raven varstva ali rezultata, ki ju določa.(40)
61.      V teh okoliščinah – kot bo prikazano v nadaljevanju – menim, da se določbe člena 13(7) Uredbe 2019/943 v zvezi z metodologijo za izračun finančnega nadomestila uporabljajo neposredno.
2.      Izpolnjevanje meril za neposredni učinek
62.      Kot je bilo navedeno v točki 27 in naslednjih zgoraj, je metoda izračuna iz člena 13(7) Uredbe 2019/943 na podlagi meril, ki so v njem določena, urejena dovolj jasno, natančno in brezpogojno, da jo lahko pristojni nacionalni organ, zlasti operater sistema neposredno uporabi. Diskrecijska pravica, ki jo ima ta organ v smislu hipotetične primerjave, ne spremeni dejstva, da ima zadevni proizvajalec v primeru prerazporejanja (navzdol) na netržni osnovi pravico do (ustreznega) finančnega nadomestila. Slednje bi se moralo v končni fazi približati ekonomskemu položaju, v katerem bi bil proizvajalec, če tega prerazporejanja ne bi bilo, to je ob prodaji količine električne energije, zajete v njem, po tržnih pogojih. Temu nasprotuje jasna obveznost operaterja sistema, da izpolni to pravico ob upoštevanju meril in metod izračuna iz člena 13(7).
63.      Tako cilj finančnega nadomestila, ki ga je treba doseči, kot tudi merila in metoda njegovega izračuna so v teh določbah dovolj jasno in natančno ter dokončno opredeljeni, da jih lahko zadevni proizvajalci uveljavljajo tudi pred sodiščem, ki jih lahko razume in neposredno uporabi.
64.      Če država članica – kot je v obravnavani zadevi Irska s spornim sklepom – sprejme izvedbene ukrepe zaradi izvrševanja diskrecijske pravice, ki ji jo podeljuje člen 13(7) Uredbe 2019/943, to ne spremeni neposrednega učinka člena 13(7). Drugo vprašanje – na katero v obravnavanem primeru ni treba odgovoriti – je, ali se ti izvedbeni ukrepi gibljejo v mejah meril, ki so v njih dovolj natančno, brezpogojno in dokončno določena, ter z njimi podeljene diskrecijske pravice, ali pa te meje presegajo.
65.      Vendar v zvezi s tem obstajajo dvomi glede meril za izračun pravice do finančnega nadomestila, določenih v spornem sklepu. Metoda izračuna, ki je v njem določena, namreč med drugim temelji na (natančno opredeljenih) „prihodkih ex ante“ in s tem povezani domnevi o obstoju „neupravičeno“ visokega ali nizkega zneska, ki jo je mogoče ovreči le z „utemeljenim razlogom“. Predložitveno sodišče mora preveriti skladnost teh meril z določbami člena 13(7) Uredbe 2019/943, ki se neposredno uporabljajo, in ugotoviti, ali jim mora v zvezi s tem dati prednost.
3.      Vmesni predlog
66.      Na drugo vprašanje je zato treba odgovoriti, da člen 13(7) Uredbe 2019/943, čeprav operaterju sistema podeljuje diskrecijsko pravico, izpolnjuje pogoje za neposredni učinek, ne da bi prepovedoval sprejetje nacionalnih ukrepov glede izvajanja oziroma uporabe zaradi izvrševanja te diskrecijske pravice. Vendar ti ukrepi ne smejo kršiti meril in metod izračuna, ki jih določajo, in morajo ostati v mejah te diskrecijske pravice, kar mora preveriti nacionalno sodišče.
C.      Druga pravna sredstva (tretje vprašanje)
67.      Tretje vprašanje se nanaša na druga možna pravna sredstva in je postavljeno le, če člen 13(7) Uredbe (EU) 2019/943 nima neposrednega učinka. Zato nanj ni treba odgovoriti.
68.      Če bi Sodišče v zvezi z drugim vprašanjem prišlo do drugačne ugotovitve kot v točki 66 zgoraj, zadostuje sklicevanje na njegovo stalno sodno prakso, v skladu s katero morajo sodišča držav članic tudi v primeru odsotnosti neposrednega učinka svoje nacionalno pravo razlagati v čim večji meri v skladu s pravom Unije in posameznikom priznati možnost pridobitve nadomestila, če so bile njihove pravice kršene s kršitvijo prava Unije, ki jo je mogoče pripisati državi članici.(41)
D.      Preostalo vprašanje (četrto vprašanje)
1.      Odložitev izpolnitve pravice do finančnega nadomestila (četrto vprašanje, točki (a) in (b))
69.      Predložitveno sodišče želi s četrtim vprašanjem, točki (a) in (b), izvedeti, ali je mogoče izpolnjevanje pravice do finančnega nadomestila na podlagi člena 13(7) Uredbe 2019/943 z nacionalnim izvedbenim ukrepom odložiti do leta 2024.
70.      Kot pravilno trdijo nasprotne stranke v pritožbenem postopku in Komisija, je Uredba 2019/943 v skladu s svojim členom 71(1) začela veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu in se v skladu z njenim členom 71(2) uporablja od 1. januarja 2020, ne da bi bila za člen 13 določena prehodna določba ali izjema. Pravica do finančnega nadomestila v razmerju do operaterja sistema, ki temelji na določbah člena 13(7), ki se neposredno in prednostno uporabljajo, zato velja od tega datuma in jo mora operater sistema izpolniti. Odložitev izpolnitve te pravice na poznejši datum – v obravnavanem primeru leto 2024 – s tem ni združljiva in bi bila v nasprotju s polnim učinkom(42) teh določb, ki ga zahteva tudi sodna praksa.
71.      Na četrto vprašanje, točki (a) in (b), je torej treba odgovoriti, da se pravica do finančnega nadomestila na podlagi določb člena 13 Uredbe 2019/943, ki se neposredno uporabljajo, v skladu s členom 71(2) te uredbe uporablja od 1. januarja 2020, ne da bi bilo mogoče ta datum odložiti z nacionalnimi izvedbenimi ukrepi.
2.      Omejitev ali razširitev osebnega področja uporabe pravice do finančnega nadomestila (četrto vprašanje, točka (c))
a)      Prvi del: izključitev malih proizvajalcev
72.      Predložitveno sodišče želi s prvim delom četrtega vprašanja, točka (c), v bistvu izvedeti, ali člen 13(7) Uredbe 2019/943 dovoljuje sprejetje nacionalnih izvedbenih ukrepov, ki v primeru prerazporejanja (navzdol na netržni osnovi) omejujejo pravico do finančnega nadomestila na proizvajalce, ki sodelujejo na trgu ex ante (za dan vnaprej), tako da bi bili iz tega izključeni proizvajalci de minimis. Po mnenju strank v postopku naj bi bili proizvajalci de minimis, ki niso urejeni v tej uredbi, mali proizvajalci, ki pogosto ne sodelujejo na irskem trgu za dan vnaprej ali znotraj dneva.
73.      Kot pravilno trdijo Komisija in nasprotne stranke v pritožbenem postopku, pravica do finančnega nadomestila, ki ga zagotovi operater sistema, na podlagi člena 13(7), prvi stavek, Uredbe 2019/943 predpostavlja le, da so proizvajalci, na katere se nanaša prerazporejanje navzdol na netržni osnovi (v nadaljevanju: operater naprave za proizvodnjo, shranjevanje energije ali prilagajanje odjema), v sporazumu o priključitvi sprejeli jamstvo zagotovljene oddaje energije. Zmogljivost proizvodnje električne energije ali obseg dobave električne energije v tem pogledu nista pomembna. Merilo „neto prihodk[i] od prodaje električne energije na trgu za dan vnaprej“ iz člena 13(7)(b) je v obravnavanem primeru namenjeno le določitvi zneska finančnega nadomestila v skladu s prvo metodo izračuna, vendar pa načeloma ne omejuje pravice do nadomestila.
74.      Drugačno razumevanje bi bilo tudi v nasprotju s sistematiko in cilji členov 12 in 13 Uredbe 2019/943. V skladu s členom 12(2) morajo države članice namreč zagotoviti, da operaterji sistemov pri dispečiranju dajejo prednost obratom za proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov z inštalirano električno močjo manj kot 400 kW („prednostno dispečiranje“(43)). Kontinuiteta načelnega jamstva prednostnega dispečiranja je poleg tega zagotovljena s členom 12(6). Iz tega sledi, da so tudi mali proizvajalci energije iz obnovljivih virov upravičeni do prednostnega dispečiranja, ki je zavrnjeno s prerazporejanjem navzdol na netržni osnovi v skladu s členom 13(6). Poleg tega je v skladu s členom 13(6)(a) tako prerazporejanje v zvezi s proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov energije dovoljeno le v omejenem obsegu. Razlikovanje glede na obseg proizvodnje ali dovajanja električne energije ali sodelovanja na trgu za dan vnaprej, ki bi povzročilo, da bi bili nekateri proizvajalci (energije iz obnovljivih virov) izvzeti iz osebnega področja uporabe pravice do finančnega nadomestila, ne bi bilo združljivo s temi pravili.
75.      Tako razlikovanje bi bilo tudi v nasprotju z načeli, določenimi v členu 13(1) in (2) Uredbe 2019/943. Po eni strani odstavek 1 določa, da mora prerazporejanje temeljiti na objektivnih, preglednih in nediskriminatornih merilih ter biti odprto za vse proizvodne tehnologije (vključno z vsemi vrstami shranjevanja energije in prilagajanja odjema), če je to tehnično izvedljivo (glej točko 52 zgoraj). Razlikovanje na podlagi proizvodne zmogljivosti v tem pogledu ni predvideno. Po drugi strani pa imajo v skladu z odstavkom 2 vsi proizvajalci, (tudi) tisti, na katere se nanaša prerazporejanje na tržni osnovi, načeloma pravico do finančnega nadomestila.
76.      Na prvi del četrtega vprašanja, točka (c), je torej treba odgovoriti, da člen 13(7) Uredbe 2019/943 ne dovoljuje sprejetja nacionalnih izvedbenih ukrepov, ki v primeru prerazporejanja (navzdol na netržni osnovi) omejujejo pravico do finančnega nadomestila na proizvajalce, ki sodelujejo na trgu ex ante (za dan vnaprej), ali iz tega izključujejo tako imenovane proizvajalce de minimis.
b)      Drugi del: pravica posrednikov do nadomestila
77.      Predložitveno sodišče želi z drugim delom četrtega vprašanja, točka (c), v bistvu izvedeti, ali člen 13(7) Uredbe 2019/943 dovoljuje sprejetje nacionalnih izvedbenih ukrepov, ki v primeru prerazporejanja (navzdol na netržni osnovi) razširjajo pravico do finančnega nadomestila na dobavitelje električne energije, ki so morda le posredniki in ne proizvajalci. Nasprotne stranke v pritožbenem postopku temu delno nasprotujejo. Poleg tega menijo, da lahko operater sistema upravičenemu proizvajalcu nadomestilo plača le neposredno.
78.      Kot je navedeno v točki 73 zgoraj, je s členom 13(7), prvi stavek, Uredbe 2019/943 pravica do finančnega nadomestila v razmerju do operaterja sistema omejena na proizvajalce električne energije, na katere se nanaša prerazporejanje na netržni osnovi (v nadaljevanju: operater naprave za proizvodnjo, shranjevanje energije ali prilagajanje odjema), ki so v sporazumu o priključitvi sprejeli jamstvo zagotovljene oddaje energije. Poleg tega imajo le ti proizvajalci v okviru obeh metod izračuna „dodatne obratovalne stroške“ v smislu člena 13(7)(a) Uredbe 2019/943, ki jih je treba upoštevati pri določitvi tega nadomestila. To iz osebnega področja uporabe pravice do nadomestila načeloma izključuje posrednike, ki niso proizvajalci, ne upravljajo nobenega od navedenih obratov in niso sklenili sporazuma o priključitvi na omrežje z zajamčeno oddajo.
79.      Vendar se, kot trdita CRU in Komisija, ne zdi popolnoma izključeno, da nacionalni izvedbeni ukrepi natančneje urejajo način plačila nadomestil upravičenim proizvajalcem. To bi lahko – iz tehničnih razlogov, na primer zaradi obračuna – omogočilo vključitev posrednika kot plačilne agencije, če to ne ogroža izpolnjevanja proizvajalčeve pravice do nadomestila ali povzroča neupravičen prenos tveganja insolventnosti, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
80.      Na drugi del četrtega vprašanja, točka (c), je zato treba odgovoriti, da člen 13(7) Uredbe 2019/943 ne dovoljuje sprejetja nacionalnih izvedbenih ukrepov, s katerimi bi se pravica do finančnega nadomestila v primeru prerazporejanja (navzdol na netržni osnovi) razširila na posrednika, ki ne izpolnjuje pogojev iz prvega stavka te določbe. To ne izključuje, da lahko tak posrednik deluje kot plačilna agencija, če to ne ogroža izpolnjevanja proizvajalčeve pravice do nadomestila in ne pride do neupravičenega prenosa tveganja insolventnosti, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
3.      Plačila nad tržno ceno na podlagi CPPA kot „finančna pomoč“ (četrto vprašanje, točka (d))
81.      Predložitveno sodišče želi s četrtim vprašanjem, točka (d), v bistvu izvedeti, ali pojem „finančna pomoč“ iz člena 13(7)(b) Uredbe 2019/943, ki se v skladu s to določbo šteje za „del neto prihodkov“, zajema plačila, višja od tržne cene, v korist proizvajalca energije iz obnovljivih virov na podlagi CPPA.(44)
82.      To vprašanje je med zadevnimi strankami zelo sporno. Po mnenju predložitvenega sodišča je jamstvo izvršilne cene – ki je lahko tudi nad tržno ceno – v CPPA pomemben element finančne pomoči proizvajalcem energije iz obnovljivih virov (glej točko 15 zgoraj). Vendar v spornem sklepu in od CRU ni priznana kot „finančna pomoč“ v smislu člena 13(7)(b) Uredbe 2019/943. CRU meni, da gre lahko le za javno pomoč v smislu državne subvencije.
83.      Menim, da ta argumentacija CRU ni utemeljena, tako zaradi širokega pojma „finančna pomoč“ kot tudi iz sistematičnih in teleoloških razlogov. Menim, da sta s tem mišljeni državna podpora in zasebna finančna podpora – ki jo po potrebi odobri ali naloži država.
84.      Pojem „finančna pomoč“ v Uredbi 2019/943 ni opredeljen. Prav tako zanj ne velja – vsekakor ne izrecno – uporaba členov 107 in 108 PDEU, kar bi lahko pomenilo, da gre lahko le za državno podporo v smislu pojma pomoči iz člena 107(1) PDEU. Nasprotno pa se ta pridržek uporablja za pogodbe o nakupu električne energije, ki jih ureja člen 19a Uredbe 2019/943 – torej v obravnavanem primeru sporne zasebne pogodbe CPPA – (člen 19a(4)), tako da se zdi argumentacija CRU že iz tega razloga napačna.
85.      Člen 13(7)(b) te uredbe po mojem mnenju namreč v osnovi zajema vse oblike finančne pomoči za proizvodnjo električne energije – zlasti iz obnovljivih virov – ne glede na to, ali izvira iz državnih ali zasebnih sredstev. To potrjuje morebitna razvrstitev pogodb CPPA v kategorije dovoljenih instrumentov za spodbujanje proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov in zagotavljanje zanesljivosti oskrbe iz členov 19a, 19d in 21 Uredbe 2019/943.
86.      V skladu s členom 19a(1) Uredbe 2019/943 države članice spodbujajo uporabo pogodb o nakupu električne energije, da bi zagotovile predvidljivost cen in dosegle cilje glede razogljičenja iz svojih celovitih nacionalnih energetskih in podnebnih načrtov, vključno v zvezi z energijo iz obnovljivih virov. V skladu z odstavkoma 3 in 4 tega člena lahko v zvezi s tem na usklajen način določijo državne jamstvene sheme po tržnih cenah, katerih namen je zmanjšati finančna tveganja, povezana z neplačilom odjemalcev v okviru pogodb o nakupu električne energije, zasebna jamstva ali mehanizme za združevanje povpraševanja po takih pogodbah. Pri tem mora državna jamstvena shema „brez poseganja v člena 107 in 108 PDEU vsebovati določbe […], ki preprečujejo zmanjševanje likvidnosti na trgih električne energije, in ne sme zagotavljati podpore za nakup energije, proizvedene iz fosilnih goriv. Iz predložitvene odločbe ne izhaja, ali je izvršilna cena, zagotovljena v CPPA – ki je lahko tudi nad tržno ceno – zavarovana s tako državno jamstveno shemo ali pa gre pri tem zgolj za zasebno jamstvo. V obeh primerih naj bi vsekakor šlo za finančno podporo, ki je načeloma dovoljena v skladu z Uredbo 2019/943.
87.      Poleg tega bi se lahko pogodbe CPPA vključile v neposredni program zaščite cen v obliki dvosmernih pogodb na razliko za naložbe v nove obrate za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov v skladu s členom 19d Uredbe 2019/943,(45) katerega prihodki se razdelijo končnim odjemalcem (odstavek 5).(46) Nazadnje bi lahko bile pogodbe CPPA del mehanizma zmogljivosti v smislu člena 21(1) te uredbe.(47)
88.      „Finančna pomoč“ v smislu člena 13(7)(b) Uredbe 2019/943 lahko zato vsekakor izhaja iz državne podpore ali podpore na pobudo države iz zasebnih sredstev. Vendar tudi iz sistematičnih in teleoloških razlogov ni podlage za to, da se pri izračunu finančnega nadomestila ne bi upoštevali prihodki na podlagi CPPA, ki lahko presegajo tržno ceno.
89.      Tako kot odreditev prednostnega dispečiranja iz člena 12(2) do (4) Uredbe 2019/943, ki je prav tako pogojena s spoštovanjem pravil o pomoči iz členov 107, 108 in 109 PDEU, je namreč tudi namen finančnega nadomestila iz člena 13(7) spodbujati proizvodnjo in dobavo energije iz obnovljivih virov ali jo varovati. Poleg tega iz nekoliko spremenljive sodne prakse Sodišča izhaja, da zakonsko določena podpora proizvodnji električne energije iz obnovljivih virov ni nujno zajeta v pojem državne pomoči, če podpora ni ravno zagotovljena z „državnimi sredstvi“.(48) Širok pojem „finančna pomoč“, bodisi iz javnih bodisi iz zasebnih sredstev, upošteva to misel. Zakonodajalec Unije ga je namreč očitno namerno izbral, da bi zajel raznolike ukrepe finančne podpore proizvodnji električne energije, zlasti iz obnovljivih virov, in sicer ne glede na to, ali izpolnjujejo pojem pomoči v skladu s členom 107(1) PDEU ali ne.
90.      Na četrto vprašanje, točka (d), je torej treba odgovoriti, da pojem „finančna pomoč“ iz člena 13(7)(b) Uredbe 2019/943 načeloma zajema plačila, višja od tržne cene, v korist proizvajalca energije iz obnovljivih virov na podlagi pogodb o nakupu električne energije, kot je CPPA, v smislu člena 19a Uredbe 2019/943.
V.      Predlog
91.      Sodišču zato predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje Supreme Court (vrhovno sodišče, Irska) odgovori tako:
1.      (a)      Člen 13(7) Uredbe (EU) 2019/943 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. junija 2019 o notranjem trgu električne energije proizvajalcem z zagotovljeno količino dostopa in zajamčeno oddajo, ki so izpostavljeni prerazporejanju navzdol na netržni osnovi, daje pravico do finančnega nadomestila, ki čim bolj ustreza hipotetični izgubi prihodka (vključno z morebitnim izpadom finančne pomoči) v primeru dobave zadevne količine električne energije po tržnih pogojih, vendar ni nujno, da jo bo v ekonomskem smislu v celoti nevtraliziral. Namen izraza „neupravičeno nizko ali neupravičeno visoko nadomestilo“ iz člena 13(7) Uredbe 2019/943 je zagotoviti ustrezno finančno nadomestilo proizvajalcu, na katerega se nanaša tako prerazporejanje. V zvezi s tem ima operater sistema diskrecijsko pravico.
(b)      S pravico do finančnega nadomestila na podlagi člena 13(7) Uredbe 2019/943 se ne zahteva, da je proizvajalec, na katerega se nanaša prerazporejanje navzdol na netržni osnovi, upravičen do prednostnega dispečiranja, niti ne sme biti izpolnjevanje te pravice pogojeno s takim razlikovanjem v nacionalnih izvedbenih ukrepih.
2.            Člen 13(7) Uredbe 2019/943, čeprav operaterju sistema podeljuje diskrecijsko pravico, izpolnjuje pogoje za neposredni učinek, ne da bi prepovedoval sprejetje nacionalnih ukrepov glede izvajanja oziroma uporabe zaradi izvrševanja te diskrecijske pravice. Vendar ti ukrepi ne smejo kršiti meril in metod izračuna, ki jih določajo, in morajo ostati v mejah te diskrecijske pravice, kar mora preveriti nacionalno sodišče.
3.      (a)      Pravica do finančnega nadomestila na podlagi določb člena 13 Uredbe 2019/943, ki se neposredno uporabljajo, se v skladu s členom 71(2) te uredbe uporablja od 1. januarja 2020, ne da bi bilo mogoče ta datum odložiti z nacionalnimi izvedbenimi ukrepi.
(b)      Člen 13(7) Uredbe 2019/943 ne dovoljuje sprejetja nacionalnih izvedbenih ukrepov,
ki v primeru prerazporejanja (navzdol na netržni osnovi) omejujejo pravico do finančnega nadomestila na proizvajalce, ki sodelujejo na trgu ex ante (za dan vnaprej), ali iz tega izključujejo tako imenovane proizvajalce de minimis;
s katerimi bi se pravica do finančnega nadomestila v primeru prerazporejanja (navzdol na netržni osnovi) razširila na posrednika, ki ne izpolnjuje pogojev iz prvega stavka te določbe. To ne izključuje, da lahko tak posrednik deluje kot plačilna agencija, če to ne ogroža izpolnjevanja proizvajalčeve pravice do nadomestila in ne pride do neupravičenega prenosa tveganja insolventnosti, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
(c)      Pojem „finančna pomoč“ iz člena 13(7)(b) Uredbe 2019/943 načeloma zajema plačila, višja od tržne cene, v korist proizvajalca energije iz obnovljivih virov na podlagi pogodb o nakupu električne energije (Corporate Power Purchase Agreements) v smislu člena 19a Uredbe 2019/943.
1      Jezik izvirnika: nemščina.
2      Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. junija 2019 o notranjem trgu električne energije (UL 2019, L 158, str. 54), kakor je bila nazadnje spremenjena z Uredbo (EU) 2024/1747 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. junija 2024 o spremembi uredb (EU) 2019/942 in (EU) 2019/943 glede izboljšanja zasnove trga električne energije v Uniji (UL L, 2024/1747, str. 1).
3      Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. junija 2019 o skupnih pravilih notranjega trga električne energije in spremembi Direktive 2012/27/EU (UL 2019, L 158, str. 125), kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo (EU) 2024/1711 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. junija 2024 o spremembi direktiv (EU) 2018/2001 in (EU) 2019/944 glede izboljšanja zasnove trga električne energije v Uniji (UL L, 2024/1711, str. 1).
4      Glej člen 3 Uredbe 2019/943, naslovljen „Načela, ki se nanašajo na delovanje trgov električne energije“, v skladu s katerim se cene med drugim oblikujejo na podlagi ponudbe in povpraševanja (točka (a)), tržna pravila pa spodbujajo svobodno oblikovanje cen in se izogibajo ukrepom, ki preprečujejo oblikovanje cen na podlagi ponudbe in povpraševanja (točka (b)).
5      Glej člen 3(c) in (f) Uredbe 2019/943.
6      Kot pravilno ugotavlja predložitveno sodišče, se s tem tržno zasnovani ukrepi dispečiranja iz člena 12 Uredbe 2019/943 razlikujejo od tržno zasnovanih oziroma netržno zasnovanih ukrepov prerazporejanja iz člena 13 te uredbe. V skladu s to opredelitvijo prerazporejanje nastopi, kadar pride do „fizične prezasedenosti“ oziroma kadar je zaradi varnosti sistema potrebna „omejitev“. Namen spornega prerazporejanja navzdol na netržni osnovi je zmanjšati delež proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov v sistemu.
7      V skladu s členom 2, točka 20, Uredbe 2019/943 „prednostno dispečiranje“, kar zadeva model samodispečiranja, pomeni dispečiranje elektrarn na podlagi meril, ki se razlikujejo od ekonomskega vrstnega reda ponudb in, kar zadeva model centralnega dispečiranja, dispečiranje elektrarn na podlagi meril, ki se razlikujejo od ekonomskega vrstnega reda in od omrežnih omejitev, pri čemer se daje prednost dispečiranju določenih proizvodnih tehnologij“. Pojma „model centralnega dispečiranja“ in „model samodispečiranja“ sta opredeljena v členu 2, točki 29 in 30, te uredbe.
8      Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o energetski učinkovitosti, spremembi direktiv 2009/125/ES in 2010/30/EU ter razveljavitvi direktiv 2004/8/ES in 2006/32/ES (UL 2012, L 315, str. 1).
9      Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov, spremembi in poznejši razveljavitvi direktiv 2001/77/ES in 2003/30/ES (UL 2009, L 140, str. 16).
10      Glej str. 27 in 28 spornega sklepa.
11      Glej tudi člen 19a Uredbe 2019/943.
12      Sodba z dne 24. junija 2019 (C‑573/17, EU:C:2019:530).
13      Člen 13(7)(b) Uredbe 2019/943, ki se nanaša na izgubo „neto prihodko[v]“, se nanaša le na prerazporejanje navzdol na netržni osnovi.
14      V skladu s členom 13(7) Uredbe 2019/943 ni pravice do finančnega nadomestila, če „so proizvajalci sprejeli sporazum o priključitvi, ki ne
jamči zagotovljene oddaje energije“ (moj poudarek).
15      Glej člen 13(7)(b), drugi stavek, Uredbe 2019/943. Kot je razvidno iz četrtega vprašanja, točka (d), je v obravnavanem primeru sporno le, ali izvršilna cena, ki jo jamčijo CPPA, če je višja od tržne cene, pomeni tako „finančno pomoč“ (glej točko 81 in naslednje spodaj).
16      Glej člen 13(7)(a) Uredbe 2019/943 („dodatni stroški za gorivo v primeru prerazporejanja navzgor ali zagotavljanje rezervne toplote v primeru prerazporejanja navzdol“; moj poudarek).
17      Irska je v odgovor na vprašanje, ki ga je Sodišče postavilo na obravnavi, potrdila, da je tudi finančno nadomestilo iz člena 13(7) Uredbe 2019/943 na Irskem obdavčljivo.
18      Nasprotno pa se mi zdi trditev Komisije, da gre za „izjemo“ od prve metode izračuna, zavajajoča in nekoristna.
19      Različne jezikovne različice se v zvezi s tem skoraj ne razlikujejo. Vendar pa je v francoski različici („indûment“ namesto „injustifié“) jasneje izraženo, da je v tem pogledu treba opraviti oceno ustreznosti nadomestila.
20      Pri tem torej ne gre za (hipotetične) „neto prihodke“ v smislu člena 13(7)(b) Uredbe 2019/943. To poleg tega kaže na to, da se v takem primeru prva metoda izračuna sploh ne uporablja, ampak le druga metoda.
21      Glej tudi člen 13(7), drugi stavek, Uredbe 2019/943 („[t]ako finančno nadomestilo“).
22      Tako jamstvo za minimalne prihodke je z odstopanjem od načela iz člena 10(1) („[z]a ceno električne energije na veleprodajnem trgu ne sme biti najvišje zgornje in najnižje spodnje meje“) določeno le v členu 10(2) Uredbe 2019/943 („[i]menovani operaterji trgov električne energije lahko harmonizirano omejujejo najvišje in najnižje obračunske cene za dan vnaprej in znotraj dneva“).
23      Tudi v zvezi s tržno zasnovanim prerazporejanjem člen 13(2) Uredbe 2019/943 navaja le, da se „viri […] izberejo izmed naprav za proizvodnjo električne energije, shranjevanje energije ali prilagajanje odjema, z uporabo tržnih mehanizmov, deležni pa so finančnega nadomestila“ (moj poudarek).
24      To se nanaša na trgovanje z električno energijo naslednji dan in kratkoročno trgovanje z električno energijo.
25      Glej člen 12(6)(b) predloga uredbe Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. novembra 2016 o notranjem trgu električne energije (COM(2016) 861 final): „90 % of the net revenues from the sale of electricity on the day-ahead market that the generating or demand facility would have generated without the curtailment or redispatching request“.
26      Kompromis za predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o notranjem trgu električne energije z dne 18. januarja 2019, medinstitucionalni dokument 2016/0379 (COD), str. 66 (na voljo na naslovu: 4-provisional-agreement-karins-regulation-on-electricity-en).
27      Kot je že navedeno v opombi 20 zgoraj, to ne velja nujno za prerazporejanje navzgor. V tem primeru namreč ne more biti izgube „neto prihodkov“ (hipotetičnih) v smislu člena 13(7)(b) Uredbe 2019/943, tako da naj bi bila uporabna le druga metoda izračuna, ki upošteva dejanske prihodke in dodatne obratovalne stroške.
28      Kot so nasprotne stranke v pritožbenem postopku navedle tudi na obravnavi, je operater sistema seznanjen s količino električne energije, katere dovajanje v omrežje prepoveduje s prerazporejanjem navzdol. Prav tako naj bi bilo mogoče ugotoviti tržne prihodke na trgu za dan vnaprej, ki so bili ali bodo verjetno doseženi za to količino v času prerazporejanja. Proizvajalec pa ima informacije o svojih obratovalnih stroških.
29      Glej člen 8, člene od 12 do 18 ter člen 28 in naslednje Uredbe 2019/943.
30      To vprašanje se zdi – kot trdijo tudi nasprotne stranke v pritožbenem postopku in kot potrjuje CRU v svojih pisnih stališčih – bolj povezano s členom 12 kot s členom 13(7) Uredbe 2019/943. Člen 12(2) namreč ureja načelno prednostno dispečiranje (kot je opredeljeno v členu 2, točka 20) za obrate za proizvodnjo električne energije, ki uporabljajo obnovljive vire energije in imajo inštalirano električno moč manj kot 400 kW. V skladu s členom 12(4) lahko države članice to določijo tudi za naprave za proizvodnjo električne energije, ki uporablja soproizvodnjo z visokim izkoristkom z enako električno močjo. V zvezi s tem člen 12(6) zagotavlja, da so naprave za proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov ali soproizvodnjo z visokim izkoristkom, ki so bile dane v obratovanje pred 4. julijem 2019 – in je zanje, ko so bile dane v obratovanje, v skladu s takrat veljavnimi pravili veljalo prednostno dispečiranje – še naprej upravičene do prednostnega dispečiranja. Sporni sklep v postopku v glavni stvari temelji na tem, saj določa različne metode izračuna za pravico do finančnega nadomestila glede na to, ali je bil obrat za proizvodnjo energije dan v obratovanje pred ali po 4. juliju 2019.
31      Sodba z dne 24. junija 2019 (C‑573/17, EU:C:2019:530) v zvezi z vprašanjem neposrednega učinka in primarnosti določb Okvirnega sklepa Sveta 2008/909/PNZ z dne 27. novembra 2008 o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, za namen njihovega izvrševanja v Evropski uniji (UL 2008, L 327, str. 27).
32      Glej sodbi z dne 24. junija 2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, točka 60 in naslednje), in z dne 18. decembra 2025, Komisija/Poljska (Nadzor ultra vires nad odločbami Sodišča – primarnost prava Unije) (C‑448/23, EU:C:2025:975, točke od 114 do 117 in navedena sodna praksa).
33      Glej v tem smislu sodbe z dne 11. januarja 2001, Monte Arcosu (C‑403/98, EU:C:2001:6, točke od 26 do 28); z dne 14. aprila 2011, Vlaamse Dierenartsenvereniging in Janssens (C‑42/10, C‑45/10 in C‑57/10, EU:C:2011:253, točka 47 in naslednje); z dne 19. decembra 2019, Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel (C‑386/18, EU:C:2019:1122, točki 63 in 64), in z dne 30. maja 2024, Expedia (C‑663/22, EU:C:2024:433, točke od 40 do 42 in navedena sodna praksa).
34      Glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca A. Rantosa v zadevi Electrabel in drugi (C‑633/23, EU:C:2025:131, točka 34).
35      V tem smislu sodbi z dne 8. marca 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Neposredni učinek) (C‑205/20, EU:C:2022:168, točka 18), in z dne 21. decembra 2023, Papier Mettler Italia (C‑86/22, EU:C:2023:1023, točka 76 in navedena sodna praksa).
36      V tem smislu sodba z dne 6. oktobra 2015, T‑Mobile Czech Republic in Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, točka 52 in navedena sodna praksa). Glej tudi moje sklepne predloge v združenih zadevah ECB in Komisija/Corneli (C‑777/22 P in C‑789/22 P, EU:C:2024:973, točka 87).
37      Glej v tem smislu sodbi z dne 6. oktobra 2015, T‑Mobile Czech Republic in Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, točka 53 in navedena sodna praksa), in z dne 8. marca 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Neposredni učinek) (C‑205/20, EU:C:2022:168, točka 19).
38      V tem smislu sodbi z dne 3. septembra 2014, GMAC UK (C‑589/12, EU:C:2014:2131, točka 32), in z dne 21. decembra 2023, Papier Mettler Italia (C‑86/22, EU:C:2023:1023, točka 77 in navedena sodna praksa). Glej tudi moje sklepne predloge v zadevi Impact (C‑268/06, EU:C:2008:2, točka 96) ter v združenih zadevah ECB in Komisija/Corneli (C‑777/22 P in C‑789/22 P, EU:C:2024:973, točka 89).
39      Glej Kokott, J., „Zur unmittelbaren Wirkung des Unionsrechts“, Archiv des öffentlichen Rechts, 2023, zvezek 148, str. 496 in naslednje (501).
40      Glej v tem smislu sodbi z dne 6. oktobra 2015, T‑Mobile Czech Republic in Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, točka 53), in z dne 14. januarja 2021, RTS infra in Aannemingsbedrijf Norré‑Behaegel (C‑387/19, EU:C:2021:13, točka 49), ter sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Rantosa v zadevi Electrabel in drugi (C‑633/23, EU:C:2025:131, točke od 34 do 36).
41      Glej v tem smislu sodbo z dne 24. junija 2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, točke od 55 do 57 in navedena sodna praksa).
42      V tem smislu sodba z dne 24. junija 2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, točke od 53 do 58).
43      Glej člen 2, točka 20, Uredbe 2019/943.
44      Corporate Power Purchase Agreements ali pogodbe o nakupu električne energije; glej člen 19a Uredbe 2019/943 (glej točko 15 zgoraj).
45      Po mnenju predložitvenega sodišča imajo CPPA načeloma obliko „pogodb na razliko“ (glej točko 15 zgoraj).
46      Poleg tega bi morala Komisija tak program v skladu s členom 19d(3) Uredbe 2019/943 presojati tudi glede na člena 107 in 108 PDEU.
47      Glej str. 59 in 60 irskega načrta za mehanizem zmogljivosti z dne 16. decembra 2019 (na voljo na naslovu updated_ireland_implementation_plan.pdf), v skladu s katerim naj bi se 15 % povpraševanja po električni energiji pokrilo s CPPA. Tak mehanizem zmogljivosti načeloma prav tako spada na področje uporabe členov 107 in 108 PDEU; glej sodbo z dne 2. septembra 2021, Komisija/Tempus Energy in Tempus Energy Technology (C‑57/19 P, EU:C:2021:663).
48      Vprašanja razmejitve, ki se postavljajo v zvezi s tem, zlasti v zvezi z uporabo „državnih sredstev“ in njihovo pripisljivostjo državi, so pogosto zelo sporna in jih je težko presojati; glej sodbe z dne 13. marca 2001, PreussenElektra (C‑379/98, EU:C:2001:160, točka 57 in naslednje); z dne 28. marca 2019, Nemčija/Komisija (C‑405/16 P, EU:C:2019:268, točka 52 in naslednje), in z dne 26. septembra 2024, Covestro Deutschland in Nemčija/Komisija (C‑790/21 P in C‑791/21 P, EU:C:2024:792, točka 84 in naslednje).