62023TJ0494_RES
Zadeva T‑494/23
HG
proti
Evropski komisiji
Sodba Splošnega sodišča (deseti razširjeni senat) z dne 16. oktobra 2024
„Javni uslužbenci – Uradniki – Povrnitev škode, nastale Uniji – Izterjava terjatve s pobotom – Zastaralni rok – Pravo, ki se uporabi – Člen 98(2), drugi pododstavek, Uredbe (EU, Euratom) 2018/1046 – Pojem ‚običajne razmere‘ – Predhodna formalna odločba, s katero je bila ugotovljena terjatev, zoper katero je bila vložena tožba“
Proračun Evropske unije – Finančna uredba – Izterjava terjatev Unije do tretjih oseb – Zastaralni rok – Začetek teka – Začetek veljavnosti novih pravil med ugotovitvijo terjatve s predhodno odločbo in pošiljanjem zaznamka o nastanku terjatve – Takojšnja uporaba ob neobstoju prehodnih določb
(uredbi Evropskega parlamenta in Sveta št. 966/2012, člen 81(1), in 2018/1046, členi 98(2), 279, 281 in 282)
(Glej točke od 20 do 25.)
Proračun Evropske unije – Finančna uredba – Izterjava terjatev Unije do tretjih oseb – Zastaralni rok – Začetek teka – Nastanek terjatve po končanem posebnem postopku pred njeno formalno ugotovitvijo – Izpodbijanje predhodne odločbe o nastanku s strani uradnika, ki je dolžnik – Pošiljanje zaznamka o nastanku terjatve po dokončni odločitvi o sporu
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2018/1046, člen 98(2))
(Glej točke od 27 do 32.)
Proračun Evropske unije – Finančna uredba – Izterjava terjatev Unije do tretjih oseb – Postopek izterjave s pobotom – Uporaba postopka, ko se zavrne predlog uradnika, ki je dolžnik, za umik zaznamka o nastanku terjatve in ko dolžnik ne vzpostavi stika s pristojnimi službami – Kršitev načela dobrega upravljanja in dolžnosti skrbnega ravnanja – Neobstoj
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2018/1046, člen 102(1))
(Glej točko 40.)
Povzetek
Splošno sodišče, ki je odločalo v razširjenem senatu, je s sodbo zavrnilo tožbo, ki jo je vložil HG, uradnik Evropske komisije, zoper več odločb te institucije v zvezi s pobotom terjatev, povezanih z njim. S tem se je Splošno sodišče izreklo o novem vprašanju začetka teka zastaralnega roka za izterjavo terjatev Evropske unije na podlagi finančne uredbe iz leta 2018. (
1
)
V obravnavani zadevi je Komisija z odločbo z dne 10. februarja 2015 HG izrekla disciplinski ukrep in mu naložila, da mora povrniti škodo, ki jo je utrpela Unija, v višini 108.596,35 EUR na podlagi člena 22, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije. Ta odločba, ki jo je tožeča stranka izpodbijala, je začela veljati 1. marca 2015.
Splošno sodišče je s sodbo HG/Komisija (T 693/16 P‑RENV‑RX) (
2
) med drugim znižalo znesek odškodnine, naložene HG, na 80.000 EUR na dan izreka sodbe z obrazložitvijo, da je Komisija prispevala k nastanku škode.
Pristojni odredbodajalec Komisije je HG poslal zaznamek o nastanku terjatve z dne 3. marca 2022 za znesek 80.000 EUR, v katerem je bil naveden rok za plačilo 19. april 2022. HG je vložil predlog za umik tega zaznamka o nastanku terjatve, v katerem se je skliceval na obstoj petletnega zastaralnega roka, odredbodajalec pa je predlog zavrnil.
Od 10. oktobra 2022 je bilo HG vročenih več zaporednih odločb računovodstva za pobot med dolgom, ki ga je imel do Komisije, in njegovo plačo ali drugimi terjatvami do nje. HG je zoper te odločbe vložil več pritožb, ki so bile zavrnjene z odločbo z dne 5. maja 2023. V tej odločbi je Komisija zlasti navedla, da se petletni zastaralni rok, na katerega se sklicuje HG na podlagi finančne uredbe iz leta 2018, ne uporablja za ta položaj, ki ga ureja finančna uredba iz leta 2012, (
3
) ki ne določa roka za pošiljanje zaznamka o nastanku terjatve.
Presoja Splošnega sodišča
Na prvem mestu, Splošno sodišče je ugotovilo, da se določbe člena 98(2), drugi pododstavek, finančne uredbe iz leta 2018, ki določajo petletni zastaralni rok, na katerega se sklicuje tožeča stranka, v skladu s členom 282(2) te uredbe začnejo uporabljati od dne začetka njene veljavnosti, to je od 2. avgusta 2018. Prehodne določbe iz člena 279 iste uredbe ter retroaktivni ali različni datumi začetka uporabe nekaterih določb iz njenega člena 282(3) se namreč nanje ne nanašajo. Člen 281 finančne uredbe iz leta 2018 določa tudi, da se finančna uredba iz leta 2012 razveljavi z učinkom od 2. avgusta 2018, razen izjeme, ki v obravnavani zadevi ni upoštevna.
Splošno sodišče opozarja, da se v skladu z načeli o časovni veljavnosti pravil novo pravilo praviloma takoj uporablja za prihodnje učinke položaja, ki je nastal, ko je veljalo prejšnje pravilo. Prihodnje učinke položaja, ki je nastal, ko je veljalo prejšnje pravilo, je treba razumeti tako, da se nanašajo na trenutne učinke tega položaja v trenutku, ko začne veljati novo pravilo. Uporaba novega pravila za trenutne učinke položaja, ki je nastal, ko je veljalo prejšnje pravilo, ne pomeni retroaktivne uporabe novega pravila.
Novo pravilo se tako uporablja od datuma začetka njegove uporabe, ki je določen v aktu, v katerem je vsebovano, in se praviloma ne uporablja za pravne položaje, ki so nastali in se v celoti končali med veljavnostjo starega pravila, vendar pa se uporablja za prihodnje učinke teh položajev in nove pravne položaje. Natančneje, na splošno se šteje, da se postopkovna pravila uporabljajo na dan začetka njihove veljavnosti, v nasprotju s pravili materialnega prava, ki se običajno razlagajo tako, da se nanašajo na položaje, ki so nastali pred začetkom njihove veljavnosti, samo če iz njihovega besedila, ciljev ali strukture jasno izhaja, da jim je treba pripisati tak učinek.
V obravnavani zadevi terjatev Unije do HG ni dokončno nastala 2. avgusta 2018, saj je HG to terjatev izpodbijal in je postopek s tožbo v upravnem sporu v zvezi s tem takrat še potekal, zato ni mogoče sprejeti, da naj bi dan pred navedenim datumom ob upoštevanju navedenih okoliščin Komisija dokončno izgubila pravico do izterjanja te terjatve zaradi tega, ker je prepozno uveljavila to pravico. Po eni strani namreč v finančni uredbi iz leta 2012 ni določen poseben rok za pošiljanje zaznamka o nastanku terjatve, po drugi strani pa glede na okoliščine ni bil prekoračen razumen rok, ki ga mora institucija Unije v tovrstnih položajih med izvajanjem svojih pooblastil kljub vsemu spoštovati. Zato se člen 98(2), drugi pododstavek, finančne uredbe iz leta 2018 uporablja za zadevno terjatev.
Čeprav člen 98(2), drugi pododstavek, finančne uredbe iz leta 2018 določa, da petletni zastaralni rok za pošiljanje zaznamka o nastanku terjatve dolžniku začne teči „od trenutka, ko bi lahko institucija Unije v običajnih razmerah uveljavila svojo terjatev“, pa je Komisija lahko pravilno menila, da so bile okoliščine obravnavane zadeve, v katerih je zlasti obstajala izpodbijana terjatev, ki jo je bilo mogoče pozneje razveljaviti ali zmanjšati, običajne v smislu te določbe šele takrat, ko je postala sodba HG/Komisija (T‑693/16 P‑RENV‑RX) pravnomočna.
V zvezi s tem je v procesnem položaju, v katerem je bilo treba v posebnem postopku najprej dokazati terjatev s formalno odločbo, ki je bila izdana pred njeno ugotovitvijo, takšna razlaga člena 98(2), drugi pododstavek, finančne uredbe iz leta 2018 v interesu dobrega upravljanja. Je namreč ugodna tako za interese institucij upnic kot za interese njihovih dolžnikov ali morebitnih zadevnih tretjih oseb, saj pristojnega odredbodajalca ne obvezuje, da mora od dolžnikov v vseh okoliščinah terjati vračilo izpodbijanih terjatev v načelu ali višini, dokler ne pozna končne odločitve o teh terjatvah in brez upoštevanja prej naštetih interesov. Natančneje, ko obstaja terjatev do uradnika in uradnik to terjatev izpodbija tako v načelu kot v višini s tem, da predlaga razglasitev ničnosti ali spremembo odločbe, s katero je bila ta terjatev ugotovljena, lahko odredbodajalec za določitev primernega trenutka za ugotovitev terjatve, za odreditev njene izterjave in za pošiljanje zaznamka o nastanku terjatve v skladu z dolžnostjo skrbnega ravnanja uprave do svojih uslužbencev, ki ga ne zavezuje le k upoštevanju interesa službe, temveč tudi interesa zadevnega uradnika, zlasti upošteva velikost zadevnega zneska glede na uradnikove prihodke in svojo presojo možnosti, da bi ta znesek, še zlasti če izhaja iz uveljavljanja odgovornosti uradnika, sodišče lahko spremenilo v okviru izvajanja svoje neomejene pristojnosti.
Na drugem mestu, Splošno sodišče ugotavlja, da s sprejetjem izpodbijanih odločb računovodstvo Komisije ni kršilo niti načela dobrega upravljanja niti dolžnosti skrbnega ravnanja institucij do svojih uradnikov, saj je uporabilo pobot s plačo uradnika, ki je dolžnik, ali s povračili stroškov na način, h kateremu ga zavezuje člen 102(1) finančne uredbe iz leta 2018, in je po uradni dolžnosti uporabilo načrt obročnega odplačevanja, s katerim je temu uradniku pustilo na razpolago primeren prihodek ob upoštevanju višine njegovih osebnih prejemkov.
(
1
)	Uredba (EU, Euratom) 2018/1046 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. julija 2018 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije, spremembi Uredb (EU) št. 1296/2013, (EU) št. 1301/2013, (EU) št. 1303/2013, (EU) št. 1304/2013, (EU) št. 1309/2013, (EU) št. 1316/2013, (EU) št. 223/2014, (EU) št. 283/2014 in Sklepa št. 541/2014/EU ter razveljavitvi Uredbe (EU, Euratom) št. 966/2012 (UL 2018, L 193, str. 1; v nadaljevanju: finančna uredba iz leta 2018).
(
2
)	Sodba z dne 15. decembra 2021, HG/Komisija (T‑693/16 P‑RENV‑RX, EU:T:2021:895).
(
3
)	Uredba (EU, Euratom) št. 966/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 (UL 2012, L 298, str. 1; v nadaljevanju: finančna uredba iz leta 2012).