62024CJ0490_RES
Zadeva C‑490/24
Stichting Koskea kot skrbnica osebe ED
proti
Nationale Nederlanden Schadeverzekering Maatschappij NV, ki posluje pod trgovskim imenom Reaal Schadeverzekering NV
Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 12. februarja 2026
„Predhodno odločanje – Obvezno zavarovanje civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil – Direktiva 2009/103/ES – Člen 12(1) – Obveznost kritja telesnih poškodb vseh potnikov razen voznika, do katerih bi prišlo pri uporabi vozila, z zavarovanjem civilne odgovornosti – Obseg – Prometna nesreča, v kateri je bilo udeleženo eno vozilo – Škoda, ki jo je utrpel voznik vozila zaradi posredovanja potnika pri vožnji tega vozila“
Približevanje zakonodaj – Zavarovanje civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil – Direktiva 2009/103 – Obveznost zavarovanja vozil – Obveznost kritja telesnih poškodb vseh potnikov razen voznika – Pojem – Obveznost kritja škode, ki jo utrpi voznik vozila, udeleženega v prometni nesreči – Izključitev – Škoda, nastala zaradi posredovanja potnika pri vožnji tega vozila – Nevplivanje
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2009/103, člen 1, točka 1, člen 3, prvi, drugi in četrti odstavek, člen 12, od (1) do (3), ter člen 13(1) in (3))
(Glej točke od 25 do 44 in izrek.)
Povzetek
Sodišče, pri katerem je Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske) vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, je pojasnilo pojem „voznik“ v okviru obveznega zavarovanja civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil, določenega v Direktivi 2009/103 (
1
). Tako je Sodišče razsodilo, da ni treba, da je škoda, ki jo utrpi voznik edinega vozila, udeleženega v prometni nesreči, do katere je prišlo zaradi posredovanja potnika pri upravljanju tega vozila, krita s tem zavarovanjem.
Oseba ED je bila konec leta 2016 žrtev prometne nesreče, medtem ko je vozila minibus nogometnega kluba, v katerem je sedel nekdanji trener tega kluba. Medtem ko je minibus peljal s hitrostjo približno 70 km/h, je nekdanji trener, ki je sedel zadaj na desni strani, nenadoma potegnil ročno zavoro vozila. Minibus je ušel izpod nadzora in trčil v več stebrov. Oseba ED je bila hudo poškodovana in ima trajne zelo hude posledice te nesreče.
Ustanova, ki upravlja premoženje te osebe in brani njene interese, je za povrnitev škode, ki jo je oseba ED utrpela zaradi te nesreče, zahtevala, naj se krije iz naslova zavarovanja za škodo potnikov in voznika, ki ga je sklenil nogometni klub. Zavarovalnica tej zahtevi ni ugodila, pri čemer je trdila, da je bila oseba ED, ko je sedla za krmilo minibusa, pod vplivom alkohola. Oseba ED je bila tudi obveščena, da prav tako ni krita z obveznim zavarovanjem civilne odgovornosti, saj to ne krije škode, ki jo utrpi voznik.
V tem okviru je ustanova, ki deluje v imenu in za račun osebe ED, vložila tožbo pri sodišču prve stopnje. To sodišče je razsodilo, da oseba ED ne bi smela biti izključena iz kritja obveznega zavarovanja civilne odgovornosti, določenega v Direktivi 2009/103, saj osebe ED, čeprav je bila v času nesreče za krmilom vozila, ni več mogoče šteti za voznika, ker je kot voznik ravnal nekdanji trener, ko je potegnil ročno zavoro. Ker je to sodišče tožbi osebe ED ugodilo, je zavarovalnica zoper to sodbo vložila pritožbo pri višjem sodišču, ki je, ker je menilo, da oseba ED s tem, da je nekdanji trener potegnil ročno zavoro, ni izgubila statusa voznika, sodbo sodišča prve stopnje razveljavilo.
Ustanova, ki zastopa osebo ED, je vložila kasacijsko pritožbo pri predložitvenem sodišču, ki v tem okviru dvomi o razlagi določbe Direktive 2009/103, ki iz kritja obveznega zavarovanja civilne odgovornosti izključuje voznika. Tako navaja, da naj bi na eni strani Sodišče vedno poudarjalo pomen varstva potnikov, ki so oškodovanci v prometni nesreči, in cilj zagotoviti, da to zavarovanje vsem potnikom omogoča, da prejmejo odškodnino za škodo, ki so jo utrpeli. Na drugi strani naj bi Direktiva 2009/103 razlikovala med voznikom in drugimi potniki, ne da bi bil v njej opredeljen pojem „voznik“.
Presoja Sodišča
Na prvem mestu, Sodišče je opozorilo, da na podlagi člena 12(1) Direktive 2009/103 obvezno zavarovanje civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil krije civilno odgovornost za telesne poškodbe vseh potnikov razen voznika. Tako je pojasnilo, prvič, da ker pojma „voznik“ in „potnik“ v tej direktivi nista opredeljena, je treba obseg teh izrazov določiti glede na njun običajni pomen v vsakdanjem jeziku. Drugič, izraz „voznik“ se običajno nanaša na osebo, ki je nameščena za krmilnimi napravami ali krmilom vozila in ga upravlja, medtem ko se izraz „potnik“ nanaša na osebo, ki je nameščena drugje v zadevnem vozilu in ga ne upravlja. V tem okviru je poudarilo, je lahko v vozilu več potnikov, ki niso voznik, vendar pa je načeloma lahko v vozilu v danem trenutku samo en voznik. Tretjič, člen 12(1) Direktive 2009/103 v kritje obveznega zavarovanja civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil ne vključuje škode, ki jo utrpi voznik vozila.
Na drugem mestu, Sodišče je v zvezi s kontekstom, v katerega je umeščen člen 12(1) Direktive 2009/103, glede na opredelitev pojma „vozilo“ v smislu te direktive poudarilo, da ima načeloma vsako vozilo v prometu voznika in vozniški sedež, ta voznik pa je oseba, ki v vozilu spravi ali lahko spravi v pogon njegovo mehansko moč za namene njegovega premikanja, pri čemer je nameščena za njegovim krmilom. Tako kot ta določba več drugih določb Direktive 2009/103 (
2
) razlikuje med voznikom vozila in drugimi osebami, ki so morda v tem vozilu, ter drugimi udeleženci v cestnem prometu, ki niso v vozilu, vendar bi lahko prometna nesreča, v kateri je bilo udeleženo vozilo, na njih vplivala. Tako se kategorije oškodovancev v nesreči v bistvu določijo z razmejitvijo do voznika vozila, udeleženega v nesreči.
Poleg tega je Sodišče poudarilo razlikovanje med obveznostjo kritja škode, povzročene tretjim osebam, z obveznim zavarovanjem civilne odgovornosti na podlagi Direktive 2009/103 na eni strani in obsegom odškodnine za škodo, povzročeno tretjim osebam, iz naslova civilne odgovornosti za nesrečo, ki ga v bistvenem ureja nacionalno pravo, na drugi strani. Tako lahko vloga, ki jo je lahko imela ena ali druga oseba v vozilu, kot je v obravnavanem primeru potnik, ki je potegnil ročno zavoro, pri poteku nesreče in s tem pri nastanku škode, v skladu z ureditvijo civilne odgovornosti, ki velja v državi članici, na ozemlju katere se je nesreča zgodila, določi osebo, ki je civilno odgovorna za nesrečo, in vpliva na obseg odškodnine.
Glede na navedeno je Sodišče navedlo, da posredovanje potnika pri upravljanju vozila, ki povzroči nesrečo, ne more povzročiti, da se osebi, ki je nameščena na vozniškem sedežu tega vozila in ki ga upravlja, odvzame status voznika navedenega vozila. Drugačna ugotovitev bi posegla tako v temeljno razlikovanje med voznikom in tretjim oškodovancem, ki je značilno za sistem obveznega zavarovanja civilne odgovornosti, vzpostavljen z Direktivo 2009/103, kot tudi v razlikovanje med obveznostjo kritja s tem zavarovanjem in obsegom odškodnine za škodo iz naslova civilne odgovornosti za nesrečo, ki ga ureja nacionalno pravo.
Na tretjem in zadnjem mestu, Sodišče je ugotovilo, da to razlago potrjujejo cilji, ki jim sledi Direktiva 2009/103, zlasti cilj varstva oškodovancev v nesrečah, ki jih povzročijo motorna vozila, ki se je med zakonodajnim razvojem evropske ureditve na področju obveznega zavarovanja civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil stalno krepil. Ta cilj bi bil namreč ogrožen, če bi glede na naključne dejanske okoliščine oseba, ki sedi za krmilom vozila, lahko izgubila status voznika zaradi posredovanja potnika pri upravljanju tega vozila. Pravna negotovost, ki bi izhajala iz take možnosti, sama po sebi ni združljiva z navedenim ciljem.
Sodišče je poleg tega pojasnilo, da je bil ta zakonodajni razvoj zaznamovan s stalno in izrecno izključitvijo kritja škode, ki jo utrpi voznik, iz obveznega zavarovanja civilne odgovornosti, določenega v pravu Unije. Poleg tega nič v tem zakonodajnem razvoju ne kaže na namen zakonodajalca Unije harmonizirati obveznost zavarovanja civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil onkraj kritja škode, povzročene tretjim osebam. Zato je glede na sedanje stanje prava Unije vprašanje morebitne obveznosti, da se z zavarovanjem krije škoda, ki jo je utrpel voznik vozila, ki je bilo edino udeleženo v prometni nesreči, še naprej urejeno v nacionalnem pravu držav članic.
Iz tega sledi, da ni treba, da je škoda, ki jo utrpi voznik edinega vozila, udeleženega v prometni nesreči, krita z obveznim zavarovanjem civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil, določenim z Direktivo 2009/103, in to tudi kadar je potnik posegel v upravljanje tega vozila in je ta poseg povzročil to nesrečo.
(
1
)	Direktiva 2009/103/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti (UL 2009, L 263, str. 11), člen 3, prvi, drugi in četrti odstavek.
(
2
)	Člen 12(2) in (3) ter člen 13(3) Direktive 2009/103.