SODBA SODIŠČAz dne 13. julija 1966(*)V združenih zadevah 56/64 in 58/64_zaradi tožbe, vložene 8. decembra 1964_Consten SA, ki ga zastopa J. Lassier, avocat_tožeča stranka v zadevi 56/64_Grundig-Verkaufs GmbH, ki ga zastopata H. Hellmann, in K. Pfeiffer, Rechtsanwalts_tožeča stranka v zadevi 58/64_ob intervencijiItalijanske republike, ki jo zastopata A. Maresca in P. Peronaci, zastopnika_intervenientka v obeh zadevah_Zvezne republike Nemčije, ki jo zastopata U. Everling in H. Peters, zastopnika_intervenientka v zadevi 58/64_protiKomisiji Evropske gospodarske skupnosti, ki jo zastopa G. Le Tallec, zastopnik_tožena stranka_ob intervencijiWilly Leissner SA, ki jo zastopa C. Lapp, avocat_intervenientka_UNEF SARL, ki jo zastopa R. Collin, avocat_intervenientka_SODIŠČE_v
sestavi Ch. L. Hammes, predsednik, L. Delvaux in W. Strauβ, predsednika
senatov, A. M. Donner, A. Trabucchi (poročevalec), R. Lecourt in R.
Monaco, sodniki_generalni pravobranilec: K. Roemer_sodni tajnik: A. Van Houtte_izreka naslednjoSodbo Očitek, ki se nanaša na pravno naravo izpodbijanega ukrepaOb
upoštevanju, da se tožeča stranka Consten sklicuje na bistveno kršitev
postopka, ker je besedilo izpodbijanega ukrepa v uradnem listu označeno
kot direktiva, ta akt pa ne more biti naslovljen na posameznike;ker
je ukrep namenjen poimensko navedenim podjetjem, je verodostojno samo
besedilo, ki je bilo tem podjetjem posredovano; sporno besedilo vsebuje:
„Komisija je sprejela naslednjo odločbo“;ker je zato ta očitek neutemeljen. Očitki v zvezi s kršitvijo pravic obrambeOb
upoštevanju, da tožeča stranka Consten trdi, da je Komisija kršila
pravice obrambe s tem, da mu ni sporočila vseh sestavin spisa;ker
tožeča stranka Grundig uveljavlja iste očitke, zlasti v zvezi z
obvestiloma francoskih in nemških organov, ki ju je Komisija upoštevala
pri sprejemanju svoje odločbe;ob
upoštevanju, da je postopek pred Komisijo v zvezi z uporabo člena 85
Pogodbe upravni postopek, kar pomeni, da morajo udeležene stranke pred
sprejetjem odločitve imeti možnost predstaviti svoje pripombe glede
očitkov, o katerih Komisija meni, da jih mora proti njim uveljaviti; ker morajo biti zaradi tega udeležene stranke seznanjene z dejstvi, na katerih temeljijo ti očitki;ker ni nujno potrebno, da so udeležene stranke seznanjene z vsemi sestavinami spisa;ker
v obravnavani zadevi kaže, da izjava Komisije z dne 20. decembra 1963
vključuje vsa dejstva, potrebna za ugotovitev, kateri očitki so bili
upoštevani;ker sta tožeči stranki pravilno prejeli kopijo izjave in sta imeli možnost predstaviti pisne in ustne pripombe;ker izpodbijana odločba ne vsebuje nobenih drugih očitkov kot tistih, ki so bili obravnavani v tem postopku;ob
upoštevanju, da tožeča stranka Consten trdi, da so bile z odločbo
kršene pravic obrambe, ker njegovi glavni predlogi, zlasti zahteva za
dodatno razširitev preiskave, niso bili upoštevani;ob upoštevanju, da v takih nesodnih postopkih upravi ni treba navesti razlogov za zavrnitev predloga stranke;ker iz tega ni razvidno, da so bile pravice do obrambe strank med postopkom pred Komisijo kršene;ker je ta očitek neutemeljen.  Očitek glede vključitve ugotovitve kršitve v izrek odločbeOb
upoštevanju, da nemška vlada uveljavlja razlog bistvene kršitve
postopka z obrazložitvijo, da je ugotovitev kršitve lahko vključena
izključno v preambulo odločbe, ne pa v njen izrek;ob
upoštevanju, da je ta ugotovitev podlaga obveznosti strank, da
prenehajo kršitev. Njeni učinki na pravni položaj obravnavanih podjetij
niso odvisni od tega, kje v odločbi se nahaja;ker iz tega očitka ni razviden interes, in ga je treba zato zavrniti. Očitki glede uporabe člena 85(1) za pogodbe o izključni pravici prodajeOb upoštevanju, da tožeči stranki trdita, da prepoved iz člena 85(1) velja samo za tako imenovane horizontalne sporazume;ker
poleg tega italijanska vlada trdi, da pogodbe o izključni pravici
prodaje niso „sporazumi med podjetji“, o katerih govori ta člen, ker
stranki nista enakopravni;ker je v zvezi s temi pogodbami svobodo konkurence mogoče zaščititi samo na podlagi člena 86 Pogodbe;ob
upoštevanju, da niti besedilo člena 85 niti člena 86 ne daje nobene
podlage za trditev, da opredeljujeta različna področja v odvisnosti od
stopnje v gospodarstvu;ker se člen 85 na
splošno nanaša na vse dogovore, ki izkrivljajo konkurenco na skupnem
trgu, in ne razlikuje med temi dogovori na podlagi tega, ali so
sklenjeni med konkurirajočimi si subjekti na isti stopnji ali med
subjekti na različnih stopnjah, ki si med seboj ne konkurirajo;ker načeloma razlikovanja ne more biti tam, kjer Pogodba ne razlikuje;ob
upoštevanju, da, še več, morebitne uporabe člena 85 za izključne
pravice prodaje ni mogoče izključiti zgolj zato, ker izključni
distributer in njegov dobavitelj nista medsebojna konkurenta in ker
nista enakopravna;ker je konkurenca v
skladu s členom 85(1) lahko izkrivljena ne samo s sporazumi, ki jo
omejujejo med strankami, ampak tudi s sporazumi, ki preprečujejo ali
omejujejo konkurenco, do katere bi lahko prišlo med eno od njiju in
tretjimi strankami;ker zaradi tega ni pomembno, ali sta pogodbeni stranki enakopravni po položaju in vlogi v gospodarstvu;ker
to še bolj velja zato, ker bi s tako pogodbo stranki lahko želeli s
preprečevanjem ali omejevanjem konkurence s strani tretjih oseb glede
proizvodov ustvariti ali si zagotoviti neupravičeno prednost v škodo
potrošnika oziroma uporabnika v nasprotju s splošnimi cilji člena 85;ker
lahko tako brez zlorabe prevladujočega položaja na trgu sporazum med
gospodarskima subjektoma, ki sta na različnih stopnjah vpliva na
trgovino med državami članicami in ima hkrati za cilj ali posledico
preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence, kar pa je s
členom 85(1) prepovedano;ob upoštevanju, da
je poleg tega povsem nesmiselno primerjati položaj, na katerega se
nanaša člen 85, ko se proizvajalec s pogodbo o izključni prodaji veže na
distributerja njegovih izdelkov, in položaj proizvajalca, v katerega
dejavnost spada tudi distribucija njegovih izdelkov na kakršen koli
način, na primer s pomočjo trgovskih zastopnikov, in za katerega člen 85
ne velja;ker se ta položaja pravno
razlikujeta in ju je treba obravnavati različno, ker obe organizaciji
prodaje, od katerih je ena sestavni del poslovanja proizvajalca, druga
pa ne, nista nujno enako učinkoviti;ker se
zaradi besedila člena 85 lahko, če so izpolnjeni tudi drugi pogoji,
prepove sporazum med več podjetji in prepoved ne velja, če podjetje, ki
ima izključno pravico prodaje, vključi svoje distribucijsko omrežje v
poslovno organizacijo, vendar iz tega ne sledi, da je pogodbeni položaj,
ki temelji na dogovoru med proizvodnim in distribucijskim podjetjem,
pravno sprejemljiv zaradi enostavne ekonomske analogije – ki je v vsakem
primeru pomanjkljiva in v nasprotju z navedenim členom; ker
čeprav je namen Pogodbe, da člen 85 pusti notranjo organizacijo
podjetja nedotaknjeno in je v skladu s členom 86 mogoče ukrepati samo v
primerih, ko je stanje tako resno, da prihaja do zlorabe prevladujočega
položaja, to ne more veljati v primerih, ko se konkurenčne ovire zgodijo
zaradi dogovora med različnima podjetjema, in je zato potrebna splošna
prepoved takih sporazumov;ob upoštevanju,
da bi lahko dogovor med proizvajalcem in distributerjem, katerega namen
bi lahko bil ponovno vzpostaviti nacionalno razdelitev trgovine med
državami članicami, onemogočal doseganje najbolj temeljnih ciljev
Skupnosti;ker Pogodba, katere preambula in
besedilo imata za cilj odpraviti omejitve med državami in ki ima nekaj
določb, iz katerih je razvidna nepopustljivost v primeru, da bi se
ponovno pojavljale, ne dopušča, da bi podjetja omejitve ponovno
postavljala;ker je člen 85(1) usmerjen k
temu cilju tudi v primeru sporazumov med podjetji, ki so v ekonomskem
procesu na različnih stopnjah;ker zato zgoraj navedeni očitki niso utemeljeni. Očitek na podlagi Uredbe Sveta št. 19/65Ob
upoštevanju, da tožeča stranka Grundig sprašuje, ali je prepoved iz
člena 85(1) v primeru spornega dogovora veljala že pred sprejetjem
Uredbe Sveta št. 19/65, ki ureja izvajanje člena 85(3) za določene vrste
sporazumov;ob upoštevanju, da se je tožeča stranka na to stališče prvič sklicevala šele v svoji repliki;ker dejstvo, da je bila ta uredba sprejeta po vloženi tožbi, te zamude ne opravičuje;ker
je pravzaprav to stališče v prid trditvi, da pred sprejetjem uredbe
Komisija ne bi smela uporabiti člena 85(1), ker ni imela pravice
odobravati skupinskih izjem glede na vrste sporazumov;ker
zaradi dejstva, da je sporni položaj nastal pred sprejetjem Uredbe št.
19/65, v smislu člena 42 Poslovnika uredba ne more biti novo dejstvo, ki
bi lahko upravičilo zamudo pri uveljavljanju tega razloga;ker je očitek zato nedopusten. Očitki v zvezi s konceptom „sporazumi, ki bi lahko prizadeli trgovino med državami članicami“Ob
upoštevanju, da tožeči stranki in nemška vlada trdijo, da se je
Komisija sklicevala na napačno razlago koncepta sporazuma, ki bi lahko
prizadel trgovino med državami članicami, in da ni dokazala, da bi bila
brez spornega sporazuma trgovina večja;ob
upoštevanju, da tožena stranka odgovarja, da je ta zahteva iz člena
85(1) izpolnjena takrat, ko se zaradi dogovora trgovina razvija drugače,
kot bi se, če ne bi bilo omejitev, do katerih prihaja na podlagi
sporazuma, in takrat, ko vpliv sporazuma na položaj na trgu doseže
določeno stopnjo;ker je po mnenju tožene
stranke v tem primeru do tega prišlo zlasti zaradi ovir na skupnem trgu,
ki so posledica spornega sporazuma, za uvoz in izvoz izdelkov Grundig v
Francijo oziroma iz nje;ob upoštevanju, da
je namen navedenega koncepta, da se pri zakonodaji, ki ureja področje
omejevalnih sporazumov, razmeji med področjem veljave prava Skupnosti in
področjem veljave nacionalnega prava;ker
je od obsega, v katerem sporazum lahko vpliva na trgovino med državami
članicami, odvisno, ali je izkrivljanje konkurence, ki ga sporazum
povzroča, po pravu Skupnosti – člen 85 – prepovedano ali ne;ker
je v povezavi s tem zlasti pomembno, ali bi sporazum lahko, neposredno
ali posredno, dejansko ali potencialno, ogrožal prosto trgovino med
državami članicami na način, ki bi lahko negativno vplival na dosego
cilja vzpostavitve enotnega trga med državami;ker
zato dejstvo, da sporazum spodbuja povečanje, čeprav znatno, obsega
trgovine med državami, ni dovolj za izključitev možnosti, da bi lahko
sporazum to trgovino „prizadel“ na zgoraj omenjeni način;ker
v tej zadevi pogodba med Grundigom in Constenom, ki drugim podjetjem
preprečuje uvoz Grundigovih izdelkov v Francijo, Constenu pa preprečuje
ponoven izvoz teh izdelkov v druge države skupnega trga, zagotovo
prizadene trgovino med državami članicami;ker
so te omejitve proste trgovine in tiste, do katerih lahko za tretje
stranke še pride v zvezi s Constenovo registracijo blagovne znamke GINT v
Franciji, ki jo imajo vsi Grundigovi izdelki, dovolj za izpolnitev
zadevnega pogoja;ker je treba zato vse očitke v zvezi s tem zavrniti. Očitki v zvezi z merilom omejitve konkurenceOb
upoštevanju, da tožeči stranki in nemška vlada trdijo, da odločba, zato
ker je Komisija svojo preiskavo omejila samo na Grundigove izdelke,
temelji na napačnem konceptu konkurence in prepovedi iz člena 85(1);ker se ta koncept zlasti nanaša na konkurenco med podobnimi izdelki, ki imajo različno znamko;ker
bi morala Komisija pred razglasitvijo uporabe člena 85(1) po načelu
razumne presoje („Rule of reason“) upoštevati ekonomske učinke spornega
dogovora na konkurenco med različnimi proizvajalci;ker
se domneva, da vertikalni dogovori o izključni pravici prodaje nimajo
negativnega vpliva na konkurenco in v tej zadevi ni ničesar, zaradi
česar ta domneva ne bi veljala;ker velja ravno nasprotno, in sicer, sporna pogodba je povečala konkurenco med podobnimi izdelki drugih proizvajalcev;ob upoštevanju, da načelo svobodne konkurence zadeva različne pojavne oblike konkurence in konkurenco na različnih stopnjah;ker
čeprav je konkurenca med proizvajalci na splošno opaznejša kot tista
med distributerji izdelkov istega proizvajalca, to ne pomeni, da bi
moral biti zaradi tega sporazum, ki ima namen omejevati konkurenco med
distributerji, izvzet iz prepovedi iz člena 85(1) zgolj zato, ker
povečuje konkurenco med proizvajalci;ob
upoštevanju, da poleg tega za uporabo člena 85(1) ni treba upoštevati
konkretnih učinkov sporazuma, če je jasno, da je njegov cilj
preprečevati, omejevati in izkrivljati konkurenco;ker
zato odsotnost kakršne koli analize učinkov dogovora na konkurenco med
podobnimi izdelki različnih znamk sama po sebi ne pomeni napake odločbe;ob
upoštevanju, da je treba še presoditi, ali je bila odločba o prepovedi
spornega dogovora po členu 85(1) upravičena samo zaradi omejevanja
konkurence za Grundigove izdelke;ker je
bilo v izpodbijani odločbi ugotovljeno, da do ugotovljene kršitve
prihaja zaradi popolne teritorialne zaščite Constena s pogodbo po
francoskem pravu;ker sta tožeči stranki
želeli odpraviti kakršno koli možnost konkurence na ravni veleprodaje
Grundingovih izdelkov predvsem na dva načina;ker
Grundig niti posredno tretjim strankam ni dobavljal izdelkov, ki so
bili predvideni za prodajo na področju, ki ga določa pogodba;ker
je omejevalnost take pogodbene obveznosti očitna, če se pri njeni
presoji upošteva tudi prepoved izvoza, ki ni bila uvedena samo za
Consten, ampak tudi za druge ekskluzivne distributerje Grundiga in
nemške veletrgovce;ker se s Constenovo
registracijo blagovne znamke GINT v Franciji, ki jo imajo vsi Grundigovi
izdelki, želi z dodatno zaščito po zakonodaji o pravicah iz
industrijske lastnine doseči povečanje zaščite, ki je sestavni del
sporne pogodbe, pred vzporednim uvozom Grundigovih izdelkov v Francijo;ker
to pomeni, da nobena tretja stranka ni mogla brez precejšnjega tveganja
iz drugih držav članic Skupnosti uvažati Grundigovih izdelkov z namenom
nadaljnje prodaje v Franciji;ob upoštevanju, da je tožena stranka pravilno upoštevala celotni distribucijski sistem Grundiga;ker
je treba nanjo, da bi se lahko ustvarila prava predstava o pogodbi,
gledati v pravnem in ekonomskem kontekstu, glede na katerega sta jo
stranki sklenili;ker se tak postopek v
pravnih poslih oziroma okoliščinah, ki niso bili predmet postopka pred
Komisijo, ne šteje za neopravičljivo vmešavanje;ker
položaj, kakršen je bil ugotovljen zgoraj, vodi v izolacijo francoskega
trga in omogoča določanje takih cen zadevnih izdelkov, ki niso predmet
učinkovite konkurence;ker poleg tega velja,
da bolj ko proizvajalci uspevajo v svojih prizadevanjih za individualno
prepoznavnost izdelkov lastne proizvodnje v očeh potrošnika, bolj se
učinkovitost konkurence med proizvajalci zmanjšuje;ker
se zaradi znatnega vpliva stroškov distribucije na končno prodajno ceno
zdi, da je konkurenco med distributerji treba spodbujati;ker trgovce spodbuja konkurenca med distributerji izdelkov istega proizvajalca;ker
je namen pogodbe izolacija francoskega trga za Grundigove izdelke in
umetno ohranjanje ločenih nacionalnih trgov znotraj Skupnosti za izdelke
zelo znane blagovne znamke, to pomeni, da se z njo izkrivlja konkurenca
na skupnem trgu;ker je bila zato
izpodbijana odločba o tem, da dogovor pomeni kršitev člena 85(1)
pravilna. V zvezi z omenjenimi omejitvami ni treba upoštevati ničesar
več, ne glede na to, ali gre za ekonomske podatke (razlike v cenah med
Francijo in Nemčijo, reprezentativnost obravnavanih aparatov, višino
splošnih stroškov, ki jih prevzame Consten) ali pa za popravke meril, ki
jih je Komisija upoštevala v svojih primerjavah položaja na francoskem
in nemškem trgu; zaradi drugih mogočih pozitivnih učinkov dogovora pa
glede na zgoraj omenjene omejitve do drugačne rešitve po členu 85(1) ne
more priti. Očitki v zvezi z obsegom prepovediOb
upoštevanju, da se tožeča stranka Grundig in nemška vlada pritožujeta
nad tem, da Komisija iz prepovedi v izreku sporne odločbe ni izvzela
tistih pogodbenih določil, v katerih ni ugotovila ničesar, kar bi
omejevalo konkurenco, in da zaradi tega kršitve ni opredelila;ob
upoštevanju, da je iz obrazložitve sporne odločbe in iz člena 3 v njej
jasno razvidno, da kršitev, o kateri govori člen 1 v izreku, ni v tem,
da Grundig v Franciji ne opravlja neposrednih dostav nikomur razen
Constenu;ker kršitev pomenijo pogodbena
določila, ki so poleg te dodelitve ekskluzivnih pravic namenjena
oviranju vzporednega uvoza Grundigovih izdelkov v Francijo, pri čemer pa
se opirajo na nacionalne zakone in vzpostavljajo popolno teritorialno
zaščito v korist izključnega distributerja;ob
upoštevanju, da določba iz člena 85(2), ki govori o tem, da so
sporazumi, ki so v skladu s členom 85 prepovedani, avtomatično nični,
velja samo za tiste dele sporazuma, ki so prepovedani, ali pa za
sporazum v celoti, če se teh delov ne da ločiti od sporazuma samega;ker
iz člena 1 odločbe sledi, da kršitev izhaja iz celotnega dogovora,
čeprav Komisija ni pravno zadovoljivo pojasnila razlogov za ničnost
celotnega dogovora, za katerega ni bilo ugotovljeno, da vsa pogodbena
določila kršijo določbe člena 85(1);ker
ugotovljeno neskladje s členom 85(1) izvira bolj iz posameznih
pogodbenih določil pogodbe, z dne 1. aprila 1957, v zvezi s popolno
teritorialno zaščito in iz dodatnega dogovora o blagovni znamki GINT,
kot pa iz povezanega delovanja vseh določil pogodbe;ker
je zato treba člen 1 sporne odločbe razveljaviti, saj brez kakršnega
koli utemeljenega razloga na podlagi člena 85(2) razveljavlja vsa
določila pogodbe. Očitki v zvezi z ugotovljeno kršitvijo zaradi dogovora o blagovni znamki GINTOb
upoštevanju, da tožeči stranki trdita, da je Komisija kršila člene 36,
222 in 234 Pogodbe EGS in prekoračila svoja pooblastila s tem, da je
izjavila, da je bil dogovor o registraciji blagovne znamke GINT v
Franciji sklenjen z namenom zagotoviti popolno teritorialno zaščito v
korist Constena, in s tem, da je v členu 3 v izreku sporne odločbe iz
tega razloga izključila vsako možnost, da bi Consten svoje pravice
branil po nacionalni zakonodaji o blagovnih znamkah in s tem nasprotoval
vzporednemu uvozu;ob upoštevanju, da
tožeči stranki trdita, da do kritiziranega učinka na konkurenco ne
prihaja zaradi dogovora, ampak zaradi registracije blagovne znamke v
skladu s francoskim pravom, kar imetniku blagovne znamke daje izvirno
pravico, iz katere po nacionalnem pravu izhaja popolna teritorialna
zaščita;ob upoštevanju, da je pravica
Constena po pogodbi o ekskluzivni uporabi blagovne znamke GINT v
Franciji, ki se lahko na podoben način uporablja tudi v drugih državah,
namenjena temu, da se omogoči nadzor in oviranje vzporednega uvoza;ker
je cilj dogovora, s katerim je Grundig, ki je imetnik blagovne znamke
na podlagi mednarodne registracije, Constena pooblastil, da jo v svojem
imenu registrira v Franciji, omejevanje konkurence;ker
čeprav se Consten na podlagi registracije blagovne znamke GINT po
francoskem pravu obravnava kot imetnik, ki je pravice, ki se nanašajo na
to blagovno znamko, pridobil na originarno, ostaja dejstvo, da je to
registracijo lahko opravil na podlagi dogovora z Grundigom;ker zato za ta dogovor lahko velja prepoved iz člena 85(1);ker
bi bila prepoved brez učinka, če bi Consten lahko še naprej uporabljal
blagovno znamko za doseganje cilja, zaradi katerega je bil dogovor
razglašen za ničnega;ker členi 36, 222 in
234 Pogodbe, na katere se tožeči stranki sklicujeta, ne izključujejo
vsakršnega vpliva prava Skupnosti na uresničevanje nacionalnih pravic iz
industrijske lastnine;ker člen 36, ki
omejuje obseg pravil o liberalizaciji trgovine iz naslova I, poglavje 2,
Pogodbe, ne more omejiti področja veljavnosti člena 85;ker se člen 222 omejuje na ugotovitev, da „ta pogodba v ničemer ne posega v lastninskopravno ureditev v državah članicah“;ker
določba člena 3 izreka sporne odločbe, ki odreja opustitev uporabe
pravic po nacionalnem pravu o blagovnih znamkah za oviranje vzporednega
uvoza, ne vpliva na podeljevanje teh pravic, ampak samo omejuje njihovo
uresničevanje v obsegu, ki je potreben za uveljavitev prepovedi po členu
85(1);ker je pooblastilo Komisije za
izdajo take odredbe, ki je določena v členu 3 Uredbe Sveta št. 17/62, v
skladu s pravili Skupnosti o konkurenci, ki imajo neposreden učinek in
so za posameznike zavezujoči;ker taka
ureditev zaradi svoje narave, opisane zgoraj, in funkcije ne dovoljuje
zlorabe pravic po nacionalnem pravu o blagovnih znamkah za odvzem
učinkovitosti konkurenčnemu pravu Skupnosti;ker se člen 234, katerega namen je varstvo pravic tretjih držav, v tem primeru ne uporablja;ker so zato zgoraj navedeni razlogi neutemeljeni. Očitki, da niso bile zaslišane prizadete tretje osebeOb
upoštevanju, da tožeči stranki in nemška vlada trdijo, da člen 3 iz
izreka sporne odločbe dejansko velja za vso distribucijo Grundigovih
izdelkov na skupnem trgu;ker zato menijo, da je Komisija prekoračila svoja pooblastila in prezrla pravice vseh prizadetih oseb do zaslišanja;ob
upoštevanju, da je prepoved, ki je bila z zgoraj omenjenim členom 3
uvedena za Grundig in ki mu prepoveduje, da bi distributerjem in
izključnim distributerjem preprečeval izvoz v Francijo, ustrezno
dopolnilo prepovedi popolne teritorialne zaščite, ki je bila
vzpostavljena zaradi koristi Constena;ker s
to prepovedjo zato niso bile prekoračene meje postopka, ki je privedel
do uporabe člena 85(1) za dogovor med Grundigom in Constenom;ker
poleg tega sporna odločba nima neposrednega vpliva na pravno veljavnost
dogovorov, ki so bili sklenjeni med Grundigom in drugimi veletrgovci in
distributerji;ker gre zgolj za omejevanje Grundigove pravice do ukrepanja proti vzporednemu uvozu njegovih izdelkov v Francijo;ker
čeprav je zaželeno, da Komisija svoje preiskave, kolikor je mogoče,
razširi na tiste, ki bi jih njeni ukrepi lahko prizadeli, samo interes
preprečiti, da se dogovor, v katerem niso udeleženi, razglasi za
nezakonitega in da tako lahko ohranijo svoje prednosti, ki dejansko
izhajajo iz položaja, ki je posledica tega dogovora, ne more biti dovolj
za pridobitev pravice drugih Grundigovih distributerjev, da jih
Komisija po uradni dolžnosti pozove k sodelovanju v postopku v zvezi z
odnosom med Constenom in Grundigom;ker je zato ta očitek neutemeljen. Očitki v zvezi z uporabo člena 85(3) Pogoji za uporaboOb
upoštevanju, da tožeči stranki, ki ju v več točkah podpira nemška
vlada, med drugim trdita, da so v tej zadevi izpolnjeni vsi pogoji za
uporabo izjeme, obstoj katerih sporna odločba zavrača;ker tožena stranka izhaja iz domneve, da morajo prizadeta podjetja dokazati, da so zahtevani pogoji za izjemo izpolnjeni;ob
upoštevanju, da so podjetja upravičena do ustrezne preiskave, ki jo
mora na njihove zahteve za uporabo člena 85(3) izvesti Komisija;ker
se zato Komisija ne sme omejevati zgolj na to, da od podjetij zahteva
dokazovanje izpolnjevanja zahtev za odobritev izjeme, ampak mora zaradi
dobrega vodenja postopka tudi sama sodelovati in za ugotavljanje
pomembnih dejstev in okoliščin uporabiti sredstva, ki jih ima na voljo;ker uporaba pooblastil, ki jih ima Komisija, vključuje kompleksne ekonomske ocene;ker
je treba pri sodnem nadzoru teh ocen upoštevati njihovo naravo in se
omejiti na obravnavo upoštevnosti dejstev in pravnih posledic, ki jih na
njihovi podlagi izvaja Komisija;ker je treba ta nadzor izvesti glede na obrazložitev odločbe, ki mora navesti dejstva in preudarke, na katerih temeljijo ocene;ob
upoštevanju, da izpodbijana odločba vsebuje ugotovitev, da je
najpomembnejši razlog za zavrnitev izjeme ta, da zahteva iz člena
85(3)(a) ni izpolnjena;ob upoštevanju, da
nemška vlada trdi, da v omenjeni odločbi ni odgovora na vprašanje, ali
bi se določeni dejavniki, zlasti prednaročila, garancija in poprodajne
storitve, katerih ugodne učinke je Komisija priznala, lahko v celoti
ohranili, če ne bi bilo popolne teritorialne zaščite;ob
upoštevanju, da se v izpodbijani odločbi samo hipotetično priznava, da
pogodba o izključni pravici do prodaje prispeva k izboljšanju
proizvodnje in distribucije;ker se potem v
izpodbijani odločbi obravnava vprašanje „ali izboljšave v distribuciji
blaga s pogodbo o izključni pravici do prodaje ne bi bilo več mogoče
doseči, če bi bil vzporedni uvoz dovoljen“; ker
je po preučitvi utemeljitev v zvezi s prednaročili, spremljanjem tržnih
gibanj, garancijskimi in poprodajnimi storitvami v odločbi ugotovljeno,
da „ni nobenega novega razloga za potrebo po popolni teritorialni
zaščiti“;ob upoštevanju, da je treba na
vprašanje, ali sta se proizvodnja in distribucija zadevnega blaga
izboljšali, kar je pogoj za izjemo, odgovoriti v skladu z duhom člena
85;ker te izboljšave ni mogoče enačiti z
vsemi prednostmi, ki jih podpisnici dogovora na njegovi podlagi
pridobita pri svojih proizvodnih ali distribucijskih dejavnostih, saj so
te prednosti na splošno nesporne in kažejo na to, da je dogovor za
izboljšavo, ki se razume tako, nujno potreben;ker
ta subjektivni način, po katerem je vsebina „izboljšave“ odvisna od
posebnih značilnosti zadevnih pogodbenih odnosov, ni v skladu s cilji
člena 85;ker poleg tega že samo dejstvo, da
Pogodba določa, da mora biti omejevanje konkurence za sporno izboljšavo
„nujno“, jasno kaže na pomen, ki ga mora imeti izboljšava;ker
morajo biti iz te izboljšave jasno razvidne upoštevanja vredne
objektivne prednosti, ki nadomeščajo njene slabe strani, do katerih
pride na področju konkurence;ob
upoštevanju, da z argumentom, ki temelji na domnevi, da morajo vse tiste
značilnosti dogovora, ki so v korist izboljšanja, kot sta si ga
zamislili pogodbeni stranki, ostati nedotaknjene, nemška vlada sprejema,
da je odgovor na vprašanje, ali vse te značilnosti niso samo v korist
izboljšanja proizvodnje oziroma distribucije obravnavanih izdelkov,
ampak so za to tudi nujne, pritrdilen;ker
zato namen tega argumenta ni samo zmanjšati pomena zahteve glede
nujnosti, ampak zamenjati posamične interese strank z objektivnimi
izboljšavami iz Pogodbe;ob upoštevanju, da
je Komisija v svoji oceni relativne pomembnosti različnih dejavnikov, ki
so bili predloženi v njeno presojo, morala presojati njihovo
učinkovitost glede na objektivno ugotovljivo izboljšanje proizvodnje in
distribucije blaga ter odločiti o tem, ali je ta korist dovolj za sklep,
da so bile nujne posledične omejitve konkurence;ker
argument, ki temelji na nujnosti ohranjanja vseh dogovorov med
strankama, če ti lahko prispevajo k predvidenemu izboljšanju, ni
združljiv s stališčem v zadnjem stavku;ker zato pritožba zvezne vlade, ki temelji na napačnih predpostavkah, ni taka, da bi se lahko presoja Komisije razveljavila;ob
upoštevanju, da tožeči stranki trdita, da ob odobritvi vzporednega
uvoza izključni zastopnik ne bi več mogel vnaprej načrtovati svojih
dejavnosti;ob upoštevanju, da je določena stopnja negotovosti sestavni del vseh napovedi o prodajnih možnostih v prihodnosti;ker mora dejansko tako napovedovanje temeljiti na vrsti spremenljivih in negotovih dejavnikov;ker
bi se zaradi dopustitve vzporednega uvoza zares lahko povečalo tveganje
za izključnega distributerja, ki vnaprej izdaja zavezujoča naročila za
izdelke v količinah, za katere meni, da jih bo lahko prodal;ker je to tveganje sestavni del vseh trgovskih dejavnosti in zato z njim posebne zaščite ni mogoče upravičiti;ob
upoštevanju, da tožeči stranki trdita, da Komisija na podlagi
konkretnih dejstev ni ugotavljala, ali je mogoče garancijske in
poprodajne storitve zagotoviti brez popolne teritorialne zaščite;ker zlasti poudarjata pomen ugleda imena Grundig za ustreznost teh storitev za vse Grundigove aparate, ki so na trgu;ker
bi bil Consten zaradi sprostitve vzporednega uvoza prisiljen zavrniti
opravljanje teh storitev za aparate, ki so jih uvozili njegovi
konkurenti, ki storitev niso opravili zadovoljivo;ker bi bila taka zavrnitev prav tako v nasprotju z interesi potrošnikov;ob
upoštevanju, da v zvezi z garancijo za brezplačen servis odločba
poudarja, da kupec lahko normalno uveljavlja svojo pravico do take
garancije samo pri svojem dobavitelju in v skladu s pogoji, za katere
sta se dogovorila;ker tožeči stranki tej ugotovitvi ne oporekata;ker
strah glede škode, ki bi jo zaradi neustreznega servisa lahko utrpel
ugled Grundigovih izdelkov, v danih okoliščinah ni upravičen;ker
UNEF, glavni Constenov konkurent, čeprav je začel v Franciji prodajati
Grundigove izdelke pozneje kot Consten in je pri tem nosil
nezanemarljiva tveganja, vseeno zagotavlja brezplačno garancijo in
plačljive poprodajne storitve pod določenimi pogoji, za katere ne kaže,
da bi škodili ugledu imena Grundig;ker
tožečima strankama nič ne preprečuje, da potrošnike z ustreznimi
reklamami obveščata o naravi storitev in ostalih prednostih, ki jih za
Grundigove izdelke ponuja uradna distribucijska mreža;ker zato ne drži, da reklamne akcije, ki jih izvaja Consten, v enakem obsegu koristijo vzporednim uvoznikom;ker iz tega sledi, da so očitki tožečih stranki neutemeljeni;ob
upoštevanju, da tožeči stranki trdita tudi to, da Komisija ni preučila
tega, ali je bila popolna teritorialna zaščita še vedno nujno potrebna
za to, da bi se amortizirali stroški, ki jih je Consten imel z uvedbo
Grundigovih izdelkov na francoski trg;ob
upoštevanju, da tožena stranka temu ugovarja s trditvijo, da pred
sprejetjem izpodbijane odločbe nikoli ni bila seznanjena s stroški
uvajanja izdelkov na trg, ki še ne bi bili amortizirani;ob upoštevanju, da ta trditev tožene stranke ni sporna;ker od Komisije ni mogoče pričakovati, da se bo o tem pozanimala po uradni dolžnosti;ker je argument tožečih strank v bistvu ta, da distributer brez popolne teritorialne zaščite ne bi sprejel dogovorjenih pogojev;ker to dejstvo vseeno nima nobene zveze z izboljšavami v distribuciji, na katere se sklicuje člen 85(3);ker zato tega očitka ni mogoče podpreti;ob
upoštevanju, da tožeča stranka Grundig trdi tudi to, da brez popolne
teritorialne zaščite izključni distributer ne bi želel nositi stroškov,
ki so potrebni za spremljanje tržnih gibanj, ker bi njegovi izsledki
lahko koristili vzporednim uvoznikom;ob
upoštevanju, da tožena stranka temu ugovarja s trditvijo, da ima od
takega spremljanje tržnih gibanj, ki za izdelke, namenjene izvozu v
Francijo, omogoča tehnične izboljšave, ki si jih želi francoski
potrošnik, lahko korist samo Consten;ob
upoštevanju, da bi pravzaprav Consten kot izključni distributer, česar
sporna odločba ne postavlja pod vprašaj, edini dobival aparate, ki so
posebej prilagojeni za francoski trg;ker je zato ta očitek neutemeljen;ob
upoštevanju, da očitki glede tistega dela odločbe, ki se nanaša na
obstoj pogojev iz člena 85(3)(a), če se jih presoja posamezno ali kot
celoto, niso utemeljeni;ker morajo biti
izpolnjeni vsi pogoji, ki so potrebni za odobritev izjeme iz člena
85(3), drugih pogojev za izjemo ni treba obravnavati. Očitek, da ni bila odobrena pogojna izjema Ob
upoštevanju, da tožeča stranka Grundig, ker meni, da je bila odobritev
izjeme zavrnjena zaradi obstoja popolne teritorialne zaščite v korist
Constena, trdi, da bi Komisija morala v skladu s členom 7(1) Uredbe
Sveta št. 17/62 pogodbo o izključni pravici do prodaje vsaj dovoliti pod
pogojem, da vzporedni uvoz ni oviran;ker
taka pogojna izjema ni predvidena, naj bi bil izrek odločbe strožji, kot
je to zaradi razlogov zanj in njegovega namena – prepoved popolne
teritorialne zaščite – potrebno;ob upoštevanju, da zaradi ugotovitve delne ničnosti sporne odločbe vsaka nadaljnja razprava o tem očitku ni potrebna. StroškiOb
upoštevanju, da lahko Sodišče v skladu členom 69(3) Poslovnika, kadar
vsaka stranka uspe samo z delom zahtevka ali v izjemnih okoliščinah,
odloči, da se stroški delijo ali da vsaka stranka nosi svoje stroške.
Zato stroške nosijo tako tožeči stranki in intervenientki – vlada
Italijanske republike in vlada Zvezne republike Nemčije – kot tudi
tožena stranka in intervenienta – podjetji Leissner in UNEF.Iz teh razlogov je SODIŠČE razsodilo:1)      Odločba
Komisije Evropske gospodarske skupnosti z dne 23. septembra 1964 v
zvezi s postopkom na podlagi člena 85 Pogodbe (IV‑A/00004‑03344,
„Grundig-Consten“), ki je bila 20. oktobra 1964 (str. 2545/64)
objavljena v Uradnem listu Evropskih skupnosti, se razglasi za nično v
tistem delu člena 1, ki določa, da celotna pogodba z dne 1. aprila 1957,
vključno s tistimi deli pogodbe, pri katerih kršitev ni podana, pomeni
kršitev določb člena 85 .2)      V preostalem se tožbi v zadevah 56/64 in 58/64 zavrneta kot neutemeljeni.3)      Tožeči stranki, tožene stranke in intervenienti nosijo svoje stroške.HammesDelvauxStrauβDonnerTrabucchiLecourtMonacoRazglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 13. julija 1966.Sodni tajnik       PredsednikA. Van Houtte       Ch. L. Hammes* Jezik postopka: francoščina.