Vec T‑108/18
(uverejnenie výňatkov)
Universität Koblenz‑Landau
proti
Výkonnej agentúre pre vzdelávanie, audiovizuálny sektor a kultúru
Rozsudok Všeobecného súdu (desiata rozšírená komora) z 24. februára 2021
„Arbitrážna doložka – Programy Tempus IV – Dohody o grante – Zmluvná povaha sporu – Zmena kvalifikácie žaloby – Oprávnené náklady – Systémové a opakujúce sa nezrovnalosti – Úplné vymáhanie vyplatených súm – Proporcionalita – Právo byť vypočutý – Povinnosť odôvodnenia – Článok 41 Charty základných práv“
1.      Súdne konanie – Podanie návrhu na Všeobecný súd na základe arbitrážnej doložky – Dohody o grante uzavreté v rámci modernizácie systémov vysokoškolského vzdelávania v tretích krajinách – Rozhodnutia vyžadujúce vrátenie protiprávne vynaložených súm – Žaloba o neplatnosť týchto rozhodnutí a o určenie neexistencie pohľadávok – Zmena kvalifikácie žaloby o neplatnosť na žalobu týkajúcu sa sporu zmluvnej povahy – Podmienky
(Články 263 a 272 ZFEÚ)
(pozri bod 63)
2.      Inštitúcie Európskej únie – Výkon právomocí – Povinnosť dodržiavať základné práva, a to aj v zmluvnom rámci
(Charta základných práv Európskej únie, článok 51 ods. 1)
(pozri body 70, 71)
3.      Inštitúcie Európskej únie – Výkon právomocí – Povinnosť dodržiavať základné práva, a to aj v zmluvnom rámci – Arbitrážna doložka, ktorá priznáva súdu Únie právomoc rozhodovať spory týkajúce sa zmluvy – Iné uplatniteľné právo zakotvené v uvedenej zmluve ako právo Únie – Neexistencia vplyvu na dotknuté právomoci
(pozri bod 72)
4.      Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Rozsah – Posúdenie povinnosti odôvodnenia v závislosti od okolností veci
(pozri bod 96)
5.      Rozpočet Európskej únie – Finančná pomoc Únie – Povinnosť príjemcu dodržiavať podmienky poskytovania pomoci – Odôvodnenie vynaložených nákladov – Konanie začaté na účely vymáhania vyplatených preddavkov – Vymáhanie financovania nákladov považovaných za neoprávnené – Úplné vrátenie už poskytnutej pomoci – Prípustnosť
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 966/2012, článok 135 ods. 4; nariadenie Rady č. 1605/2002, článok 119 ods. 2)
(pozri body 112 – 116)
6.      Rozpočet Európskej únie – Finančná pomoc Únie – Povinnosť príjemcu dodržiavať podmienky poskytovania pomoci – Odôvodnenie vynaložených nákladov – Konanie začaté na účely vymáhania vyplatených preddavkov – Rozdelenie dôkazného bremena
(Článok 272 ZFEÚ; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 966/2012, článok 135 ods. 4)
(pozri body 120, 121)
7.      Rozpočet Európskej únie – Finančná pomoc Únie – Povinnosť príjemcu dodržiavať podmienky poskytovania pomoci – Zmluva priznávajúca finančnú podporu Únie na vykonanie projektu v oblasti výchovy a vzdelávania – Konanie vedené operatívnymi službami Únie, ktoré vedie k vymáhaniu – Konštatovanie systémových a opakujúcich sa nezrovnalostí v súlade s ustanoveniami zmluvných doložiek a ustanoveniami práva Únie – Záväzná povaha záverečnej správy o audite – Neexistencia
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 966/2012, článok 135 ods. 4; nariadenie Rady č. 1605/2002, článok 119 ods. 2)
(pozri bod 134)
8.      Rozpočet Európskej únie – Finančná pomoc Únie – Povinnosť príjemcu dodržiavať podmienky poskytovania pomoci – Kontrolná právomoc EACEA – Rozsah
(pozri bod 137)
9.      Rozpočet Európskej únie – Finančná pomoc Únie – Povinnosť príjemcu dodržiavať podmienky poskytovania pomoci – Granty – Vyplatenie grantov a kontroly – Zohľadnenie závažnosti zistených nezrovnalostí – Pojem – Systémové a opakujúce sa nezrovnalosti – Začlenenie – Neexistencia výslovného odkazu na takéto nezrovnalosti – Neexistencia vplyvu
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 966/2012, článok 135 ods. 4 a 5; nariadenie Rady č. 1605/2002, článok 119 ods. 2)
(pozri bod 138)
10.    Rozpočet Európskej únie – Finančná pomoc Únie – Povinnosť príjemcu dodržiavať podmienky poskytovania pomoci – Odôvodnenie vynaložených nákladov – Konanie začaté na účely vymáhania vyplatených preddavkov – Systém finančného hospodárenia, ktorý podľa vlastných priznaní príjemcu neumožňuje rozdelenie prijatých prostriedkov – Neprípustnosť
(Článok 317 ZFEÚ)
(pozri bod 144)
11.    Právo Európskej únie – Zásady – Proporcionalita – Rozsah – Dodržiavanie inštitúciami Únie, pokiaľ ide o akty patriace do zmluvného rámca – Vymáhanie všetkých súm zaplatených na základe dohody – Porušenie zásady – Neexistencia
(Článok 5 ods. 4 ZEÚ, nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 966/2012, článok 135 ods. 4; nariadenie Rady č. 1605/2002, článok 119 ods. 2)
(pozri body 149 – 151, 162)
Zhrnutie
Universität Koblenz Landau (Univerzita Koblenz‑Landau, Nemecko) (ďalej len „žalobkyňa“) je nemecká inštitúcia vysokoškolského vzdelávania založená podľa verejného práva.
V rokoch 2008 a 2010 žalobkyňa podpísala v rámci programov Európskej únie pre spoluprácu s tretími krajinami s cieľom modernizovať systémy vysokoškolského vzdelávania v týchto krajinách tri dohody o grante. Prvá bola podpísaná medzi žalobkyňou ako jediným príjemcom a Európskou komisiou. Posledné dve dohody boli podpísané najmä medzi žalobkyňou ako koordinátorkou a spolupríjemkyňou, a Výkonnou agentúrou pre vzdelávanie, audiovizuálny sektor a kultúru (EACEA). EACEA vyplatila žalobkyni granty na základe týchto troch dohôd.
EACEA dvoma listami z 21. decembra 2017 a zo 7. februára 2018 informovala žalobkyňu, že sa rozhodla vymáhať úplne alebo čiastočne vyplatené granty. Celková suma vyžadovaná na základe troch dohôd tak predstavovala 1 795 826,30 eura.
V roku 2018 žalobkyňa podala žalobu, ktorej predmetom bol návrh založený na článku 263 ZFEÚ o zrušenie dvoch listov EACEA týkajúcich sa súm vyplatených žalobkyni v rámci dohôd o grante.
Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uviedla najmä tri žalobné dôvody založené po prvé na porušení práva byť vypočutý, po druhé na „nesprávnom uplatnení európskeho práva“ a po tretie na nedostatku odôvodnenia. Všeobecný súd, ktorý rozhodoval v rozšírenom zložení, vo svojom rozsudku zamietol žalobu, pričom najmä spresnil možnosť odvolávať sa na právo byť vypočutý a povinnosť odôvodnenia v rámci sporu zmluvnej povahy a preskúmal otázku, či je vrátenie celého grantu v súlade s ustanoveniami uplatniteľného rozpočtového nariadenia.
Posúdenie Všeobecným súdom
Všeobecný súd po vyhlásení návrhov na zrušenie pre neexistenciu napadnuteľného aktu v zmysle článku 263 ZFEÚ za neprípustné a po prekvalifikovaní žaloby na žalobu podanú na základe článku 272 ZFEÚ o určenie, že pohľadávky požadované na základe dohôd o grante neexistujú, preskúmal spoločne prvý a tretí žalobný dôvod.
V tejto súvislosti zamieta tvrdenie EACEA, podľa ktorého právo byť vypočutý a povinnosť odôvodnenia nemožno účinne uplatniť v rámci sporu zmluvnej povahy. Tieto práva boli totiž zakotvené v článku 41 ods. 2 písm. a) a c) Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), ktorá je súčasťou primárneho práva. Podľa judikatúry Súdneho dvora a Všeobecného súdu základné práva stanovené v Charte majú upravovať výkon právomocí, ktoré sú zverené inštitúciám Únie, a to aj v zmluvnom rámci, najmä pri plnení zmluvy. Súdny dvor okrem toho pripomína, že ak, ako v prejednávanej veci, arbitrážna doložka stanovená v zmluve zveruje súdu Únie právomoc rozhodovať o sporoch týkajúcich sa tejto zmluvy, tento súd bude mať právomoc preskúmať prípadné porušenia Charty a všeobecných zásad práva Únie bez ohľadu na uplatniteľné právo zakotvené v uvedenej zmluve.
Pokiaľ ide o prípadné porušenie práva byť vypočutý, Všeobecný súd preskúmal, či EACEA poskytla žalobkyni možnosť účelne a efektívne oznámiť svoje stanovisko pred oznámením sporných listov, ako aj oznámenia o dlhu vydaného na základe prvej dohody o grante. Všeobecný súd pripomína, že podľa judikatúry Súdneho dvora inštitúcie, orgány, úrady alebo agentúry Únie sú povinné najmä v súlade s požiadavkami zásady riadnej správy vecí verejných dodržiavať zásadu kontradiktórnosti v rámci postupu auditu, akým je postup dotknutý v prejednávanej veci. Tieto subjekty musia pred plánovaním vymáhania zabezpečiť všetky relevantné informácie, a najmä tie, ktoré im môže zmluvný partner poskytnúť.
Všeobecný súd v tejto súvislosti uvádza, že EACEA poskytla žalobkyni relevantné dokumenty a informovala ju o svojom úmysle vymáhať predmetné granty z dôvodu potenciálne systémovej a opakujúcej sa povahy, ako aj závažnosti nezrovnalostí zistených v rámci auditu. Po konštatovaní, že žalobkyňa bola vyzvaná, aby vyjadrila svoje stanovisko k zisteniam audítorov, a že tak skutočne urobila podrobne, Všeobecný súd zamietol žalobný dôvod založený na porušení práva byť vypočutý ako nedôvodný.
Pokiaľ ide o prípadné porušenie povinnosti odôvodnenia, Všeobecný súd pripomína, že akt je dostatočne odôvodnený, pokiaľ bol prijatý v kontexte, ktorý bol dotknutému adresátovi známy a ktorý mu umožňuje pochopiť dosah opatrenia, ktoré bolo vo vzťahu k nemu prijaté. Všeobecný súd konštatuje, že predmetné listy jasne identifikujú právny základ zamýšľaného vymáhania a že početná písomná korešpondencia medzi účastníkmi konania umožnila žalobkyni pochopiť dôvody, pre ktoré sa EACEA rozhodla požadovať vrátenie dotknutých súm, a spôsob, akým boli určené sumy, ktoré sa majú vrátiť. V tejto súvislosti EACEA vychádzala zo záverečnej správy o audite, ktorá zohľadnila všetky pripomienky žalobkyne a dôkazy, ktoré predložila, preskúmala a zamietla ich individuálne, pričom pri každom z nich vysvetlila dôvody, pre ktoré tieto pripomienky alebo dôkazy nespochybnili zistenia, ku ktorým dospeli audítori. Všeobecný súd preto zamietol aj tento žalobný dôvod ako nedôvodný.
Okrem toho Všeobecný súd zamietol žalobný dôvod založený na nesprávnom uplatnení európskeho práva, v ktorom žalobkyňa tvrdí, že ani sporné zmluvy, ani právo Únie neumožňujú EACEA pristúpiť k úplnému vymáhaniu súm, ktoré jej boli vyplatené v rámci sporných dohôd. Po preskúmaní zmluvných ustanovení a relevantných ustanovení uplatniteľných rozpočtových nariadení, ako ich vykladá súd Únie podľa ich príslušného znenia, konštatuje, že v zásade nebránia EACEA, aby pristúpila k vymáhaniu všetkých súm vyplatených žalobkyni na základe sporných dohôd.