62020CJ0405_RES
Vec C‑405/20
EB a i.
proti
Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB)
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgerichtshof (Rakúsko)]
Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 5. mája 2022
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sociálna politika – Článok 157 ZFEÚ – Protokol (č. 33) – Rovnosť zaobchádzania s mužmi a ženami vo veciach zamestnanosti a povolania – Smernica 2006/54/ES – Článok 5 písm. c) a článok 12 – Zákaz nepriamej diskriminácie na základe pohlavia – Zamestnanecký systém sociálneho zabezpečenia uplatniteľný po dátume stanovenom v tomto protokole a v tomto článku 12 – Starobné dôchodky úradníkov – Vnútroštátna právna úprava stanovujúca každoročnú valorizáciu starobných dôchodkov – Zostupná valorizácia v závislosti od výšky sumy starobného dôchodku s úplným vylúčením valorizácie nad určitú sumu – Odôvodnenia“
Sociálna politika – Pracovníci mužského a ženského pohlavia – Rovnosť odmeňovania – Odmena – Pojem – Starobný dôchodok spolkových úradníkov, ktorý sa im vypláca z dôvodu ich zamestnania – Začlenenie
(Článok 157 ZFEÚ)
(pozri bod 30)
Sociálna politika – Pracovníci mužského a ženského pohlavia – Prístup k zamestnaniu a pracovné podmienky – Rovnosť zaobchádzania – Smernica 2006/54 – Pôsobnosť – Systém starobných dôchodkov spolkových úradníkov, ktoré sa im vyplácajú z dôvodu ich zamestnania – Začlenenie
[Smernica Rady 2006/54, článok 2 ods. 1 písm. f)]
(pozri bod 31)
Sociálna politika – Pracovníci mužského a ženského pohlavia – Rovnosť odmeňovania – Článok 157 ZFEÚ – Zásada, ktorá je súčasťou základov Únie
(Článok 3 ods. 3 druhý pododsek ZEÚ; článok 157 ZFEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 23)
(pozri bod 39)
Sociálna politika – Pracovníci mužského a ženského pohlavia – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaneckých systémoch sociálneho zabezpečenia – Obmedzenie časových účinkov stanovené protokolom č. 33 a článkom 12 smernice 2006/54 – Neuplatniteľnosť tohto obmedzenia na vnútroštátnu právnu úpravu stanovujúcu každoročnú valorizáciu starobných dôchodkov uplatniteľnú po dátume stanovenom týmito ustanoveniami
(Článok 157 ZFEÚ; Protokol č. 33 pripojený k Zmluve o EÚ a Zmluve o FEÚ; smernica Rady 2006/54, článok 12)
(pozri body 33 – 37, 42, 43, bod 1 výroku)
Sociálna politika – Pracovníci mužského a ženského pohlavia – Rovnosť zaobchádzania v zamestnaneckých systémoch sociálneho zabezpečenia – Vnútroštátna právna úprava stanovujúca každoročnú zostupnú valorizáciu sumy starobných dôchodkov štátnych úradníkov v závislosti od výšky tejto sumy – Úplná absencia valorizácie nad určitú hranicu – Poberatelia mužského pohlavia negatívne ovplyvnení výrazne viac ako poberatelia ženského pohlavia – Nepriama diskriminácia – Prípustnosť – Podmienky – Odôvodnenie založené na sledovaní legitímnych cieľov – Proporcionalita
[Článok 157 ZFEÚ; smernica Rady 2006/54, článok 3 a článok 5 písm. c)]
(pozri body 51, 57, 58, 61 – 63, 67 – 69, bod 2 výroku)
Zhrnutie
Trom bývalým rakúskym spolkovým úradníkom mužského pohlavia EB, DP a JS bol v rokoch 2000 až 2013 umožnený odchod do dôchodku. V roku 2017 bola hrubá mesačná suma starobného dôchodku prvého z nich 6872,43 eura, druhého 4676,48 eura a tretieho 5713,22 eura.
Každý z nich požiadal Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB) (Poisťovňa pre štátnych zamestnancov a zamestnancov orgánov verejnej správy, železníc a ťažobného sektora, Rakúsko, ďalej len „BVAEB“) o valorizáciu výšky svojho starobného dôchodku od 1. januára 2018.
BVAEB zamietla žiadosti EB a DP z dôvodu, že podľa rakúskeho zákona o sociálnom zabezpečení uplatniteľného okrem iného na spolkových úradníkov (
1
) sa za rok 2018 nezvýšil žiadny starobný dôchodok, ak jeho celková výška presiahla hornú hranicu 4980 eur mesačne. Keďže dôchodok JS túto hranicu ešte nedosiahol, jeho výška bola zvýšená o 0,2989 % na základe tej istej právnej úpravy, ktorá stanovovala zostupnú valorizáciu sumy starobných dôchodkov v závislosti od výšky tejto sumy.
Všetci traja žalobcovia sa obrátili na rakúsky súd, pričom na základe štatistickej analýzy uvádzajúcej, že v kategórii osôb poberajúcich dôchodky vyššie ako táto hranica sú väčšmi zastúpení muži, tvrdili, že uvedená právna úprava zavádza voči nim nepriamu diskrimináciu na základe pohlavia.
Po zamietnutí svojich odvolaní podali opravný prostriedok „Revision“ na Verwaltungsgerichtshof (Najvyšší správny súd, Rakúsko). Tento súd sa rozhodol opýtať sa Súdneho dvora na výklad okrem iného protokolu č. 33 (
2
) s cieľom určiť, či sa navrhovatelia môžu odvolávať na zásadu rovnosti zaobchádzania s mužmi a ženami a či táto zásada (
3
) bráni takej každoročnej valorizácii starobných dôchodkov, akú stanovuje predmetná rakúska právna úprava.
V tomto kontexte Súdny dvor rozhodol, že obmedzenie časových účinkov uvedenej zásady sa neuplatňuje na takúto právnu úpravu a že táto istá zásada nebráni tejto právnej úprave, pokiaľ táto úprava konzistentne a systematicky sleduje ciele zabezpečiť udržateľné financovanie starobných dôchodkov a znížiť rozpätie medzi úrovňami dôchodkov financovaných štátom bez toho, aby zachádzala nad rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie týchto cieľov.
Posúdenie Súdnym dvorom
V prvom rade Súdny dvor usudzoval, že časové obmedzenie účinkov zásady rovnosti zaobchádzania s mužmi a ženami upravené v protokole č. 33 a v článku 12 smernice „rovnosť muži‑ženy“ sa na každoročnú valorizáciu starobných dôchodkov neuplatňuje, keďže tak ako v tejto veci takýto mechanizmus nemá za následok spochybnenie nadobudnutých práv alebo platieb, ku ktorým došlo pred referenčným dátumom stanoveným v uvedených ustanoveniach.
V tejto súvislosti sa Súdny dvor opieral najmä o znenie týchto ustanovení, o skutočnosť, že toto obmedzenie predstavuje výnimku zo všeobecného pravidla upraveného Zmluvou o FEÚ a že je potrebné vykladať ho reštriktívne, vzhľadom na zjavnú väzbu medzi znením uvedeného protokolu a rozsudkom Barber (
4
), ako aj na naliehavé dôvody právnej istoty zohľadnené v tomto rozsudku, brániace tomu, aby boli právne situácie, ktoré vyčerpali svoje účinky v minulosti, spochybnené, pričom by v takom prípade mohla byť retroaktívne narušená finančná rovnováha mnohých dôchodkových systémov. V prejednávanej veci nemožno toto obmedzenie uplatniť voči navrhovateľom vo veci samej, ktorým bol umožnený odchod do dôchodku po 1. januári 1994, čo je referenčný dátum uplatniteľný na Rakúsku republiku podľa článku 12 ods. 3 smernice „rovnosť muži‑ženy“.
V druhom rade Súdny dvor rozhodol, že článok 157 ZFEÚ a článok 5 písm. c) smernice „rovnosť muži‑ženy“ nebránia takejto vnútroštátnej právnej úprave.
Ak by zo štatistík, ktoré má k dispozícii vnútroštátny súd, vyplývala nepriama diskriminácia na základe pohlavia, za predpokladu, že táto právna úprava má negatívny vplyv na výrazne vyšší podiel poberateľov mužského pohlavia ako poberateľov ženského pohlavia, bolo by možné túto diskrimináciu odôvodniť sledovanými legitímnymi cieľmi sociálnej politiky, spočívajúcimi v zabezpečení trvalo udržateľného financovania starobných dôchodkov a znížení rozpätia medzi úrovňami dôchodkov financovaných štátom.
Okrem toho Súdny dvor uvádza, že predmetná právna úprava sa vykonáva konzistentne a systematicky, keďže každoročná valorizácia starobných dôchodkov sa uplatňuje na všetkých poberateľov štátnych dôchodkov, čo však prináleží preveriť vnútroštátnemu súdu.
Vzhľadom na širokú mieru voľnej úvahy, ktorou disponujú členské štáty pri výbere opatrení spôsobilých dosiahnuť ciele ich sociálnej politiky, nemožno konzistentnosť tejto právnej úpravy spochybniť ani skutočnosťou, že už boli zavedené iné nástroje sociálnej politiky smerujúce k dosiahnutiu cieľa podpory nízkych príjmov, ani skutočnosťou, že dôchodky zo súkromných zamestnaneckých systémov sociálneho zabezpečenia a platy úradníkov v aktívnej službe neboli predmetom toho istého valorizačného opatrenia.
Napokon sa nezdá, že by sporná právna úprava zachádzala nad rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie sledovaných cieľov vzhľadom na skutočnosť, že zohľadňuje schopnosť dotknutých osôb prispievať, keďže obmedzenia valorizácie dôchodkov sú odstupňované v závislosti od výšky priznaných dávok a zvýšenie je vylúčené len vo vzťahu k najvyšším dôchodkom.
(
1
)	§ 711 ods. 1 bod 4 a posledná veta Allgemeines Sozialversicherungsgesetz (všeobecný zákon o sociálnom zabezpečení) v spojení s § 41 ods. 4 Pensionsgesetz 1965 (dôchodkový zákon z roku 1965) v znení účinnom v čase skutkových okolností vo veci samej.
(
2
)	V súlade s protokolom č. 33 k článku 157 ZFEÚ, pripojeným k Zmluve o FEÚ (ďalej len „protokol č. 33“), sa na účely uplatnenia článku 157 ZFEÚ dávky v systéme zamestnaneckého sociálneho zabezpečenia nepokladajú za odmenu, ak sa týkajú obdobia zamestnania pred 17. májom 1990 a v tomto rozsahu. Článok 12 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/54/ES z 5. júla 2006 o vykonávaní zásady rovnosti príležitostí a rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami vo veciach zamestnanosti a povolania (Ú. v. EÚ L 204, 2006, s. 23) (ďalej len smernica „rovnosť muži‑ženy“) tiež stanovuje, že na všetky dávky na základe takýchto systémov odvodené z dôb zamestnania po tomto dátume sa vzťahujú opatrenia vykonávajúce ustanovenia hlavy II kapitoly 2 tejto smernice týkajúce sa rovnosti zaobchádzania v týchto systémoch.
(
3
)	Ako ju zakotvuje článok 157 ZFEÚ a článok 5 smernice „rovnosť muži‑ženy“, zakazujúci akúkoľvek priamu alebo nepriamu diskrimináciu z dôvodu pohlavia v zamestnaneckých systémoch sociálneho zabezpečenia, pokiaľ ide o výpočet dávok.
(
4
)	Rozsudok zo 17. mája 1990, Barber (C‑262/88, EU:C:1990:209), na základe ktorého sa na priamy účinok článku 119 Zmluvy o EHS (zmenený na článok 141 ES, teraz článok 157 ZFEÚ) možno na účely vyžadovania rovnosti zaobchádzania vo veciach zamestnaneckých dôchodkov odvolávať iba vo vzťahu k dávkam týkajúcim sa období zamestnania po 17. máji 1990, čo je dátum vyhlásenia tohto rozsudku.