NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
PEDRO CRUZ VILLALÓN
prednesené 27. februára 2014 (1)
Vec C‑374/12
„Valimar“ OOD
proti
Načalnik na Mitnica Varna
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal
Vărchoven administrativen săd (Bulharsko)]
„Spoločná obchodná politika – Dumping – Nariadenie (ES) č. 384/96 – Železné alebo oceľové laná a káble s pôvodom v Ruskej federácii – Nariadenie (ES) č. 1601/2001 – Cenové záväzky – Priebežné preskúmanie – Preskúmanie v súvislosti s uplynutím platnosti opatrení – Nariadenie (ES) č. 1279/2007 – Stanovenie vývoznej ceny – Spoľahlivosť vývozných cien do Európskeho spoločenstva – Zohľadnenie cenových záväzkov – Zmena okolností – Uplatnenie inej metodológie než tej, ktorá bola použitá pri pôvodnom prešetrovaní – Posúdenie platnosti“
1.        Súdny dvor má v tejto veci rozhodnúť o návrhu na začatie prejudiciálneho konania týkajúcom sa posúdenia platnosti nariadenia Rady (ES) č. 1279/2007 z 30. októbra 2007, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na určité železné alebo oceľové laná a káble s pôvodom v Ruskej federácii a ktorým sa zrušujú antidumpingové opatrenia na dovoz určitých železných alebo oceľových lán a káblov s pôvodom v Thajsku a Turecku(2).
2.        Samotná otázka platnosti závisí najmä od výkladu článku 11 ods. 9 nariadenia Rady (ES) č. 384/96 z 22. decembra 1995 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva,(3) čo je ustanovenie, ktoré mal Súdny dvor len zriedka príležitosť vykladať a uplatňovať(4), na rozdiel od Všeobecného súdu(5).
3.        Súdny dvor má konkrétne odpovedať na otázku, v akom rozsahu môžu inštitúcie Európskej únie v rámci preskúmania antidumpingového opatrenia uloženého vyvážajúcemu podniku použiť „metodológiu“ stanovenia svojich vývozných cien odlišnú od metodológie použitej v rámci nariadenia, ktorým sa ukladá pôvodné opatrenie, a teda vymedziť rozsah „zmeny okolností“ uvedenej v článku 11 ods. 9 základného nariadenia.
I –    Právny rámec
A –    Vnútroštátne právo
4.        Dohoda o uplatňovaní článku VI Všeobecnej dohody o clách a obchode(6), ktorá sa nachádza v prílohe 1 A Dohody o založení Svetovej obchodnej organizácie, podpísanej 15. apríla 1994 v Marrákeši, bola schválená rozhodnutím Rady 94/800/ES z 22. decembra 1994 týkajúcim sa uzavretia dohôd v mene Európskeho spoločenstva, pokiaľ ide o záležitosti v rámci jeho kompetencie, ku ktorým sa dospelo na Uruguajskom kole multilaterálnych rokovaní (1986 – 1994)(7).
5.        Keďže predmetom základného nariadenia, ako vyplýva z jeho odôvodnenia 5, je prebrať do práva Únie v rozsahu, v akom je to možné, nové a podrobné pravidlá obsiahnuté v antidumpingovom kódexe z roku 1994(8), v nasledujúcich úvahách budem podľa potreby citovať ustanovenia tohto kódexu relevantné na rozhodnutie v spore vo veci samej.
B –    Právo Únie
1.      Základné nariadenie
6.        V čase skutkových okolností sporu vo veci samej bolo uplatniteľné základné nariadenie(9), pričom hlavnými relevantnými ustanoveniami boli jeho článok 2 ods. 8 a 9 a článok 11 ods. 3 a 9.
7.        Článok 2 ods. 8 a 9 základného nariadenia stanovoval:
„8.      Vývozná cena je cena skutočne zaplatená alebo obvykle platená za výrobok pri jeho vývoze [pri jeho predaji na vývoz – neoficiálny preklad] z krajiny vývozu do Spoločenstva.
9.      V prípadoch, keď neexistuje vývozná cena alebo keď existuje podozrenie, že vývozná cena je nespoľahlivá z dôvodu asociačného alebo kompenzačného dohovoru medzi vývozcom a dovozcom alebo treťou stranou, možno vývoznú cenu vytvoriť na základe ceny, za ktorú sú dovážané výrobky prvýkrát predané nezávislému kupujúcemu alebo ak výrobky nie sú ďalej predané nezávislému kupujúcemu, alebo nie sú predané v stave, v akom boli dovezené, na ľubovoľnom primeranom základe.
…“
8.        Článok 11 ods. 9 základného nariadenia stanovoval:
„Pri všetkých preskúmaniach alebo prešetreniach, ktoré sa týkajú náhrady, uskutočnených podľa tohto článku, použije Komisia za predpokladu, že sa nezmenili okolnosti, tú istú metodológiu ako pri prešetrovaní, ktoré viedlo k clu, pričom sa náležito zohľadní článok 2 a predovšetkým jeho odseky 11 a 12 a článok 17.“
9.        Ostatné relevantné ustanovenia základného nariadenia budem citovať podľa potreby v nasledujúcich úvahách.
2.      Pôvodné antidumpingové nariadenie a rozhodnutie o prijatí cenových záväzkov
10.      Dňa 2. augusta 2001 Rada Európskej únie prijala nariadenie (ES) č. 1601/2001 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečnom výbere dočasného antidumpingového cla uloženého na dovozy niektorých železných alebo oceľových lán a káblov s pôvodom v Českej republike, Rusku, Thajsku a Turecku(10). Podľa jeho článku 1 ods. 2 sa na dovozy niektorých železných alebo oceľových lán a káblov s pôvodom v Rusku uplatňovala sadzba antidumpingového cla 50,7 %.
11.      V odôvodnení 87 nariadenia č. 1601/2001 sa uvádza, že keďže neexistujú žiadne nové informácie v súvislosti s vývoznou cenou, potvrdzujú sa predbežné zistenia, ako sú opísané v odôvodnení 107 predbežného nariadenia(11). V ňom sa uvádzalo, že v prípade spolupracujúceho vyvážajúceho výrobcu sa vývozná cena stanovila na základe cien, ktoré sa skutočne zaplatili alebo sa majú zaplatiť.
12.      Dňa 26. júla 2001 Komisia prijala rozhodnutie 2001/602/ES o prijatí záväzkov ponúknutých v súvislosti s antidumpingovým konaním týkajúcim sa dovozu určitých železných alebo oceľových lán a káblov s pôvodom v Českej republike, Kórejskej republike, Malajzii, Rusku, Thajsku a Turecku a o ukončení konania týkajúceho sa dovozov s pôvodom v Kórejskej republike a Malajzii(12). Článok 1 tohto rozhodnutia spresňuje, že cenové záväzky ponúknuté najmä otvorenou akciovou spoločnosťou Čerepovetsky Staleprokatny Zavod OAO(13) sa týmto prijímajú.
3.      Nariadenie o preskúmaní pôvodného antidumpingového cla a rozhodnutie, ktorým sa zrušuje rozhodnutie o prijatí cenových záväzkov
13.      V roku 2004 ČSPZ požiadala na základe článku 11 ods. 3 základného nariadenia o čiastočné priebežné preskúmanie.(14)
14.      Dňa 10. augusta 2004 Komisia začala požadované konanie o preskúmaní.(15)
15.      Dňa 1. januára 2006 sa ČSPZ zmenila na Closed Joint Stock Company Severstal‑Metiz(16) so sídlom v meste Čerepovec (Rusko) po fúzii s Open Joint Stock Company Orlovsky Staleprokatny Zavod a SSM.(17)
16.      Dňa 3. augusta 2006 Komisia začala tiež preskúmanie v súvislosti s uplynutím platnosti antidumpingových opatrení uložených nariadením č. 1601/2001.(18)
17.      Dňa 30. októbra 2007 Rada prijala nariadenie č. 1279/2007, ktorým sa ukončilo preskúmanie pred uplynutím platnosti opatrení, ako aj čiastočné priebežné preskúmanie požadované najmä spoločnosťou SSM. Podľa článku 1 ods. 2 tohto nariadenia dovoz určitých železných alebo oceľových lán a káblov do Únie podliehal konečnému antidumpingovému clu so sadzbou 9,7 %. Uvedené nariadenie tiež spresňuje, že cenové záväzky ponúknuté najmä spoločnosťou SSM po konečnom zverejnení informácií neboli prijateľné v zmysle článku 8 ods. 2 základného nariadenia.(19)
18.      Hlavné odôvodnenia nariadenia č. 1279/2007 relevantné na rozhodnutie sporu vo veci samej týkajúce sa stanovenia vývozných cien spoločnosti SSM budem citovať podľa potreby v nasledujúcich úvahách.
19.      Rozhodnutím z toho istého dňa Komisia zrušila svoje rozhodnutie 2001/602 o prijatí cenových záväzkov spoločnosti SSM.(20)
C –    Bulharské právo
20.      § 214 colného zákona (Zakon na Mitnicite, ďalej len „ZM“), ktorý upravuje vrátenie cla, stanovuje:
„1.      Vrátenie cla spočíva v celkovom alebo čiastočnom vrátení zaplateného dovozného alebo vývozného cla.
2.      Vrátenie cla sa uskutoční, ak sa určí, že v čase platby cla neexistoval nijaký colný dlh alebo že dôvod platby pominul.“
II – Skutkové okolnosti sporu vo veci samej
21.      „Valimar“ OOD(21) je bulharská spoločnosť, ktorej hlavným predmetom činnosti je dovoz a obchodovanie s lanami, káblami a podobným tovarom z ocele s rôznym pôvodom, vrátane výrobkov spoločnosti SSM.
22.      Pri vstupe lán a káblov z nehrdzavejúcej ocele s pôvodom v Rusku vyvážaných spoločnosťou SSM na územie Bulharska (v neznámom čase) v rámci režimu prepustenia do voľného obehu na konečné použitie musela spoločnosť Valimar na základe nariadenia č. 1279/2007 zaplatiť konečné antidumpingové clo so sadzbou 9,7 % v celkovej výške 2117,01 bulharského leva (BGN).
23.      Dňa 25. januára 2011 Valimar podala na Teritorialno Mitničesko upravlenie Varna (Oblastné colné riaditeľstvo vo Varne) návrh na určenie, že uvedené antidumpingové clo bolo zaplatené neoprávnene vzhľadom na § 214 ZM a článok 236 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva(22). Valimar tvrdila, že nariadenie č. 1279/2007 je neplatné a že jej musí byť vrátené antidumpingové clo, ktoré zaplatila.
24.      Rozhodnutím z 24. februára 2011 Načalnik na Mitnica Varna (riaditeľ colnice vo Varne) odmietol návrh ako nedôvodný a bezpredmetný, pričom toto rozhodnutie bolo potvrdené rozhodnutím riaditeľa colného úradu z 12. apríla 2011.
25.      Valimar podala na Administrativen săd Varna (Správny súd vo Varne) žalobu proti rozhodnutiu z 24. februára 2011, ktorú tento súd zamietol rozsudkom z 8. novembra 2011.
26.      V dôsledku toho Valimar podala kasačný opravný prostriedok na Vărchoven administrativen săd (Najvyšší správny súd), pričom okrem iného tvrdila, že nariadenie č. 1279/2007 je neplatné v rozsahu, v akom bolo prijaté v rozpore s článkom 11 ods. 9 základného nariadenia v spojení s článkom 2 ods. 8 tohto nariadenia. Rada totiž pri stanovení vývozných cien spoločnosti SSM použila metodológiu odlišnú od metodológie použitej v nariadení č. 1601/2001 o uložení pôvodného antidumpingového cla bez toho, aby bol tento rozdiel odôvodnený zmenou okolností v zmysle článku 11 ods. 9 základného nariadenia.
III – Prejudiciálne otázky a konanie pred Súdnym dvorom
27.      Za týchto okolností Vărchoven administrativen săd rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa článok 11 ods. 9 a článok 11 ods. 10 prvý pododsek [základného] nariadenia v spojení s článkom 2 ods. 8 a 9 tohto nariadenia vykladať tak, že ak nebola preukázaná zmena okolností v zmysle [uvedeného] článku 11 ods. 9, majú tieto ustanovenia prednosť pred akýmikoľvek implicitnými právomocami inštitúcií Únie vyplývajúcimi z článku 11 ods. 3 základného nariadenia pri stanovení vývoznej ceny, vrátane – ako v prípade nariadenia… č. 1279/2007… – implicitnej právomoci týchto inštitúcií posúdiť spoľahlivosť vývozných cien [spoločnosti SSM] do budúcnosti tak, že ich porovnajú s minimálnymi cenami podľa cenového záväzku a predajnými cenami v tretích krajinách? Má na zodpovedanie tejto otázky vplyv skutočnosť, že inštitúcie Únie sa, tak ako v prípade [spoločnosti SSM] a nariadenia… č. 1279/2007, pri výkone svojich právomocí v súvislosti s posúdením trvania zmeny okolností, pokiaľ ide o existenciu dumpingu podľa [uvedeného] článku 11 ods. 3 základného nariadenia, rozhodnú zmeniť antidumpingové opatrenia (znížiť colnú sadzbu)?
2.      Vyplýva z odpovede na prvú otázku, že za určitých okolností, ktoré sú opísané v príslušnej časti nariadenia… č. 1279/2007… týkajúcej sa stanovenia vývoznej ceny [spoločnosti SSM], a s ohľadom na to, že v tomto nariadení nie je výslovne upravená zmena [okolností] v zmysle článku 11 ods. 9 [základného nariadenia], ktorá by odôvodňovala uplatnenie novej metodológie, by Komisia mala pri stanovení vývoznej ceny uplatniť metodológiu, ktorá bola použitá v rámci pôvodného prešetrovania, v predmetnom prípade podľa článku 2 ods. 8 základného nariadenia?
3.      Po zohľadnení odpovedí na prvú a druhú otázku: Má sa nariadenie… č. 1279/2007… samo osebe považovať za neplatné v časti, ktorá sa týka určenia a uloženia individuálnych antidumpingových opatrení vo vzťahu k dovozu oceľových lán a káblov vyrobených [spoločnosťou SSM], ktoré boli vydané pri porušení článku 11 ods. 9 a 10 v spojení s článkom 2 ods. 8 základného nariadenia, respektíve na základe neplatného právneho základu?“
28.      Žalovaná vo veci samej, bulharská vláda, ako aj Rada a Komisia predložili písomné pripomienky. Valimar, žalovaná vo veci samej, bulharská vláda, ako aj Rada a Komisia tiež predniesli ústne pripomienky na verejnom pojednávaní, ktoré sa konalo 13. novembra 2013.
IV – O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania
29.      Žalovaná vo veci samej, ako aj bulharská vláda tvrdia, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je na základe judikatúry TWD Textilwerke Deggendorf(23) neprípustný. Spoločnosti Valimar ako výhradného dovozcu spoločnosti SSM sa totiž priamo a osobne týkalo nariadenie č. 1279/2007 v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES, takže mala priamo napadnúť platnosť tohto nariadenia prostredníctvom žaloby o neplatnosť uvedenej v článku 230 štvrtom odseku v lehote stanovenej v článku 230 štvrtom odseku ES. Naopak vnútroštátny súd sa vyjadril v opačnom zmysle, keď predovšetkým zdôraznil, že Valimar je nezávislým dovozcom, ktorý nie je prepojený so spoločnosťou SSM, a že sa nezúčastnil na postupe prijímania uvedeného nariadenia. Rada ani Komisia nevzniesli námietku neprípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
30.      Valimar na pojednávaní jednak uviedla, že hoci do Bulharska dováža okrem iného výrobky spoločnosti SSM, samu osebe ju nemožno považovať za jej obchodného zástupcu alebo za spoločnosť, ktorá s SSM uzavrela zmluvu o výhradnom zastúpení. Valimar tiež tvrdila, že v čase začatia konania o preskúmaní(24) Bulharská republika ešte nebola členom Únie(25) a nedovážala uvedené výrobky, takže sa nemožno domnievať, že mala aktívnu legitimáciu konať proti nariadeniu č. 1279/2007 v čase jeho prijatia.
31.      Z už citovaného rozsudku TWD Textilwerke Deggendorf vyplýva, že námietku nezákonnosti aktu Únie vznesenú fyzickou alebo právnickou osobou treba vyhlásiť za premlčanú, ak táto osoba mohla uvedený akt napadnúť prostredníctvom priamej žaloby o neplatnosť stanovenej v článku 263 ZFEÚ a neurobila tak v lehote stanovenej v tomto ustanovení. Návrh na začatie prejudiciálneho konania týkajúci sa posúdenia platnosti, ktorý je podaný v takomto kontexte, treba preto vyhlásiť za neprípustný.
32.      Z judikatúry Súdneho dvora však tiež vyplýva, že túto „námietku paralelnej žaloby“ možno vzniesť voči fyzickej alebo právnickej osobe(26) len pod podmienkou, že je „zjavné“(27), že jej priama žaloba o neplatnosť bola prípustná, alebo ak sa preukáže, že mohla takúto žalobu o neplatnosť podať „bez akýchkoľvek pochybností“(28) alebo že bola takúto žalobu nesporne a zjavne(29) oprávnená podať a bola o tom informovaná(30).
33.      Súdny dvor v tejto súvislosti rozhodol, že dovážajúci podnik, ktorý je prepojený s podnikom, ktorý podlieha antidumpingovému clu a ktorého ceny výrobkov boli základom na stanovenie vývoznej ceny, tak ako ju prebralo nariadenie o uložení takéhoto cla, sa musí považovať za priamo a osobne dotknutý týmto ustanovením a „bez akýchkoľvek pochybností“ oprávnený podať priamu žalobu na súde Únie.(31)
34.      Ako však vyplýva tak z ústnych pripomienok, ako aj zo spresnení vnútroštátneho súdu, Valimar nie je súčasťou spoločnosti SSM a jej ceny neboli základom na stanovenie vývozných cien spoločnosti SSM, takže sa nemožno domnievať, že sa nachádza v podobnej situácii ako podnik dotknutý vo veci, v ktorej bol vydaný už citovaný rozsudok Nachi Europe.
35.      Keďže sa nemožno domnievať, že priama žaloba spoločnosti Valimar o neplatnosť nariadenia č. 1279/2009 bola bez akýchkoľvek pochybností prípustná, návrh na začatie prejudiciálneho konania nemožno vyhlásiť za neprípustný. V tejto súvislosti tiež možno dodať, že prostredníctvom vnútroštátnych vykonávacích opatrení k nariadeniu č. 1279/2007 sa spoločnosti Valimar týkajú ustanovenia tohto nariadenia, a preto sa nemohla dovolávať ustanovení článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ – pokiaľ boli uplatniteľné –, podľa ktorých fyzické alebo právnické osoby môžu podať žalobu proti regulačným aktom, ktoré sa ich priamo týkajú a nevyžadujú vykonávacie opatrenia(32).
V –    Úvodné pripomienky k predmetu sporu vo veci samej a k formulácii prejudiciálnych otázok
36.      Vnútroštátny súd v rámci svojho návrhu na začatie prejudiciálneho konania kladie Súdnemu dvoru dve otázky týkajúce sa v podstate výkladu článku 11 odsekov 3 a 9 základného nariadenia a jednu otázku týkajúcu sa posúdenia platnosti nariadenia č. 1279/2007, ktoré spolu úzko súvisia a sú pomerne komplexné. Keďže táto komplexnosť vyplýva z duality nariadenia č. 1279/2007, ešte pred objasnením otázok sa zdá vhodné vložiť toto nariadenie do kontextu právnej úpravy, do ktorého patrí.
A –    Hlavné ustanovenia základného nariadenia týkajúce sa preskúmania antidumpingových opatrení
37.      Článok 11 základného nariadenia, ktorý sa zaoberá najmä dĺžkou trvania antidumpingových opatrení a ich preskúmaním, v odseku 1 spresňuje, že antidumpingové opatrenie zostane v platnosti len tak dlho a v takom rozsahu, ako je to potrebné na prijatie odvetných opatrení proti dumpingu, ktorý spôsobuje ujmu. V odseku 2 tohto článku je stanovené, že antidumpingové opatrenie má v zásade platnosť päť rokov od jeho uloženia, pričom sa spresňuje, že uplynutie platnosti opatrenia môže byť predmetom preskúmania buď na podnet Komisie, alebo na žiadosť výrobcov Únie, alebo v ich mene, pričom toto preskúmanie môže viesť buď k zachovaniu opatrenia, alebo k jeho zrušeniu.
38.      Článok 11 ods. 3 prvý pododsek základného nariadenia okrem toho stanovuje, že ak je to opodstatnené, antidumpingové opatrenie môže byť predmetom preskúmania ešte pred uplynutím platnosti, a to buď na žiadosť Komisie či členského štátu, alebo na žiadosť vývozcu, dovozcu či dotknutých výrobcov Únie, ak v takomto prípade uplynul minimálne jeden rok od uloženia konečného opatrenia a ak žiadosť obsahuje dostatočné dôkazy odôvodňujúce potrebu takéhoto priebežného preskúmania.
39.      Podľa článku 11 ods. 3 druhého pododseku základného nariadenia priebežné preskúmanie antidumpingového opatrenia možno začať, len ak príslušná žiadosť obsahuje dostatočné dôkazy, že „pokračujúce uloženie opatrenia už nie je potrebné na vyrovnanie dumpingu“ a/alebo že „je nepravdepodobné, že by ujma pokračovala, alebo sa opakovane vyskytovala, ak by sa opatrenie zrušilo alebo zmenilo“, alebo že „existujúce opatrenie nie je alebo už nie je odôvodnené na kompenzáciu dumpingu, ktorý spôsobuje ujmu“.
40.      Článok 11 ods. 3 tretí pododsek základného nariadenia spresňuje, že pri vykonávaní prešetrovania v rámci priebežného preskúmania môže Komisia najmä zvážiť, „či sa okolnosti, ktoré sa týkajú dumpingu a ujmy, významne zmenili“(33) alebo „či existujúcimi opatreniami sa dosahujú zamýšľané výsledky, pokiaľ ide o odstránenie ujmy“, pričom sa berú do úvahy všetky relevantné dôkazy(34).
41.      Článok 11 ods. 9 základného nariadenia zavádza všeobecné pravidlo, podľa ktorého Komisia pri všetkých preskúmaniach alebo prešetreniach „za predpokladu, že sa nezmenili okolnosti“, použije tú istú metodológiu ako pri pôvodnom prešetrovaní, pričom sa zohľadnia najmä ustanovenia článku 2 uvedeného nariadenia.
B –    Komplexnosť nariadenia č. 1279/2007
42.      Ako vyplýva z právneho rámca opísaného vyššie, nariadenie č. 1279/2007 je „nariadením o čiastočnom priebežnom preskúmaní“ antidumpingového cla uloženého spoločnosti SSM nariadením č. 1601/2001, ktoré sa začalo najmä na žiadosť SSM(35), a zároveň „nariadením o preskúmaní v súvislosti s uplynutím platnosti konečných opatrení“ uložených tým istým nariadením č. 1601/2001, ktoré sa začalo na žiadosť Koordinačného výboru odvetvia oceľových lán Európskej únie(36).
43.      V dôsledku toho bolo nariadenie č. 1279/2007 prijaté na základe článku 11 ods. 3 základného nariadenia, pokiaľ ide o čiastočné priebežné preskúmanie, a článku 11 ods. 2 základného nariadenia, pokiaľ ide o preskúmanie v súvislosti s uplynutím platnosti opatrení.(37)
44.      Táto komplexnosť nariadenia č. 1279/2007 vysvetľuje komplexnosť otázok, ktoré položil vnútroštátny súd.
45.      V tejto súvislosti treba najskôr zdôrazniť, že na rozdiel od preskúmania v súvislosti s uplynutím platnosti opatrení, ktoré umožňuje len zrušenie uloženého cla alebo jeho zachovanie na rovnakej úrovni, môžu priebežné preskúmania viesť k zmene cla(38). Ako preukážem, tento rozdiel medzi uvedenými dvomi konaniami sčasti objasňuje zmysel a dosah prvej prejudiciálnej otázky, ktorú položil vnútroštátny súd.
46.      Okrem toho inštitúcie rozhodli o ukončení tak čiastočného priebežného preskúmania, ako aj preskúmania v súvislosti s uplynutím platnosti opatrení prijatých v nariadení č. 1601/2001 na základe rovnakých dostupných údajov a na základe svojej analýzy, a to bez ohľadu na skutočnosť, že obdobia, na ktoré sa jednotlivé prešetrenia vzťahovali, sa nezhodujú.
47.      Odôvodnenie 41 nariadenia č. 1279/2007 v tejto súvislosti uvádza, že „z dôvodov konzistentnosti“ inštitúcie ako prvý krok skúmali, či sa dumping uskutočňoval v obdobiach prešetrovania v rámci preskúmania a či uplynutie platnosti opatrení bude viesť k pokračovaniu dumpingu. Ako druhý krok tieto inštitúcie skúmali „možné dôsledky [priebežných] preskúmaní na zistenia pôvodného nariadenia“ podľa jednotlivých krajín.
C –    Môj prístup k problému predloženému v tejto veci
48.      Predchádzajúce spresnenia sú nevyhnutné na pochopenie zmyslu a dosahu otázok, ktoré vnútroštátny súd položil vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania, pričom niektoré z nich sú pomerne komplexné.
49.      Prvá otázka má dve časti. V prvej, ktorá vychádza z predpokladu, že nie je preukázaná existencia zmeny okolností, ktorá by odôvodňovala zmenu metodológie stanovenia vývoznej ceny v zmysle článku 11 ods. 9 základného nariadenia, sa vnútroštátny súd pýta, či sa v takejto situácii majú uplatňovať ustanovenia článku 11 ods. 3 uvedeného nariadenia, a osobitne tie, ktoré sa týkajú spoľahlivosti a udržateľnosti vývozných cien. V druhej časti sa vnútroštátny súd pýta, či je na účely odpovede na predchádzajúcu otázku relevantné zohľadniť skutočnosť, že inštitúcie zmenili, konkrétne znížili antidumpingové clo spoločnosti SSM.
50.      Druhá prejudiciálna otázka vnútroštátneho súdu je sformulovaná oveľa jednoduchšie. Vnútroštátny súd sa ňou pýta, či vzhľadom na to, že v nariadení č. 1279/2007 nie je výslovne upravená zmena okolností, ktorá by odôvodňovala zmenu metodológie stanovenia vývozných cien spoločnosti SSM v zmysle článku 11 ods. 9 základného nariadenia, by inštitúcie mali použiť tú metodológiu, ktorá bola použitá v rámci pôvodného prešetrovania.
51.      Tretia otázka je ešte jednoduchšia, keďže sa týka dôsledkov, ktoré vyplynú z odpovedí na prvé dve otázky. Vnútroštátny súd sa pýta, či má byť nariadenie č. 1279/2007 čiastočne zrušené ako nariadenie založené na neplatnom právnom základe v rozsahu, v akom zmenilo metodológiu stanovenia vývozných cien spoločnosti SSM bez konštatovania zmeny okolností.
52.      Moja odpoveď na takto formulované otázky položené v rámci tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania je takáto. Musím začať tým, že veľmi priamo záporne odpoviem na prvú časť prvej otázky, tak ako je položená, a to nasledujúcim spôsobom. Otázka, či bolo dodržané pravidlo článku 11 ods. 9 základného nariadenia, podľa ktorého k zmene metodológie stanovenia vývozných cien môže dôjsť len pri zmene okolností, nie je otázkou „predchádzajúcou“ otázke, či došlo k zmene okolností, ktorá by odôvodňovala zrušenie alebo zmenu antidumpingového opatrenia v zmysle článku 11 ods. 3 uvedeného nariadenia. Na rozdiel od toho, čo sa vnútroštátny súd snaží naznačiť svojou prvou otázkou, to nie je zmena okolností uvedená v článku 11 ods. 9 základného nariadenia, ktorá je podmienkou uplatniteľnosti ustanovení článku 11 ods. 3 tohto nariadenia. Naopak, otázku prípadného uplatnenia článku 11 ods. 9 uvedeného nariadenia treba preskúmať práve v rámci uplatnenia článku 11 ods. 3 tohto nariadenia.
53.      Prvá časť prvej otázky v znení, v akom je položená, si teda vyžaduje zápornú odpoveď: Konštatovanie, že okolnosti sa nezmenili v zmysle článku 11 ods. 9 základného nariadenia, nemôže viesť k tomu, že inštitúcie budú ignorovať ustanovenia článku 11 ods. 3 tohto nariadenia. Po tomto spresnení a z dôvodov, ktoré ďalej rozvediem, sa mi táto odpoveď sama osebe nezdá dostatočná.
54.      Na účely poskytnutia užitočnej odpovede vnútroštátnemu súdu sa totiž domnievam, že je potrebné v prvom rade preskúmať, či je nariadenie č. 1279/2007 správne v rozsahu, v akom sa v ňom konštatuje, že keďže nedošlo k významnej zmene okolností v zmysle článku 11 ods. 3 základného nariadenia, nebolo potrebné zrušiť antidumpingové clá. Je možné namietať, že vnútroštátny súd nespochybnil spôsob, akým nariadenie č. 1279/2007 analyzovalo budúcu spoľahlivosť vývozných cien spoločnosti SSM, ale len zmenu metodológie výpočtu týchto ciel. Domnievam sa však, že na účely správneho posúdenia spôsobu, akým nariadenie č. 1279/2007 pristupovalo k otázke metodológie stanovenia vývozných cien, je nevyhnutné zohľadniť aj spôsob, akým nariadenie č. 1279/2007 analyzovalo spoľahlivosť vývozných cien spoločnosti SSM.
55.      Až v druhom rade, na základe zistení v rámci práve rozvinutej otázky, preskúmam hlavný problém predložený vnútroštátnym súdom, a to či k zmene metodológie stanovenia vývozných cien došlo v súlade s článkom 11 ods. 9 základného nariadenia. Práve v tomto rámci napokon preskúmam, či je relevantné zohľadniť okolnosť, že nariadenie č. 1279/2007 znížilo opatrenie uložené voči SSM, a či je rozhodujúce, že v ňom nebola výslovne upravená zmena okolností v zmysle článku 11 ods. 9 základného nariadenia. Pokiaľ ide o odpoveď na tretiu otázku vnútroštátneho súdu, tá vzíde bezprostredne z odpovedí na prvé dve otázky.
56.      V rámci tohto preskúmania treba napokon zohľadniť opakujúcu sa judikatúru Súdneho dvora, podľa ktorej v oblasti spoločnej obchodnej politiky a osobitne v oblasti ochranných obchodných opatrení inštitúcie Únie musia disponovať širokou mierou voľnej úvahy vzhľadom na zložitosť hospodárskych, politických a právnych situácií, ktoré majú preskúmať,(39) takže súd Únie musí súdne preskúmanie obmedziť na overenie, či boli dodržané príslušné procesné pravidlá, či skutočnosti, na ktorých je založená voľba, boli správne zistené a či nedošlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu uvedených skutočností alebo k zneužitiu právomoci(40).
VI – O existencii významnej zmeny okolností v zmysle článku 11 ods. 3 základného nariadenia
57.      Vyvážajúci podnik, voči ktorému je uložené antidumpingové opatrenie a ktorý žiada o zrušenie tohto opatrenia, musí preukázať, že okolnosti týkajúce sa dumpingu a ujmy sa významne zmenili.
58.      Preskúmanie, ktoré v tejto súvislosti prináleží Komisii, ju môže viesť nielen k vykonaniu „retrospektívnej analýzy“ vývoja situácie odo dňa uloženia pôvodného konečného opatrenia na účely posúdenia potreby jeho zachovania alebo zmeny s cieľom kompenzácie dumpingu, ktorý spôsobuje ujmu, ale aj k „analýze budúceho“ pravdepodobného vývoja situácie odo dňa prijatia opatrenia o preskúmaní na účely posúdenia pravdepodobného vplyvu, ktorý by mali zrušenie alebo zmena konečného opatrenia.(41)
59.      V prejednávanej veci sa inštitúcie domnievali, že na účely posúdenia vhodnosti preskúmania, o ktoré požiadala SSM, im pri existencii cenových záväzkov, ktorými sa táto spoločnosť zaviazala, prináleží vykonať hĺbkovú analýzu spoľahlivosti a udržateľnosti jej vývozných cien. Preskúmali teda vývozné ceny spoločnosti SSM v rámci posúdenia pokračovania a/alebo opakovaného výskytu dumpingu(42) a zároveň v rámci posúdenia trvalej povahy zmeny okolností(43).
60.      Inštitúcie sa domnievali, že z dôvodu cenových záväzkov, ku ktorým sa SSM zaviazala, boli jej vývozné ceny počas obdobia prešetrovania v rámci priebežného preskúmania(44) umelé, neudržateľné, a teda nespoľahlivé(45), čiže nemohli slúžiť na účely stanovenia jej dumpingového rozpätia, a preto museli byť vytvorené so zohľadnením jej vývozných cien do tretích krajín.
61.      Ďalej sa uvádza, že v tejto súvislosti bolo zohľadnené minulé správanie (retrospektívna analýza) zároveň s pravdepodobným budúcim správaním spoločnosti SSM (analýza budúceho vývoja).(46)
62.      Tento záver je totiž založený na jednej strane, pokiaľ ide o minulosť, na zistení, že vývozné ceny spoločnosti SSM do 15 členských štátov Spoločenstva, ktoré boli viazané cenovými záväzkami, boli „nižšie“ ako ceny účtované pred pristúpením desiatim členským štátom, ktoré k Únii pristúpili počas prešetrovania v rámci priebežného preskúmania(47), a „výrazne nižšie“ než ceny uplatňované v tretích krajinách alebo „v priemere podstatne nižšie“ ako tieto ceny(48), do ktorých sa navyše vývoz uskutočňoval vo výrazne väčších množstvách(49). Ďalej sa tiež uvádza, že prešetrovanie „viedlo k záveru, že príslušný výrobok sa predával do krajín nepatriacich do EÚ za dumpingové ceny“(50).
63.      Na druhej strane, pokiaľ ide o budúcnosť, záver inštitúcií je založený na posúdení budúceho vývozného správania spoločnosti SSM(51), konkrétnejšie v podstate na pravdepodobnosti, že v prípade, ak by cenový záväzok prestal existovať(52), SSM by vzhľadom na jej výrobnú kapacitu predávala väčšie množstvá svojich výrobkov na trhu Únie za dumpingové ceny(53).
64.      Z predchádzajúcich úvah teda vyplýva, že inštitúcie dospeli k záveru, že nie je namieste vziať späť antidumpingové opatrenia uložené SSM, keďže táto spoločnosť, pokiaľ ide o jej vývozné ceny, nepreukázala trvalú povahu „zmeny okolností“ v presnom zmysle článku 11 ods. 3 základného nariadenia(54) prostredníctvom konštatovania, že existencia cenových záväzkov, ktoré prijala, je „zmenou okolností“ v osobitnom zmysle článku 11 ods. 9 základného nariadenia, ktorá odôvodňuje zmenu metodológie stanovenia jej vývozných cien na účely výpočtu dumpingového rozpätia.
65.      Treba konštatovať, že zásadné skutočnosti tejto analýzy neboli spochybnené.
66.      Nikto netvrdil, že keď inštitúcie Únie, vychádzajúc z týchto údajov, ktoré navyše neboli spochybňované, dospeli k záveru o nespoľahlivosti a neudržateľnosti vývozných cien spoločnosti SSM do Spoločenstva, dopustili sa tak zjavne nesprávneho posúdenia.
67.      Nikto nespochybnil ani to, že inštitúcie pri posúdení vhodnosti preskúmania, o ktoré požiadala SSM, mohli, ba dokonca museli vykonať analýzu budúceho pravdepodobného vývoja správania tejto spoločnosti na základe dostupných údajov s cieľom posúdiť najmä pravdepodobnosť pokračovania alebo opakovaného výskytu ujmy a trvalú povahu uvádzanej zmeny okolností v zmysle článku 11 ods. 3 druhého pododseku základného nariadenia.
68.      Preto s výhradou striktnej kontroly dodržania procesných pravidiel stanovených v základnom nariadení, ktorej preskúmaniu sa budem venovať v ďalšej časti, sa nezdá, že by sa inštitúcie za skutkových a procesných okolností prejednávanej veci a so zreteľom na širokú mieru voľnej úvahy, ktorou disponujú, dopustili zjavne nesprávneho posúdenia.
VII – O existencii zmeny okolností v zmysle článku 11 ods. 9 základného nariadenia, ktorá by odôvodňovala zmenu metodológie stanovenia vývozných cien
69.      Svojou druhou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd veľmi konkrétne pýta Súdneho dvora, či so zreteľom na odpoveď poskytnutú na jeho prvú otázku by inštitúcie pri neexistencii „výslovného konštatovania“ zmeny okolností v zmysle článku 11 ods. 9 základného nariadenia mali v rámci preskúmania uplatniť tú metodológiu stanovenia vývozných cien spoločnosti SSM, ako bola použitá v rámci pôvodného prešetrovania, a to metodológiu uvedenú v článku 2 ods. 8 základného nariadenia. V tomto kontexte možno zohľadniť druhú časť prvej otázky položenej vnútroštátnym súdom, v ktorej sa v podstate pýta, či je relevantné zohľadniť skutočnosť, že inštitúcie rozhodli o znížení sadzby antidumpingového cla uloženého spoločnosti SSM.
70.      Ako zdôraznil Súdny dvor(55), článok 11 ods. 9 základného nariadenia v rozsahu, v akom zavádza odchýlku od všeobecného pravidla, podľa ktorej pri všetkých preskúmaniach alebo prešetreniach musí Komisia použiť tú istú metodológiu ako pri pôvodnom prešetrovaní, treba v zásade vykladať reštriktívne,(56) pričom spresnil, že táto požiadavka nemôže inštitúciám umožniť vykladať a uplatňovať toto ustanovenie spôsobom nezlučiteľným s jeho znením a účelom(57).
71.      Základné nariadenie však neposkytuje žiadne ďalšie vysvetlenia týkajúce sa dôvodu existencie všeobecného pravidla takto zavedeného v jeho článku 11 ods. 9 či spresnenia v súvislosti s tým, čo presne znamená „metodológia“, na ktorú odkazuje, ani ďalšie informácie o presných podmienkach, za akých sa od neho možno odchýliť, ani o povahe uvádzaných okolností či o rozsahu požadovaných zmien.
72.      Súdnemu dvoru preto prislúcha vykladať toto ustanovenie v súlade s jeho judikatúrou nielen so zohľadnením jeho znenia, ale aj kontextu, do ktorého patrí, a cieľov, ktoré sleduje,(58) pričom je potrebné zobrať do úvahy všeobecnú štruktúru a účel sledovaný základným nariadením(59). Aj vývoj tohto ustanovenia môže prípadne obsahovať prvky relevantné na jeho výklad.(60)
73.      V tejto súvislosti treba uviesť, že pravidlo stanovené v článku 11 ods. 9 základného nariadenia sa objavilo v právnej úprave uplatniteľnej na preskúmanie antidumpingových opatrení(61) s prijatím nariadenia (ES) č. 3283/94(62) a v rovnakom znení sa objavuje vo všetkých nasledujúcich nariadeniach(63).
74.      Prípravné práce však neposkytujú žiadne informácie, ktorými sa môže riadiť výklad tohto ustanovenia, pričom pôvodný návrh Komisie(64) neprešiel žiadnou podstatnou zmenou(65). Taktiež možno pripomenúť, že antidumpingový kódex GATT z roku 1994 neobsahuje obdobné ustanovenia, ako sú ustanovenia článku 11 ods. 9 základného nariadenia, takže pravidlo, ktoré tento článok zavádza, nemožno považovať za prebratie jedného z podrobných pravidiel kódexu, ktoré sa musí vykladať v súlade s týmto kódexom(66).
75.      Navyše nemožno nespomenúť, že v rámci preskúmania nariadenia č. 1225/2009(67) Komisia navrhla zrušiť toto všeobecné pravidlo s tvrdením, že jeho uplatňovanie v praxi viedlo jednak k neistote, najmä pokiaľ ide o požadovanú zmenu okolností, ako aj niekedy k neustálemu používaniu jednoznačne zastaraných metodológií.
76.      Faktom zostáva, že ustanovenia článku 11 ods. 9 základného nariadenia sa uplatňovali v čase prijatia nariadenia č. 1279/2007, že inštitúcie boli nimi viazané a že z tohto dôvodu musí Súdny dvor tento článok vyložiť a uplatniť v rámci tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
77.      Zo znenia celého článku 11 základného nariadenia a osobitne z jeho odsekov 1, 3 a 9 možno s prihliadnutím na systém zavedený týmto článkom vyvodiť, že použitie rovnakej metodológie je jednak logicky nevyhnutné, aby bolo možné určiť, či dumping, tak ako bol preukázaný v priebehu pôvodného prešetrovania, neustále trvá a či je potrebné pôvodne prijaté opatrenia zachovať, čo sa týka ich formy aj úrovne, zmeniť ich alebo zrušiť.(68) Okrem toho použitie rovnakej metodológie je pre podniky, ktorých sa antidumpingové opatrenia týkajú, zárukou istej predvídateľnosti, a teda určitou formou právnej istoty pri vykonávaní antidumpingovej právnej úpravy Únie.
78.      V prejednávanej veci sa nespochybňuje, že inštitúcie v nariadení č. 1279/2007 nepoužili rovnakú metodológiu stanovenia vývozných cien spoločnosti SSM ako v nariadení č. 1601/2001. Keďže sa inštitúcie domnievali, že vývozné ceny spoločnosti SSM do Spoločenstva, ktoré sa používali počas pôvodného prešetrovania, neboli z dôvodu cenových záväzkov tejto spoločnosti spoľahlivé ani udržateľné, vytvorili vývozné ceny so zohľadnením jej vývozných cien do tretích krajín.
79.      Nespochybňuje sa ani to, že nariadenie č. 1279/2007 výslovne neuvádza existenciu „zmeny okolností“ v zmysle článku 11 ods. 9 základného nariadenia, ktorá by odôvodňovala zmenu metodológie stanovenia vývozných cien spoločnosti SSM. Samotná táto okolnosť však nemôže viesť k záveru, že uvedené nariadenie je nezákonné.
80.      Z vyššie uvedených ustanovení nariadenia č. 1279/2007 implicitne, ale jasne vyplýva, že za hlavný podstatný prvok tejto zmeny sa považovala existencia cenových záväzkov, ktoré SSM uzavrela.
81.      Vzniká teda otázka, či je správne domnievať sa, že cenové záväzky samy osebe sú predpokladom zmeny okolností v zmysle článku 11 ods. 9 základného nariadenia. Zdá sa však, že nariadenie č. 1279/2007 sa v tejto súvislosti obšírne vyjadruje,(69) keď podrobne vysvetľuje, že vývozné ceny spoločnosti SSM do Spoločenstva neboli spoľahlivé ani udržateľné práve z dôvodu existencie cenových záväzkov. Inými slovami, dôvody, prečo sa okolnosti týkajúce sa dumpingu nepovažovali za zmenené v zmysle článku 11 ods. 3 základného nariadenia, sú rovnaké ako tie, ktoré odôvodňujú potrebu upustenia od pôvodne použitej metodológie stanovenia vývozných cien podľa článku 11 ods. 9 uvedeného nariadenia. Jednoduchšie povedané, je to práve pôvodne použitá metodológia, ktorá v rámci preskúmania už nebola spoľahlivá. V takejto situácii nemožno dospieť k inému záveru, než konštatovať, že inštitúcie už nemusia uplatňovať pravidlo stanovené v článku 11 ods. 9 základného nariadenia, ktoré im ukladá povinnosť použiť rovnakú metodológiu.
82.      Preto treba na druhú otázku, tak ako ju položil vnútroštátny súd, odpovedať v tom zmysle, že článok 11 ods. 9 základného nariadenia sa má vykladať v tom zmysle, že Komisii neukladá povinnosť použiť v rámci preskúmania antidumpingového opatrenia metodológiu stanovenia vývozných cien, ktorá bola použitá pri pôvodnom prešetrovaní, ak bolo zákonným spôsobom konštatované, že vývozné ceny stanovené podľa tejto metodológie nie sú spoľahlivé ani udržateľné, a to osobitne z dôvodu existencie cenových záväzkov.
83.      V tejto súvislosti napokon vzniká dodatočná otázka zákonnosti osobitnej metodológie použitej inštitúciami na účely stanovenia vývozných cien spoločnosti SSM, čo je otázka, ktorú si vnútroštátny súd kládol v rámci svojho návrhu na začatie prejudiciálneho konania, hoci nebola výslovne zahrnutá do otázok, ktoré predložil,(70) a na ktorú článok 11 ods. 9 základného nariadenia neposkytuje okamžitú odpoveď.
84.      Rada vo svojich písomných pripomienkach uviedla, že v prejednávanej veci inštitúcie neuplatnili článok 2 ods. 9 základného nariadenia, ale len článok 11 ods. 3 uvedeného nariadenia, a že vzhľadom na zmenu okolností v dôsledku cenových záväzkov sa inštitúcie rozhodli použiť vývozné ceny spoločnosti SSM používané v tretích krajinách. Rada dodala, že článok 11 ods. 9 základného nariadenia poskytuje inštitúciám mieru voľnej úvahy pri výbere metodológie stanovenia vývozných cien, pričom ustanovenia uvedeného článku 2 musia byť len „náležite zohľadnené“.
85.      V tejto súvislosti treba najskôr pripomenúť, že pokiaľ ide o SSM(71), je skutočne pravda, že nariadenie č. 1279/2007 vôbec neodkazuje na ustanovenia článku 2 ods. 9 základného nariadenia, a to ani explicitne, ani implicitne.
86.      Ďalej treba uviesť, ako už bolo spomenuté, že článok 11 základného nariadenia neuvádza žiadne informácie o metodológii, podľa ktorej sa majú vývozné ceny stanoviť najmä v rámci konania o preskúmaní v prípade zmeny okolností v zmysle jeho odseku 9(72).
87.      Za týchto okolností sa nemožno domnievať, že inštitúcie zjavne prekročili hranice širokej miery voľnej úvahy, ktorou disponujú v rámci jej výkonu, tým, že vyplnili medzery v základnom nariadení.
88.      Okrem toho, hoci ustanovenia článku 2 ods. 9 základného nariadenia, ktoré sa uplatňujú len pri pôvodnom uložení antidumpingového cla, nemožno jednoducho uplatniť v rámci preskúmania, poskytujú základ výkladu. Článok 2 ods. 9 prvý pododsek základného nariadenia však in fine stanovuje, že vývozné ceny možno stanoviť na „ľubovoľnom primeranom základe“, ak sú splnené podmienky upravené v tomto ustanovení.
89.      Z toho možno vyvodiť, že keď mohli inštitúcie platne dospieť k záveru, že vývozné ceny spoločnosti SSM sú nespoľahlivé a že v dôsledku toho došlo k zmene okolností v zmysle článku 11 ods. 9 základného nariadenia, mohli upustiť od znenia článku 2 ods. 8 uvedeného nariadenia a použiť akúkoľvek metodológiu stanovenia vývozných cien, pokiaľ bola primeraná.
90.      Nezdá sa však, ani to napokon nikto netvrdí, že by vytvorenie vývozných cien spoločnosti SSM s použitím jej vývozných cien do tretích krajín bolo zo strany inštitúcií neprimerané.
91.      Taktiež treba zohľadniť skutočnosť, že nariadenie č. 1279/2007 vôbec nerozhodlo o potrebe zachovať pôvodné antidumpingové opatrenie uložené voči SSM vzhľadom na neexistenciu významnej zmeny okolností v zmysle článku 11 ods. 3 základného nariadenia, ale naopak, v konečnom dôsledku znížilo sadzbu antidumpingového cla uplatňovaného voči SSM. Na základe toho treba s prihliadnutím na druhú časť prvej prejudiciálnej otázky, ktorú položil vnútroštátny súd, konštatovať, že nariadenie č. 1279/2007 dokonale zodpovedá základnému cieľu sledovanému základným nariadením, podľa ktorého uloženie antidumpingového cla musí byť striktne potrebné na odstránenie dumpingu, ktorý spôsobuje ujmu.
92.      Za týchto okolností sa nezdá, že by inštitúcie vykonali zjavne nevhodnú alebo neprimeranú voľbu, keď sa rozhodli vytvoriť vývozné ceny spoločnosti SSM okrem iného aj s ohľadom na jej vývozné ceny do tretích krajín.(73)
93.      Preto treba dospieť k záveru, že preskúmanie prejudiciálnych otázok, ktoré položil vnútroštátny súd, neodhalilo nijakú skutočnosť, ktorá by mohla ovplyvniť platnosť nariadenia č. 1279/2007.
VIII – Návrh
94.      S ohľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor na prejudiciálne otázky, ktoré mu položil Vărchoven administrativen săd, odpovedal takto:
1.      Článok 11 ods. 9 nariadenia Rady (ES) č. 384/96 z 22. decembra 1995 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva, sa má vykladať v tom zmysle, že Európskej komisii neukladá povinnosť použiť v rámci preskúmania antidumpingového opatrenia metodológiu stanovenia vývozných cien, ktorá bola použitá pri pôvodnom prešetrovaní, ak bolo zákonným spôsobom konštatované, že vývozné ceny stanovené podľa tejto metodológie nie sú spoľahlivé ani udržateľné, a to osobitne z dôvodu existencie cenových záväzkov.
2.      Preskúmanie prejudiciálnych otázok, ktoré položil vnútroštátny súd, neodhalilo nijakú skutočnosť, ktorá by mohla ovplyvniť platnosť nariadenia Rady (ES) č. 1279/2007 z 30. októbra 2007, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na určité železné alebo oceľové laná a káble s pôvodom v Ruskej federácii a ktorým sa zrušujú antidumpingové opatrenia na dovoz určitých železných alebo oceľových lán a káblov s pôvodom v Thajsku a Turecku.
1 – Jazyk prednesu: francúzština.
2 – Ú. v. EÚ L 285, s. 1. V súvislosti s týmto nariadením pozri rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie zo 17. decembra 2010, EWRIA a i./Komisia (T‑369/08, Zb. s. II‑6283).
3 – Ú. v. ES L 56, 1996, s. 1; Mim. vyd. 11/010, s. 45, ďalej len „základné nariadenie“.
4 – Pozri rozsudok z 19. septembra 2013, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Rada (C‑15/12 P).
5 – Všeobecný súd vo svojom rozsudku z 8. júla 2008, Huvis/Rada (T‑221/05, body 38 až 60), zrušil nariadenie, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo z dôvodu, že inštitúcie porušili článok 11 ods. 9 základného nariadenia tým, že nepreukázali, že zmena metodológie porovnania vývoznej ceny a normálnej hodnoty použitej pri pôvodnom prešetrovaní a pri preskúmaní bola odôvodnená existenciou zmeny okolností. Všeobecný súd svojím rozsudkom zo 17. novembra 2009, MTZ Polyfilms/Rada (T‑143/06, Zb. s. II‑4133), zrušil nariadenie, ktorým sa ukončuje preskúmanie antidumpingového opatrenia, v rozsahu, v akom sa v ňom inštitúcie pri určení vývozných cien odklonili od metodológie stanovenej v článku 2 ods. 8 a 9 základného nariadenia, hoci neuviedli žiadnu zmenu okolností v zmysle článku 11 ods. 9 uvedeného nariadenia. V súvislosti s týmto ustanovením pozri tiež rozsudky Všeobecného súdu z 8. júla 2003, Euroalliages a i./Komisia (T‑132/01, Zb. s. II‑2359, body 39 až 44); z 18. marca 2009, Shanghai Excell M&E Enterprise a Shanghai Adeptech Precision/Rada (T‑299/05, Zb. s. II‑565, body 176 až 178); zo 16. decembra 2011, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Rada (T‑423/09, Zb. s. II‑8369, body 54 až 65), ako aj zo 7. februára 2013, Acron/Rada (T‑118/10). Táto vec je predmetom odvolania prebiehajúceho na Súdnom dvore (vec Acron/Rada, C‑216/13 P).
6 – Ú. v. ES L 336, 1994, s. 103, ďalej len „antidumpingový kódex z roku 1994“.
7 – Ú. v. ES L 336, s. 1; Mim. vyd. 11/021, s. 80.
8 – Pozri najmä rozsudok z 9. januára 2003, Petrotub a Republica (C‑76/00 P, Zb. s. I‑79, bod 56).
9 – Toto nariadenie bolo neskôr nahradené nariadením Rady (ES) č. 1225/2009 z 30. novembra 2009 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva (Ú. v. EÚ L 343, s. 51). Hlavné ustanovenia základného nariadenia relevantné v tejto veci ostali v novom nariadení nezmenené.
10 – Ú. v. ES L 211, s. 1; Mim. vyd. 11/038, s. 62.
11 – Nariadenie Komisie (ES) č. 230/2001 z 2. februára 2001 o uložení dočasného antidumpingového cla na dovozy niektorých železných alebo oceľových lán a káblov s pôvodom v Českej republike, Rusku, Thajsku a Turecku a o prijatí záväzkov ponúknutých niektorými vyvážajúcimi výrobcami v Českej republike a Turecku [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 34, s. 4).
12 – Ú. v. ES L 211, s. 47; Mim. vyd. 11/038, s. 81.
13 – Ďalej len „ČSPZ“.
14 – Pozri odôvodnenia 4 až 7 nariadenia č. 1279/2007.
15 – Pozri Oznámenie o iniciovaní čiastočnej pr[i]e[b]ežnej revízie antidumpingových opatrení platných pre dovozy určitých železných alebo oceľových lán a káblov pochádzajúcich z Ruska (Ú. v. EÚ C 202, 2004, s. 12).
16 – Ďalej len „SSM“.
17 – Pozri Oznámenie o platných antidumpingových opatreniach, pokiaľ ide o dovoz určitých železných alebo oceľových lán a káblov do Spoločenstva s pôvodom, inter alia, v Rusku: zmena názvu spoločnosti, od ktorej bol prijatý záväzok (Ú. v. EÚ C 51, 2006, s. 2).
18 – Oznámenie o začatí preskúmania v súvislosti s uplynutím platnosti antidumpingových opatrení uplatniteľných na dovoz železných alebo oceľových lán a káblov s pôvodom v Rusku, Thajsku a Turecku a čiastočného pr[i]e[b]ežného preskúmania antidumpingových opatrení uplatniteľných na dovoz určitých železných alebo oceľových lán a káblov s pôvodom v Turecku (Ú. v. EÚ C 181, 2006, s. 15).
19 – Pozri odôvodnenie 202 nariadenia č. 1279/2007.
20 – Rozhodnutie Komisie 2007/704/ES z 30. októbra 2007, ktorým sa zrušuje rozhodnutie 2001/602/ES (Ú. v. EÚ L 285, s. 52).
21 – Ďalej len „Valimar“.
22 – Ú. v. ES L 302, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307.
23 – Rozsudok z 9. marca 1994 (C‑188/92, Zb. s. I‑833).
24 – Toto konanie bolo v prejednávanej veci začaté 10. augusta 2004.
25 – Zmluva o pristúpení Bulharskej republiky k Európskej únii, podpísaná v Luxembursku 25. apríla 2005, nadobudla účinnosť v súlade s jej článkom 4 1. januára 2007 (Ú. v. EÚ L 157, 2005, s. 11), rovnako ako Akt o podmienkach pristúpenia Bulharskej republiky a Rumunska a o úpravách zmlúv, na ktorých je založená Európska únia (Ú. v. EÚ L 157, 2005, s. 203).
26 – Túto námietku nemožno uplatniť, ak návrh na posúdenie platnosti nebol podaný na základe žiadosti fyzickej alebo právnickej osoby, ale bol podaný ex offo vnútroštátnym súdom. Pozri rozsudok z 10. januára 2006, Cassa di Risparmio di Firenze a i. (C‑222/04, Zb. s. I‑289, body 72 až 74).
27 – Rozsudky z 12. decembra 1996, Accrington Beef a i. (C‑241/95, Zb. s. I‑6699, bod 15); z 11. novembra 1997, Eurotunnel a i. (C‑408/95, Zb. s. I‑6315, bod 29), ako aj z 23. februára 2006, Atzeni a i. (C‑346/03 a C‑529/03, Zb. s. I‑1875, body 30 až 34).
28 – Rozsudky z 30. januára 1997, Wiljo (C‑178/95, Zb. s. I‑585, bod 21); z 15. februára 2001, Nachi Europe (C‑239/99, Zb. s. I‑1197, bod 30); z 20. septembra 2001, Banks (C‑390/98, Zb. s. I‑6117, bod 111); z 22. októbra 2002, National Farmers’ Union (C‑241/01, Zb. s. I‑9079, body 35 a 36); z 18. júla 2007, Lucchini (C‑119/05, Zb. s. I‑6199, body 54 až 56); z 29. júna 2010, E a F (C‑550/09, Zb. s. I‑6213, body 46 až 48); zo 17. februára 2011, Bolton Alimentari (C‑494/09, Zb. s. I‑647, body 22 a 23); z 9. júna 2011, Comitato „Venezia vuole vivere“ a i./Komisia (C‑71/09 P, C‑73/09 P a C‑76/09 P, Zb. s. I‑4727, bod 58), ako aj z 27. novembra 2012, Pringle (C‑370/12, body 41 a 42).
29 – Rozsudok E a F (už citovaný, bod 52).
30 – Rozsudok Eurotunnel a i. (už citovaný, bod 28).
31 – Rozsudok Nachi Europe (už citovaný, body 38 až 40).
32 – Pozri analogicky rozsudok z 19. decembra 2013, Telefónica/Komisia (C‑274/12 P, body 36 a 58).
33 – Tu treba provizórne spresniť, že zmena okolností uvedená v článku 11 ods. 3 treťom pododseku základného nariadenia nemusí nevyhnutne zodpovedať zmene okolností uvedenej v článku 11 ods. 9 uvedeného nariadenia.
34 – Pozri článok 11 ods. 3 tretí pododsek základného nariadenia.
35 – Pozri odôvodnenie 4 nariadenia č. 1279/2007.
36 – Pozri odôvodnenie 13 nariadenia č. 1279/2007.
37 – Nariadenie č. 1279/2007 uvádza tieto dve ustanovenia základného nariadenia vo svojom odôvodnení.
38 – Toto výslovne vyplýva z článku 11 ods. 3 tretieho pododseku základného nariadenia, ktorý upravuje prípady, v ktorých existujúce antidumpingové opatrenie nie je alebo už nie je dostatočné na kompenzáciu dumpingu spôsobujúceho ujmu. Pozri v tejto súvislosti rozsudok z 11. februára 2010, Hoesch Metals and Alloys (C‑373/08, Zb. s. I‑951, body 76 až 78).
39 – Pozri najmä rozsudky zo 4. októbra 1983, Fediol/Komisia (191/82, Zb. s. 2913, bod 26), a z 27. septembra 2007, Ikea Wholesale (C‑351/04, Zb. s. I‑7723, bod 40).
40 – Pozri rozsudky zo 7. mája 1987, NTN Toyo Bearing a i./Rada (240/84, Zb. s. 1809, bod 19), ako aj Ikea Wholesale (už citovaný, bod 41).
41 – V súvislosti s týmto dvojitým preskúmaním pozri najmä bkp Development, Research & Consulting: Evaluation of the European Union’s Trade Defence Instruments. Final Evaluation Study, 27. februára 2012, zmluva č. SI2.581682, osobitne s. 402.
42 – Odôvodnenia 41 až 102 a osobitne 59 až 63 nariadenia č. 1279/2007.
43 – Odôvodnenia 103 až 134 a osobitne 107 až 112 nariadenia č. 1279/2007.
44 – Odôvodnenie 28 nariadenia č. 1279/2007 spresňuje, že toto obdobie trvalo od 1. júla 2003 do 30. júna 2004.
45 – Pozri odôvodnenie 61 nariadenia č. 1279/2007.
46 – To isté.
47 – Zmluva o pristúpení uvedených desiatich členských štátov k Európskej únii, podpísaná v Aténach 16. apríla 2003, nadobudla účinnosť v súlade s jej článkom 2 ods. 2 1. mája 2004 (Ú. v. EÚ L 236, 2003, s. 17), rovnako ako Akt o podmienkach pristúpenia Českej republiky, Estónskej republiky, Cyperskej republiky, Lotyšskej republiky, Litovskej republiky, Maďarskej republiky, Maltskej republiky, Poľskej republiky, Slovinskej republiky a Slovenskej republiky a o úpravách zmlúv, na ktorých je založená Európska únia (Ú. v. EÚ L 236, 2003, s. 33).
48 – Pozri odôvodnenie 63 nariadenia č. 1279/2007.
49 – Pozri odôvodnenie 107 nariadenia č. 1279/2007.
50 – Pozri odôvodnenie 110 nariadenia č. 1279/2007.
51 – Pozri odôvodnenie 61 poslednú vetu nariadenia č. 1279/2007.
52 – Pozri odôvodnenie 108 nariadenia č. 1279/2007.
53 – Inštitúcie dospeli k rovnakému záveru aj pri preskúmaní zrušenia antidumpingových opatrení. Pozri odôvodnenie 126 nariadenia č. 1279/2007.
54 – Pozri konkrétne záver uvedený v odôvodnení 112 nariadenia č. 1279/2007.
55 – Pozri rozsudok Súdneho dvora Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Rada (už citovaný, bod 17).
56 – Pozri v tomto zmysle tiež rozsudok Huvis/Rada (už citovaný, bod 41).
57 – Pozri rozsudok Súdneho dvora Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Rada (už citovaný, bod 19).
58 – Pozri najmä rozsudok z 1. apríla 1993, Findling Wälzlager (C‑136/91, Zb. s. I‑1793, bod 11).
59 – Pozri najmä rozsudok zo 16. septembra 2008, Isle of Wight Council a i. (C‑288/07, Zb. s. I‑7203, bod 25).
60 – Pozri rozsudky Pringle (už citovaný, bod 135), ako aj z 3. októbra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada (C‑583/11 P, bod 50).
61 – Predchádzajúce základné nariadenia neobsahovali rovnaké ustanovenia. Pozri najmä článok 14 nariadenia Rady (EHS) č. 2423/88 z 11. júla 1988 o ochrane pred dumpingovými alebo subvencovanými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho hospodárskeho spoločenstva [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 209, s. 1). Podobné pravidlo sa však nachádzalo v článku 16 uvedeného nariadenia, ktorý sa zaoberal vrátením neoprávnene zaplatených ciel.
62 – Nariadenie Rady z 22. decembra 1994 o ochrane pre dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 349, s. 1), článok 11 ods. 9.
63 – Okrem základného nariadenia pozri článok 11 ods. 9 nariadenia Rady (ES) č. 1225/2009 z 30. novembra 2009 o ochrane pre dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva (Ú. v. EÚ L 343, s. 51).
64 – Pozri oznámenie Komisie z 5. apríla 1994 s názvom „Vykonávacie právne predpisy k Uruguajskému kolu“ [KOM(1994) 414 v konečnom znení, s. 160 a nasl. a osobitne s. 212].
65 – V súvislosti s pozmeňujúcimi a doplňujúcimi návrhmi Európskeho parlamentu pozri legislatívne uznesenie o stanovisku Európskeho parlamentu k návrhu nariadenia Rady o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva (Ú. v. ES C 18, 1995, s. 66).
66 – V súvislosti s touto požiadavkou pozri najmä rozsudok Petrotub a Republica (už citovaný, bod 56).
67 – Oznámenie Komisie Rade a Európskemu parlamentu z 10. apríla 2013 o modernizácii nástrojov na ochranu obchodu – Prispôsobenie nástrojov na ochranu obchodu súčasným potrebám európskeho hospodárstva [COM(2013) 191 final]. Článok 1 ods. 5 písm. b) návrhu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa mení najmä nariadenie č. 1225/2009 [COM(2013) 192 final], predložený 10. apríla 2013, v dôsledku toho navrhuje jednoducho zrušiť článok 11 ods. 9 základného nariadenia. Proces prijímania nového nariadenia stále prebieha.
68 – Pozri najmä MÜLLER, W., KHAN, N., SCHARF, T.: EC and WTO Anti-Dumping Law. 2. vyd. Oxford University Press, 2009, č. 11.41, osobitne s. 521.
69 – Pozri najmä odôvodnenia 107 až 112 nariadenia č. 1279/2007.
70 – Vnútroštátny súd bez toho, aby ho citoval, odkazuje na už citovaný rozsudok Huvis/Rada. Navyše treba pripomenúť, že už citovaný rozsudok Súdneho dvora Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Rada bol vydaný až po tom, ako sa vnútroštátny súd obrátil na Súdny dvor s týmto návrh na začatie prejudiciálneho konania.
71 – Toto ustanovenie sa však uplatnilo voči iným podnikom. Pozri odôvodnenia 49, 81 a 87 nariadenia č. 1279/2007.
72 – Keďže antidumpingový kódex z roku 1994 neobsahoval obdobné pravidlo ako pravidlo zavedené v článku 11 ods. 9 základného nariadenia, logicky v ňom nie je uvedené nič v tejto súvislosti.
73 – Pozri analogicky rozsudky z 22. októbra 1991, Nölle (C‑16/90, Zb. s. I‑5163, body 11 až 13), a z 29. mája 1997, Rotexchemie (C‑26/96, Zb. s. I‑2817, body 9 až 12).