Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
ATHANASIOS
RANTOS
prednesené
26. februára
2026(1)
Veci C‑496/23 P a C‑497/23 P
Meta platforms Ireland Ltd, predtým Facebook Ireland Ltd
proti
Európskej komisii
„ Odvolanie – Hospodárska
súťaž – Článok 102 ZFEÚ – Zneužitie
dominantného
postavenia – Trh s údajmi – Správne
konanie – Nariadenie
(ES)
č. 1/2003 – Článok 18
ods. 3 – Rozhodnutie o žiadosti o informácie – Nevyhnutnosť
požadovaných
informácií – Proporcionalita – Právo
na
rešpektovanie
súkromného
života – Virtuálna
dátová
sála – Zásada
riadnej
správy
vecí
verejných – Profesijné
tajomstvo “
Úvod
1.        Meta Platforms Ireland Ltd (ďalej
len
„odvolateľka“)
sa
svojimi
odvolaniami
domáha
zrušenia
rozsudkov
Všeobecného
súdu
Európskej
únie z 24. mája
2023,
Meta Platforms Ireland/Komisia
(T‑452/20,
ďalej
len
„prvý
napadnutý
rozsudok“,
EU:T:2023:277), a Meta Platforms Ireland/Komisia
(T‑451/20,
ďalej
len
„druhý
napadnutý
rozsudok“,
EU:T:2023:276),
ktorými
Všeobecný
súd
zamietol
jej
žaloby o neplatnosť
rozhodnutí
Európskej
komisie
obsahujúcich
žiadosti o informácie
podľa
článku 18
ods. 3 a článku 24
ods. 1 písm. d)
nariadenia
(ES)
č. 1/2003(2),
ktoré
sa
týkali
poskytnutia
interných
dokumentov
odvolateľky v držbe
jej
zodpovedných
osôb,
ktoré
boli
vypracované v priebehu
viacerých
rokov a identifikované
na
základe
vyhľadávacích
pojmov
uvedených v týchto
rozhodnutiach
(ďalej
len
„sporné
rozhodnutia“)(3).
2.        Prejednávané odvolania
vyžadujú,
aby
Súdny
dvor
spresnil
rozsah
právomoci
Komisie
požadovať
informácie
od
podnikov
prostredníctvom
elektronického
vyhľadávania
založeného
na
kombinácii
vyhľadávacích
pojmov, a to
vrátane
dôverných
osobných
alebo
obchodných
informácií.
Právny rámec
3.        Článok 18
nariadenia č. 1/2003,
nazvaný
„Žiadosť o informácie“, v odsekoch
1
až
3
stanovuje:
„1.      Na
plnenie
povinností
prenesených
na
Komisiu
týmto
nariadením
môže
Komisia
jednoduchou
žiadosťou
alebo
rozhodnutím
požiadať
podniky a združenia
podnikov o poskytnutie
všetkých
nevyhnutných
informácií.
2.      Keď
je
poslaná
jednoduchá
žiadosť o informácie
podniku
alebo
združeniu
podnikov,
Komisia
určí
právny
základ a účel
žiadosti,
špecifikuje
aké
informácie
sa
požadujú a stanoví
lehotu,
počas
ktorej
majú
byť
informácie
poskytnuté, a pokuty
podľa článku 23
za
poskytnutie
nesprávnych
alebo
zavádzajúcich
informácií.
3.      Keď
Komisia
žiada
podnik
alebo
združenie
podnikov o poskytnutie
informácií
formou
rozhodnutia,
stanoví
právny
základ a účel
žiadosti,
špecifikuje
aké
informácie
sa
požadujú a stanoví
časový
limit,
počas
ktorého
majú
byť
informácie
poskytnuté.
Uvedie
tiež
pokuty
podľa článku 23 a upozorní
alebo
uloží
pokuty
podľa článku 24.
Ďalej
upozorní
na
právo
vzniesť
námietky
proti
rozhodnutiu
pred
Súdnym
dvorom
[Európskej
únie].“
Okolnosti predchádzajúce sporu a napadnuté rozsudky
4.        V nadväznosti
na
prvé
dva
súbory
žiadostí o informácie,
na
ktoré
odvolateľka
odpovedala
vo
viacerých
fázach(4),
Komisia
4. mája
2020
prijala
dve
pôvodné
rozhodnutia
Facebook
Marketplace a Facebook
Data,
ktorými
uložila
odvolateľke
povinnosť
poskytnúť
jej
požadované
informácie
pod
hrozbou
penále v prípade
neposkytnutia
úplných a správnych
informácií(5).
5.        Dňa 15. júla
2020
odvolateľka
podala
na
Všeobecný
súd
žaloby
proti
týmto
rozhodnutiam a samostatnými
podaniami
návrhy
na
nariadenie
predbežného
opatrenia, v nadväznosti
na
ktoré
predseda
Všeobecného
súdu
po
tom,
ako
nariadil
najmä
odklad
výkonu
uvedených
rozhodnutí
až
do
vydania
uznesení o ukončení
konania o nariadení
predbežného
opatrenia,
uzneseniami z 29. októbra
2020
nariadil
najmä
odklad
výkonu
týchto
rozhodnutí v rozsahu, v akom
sa
povinnosť v nich
uložená
týka
dokumentov,
ktoré
nemajú
súvislosť s obchodnými
činnosťami
odvolateľky a ktoré
obsahujú
citlivé
osobné
údaje
(ďalej
len
„chránené
dokumenty“),
kým
sa
zrealizuje
postup
virtuálnej
dátovej
sály
stanovený v týchto
uzneseniach(6).
6.        Dňa 11. decembra
2020
Komisia
prijala
pozmeňujúce
rozhodnutia
Facebook
Marketplace a Facebook
Data,
ktoré
okrem
toho,
že
uložili
odvolateľke
povinnosť
poskytnúť
požadované
informácie
pod
hrozbou
penále,
zahŕňali
postup
virtuálnej
dátovej
sály
stanovený v uzneseniach
vydaných v konaní o predbežnom
opatrení
na
účely
predloženia
chránených
dokumentov.
7.        Dňa
8. februára
2021
odvolateľka
na
základe článku 86
Rokovacieho
poriadku
Všeobecného
súdu
upravila
svoje
žaloby
tak,
aby
zohľadnili
prijaté
pozmeňujúce
rozhodnutia.
8.        Napadnutými
rozsudkami
Všeobecný
súd
zamietol
žaloby
podané
odvolateľkou v celom
rozsahu,
čím
zamietol
všetky
tri
žalobné
dôvody,
ktoré
uviedla a ktoré
boli
založené
po
prvé
na
nedostatku
odôvodnenia,
po
druhé
na
porušení
článku 18
nariadenia
č. 1/2003 a práva
na
obhajobu,
ako
aj
na
zneužití
právomoci a po
tretie
na
porušení
práva
na
rešpektovanie
súkromného
života,
zásady
proporcionality a práva
na
riadnu
správu
vecí
verejných.
Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov konania
9.        Dňa
3. augusta
2023
odvolateľka
podala
dve
odvolania
proti
napadnutým
rozsudkom.
Navrhuje,
aby
Súdny
dvor v prvom
rade
zrušil
napadnuté
rozsudky,
ďalej
zrušil
napadnuté
rozhodnutia
alebo
subsidiárne
vrátil
veci
Všeobecnému
súdu a napokon
uložil
Komisii
povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
10.      Komisia
navrhuje,
aby
Súdny
dvor
zamietol
odvolania a uložil
odvolateľke
povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
11.      Prednesy
účastníkov
konania a ich
odpovede
na
otázky,
ktoré
im
položil
Súdny
dvor,
boli
vypočuté
na
pojednávaní,
ktoré
sa
konalo
26. novembra
2025.
Analýza
12.      Odvolateľka
uvádza
na
podporu
oboch
svojich
odvolaní
tri
odvolacie
dôvody
založené v podstate
na
tom,
že
Všeobecný
súd
sa
dopustil
nesprávnych
právnych
posúdení, a to
po
prvé
keď
rozhodol,
že
určité
vyhľadávacie
pojmy
sú v súlade
so
zásadou
nevyhnutnosti,
po
druhé
keď
Komisii
nevytkol,
že
nevykonala
celkové
posúdenie
dodržania
zásady
nevyhnutnosti, a po
tretie
keď
rozhodol,
že
Komisia
môže
požadovať
dokumenty,
ktoré
obsahujú
tak
osobné
informácie,
ako
aj
informácie
súvisiace s obchodnou
činnosťou
odvolateľky
(ďalej
len
„zmiešané
dokumenty“),
bez
toho,
aby
stanovila
opatrenia
na
zabezpečenie
alebo
ochranu
osobných
informácií(7).
Úvodné pripomienky
13.      V prvom
rade
pripomínam,
že
článok 18
ods. 1
nariadenia
č. 1/2003
umožňuje
Komisii
jednoduchou
žiadosťou
alebo
rozhodnutím
požiadať
podniky a združenia
podnikov o poskytnutie
všetkých
nevyhnutných
informácií
na
plnenie
povinností
prenesených
na
ňu
týmto
nariadením(8). Článok 18
ods. 3
uvedeného nariadenia
predovšetkým
stanovuje,
že
Komisia
stanoví
právny
základ a účel
žiadosti,
špecifikuje,
aké
informácie
sa
požadujú, a stanoví
lehotu, v ktorej
majú
byť
informácie
poskytnuté.
14.      Konkrétnejšie
podľa
judikatúry
Súdneho
dvora
povinnosť
stanoviť
účel
žiadosti o informácie,
ktorý
je
rozhodujúcou
okolnosťou
na
posúdenie
nevyhnutnosti
informácií,
znamená,
že
Komisia
musí
vo
svojej
žiadosti
uviesť
predmet
vyšetrovania, a teda
spresniť
vytýkané
porušenie
pravidiel
hospodárskej
súťaže.
Komisia
však
nie
je
povinná
oznámiť
adresátovi takejto
žiadosti
všetky
informácie o údajných
porušeniach,
ktorými
disponuje,
ani
dôkladne z právneho
hľadiska
kvalifikovať
tieto
porušenia,
pokiaľ
jasne
uvedie
podozrenia,
ktoré
má v úmysle
preskúmať(9).
15.      V tejto
súvislosti
Komisia
môže
požadovať
len
oznámenie
informácií,
ktoré
jej
umožnia
overiť
jej
domnienky
týkajúce
sa
porušení,
ktoré
odôvodňujú
vedenie
vyšetrovania a sú
uvedené v žiadosti o informácie(10).
Vzhľadom
na
širokú
vyšetrovaciu
právomoc,
ktorú
Komisii
priznáva
nariadenie
č. 1/2003,
jej
však
prináleží,
aby
posúdila,
či
je
informácia
nevyhnutná
na
odhalenie
porušenia
pravidiel
Únie v oblasti
hospodárskej
súťaže(11).
16.      V druhom
rade
uvádzam,
že
preskúmanie
posúdenia
Komisie
týkajúceho
sa
nevyhnutnej
povahy
žiadosti o informácie
súdom
Únie
musí
byť
posúdené
vo
vzťahu k cieľu
uvedenému v tejto
žiadosti, t. j. k podozreniu z porušení,
ktoré
má
Komisia v úmysle
overiť.
Požiadavka
súvislosti
medzi
žiadosťou o informácie a porušením, o ktorom
existuje
podozrenie,
je
splnená,
ak
Komisia
môže v čase
podania
žiadosti
dôvodne
predpokladať,
že
táto
informácia
jej
môže
pomôcť
určiť
existenciu
tohto
porušenia(12).
17.      Konkrétnejšie
Súdny
dvor
má
jednak
za
úlohu
posúdiť s ohľadom na zásadu
nevyhnutnosti,
či
je
súvislosť
medzi
predpokladaným
porušením a požadovanými
informáciami
dostatočne
úzka
na
to,
aby
odôvodňovala
žiadosť
Komisie, a jednak
musí v súlade
so
zásadou
proporcionality
rozhodnúť,
či
úsilie,
ktoré
sa
od
podniku
požaduje,
je
vo
verejnom
záujme
odôvodnené a či
nie
je
neprimerané(13).
Na
účel
posúdenia
primeranosti
je
potrebné
predovšetkým
zvážiť
na
jednej
strane
verejný
záujem,
ktorý
opodstatňuje
vyšetrovanie
Komisie, a požiadavku,
aby
táto
inštitúcia
získala
informácie,
ktoré
jej
umožnia
plniť
úlohy
zverené
jej
Zmluvou o FEÚ, a na
druhej
strane
množstvo
práce,
ktorú
pre
podnik
vytvára
žiadosť o informácie(14).
18.      V treťom a poslednom
rade
zdôrazňujem,
že
posúdenie
skutkového
stavu
nepredstavuje
právnu
otázku,
ktorá
ako
taká
podlieha
preskúmaniu
Súdnym
dvorom, s výnimkou
prípadu
skreslenia
dôkazov
predložených
Všeobecnému
súdu(15),
pričom
odvolateľ
musí
preukázať
túto
skutočnosť
tým,
že
presne
označí
dôkazy,
ktoré
Všeobecný
súd
skreslil, a preukáže
pochybenia v rámci
posudzovania,
ktoré
podľa
jeho
názoru
viedli
Všeobecný
súd k tomuto
skresleniu(16).
19.      Dôvodnosť
argumentácie
odvolateľky
preskúmam
práve s ohľadom na túto
judikatúru.
O prvých odvolacích dôvodoch, ktoré sa týkajú posúdenia nevyhnutnosti informácií požadovaných Komisiou v sporných rozhodnutiach
20.      Prvé
odvolacie
dôvody
oboch
odvolaní(17) sú
založené
na
tom,
že
Všeobecný
súd
sa
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
keď
konštatoval,
že
vyhľadávacie
pojmy
uvedené v napadnutých
rozsudkoch
sú v súlade
so
zásadou
nevyhnutnosti
zakotvenou v článku 18
ods. 1 a 3
nariadenia
č. 1/2003(18).
Tieto
odvolacie
dôvody
sa
skladajú z troch,
resp.
štyroch
častí(19).
O relevantnosti vyhľadávacích pojmov použitých Komisiou
21.      V prvej a druhej
časti
prvého
odvolacieho
dôvodu
vo
veci C‑496/23 P,
ako
aj v prvej a tretej
časti
prvého
odvolacieho
dôvodu
vo
veci C‑497/23 P odvolateľka
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
dospel k nesprávnemu
záveru,
že
všetky
dokumenty
obsahujúce
vyhľadávacie
pojmy
identifikované v odvolaní ako „patriace do bežného jazyka“ možno
považovať
za
nevyhnutné
pre
vyšetrovania,
ktoré
viedli k sporným
rozhodnutiam
(ďalej
len
„sporné
vyšetrovania“(20)).
22.      V napadnutých
rozsudkoch
Všeobecný
súd v podstate
preskúmal
účel
uvedený v žiadosti o informácie, a to
podozrenia z porušení,
ktoré
mala
Komisia v úmysle
overiť(21), a dospel k záveru,
že
vzhľadom
na
okolnosti
pripomenuté
Komisiou,
ktoré
odvolateľka
nespochybnila,
táto
inštitúcia
tým,
že
ju
požiadala o predloženie
dokumentov
vyplývajúcich z použitia
skúmaných
vyhľadávacích
pojmov,
mohla v čase
napadnutých
rozhodnutí
dôvodne
predpokladať,
že
tieto
informácie
jej
môžu
pomôcť
určiť
existenciu
spomenutého
správania(22). Všeobecný
súd
tiež
vylúčil,
že
skúmané
vyhľadávacie
pojmy
nemusia
byť
vzhľadom
na
vysoký
počet
dokumentov
identifikovaných
na
základe
použitia
týchto
pojmov v súlade
so
zásadou
nevyhnutnosti(23).
23.      V tejto
súvislosti
na
úvod
pripomínam,
že
posúdenie
nevyhnutnosti
žiadosti o informácie
vykonané
Všeobecným
súdom
nepredstavuje v zmysle
judikatúry
uvedenej v bode 18
vyššie
právnu
otázku,
ktorá
ako
taká
podlieha
preskúmaniu
Súdnym
dvorom, s výnimkou
prípadu
skreslenia
dôkazov
predložených
Všeobecnému
súdu. V prejednávanej veci
sa
mi
zdá,
že
odvolateľka
netvrdí – a a fortiori ani
nepreukazuje
–,
že
Všeobecný
súd
skreslil
skutkové
okolnosti
alebo
dôkazy,
keď
konštatoval,
jednak
že
Komisia
vymedzila
vyhľadávacie
pojmy s prihliadnutím
na
dôkazy,
ktoré
mala k dispozícii a ktoré
súvisia s údajnými
porušeniami,
ktoré
sú
predmetom
sporných
vyšetrovaní, a jednak
že
samotná
skutočnosť,
že
použitie
skúmaných
vyhľadávacích
pojmov
vedie k identifikácii
množstva
irelevantných
dokumentov,
nespochybňuje
zákonnosť
sporných
rozhodnutí.
24.      V každom
prípade,
hoci
by
tvrdenia
uvedené
odvolateľkou
bolo
možné
zamietnuť
ako
neprípustné
len
na
tomto
základe, s cieľom
podať
Súdnemu
dvoru
vysvetlenie
považujem
za
užitočné
preskúmať
ich
dôvodnosť.
25.      Pokiaľ
ide v prvom
rade o nevyhnutnosť
skúmaných
vyhľadávacích
pojmov,
poznamenávam,
že
hoci,
ako
tvrdí
odvolateľka,
podľa
judikatúry
Súdneho dvora pripomenutej v bode 16
vyššie
samotná
súvislosť
medzi
dokumentom a údajným
porušením
nestačí
na
preukázanie
toho,
že
žiadosť
je
nevyhnutná, v tejto
judikatúre
sa
tiež
spresňuje,
že
takáto
súvislosť
je
preukázaná,
ak
Komisia
môže v čase
podania
žiadosti
dôvodne
predpokladať,
že
dokumenty
zodpovedajúce
predmetným
vyhľadávacím
pojmom
jej
môžu
pomôcť
určiť
existenciu
údajného
porušenia,
čo
Všeobecný
súd v prejednávanej veci
uviedol a odvolateľka
to
nespochybnila(24).
26.      V druhom
rade
konštatujem,
že
argumentácia
odvolateľky
sa v podstate
zakladá
na
skutočnosti,
že
vyhľadávacie
pojmy
vzhľadom
na
svoju
generickú
povahu
nevyhnutne
vedú k identifikácii
značného
počtu
dokumentov
irelevantných
pre
sporné
vyšetrovania,
čo
je
situácia,
ktorá
je
podľa
jej
názoru v rozpore
so
zásadou
proporcionality(25).
27.      V tejto
súvislosti
po
prvé
uvádzam,
že
na
to,
aby
žiadosť o informácie
založená
na
vyhľadávacích
pojmoch
spĺňala
kritériá
stanovené v článku 18
ods. 1
nariadenia
č. 1/2003,
nie
je
nutné,
aby
sa
všetky
identifikované
dokumenty – a dokonca
ani
len
významný
počet z nich – ukázali
ako
užitočné
na
účely
vyšetrovania(26).
Naopak
skutočnosť,
že
niektoré
identifikované
dokumenty,
či
dokonca
väčšina z nich,
sa
môžu
ukázať
ako
irelevantné
pre
vyšetrovanie,
ako
taká
nestačí
na
vyvodenie
záveru,
že
predmetné
vyhľadávacie
pojmy
nemajú
nijakú
súvislosť s porušením,
na
ktoré
má
Komisia
podozrenie(27).
Preskúmanie
nevyhnutnosti
(a primeranosti)
žiadosti o informácie
sa
totiž
nemôže
zakladať
na
čisto
kvantitatívnom
alebo
štatistickom
kritériu(28).
28.      Po
druhé
vzhľadom
na
konštatovanie
uvedené v predchádzajúcom
bode
týchto
návrhov
treba
zamietnuť
ako
neúčinné
tvrdenia
odvolateľky
založené
na
konkrétnych
príkladoch,
podľa
ktorých
určité
vyhľadávacie
pojmy
použité
Komisiou
viedli k množstvu
dokumentov,
ktoré
nie
sú
relevantné
pre
vyšetrovanie(29),
pričom
Komisia
toto
konštatovanie
nespochybňuje,
ale
stále
nepostačuje
na
spochybnenie
posúdenia
vykonaného
Všeobecným
súdom(30).
29.      Po
tretie
skutočnosť,
že
Komisia
mohla
použiť
špecifickejšie
pojmy
(alebo
kombinácie
pojmov)
alebo
primeranejšie
vyhľadávanie,
alebo
tiež
formulovať
svoje
žiadosti
tak,
aby
sa
mohli
primerane
zamerať
na
relevantné
dokumenty,
či
dokonca
stanoviť
filtre
alebo
iné
záruky,
nemôže
spochybniť
tento
záver.
Vzhľadom
na
judikatúru
Súdneho dvora uvedenú v bode 15
vyššie
totiž
prináleží
Komisii,
aby
vymedzila
svoje
vyšetrovacie
techniky a rozhodla, s prihliadnutím
na
dostupné
nepriame
dôkazy,
ako
získať
informácie
užitočné
pre
jej
vyšetrovanie.
Preto
bez
ohľadu
na
možnosť
formulovať
obmedzenejšie
žiadosti o informácie,
ak
sa
preukáže,
že
Komisia
mohla
dôvodne
predpokladať,
že
požadované
informácie
jej
môžu
pomôcť
pri
vyšetrovaní
údajného
porušenia,
jej
žiadosť
nemožno
spochybniť(31).
30.      Rovnako
poznamenávam,
ako
tvrdí
aj
Komisia a bez
toho,
aby
to
odvolateľka
spochybnila,
že v napadnutých
rozsudkoch
sú
uvedené
záruky,
ktoré
sa
vzťahujú
na
žiadosť o informácie, a to
predovšetkým v súlade s pozmeňujúcimi
rozhodnutiami(32),
ďalej s povinnosťou
zachovávať
profesijné
tajomstvo(33) a napokon s dôvernosťou
komunikácie
medzi
advokátmi a klientmi,
ako
aj s osvedčenými
postupmi
Komisie(34).
31.      V konečnom
dôsledku
sa
zdá,
že
odvolateľke
sa
nepodarilo
preukázať,
že
vyhľadávacie
pojmy
použité
Komisiou
nemôžu
viesť k dokumentom
relevantným
pre
vyšetrovanie,
čo
je
podľa
judikatúry
Súdneho
dvora
rozhodujúcim
kritériom
na
preukázanie
súvislosti
medzi
žiadosťou o informácie a údajným
porušením.
Tieto
pojmy
teda
spĺňajú
podmienky
stanovené v článku 18
ods. 1
nariadenia
č. 1/2003
bez
ohľadu
na
skutočnosť,
že
môžu
generovať
veľký
počet
dokumentov,
ktoré
nie
sú
relevantné
pre
vyšetrovanie,
čo
nestačí
na
spochybnenie
vyššie
uvedeného
záveru(35).
32.      V dôsledku
toho
navrhujem
zamietnuť
prvú
časť
prvého
odvolacieho
dôvodu v oboch
odvolaniach,
ako
aj
druhú
časť
prvého
odvolacieho
dôvodu
vo
veci C‑496/23 P a tretiu
časť
prvého
odvolacieho
dôvodu
vo
veci C‑497/23 P ako
neprípustné
alebo
nedôvodné.
O nedostatku odôvodnenia, pokiaľ ide o nevyhnutnosť obmedziť rozsah žiadosti o informácie
33.      V druhej
časti
prvého
odvolacieho
dôvodu
vo
veci C‑497/23 P odvolateľka
vytýka
Všeobecnému
súdu,
že
porušil
svoju
povinnosť
odôvodnenia,
keď
zamietol
tvrdenie
založené
na
tom,
že
Komisia
mala
obmedziť
rozsah
svojej
žiadosti(36).
34.      Na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdí
odvolateľka,
sa
mi
však
zdá,
že bod 136
druhého napadnutého rozsudku
nie
je
rozhodujúci.
Odôvodnenie
Všeobecného
súdu
je
totiž
podrobne
uvedené v bodoch 137 a 138
tohto
rozsudku, z ktorých
v podstate vyplýva,
že
odvolateľka
nemôže
tvrdiť,
že
Komisia
mala
obmedziť
rozsah
svojej
žiadosti,
keďže
na
jednej
strane
už
je
obmedzená
len
na
dvoch
depozitárov a obdobie
je
identické s obdobím,
ktorého
sa
týka
vyšetrovanie, a že
na
druhej
strane
Komisia
mohla v čase
rozhodnutia
Facebook
Data dôvodne
predpokladať,
že
požadované
informácie
môžu
byť
užitočné
pre
vyšetrovanie(37).
35.      V dôsledku
toho
navrhujem
zamietnuť
druhú
časť
prvého
odvolacieho
dôvodu
vo
veci C‑497/23 P ako
nedôvodnú.
O neexistencii záruk rovnocenných zárukám stanoveným pre inšpekcie
36.      V tretej
časti
prvého
odvolacieho
dôvodu
vo
veci C‑496/23 P a vo
štvrtej
časti
prvého
odvolacieho
dôvodu
vo
veci C‑497/23 P odvolateľka
vytýka
Všeobecnému
súdu,
že v napadnutých
rozsudkoch
zamietol
jej
tvrdenie,
podľa
ktorého
Komisia
porušila
zásadu
nevyhnutnosti
tým,
že
žiadala
predložiť
dokumenty
bez
toho,
aby
zaviedla
filtre
alebo
záruky
prinajmenšom
rovnocenné
zárukám,
aké
sa
poskytujú
podnikom v rámci
inšpekcií
vykonávaných
podľa článku 20
nariadenia
č. 1/2003(38).
37.      Všeobecný
súd v napadnutých
rozsudkoch
zdôraznil,
že v rámci
žaloby o neplatnosť
rozhodnutia o žiadosti o informácie
mu
neprináleží
preskúmať
zákonnosť
tohto
rozhodnutia
vzhľadom
na
právny
rámec
uplatniteľný
na
rozhodnutia
prijaté
na
iných
právnych
základoch,
akými
sú
rozhodnutia o inšpekcii.
Spomenul
tiež
záruky,
ktoré
považuje
za
primerané
pre
žiadosť o informácie
založenú
na
vyhľadávacích
pojmoch,
akou
je
žiadosť
predložená v prejednávanej veci(39).
38.      Odvolateľka
pritom
nespochybňuje
primeranosť
záruk
uvádzaných
Všeobecným
súdom(40),
ani
nepreukazuje,
že
Všeobecný
súd
sa
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
keď
rozhodol,
že
nie
je
povinný
overiť,
či
záruky
uplatnené v prejednávanej veci
sú
rovnocenné
zárukám
stanoveným v rámci
inšpekcií.
39.      Medzi
žiadosťou o informácie
podľa článku 18
nariadenia
č. 1/2003 a inšpekciou
na
základe článku 20
tohto
nariadenia
totiž
existujú
významné
rozdiely.
Hoci v priebehu
inšpekcie,
ktorá
sa
svojou
povahou
považuje
za
invazívnejšiu
ako
žiadosť o informácie(41),
majú
dotknuté
podniky
určité
procesné
záruky(42),
tieto
záruky
nie
sú
nevyhnutne
totožné
so
zárukami
uplatniteľnými na žiadosti o informácie.
40.      Konkrétnejšie v rámci
žiadosti o informácie
založenej
na
vyhľadávacích
pojmoch
má
adresát
dostatok
času
na
identifikáciu
identifikovaných
dokumentov a ich
preskúmanie
za
pomoci
svojich
advokátov
predtým,
ako
ich
zašle
Komisii(43).
Tejto žiadosti
vo
všeobecnosti
predchádzajú
neformálne
kontakty
medzi
Komisiou a podnikom,
ktorému
je
adresovaná,
alebo
jeho
externými
advokátmi(44).
Komisia
môže
okrem
toho
zaviesť
dodatočné
záruky
pre
určité
citlivé
dokumenty,
ako
je
postup
virtuálnej
dátovej
sály
zavedený v prejednávanej veci,
alebo
stanoviť,
že
tieto
dokumenty
budú
zaslané v podobe,
ktorá
neobsahuje
mená
dotknutých
osôb
ani
žiadne
informácie
umožňujúce
ich
identifikáciu.
Okrem
toho
časový
interval
medzi
doručením
žiadosti o informácie a lehotou
na
poskytnutie
dokumentov
poskytuje
adresátovi
tejto
žiadosti
možnosť
napadnúť
túto
žiadosť
na
Všeobecnom
súde a včas
požiadať o predbežné
opatrenia, k čomu v prejednávanej veci
skutočne
došlo.
Napokon
podnik,
ktorý
je
predmetom
vyšetrovania,
môže
nielen
odmietnuť
poskytnúť
dokumenty,
na
ktoré
sa
vzťahuje
ochrana
dôverných
informácií
medzi
advokátom a jeho
klientom,
ale
tiež
zaslať
Komisii
odôvodnenú
žiadosť o vrátenie
irelevantných
dokumentov a v prípade
zamietnutia
toto
rozhodnutie
napadnúť.
41.      V dôsledku
toho
navrhujem
zamietnuť
tretiu
časť
prvého
odvolacieho
dôvodu
vo
veci C‑496/23 P,
ako
aj
štvrtú
časť
prvého
odvolacieho
dôvodu
vo
veci C‑497/23 P ako
nedôvodné, a teda
zamietnuť
prvé
odvolacie
dôvody v týchto
dvoch
odvolaniach v celom
rozsahu.
O druhých odvolacích dôvodoch, ktoré sa týkajú celkového posúdenia zásady nevyhnutnosti
42.      V druhých
odvolacích
dôvodoch
oboch
odvolaní(45) odvolateľka v podstate
vytýka
Všeobecnému
súdu,
že
sa
dopustil
dvoch
nesprávnych
právnych
posúdení,
keď
konštatoval
jednak,
že celkové
posúdenie
dodržania
zásady
nevyhnutnosti
Komisiou
nie
je
vhodné,
aj
keby
bolo
možné,
pričom
neposkytol
nijaké
odôvodnenie,
pokiaľ
ide o uskutočniteľnosť
takéhoto
posúdenia(46), a jednak,
že
predmetom
preskúmania
dodržiavania
zásady
nevyhnutnosti,
ktoré
vykoná
Všeobecný
súd,
môžu
byť
len
tie
vyhľadávacie
pojmy,
ktoré
odvolateľka
konkrétne
spochybňuje.
Vo
veci C‑497/23 P odvolateľka
tiež
vytýka
Všeobecnému
súdu
ako
tretie
nesprávne
právne
posúdenie,
že
nepreskúmal
nevyhnutnosť
určitých
vyhľadávacích
pojmov
uvedených v žalobe v prvostupňovom
konaní.
43.      Všeobecný
súd v napadnutých
rozsudkoch v podstate
uviedol,
že
celkové
posúdenie
dodržania
zásady
nevyhnutnosti
Komisiou
nie
je
vhodné,
aj
keby
bolo
možné, a že
predmetom
preskúmania
dodržiavania
zásady
nevyhnutnosti,
ktoré
vykoná
Všeobecný
súd,
môžu
byť
len
tie
vyhľadávacie
pojmy,
ktoré
odvolateľka
konkrétne
spochybňuje(47).
44.      V tejto
súvislosti
uvádzam,
že
odvolateľka
spochybnila
len
niekoľko z vyhľadávacích
pojmov
použitých
Komisiou, t. j. približne
130 a 250
pre
obe
príslušné
skupiny,
ktoré
viedli k takmer
590 a 2 500
kombináciám(48).
Zdá
sa
mi
však
problematické
tvrdiť,
že
Všeobecný
súd
mohol
na
základe
týchto
niekoľkých
pojmov
vykonať
celkové
posúdenie
nevyhnutnosti
požadované
odvolateľkou(49).
Inak
povedané,
aj
keby
sa
tých
niekoľko
vyhľadávacích
pojmov
spochybnených
odvolateľkou
považovalo
za
pojmy
príliš
všeobecné
alebo
nedostatočne
cielené,
pričom v prejednávanej veci
nejde o takýto
prípad(50),
nebolo
by
možné
predpokladať,
že
všetky
pojmy
vrátane
tých,
ktoré
nie
sú
spochybnené,
by
mali
byť
posúdené
rovnako(51).
45.      Takýto
záver
nemôže
spochybniť
skutočnosť,
na
ktorú
poukázala
odvolateľka,
že
Komisia
požiadala o sprístupnenie
bez
výnimky
všetkých
dokumentov,
ktoré
mali v držbe
piati,
resp.
traja
depozitári,
ako
aj
ich
predchodcovia a ich
právni
nástupcovia
za
obdobie
piatich,
resp.
siedmich
rokov a ktoré
boli
identifikované
prostredníctvom
vyhľadávania
týkajúceho
sa
určitého
počtu
údajne
bežných
alebo
veľmi
rozšírených
pojmov.
Pokiaľ
totiž
Komisia
mohla v čase
podania
žiadosti
dôvodne
predpokladať,
že
informácie
založené
na
skúmaných
vyhľadávacích
pojmoch
jej
môžu
pomôcť
určiť
existenciu
stíhaného
porušenia(52),
počet
depozitárov
(navyše
obmedzený),
ako
aj
relevantné
obdobie
(ktoré
nie
je
vzhľadom
na
priemernú
dĺžku
vyšetrovaní v oblasti
hospodárskej
súťaže
neprimerané)
podľa
môjho
názoru
nemajú
vplyv
na
nevyhnutnosť
žiadosti, a to
aj
vzhľadom
na
zavedené
záruky,
najmä
postup
virtuálnej
dátovej
sály(53).
46.      Okrem
toho,
pokiaľ
ide o skutočnosť,
že
Všeobecný
súd v druhom
napadnutom
rozsudku
nepreskúmal
nevyhnutnosť
určitých
vyhľadávacích
pojmov(54),
zdá
sa
mi,
že
zo
žaloby v prvostupňovom
konaní
vyplýva,
že
odvolateľka
netvrdila,
že
vyhľadávacie
pojmy
sú
príliš
všeobecné a necielené,
ale
len
zdôraznila,
že
identifikujú
niektoré
irelevantné
dokumenty,
čo
vzhľadom
na
moju
analýzu
rozvinutú v bodoch 26 a 27
vyššie
nemôže
stačiť
na
spochybnenie
zákonnosti
napadnutých
rozsudkov.
47.      Navrhujem
preto
zamietnuť
druhé
odvolacie
dôvody v oboch odvolaniach ako
nedôvodné.
O tretích odvolacích dôvodoch, ktoré sa týkajú zaobchádzania so zmiešanými dokumentmi
48.      V tretích
odvolacích
dôvodoch
oboch
odvolaní(55) odvolateľka
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
sa
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
keď
rozhodol,
že
Komisia
mohla
požadovať
zmiešané
dokumenty
bez
toho,
aby
stanovila
záruky
alebo
opatrenia
na
ochranu
osobných
informácií(56).
Tieto
odvolacie
dôvody
sa
skladajú z troch
častí(57).
49.      Na
úvod
poznamenávam,
že
spracúvanie
osobných
údajov
Komisiou
je
potrebné a inherentné
jej
funkcii,
keď
plní
úlohy,
ktoré
jej
boli
zverené
ako
orgánu
verejnej
moci
poverenému
vykonávaním
pravidiel
Únie v oblasti
hospodárskej
súťaže. V tejto
súvislosti
článok 5 ods. 1 písm. a)
EUDPR
stanovuje,
že
spracúvanie
osobných
údajov
je
zákonné
vtedy a v tom
rozsahu,
keď
je
okrem
iného
potrebné
na
splnenie
úlohy
realizovanej
vo
verejnom
záujme
alebo
pri
výkone
verejnej
moci
zverenej
inštitúcii
alebo
orgánu
Únie(58).
O okolnosti, že analýza Všeobecného súdu sa obmedzila na článok 9 GDPR a článok 10 EUDPR
50.      V prvej
časti
tretích
odvolacích
dôvodov
oboch
odvolaní
odvolateľka v podstate
tvrdí,
že
Súdny
dvor
sa
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
keď
dospel k záveru,
že
vylúčenie
zmiešaných
dokumentov z virtuálnej
dátovej
sály
je
nevyhnutné a primerané,
pričom
obmedzil
svoje
preskúmanie
na
zmiešané
dokumenty
uvedené
ako
príklady a na
jedinú
otázku,
či
tieto
dokumenty
obsahujú
„citlivé“
osobné
údaje,
na
ktoré
sa
vzťahuje článok 9 ods. 1
GDPR a článok 10 ods. 1
UEDPR, a keď
rozhodol,
že
tieto
dokumenty
takéto
údaje
neobsahujú(59),
bez
toho,
aby
svoje
preskúmanie
rozšíril
na
údajné
porušenie
základných
práv
na
ochranu
súkromného
života
zakotvených v článku 7 Charty
základných
práv
Európskej
únie
(ďalej
len
„Charta“) a v článku 8 Európskeho
dohovoru o ochrane
ľudských
práv a základných
slobôd,
podpísaného v Ríme
4. novembra
1950
(ďalej
len
„EDĽP“)(60).
51.      V napadnutých
rozsudkoch
Všeobecný
súd
na
účely
preskúmania
zlučiteľnosti
sporných
rozhodnutí s článkom 7
Charty
posúdil,
či
tieto
rozhodnutia
spĺňajú
podmienky
uvedené v článku 52
ods. 1
Charty,
vrátane
podmienky
primeranosti
zásahu
do
súkromného
života(61).
Všeobecný
súd
na
tento
účel
preskúmal
nevyhnutnosť
zásahu,
najmä
pokiaľ
ide o vylúčenie
určitých
kategórií
dokumentov z postupu
virtuálnej
dátovej
sály(62).
Všeobecný
súd
po
tom,
ako
poznamenal,
že
prináleží
odvolateľke,
aby
posúdila,
či
dokument
obsahujúci
citlivé
osobné
údaje
má
súvislosť s jej
obchodnými
činnosťami,
konštatoval,
že
je
vylúčené,
že
by
dokumenty
uvedené v žalobe
obsahovali
citlivé
osobné
údaje v zmysle
článku 9
ods. 1
GDPR a článku 10
ods. 1
EUDPR, a následne
uviedol,
že
odvolateľka
nemôže
vyvodiť
len z prijatia
napadnutého
rozhodnutia,
že
predloženie
dokumentov,
ktoré
neboli
preskúmané
vo
virtuálnej
dátovej
sále,
predstavovalo
porušenie
práva
na
rešpektovanie
jej
súkromného
života a súkromného
života
dotknutých
osôb(63).
52.      V tejto
súvislosti v prvom
rade
zdôrazňujem,
že
na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdí
odvolateľka,
Všeobecný
súd
nekonštatoval,
že článok 9 ods. 1
GDPR a článok 10 ods. 1
EUDPR
vytvorili
„výlučný
režim
ochrany
práv
na
rešpektovanie
súkromného
života“,
ale
len
to,
že
tieto
ustanovenia
sú
relevantné
na
posúdenie
otázky,
či
napadnuté
rozhodnutia
spĺňajú
zásadu
proporcionality v zmysle článku 52 ods. 1
Charty(64).
53.      Ďalej
pripomínam,
že
Všeobecný
súd
preskúmal,
či
zmiešané
dokumenty
uvedené
ako
príklad v žalobách
obsahujú
citlivé
osobné
údaje,
ako
sú
vymedzené v článku 9
ods. 1
GDPR a v článku 10
ods. 1
EUDPR, a dospel k záveru,
že
tieto
dokumenty
nemajú
podliehať
postupu
virtuálnej
dátovej
sály v súlade s uzneseniami o nariadení
predbežného
opatrenia(65),
pričom
odvolateľka
tento
záver v rámci
svojich
dvoch
odvolaní
nespochybňuje(66).
54.      Napokon
zastávam
názor,
že
skutočnosť,
že
dokument
neobsahuje
citlivé
osobné
údaje,
na
ktoré
sa
vzťahuje
článok 9
ods. 1
GDPR ako aj článok 10
ods. 1
EUDPR, a nepodlieha
postupu
virtuálnej
dátovej
sály,
neznamená,
že
tento
dokument
nie
je
primerane
chránený(67).
Okrem
toho,
hoci
to uznesenia o nariadení
predbežného
opatrenia
výslovne
nespresňujú,
zdá
sa
mi,
že
postup
virtuálnej
dátovej
sály
je
odôvodnený
len v prípade
dokumentov,
ktoré
by
pri
uplatnení
GDPR a EUDPR v zásade
nemali
byť
spracúvané,
teda
dokumentov
obsahujúcich
citlivé
osobné
údaje v zmysle
týchto
nariadení.
Naproti
tomu
je
nevyhnutné,
aby
Komisia
mala
prístup k zmiešaným
dokumentom
napriek
„hlboko
intímnej a súkromnej
povahe
osobných
informácií“,
ktoré
podľa
odvolateľky
obsahujú,
keďže
tieto
dokumenty
majú
obsahovať
aj
informácie
užitočné
pre
vyšetrovanie, a to
za
predpokladu,
že
sa s nimi
bude
zaobchádzať v súlade s právami
dotknutých
osôb(68).
55.      Tento
záver
nemôže
spochybniť
rozsudok
zo 4. októbra
2024,
Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokus o prístup k osobným
údajom
uloženým v mobilnom
telefóne)(69),
ani
dvoje
návrhy,
ktoré
predniesla
generálna
advokátka
Medina v spojených
veciach
Imagens Médicas Integradas a i.(70),
na
ktoré
sa
odvolateľka
odvolávala
na
pojednávaní.
Na
jednej
strane
totiž
poznatky
vyvodené z tohto
rozsudku – ktorý v kontexte
trestných
činov
podmieňuje
možnosť
prístupu k osobným
údajom
nachádzajúcim
sa v mobilnom
telefóne
predchádzajúcim
preskúmaním
zo
strany
súdu
alebo
nezávislého
správneho
orgánu, s výnimkou
riadne
odôvodneného
naliehavého
prípadu –,
podľa
môjho
názoru
nemožno
preniesť
na
vyšetrovania
vedené v oblasti
hospodárskej
súťaže(71).
Na
druhej
strane
tieto
návrhy
potvrdzujú
zákonnosť
zaistenia
elektronickej
pošty
medzi
manažérmi a zamestnancami
podniku
na
základe
rozhodnutia o inšpekcii
prijatého v rámci
vyšetrovania
údajného
porušenia
článkov 101 a 102 ZFEÚ za
predpokladu,
že
toto
rozhodnutie
zaručuje
najmä,
že
zhromažďovanie
osobných
údajov a prístup k nim, a to
aj
doplnkovo
pri
vyhľadávaní
obchodných
informácií,
je
obmedzené
na
to,
čo
je
striktne
nevyhnutné
pre
predmet
vyšetrovania a slúži
výlučne
na
jeho
účely(72).
56.      V dôsledku
toho
navrhujem
zamietnuť
prvú
časť
tretích
odvolacích
dôvodov v oboch
odvolaniach
ako
nedôvodnú.
O existencii zmiešaných dokumentov obsahujúcich chránené údaje
57.      V druhej
časti
tretieho
odvolacieho
dôvodu
oboch
odvolaní
odvolateľka
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
uplatnil
nesprávne
právne
kritérium,
keď
vylúčil,
že
zmiešané
dokumenty
skúmané v napadnutých
rozsudkoch
by
mohli
obsahovať
osobné
informácie
chránené článkom 7 Charty a článkom 8 ods. 1
EDĽP(73).
58.      V tejto
súvislosti
treba
uznať,
že
Všeobecný
súd v napadnutých
rozsudkoch
nevyslovil
názor,
že
skúmané
dokumenty
neobsahujú
osobné
údaje v zmysle
ustanovení,
na
ktoré
sa
odvoláva
odvolateľka.
Naproti
tomu
konštatoval,
že
tieto
dokumenty
neobsahujú
citlivé
osobné
údaje v zmysle článku 9 ods. 1
GDPR ako aj článku 10 ods. 1
EUDPR, a preto
sú
vylúčené z postupu
virtuálnej
dátovej
sály.
59.      Okrem
toho v rozpore s tým,
čo
uvádza
odvolateľka,
sa
zdá
byť
zrejmé,
že
Všeobecný
súd
vychádzal z predpokladu,
že
povinnosť
poskytnúť
zmiešané
dokumenty
predstavuje
(alebo
prinajmenšom
môže
predstavovať)
zásah
do
práva
na
rešpektovanie
súkromného
života,
čo
ho
viedlo k tomu,
aby
preskúmal,
či
sú
sporné
rozhodnutia v súlade s článkom 7 Charty a spĺňajú
podmienky
stanovené v článku 52 ods. 1
Charty(74).
60.      V dôsledku
toho
navrhujem
zamietnuť
druhú
časť
tretích
odvolacích
dôvodov v oboch
odvolaniach
ako
nedôvodnú.
O neexistencii záruk, pokiaľ ide o zmiešané dokumenty
61.      V tretej
časti
tretieho
odvolacieho
dôvodu
oboch
odvolaní
odvolateľka
tvrdí,
že
sporné
rozhodnutia
neposkytujú
primerané
záruky
na
ochranu
osobných
informácií
obsiahnutých v dokumentoch
preskúmaných v bodoch 181
až
183,
resp.
229
až
237
napadnutých
rozsudkov a že
zásah
do
práva
na
rešpektovanie
súkromného
života
nebol
ani
primeraný,
ani
nevyhnutný
na
dosiahnutie
akéhokoľvek
legitímneho
cieľa(75).
62.      V tejto
súvislosti
pripomínam,
že
na
jednej
strane
skutočnosť,
že
Komisia
mohla
pristúpiť k rozsiahlejšiemu
použitiu
postupu
virtuálnej
dátovej
sály
(alebo
že
Všeobecný
súd
mohol
uložiť
povinnosť
takéhoto
rozsiahlejšieho
použitia
tohto
postupu),
nemá vplyv na dostatočnosť ochrany, ktorá sa poskytuje zmiešaným
dokumentom(76), a že
na
druhej
strane
okolnosť,
že
niektoré,
ak
nie
väčšina, z dokumentov
identifikovaných
na
základe
žiadosti
Komisie
sa
môžu
ukázať
ako
irelevantné
pre
sporné
vyšetrovania,
sama
osebe
nemá
vplyv
na
nevyhnutnosť a primeranosť
tejto
žiadosti(77).
63.      V dôsledku
toho
navrhujem
zamietnuť
tretiu
časť
tretích
odvolacích
dôvodov v oboch
odvolaniach
ako
nedôvodnú, a teda
zamietnuť
tretie
odvolacie
dôvody v týchto
dvoch
odvolaniach v celom
rozsahu.
Návrh
64.      Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
obe
odvolania
zamietol.
1      Jazyk
prednesu:
francúzština.
2      Nariadenie
Rady
zo
16. decembra
2002 o vykonávaní
pravidiel
hospodárskej
súťaže
stanovených v článkoch
[101 a 102 ZFEÚ]
(Ú. v. ES L 1,
2003,
s. 1;
Mim.
vyd.
08/002,
s. 205).
3      Ide
jednak o rozhodnutie C(2020) 3013
zo 4. mája
2020
(vec
AT.40684 – Facebook
Marketplace)
(ďalej
len
„pôvodné
rozhodnutie Facebook
Marketplace“),
zmenené
rozhodnutím C(2020) 9229 z 11. decembra
2020
(ďalej
len
„pozmeňujúce
rozhodnutie
Facebook
Marketplace“)
(ďalej
spoločne
len
„rozhodnutie
Facebook
Marketplace“), a jednak o rozhodnutie C(2020) 3011
zo 4. mája
2020
(vec
AT.40628 – Praktiky
Facebooku v oblasti
dát)
(ďalej
len
„pôvodné
rozhodnutie
Facebook
Data“),
zmenené
rozhodnutím C(2020) 9231 z 11. decembra
2020
(ďalej
len
„pozmeňujúce
rozhodnutie
Facebook
Data“)
(ďalej
spoločne
len
„rozhodnutie
Facebook
Data“).
4      Tieto
žiadosti
viedli k prijatiu
dvoch
samostatných
rozhodnutí,
jedného
podľa článku 18
ods. 3
nariadenia
č. 1/2003 a druhého
podľa
článku 18
ods. 2
tohto
nariadenia.
Prvá
obsahovala
viac
ako
100
otázok
týkajúcich
sa
rôznych
aspektov
činností a ponuky
produktov
odvolateľky,
zatiaľ
čo
druhá
obsahovala
83
otázok
týkajúcich
sa
Facebook
Marketplace,
sociálnych
sietí a poskytovateľov
online
inzerátov.
5      V ten
istý
deň
zaslal
generálny
riaditeľ
generálneho
riaditeľstva
(GR)
Komisie
pre
hospodársku
súťaž
odvolateľke
listy, v ktorých
navrhol
odlišný
postup
na
predloženie
dokumentov,
ktoré
podľa
odvolateľky
obsahovali
len
osobné
informácie,
ktoré
vôbec
nesúviseli s jej
obchodnými
činnosťami.
Spresnil,
že
tieto
dokumenty
mali
byť
založené
do
spisu
až
po
ich
preskúmaní
vo
virtuálnej
dátovej
sále.
6      Uznesenia
Facebook
Ireland/Komisia
(T‑451/20 R,
EU:T:2020:515 a T‑452/20 R,
EU:T:2020:516)
(ďalej
spoločne
len
„uznesenia o nariadení
predbežného
opatrenia“). V rámci
postupu
virtuálnej
dátovej
sály,
ktorý
vychádzal z návrhu
generálneho
riaditeľa
GR
pre
hospodársku
súťaž
spomenutého v predchádzajúcej
poznámke
pod
čiarou,
odvolateľka
identifikovala
dokumenty
obsahujúce
dotknuté
údaje,
ktoré
boli
Komisii
odoslané
na
samostatnom
elektronickom
nosiči a následne
umiestnené
do
virtuálnej
dátovej
sály,
ktorá
bola
prístupná
čo
najmenšiemu
počtu
členov
personálu
poverených
vyšetrovaním, a to
za
prítomnosti
(virtuálnej
alebo
fyzickej)
zodpovedajúceho
počtu
advokátov
odvolateľky.
Členovia
personálu
poverení
vyšetrovaním
preskúmali a vybrali
predmetné
dokumenty,
pričom
pred
tým,
než
pridali
dokumenty
považované
za
relevantné
do
zložky,
dali
advokátom
odvolateľky
možnosť
sa k nim
vyjadriť. V prípade
nesúhlasu s kvalifikáciou
dokumentu
mali
advokáti
odvolateľky
právo
vysvetliť
dôvody
svojho
nesúhlasu a v prípade,
ak
tento
nesúhlas
pretrvával,
odvolateľka
mohla
požiadať
riaditeľa
pre
informácie,
komunikáciu a médiá
generálneho
riaditeľstva
Komisie
pre
hospodársku
súťaž o rozhodnutie
sporu.
7      Na
rozdiel
od
chránených
dokumentov
uvedených v bode 5 vyššie
zmiešané
dokumenty
nepodliehajú
postupu
virtuálnej
dátovej
sály.
8      Ako
sa
totiž
uvádza v odôvodnení
23
nariadenia č. 1/2003,
Komisia
musí
mať v celej
Únii
právomoc
požadovať
informácie,
ktoré
sú
potrebné
na
odhalenie
praktík
zakázaných článkami 101 a 102 ZFEÚ.
9      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 10. marca 2016,
HeidelbergCement/Komisia
(C‑247/14 P,
EU:C:2016:149,
body 20 a 21,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
Ako
tvrdí
Komisia,
platí
to
tým
skôr,
ak
je
žiadosť o informácie,
tak
ako v prejednávanej veci,
prijatá v počiatočnom
štádiu
konania,
keďže
od
Komisie
nemožno
požadovať,
aby
vo
fáze
predbežného
vyšetrovania
uviedla
okrem
domnienok
týkajúcich
sa
porušenia,
ktoré
chce
overiť,
aj
nepriame
dôkazy,
teda
údaje,
ktoré
ju
viedli k záveru o možnom
porušení
článkov 101 a 102 ZFEÚ,
keďže
takáto
povinnosť
by
spochybnila
rovnováhu,
ktorú
stanovuje
judikatúra
medzi
zachovaním
účinnosti
vyšetrovania a zachovaním
práva
na
obhajobu
dotknutého
podniku
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Všeobecného
súdu
zo 14. marca 2014,
Cementos Portland Valderrivas/Komisia, T‑296/11,
EU:T:2014:121,
bod 37).
10      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 10. marca 2016,
HeidelbergCement/Komisia
(C‑247/14 P,
EU:C:2016:149,
bod 23).
11      Preto
aj v prípade,
že
Komisia
už
disponuje
nepriamymi
dôkazmi,
prípadne
dôkazmi o tom,
že
došlo k porušeniu,
môže
legitímne
považovať
za
nevyhnutné
požiadať o dodatočné
informácie,
ktoré
jej
umožnia
lepšie
rozoznať
rozsah
tohto
porušenia a určiť
jeho
trvanie
alebo
okruh
dotknutých
podnikov
(pozri
rozsudok z 28. januára
2021,
Qualcomm a Qualcomm Europe/Komisia, C‑466/19 P,
ďalej
len
„rozsudok
Qualcomm“,
EU:C:2021:76,
bod 69,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
12      Pozri
rozsudok
Qualcomm,
bod 70,
a
citovaná
judikatúra.
Súdny
dvor
konkrétne
odkazuje
na
bod 21
rozsudku z 19. mája
1994,
SEP/Komisia
(C‑36/92 P,
EU:C:1994:205), v ktorom
sa
odkazuje
na
bod 21
návrhov,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Jacobs vo
veci
SEP/Komisia
(C‑36/92 P,
EU:C:1993:928),
ktorý v podstate
spresnil,
že
samotná
súvislosť
medzi
dokumentom a údajným
porušením
nestačí
na
odôvodnenie
žiadosti o poskytnutie
tohto
dokumentu,
keďže
táto
súvislosť
musí
byť
taká,
aby
Komisia
mohla v čase
podania
žiadosti
dôvodne
predpokladať,
že
dokument
jej
pomôže
určiť
existenciu
údajného
porušenia.
13      Pozri v tomto
zmysle
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Wahl vo
veci
Buzzi Unicem/Komisia
(C‑267/14 P,
EU:C:2015:696,
bod 48).
14      Pozri v tomto
zmysle
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Wahl vo
veci
Buzzi Unicem/Komisia
(C‑267/14 P,
EU:C:2015:696,
bod 100).
Generálny
advokát
najmä
spresnil,
pokiaľ
ide o verejný
záujem,
že
čím
škodlivejšie
je
predpokladané
porušenie
pre
hospodársku
súťaž,
tým
viac
by
mala
Komisia
mať
právo
očakávať,
že
podnik
vynaloží
úsilie s cieľom
poskytnúť
požadované
informácie v rámci
plnenia
svojej
povinnosti
aktívnej
spolupráce, a pokiaľ
ide o vytvorené
množstvo
práce,
že
čím
väčšie
je
množstvo
práce,
ktorá
presmeruje
pozornosť
zamestnancov
podniku z ich
bežných
obchodných
úloh a pridáva
ďalšie
náklady,
tým
viac
sa
bude
žiadosť o informácie
považovať
za
neprimeranú.
15      V súlade s článkom 256 ZFEÚ,
článkom 58
prvým
odsekom
Štatútu
Súdneho
dvora
Európskej
únie a článkom 168
ods. 1 písm. d)
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora.
Podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora,
ak
Všeobecný
súd
zistil
alebo
posúdil
skutkový
stav,
Súdny
dvor
má
podľa článku 256 ZFEÚ len
právomoc
preskúmať
právnu
kvalifikáciu
tohto
skutkového
stavu a právne
následky,
ktoré z neho
boli
vyvodené
(pozri
najmä
rozsudok
Qualcomm,
bod 42,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
16      Toto
skreslenie
okrem
toho
musí
zjavne
vyplývať z dokumentov v spise
bez
toho,
aby
bolo
potrebné
vykonať
nové
posúdenie
skutkových
okolností a dôkazov
(pozri
najmä
rozsudok
Qualcomm,
bod 43,
a
citovanú
judikatúru).
Požiadavky
vyplývajúce z týchto
ustanovení
preto
nespĺňa
odvolanie,
ktoré
sa
bez
toho,
aby
obsahovalo
argumentáciu
osobitne
smerujúcu k označeniu
právnych
vád,
ktoré
sa
nachádzajú v napadnutom
rozsudku,
obmedzuje
na
opakovanie
alebo
doslovné
reprodukovanie
žalobných
dôvodov a tvrdení
už
uvedených
pred
Všeobecným
súdom,
vrátane
tých,
ktoré
vychádzali
zo
skutočností
týmto
súdom
výslovne
zamietnutých.
Takéto
odvolanie
totiž v skutočnosti
sleduje
iba
opätovné
posúdenie
žaloby
podanej
na
Všeobecný
súd,
čo
nepatrí
do
právomoci
Súdneho
dvora
(pozri
najmä
rozsudok
Qualcomm,
bod 45,
a
citovanú
judikatúru).
17      Tieto
odvolacie
dôvody
zodpovedajú
vo
veci C‑496/23 P druhej
podčasti prvej
časti
prvého
žalobného
dôvodu v prvostupňovom
konaní a vo
veci C‑497/23 P druhej
podčasti prvej
časti
druhého
žalobného
dôvodu v prvostupňovom
konaní.
18      Pozri
najmä
body 87
až
108,
resp.
132
až
155
napadnutých
rozsudkov.
19      Tieto
časti
sa v podstate
týkajú
irelevantnosti
vyhľadávacích
pojmov
použitých
Komisiou
(prvá a druhá
časť
prvého
odvolacieho
dôvodu
vo
veci C‑496/23 P,
ako
aj
prvá a tretia
časť
prvého
odvolacieho
dôvodu
vo
veci C‑497/23 P),
vady
odôvodnenia,
pokiaľ
ide o existenciu
iných a primeranejších
možností
vyhľadávania
(druhá
časť
prvého
odvolacieho
dôvodu
vo
veci C‑497/23 P) a skutočnosti,
že
Všeobecný
súd
nerozhodol,
že
záruky
porovnateľné
so
zárukami
uplatniteľnými
na
rozhodnutia o inšpekcii
sa
uplatňujú
aj
na
žiadosti o informácie
(tretia
časť
prvého
odvolacieho
dôvodu
vo
veci C‑496/23 P a štvrtá
časť
prvého
odvolacieho
dôvodu
vo
veci C‑497/23 P).
20      Prvá
časť
prvého
odvolacieho
dôvodu v oboch
veciach
je
založená
na
tom,
že
Všeobecný
súd
nesprávne
rozhodol,
že
Komisia
mohla
dôvodne
predpokladať,
že
vyhľadávacie
pojmy
jej
môžu
pomôcť
určiť,
či
došlo k stíhanému
správaniu,
zatiaľ
čo
druhá
časť
prvého
odvolacieho
dôvodu
vo
veci C‑496/23 P a tretia
časť
prvého
odvolacieho
dôvodu
vo
veci C‑497/23 P sú
založené
na
tom,
že
Všeobecný
súd
nesprávne
rozhodol,
že
dokumenty
možno
považovať
za
irelevantné
pre
vyšetrovanie
až
po
použití
vyhľadávacích
pojmov v databázach
odvolateľky.
Odvolateľka
konkrétne
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
sa
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
keď v bodoch 92
až
95,
99 a 103
prvého
napadnutého
rozsudku, ako aj v bodoch 134,
138,
140,
143 a 146
druhého
napadnutého
rozsudku v podstate
konštatoval,
že
zásada
nevyhnutnosti
bola
dodržaná
jednoducho
preto,
že
Komisia
mohla
dôvodne
predpokladať,
že
vyhľadávacie
pojmy
jej
môžu
pomôcť
určiť,
či
došlo k správaniu
vytýkanému
Komisiou v sporných
rozhodnutiach.
Všeobecný
súd
nepripísal
nijaký
význam
(alebo
prinajmenšom
dostatočný
význam)
skutočnosti,
že
neprimerane
všeobecné
vyhľadávacie
pojmy,
ktoré
Komisia
zvolila,
by
pri
uplatnení
na
všetky
dokumenty
adresátov
za
celé
dotknuté obdobie
museli
viesť k identifikácii
prevažnej
väčšiny
dokumentov,
ktoré
by
vôbec
nesúviseli
so spornými vyšetrovaniami
(a mnohé z nich
by
obsahovali
citlivé
osobné
alebo
obchodne
dôverné
informácie), a to
za
okolností,
keď
si
Komisia
bola
vopred
vedomá,
že
jej
prístup
musí
viesť k takýmto
výsledkom.
21      Pozri body 89
až
97
prvého
napadnutého
rozsudku,
ktoré
odkazujú
na
odôvodnenia
1 a 2
rozhodnutia
Facebook
Marketplace,
ako
aj
body 134
až
147
druhého
napadnutého
rozsudku,
ktoré
odkazujú
na
odôvodnenie
4
body i) a iii)
rozhodnutia Facebook
Data.
Konkrétne v prvom
napadnutom
rozsudku
Všeobecný
súd v podstate
opísal,
ako
podľa
Komisie
skúmané
vyhľadávacie
pojmy
súvisia s vyšetrovaním
Facebook
Marketplace
(pozri
najmä
bod 89
tohto
rozsudku,
pokiaľ
ide o pojmy
„marketplace + advertising“,
„marketplace & grow*“,
„marketplace +insight*“, „marketplace + advantage“ a „marketplace + looked at“, „marketplace + quality“ a „commerce + advantage“,
ako
aj
bod 93
uvedeného
rozsudku,
pokiaľ
ide o pojem
„commerce + awareness“).
Rovnako v druhom
napadnutom
rozsudku
Všeobecný
súd
spresnil,
ako
predmetné
vyhľadávacie
pojmy
súvisia s vyšetrovaním
Facebook
Data (pozri
najmä
bod 134
tohto
rozsudku,
pokiaľ
ide o pojem
„big
question“, ako aj body 139
až
147
uvedeného
rozsudku,
pokiaľ
ide o pojmy
„for free“,
„shut*
down“ a „not good for us“).
22      Pozri body 92,
95 a 96
prvého
napadnutého
rozsudku,
ako
aj bod 138
druhého
napadnutého
rozsudku
(na
ktorý
odkazujú
aj body 140,
143 a 146
tohto
rozsudku).
23      Pozri bod 99,
resp. 154
napadnutých
rozsudkov, v ktorých
Všeobecný
súd
najmä
spresnil,
že
samotná
skutočnosť,
že
použitie
vyhľadávacích
pojmov
vedie k identifikácii
množstva
dokumentov, z ktorých
niektoré
sa
následne
ukážu
ako
irelevantné
pre
sporné
vyšetrovania,
sama
osebe
nestačí
na
vyvodenie
záveru,
že
predmetné
vyhľadávacie
pojmy
nemajú
nijakú
súvislosť s porušením,
na
ktoré
má
Komisia
podozrenie.
24      Odvolateľka
naopak v podstate
uznáva,
že
kritériom,
ktoré
sa
uplatňuje v ustálenej
judikatúre
Súdneho
dvora
na
preukázanie
nevyhnutnosti
žiadosti o informácie,
je
skutočnosť,
že
Komisia
môže v čase
podania
žiadosti
dôvodne
predpokladať,
že
informácie
jej
pomôžu
určiť
existenciu
údajného
porušenia, a nie
skutočnosť,
že
všetky
dokumenty
vyplývajúce z tejto
žiadosti
sú
nevyhnutné
na
účely
sporných
vyšetrovaní.
25      Okrem
toho
Všeobecný
súd
sa
údajne
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia
(v bode 99,
resp.
150
napadnutých
rozsudkov),
keď
rozhodol,
že
dokumenty
možno
považovať
za
irelevantné
pre
vyšetrovanie
až
po
použití
vyhľadávacích
pojmov v databázach
odvolateľky.
26      Okrem
toho
na
rozdiel
od
tvrdení
odvolateľky z napadnutých
rozsudkov
nevyplýva,
že
Všeobecný
súd
dospel k záveru,
že
všetky
dokumenty
obsahujúce
vyhľadávacie
pojmy
použité
Komisiou
možno
považovať
za
nevyhnutné
pre
sporné
vyšetrovania.
Ako
zdôrazňuje
Komisia,
tvrdenie
odvolateľky
sa
nesprávne
zakladá
na
myšlienke,
že
žiadosť o informácie
založená
na
vyhľadávacích
pojmoch
spĺňa
požiadavku
nevyhnutnosti
stanovenú v článku 18
nariadenia
č. 1/2003
len
vtedy,
ak
možno
očakávať,
že
všetky
identifikované
dokumenty
(ak
nie
väčšina
alebo
určitý
počet z nich)
budú
užitočné
pre
vyšetrovanie
vedené
Komisiou.
27      Pozri bod 99
napadnutého
rozsudku.
Ako
tvrdí
Komisia,
skutočnosť,
že
niektoré
identifikované
dokumenty,
či
dokonca
väčšina z nich,
sa a posteriori
môžu
ukázať
ako
neužitočné
pre
sporné
vyšetrovania,
je
totiž
bežným
znakom
každého
vyšetrovania.
Odlišný
prístup
by
neprimerane
obmedzil
právomoci
vyšetrovacieho
orgánu.
Ako
zdôrazňuje
Komisia,
napríklad v rámci
informácií
na
účely
daňového
zisťovania v rámci
smernice
Rady
2011/16/EÚ z 15. februára
2011 o administratívnej
spolupráci v oblasti
daní a zrušení
smernice
77/799/EHS
(Ú. v. EÚ L 64,
2011,
s. 1),
zmenenej
smernicou
Rady
2014/107/EÚ z 9. decembra
2014
(Ú. v. EÚ L 359,
2014,
s. 1),
Súdny
dvor
rozhodol,
že
pojem
„predvídateľne
relevantné
informácie“
má
umožniť
dožadujúcemu
orgánu
vyžiadať
si a získať
všetky
informácie, o ktorých
sa
môže
dôvodne
domnievať,
že
sa
ukážu
ako
relevantné
na
účely
jeho
zisťovania,
pričom
jediným
obmedzením
je,
že
tento
orgán
nesmie
vyžadovať
informácie,
ktoré
nie
sú
relevantné
pre
toto
zisťovanie, a vnútroštátny
súd
má
za
úlohu
zistiť,
či
sa
predmetné
informácie
jednoznačne
nezdajú
byť
úplne
pozbavené
predvídateľnej
relevantnosti
[pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo 6. októbra
2020,
État luxembourgeois (Právo
na
opravný
prostriedok
proti
žiadosti o informácie v oblasti
daní), C‑245/19 a C‑246/19,
EU:C:2020:795,
body 110
až
116,
ako
aj
citovanú
judikatúru].
Súdny
dvor
tiež
spresnil,
že
skutočnosť,
že
určité
predvídateľne
relevantné
informácie,
ktorých
sa
týka
žiadosť o informácie,
uvedené v žiadosti o informácie
sa
napokon
ukážu
ako
irelevantné
na
účely
zisťovania,
nemá
nijaký
vplyv
na
zákonnosť
tejto
žiadosti
(pozri v tomto
zmysle body 121
až
123
tohto
rozsudku).
28      Okrem
toho
odvolateľka v odpovedi
na
otázku
položenú
na
pojednávaní
odpovedala,
že
nepovažuje
za
možné
vymedziť
kvantitatívne
kritérium
umožňujúce
určiť,
či
je
žiadosť o informácie
primeraná.
29      Týmito
príkladmi
sa
odvolateľka
usiluje
vo
veci C‑496/23 P preukázať,
že
skutočnosť,
že
Komisia
identifikovala
tri
štúdie
obsahujúce
pojem
„insight“,
neznamená,
že
akýkoľvek dokument
obsahujúci
pojmy
„marketplace + insight*“
bez
ohľadu
na
jeho
predmet
alebo
dátum
za
obdobie
piatich
rokov
jej
môže
pomôcť
určiť
existenciu
stíhaného
správania a že
použitie
iných
vyhľadávacích
pojmov
(konkrétne
„commerce + advantage*“
a „*commerce + awareness“)
tiež
viedlo k veľkému
počtu
dokumentov,
ktoré
nie
sú
relevantné
pre
vyšetrovanie.
Vo
veci C‑497/23 P tvrdí,
že
Všeobecný
súd
jednak
nesprávne
považoval
vyhľadávací
pojem
„big
question“
za
nevyhnutný,
lebo
obomi
depozitármi
boli
dvaja
verejní
činitelia s veľmi
významnými
funkciami u odvolateľky,
takže
vyhľadávanie
tohto
pojmu
vo všetkých
ich
dokumentoch
za
niekoľko
rokov
nevyhnutne
vedie k identifikácii
veľkého
počtu
irelevantných
dokumentov
(bod 137
druhého
napadnutého
rozsudku), a jednak
ignoroval
dôkazy,
ktoré
pred
uskutočnením
akéhokoľvek
vyhľadávania
preukazujú,
že
vyhľadávací
pojem
„big
question“
vedie k identifikácii
veľkého
počtu
dokumentov.
30      Okrem
toho
ako je spresnené v bode 17
vyššie
zváženie
na
jednej
strane
verejného
záujmu
opodstatňujúceho
vyšetrovanie
Komisie a jej
povinnosť
získať
informácie,
ktoré
jej
umožnia
plniť
úlohy
zverené
jej
Zmluvou o FEÚ, a na
druhej
strane
pracovnej
záťaže,
ktorú
pre
podnik
vytvára
žiadosť o informácie,
si
vyžaduje
posúdenie
prípadných
ťažkostí
odvolateľky
spôsobených
nadmerným
počtom
dokumentov,
ktoré
má
predložiť,
odvolateľka
však
takéto
ťažkosti
nepreukázala.
31      Okrem
toho
odvolateľka
netvrdí,
že
použitie
vyhľadávacích
pojmov
je
vo
svojej
podstate
nezákonné, a uznáva,
že
skutočnosť,
že
použitie
takýchto
pojmov
môže
nevyhnutne
viesť k dokumentom
irelevantným
pre
vyšetrovanie,
nevylučuje
existenciu
súvislosti
medzi
žiadosťou o informácie a údajným
porušením.
32      Pozri bod 159,
resp.
217
napadnutých
rozsudkov. V pozmeňujúcich
rozhodnutiach
sa
okrem
iného
stanovuje,
že
chránené
dokumenty
môžu
byť
poskytnuté v podobe,
ktorá
neobsahuje
mená
dotknutých
osôb
ani
žiadne
informácie
umožňujúce
ich
identifikáciu,
prostredníctvom
virtuálnej
dátovej
sály
prístupnej
čo
najmenšiemu
počtu
členov
personálu
povereného
vyšetrovaním
za
(virtuálnej
alebo
fyzickej)
prítomnosti
zodpovedajúceho
počtu
advokátov
odvolateľky.
33      Pozri bod 200,
resp.
255
napadnutých
rozsudkov.
Úradníci a zamestnanci
Komisie
spravidla
podliehajú
prísnym
povinnostiam
zachovávať
profesijné
tajomstvo,
ktoré
im
zakazujú
zverejniť
dôverné
informácie
získané v odpovedi
na
žiadosť o informácie, a to
aj
po
odchode
zo
služby,
ako
aj
použiť
ich
na
iné
účely,
než
na
ktoré
boli
získané.
34      Pozri bod 107,
resp.
154
napadnutých
rozsudkov.
Podnik,
ktorého
sa
vyšetrovanie
týka,
má
možnosť
odmietnuť
poskytnúť
dokumenty,
na
ktoré
sa
vzťahuje
ochrana
dôverných
informácií
medzi
advokátom a jeho
klientom.
Okrem
toho
môže
tiež
zaslať
Komisii
odôvodnenú
žiadosť o vrátenie
dokumentov,
ktoré
sú
identifikované
ako
irelevantné,
pričom v takom
prípade
by
Komisia
bola
povinná
preskúmať
takúto
žiadosť a prípadne
vrátiť
irelevantné
dokumenty v súlade s oznámením
Komisie o osvedčených
postupoch
vedenia
konania
podľa článkov 101 a 102 ZFEÚ (Ú. v. EÚ C 308,
2011,
s. 6).
35      Pozri bod 27
vyššie.
Okrem
toho,
pokiaľ
ide o tvrdenie
odvolateľky
založené
na
tom,
že
Všeobecný
súd
sa v bode 89
prvého
napadnutého
rozsudku
jednoducho
len
stotožnil s argumentáciou
Komisie
bez
toho,
aby
preskúmal
tvrdenie,
podľa
ktorého
vyhľadávacie
pojmy
uvedené
Komisiou
nevyhnutne
viedli k identifikácii
značného
počtu
dokumentov,
ktoré
sú
pre
vyšetrovanie
irelevantné,
alebo
aby
poskytol
vysvetlenia v tejto
súvislosti,
treba
uviesť,
že
ako
vyplýva z bodu 90
tohto
rozsudku,
Všeobecný
súd
sa
obmedzil
na
konštatovanie,
že
odvolateľka
nespochybnila
tvrdenia
Komisie
týkajúce
sa
relevantnosti
skúmaných
vyhľadávacích
pojmov.
Okrem
toho,
pokiaľ
ide o tvrdenie,
podľa
ktorého
vysvetlenia
Komisie
zhrnuté v bode 89
uvedeného rozsudku,
ktoré
neboli
spochybnené
odvolateľkou v prvostupňovom
konaní,
boli
predložené až
v štádiu vyjadrenia k žalobe,
stačí
pripomenúť,
že
hoci
je
Komisia v rámci
rozhodnutia o žiadosti o informácie v zmysle
článku 18
ods. 3
nariadenia
č. 1/2003
povinná
uviesť
predmet
svojho
vyšetrovania, a teda
spresniť
vytýkané
porušenie
pravidiel
hospodárskej
súťaže,
nie
je
povinná
oznámiť
adresátovi
rozhodnutia o žiadosti o informácie
všetky
informácie o údajných
porušeniach,
ktorými
disponuje,
ani
dôkladne z právneho
hľadiska
kvalifikovať
tieto
porušenia,
pokiaľ
jasne
uvedie
podozrenia,
ktoré
má v úmysle
preskúmať
(pozri v tomto
zmysle
judikatúru
Súdneho dvora uvedenú v bode 16
vyššie).
36      Odvolateľka
v tejto súvislosti odkazuje
na bod 136
druhého
napadnutého
rozsudku,
ako
aj
na body 140,
143 a 146
tohto
rozsudku,
ktoré
sa
obmedzujú
na
odkaz
na bod 136
tohto
rozsudku.
37      Okrem
toho body 140,
143 a 146
druhého
napadnutého
rozsudku
výslovne
odkazujú
na body 137 a 138
tohto
rozsudku.
Taktiež v rozsahu, v akom
odvolateľka
vo
svojej
replike
tvrdí,
že v bodoch 137 a 138
uvedeného
rozsudku
nie
je
vysvetlené,
prečo
odvolateľka
nemôže
tvrdiť,
že
Komisia
mala
obmedziť
svoju
žiadosť
na
e‑mailové
správy,
ktoré
odkazujú
na
tento
pôvodný
e‑mail
alebo s ním
súvisia,
alebo
inak
podstatne
obmedziť
svoju
žiadosť,
treba
konštatovať,
že
toto
tvrdenie
je
neprípustné,
keďže
predstavuje
nový
dôvod
uvádzaný
odvolateľkou,
ktorá
navyše
nespochybňuje
nedostatok
odôvodnenia,
ale
skôr
jeho
dôvodnosť. V každom
prípade
uvedené
tvrdenie
možno
zamietnuť
na
základe
rovnakej
logiky
ako
tvrdenie
uvedené v bode 29
vyššie.
38      Pozri body 105 a 106,
resp.
152 a 153
napadnutých
rozsudkov.
39      Pozri bod 107,
resp.
154
napadnutých
rozsudkov.
40      Pozri bod 30
vyššie.
41      V rámci
týchto
inšpekcií
totiž
úradníci
Komisie
zasahujú
neohlásene v priestoroch
podniku a môžu
získať
veľký
počet
dokumentov,
ktoré
môžu
byť
relevantné, a niekedy
dokonca
kopírujú
celé
pevné
disky
počítačov
niektorých
zamestnancov
dotknutého
podniku.
42      Napríklad
dokumenty
neobchodnej
povahy
sú z vyšetrovania
Komisie
vylúčené a podniky,
ktoré
sú
predmetom
inšpekcie,
môžu
využívať
právnu
pomoc
(pozri
najmä
uznesenia o nariadení
predbežného
opatrenia, bod 45 a citovanú
judikatúru).
43      Okrem
toho,
ako
bolo
uvedené v bode 107,
resp. 154
napadnutých
rozsudkov,
advokáti
podniku
majú
možnosť
odmietnuť
poskytnúť
dokumenty,
na
ktoré
sa
vzťahuje
ochrana
dôverných
informácií
medzi
advokátom a jeho
klientom,
bez
toho,
aby
museli
využiť
postup
zapečatenej
obálky
stanovený v judikatúre
vyplývajúcej z rozsudku
Všeobecného
súdu
zo 17. septembra
2007,
Akzo Nobel Chemicals a Akcros Chemicals/Komisia
(T‑125/03 a T‑253/03,
EU:T:2007:287,
body 83 a 84).
44      Dotknutý
podnik
alebo
jeho
externí
advokáti
môžu
najmä
vopred
konzultovať s Komisiou
rozsah
žiadosti a výber
vyhľadávacích
pojmov,
ako
aj
požiadať
túto
inštitúciu o predĺženie
lehoty
na
odpoveď
alebo o následnú
zmenu
rozhodnutia.
45      Tieto
odvolacie
dôvody
zodpovedajú
prvej
podčasti prvej
časti
prvých
žalobných
dôvodov
oboch
žalôb v prvostupňovom
konaní,
ktorá
bola
preskúmaná v bodoch 71
až
86,
resp.
116
až
131
napadnutých
rozsudkov.
46      Uvádza
najmä,
že v rámci
žaloby o neplatnosť
obmedzenej
na
50
strán
(podľa
Praktických
vykonávacích
ustanovení
Rokovacieho
poriadku
Všeobecného
súdu)
nebolo
možné
preukázať,
že
každý z vyhľadávacích
pojmov
povedie k predloženiu
neužitočných a irelevantných
informácií.
47      Pozri body 75
až
79,
resp.
120
až
124
napadnutých
rozsudkov.
Všeobecný
súd
tiež
spresnil,
že
okolnosť,
že
určité
vyhľadávacie
pojmy
môžu
byť
príliš
neurčité,
nemá
vplyv
na
skutočnosť,
že
iné
vyhľadávacie
pojmy
môžu
byť
dostatočne
presné a cielené, a môže
viesť
len k čiastočnému
zrušeniu
sporných
rozhodnutí.
48      Okrem
toho
odvolateľka
tvrdeniami
uvedenými v rámci
prvej
časti
svojho
prvého a druhého
žalobného
dôvodu v prvostupňovom
konaní
sa v podstate
len
obmedzila
na
tvrdenie,
že
pôvodné
rozhodnutie
porušuje
článok 18
ods. 3
nariadenia
č. 1/2003 v rozsahu, v akom
vyžaduje
predloženie
mnohých
dokumentov,
ktoré
nie
sú
relevantné
pre
sporné
vyšetrovanie.
Druhá
časť
prvých
odvolacích
dôvodov
založená
na
údajnom
nedostatku
celkového
posúdenia
je
len
rozvinutím
týchto
tvrdení v odpovedi
na body 71
až
79,
resp.
116
až
124
napadnutých
rozsudkov,
ktoré
nasledujú
po
názve
„O dosahu
tvrdení
žalobkyne a identifikácii
spochybnených
vyhľadávacích
pojmov“ a neodpovedajú
na
konkrétne
výhrady,
ale
predstavujú
určitú
premisu k odpovedi
Všeobecného
súdu
na
prvú
časť
prvého a druhého
žalobného
dôvodu.
49      Ak
odvolateľka v podstate
tvrdí,
že
by
malo
byť
možné
spochybniť
zákonnosť
prístupu
prijatého
Komisiou
ako
celku, a nielen
zákonnosť
konkrétnych
vyhľadávacích
pojmov,
nerozumiem,
ako
by
zákonnosť
takéhoto
celkového
prístupu
mohla
byť
spochybnená
len
na
základe
konkrétne
spochybnených
vyhľadávacích
pojmov, a to
tým
skôr,
ako
uviedol
Všeobecný
súd,
že
Komisia
mohla v čase
podania
žiadosti
dôvodne
predpokladať,
že
dokumenty
zodpovedajúce
predmetným
vyhľadávacím
pojmom
jej
môžu
pomôcť
určiť
existenciu
stíhaného
porušenia
(pozri bod 25
vyššie).
Podľa
môjho
názoru
by
situácia
mohla
byť
odlišná
len
vtedy,
keby
sa
preukázalo,
že
Komisia
mohla
dôvodne
predpokladať,
že
použité
vyhľadávacie
pojmy
neprinesú
nijaké
užitočné
výsledky
pre
sporné
vyšetrovania.
50      Ako
vyplýva z analýzy
prvých
odvolacích
dôvodov
prejednávaných odvolaní,
odvolateľka
nepreukázala,
že
Všeobecný
súd
sa
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
keď
zamietol
tieto
odvolacie
dôvody,
pokiaľ
ide o vyhľadávacie
pojmy,
ktoré
spochybňuje.
51      Okrem
toho,
ako
poznamenala
Komisia,
je
pravdepodobné,
že
odvolateľka
sa
rozhodla
spochybniť
vyhľadávacie
pojmy,
ktoré
považuje
za
najvšeobecnejšie a najmenej
cielené
spomedzi
všetkých
týchto
pojmov.
Napokon,
pokiaľ
ide o prekážku
uvádzanú
odvolateľkou, a to
obmedzenie
počtu
strán
pre
žalobu o neplatnosť
stanovené v bode 105
Praktických
vykonávacích
ustanovení
Rokovacieho
poriadku
Všeobecného
súdu
uplatniteľných
ratione temporis (ktorý
zodpovedá bodu 156 v súčasnosti
platného
znenia),
treba
konštatovať,
že
toto
obmedzenie
nie
je
absolútne,
keďže bod 106
týchto
ustanovení
(zodpovedajúci bodu 157 v súčasnosti
platného
znenia)
umožňuje
prekročiť
tento
maximálny
počet
strán v osobitne
zložitých
právnych
alebo
skutkových
veciach.
52      Pozri bod 16
vyššie.
53      Okrem
toho
odvolateľka
netvrdí,
že
žiadosť o informácie
jej
spôsobila
neprimeranú
pracovnú
záťaž (pozri
bod 17
vyššie).
54      Ide
konkrétne o vyhľadávacie
pojmy
uvedené v poznámkach
pod
čiarou
95,
97 a 99
žaloby v prvostupňovom
konaní.
55      Tieto
odvolacie
dôvody
zodpovedajú
podčasti prvej
časti
druhých a tretích
žalobných
dôvodov v prvostupňovom
konaní.
56      Pozri body 177
až
185,
resp.
224
až
239
napadnutých
rozsudkov.
57      Prvá
časť
je
založená
na
tom,
že
analýza
Všeobecného
súdu
sa
obmedzila
na
článok 9
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2016/679 z 27. apríla
2016 o ochrane
fyzických
osôb
pri
spracúvaní
osobných
údajov a o voľnom
pohybe
takýchto
údajov,
ktorým
sa
zrušuje
smernica
95/46/ES
(všeobecné
nariadenie o ochrane
údajov) (Ú. v. EÚ L 119,
2016, s. 1,
ďalej
len
„GDPR“) a článok 10
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2018/1725 z 23. októbra
2018 o ochrane
fyzických
osôb
pri
spracúvaní
osobných
údajov
inštitúciami,
orgánmi,
úradmi a agentúrami
Únie a o voľnom
pohybe
takýchto
údajov,
ktorým
sa
zrušuje
nariadenie
(ES) č. 45/2001 a rozhodnutie č. 1247/2002/ES
(Ú. v. EÚ L 295,
2018, s. 39)
(ďalej
len
„EUDPR“),
druhá
na
existencii
zmiešaných
dokumentov
obsahujúcich
chránené
údaje a tretia
na
neexistencii
záruk,
pokiaľ
ide o zmiešané
dokumenty.
58      Okrem
toho,
ako
pripomenul
Všeobecný
súd v bode 200,
resp.
255
napadnutých
rozsudkov,
treba
poznamenať,
že
úradníci a zamestnanci
Komisie
podliehajú
prísnym
povinnostiam
zachovávať
profesijné
tajomstvo
podľa článku 339 ZFEÚ,
ako
aj článku 28
nariadenia č. 1/2003 a sú
viazaní článkom 17
Služobného
poriadku
úradníkov
Európskej
únie,
ktorý
im
zakazuje, a to
aj
po
odchode
zo služby,
akékoľvek
zverejnenie
informácií,
ktoré
získali
pri
vykonávaní
služby,
pokiaľ
takéto
informácie
už
neboli
zverejnené
alebo
sprístupnené
verejnosti.
59      Pozri body 180
až
183,
resp.
228
až
232
napadnutých
rozsudkov.
60      Odvolateľka
vo
svojich
piatich
tvrdeniach
konkrétne
zdôrazňuje
jednak
(prvé a druhé
tvrdenie),
že
nič
neumožňuje
tvrdiť,
že článok 9 ods. 1
GDPR a článok 10 ods. 1
EUDPR
vytvorili
výlučný
režim
ochrany
práv
na
rešpektovanie
súkromného
života,
ani
že v súlade s článkom 52 ods. 1
Charty
majú
GDPR
alebo
EUDPR
za
cieľ
obmedziť
rozsah
práv
na
rešpektovanie
súkromného
života
chránených
Chartou, a jednak
(tretie
až
piate
tvrdenie),
že
judikatúra
Európskeho
súdu
pre
ľudské
práva a judikatúra
Súdneho
dvora
ukazujú,
že
ochrana
práva
na
rešpektovanie
súkromného
života
presahuje
osobitné
kategórie
osobných
údajov
uvedené v článku 9 ods. 1
GDPR a že
dodržiavanie
pravidiel v oblasti
spracúvania
údajov
sa
líši
od
ochrany
základných
práv.
61      Všeobecný
súd
preskúmal
po
prvé
existenciu
právneho
základu
zásahu
do
súkromného
života
(body 137
až
147,
resp.
184
až
194
napadnutých
rozsudkov),
po
druhé
sledovanie
cieľov
všeobecného
záujmu
uznaných
Úniou
(body 148
až
151,
resp.
195
až
198
týchto
rozsudkov),
po
tretie
rešpektovanie
podstaty
práva
na
rešpektovanie
súkromného
života
(bod 152,
resp.
199
uvedených
rozsudkov) a po
štvrté
primeranosť
zásahu
do
súkromného
života
(body 153
až
196,
resp.
200
až
251
týchto
rozsudkov).
Po
piate
tiež
preskúmal
tvrdenia
odvolateľky
týkajúce
sa
neprimeranosti
alebo
nedostatočnosti
profesijného
tajomstva
na
zabezpečenie
účinnej
ochrany
súkromného
života
osôb
dotknutých
spornými
vyšetrovaniami a ich
osobných
údajov
(body 197
až
209,
resp.
252
až
264
napadnutých
rozsudkov).
62      Konkrétnejšie,
pokiaľ
ide o primeranosť
zásahu,
Všeobecný
súd
preskúmal v prvom
rade
primeranosť
zásahu
(bod 155,
resp.
202
napadnutých
rozsudkov), v druhom
rade
jeho
nevyhnutnosť,
pokiaľ
ide
po
prvé o nedostatočnú
úroveň
ochrany
postupu
virtuálnej
dátovej
sály
(body 157
až
176,
resp.
204
až
223
týchto
rozsudkov),
po
druhé o vylúčenie
určitých
kategórií
dokumentov z postupu
virtuálnej
dátovej
sály
(body 177
až
185,
resp.
224
až
239
uvedených
rozsudkov) a po tretie o údajne
neprimeranú
záťaž
spôsobenú
touto
virtuálnou
dátovou
sálou
(body 186
až
190,
resp.
240
až
244
tých istých
rozsudkov), a v treťom
rade
údajné
nevyváženie
potrieb
vyšetrovania s ochranou
práv
odvolateľky
(body 191
až
196,
resp.
245
až
251
napadnutých
rozsudkov).
63      Pozri body 179
až
184,
resp.
226
až
238
napadnutých
rozsudkov.
64      Pozri bod 166,
resp.
213
napadnutých
rozsudkov.
65      Pozri body 180
až
183,
resp.
228
až
237
napadnutých
rozsudkov.
66      Okrem
toho
odvolateľka
voči
týmto
uzneseniam,
ktorými
sa
zaviedol
postup
virtuálnej
dátovej
sály,
nepodala
odvolanie.
67      Pozri bod 184,
resp.
238
napadnutých
rozsudkov.
Odvolateľka
naproti
tomu
vychádza z predpokladu,
že
ak
dokument
nie
je
umiestnený
do
virtuálnej
dátovej
sály,
nebude
mať
primeranú
ochranu z hľadiska
rešpektovania
súkromného
života,
nespochybňuje
však
(a už
vôbec
nepreukazuje)
posúdenie
Všeobecného
súdu
(v bodoch 197
až
210,
resp.
252
až
264
napadnutých
rozsudkov),
podľa
ktorého
zmiešané
dokumenty
majú
tiež
primeranú
ochranu
vzhľadom
na
povinnosť
zachovávať
profesijné
tajomstvo,
ktorú
zamestnancom
Komisie
ukladá
článok 339 ZFEÚ a článok 28
ods. 1
nariadenia
č. 1/2003.
68      Okrem
toho v rozsahu, v akom
odvolateľka
tvrdí,
že
tieto
dokumenty
sú
„úplne
irelevantné
pre
vyšetrovanie“,
aj
keby
bola
táto
okolnosť
preukázaná,
treba
pripomenúť,
že v súlade s posúdením
prvých
odvolacích
dôvodov
oboch
odvolaní
skutočnosť,
že
niektoré
identifikované
dokumenty,
či
dokonca
väčšina z nich,
sa
môžu
ukázať
ako
irelevantné
pre
sporné
vyšetrovania,
nestačí
na
preukázanie
toho,
že
sporné
rozhodnutia
sú
poznačené
nesprávnym
právnym
posúdením
(pozri
najmä bod 27
vyššie).
To
isté
platí
pre
tvrdenie
odvolateľky,
že
pojem
„súkromný
život“
je
širší
ako
pojem
„citlivé
osobné
údaje“ a zahŕňa
určité
obchodné
alebo
prevádzkové
priestory
alebo
činnosti,
čo
nebráni
tomu,
že
požadované
informácie
(v rozsahu, v akom
obsahujú
obchodné
alebo
prevádzkové
informácie
súvisiace s predmetom
sporných
vyšetrovaní)
môžu
byť
predmetom
preskúmania
zamestnancami
Komisie
pri
výkone
ich
úloh.
69      C‑548/21,
EU:C:2024:830.
70      C‑258/23
až C‑260/23,
EU:C:2024:537 a EU:C:2025:814.
71      V tejto
súvislosti
sa
stotožňujem s analýzou,
ktorú
vypracovala
generálna
advokátka
Medina
vo
svojich
návrhoch v spojených
veciach
Imagens Médicas Integradas a i. (C‑258/23
až C‑260/23,
EU:C:2025:814,
body 39
až
44).
72      Pozri
návrhy,
ktoré
predniesla
generálna
advokátka
Medina v spojených
veciach
Imagens Médicas Integradas a i. (C‑258/23
až C‑260/23,
EU:C:2025:814,
bod 38 a citovaná
judikatúra).
Generálna
advokátka v tom
istom
bode
tiež
uviedla,
že
ak
sa
vyšetrovanie
vykonáva
prostredníctvom
počítačového
vyšetrovacieho
softvéru,
postup
indexovania,
ktorý
predchádza
vyhľadávaniu
obchodných
informácií
relevantných
pre
vyšetrovanie,
sa
musí
vykonať
pomocou
kľúčových
slov
prísne
vymedzených
vo
vzťahu k vopred
stanovenému
predmetu
vyšetrovania.
73      Pozri body 180
až
183,
resp.
228
až
237
napadnutých
rozsudkov.
74      Pozri bod 136,
resp.
183
napadnutých
rozsudkov,
ako
aj
analýzu
rozvinutú v bodoch 137
až
210,
resp.
176
až
265
týchto
rozsudkov.
75      Konkrétne
tvrdí
jednak,
že
zmiešané
dokumenty
nepodliehali
postupu
virtuálnej
dátovej
sály,
ktorý
by
osobným
informáciám
obsiahnutým v týchto
dokumentoch
poskytol
určitú
ochranu, a jednak,
že
väčšina
dokumentov
zodpovedajúcich
vyhľadávacím
pojmom
použitým
Komisiou
sa
týkala
otázok,
ktoré
sú
pre
sporné
vyšetrovanie
úplne
irelevantné.
76      Okrem
toho
odvolateľka
nespochybňuje
posúdenie
Všeobecného
súdu
týkajúce
sa
údajnej
neprimeranosti
alebo
nedostatočnosti
profesijného
tajomstva
(pozri body 197
až
209,
resp.
252
až
264
napadnutých
rozsudkov,
ako
aj
poznámku
pod
čiarou
58
vyššie).
77      Pozri bod 27
vyššie.