Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
ATHANASIOS
RANTOS
prednesené
5. februára
2026(1)
Vec C‑232/25 [Idziski](i)
Z.R.,
Ś.
proti
U.,
Z.,
za účasti:
Prokurator Regionalny w Krakowie
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Sąd Najwyższy (Najvyšší
súd,
Poľsko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Justičná
spolupráca v občianskych
veciach – Nariadenie
(ES) č. 44/2001 – Súdna
právomoc,
uznávanie a výkon
rozsudkov v občianskych a obchodných
veciach – Článok 5 bod 3 – Osobitná
právomoc
vo
veciach
nárokov z mimozmluvnej
zodpovednosti – Miesto,
kde
došlo
alebo
by
mohlo
dôjsť
ku
skutočnosti,
ktorá
zakladá
nárok
na
náhradu
škody – Fyzické
alebo
právnické
osoby,
ktoré
tvrdia,
že
ich
práva
na
ochranu
osobnosti
boli
porušené v dôsledku
vysielania
seriálu v televízii a na
internete – Medzinárodná
právomoc
súdov
členského
štátu,
iného
ako
je
členský
štát, v ktorom
bol
tento
seriál
vyrobený – Miesto
vzniku
škody – Centrum
záujmov
týchto
osôb – Identifikácia
ako
jednotlivca – Žaloba o náhradu
celej
spôsobenej
nemajetkovej
ujmy – Žiadosť o uloženie
povinnosti
ospravedlniť
sa a umiestniť
pred
každým
odvysielaním
uvedeného
seriálu
náležité
vyhlásenie “
I.      Úvod
1.        Z.R.,
fyzická
osoba, a Ś.,
združenie
(ďalej
len
„žalobcovia“),
obaja
usadení v Poľsku,
podali
na
poľské
súdy
žalobu
proti U. a Z. (ďalej
len
„žalovaní“)
so
sídlom v Nemecku, v ktorej
namietali
porušenie
ich
práv
na
ochranu
osobnosti v dôsledku
vysielania
seriálu v televízii v Poľsku a iných
členských
štátoch,
ako
aj
na
internete,
ktorý
vznikol v koprodukcii
žalovaných.
Žalobcovia
žiadali
jednak
náhradu
nemajetkovej
ujmy,
ktorú
utrpeli v dôsledku
vysielania
tohto
seriálu
vo
všetkých
týchto
členských
štátoch, a jednak
uloženie
povinnosti
žalovaným
vyjadriť
ospravedlnenie
na
všetkých
príslušných
televíznych
kanáloch a internetových
stránkach a uvádzať
pred
každým
odvysielaním
uvedeného
seriálu,
bez
ohľadu
na
miesto,
náležité
vyhlásenie.
2.        Priznáva článok 5 bod 3 nariadenia
(ES) č. 44/2001(2),
ktorý
stanovuje
pravidlo
osobitnej
právomoci
vo
veciach
nárokov z mimozmluvnej
zodpovednosti,
poľským
súdom
medzinárodnú
právomoc
na
prejednanie
žaloby v celom
rozsahu, a to
nad
rámec
samotného
porušenia
práv
na
ochranu
osobnosti,
ku
ktorému
došlo v Poľsku?
To
je v podstate
hlavná
otázka,
ktorú
položil
Sąd Najwyższy (Najvyšší
súd,
Poľsko),
vnútroštátny
súd,
ktorý
podal
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania.
3.        V prejednávanej
veci
je
Súdny
dvor
vyzvaný,
aby
spresnil
dosah
rozsudkov
Shevill(3) a eDate(4),
pokiaľ
ide o šírenie
obsahu
porušujúceho
práva
na
ochranu
osobnosti v televízii a na
internete v historickom
kontexte
druhej
svetovej
vojny a vzťahov
medzi
Poľskom a Nemeckom.
Tieto
rozsudky
vyvolali
mnoho
diskusií
na
Súdnom
dvore(5) a v právnej
vede(6).
II.    Právny rámec
A.      Právo Únie
1.      Nariadenie č. 44/2001
4.        Podľa
odôvodnení
2,
11,
12 a 15
nariadenia č. 44/2001:
„(2)      Niektoré
odlišnosti
vnútroštátnych
právnych
noriem
upravujúcich
právomoc
súdov a uznávanie a výkon
rozsudkov
bránia
zdravému
fungovaniu
vnútorného
trhu.
Vyžadujú
sa
ustanovenia
harmonizujúce
normy
konfliktu
právomoci v občianskych a obchodných
veciach a zjednodušujúce
formálne
náležitosti
na
účely
rýchleho a jednoduchého
uznávania a výkon[u]
rozsudkov
členských
štátov
viazaných
týmto
nariadením.
…
(11)      Normy
súdnej
právomoci
[Pravidlá
právomoci
–
neoficiálny
preklad]
musia
byť
vysoko
predvídateľné a vychádzať
zo
zásady,
že
právomoc
sa
všeobecne
zakladá
podľa
bydliska
žalovaného a právomoc
založená
na
tomto
kritériu
musí
byť
vždy k dispozícii,
okrem
určitých
presne
vymedzených
situácií,
keď
predmet
konania
[predmet
sporu
–
neoficiálny
preklad]
alebo
zmluvná
voľnosť
účastníkov
odôvodňuje
iné
kritérium
väzby.
Bydlisko
(sídlo)
právnickej
osoby
treba
definovať
osobitne,
aby
boli
spoločné
pravidlá
prehľadnejšie a vyhlo
sa
konfliktu
právomoci.
(12)      Okrem
bydliska
žalovaného
musia
byť k dispozícii
aj
alternatívne
kritériá
právomoci
založené
na
úzkej
väzbe
medzi
súdom a žalobou
[sporom – neoficiálny
preklad]
alebo
na
účely
uľahčenia
efektívneho
výkonu
súdnictva
[riadneho
výkonu
spravodlivosti – neoficiálny
preklad].
…
(15)      V záujme
harmonického
výkonu
súdnictva
je
potrebné
minimalizovať
možnosť
súbežných
konaní a zaručiť,
že
sa v dvoch
členských
štátoch
nevydajú
nezlučiteľné
rozsudky.
Musí
existovať
jasný a účinný
spôsob
riešenia
prípadov
litispendencie,
súvisiacich
nárokov a na
odstránenie
problémov,
ktoré
vyplývajú z rozdielneho
určovania
času,
kedy
začalo
konanie, v právnych
poriadkoch
jednotlivých
štátov.
Na
účely
tohto
nariadenia
by
sa
mal
tento
čas
definovať
osobitne.“
5.        Článok 1 ods. 1
tohto
nariadenia
nachádzajúci
sa v kapitole I,
nazvanej
„Predmet
úpravy“,
uvádzal:
„Toto
nariadenie
sa
uplatní v občianskych a obchodných
veciach
bez
ohľadu
na
povahu
súdu
alebo
tribunálu.
Neuplatní
sa
najmä
na
daňové,
colné a správne
veci.“
6.        Kapitola
II
uvedeného
nariadenia,
nazvaná
„Právomoc“,
obsahovala
okrem
iného
oddiel
1 s názvom
„Všeobecné
ustanovenia“ a oddiel
2 s názvom
„Osobitná
právomoc“.
7.        Článok 2 ods. 1
toho
istého
nariadenia,
ktorý
sa
nachádza v tomto
oddiele
1,
stanovoval:
„Ak
nie
je v tomto
nariadení
uvedené
inak,
osoby s bydliskom
na
území
členského
štátu
sa
bez
ohľadu
na
ich
štátne
občianstvo
žalujú
na
súdoch
tohto
členského
štátu.“
8.        Článok 5 bod 3 nariadenia č. 44/2001,
ktorý
patrí
do
tohto
oddielu
2,
stanovoval:
„Osobu s bydliskom
na
území
členského
štátu
možno
žalovať v druhom
členskom
štáte:
…
3.      vo
veciach
nárokov
na
náhradu
škody z iného
ako
zmluvného
vzťahu,
na
súdoch
podľa
miesta,
kde
došlo
alebo
by
mohlo
dôjsť
ku
skutočnosti,
ktorá
zakladá
nárok
na
náhradu
škody.“
2.      Nariadenie (EÚ) č. 1215/2012
9.        Článok 7 ods. 2
nariadenia
(EÚ) č. 1215/2012(7),
ktorý
sa
nachádza v jeho kapitole II s názvom
„Právomoc“ a v oddiele
2
tejto
kapitoly s názvom
„Osobitná
právomoc“,
znie:
„Osobu s bydliskom
na
území
členského
štátu
možno
žalovať v inom
členskom
štáte:
…
2.      vo
veciach
nárokov z mimozmluvnej
zodpovednosti
na
súdoch
podľa
miesta,
kde
došlo
alebo
by
mohlo
dôjsť
ku
skutočnosti,
ktorá
zakladá
takýto
nárok.“
10.      Článok 66
tohto
nariadenia,
ktorý
patrí
do
jeho kapitoly VI s názvom
„Prechodné
ustanovenia“, v odseku
2
uvádza:
„Bez
ohľadu
na článok 80
sa
nariadenie
[č. 44/2001]
naďalej
uplatňuje
na
rozsudky
vydané v konaniach
začatých,
na
listiny
úradne
vyhotovené
alebo
zaregistrované
ako
verejné
listiny a na
súdne
zmiery,
ktoré
sa
schválili
alebo
uzavreli
pred
10. januárom
2015,
ktoré
patria
do
rozsahu
pôsobnosti
uvedeného
nariadenia.“
11.      V kapitole VIII nariadenia č. 1215/2012,
nazvanej
„Záverečné
ustanovenia“,
sa v článku 80
tohto
nariadenia
uvádza,
že
nariadenie č. 44/2001
sa
zrušuje.
B.      Poľské právo
1.      Občiansky zákonník
12.      Článok 23
ustawa z dnia 23 kwietnia 1964 r. – Kodeks cywilny (zákon
z 23. apríla 1964, Občiansky
zákonník) z 23. apríla
1964(8) v znení
uplatniteľnom
na
spor
vo
veci
samej
(ďalej
len
„Občiansky
zákonník“)
stanovuje:
„Práva
na
ochranu
osobnosti
osoby,
najmä
zdravia,
slobody,
cti,
slobody
svedomia,
mena
alebo
pseudonymu,
dobrého
mena,
listového
tajomstva,
nedotknuteľnosti
obydlia,
vedeckej,
umeleckej,
vynálezcovskej a racionalizačnej
tvorby,
sú
chránené
občianskym
právom
nezávisle
od
ochrany
poskytovanej
inými
zákonmi.“
13.      Článok 24 ods. 1 a 2
Občianskeho
zákonníka
znie:
„1.      Osoba,
ktorej
práva
na
ochranu
osobnosti
sú
ohrozené
konaním
inej
osoby,
môže
požadovať,
aby
sa
od
tohto
konania
upustilo,
okrem
prípadu,
že
nie
je
protiprávne. V prípade
porušenia
svojich
práv
na
ochranu
osobnosti
môže
tiež
vyžadovať,
aby
osoba,
ktorá
sa
dopustila
porušenia,
vykonala
úkony
potrebné
na
odstránenie
následkov,
najmä
aby
urobila
vyhlásenie,
ktorého
obsah a forma
sú
primerané.
Podľa
zásad
stanovených v zákonníku
môže
nositeľ
práv
na
ochranu
osobnosti
tiež
požadovať
finančné
odškodnenie
alebo
vyplatenie
určitej
sumy
peňazí
na
určený
sociálny
účel.
2.      Ak
porušenie
práva
na
ochranu
osobnosti
spôsobilo
majetkovú
ujmu,
poškodená
osoba
môže
požadovať
náhradu
škody v súlade
so
všeobecnými
zásadami.“
14.      Podľa článku 43
Občianskeho
zákonníka:
„Pravidlá
týkajúce
sa
ochrany
práv
na
ochranu
osobnosti
fyzických
osôb
sa
uplatňujú
mutatis
mutandis
na
právnické
osoby.“
2.      Občiansky súdny poriadok
15.      Článok 39813
Ustawa z dnia 17 listopada 1964 r. – Kodeks postępowania cywilnego (zákon
zo 17. novembra 1964, Občiansky
súdny
poriadok)(9) v znení
uplatniteľnom
na
spor
vo
veci
samej
(ďalej
len
„Občiansky
súdny
poriadok“) v odsekoch
1 a 2
uvádza:
„1.      Najvyšší
súd
preskúma
kasačný
opravný
prostriedok v medziach
petitu a odvolacích
dôvodov; v medziach
petitu
však
posúdi
ex
offo aj
neplatnosť
konania.
2.      V konaní o kasačnom
opravnom
prostriedku
nie
je
prípustné
uvádzať
nové
skutočnosti a dôkazy,
pričom
Najvyšší
súd
je
viazaný
skutkovými
zisteniami,
ktoré
tvoria
základ
napadnutého
rozhodnutia.“
16.      Článok 1099
Občianskeho
súdneho
poriadku
stanovuje:
„1.      Súd
konajúci
vo
veci
zohľadní
ex
offo nedostatok
medzinárodnej
právomoci v akomkoľvek
štádiu
konania.
Ak
sa
zistí,
že
vnútroštátne
súdy
nemajú
medzinárodnú
právomoc,
súd
konajúci
vo
veci
žalobu
alebo
návrh
zamietne.
2.      Nedostatok
medzinárodnej
právomoci
je
dôvodom
neplatnosti
konania.“
III. Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
17.      Z.R. s bydliskom v Poľsku
bol
kapitánom
poľskej
armády.
Vo
veku
16
rokov
bol
deportovaný
do
tábora
Osvienčim‑Brezinka,
neskôr
pôsobil v Związek Walki Zbrojnej
(Zväz
ozbrojeného
boja) a slúžil
ako
vojak v rámci
vojenskej
organizácie
[X]
(ďalej
len
„vojenská
organizácia
X“). Z.R. sa
podieľal
na
záchrane
alebo
ukrývaní
osôb
patriacich k židovskej
komunite a zúčastnil
sa
bojov
počas
povstania
vo
Varšave
(Poľsko).
Po
druhej
svetovej
vojne
ho
Urząd Bezpieczeństwa (Úrad
pre
bezpečnosť)
zatkol a odsúdil
na
dvanásť
rokov
väzenia
za
to,
že
poskytol
úkryt
členovi
tzv. „cichociemny“, poľských
elitných výsadkárov. Z.R. sa
nikdy
osobne
nestretol s antisemitským
správaním
vojakov
vojenskej
organizácie X. Záleží
mu
na
zachovaní
odkazu
vojakov
tohto
útvaru,
ako
aj
na
pripomínaní
zásluh
Poliakov
pri
záchrane
židovskej
komunity.
18.      Ś. so
sídlom v Poľsku
je
združenie s právnou
subjektivitou,
ktoré
zoskupuje
bývalých
vojakov
vojenskej
organizácie
X a ktorého
predmetom
činnosti
je
podľa
jeho
stanov
okrem
iného
ochrana
dôstojnosti,
dobrého
mena a pamiatky
tejto
vojenskej
organizácie,
ako
aj
jeho
vojakov. Ś. má v súčasnosti
približne
5 000
členov.
19.      Dňa
19. novembra
2013(10) žalobcovia
podali
žalobu
na
Sąd Okręgowy w Krakowie (Krajský
súd
Krakov,
Poľsko)
proti
žalovaným,
pričom
sa
odvolávali
na
porušenie
svojich
práv
na
ochranu
osobnosti,
ku
ktorému
došlo v niektorých
scénach v televíznom
seriáli
(ďalej
len
„televízny
seriál“) v koprodukcii
žalovaných.
Na
podporu
svojej
žaloby
žalobcovia
uviedli,
že
tento
seriál
bol
vysielaný v poľskej
televízii a neskôr
na
ďalších
televíznych
kanáloch
uvedených v ich
žalobe.
Tvrdili,
že
uvedený
seriál
bol
dostupný
na
internetových
stránkach v celku
alebo v ukážkach.
Podľa
žalobcov
ten
istý
seriál
vykresľuje
vojakov
vojenskej
organizácie
X
ako
údajných
antisemitov,
nacionalistov a kolaborantov s Nemcami
pri
holokauste,
čo
zasahuje
do
ich
práv
na
ochranu
osobnosti,
akými
sú
právo
na
národnú
hrdosť,
právo
na
budovanie
národnej
identity,
právo
na
neskreslenú
históriu,
právo
na
dôstojnosť a dobrú
povesť,
ako
aj
právo
na
znak,
ktorý
predstavuje
symbol
X.
20.      Vo
svojich
žalobných
návrhoch
žalobcovia
žiadali
po
prvé,
aby
bolo
žalovaným
nariadené
odvysielať
náležité
vyhlásenie
(ospravedlnenie) v poľskej
televízii
na
uvedenom
kanáli,
pričom
text
tohto
ospravedlnenia
mal
byť
prečítaný
vo
vysielaní,
po
druhé,
aby
mohli
na
základe
Občianskeho
zákonníka
sami
uverejniť
ospravedlnenie,
ak
nebude
odvysielané v stanovenej
lehote,
po
tretie,
aby
bolo
žalovaným
nariadené
uverejniť
náležité
vyhlásenie
(ospravedlnenie) v nemčine
na
dvoch
určených
internetových
stránkach,
po
štvrté,
aby
bolo
žalovaným
nariadené
vydať
na
ostatných
televíznych
kanáloch,
na
ktorých
bol
televízny
seriál
vysielaný,
konkrétne v nemeckej,
írskej,
španielskej,
holandskej,
rakúskej a nórskej
televízii,
náležité
vyhlásenie
(ospravedlnenie), a to
na
uvedených
kanáloch a v jazyku
dotknutej
krajiny,
po
piate,
aby
bolo
žalovaným
nariadené
nepoužívať v tomto
seriáli
symbol
X
(páska s grafickým
prvkom, v strede
ktorého
sú
horizontálne
umiestnené
národné
farby),
po
šieste,
aby
bolo
žalovaným
nariadené
prestať
porušovať
ich
práva
na
ochranu
osobnosti
prostredníctvom
osobitného
úvodného
textu,
ktorý
sa
zobrazuje
pred
každým
vysielaním
uvedeného
seriálu
bez
ohľadu
na
miesto
vysielania, a po
siedme,
aby
bola
žalovaným
uložená
povinnosť
spoločne a nerozdielne
zaplatiť Z.R. sumu
25 000
poľských
zlotých
(PLN)
(približne 5 750
eur)
ako
náhradu
ujmy
spôsobenej
porušením
jeho
práv
na
ochranu
osobnosti.
21.      Žalovaní
pred
Sąd Okręgowy w Krakowie (Krajský
súd
Krakov)
vzniesli
námietku
nedostatku
právomoci
poľských
súdov,
pričom
tvrdili,
že
medzinárodnú
právomoc
rozhodovať o návrhoch
žalobcov
majú
nemecké
súdy.
Uznesením z 18. júla
2016
tento
súd
zamietol
výhradu
založenú
na
nedostatku
právomoci
poľských
súdov.
Uznesením
zo
16. mája
2017
Sąd Apelacyjny w Krakowie (Odvolací
súd
Krakov,
Poľsko)
zamietol
odvolanie
podané
proti
tomuto
uzneseniu.
22.      Pokiaľ
ide o vec
samu,
Sąd Okręgowy w Krakowie (Krajský
súd
Krakov)
rozsudkom z 28. decembra
2018
po
vykonaní
dokazovania z veľkej
časti
vyhovel
žalobe
žalobcov,
pričom
vyhovel
ich
peňažným
aj
nepeňažným
nárokom. V nadväznosti
na
odvolania
podané
oboma
stranami
sporu
Sąd Apelacyjny w Krakowie (Odvolací
súd
Krakov)
rozsudkom z 23. marca 2021
zmenil
tento
rozsudok a rozhodol
takto.
Tento
súd
po
prvé
nariadil
žalovaným,
aby
vyjadrili
ospravedlnenie,
ktorého
obsah
je
spresnený
vo
výroku
tohto
rozsudku, a to
prečítaním
celého
textu
na
určenom
kanáli
poľskej
televízie v poľskom
jazyku a na
troch
uvedených
kanáloch
nemeckej
televízie v nemeckom
jazyku,
pričom
spresnil
technické
podmienky
tohto
vyhlásenia.
Po
druhé
povolil
združeniu
Ś.,
aby v prípade,
že v stanovenej
lehote a za
vyššie
uvedených
podmienok
nedôjde k uverejneniu
ospravedlnenia,
samo
zverejnilo
toto
ospravedlnenie
na
určenom
kanáli
poľskej
televízie.
Po
tretie
nariadil
žalovaným,
aby
uverejnili
vyššie
uvedené
vyhlásenie v nemeckom
jazyku
na
svojej
internetovej
stránke,
pričom
spresnil
technické
podrobnosti
tohto
uverejnenia.
Uvedený
súd
zamietol v zostávajúcej
časti
žalobu
združenia Ś. a žalobu Z.R. v celom
rozsahu.
Rovnako
zamietol
odvolanie
podané
žalovanými.
23.      V tejto
súvislosti
ten
istý
súd
konštatoval,
že
dej
televízneho
seriálu
porušuje
práva
na
ochranu
osobnosti Z.R.,
najmä
jeho
národnú
identitu.
Toto
porušenie
však z hľadiska článku 24
Občianskeho
zákonníka
nebolo
protiprávne
vzhľadom
na
stav
historických
poznatkov,
ktorý
umožňoval
žalovaným
spracovať
sporné
témy
tohto
seriálu
spôsobom,
akým
to
urobili.
Obsah
uvedeného
seriálu
teda
podľa
neho
spadá
do
rámca
slobody
umeleckého
prejavu.
Naproti
tomu
nedošlo k zásahu
do
cti Z.R. z dôvodu,
že
nebol
individualizovaný
ako
osoba,
na
ktorú
sa
vzťahovali
hanlivé
scény
toho
istého
seriálu.
Pokiaľ
ide o Ś.,
Sąd Apelacyjny w Krakowie (Odvolací
súd
Krakov)
rozhodol,
že
vo
vzťahu k tomuto
združeniu
boli
porušené
práva
na
ochranu
osobnosti
týkajúce
sa
jeho
dobrej
povesti a dobrej
povesti
bývalých
členov
vojenskej
organizácie
X
zoskupených v tomto
združení.
Tento
súd
zdôraznil,
že
televízny
seriál
pripisoval
členom
tejto
organizácie
výslovne
antisemitské
črty,
ktoré
stav
historických
poznatkov
neodôvodňuje,
čím
prekročil
hranice
slobody
umeleckého
prejavu.
24.      Žalobcovia a žalovaní
podali
proti
rozsudku
Sąd Apelacyjny w Krakowie (Odvolací
súd
Krakov)
kasačný
opravný
prostriedok
na
Sąd Najwyższy (Najvyšší
súd).
Okrem
ostatných
dôvodov
uvedených v ich
kasačnom
opravnom
prostriedku
žalovaní
vzniesli
námietku
neplatnosti
konania z dôvodu,
že
vec
bola
preskúmaná,
hoci
poľské
súdy
nemali v tejto
súvislosti
medzinárodnú
právomoc v súlade s článkom 1099 ods. 2
Občianskeho
súdneho
poriadku v spojení
najmä s článkom 5 bodom 3 nariadenia č. 44/2001.
25.      Vnútroštátny
súd
zdôrazňuje,
že
prejednávaná
vec
vyvoláva
pochybnosti,
pokiaľ
ide o výklad
pojmu
„miesto,
kde
došlo
ku
skutočnosti,
ktorá
zakladá
nárok
na
náhradu
škody“ v zmysle
tohto článku 5 bodu 3.
Vzniká
totiž
otázka,
či
judikatúru
Súdneho
dvora
založenú
na
rozsudku
eDate(11) možno
uplatniť
na
situáciu, v ktorej
prípadný
zásah
do
práv
na
ochranu
osobnosti
nevyplýva
zo
sprístupnenia
určitého
obsahu
na
internete,
ale
skôr z produkcie
seriálu,
ktorý
sa
vysiela v televízii v rôznych
štátoch.
Odpoveď
na
túto
otázku
ešte
nebola
stanovená,
keďže
judikatúra
Súdneho
dvora
týkajúca
sa
porušení
práv
na
ochranu
osobnosti
sa
týka
výlučne
obsahu
šíreného
buď v tlači,
alebo
na
internete.
26.      V tejto
súvislosti,
hoci
sa
vysielanie
filmového
diela
tradičnými
médiami,
akými
sú
televízia
alebo
kino,
odlišuje
od
vysielania
cez
internet
tým,
že a priori
nepredpokladá
takú
univerzálnu
dostupnosť
vysielaného
obsahu,
na
jednej
strane
vývoj
streamovacej technológie,
ako
aj
audiovizuálnych
mediálnych
služieb
na
požiadanie
svedčí
proti
rozlišovaniu
na
základe
foriem
vysielania
na
účely
určenia
medzinárodnej
právomoci
súdov.
Toto
dielo
je
totiž
dostupné
súbežne
alebo
po
určitom
čase
aj
na
internete.
Okrem
toho
vysielaniu
filmu
na
tradičných
kanáloch
často
predchádza
reklamná a informačná
kampaň
vedená
na
internete.
Na
druhej
strane v súčasnosti
sprístupnenie
diela
na
internete
už
nie
je
úplne
mimo
kontroly
vysielateľa,
keďže
vďaka
technológiám,
ako
je
geografické
blokovanie
alebo
geolokalizácia,
môže
byť
po
prvé
šírenie
obmedzené
na
určité
územie a po
druhé
obsah
diela
sa
môže
líšiť v závislosti
od
miesta
zobrazenia.
Okrem
toho,
ak
by
sa
pripustilo,
že
žaloba o náhradu
celej
škody
môže
byť
podaná v členskom
štáte, v ktorom
má
žalobca
svoje
centrum
záujmov,
len v súvislosti
so
sprístupnením
seriálu
na
internete,
viedlo
by
to v prípade
súbežného
šírenia
online
aj
offline k fragmentácii
sporu,
ktorá
by
bola
ťažko
zlučiteľná s požiadavkami
riadneho
výkonu
spravodlivosti.
27.      Za
týchto
okolností
rozlišovanie
podľa
toho,
či
bol
film
vysielaný
tradičnými
televíznymi
vysielacími
prostriedkami,
čo
by
zbavilo
súd
členského
štátu
medzinárodnej
právomoci
rozhodovať o žalobe o náhradu
celej
spôsobenej
škody,
hoci
by
takúto
právomoc
mal,
ak
by
bol
tento
film
dostupný
online v tomto
štáte,
nie
je
presvedčivé a kritérium
založené
na
technickej
forme
vysielania,
na
ktorom
je
toto
rozlišovanie
založené,
nemá
ani
dostatočný
základ,
ani
primeranú
mieru
spoľahlivosti. V tejto
súvislosti
vnútroštátny
súd
uvádza,
že
riešenie
prijaté v rozsudku
Shevill,
ktorý
zavádza
tzv.
mozaikový
prístup(12),
bolo
vypracované v osobitom
kontexte
tlače
pred
viac
ako
20
rokmi,
teda v období,
keď
sa
technické
možnosti
šírenia
na
diaľku
podstatne
líšili
od
tých,
ktoré
sú
dostupné v súčasnosti.
28.      Tento
súd
uvádza,
že
aj
keby
bolo v zásade
predstaviteľné
uznať
plnú
medzinárodnú
právomoc
poľských
súdov v takomto
kontexte,
je
potrebné
overiť,
či
sú v prejednávanej
veci
splnené
podmienky
stanovené v rozsudku
Mittelbayerischer Verlag(13).
Hoci
vzhľadom
na
tento
rozsudok
musí
byť
poškodená
osoba
identifikovaná
„ako
jednotlivec“,
dej
televízneho
seriálu
neumožňuje
identifikovať
žiadneho
zo
žalobcov,
keďže
ide o fiktívne
dielo,
ktoré
ani
priamo,
ani
nepriamo
neodkazuje
na
skutočné
súčasné
alebo
historické
postavy.
Ešte
menej
tak
umožňuje
identifikovať
individuálne
Ś.,
keďže
toto
združenie
bolo
založené
desaťročia
po
skončení
druhej
svetovej
vojny.
Okrem
toho
nie
je
vylúčené,
že
centrá
záujmov
osôb
patriacich
do
skupiny,
akou
je
skupina
bývalých
vojakov
vojenskej
organizácie
X,
sa
môžu
nachádzať v ktoromkoľvek
členskom
štáte
Európskej
únie. V tejto
súvislosti
by
sa
sídlo
združenia,
ktoré
má
podobný
alebo
zhodný
predmet
činnosti
ako
žalujúce
združenie,
mohlo
tiež
nachádzať v každom z týchto
štátov.
Na
rozdiel
od
skutkových
okolností,
ktoré
viedli k vydaniu
rozsudku
Mittelbayerischer Verlag,
televízny
seriál
opisuje
správanie
menšej a uzatvorenej
skupiny
osôb,
konkrétne
vojakov
organizácie
X,
pričom
túto
organizáciu
jednoznačne a nepochybne
identifikuje a že Z.R. je
jedným z jej
žijúcich
členov. K dnešnému
dňu
by
väčšina
tejto
skupiny
mohla
byť
individuálne
identifikovaná, a to
tým
viac,
že
jej
počet
časom
postupne
klesá.
29.      Výklad,
podľa
ktorého
sa
na
podanie
žaloby o náhradu
celej
škody
vyžaduje
individuálna
identifikácia
konkrétnych
osôb,
by
viedol k neodôvodnenému
zvýhodneniu
autorov
urážlivých,
nespravodlivo
zovšeobecňujúcich a stigmatizujúcich
správ
voči
určitej
skupine.
Tieto
osoby
by
totiž
mohli
byť
žalované
za
celú
škodu
len v mieste,
kde
nastala
skutočnosť
zakladajúca
nárok
na
náhradu
škody,
ktorá
sa
obvykle
zhoduje s bydliskom
osoby,
ktorá
škodu
spôsobila.
Takýto
výklad
by
mohol
zbaviť
forum delicti
commissi jeho
povahy
skutočnej
alternatívy k celkovej
medzinárodnej
právomoci
vyplývajúcej z článku 2 ods. 1
nariadenia č. 44/2001.
30.      Okrem
toho
uplatnenie
„mozaikového“
prístupu
so
sebou
prináša
systémové
riziko
rozšírenia
súbežných
súdnych
konaní
vo
viacerých
členských
štátoch
medzi
tými
istými
účastníkmi
konania,
čím
by
sa
zároveň
zvýšilo
riziko
rozdielnych
súdnych
rozhodnutí,
čo
je v rozpore s odôvodnením
15
tohto
nariadenia č. 44/2001.
Toto
riziko
by
bolo
ešte
výraznejšie
vo
veciach
porušenia
práv
na
ochranu
osobnosti z dôvodu
neexistencie
harmonizovaných
kolíznych
noriem v tejto
oblasti(14) a vzhľadom
na
potrebu
vyváženia
konfliktných
základných
hodnôt,
akými
sú
česť,
dobrá
povesť,
súkromný
život a sloboda
prejavu,
ktorého
výsledok
sa
môže
značne
líšiť v závislosti
od
uplatniteľného
hmotného
práva a citlivosti
súdov
rôznych
členských
štátov.
31.      Vnútroštátny
súd
tiež
uvádza,
že
požiadavka
individuálnej
identifikácie
žalobcu,
prinajmenšom
nepriamej,
má
štrukturálny
nedostatok v tom,
že
toto
posúdenie
sa
často
ukazuje
ako
citlivé a predovšetkým
je
úzko
spojené s preskúmaním
dôvodnosti
veci.
Tento
súd
tvrdí,
že v tomto
štádiu
konania
nemôže
ďalej
skúmať
vecné
otázky
súvisiace s možnosťou
žalobcov
dovolávať
sa
svojich
práv
na
ochranu
osobnosti,
najmä
„národnej
identity“,
ktorej
existencia
je v poľskej
právnej
vede
občianskeho
práva
stále
predmetom
rozsiahlych
diskusií a doteraz
nebola
zakotvená v jeho
judikatúre.
32.      Podľa
uvedeného
súdu v prípade
absencie
individuálnej
identifikácie
konkrétnych
osôb
by
bolo
vhodné
považovať
za
indíciu
predvídateľnosti
medzinárodnej
právomoci
nielen
miesto,
kde
sa
nachádza
centrum
záujmov
dotknutých
osôb,
ale
pripisovať
význam
aj
obsahu
správy,
ktorá
môže
porušovať
práva
na
ochranu
osobnosti, a bodu,
od
ktorého
má
správa
„objektívne
významnú
váhu“.
Bolo
by
teda
potrebné
vykonať
celkové
posúdenie s cieľom
určiť
miesto,
kde
správa
týkajúca
sa
konkrétnej
skupiny,
najmä
vzhľadom
na
relevantný
geografický,
historický,
kultúrny a sociálny
kontext,
po
prvé,
vykazuje
objektívne
značný
význam,
po
druhé
môže
vyvolať
najsilnejšie
reakcie
vrátane
negatívnych, a po
tretie
je
mimoriadne
citlivá a môže
nájsť
najväčší
ohlas
vo
verejnej
diskusii. V tejto
súvislosti
nie
je
rozhodujúci
úmysel
pôvodcu
uvádzanej
skutočnosti,
ktorá
zakladá
nárok
na
náhradu
škody,
ale
skôr
otázka,
či
vzhľadom
na
objektívne
indície
založené
na
týchto
rôznych
kontextoch
mohol
žalovaný
rozumne
predpokladať,
že
na
určitom
mieste
bude
podaná
žaloba
na
účely
náhrady
celej
potenciálnej
škody
spôsobenej
spornou
správou.
33.      Ten
istý
súd
zdôrazňuje,
že
vzhľadom
na
skutkovú
situáciu,
ktorá
je
predmetom
historického
konsenzu,
začiatok
druhej
svetovej
vojny,
nemeckú
okupáciu
poľského
územia,
jej
priebeh a povahu,
počet
poľských
obetí
tejto
vojny a tragické
demografické,
sociálne a politické
dôsledky,
ktoré
mala
pre
Poľsko a poľské
obyvateľstvo,
sa
zdá
byť
nepochybné,
že
dej
načrtnutý v televíznom
seriáli,
najmä
jeho
„poľská“
téma
má
vzhľadom
na
prijatý
nemecký
pohľad a retrospektívnu
povahu
tohto
seriálu
objektívne
značný
význam v Poľsku a pre
poľskú
verejnosť.
Za
týchto
podmienok
sa
medzinárodná
právomoc
poľských
súdov,
keďže
uvedený
seriál
pripisuje
určité
správanie a vlastnosti
vojakom
organizácie
X,
zdá
byť v súlade
so
zásadou
predvídateľnosti a spĺňa
kritérium
blízkosti
medzi
súdom a sporom.
34.      Vnútroštátny
súd
dodáva,
že
si
kladie
otázku,
či
by
niektoré
nepeňažné
nároky
žalobcov
mohli
spadať
do
medzinárodnej
právomoci
poľských
súdov v rámci
„mozaikového“
prístupu. V prejednávanej
veci
totiž
žalobcovia
nežiadajú,
aby
bol
televízny
seriál
odstránený z internetu
alebo
aby
nebol
vysielaný v televízii,
ale
chcú
na
jednej
strane
zabrániť
ďalšiemu
porušovaniu
ich
práv
na
ochranu
osobnosti
uvedením
konkrétnych
informácií
pred
vysielaním
tohto
seriálu a na
druhej
strane
chcú
odstrániť
následky
porušenia,
ku
ktorému
došlo,
uverejnením
náležitého
vyhlásenia
nielen
na
dotknutých
internetových
stránkach,
ale
aj
na
nemeckých a poľských
televíznych
kanáloch,
na
ktorých
bol
uvedený
seriál
vysielaný.
Ak
by
uloženie
povinnosti
žalovaným
uverejniť
ospravedlnenie
na
dotknutých
internetových
stránkach
bez
ohľadu
na
ich
obsah
alebo
uviesť
určité
informácie
pred
každým
vysielaním
televízneho
seriálu
nezávisle
od
miesta
vysielania
prekračovalo
hranice
právomoci
poľských
súdov
vymedzené
„mozaikovým“
prístupom,
nemuselo
by
to
nevyhnutne
platiť
napríklad v prípade
žiadosti o uverejnenie
ospravedlnenia
na
televíznom
kanáli
poľského
verejnoprávneho
vysielateľa
alebo
uvedenie
určitých
informácií
pred
vysielaním
tohto
seriálu,
pokiaľ
ide o vysielanie v Poľsku.
35.      Okrem
toho
vnútroštátny
súd
zastáva
názor,
že
podľa
autonómneho
významu
skutočnosťou,
ktorá
zakladá
nárok
na
náhradu
škody,
nie
je v skúmanej
konfigurácii
len
produkcia
televízneho
seriálu,
ale
aj
jeho
šírenie v určitom
členskom
štáte. V tomto
rámci
by
súdy
členského
štátu, v ktorom
bol
tento
seriál
vysielaný,
mohli
mať
medzinárodnú
právomoc
založenú
predovšetkým
na
určení,
že
škoda
vznikla v tomto
štáte a len
sekundárne
na
tom,
že
táto
škoda
sa
prejavila v uvedenom
štáte.
Pochybnosti o uplatniteľnosti
takejto
úvahy
na
prejednávanú
vec
však
možno
vysvetliť
tým,
že
uvedený
seriál
bol
vyrobený v Nemecku a že
jedinými
žalovanými
pred
poľským
súdom
sú
jeho
producenti,
zatiaľ
čo v Poľsku
vysielal
tento
seriál
poľský
verejnoprávny
vysielateľ,
ktorý
nie
je
účastníkom
konania
vo
veci
samej.
36.      V prejednávanej
veci
vzniká
okrem
toho
otázka,
či
skutočnosť,
že
žalovaní
udelili
tretej
osobe
úplnú
licenciu
na
distribúciu
práv
na
použitie
televízneho
seriálu,
čím
implicitne
súhlasili s tým,
že
môže
byť
vysielaný
aj v iných
členských
štátoch
vrátane
Poľska,
môže
odôvodniť,
aby
sa
konanie
žalovaných
považovalo
za
ich
konanie v každom
členskom
štáte, v ktorom
bol
tento
seriál
vysielaný s ich
súhlasom.
Ak
to
tak
je,
bolo
by
potrebné
preskúmať,
či
by
sa z toho
vyplývajúca
medzinárodná
právomoc
poľských
súdov
mohla
vzťahovať
aj
na
škody
vyplývajúce z vysielania
uvedeného
seriálu v iných
členských
štátoch.
37.      Za
týchto
podmienok
Sąd Najwyższy (Najvyšší
súd,
Poľsko)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Má
sa článok 5 bod 3 v spojení s odôvodneniami
11 a 12
nariadenia
[č. 44/2001]
vykladať v tom
zmysle,
že
vo
veciach
porušenia
práv
na
ochranu
osobnosti
obsahom
kinematografického
diela
majú
súdy
členského
štátu, v ktorom
bol
film
odvysielaný,
iného
ako
je
štát, v ktorom
bol
film
vyrobený,
medzinárodnú
právomoc
rozhodovať
vo
veciach
nárokov
na:
a)      nepeňažné
plnenie
zamerané
na
odstránenie
následkov
porušenia
práv
na
ochranu
osobnosti,
vrátane
uloženia
povinnosti
ospravedlniť
sa
na
televíznych
kanáloch,
na
ktorých
bol
film
odvysielaný,
bez
ohľadu
na
to,
kde
bol
odvysielaný,
ako
aj
na
webových
stránkach, a uloženia
povinnosti
umiestniť
pred
každým
odvysielaním
filmu,
bez
ohľadu
na
miesto
vysielania,
vyhlásenie
primeraného
obsahu,
alebo
b)      peňažné
plnenie
(náhradu
škody)
zamerané
na
náhradu
celej
nemajetkovej
ujmy
spôsobenej
porušením
práv
na
ochranu
osobnosti, a to
aj v súvislosti
so
šírením
(vysielaním)
filmu v iných
členských
štátoch,
keďže:
–        žalobcovia
majú
centrum
záujmov a bydlisko
(sídlo) v tomto
členskom
štáte
[vysielania],
–        žalobcovia
spájajú
porušenie
ich
práv
na
ochranu
osobnosti
so
spôsobom
filmového
zobrazenia
vojakov
[vojenskej
organizácie
X]
tohto
členského
štátu,
pričom
jeden
zo
žalobcov
je
bývalým
vojakom
tejto
vojenskej
organizácie a druhý
je
združením
bývalých
vojakov
tejto
vojenskej
organizácie,
ktorého
štatutárnym
cieľom
je
najmä
ochrana
pamäti,
historickej
pravdy a dôstojnosti
tejto
organizácie,
–        obsah
filmu,
vrátane
spôsobu
zobrazenia
vojakov
vojenskej
organizácie
[X],
má
na
území
tohto
členského
štátu
[vysielania] v historickom,
kultúrnom a spoločenskom
kontexte
objektívne
zásadný
význam?
2.      V prípade
zápornej
odpovede
na
prvú
otázku – má
sa článok 5 bod 3 v spojení s odôvodneniami
11 a 12
nariadenia
[č. 44/2001]
vykladať v tom
zmysle,
že
vo
veciach
porušenia
práv
na
ochranu
osobnosti
obsahom
kinematografického
diela
majú
súdy
členského
štátu, v ktorom
bol
film
odvysielaný,
iného
ako
je
štát, v ktorom
bol
film
vyrobený,
medzinárodnú
právomoc
rozhodovať
vo
veciach
nárokov
na:
a)      nepeňažné
plnenie
zamerané
na
odstránenie
následkov
porušenia
práva
na
ochranu
osobnosti,
ku
ktorému
došlo v súvislosti s odvysielaním
filmu
na
území
členského
štátu, v ktorom
bola
podaná
žaloba,
vrátane
uloženia
povinnosti
ospravedlniť
sa v tomto
štáte a uloženia
povinnosti
umiestniť
vyhlásenie
primeraného
obsahu
pred
každým
odvysielaním
filmu v tomto
členskom
štáte,
alebo
b)      peňažné
plnenie
(náhradu
škody)
zamerané
na
náhradu
nemajetkovej
ujmy
spôsobenej
porušením
práv
na
ochranu
osobnosti, a to v súvislosti
so
šírením
(vysielaním)
filmu v členskom
štáte, v ktorom
bola
podaná
žaloba?
prípadne s prihliadnutím
na
okolnosti
uvedené v prvej
otázke
prvej,
druhej a tretej
zarážke?“
38.      Vnútroštátny
súd
navrhol
prejednať túto
vec v rámci
naliehavého
konania upraveného v článku 107
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora.
Rozhodnutím z 10. apríla
2025
druhá
komora
Súdneho
dvora
na
návrh
sudcu
spravodajcu a po
vypočutí
generálneho
advokáta
rozhodla,
že
tomuto
návrhu
nevyhovie.
39.      Vnútroštátny
súd
tiež
navrhol,
aby
Súdny
dvor
rozhodol o tejto
veci v skrátenom
konaní
podľa článku 105
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora.
Uznesením
predsedu
Súdneho
dvora z 22. mája
2025(15) bol
tento
návrh
zamietnutý.
Tým
istým
rozhodnutím
predseda
Súdneho
dvora
podľa článku 53 ods. 3
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora
priznal
tejto
veci
vzhľadom
na
jej
povahu a dôležitosť
otázok,
ktoré
kladie,
prednostné
prejednanie.
40.      Písomné
pripomienky
Súdnemu
dvoru
predložili Z.R. a Ś., U. a Z.,
poľská
vláda,
ako
aj
Európska
komisia.
IV.    Analýza
A.      O prvej prejudiciálnej otázke
41.      Svojou
prvou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má článok 5 bod 3 nariadenia č. 44/2001
vykladať v tom
zmysle,
že
súdy
členského
štátu, v ktorom
bol v televízii a na
internete
odvysielaný
seriál
porušujúci
práva
na
ochranu
osobnosti
fyzickej
osoby a právnickej
osoby,
iný
než
členský
štát, v ktorom
bol
tento
seriál
vyrobený,
majú
medzinárodnú
právomoc
rozhodovať o celej
žalobe,
ktorej
predmetom
je
na
jednej
strane
nepeňažné
plnenie
zamerané
na
odstránenie
následkov
porušenia
práv
na
ochranu
osobnosti,
vrátane
uloženia
povinnosti
ospravedlniť
sa
prostredníctvom
televíznych
kanálov,
na
ktorých
bol
uvedený
seriál
odvysielaný v rôznych
dotknutých
členských
štátoch, a uverejniť
toto
ospravedlnenie
na
uvedených
internetových
stránkach,
ako
aj
uloženia
povinnosti
umiestniť
pred
každým
odvysielaním
toho
istého
seriálu,
bez
ohľadu
na
miesto
vysielania,
vyhlásenie s náležitým
obsahom, a na
druhej
strane
peňažné
plnenie
zamerané
na
náhradu
nemajetkovej
ujmy
spôsobenej
porušením
práv
na
ochranu
osobnosti, a to
aj v dôsledku
šírenia
seriálu v iných
členských
štátoch.
42.      Na
úvod
pripomínam,
že
žalobcovia
podali
svoju
žalobu
na
Sąd Okręgowy w Krakowie (Krajský
súd
Krakov)
19. novembra
2013. V dôsledku
toho,
ako
uviedol
vnútroštátny
súd,
sa
nariadenie č. 44/2001
naďalej
uplatňuje
na
spor
vo
veci
samej.
Hoci
totiž
bolo toto
nariadenie
zrušené
nariadením č. 1215/2012 v súlade s jeho článkom 80, článok 66 ods. 2
tohto
posledného
uvedeného
nariadenia
spresňuje,
že
nariadenie č. 44/2001
sa
naďalej
uplatňuje
okrem
iného
na
rozsudky
vydané v konaniach
začatých
pred
10. januárom
2015,
ktoré
patria
do
pôsobnosti
tohto
nariadenia.
43.      V tejto
súvislosti
podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora z odôvodnení
2 a 11
nariadenia č. 44/2001
vyplýva,
že
jeho
cieľom
je
harmonizovať
kolízne
normy v oblasti
právomoci v občianskych a obchodných
veciach
prostredníctvom
pravidiel o súdnej
právomoci,
ktoré
sú
vysoko
predvídateľné.
Toto
nariadenie
tak
sleduje
cieľ
právnej
istoty
spočívajúci v posilnení
právnej
ochrany
osôb
usadených v Európskej
únii
tým,
že
sa
žalobcovi
umožní
ľahko
identifikovať
súd,
na
ktorý
sa
môže
obrátiť, a žalovanému
rozumne
predvídať
súd,
na
ktorom
môže
byť
žalovaný.(16)
44.      V tomto
zmysle
je
systém
rozdelenia
všeobecných
právomocí
upravený v kapitole II uvedeného
nariadenia
založený
na
všeobecnom
pravidle
uvedenom v jeho článku 2 ods. 1,
podľa
ktorého
osoby s bydliskom
na
území
členského
štátu
sa
žalujú
na
súdoch
tohto
štátu
bez
ohľadu
na
štátnu
príslušnosť
účastníkov
konania.
Iba
ako
odchýlka
od
tohto
všeobecného
pravidla
právomoci
súdnych
orgánov v mieste
sídla
alebo
bydliska
žalovaného
je v kapitole II oddiele
2
toho
istého
nariadenia
stanovený
určitý
počet
osobitných
pravidiel
právomoci,
medzi
ktoré
patrí
aj
pravidlo
právomoci
podľa článku 5 bodu 3 nariadenia č. 44/2001.(17) Podľa
tohto
ustanovenia
osobu s bydliskom
na
území
členského
štátu
možno
žalovať v inom
členskom
štáte
vo
veciach
nárokov
na
náhradu
škody z iného
ako
zmluvného
vzťahu
na
súdoch
podľa
miesta,
kde
došlo
alebo
by
mohlo
dôjsť ku skutočnosti,
ktorá
zakladá
nárok
na
náhradu
škody.
45.      Z odôvodnenia
34(18) nariadenia č. 1215/2012
navyše
vyplýva,
že
keďže
týmto
nariadením
bolo
zrušené a nahradené
nariadenie č. 44/2001,
ktoré
zase
nahradilo
Bruselský
dohovor,
výklad
podaný
Súdnym
dvorom,
pokiaľ
ide o ustanovenia
jedného z týchto
právnych
nástrojov,
platí
aj
pre
ustanovenia
ostatných
právnych
nástrojov,
pokiaľ
tieto
ustanovenia
možno
kvalifikovať
ako
„rovnocenné“.
Takáto
rovnocennosť
pritom
existuje
medzi článkom 5 bodom 3 Bruselského
dohovoru, článkom 5 bodom 3 nariadenia č. 44/2001 a článkom 7 bodom 2 nariadenia č. 1215/2012.(19) Judikatúra
Súdneho
dvora
týkajúca
sa
jedného z týchto
ustanovení
sa
preto
rovnako
uplatňuje
na
ostatné.
1.      O judikatúre Súdneho dvora týkajúcej sa výkladu článku 5 bodu 3 nariadenia č. 44/2001
46.      Z ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
pravidlo
osobitnej
právomoci
stanovené v článku 5 bode 3 nariadenia č. 44/2001
sa
má
vykladať
autonómne a reštriktívne.
Toto
pravidlo
osobitnej
právomoci
je
založené
na
existencii
osobitne
úzkej
väzby
medzi
sporom a súdom
miesta,
kde
došlo
ku
skutočnosti,
ktorá
zakladá
nárok
na
náhradu
škody,
čo
odôvodňuje
priznanie
právomoci
tomuto
súdu z dôvodov
riadneho
výkonu
spravodlivosti a hospodárnej
organizácie
konania.(20) Okrem
toho
požiadavka
takéhoto
prepojenia
má
zaručiť
právnu
istotu a vylúčiť
možnosť,
aby
osoba
bola
žalovaná
na
súde
členského
štátu,
ktorého
právomoc
nemohla
rozumne
predvídať,
pričom
tento
aspekt
je
dôležitý
predovšetkým v sporoch
týkajúcich
sa
mimozmluvných
záväzkov
vyplývajúcich z porušenia
práva
na
súkromie a práva
na
ochranu
osobnosti
vrátane
poškodzovania
dobrého
mena.(21) V oblasti
mimozmluvnej
zodpovednosti
je
súd
miesta,
kde
došlo
alebo
by
mohlo
dôjsť
ku
skutočnosti,
ktorá
zakladá
nárok
na
náhradu
škody,
zvyčajne
najlepšie
spôsobilý
rozhodnúť
najmä z dôvodov
blízkosti
sporu a jednoduchšieho
vykonávania
dôkazov.(22)
47.      Okrem
toho
pojem
„miesto,
kde
došlo
ku
skutočnosti,
ktorá
zakladá
nárok
na
náhradu
škody“
sa
vzťahuje
tak
na
miesto,
kde
vznikla
škoda,
ako
aj
na
miesto,
kde
došlo k príčinnej
udalosti,
ktorá
viedla
ku
vzniku
tejto
škody,
takže
osobu
možno
žalovať
podľa
výberu
žalobcu
pred
súdom
jedného
alebo
druhého z týchto
dvoch
miest.
Obe
tieto
miesta
môžu
predstavovať
významnú
spojitosť z hľadiska
súdnej
právomoci
vzhľadom
na
to,
že
každé z nich
môže
podľa
okolností
poskytnúť
zvlášť
užitočné
údaje
týkajúce
sa
dôkazov a organizácie
konania.(23)
48.      Prejednávaná
vec
je
zameraná
najmä
na
pravidlá
týkajúce
sa
práv
na
ochranu
osobnosti,
ktoré
boli
najprv
stanovené v rozsudku
Shevill,
potom
prispôsobené
osobitnej
situácii
internetu v rozsudku
eDate a následne
spresnené v neskorších
rozsudkoch.
49.      V rozsudku
Shevill Súdny
dvor
rozhodol,
že v prípade
poškodzovania
dobrého
mena v novinovom
článku
šírenom
na
území
viacerých
členských
štátov
môže
byť
miestom
príčinnej
udalosti
iba
miesto,
kde
má
sídlo
vydavateľ
spornej
správy,
keďže
predstavuje
miesto,
kde
došlo
ku
skutočnosti,
ktorá
zakladá
nárok
na
náhradu
škody, a že
súd
podľa
tohto
miesta
sídla
musí
mať
preto
právomoc
prejednať žalobu o náhradu
celej
škody
spôsobenej
protiprávnym
konaním.(24) Okrem
toho
treba
žalobcovi
priznať
možnosť
podať
žalobu
aj v mieste,
kde
sa
škoda
prejavila.(25) V prípade
medzinárodného
poškodenia
dobrého
mena
prostredníctvom
tlače
sa
teda
zásah
do
cti,
dobrej
povesti a vážnosti
fyzickej
alebo
právnickej
osoby,
prejavuje
na
miestach,
kde
sa
správa
šírila,
pokiaľ
je
poškodená
osoba
na
tomto
mieste
známa, a v dôsledku
toho
súdy
každého
členského
štátu, v ktorom
sa
hanlivá
správa
šírila a v ktorom
poškodený
tvrdí,
že
utrpela
jeho
dobrá
povesť,
majú
právomoc
rozhodovať o škodách
spôsobených v tomto
štáte.(26) V tejto
súvislosti
Súdny
dvor
spresnil,
že
aj
keď
je
pravda,
že
posúdenie
rôznych
aspektov
toho
istého
sporu
rôznymi
súdmi
má
nevýhody,
žalobca
má
vždy
možnosť
podať
žalobu v celom
rozsahu
buď
na
súd v mieste
bydliska
žalovaného
alebo
na
súd v mieste,
kde
má
sídlo
vydavateľ
hanlivej
správy.(27) Hoci
Súdny
dvor
najprv
rozhodol,
že
je
nevyhnutné
zabrániť
nárastu
príslušných
súdov,
čo
zvyšuje
riziko
protichodných
rozhodnutí,(28) v rozsudku
Shevill neskôr
prispôsobil
svoju
judikatúru
logike
nariadenia č. 44/2001.(29)
50.      Neskôr
rozsudok
eDate potvrdil
judikatúru
Shevill,
pričom
spresnil,
že
úvahy
uvedené v tomto
rozsudku a pripomenuté v predchádzajúcom
bode
môžu
platiť
aj
pre
iné
médiá a komunikačné
prostriedky a môžu
zahŕňať
veľkú
škálu
porušení
práv
na
ochranu
osobnosti
existujúcich v jednotlivých
právnych
poriadkoch.(30) Súdny
dvor
najmä
dodal,
že
uverejnenie
obsahu
na
internetovej
stránke
sa
odlišuje
od
územne
obmedzeného
šírenia
takého
média,
ako
je
tlač, v tom,
že
cieľom
tohto
uverejnenia
je v zásade
všadeprítomnosť
tohto
obsahu,
pričom s týmto
obsahom
sa
môže
okamžite
oboznámiť
neobmedzený
počet
používateľov
internetu
kdekoľvek
na
svete
nezávisle
od
toho,
či
má
jeho
vydavateľ v úmysle,
aby
tento
obsah
bol
prístupný
mimo
členského
štátu
jeho
usadenia a mimo
jeho
kontroly, a že
preto
treba
prispôsobiť
kritériá
väzby
tak,
aby
osoba,
ktorej
právo
na
ochranu
osobnosti
bolo
porušené
prostredníctvom
internetu,
mohla
podľa
miesta,
kde
sa
prejavila
škoda
spôsobená v Európskej
únii
uvedeným
porušením,
podať
žalobu o náhradu
celej
tejto
škody.
Vzhľadom
na
to,
že
dosah
obsahu
uverejneného
na
internete
na
práva
na
ochranu
osobnosti
môže
byť
najlepšie
posúdený
súdom
miesta,
kde
má
údajný
poškodený
centrum
svojich
záujmov,
priznanie
právomoci
tomuto
súdu
spĺňa
cieľ
spočívajúci v riadnom
výkone
spravodlivosti.(31) Miestom,
kde
má
osoba
centrum
svojich
záujmov,
je
vo
všeobecnosti
miesto
jej
obvyklého
pobytu.(32) Z tohto
rozsudku
tak
vyplýva,
že
osoba,
ktorá
sa
považuje
za
poškodenú,
má
možnosť
podať
žalobu o náhradu
celej
škody,
ktorá
jej
bola
spôsobená,
buď
na
súdy
členského
štátu, v ktorom
je
vydavateľ
tohto
obsahu
usadený,
alebo
na
súdy
členského
štátu, v ktorom
sa
nachádza
centrum
jej
záujmov.
Táto
osoba
môže
tiež
podať
žalobu
na
súdy
každého
členského
štátu,
na
ktorého
území
je
alebo
bol
prístupný
obsah
uverejnený
na
internete,
pričom
tieto
súdy
majú
právomoc
rozhodovať
len o škode
spôsobenej
na
území
členského
štátu
sídla
súdu,
na
ktorý
je
žaloba
podaná.(33)
2.      O záveroch vyplývajúcich z judikatúry Súdneho dvora v kontexte veci samej
51.      Svojou
prvou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v prvom
rade
pýta,
či
judikatúru
eDate,
ktorá
sa
týka
internetu a ktorá
je
založená
na
centre
záujmov
dotknutej
osoby,
možno
uplatniť
na
situáciu, v ktorej
prípadné
porušenie
práv
na
ochranu
osobnosti
vyplýva z výroby a vysielania
seriálu v televízii
vo
viacerých
členských
štátoch.
Tento
súd
sa
teda
pýta,
či
sa
má
konanie
vo
veci
samej
preskúmať
výlučne z hľadiska
judikatúry
eDate alebo
tiež z hľadiska
judikatúry
Shevill.
52.      V tejto
súvislosti
uvedený
súd
poukazuje
na
viacero
tvrdení v prospech
konštatovania,
že
uplatniteľná
je
len
judikatúra
eDate,
ktorá
vedie k uznaniu
medzinárodnej
právomoci
poľských
súdov,
pokiaľ
ide o žalobu o náhradu
celej
škody
podanú
žalobcami.
Tvrdí
teda,
že
riešenie
prijaté v rozsudku
Shevill,
ktoré
sa
týka
výkladu článku 5 bodu 3 nariadenia č. 44/2001,
bolo
vypracované v kontexte
tlače
pred
viac
ako
20
rokmi,
konkrétne v období,
keď
sa
technické
možnosti
šírenia
na
diaľku
podstatne
líšili
od
tých,
ktoré
sú
dostupné v súčasnosti, a že
vývoj
streamovacej technológie,
ako
aj
audiovizuálnych
mediálnych
služieb
na
požiadanie
svedčí
proti
rozlišovaniu
na
základe
foriem
vysielania
na
účely
určenia
medzinárodnej
právomoci
súdov.
Okrem
toho
vďaka
technológiám,
ako
je
geografické
blokovanie
alebo
geolokalizácia,
môže
byť
na
jednej
strane
šírenie
obmedzené
na
určité
územie a na
druhej
strane
obsah
diela
sa
môže
líšiť v závislosti
od
miesta
zobrazenia.
Obmedzenie
žaloby o náhradu
celej
škody v štáte, v ktorom
má
žalobca
centrum
svojich
záujmov,
len v súvislosti
so
sprístupnením
filmu
na
internete,
by
navyše
viedlo k ťažko
akceptovateľnej
fragmentácii
sporu v prípade
súbežného
šírenia
sporného
obsahu
online a offline.
53.      V tejto
súvislosti
pripomínam,
že Súdny dvor judikatúru
Shevillkonštantne
potvrdzoval, a to
aj v jeho
nedávnych
rozsudkoch.(34)Preto
na
účely
určenia,
či
vo
veci
samej
majú
poľské
súdy
medzinárodnú
právomoc
rozhodovať o celej
škode,
treba
zohľadniť
aj
túto
judikatúru, a nielen
judikatúru
eDate.
Okrem
toho
sa
výklad
práva
Únie
musí
vykonať v čase
skutkových
okolností
vo
veci
samej,
teda
pred
rokom
2015.
Technologický
vývoj,
ku
ktorému
došlo
neskôr,
sa
preto
nezdá
byť v prejednávanej
veci
relevantný.
54.      Ako
vyplýva z rozsudku
eDate,
uverejnenie
obsahu
na
internetovej
stránke
sa
odlišuje
od
územne
obmedzeného
šírenia
média v tom,
že
cieľom
tohto
uverejnenia
je v zásade
všadeprítomnosť
tohto
obsahu,
ktorý
môže
byť
zobrazený
kdekoľvek
na
svete
mimo
kontroly
vydavateľa.(35) Konštatujem
však,
že
vysielanie
seriálu v televízii(36) nespĺňa
žiadnu z týchto
podmienok.
Na
jednej
strane
je
totiž
toto
vysielanie,
bez
ohľadu
na
použité
prostriedky,
ako
je
digitálna
terestriálna televízia
(DVB‑T),
kábel
alebo
satelit, v zásade
územne
obmedzené, t. j. obmedzené
na
geografickú
oblasť
príjmu
televízneho
signálu, a to
hlavne
na
vnútroštátnu
oblasť
(miestny,
regionálny
alebo
národný
kanál). Z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
televízny
seriál
bol
vysielaný v rôznych
štátoch
na
„vnútroštátnych“
televíznych
kanáloch, v prejednávanej
veci v poľskej,
nemeckej,
írskej,
španielskej,
holandskej,
rakúskej a nórskej
televízii.
Na
druhej
strane
uvedené
vysielanie
sa
nenachádza
mimo
kontroly
samotných
nositeľov
autorských
práv,
teda
producentov,
ktorí
môžu
vymedziť
najmä
geografický
rámec
vysielania
svojho
diela. V prejednávanej
veci z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
žalovaní
sú
výlučnými
nositeľmi
autorských
práv k televíznemu
seriálu a že
na B. čiastočne
previedli
právo
na
použitie
tohto
seriálu
na
určitých
územiach a okrem
toho
tejto
osobe
udelili
na
obdobie
12
rokov
výhradnú
licenciu
na
distribúciu
práv
na
použitie
tohto
seriálu
na
iných
územiach.
55.      Na
vysielanie
seriálu v televízii
sa
preto
nemôže
vzťahovať
len
judikatúra
eDate. V tomto
zmysle
tento
rozsudok
uviedol,
že
úvahy
uvedené v rozsudku
Shevill,
ktoré
sa
týkajú
článku v novinách,
môžu
platiť
aj
pre
iné
médiá a komunikačné
prostriedky.(37) V tejto
súvislosti
Súdny
dvor v bode 44
rozsudku
eDate odkázal
na
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Cruz
Villalón(38),
ktorý
uviedol,
že
dosah
judikatúry
Shevill je
široký a neobmedzuje
sa
len
na
tlačené
noviny,
keďže
jej
oblasť
pôsobnosti
môže
zahŕňať
aj
iné
komunikačné
prostriedky,
ako
sú
informácie z televízie
alebo
rádia.
56.      Samotná
skutočnosť,
že
seriál
je
súbežne
vysielaný
na
televíznom
kanáli a na
internete,
nemôže
zmeniť
tento
výklad.
Podľa
judikatúry
Súdneho
dvora
sa
má
totiž
pravidlo
osobitnej
právomoci
stanovené v článku 5 bode 3 nariadenia č. 44/2001
vykladať
autonómne a reštriktívne.(39) Vzhľadom
na
to,
že
vysielanie
cez
internet
sa
jasne
líši
od
televízneho
vysielania,
nie
je
potrebné
rozšíriť
na
televíziu
riešenie
prijaté
pre
internet,
ak
nie
sú
splnené
podmienky
stanovené v rozsudku
eDate.
Okrem
toho
by
takýto
prístup
viedol k situácii
neistoty,
keďže v závislosti
od
voľby
producentov
nie
je
možné
dosiahnuť,
aby
každé
vysielanie
obsahu v televízii
bolo
nevyhnutne
sprevádzané
dostupnosťou
na
internete,
čo
by
znamenalo
posudzovanie
jednotlivých
prípadov s cieľom
overiť
podmienky
vysielania
tohto
obsahu,
ktoré
sa
môžu v priebehu
času
aj
meniť.
57.      Pokiaľ
ide o geografické
blokovanie
alebo
geolokalizáciu v súvislosti
so
šírením
na
internete,
tie
by
mohli
viesť k záveru,
že
podmienka
všadeprítomnosti
obsahu
stanovená v rozsudku
eDate nie
je
splnená,
čo
by
malo
za
následok
to,
že v takom
prípade
by
sa
mala
uplatniť
judikatúra
Shevill a nie
to,
že
táto
judikatúra
nie
je
uplatniteľná
na
televízny
seriál.
58.      Pokiaľ
ide o fragmentáciu
sporu,
toto
tvrdenie
bolo
zohľadnené v rozsudku
Shevill.
Súdny
dvor
totiž
spresnil,
že
aj
keď
je
pravda,
že
posúdenie
rôznych
aspektov
toho
istého
sporu
rôznymi
súdmi
má
nevýhody,
žalobca
má
vždy
možnosť
podať
žalobu v celom
rozsahu
buď
na
súd v mieste
bydliska
žalovaného
alebo
na
súd v mieste,
kde
má
sídlo
vydavateľ
hanlivej
správy.(40) V tejto
súvislosti
pripomínam,
že
podľa
všeobecného
pravidla
uvedeného v článku 2
ods. 1
nariadenia
č. 44/2001
sa
osoby s bydliskom
na
území
členského
štátu v zásade
žalujú
na
súdoch
tohto
členského
štátu.
Pravidlo
osobitnej
právomoci
stanovené v článku 5 bode 3 tohto
nariadenia
má
len
povahu
výnimky,
ktorá
sa
nemôže
stať
všeobecným
pravidlom,
inak
by
boli
spochybnené
pravidlá o právomoci
vymedzené v uvedenom
nariadení.
59.      V kontexte
veci
samej
treba
preto
rozlišovať
medzi
vysielaním
seriálu v televízii,
na
ktoré
sa
uplatňuje
judikatúra
Shevill, a jeho
šírením
na
internete,
na
ktoré
sa
uplatňuje
judikatúra
eDate,
ktorá
umožňuje
dotknutej
osobe
podať
žalobu o náhradu
celej
spôsobenej
škody
na
súdy
členského
štátu, v ktorom
sa
nachádza
centrum
jej
záujmov.
60.      V druhom
rade,
pokiaľ
ide o judikatúru
eDate,
vnútroštátny
súd
sa
pýta,
či
sú v prejednávanej
veci
splnené
podmienky
stanovené v rozsudku
Mittelbayerischer Verlag.(41) V tomto
rozsudku
Súdny
dvor
spresnil,
že
samotná
príslušnosť
osoby k rozsiahlej
identifikovateľnej
skupine
nie
je
takej
povahy,
aby
umožnila
dosiahnuť
ciele
predvídateľnosti
pravidiel
právomoci a právnej
istoty,
keďže
centrá
záujmov
členov
takejto
skupiny
sa
môžu
potenciálne
nachádzať v ktoromkoľvek
členskom
štáte
Únie.(42)
61.      V prejednávanej
veci
vnútroštátny
súd
najmä
tvrdí,
že
dej
televízneho
seriálu
neumožňuje
identifikovať
žiadneho
zo
žalobcov,
keďže
ide o fiktívne
dielo,
ktoré
ani
priamo,
ani
nepriamo
neodkazuje
na
skutočné
súčasné
alebo
historické
postavy.
Ešte
menej
tak
umožňuje
identifikovať
individuálne
Ś.,
keďže
toto
združenie
bolo
založené
desaťročia
po
skončení
druhej
svetovej
vojny.
Tento
súd
však
konštatuje,
že
tento
seriál
opisuje
správanie
menšej a uzatvorenej
skupiny
osôb,
konkrétne
vojakov
organizácie
X,
pričom
túto
organizáciu
jednoznačne a nepochybne
identifikuje,
pričom Z.R. je
jedným z jej
žijúcich
členov.
62.      Rovnako
ako
Komisia
sa
však
domnievam,
že v prípade Z.R. kritérium
nepriamej
identifikácie
„ako
jednotlivca“
znamená,
že
osobu
možno
rozpoznať
na
základe
určitých
osobitných
charakteristík,
ktoré
jasne
odkazujú
na
určitú
osobu.(43) Tento
výklad
navyše
odráža
judikatúru
Shevill,
podľa
ktorej
musí
byť
poškodená
osoba
známa.(44) V tejto
súvislosti
Súdny
dvor
uznal
individualizáciu v situáciách, v ktorých
sa
obsah
uverejnený
na
internete
týkal
priamo
osôb,
ktorých
práva
na
ochranu
osobnosti
boli
údajne
porušené,
keďže v nich
boli
menovite
uvedené.(45) V spore
vo
veci
samej
pritom
televízny
seriál
zobrazuje
fiktívne
postavy,
čo
znamená,
že Z.R. nie
je
identifikovaný
ako
jednotlivec, a to
ani
nepriamo.
Navyše,
ako
vyplýva z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania, Ś. má v súčasnosti
približne 5 000
členov,
čo
podľa
môjho
názoru
predstavuje
rozsiahlu
skupinu, a v dôsledku
toho
samotné
členstvo
osoby v tejto
skupine
nie
je
takej
povahy,
aby
umožnilo
dosiahnuť
ciele
predvídateľnosti
pravidiel
právomoci a právnej
istoty.(46) V každom
prípade
pripomínam,
že
treba
vychádzať z času
skutkových
okolností
vo
veci
samej,
teda z obdobia,
keď
mohol
byť
počet
žijúcich
členov
vojenskej
organizácie
X
ešte
vyšší
ako v súčasnosti.
63.      Všeobecnejšie,
aj
keby
sa
kritérium
individualizácie
vykladalo
extenzívne,
vydavateľ
správy
porušujúcej
práva
na
ochranu
osobnosti
by
nemohol
poznať
centrá
záujmov
osôb,
ktorých
sa
táto
správa
týka a ktoré
sa
môžu
nachádzať v rôznych
štátoch.(47) Okrem
toho
by
takýto
výklad
mohol
viesť k protichodným
rozhodnutiam
súdov
rôznych
členských
štátov,
na
ktoré
bola
podaná
žaloba.
Uvedený
výklad
tak
vyvoláva
rovnakú
kritiku,
akú
vnútroštátny
súd
formuloval
voči
„mozaikovému“
prístupu,
keďže
so
sebou
prináša
systémové
riziko
rozšírenia
súbežných
súdnych
konaní
medzi
tými
istými
účastníkmi
konania
vo
viacerých
členských
štátoch.
64.      Podľa
vnútroštátneho
súdu
by v prípade
absencie
individualizácie
stratilo
forum delicti
commissi svoju
povahu
skutočnej
alternatívy k celkovej
medzinárodnej
právomoci
vyplývajúcej z článku 2 ods. 1
nariadenia č. 44/2001.
Zdá
sa
teda,
že
tento
súd
vychádza z predpokladu,
že
pravidlá
medzinárodnej
právomoci
musia
byť v prospech
žalobcu.
Na
jednej
strane
však
podľa
judikatúry
Súdneho
dvora
možnosť
osoby
podať
žalobu o náhradu
celej
spôsobenej
škody
na
súde
miesta, v ktorom
sa
nachádza
centrum
jej
záujmov,
je
odôvodnená
záujmom
riadneho
výkonu
spravodlivosti, a nie
účelom
osobitne
chrániť
žalobcu.(48) Na
druhej
strane
podľa
judikatúry
Shevill má
žalobca
vždy
možnosť
podať
žalobu v celom
rozsahu
na
jediný
súd, a to
súd v mieste
sídla
producentov
televízneho
seriálu,
teda v Nemecku.
65.      Pokiaľ
ide o Ś., z judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
nie
je
rozhodujúce,
či
je
žalobca
fyzickou
osobou
alebo
právnickou
osobou.(49) V dôsledku
toho
právnická
osoba,
ktorá
tvrdí,
že
jej
práva
na
ochranu
osobnosti
boli
porušené
uverejnením
nesprávnych
informácií o nej
na
internete a tým,
že
sa
neodstránili
komentáre,
ktoré
sa
jej
týkajú,
môže
podať
žalobu,
ktorou
sa
domáha
opravy
týchto
informácií,
odstránenia
komentárov a náhrady
celej
škody,
ktorá
jej
vznikla,
na
súdoch
členského
štátu, v ktorom
sa
nachádza
centrum
jej
záujmov.(50) V prejednávanej
veci
však,
ako
vyplýva z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
keďže
toto
združenie
bolo
založené
desaťročia
po
skončení
druhej
svetovej
vojny,
televízny
seriál
neobsahuje
žiadne
informácie o ňom a neumožňuje
jeho
identifikáciu,
či
už
priamu
alebo
nepriamu.
Samotná
skutočnosť,
že
predmetom
činnosti
uvedeného
združenia
je
okrem
iného
ochrana
dôstojnosti,
dobrého
mena a pamiatky
tejto
vojenskej
organizácie,
ako
aj
jeho
vojakov,
nemôže
stačiť
na
jeho
individualizáciu v zmysle článku 5 bodu 3 nariadenia č. 44/2001.(51) Okrem
toho,
ako
uviedol
vnútroštátny
súd,
sídlo
združenia,
ktoré
má
podobný
alebo
zhodný
predmet
činnosti
ako
Ś.,
by
sa
mohlo
nachádzať v ktoromkoľvek
členskom
štáte
Únie,
čo
by
malo
rovnaké
nevýhody
ako
tie,
ktoré
vyplývajú z judikatúry
Shevill.
66.      V treťom
rade
vnútroštátny
súd
uvádza,
že
požiadavka
individuálnej
identifikácie
žalobcu,
prinajmenšom
nepriamej,
má
štrukturálny
nedostatok v tom,
že
toto
posúdenie
sa
často
ukazuje
ako
citlivé a predovšetkým
je
úzko
spojené s preskúmaním
dôvodnosti
veci.
Súdny
dvor
však
rozhodol,
že v štádiu
skúmania
medzinárodnej
právomoci
súd,
na
ktorý
bola
podaná
žaloba,
neskúma
podľa
pravidiel
vnútroštátneho
práva
ani
prípustnosť,
ani
dôvodnosť
žaloby,
ale
identifikuje
výlučne
väzby
so
štátom
sídla
súdu,
ktoré
odôvodňujú
jeho
právomoc
podľa
tohto
ustanovenia.
Hoci
cieľ
právnej
istoty
vyžaduje,
aby
vnútroštátny
súd,
ktorému
bola
vec
predložená,
mohol
jednoducho
rozhodnúť o svojej
vlastnej
právomoci
bez
toho,
aby
bol
povinný
rozhodnúť
vo
veci
samej,
povinnosť
vykonať
už v tomto
štádiu
konania
podrobné
dôkazné
konanie,
pokiaľ
ide o relevantné
skutkové
okolnosti
týkajúce
sa
tak
právomoci,
ako
aj
merita
veci,
by
mohla
prejudikovať
preskúmanie
jej
dôvodnosti.
Súdny
dvor
tiež
spresnil,
že
tak
cieľ
riadneho
výkonu
spravodlivosti,
ako
aj
rešpektovanie
autonómie
súdu
pri
výkone
jeho
úloh
vyžadujú,
aby
súd,
ktorému
bola
vec
predložená,
mohol
preskúmať
svoju
medzinárodnú
právomoc z hľadiska
všetkých
informácií,
ktoré
má k dispozícii,
prípadne
vrátane
informácií
poskytnutých
žalovaným.(52)
67.      V dôsledku
toho
prináleží
vnútroštátnemu
súdu,
aby
rozhodol
na
základe
informácií,
ktoré
má k dispozícii. V prípade,
že z týchto
dôkazov
jasne
nevyplýva,
že
žalobcovia
môžu
byť
identifikovaní
„ako
jednotlivci“,
tento
súd
nemôže
rozhodnúť o celkovej
škode,
ktorá
vznikla v dôsledku
šírenia
televízneho
seriálu
na
internete. V prejednávanej
veci
vzhľadom
na
informácie
predložené
uvedeným
súdom z judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
televízny
seriál
neumožňuje
identifikovať
žalobcov
ani
priamo,
ani
nepriamo.
Okrem
toho,
pokiaľ
ide o úvahu
toho
istého
súdu,
podľa
ktorej
pravidlá
medzinárodnej
právomoci
nemôžu
predvídať
budúce
rozhodnutie o merite
veci,
preskúmanie
otázky,
či
je
možné
identifikovať
žalobcov
ako
jednotlivcov,
nijako
nevyžaduje
rozhodnúť o merite
veci,
ktoré
spočíva v určení,
či
došlo k porušeniu
práv
na
ochranu
osobnosti.
68.      Vo
štvrtom
rade
podľa
vnútroštátneho
súdu,
ak
obsah,
ktorý
môže
porušovať
práva
na
ochranu
osobnosti,
neumožňuje
individuálnu
identifikáciu
konkrétnych
osôb,
treba
považovať
za
indíciu
predvídateľnosti
medzinárodnej
právomoci
nielen
miesto,
kde
sa
nachádza
centrum
záujmov
dotknutých
osôb,
ale
aj
význam
obsahu
správy,
ktorá
môže
porušovať
práva
na
ochranu
osobnosti, a bod,
od
ktorého
má
táto
správa v historickom,
kultúrnom a spoločenskom
kontexte
„objektívne
významnú
váhu“
na
území
členského
štátu
vysielania.
Vnútroštátny
súd
zastáva
názor,
že
takýto
prístup,
ktorý
uprednostňuje
skôr
predmet
sporu a jeho
význam
na
konkrétnom
mieste,
ako
osoby,
ktoré
by
potenciálne
mohli
vystupovať
ako
žalobcovia, a miesto,
kde
sa
nachádza
centrum
záujmov
týchto
osôb,
sa
zdá
byť
viac v súlade
so
správnym
chápaním
zásady
predvídateľnosti
medzinárodnej
právomoci.
69.      Podľa
judikatúry
Súdneho
dvora,
pokiaľ
sa
však
pojem
„miesto,
kde
došlo
ku
skutočnosti,
ktorá
zakladá
nárok
na
náhradu
škody“ v zmysle článku 5
bodu 3
nariadenia č. 44/2001,
môže
týkať
miesta,
kde
vznikla
škoda,
tento
pojem
možno
chápať
len v tom
zmysle,
že
označuje
miesto,
kde
príčinná
udalosť, z ktorej
vyplynula
mimozmluvná
zodpovednosť,
priamo
spôsobila
svoje
škodlivé
účinky
na
osobu,
ktorá
je
bezprostredným
poškodeným z tejto
udalosti.(53) V tomto
prípade
teda
medzinárodná
príslušnosť
súdu
predpokladá
preskúmanie
miesta,
kde
sa
škoda
prejavila
osobitne
vo
vzťahu k žalobcovi,
fyzickej
alebo
právnickej
osobe,
ktorej
práva
na
ochranu
osobnosti
boli
údajne
porušené.
Ak
by
sa
prijal
prístup
odporúčaný
vnútroštátnym
súdom,
znamenalo
by
to
vytvorenie
nového
základu
právomoci
pre
vnútroštátne
súdy,
ktorý
je
oddelený
od
údajne
poškodenej
osoby a ktorý
by
mohol
byť
pre
ňu
nevýhodný.
Ako
totiž
uviedla
Komisia,
dodržiavanie
tohto
prístupu
by
viedlo k tomu,
že
bývalý
vojak,
ktorého
centrum
záujmov
je v Poľsku,
by
mohol
podať
žalobu
na
poľské
súdy o náhradu
celej
spôsobenej
škody
vzhľadom
na
objektívne
značný
význam
televízneho
seriálu v Poľsku,
zatiaľ
čo
bývalý
vojak,
ktorého
centrum
záujmov
je v inom
členskom
štáte,
by
tak v tomto
štáte
urobiť
nemohol.(54)
70.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
navrhujem
odpovedať
na
prvú
otázku
tak,
že článok 5 bod 3 nariadenia č. 44/2001
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
súdy
členského
štátu, v ktorom
bol v televízii a na
internete
odvysielaný
seriál
porušujúci
práva
na
ochranu
osobnosti
fyzickej
osoby a právnickej
osoby,
iný
než
členský
štát, v ktorom
bol
tento
seriál
vyrobený,
nemajú,
pokiaľ
ide o televíziu,
medzinárodnú
právomoc
rozhodovať o celej
žalobe,
ktorej
predmetom
je
na
jednej
strane
nepeňažné
plnenie
zamerané
na
odstránenie
následkov
porušenia
práv
na
ochranu
osobnosti,
vrátane
uloženia
povinnosti
ospravedlniť
sa
prostredníctvom
televíznych
kanálov,
na
ktorých
bol
uvedený
seriál
odvysielaný v rôznych
dotknutých
členských
štátoch,
ako
aj
uloženia
povinnosti
umiestniť
pred
každým
odvysielaním
toho
istého
seriálu,
bez
ohľadu
na
miesto
vysielania,
vyhlásenie s náležitým
obsahom, a na
druhej
strane
peňažné
plnenie
zamerané
na
náhradu
nemajetkovej
ujmy
spôsobenej
porušením
práv
na
ochranu
osobnosti, a to
aj v dôsledku
šírenia
televízneho
seriálu v iných
členských
štátoch.
Pokiaľ
ide o internet,
súdy
členského
štátu, v ktorom
sa
nachádza
centrum
záujmov
fyzickej
osoby
alebo
právnickej
osoby,
majú
právomoc
rozhodovať o celej
takejto
žalobe
len v prípade,
ak
sa v spornom
obsahu
nachádzajú
objektívne a overiteľné
skutočnosti,
ktoré
umožňujú
priamo
alebo
nepriamo
identifikovať
túto
osobu
ako
jednotlivca.
B.      O druhej prejudiciálnej otázke
71.      Svojou
druhou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má v prípade
zápornej
odpovede
na
prvú
otázku článok 5 bod 3 nariadenia č. 44/2001
vykladať v tom
zmysle,
že
súdy
členského
štátu, v ktorom
bol v televízii
odvysielaný
seriál
porušujúci
práva
na
ochranu
osobnosti
fyzickej
osoby a právnickej
osoby,
iný
než
členský
štát, v ktorom
bol
tento
seriál
vyrobený,
majú
medzinárodnú
právomoc
rozhodovať o žalobe
proti
producentovi,
ktorej
predmetom
je
na
jednej
strane
nepeňažné
plnenie
zamerané
na
odstránenie
následkov
porušenia
práv
na
ochranu
osobnosti,
vrátane
uloženia
povinnosti
ospravedlniť
sa
prostredníctvom
televíznych
kanálov,
na
ktorých
bol
uvedený
seriál
odvysielaný,
ako
aj
uloženia
povinnosti
umiestniť
pred
každým
odvysielaním
toho
istého
seriálu v tomto
členskom
štáte
vyhlásenie s náležitým
obsahom, a na
druhej
strane
peňažné
plnenie
zamerané
na
náhradu
nemajetkovej
ujmy
spôsobenej
šírením
televízneho
seriálu v uvedenom
členskom
štáte.
72.      Z judikatúry
Súdneho
dvora,
na
ktorú
odkazuje
vnútroštátny
súd,
vyplýva,
že
vzhľadom
na
všadeprítomnú
povahu
údajov a obsahu
uverejnených
na
internetovej
stránke a na
to,
že
rozsah
ich
šírenia
je v zásade
univerzálny,
je
nárok
na
opravu
alebo
odstránenie
obsahu
uverejneného
na
internete
jediný a nerozdeliteľný, a preto
ho
možno
predložiť
len
súdu,
ktorý
má
právomoc
rozhodovať o celom
nároku
na
náhradu
škody, a nie
súdu,
ktorý
takúto
právomoc
nemá.(55)
73.      Vnútroštátny
súd
uvádza,
že
žalobcovia
nežiadajú,
aby
bol
televízny
seriál
odstránený z internetu
alebo
aby
nebol
vysielaný v televízii,
ale
chcú
na
jednej
strane
zabrániť
ďalšiemu
porušovaniu
ich
práv
na
ochranu
osobnosti
uvedením
konkrétnych
informácií
pred
vysielaním
tohto
seriálu a na
druhej
strane
chcú
odstrániť
následky
porušenia,
ku
ktorému
došlo,
uverejnením
náležitého
vyhlásenia
nielen
na
dotknutých
internetových
stránkach,
ale
aj
na
nemeckých a poľských
televíznych
kanáloch,
na
ktorých
bol
uvedený
seriál
vysielaný. V tejto
súvislosti
by
pritom
podľa
tohto
súdu
bola
žiadosť o odstránenie
určitého
obsahu z internetu
nedeliteľná,
ak
by
žalobca
chcel
dosiahnuť
úplné
odstránenie
obsahu
porušujúceho
práva
na
ochranu
osobnosti.
74.      Ako
bolo
uvedené v odpovedi
na
prvú
prejudiciálnu
otázku,
judikatúra
eDate,
do
ktorej
patrí
judikatúra
uvádzaná v bode 72
vyššie,
sa
netýka
vysielania
obsahu v televízii,
na
ktoré
sa
vzťahuje
judikatúra
Shevill. Z tejto
judikatúry
vyplýva,
že v súlade s mozaikovým
prístupom
má
súd
členského
štátu, v ktorom
došlo k porušeniu
práv
na
ochranu
osobnosti,
právomoc
rozhodovať o škodách
spôsobených v tomto
štáte.
Ak
to
vnútroštátne
právne
predpisy
umožňujú,
tento
súd
môže
nariadiť
žalovanému,
aby
uviedol
konkrétne
informácie
pred
vysielaním
seriálu,
pokiaľ
sa
takéto
uverejnenie
týka
výlučne
vnútroštátneho
územia. V prejednávanej
veci
vnútroštátny
súd
zdôrazňuje,
že v súlade s článkom 24
Občianskeho
zákonníka
môžu
byť
nepeňažné
nároky
formulované
tak,
že
ich
preskúmanie
patrí
do
právomoci
súdu
obmedzenej
na
posúdenie
dôsledkov
porušenia,
ku
ktorému
došlo
na
území
štátu
sídla
súdu.
75.      Pokiaľ
ide o šírenie
na
internete,
súhlasím s argumentáciou
vnútroštátneho
súdu,
podľa
ktorej,
ak
je
toto
šírenie
spojené s judikatúrou
Shevill bez
individualizácie
žalobcov,
súd
prejednávajúci vec
by
mohol,
tiež v rozsahu, v akom
to
vnútroštátne
právne
predpisy
umožňujú,
nariadiť
žalovanému,
aby
konkrétne
informácie
týkajúce
sa
sporného
obsahu
uverejnil v inom
médiu,
ktorého
dosah
je
obmedzený
na
územie
dotknutého
členského
štátu,
ako
je
tlač
alebo
celoštátna
televízia,
alebo
aby
sa
tieto
informácie
týkali
iba
dôsledkov
porušenia
práv
na
ochranu
osobnosti
na
území
tohto
štátu.
76.      Okrem
toho
vnútroštátny
súd
zastáva
názor,
že
skutočnosť,
ktorá
zakladá
nárok
na
náhradu
škody,
sa
neobmedzuje
len
na
produkciu
filmu,
ale
zahŕňa
aj
jeho
šírenie v určitom
členskom
štáte.
Takýto
prístup
by
znamenal,
že
súdom
členského
štátu, v ktorom
bol
film
šírený,
by
mohla
byť
priznaná
medzinárodná
právomoc
predovšetkým z dôvodu,
že
skutočnosť,
ktorá
zakladá
nárok
na
náhradu
škody,
nastala
na
ich
území, a až
sekundárne z dôvodu,
že
škoda
sa
prejavila v tomto
štáte.
Pripomínam
však,
že v rozsudku
Shevill Súdny
dvor
rozhodol,
že v prípade
poškodzovania
dobrého
mena v novinovom
článku
šírenom
na
území
viacerých
členských
štátov
môže
byť
miestom
príčinnej
udalosti
iba
miesto,
kde
má
sídlo
vydavateľ
spornej
správy,
keďže
predstavuje
miesto,
kde
došlo
ku
skutočnosti,
ktorá
zakladá
nárok
na
náhradu
škody.(56)
77.      V prejednávanej
veci
vnútroštátny
súd
uvádza,
že
televízny
seriál
bol
vyrobený v Nemecku a že
jedinými
žalovanými
pred
poľským
súdom
sú
jeho
producenti,
pričom v Poľsku
vysielal
tento
seriál
poľský
verejnoprávny
vysielateľ,
ktorý
nie
je
účastníkom
konania.
Za
týchto
okolností
sa
za
miesto
príčinnej
udalosti,
ktorá
viedla k vzniku
tejto
škody,
musí
považovať
miesto,
kde
majú
sídlo
producenti
uvedeného
seriálu.
Okrem
toho,
ako
uvádza
tento
súd,
podľa
judikatúry
Súdneho
dvora
okolnosť,
že
len
jedna z viacerých
osôb
považovaných
za
zodpovedné
za
vytýkanú
škodu
je
žalovaná
pred
súdom, v ktorého
obvode
nekonala,
sa
nemôže
považovať
za
príčinnú
udalosť,
ku
ktorej
došlo v obvode
tohto
súdu v zmysle článku 5 bodu 3 nariadenia č. 44/2001.(57)
78.      Z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
navyše
vyplýva,
že
žalovaní
sú
výlučnými
nositeľmi
autorských
práv k televíznemu
seriálu a že
na B. čiastočne
previedli
právo
na
použitie
tohto
seriálu
na
určitých
územiach a tejto
osobe
udelili
výhradnú
licenciu
na
distribúciu
práv
na
použitie
tohto
seriálu
na
iných
územiach.(58) Takáto
zmluva,
pri
ktorej
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
navyše
nespresňuje,
či
bola
uzavretá v Poľsku,
nemôže
zmeniť
miesto,
kde
došlo
ku
skutočnosti,
ktorá
zakladá
nárok
na
náhradu
škody,
keďže
ju
nemožno
stotožniť s konaním
žalovaných v ktorejkoľvek
krajine, v ktorej
bol
uvedený
seriál
vysielaný s ich
súhlasom. Preto v súlade s článkom 5 bodom 3 poľské
súdy
nemajú
medzinárodnú
právomoc
rozhodovať o celej
žalobe
podanej
žalobcami
len
na
základe
toho,
že
rovnaký
seriál
bol
šírený v Poľsku.
79.      Za
týchto
podmienok
navrhujem
odpovedať
na
druhú
otázku
tak,
že článok 5 bod 3 nariadenia č. 44/2001
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
súdy
členského
štátu, v ktorom
bol v televízii
odvysielaný
seriál
porušujúci
práva
na
ochranu
osobnosti,
iný
než
členský
štát, v ktorom
bol
tento
seriál
vyrobený,
majú
medzinárodnú
právomoc
rozhodovať o žalobe
proti
producentovi,
ktorej
predmetom
je
na
jednej
strane
nepeňažné
plnenie
zamerané
na
odstránenie
následkov
porušenia
práv
na
ochranu
osobnosti,
vrátane
uloženia
povinnosti
ospravedlniť
sa
prostredníctvom
televíznych
kanálov,
na
ktorých
bol
uvedený
seriál
odvysielaný,
ako
aj
uloženia
povinnosti
umiestniť
pred
každým
odvysielaním
toho
istého
seriálu v tomto
členskom
štáte
vyhlásenie s náležitým
obsahom v rozsahu, v akom
to
vnútroštátne
právne
predpisy
umožňujú, a na
druhej
strane
peňažné
plnenie
zamerané
na
náhradu
nemajetkovej
ujmy
spôsobenej
šírením
televízneho
seriálu v uvedenom
členskom
štáte.
80.      Chcem
dodať,
že
rovnako
ako
vnútroštátny
súd
sa
domnievam,
že
„mozaikový“
prístup
spôsobuje
ťažkosti
fyzickým
alebo
právnickým
osobám,
ktoré
tvrdia,
že
došlo k porušeniu
ich
práv
na
ochranu
osobnosti.(59) V tejto
súvislosti
tvrdenia
tohto
súdu
týkajúce
sa
rizika
fragmentácie
sporu,
ktorá
by
mohla
viesť k protichodným
rozhodnutiam
súdov
rôznych
členských
štátov,
na
ktoré
bola
podaná
žaloba,
nie
sú
irelevantné.
Súčasná
judikatúra
Súdneho
dvora
je
však
ustálená a extenzívny
výklad
ustanovenia o výnimke,
konkrétne článku 5 bodu 3 nariadenia č. 44/2001,
by
mohol
spôsobiť
viac
problémov
ako
tie,
ktoré
chce
vyriešiť.
Preto
sa
domnievam,
že v rámci
prejednávanej
veci
nie
je
potrebné
spochybniť
túto
judikatúru.
V.      Návrh
81.      Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálne
otázky,
ktoré
položil
Sąd Najwyższy (Najvyšší
súd,
Poľsko),
takto:
1.      Článok 5 bod 3 nariadenia
Rady
(ES) č. 44/2001 z 22. decembra
2000 o právomoci a o uznávaní a výkone
rozsudkov v občianskych a obchodných
veciach
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že:
súdy
členského
štátu, v ktorom
bol v televízii a na
internete
odvysielaný
seriál
porušujúci
práva
na
ochranu
osobnosti
fyzickej
osoby a právnickej
osoby,
iný
než
členský
štát, v ktorom
bol
tento
seriál
vyrobený,
nemajú,
pokiaľ
ide o televíziu,
medzinárodnú
právomoc
rozhodovať o celej
žalobe,
ktorej
predmetom
je
na
jednej
strane
nepeňažné
plnenie
zamerané
na
odstránenie
následkov
porušenia
práv
na
ochranu
osobnosti,
vrátane
uloženia
povinnosti
ospravedlniť
sa
prostredníctvom
televíznych
kanálov,
na
ktorých
bol
uvedený
seriál
odvysielaný v rôznych
dotknutých
členských
štátoch,
ako
aj
uloženia
povinnosti
umiestniť
pred
každým
odvysielaním
toho
istého
seriálu,
bez
ohľadu
na
miesto
vysielania,
vyhlásenie s náležitým
obsahom, a na
druhej
strane
peňažné
plnenie
zamerané
na
náhradu
nemajetkovej
ujmy
spôsobenej
porušením
práv
na
ochranu
osobnosti, a to
aj v dôsledku
šírenia
televízneho
seriálu v iných
členských
štátoch.
Pokiaľ
ide o internet,
súdy
členského
štátu, v ktorom
sa
nachádza
centrum
záujmov
fyzickej
osoby
alebo
právnickej
osoby,
majú
právomoc
rozhodovať o celej
takejto
žalobe
len v prípade,
ak
sa v spornom
obsahu
nachádzajú
objektívne a overiteľné
skutočnosti,
ktoré
umožňujú
priamo
alebo
nepriamo
identifikovať
túto
osobu
ako
jednotlivca.
2.      Článok 5 bod 3 nariadenia č. 44/2001
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že:
súdy
členského
štátu, v ktorom
bol v televízii
odvysielaný
seriál
porušujúci
práva
na
ochranu
osobnosti,
iný
než
členský
štát, v ktorom
bol
tento
seriál
vyrobený,
majú
medzinárodnú
právomoc
rozhodovať o žalobe
proti
producentovi,
ktorej
predmetom
je
na
jednej
strane
nepeňažné
plnenie
zamerané
na
odstránenie
následkov
porušenia
práv
na
ochranu
osobnosti,
vrátane
uloženia
povinnosti
ospravedlniť
sa
prostredníctvom
televíznych
kanálov,
na
ktorých
bol
uvedený
seriál
odvysielaný,
ako
aj
uloženia
povinnosti
umiestniť
pred
každým
odvysielaním
toho
istého
seriálu v tomto
členskom
štáte
vyhlásenie s náležitým
obsahom v rozsahu, v akom
to
vnútroštátne
právne
predpisy
umožňujú, a na
druhej
strane
peňažné
plnenie
zamerané
na
náhradu
nemajetkovej
ujmy
spôsobenej
šírením
televízneho
seriálu v uvedenom
členskom
štáte.
1      Jazyk
prednesu:
francúzština.
i      Názov
tejto
veci
je
fiktívny.
Nezodpovedá
skutočnému
menu
ani
názvu
žiadneho z účastníkov
konania.
2      Nariadenie
Rady z 22. decembra
2000 o právomoci a o uznávaní a výkone
rozsudkov v občianskych a obchodných
veciach
(Ú. v. ES L 12,
2001,
s. 1;
Mim.
vyd.
19/004,
s. 42).
3      Rozsudok
zo
7. marca 1995,
Shevill a i. (C‑68/93,
ďalej
len
„rozsudok
Shevill“ alebo
len
„judikatúra
Shevill“,
EU:C:1995:61).
4      Rozsudok z 25. októbra
2011,
eDate Advertising a i. (C‑509/09 a C‑161/10,
ďalej
len
„rozsudok
eDate“
alebo
len
„judikatúra
eDate“,
EU:C:2011:685).
5      Pozri v prospech
zachovania
judikatúry
Shevill návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Cruz
Villalón v spojených
veciach
eDate Advertising a i. (C‑509/09 a C‑161/10,
EU:C:2011:192, body 33
až
41), a návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Hogan vo
veci
Gtflix Tv (C‑251/20,
EU:C:2021:745, body 42
až
94).
Pozri v opačnom
zmysle
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Bobek
vo
veci
Bolagsupplysningen a Ilsjan (C‑194/16,
EU:C:2017:554, body 73
až
90).
6      Pozri
najmä
LUTZI,
T.:
Shevill is dead,
long live Shevill!
In:
Law Quarterly Review,
2018,
vol.
134, s. 208 – 213.
7      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady z 12. decembra
2012 o právomoci a o uznávaní a výkone
rozsudkov v občianskych a obchodných
veciach
(Ú. v. EÚ L 351, 2012,
s. 1).
8      Dz. U. z roku
1964, č. 43,
položka
296.
9      Dz. U. z roku
1964, č. 16,
položka
93.
10      Hoci
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
uvádza
dátum
19. november
2023,
zo
spisu
predloženého
Súdnemu
dvoru
vyplýva,
že
žaloba
bola v skutočnosti
podaná
19. novembra
2013.
11      Podľa
tejto
judikatúry
je v prípade
údajného
porušenia
práv
na
ochranu
osobnosti
prostredníctvom
obsahu
uverejneného
na
internetovej
stránke
osoba,
ktorá
sa
považuje
za
poškodenú,
oprávnená
podať
žalobu o náhradu
škody
za
celú
spôsobenú
škodu
na
súdy
členského
štátu, v ktorom
sa
nachádza
centrum
jej
záujmov.
12      Podľa
tohto
prístupu
súdy
každého
členského
štátu, v ktorom
boli
šírené
hanlivé
príspevky a v ktorom
poškodený
tvrdí,
že
utrpela
jeho
dobrá
povesť,
majú
právomoc
rozhodovať o škodách
spôsobených v tomto
štáte.
Pozri
konkrétnejšie bod 49
nižšie.
13      Rozsudok
zo
17. júna
2021
(C‑800/19,
ďalej
len
„rozsudok
Mittelbayerischer Verlag“,
EU:C:2021:489, bod 46), v ktorom
Súdny
dvor
rozhodol,
že
súd
miesta,
kde
sa
nachádza
centrum
záujmov
osoby,
ktorá
tvrdí,
že
jej
práva
na
ochranu
osobnosti
boli
porušené
obsahom
uverejneným
na
internetovej
stránke,
má
právomoc
rozhodovať o žalobe o náhradu
celej
údajne
spôsobenej
škody
podanej
touto
osobou
len v prípade,
ak
sa v tomto
obsahu
nachádzajú
objektívne a overiteľné
skutočnosti,
ktoré
umožňujú
priamo
alebo
nepriamo
identifikovať
uvedenú
osobu
ako
jednotlivca.
14      Vnútroštátny
súd v tejto
súvislosti
odkazuje
na článok 1 ods. 2 písm. g)
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES) č. 864/2007 z 11. júla
2007 o rozhodnom
práve
pre
mimozmluvné
záväzky
(Rím
II)
(Ú. v. EÚ L 199,
2007, s. 40).
15      Uznesenie
Idziski (C‑232/25,
EU:C:2025:389).
16      Rozsudok z 9. decembra
2021,
HRVATSKE
ŠUME
(C‑242/20, bod 30 a citovaná
judikatúra).
17      Pozri
rozsudok
zo
14. júla
2016,
Granarolo (C‑196/15,
EU:C:2016:559, bod 17 a citovaná
judikatúra).
18      Podľa
tohto
odôvodnenia
„treba
zaručiť
kontinuitu
medzi
[Dohovorom z 27. septembra
1968 o súdnej
právomoci a o výkone
rozhodnutí v občianskych a obchodných
veciach
(Ú. v. ES L 299,
1972, s. 32,
ďalej
len
„Bruselský
dohovor“)],
[nariadením č. 44/2001] a týmto
nariadením a musia
sa
určiť
prechodné
ustanovenia
na
tento
účel.
Rovnaká
potreba
kontinuity
sa
týka
aj
výkladu
Bruselského
dohovoru… a nariadení,
ktoré
ho
nahradili,
Súdnym
dvorom
Európskej
únie“.
19      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 18. júla
2013,
ÖFAB
(C‑147/12,
EU:C:2013:490, bod 29 a citovaná
judikatúra),
ako
aj z 10. júla
2025,
Chmieka (C‑99/24,
EU:C:2025:563, bod 43 a citovaná
judikatúra).
20      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 2. decembra
2025,
Stichting Right to
Consumer Justice a Stichting App Stores
Claims (C‑34/24,
ďalej
len
„rozsudok
Stichting Right to
Consumer Justice“,
EU:C:2025:936, body 44 a 45,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
21      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 21. decembra
2021,
Gtflix Tv (C‑251/20,
ďalej
len
„rozsudok
Gtflix“,
EU:C:2021:1036, bod 25 a citovaná
judikatúra).
22      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Stichting Right to
Consumer Justice
(bod 46 a citovaná
judikatúra).
23      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Stichting Right to
Consumer Justice
(bod 47 a citovaná
judikatúra).
24      Pozri
rozsudok
Shevill (body 24 a 25).
25      Pozri
rozsudok
Shevill (bod 27).
26      Pozri
rozsudok
Shevill (body 29 a 30).
27      Pozri
rozsudok
Shevill (bod 32).
28      Pozri
rozsudok z 11. januára
1990,
Dumez France a Tracoba (C‑220/88,
EU:C:1990:8, bod 18).
29      Vo
svojich
návrhoch,
ktoré
predniesol v spojených
veciach
eDate Advertising a i. (C‑509/09 a C‑161/10,
EU:C:2011:192,
point
38),
generálny
advokát
Cruz
Villalón
zdôraznil,
že
riešenie
odvodené z rozsudku
Shevill bráni
tomu,
aby
sa z osobitného
kritéria
právomoci
uvedeného v článku 5 bode 3 nariadenia č. 44/2001
stal
ekvivalent
všeobecného
kritéria
právomoci,
ktorý
má
prednosť
pred
súdom
podľa
miesta
bydliska
žalovaného, a zároveň
umožňuje
vyhnúť
sa
forum actoris.
30      Pozri
rozsudok eDate (bod 44).
31      Pozri
rozsudok
eDate (body 45 a 48).
32      Pozri
rozsudok
eDate (bod 49).
33      Pozri
rozsudok
eDate (bod 52).
34      Pozri
najmä
rozsudky
Súdneho
dvora v rozhodovacom
zložení
veľkej
komory
zo
17. októbra
2017,
Bolagsupplysningen a Ilsjan (C‑194/16,
ďalej
len
„rozsudok
Bolagsupplysningen a Ilsjan“,
EU:C:2017:766, bod 31),
ako
aj
Gtflix (bod 29).
35      Pozri bod 50
vyššie.
36      Podľa článku 1 ods. 1 písm. e)
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2010/13/EÚ z 10. marca 2010 o koordinácii
niektorých
ustanovení
upravených
zákonom,
iným
právnym
predpisom
alebo
správnym
opatrením v členských
štátoch
týkajúcich
sa
poskytovania
audiovizuálnych
mediálnych
služieb
(smernica o audiovizuálnych
mediálnych
službách)
(Ú. v. EÚ L 95,
2010, s. 1)
„na
účely
tejto
smernice
sa
uplatnia
tieto
definície:
‚televízne
vysielanie‘
alebo
‚televízna
relácia‘
(t. j. lineárna
audiovizuálna
mediálna
služba)
je
audiovizuálna
mediálna
služba
poskytovaná
poskytovateľom
mediálnej
služby
pre
simultánne
sledovanie
programov
na
základe
programovej
štruktúry“.
37      Pozri bod 50
vyššie.
38      Návrhy
prednesené v spojených
veciach
eDate Advertising a i. (C‑509/09 a C‑161/10,
EU:C:2011:192, bod 39).
39      Pozri bod 46
vyššie.
40      Pozri bod 49
vyššie.
41      Pozri,
pokiaľ
ide o tieto
podmienky, bod 28
vyššie.
42      Pozri
rozsudok
Mittelbayerischer Verlag (bod 43).
43      Vo
svojich
návrhoch
prednesených
vo
veci
Mittelbayerischer Verlag (C‑800/19,
EU:C:2021:124, body 51
až
57)
generálny
advokát
Bobek
navrhol,
aby
Súdny
dvor
prijal
širší
prístup,
ktorý
však v rozsudku
vydanom v danej
veci
nebol
prijatý.
44      Rozsudok
Shevill (bod 29).
45      Pozri
rozsudok
Mittelbayerischer Verlag (bod 35).
46      Pozri
judikatúru
uvedenú v bode 60
vyššie.
47      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Mittelbayerischer Verlag (bod 34 a citovaná
judikatúra).
48      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Mittelbayerischer Verlag (bod 32 a citovaná
judikatúra).
49      Pozri
rozsudok
Bolagsupplysningen a Ilsjan (bod 38).
50      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Bolagsupplysningen a Ilsjan (bod 44).
51      Z prísnej
požiadavky
individualizácie
osoby,
ktorá
tvrdí,
že
došlo k porušeniu
jej
práva
na
ochranu
osobnosti,
vyplýva,
že
judikatúru
týkajúcu
sa
práva
hospodárskej
súťaže,
podľa
ktorej
združenie
poverené
obranou
kolektívnych
záujmov
určitých
podnikov
môže v zásade
podať
žalobu o neplatnosť
podľa článku 263
štvrtého
odseku
ZFEÚ
iba v prípade,
že
môže
tvrdiť,
že
má
na
veci
vlastný
záujem,
alebo v prípade,
že
podniky,
ktoré
zastupuje,
alebo
aspoň
niektoré z nich,
majú
samostatnú
aktívnu
legitimáciu
(pozri
rozsudok z 21. septembra
2023,
China Chamber of
Commerce for Import
and
Export
of
Machinery and
Electronic Products a i./Komisia, C‑478/21 P,
EU:C:2023:685, bod 80 a citovaná
judikatúra),
nemožno
uplatniť
analogicky.
52      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 13. februára
2025,
Athenian Brewery a Heineken
(C‑393/23,
EU:C:2025:85, body 41
až
43,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
53      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 11. januára
1990,
Dumez France a Tracoba (C‑220/88,
EU:C:1990:8, bod 20).
54      Chcem
dodať,
že
vec, v ktorej
bol
vydaný
rozsudok
Mittelbayerischer Verlag,
sa
týkala
výrazu
„poľský
vyhladzovací
tábor
Treblinka“,
ktorý
má v historickom,
kultúrnom a spoločenskom
kontexte
objektívne
značný
význam.
Súd
však
rozhodol,
že
žalobca
musí
byť
identifikovaný
ako
jednotlivec,
čo v tomto
prípade
nebolo
splnené. V dôsledku
toho
objektívne
značný
význam
veci v danom
členskom
štáte
nie
je
dostatočným
prvkom
na
stanovenie
medzinárodnej
právomoci
súdov
tohto
členského
štátu,
pokiaľ
ide o celú
škodu.
55      Pozri
rozsudky
Bolagsupplysningen a Ilsjan (bod 48)
ako
aj
Gtflix (bod 32).
56      Pozri bod 49
vyššie.
57      Pozri
rozsudok z 3. apríla
2014,
Hi Hotel
HCF
(C‑387/12,
EU:C:2014:215, bod 31 a citovaná
judikatúra).
58      Pozri bod 54
vyššie.
59      Pozri,
pokiaľ
ide o tieto
ťažkosti,
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Bobek
vo
veci
Bolagsupplysningen a Ilsjan (C‑194/16,
EU:C:2017:554).