62009CJ0410_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci C‑410/09,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Sąd Najwyższy (Poľsko) z 28. októbra 2009 a doručený Súdnemu dvoru v ten istý deň, ktorý súvisí s konaním:
Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o.
proti
Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej,
za účasti:
Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów,
SÚDNY DVOR (druhá komora),
v zložení: predseda druhej komory J. N. Cunha Rodrigues, sudcovia A. Arabadžiev, A. Rosas, A. Ó Caoimh a P. Lindh (spravodajkyňa),
generálny advokát: P. Cruz Villalón,
tajomník: B. Fülöp, referent,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 30. novembra 2010,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
– Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o., v zastúpení: M. Korcz a S. Dudzik, radcy prawni,
– prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej, v zastúpení: M. Kołtoński a D. Pawłowska, radcy prawni,
– poľská vláda, v zastúpení: M. Szpunar, splnomocnený zástupca,
– česká vláda, v zastúpení: M. Smolek, splnomocnený zástupca,
– Írsko, v zastúpení: D. O’Hagan, splnomocnený zástupca,
– Európska komisia, v zastúpení: G. Braun a K. Mojzesowicz, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
Odôvodnenie
1. Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 58 Aktu o podmienkach pristúpenia Českej republiky, Estónskej republiky, Cyperskej republiky, Lotyšskej republiky, Litovskej republiky, Maďarskej republiky, Maltskej republiky, Poľskej republiky, Slovinskej republiky a Slovenskej republiky k Európskej únii a o úpravách zmlúv, na ktorých je založená Európska únia (Ú. v. EÚ L 236, 2003, s. 33, ďalej len „akt o pristúpení z roku 2003“).
2. Tento návrh bol podaný v rámci sporu, ktorého účastníkmi sú Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o. (ďalej len „PTC“) a prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (predseda Úradu pre elektronickú komunikáciu, ďalej len „predseda“), týkajúceho sa určitých regulačných povinností, ktoré predseda uložil PTC.
Právny rámec
Akt o pristúpení z roku 2003
3. Podľa článku 2 aktu o pristúpení z roku 2003:
„Odo dňa pristúpenia budú ustanovenia pôvodných zmlúv a aktov prijatých orgánmi a Európskou centrálnou bankou pred pristúpením záväzné pre nové členské štáty a budú sa uplatňovať za podmienok stanovených v týchto zmluvách a v tomto akte.“
4. Článok 58 aktu o pristúpení z roku 2003 stanovuje:
„Texty aktov orgánov a Európskej centrálnej banky prijatých pred pristúpením vyhotovené Radou, Komisiou alebo Európskou centrálnou bankou v českom, estónskom, maďarskom, lotyšskom, litovskom, maltskom, poľskom, slovenskom a slovinskom jazyku budú odo dňa pristúpenia autentické za rovnakých podmienok ako znenia vyhotovené v súčasných jedenástich jazykoch. Budú uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie, ak boli takto uverejnené aj znenia v súčasných jazykoch.“
Nariadenie č. 1
5. Podľa článku 1 nariadenia Rady č. 1 z 15. apríla 1958 o používaní jazykov v Európskom hospodárskom spoločenstve (Ú. v. ES 17, 1958, s. 385; Mim. vyd. 01/001, s. 3), zmeneného a doplneného aktom o pristúpení z roku 2003, úradnými jazykmi Únie sú:
„angličtina, čeština, dánčina, estónčina, fínčina, francúzština, gréčtina, holandčina, lotyština, litovčina, maltčina, maďarčina, nemčina, poľština, portugalčina, slovenčina, slovinčina, španielčina, švédčina a taliančina.“
6. Článok 4 tohto nariadenia stanovuje:
„Nariadenia a ostatné všeobecne uplatniteľné dokumenty budú vypracované v dvadsiatich úradných jazykoch.“
7. Článok 5 uvedeného nariadenia znie:
„ Úradný vestník Európskej únie
sa uverejňuje v dvadsiatich úradných jazykoch.“
8. Podľa článku 8 rovnakého nariadenia:
„V prípade, že má členský štát viacero úradných jazykov, jazyk, ktorý sa bude používať, stanovia na žiadosť tohto štátu všeobecné pravidlá právnych predpisov tohto štátu.“
Smernica 2002/21/ES
9. Článok 1 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES zo 7. marca 2002 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby (rámcová smernica) (Ú. v. ES L 108, s. 33; Mim. vyd. 13/029, s. 349) znie takto:
„Táto smernica vytvára harmonizovaný rámec na reguláciu elektronických komunikačných služieb, elektronických komunikačných sietí, pridružených zariadení a pridružených služieb. Stanovuje úlohy národných regulačných orgánov a vytvára sústavu postupov na zabezpečenie harmonizovaného uplatňovanie regulačného rámca v [celej Únii].“
10. Článok 15 smernice 2002/21, ktorý sa týka postupu definovania trhu, vo svojich odsekoch 1 až 3 stanovuje:
„1. Komisia prijme odporúčanie o príslušných trhoch výrobkov a služieb (ďalej len ‚odporúčanie‘) po verejnej porade a porade s národnými regulačnými orgánmi. Odporúčanie podľa Prílohy I tejto smernice identifikuje trhy výrobkov a služieb v elektronickom komunikačnom sektore, ktorých charakteristiky môžu byť také, že oprávňujú uloženie regulačných povinností stanovených v špecifických smerniciach, bez vplyvu na trhy, ktoré môžu byť definované v špecifických prípadoch podľa práva hospodárskej súťaže. Komisia definuje trhy v súlade s princípmi práva hospodárskej súťaže.
Komisia pravidelne prehodnocuje odporúčanie.
2. Komisia uverejní pokyny na analýzu trhu a posúdenie významného vplyvu (ďalej len ‚pokyny‘), ktoré musia byť v súlade s princípmi práva hospodárskej súťaže najneskôr k dátumu nadobudnutia účinnosti tejto smernice.
3. Národné regulačné orgány definujú relevantné trhy podľa národných okolností, najmä relevantné geografické trhy na svojom území podľa princípov práva hospodárskej súťaže, pričom zohľadnia v čo najväčšej miere odporúčanie a pokyny. Národné regulačné orgány sa pred definovaním trhov, ktoré sa líšia od trhov definovaných v odporúčaní, riadia podľa postupov uvedených v článkoch 6 a 7.“
11. Článok 16 smernice 2002/21 s nadpisom „Postup analýzy trhu“ vo svojich odsekoch 1 až 5 stanovuje:
„1. Národné regulačné orgány vypracujú analýzu relevantných trhov čo najskôr po prijatí odporúčania alebo jeho aktualizácie, pričom maximálne zohľadňujú pokyny. Členské štáty zabezpečia, aby sa táto analýza v prípade potreby vykonala v spolupráci s národnými orgánmi pre hospodársku súťaž.
2. Ak sa od národného regulačného orgánu [ďalej len ‚NRO‘] podľa článkov 16, 17, 18 alebo 19 smernice 2002/22/ES (Smernica o univerzálnej službe) [alebo podľa článkov 7 alebo 8 smernice 2002/19/ES (Smernica o prístupe)] vyžaduje určiť, či je potrebné uložiť, ponechať, zmeniť alebo zrušiť povinnosti podnikov, tento orgán určí na základe svojej analýzy trhu podľa odseku 1 tohto článku, či je na relevantnom trhu efektívna hospodárska súťaž.
3. Ak [NRO] príde k záveru, že na trhu je efektívna hospodárska súťaž, neuloží alebo neponechá v platnosti žiadne špecifické regulačné povinnosti uvedené v odseku 2 tohto článku. V prípadoch, kde už existujú regulačné povinnosti pre špecifický sektor, zruší takéto povinnosti podnikom na tomto relevantnom trhu. Stranám dotknutým zrušením týchto povinností sa poskytne primeraná výpovedná lehota.
4. Ak [NRO] zistí, že na trhu nie je efektívna hospodárska súťaž, určí podniky s významným vplyvom na danom trhu v súlade s článkom 14 a [NRO] takýmto podnikom uloží primerané špecifické regulačné povinnosti uvedené v odseku 2 tohto článku, alebo zachová alebo zmení tieto povinnosti tam, kde už existujú.
5. V prípade nadnárodných trhov identifikovaných rozhodnutím uvedeným v článku 15 ods. 4 príslušné [NRO] spoločne vykonajú analýzu trhu s maximálnym zohľadnením pokynov a rozhodnú o uložení, zachovaní, zmene alebo zrušení regulačných povinností uvedených v odseku 2 tohto článku vo vzájomnej zhode.“
12. Na základe článku 15 ods. 2 smernice 2002/21 Komisia prijala usmernenia pre analýzu trhu a posúdenie významného vplyvu na trh podľa regulačného rámca Spoločenstva pre elektronické komunikačné siete a služby [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES C 165, 2002, s. 6, ďalej len „usmernenia z roku 2002“).
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
13. PTC je jedným z hlavných telekomunikačných operátorov v Poľsku.
14. Dňa 17. júla 2006 predseda usúdil, že PTC má významný vplyv na trhu poskytovania služieb ukončenia hovorov a rozhodol o uložení určitých regulačných povinností tomuto podniku.
15. Prvostupňový a odvolací súd zamietli žalobu PTC proti tomuto rozhodnutiu predsedu. V rámci dovolania podaného na vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, PTC tvrdí, že usmernenia z roku 2002, o ktoré sa uvedené rozhodnutie opiera, sú voči nemu nepoužiteľné, lebo neboli uverejnené v poľskom jazyku v Úradnom vestníku Európskej únie .
16. Sąd Najwyższy má pochybnosti, pokiaľ ide o dôsledky, ktoré treba vyvodiť z tohto neuverejnenia.
17. Uvedený súd pripomína, že Súdny dvor rozhodol, že článok 58 aktu o pristúpení z roku 2003 bráni tomu, aby povinnosti obsiahnuté v právnej úprave Spoločenstva, ktorá nebola uverejnená v Úradnom vestníku Európskej únie
v jazyku nového členského štátu, hoci tento jazyk je úradným jazykom Európskej únie, mohli byť ukladané jednotlivcom v tomto štáte, aj keby sa tieto osoby mohli oboznámiť s touto právnou úpravou inými spôsobmi (rozsudky z 11. decembra 2007, Skoma‑Lux, C‑161/06, Zb. s. I‑10841, body 57 až 59, a zo 4. júna 2009, Balbiino, C‑560/07, Zb. s. I‑4447, bod 30).
18. Táto judikatúra vedie vnútroštátny súd k úsudku, že poľské telekomunikačné podniky sa nachádzajú v menej výhodnej situácii než podniky usadené v iných v členských štátoch, ktoré sa môžu oboznámiť s usmerneniami v úradnom jazyku týchto štátov.
19. Vnútroštátny súd sa pýta, či formulácia „povinnosti obsiahnuté v právnej úprave Spoločenstva“, použitá v bode 51 už citovaného rozsudku Skoma‑Lux, zahŕňa výlučne nariadenia a rozhodnutia, ktoré zo svojej podstaty obsahujú povinnosti voči jednotlivcom, alebo či sa vzťahuje aj na iné akty inštitúcií Únie, ktoré majú vplyv na práva alebo povinnosti jednotlivcov upravené ustanoveniami vnútroštátnych právnych predpisov preberajúcich smernice Spoločenstva. V tejto súvislosti uvádza, že sa zdá, že Súdny dvor vo svojom rozsudku z 10. marca 2009, Heinrich (C‑345/06, Zb. s. I‑1659), extenzívne vyložil pojem „právna úprava Spoločenstva“ ako pojem, ktorý môže zahŕňať všetky akty inštitúcií Únie. Rovnako zdôrazňuje, že sa zdá, že z rozsudku z 21. júna 2007, ROM‑projecten (C‑158/06, Zb. s. I‑5103), vyplýva, že uverejnené nemajú byť len právne akty Únie, ktoré ukladajú povinnosti jednotlivcom, ale že na to, aby sa také uverejnenie vyžadovalo, postačuje, že akt ukladá členskému štátu povinnosť postupovať konkrétnym spôsobom voči jednotlivcom.
20. Vnútroštátny súd uvádza, že usmernenia z roku 2002 vytvárajú legitímne právne očakávania u osôb, ktorých situácia patrí do ich pôsobnosti. Okrem toho prijatie týchto usmernení Komisiou vyplýva priamo z povinnosti stanovenej v článku 15 ods. 2 smernice 2002/21. Jej článok 15 ods. 3 a článok 16 ods. 1 stanovujú, že NRO musia „v čo najväčšej miere“, resp. „maximálne“ zohľadniť usmernenia pri definovaní relevantných trhov i pri ich analýze.
21. Za týchto okolností Sąd Najwyższy rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Umožňuje článok 58 [aktu o pristúpení z roku 2003] odvolávať sa voči jednotlivcom usadeným v niektorom členskom štáte na [usmernenia z roku 2002], ktoré mal [NRO] podľa článku 16 ods. 1 [smernice 2002/21] maximálne zohľadniť pri analýze relevantných trhov, ak tieto usmernenia neboli uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie
v jazyku tohto členského štátu, hoci je tento jazyk úradným jazykom Európskej únie?“
O prejudiciálnej otázke
22. Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 58 aktu o pristúpení z roku 2003 má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby sa NRO mohol odvolávať na usmernenia z roku 2002 v rozhodnutí, ktorým tento orgán ukladá určité regulačné povinnosti poskytovateľovi elektronických komunikačných služieb, ak tieto usmernenia neboli uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie
v jazyku predmetného členského štátu, hoci tento jazyk je úradným jazykom Únie.
23. Na zodpovedanie tejto otázky treba pripomenúť, že základná zásada právneho poriadku Únie vyžaduje, aby akt vydaný orgánmi verejnej moci nebol použiteľný voči jednotlivcom predtým, ako sa mali možnosť s ním oboznámiť (rozsudok z 25. januára 1979, Racke, 98/78, Zb. s. 69, bod 15).
24. Okrem toho z článku 2 aktu o pristúpení z roku 2003 vyplýva, že akty prijaté inštitúciami pred pristúpením sú záväzné pre nové členské štáty a sú v týchto štátoch uplatniteľné odo dňa pristúpenia. Ich použiteľnosť voči fyzickým a právnickým osobám v týchto štátoch však podlieha všeobecným po dmienkam zavádzania práva Únie v členských štátoch, ako ich stanovujú pôvodné zmluvy a pre nové členské štáty samotný akt o pristúpení z roku 2003 (rozsudok Skoma‑Lux, už citovaný, bod 32).
25. Pokiaľ ide o nariadenia Rady a Komisie, ako aj o smernice týchto inštitúcií, ktoré sú určené všetkým členským štátom, z ustanovení článku 254 ods. 2 ES vyplýva, že tieto akty môžu vyvolať právne účinky len vtedy, ak boli uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie
(pozri v tomto zmysle rozsudok Skoma‑Lux, už citovaný, bod 33).
26. Okrem toho uvedené akty nemožno použiť voči fyzickým a právnickým osobám v členskom štáte predtým, než sa mali možnosť s nimi oboznámiť prostredníctvom riadneho uverejnenia v Úradnom vestníku Európskej únie
(rozsudky Racke, už citovaný, bod 15, a Skoma‑Lux, už citovaný, bod 37).
27. Tieto zásady treba s rovnakými dôsledkami dodržiavať aj vtedy, ak právna úprava Únie od členských štátov vyžaduje, aby na účely jej vykonania prijali opatrenia ukladajúce povinnosti jednotlivcom. Vnútroštátne opatrenia, ktoré v rámci vykonávania právnej úpravy Únie ukladajú povinnosti jednotlivcom, preto musia byť uverejnené, aby sa tieto osoby mohli s nimi oboznámiť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. júna 2002, Mulligan a i., C‑313/99, Zb. s. I‑5719, body 51 a 52). V takej situácii musia mať dotknuté osoby takisto možnosť oboznámiť sa so zdrojom vnútroštátnych opatrení, ktoré im ukladajú povinnosti. Uverejnená teda musí byť nielen vnútroštátna právna úprava, ale aj akt práva Únie, ktorý prípadne od členských štátov vyžaduje, aby prijali opatrenia ukladajúce povinnosti jednotlivcom (pozri v tomto zmysle rozsudok Heinrich, už citovaný, body 45 až 47).
28. Okrem toho z ustanovení článku 58 aktu o pristúpení z roku 2003 v spojení s článkami 4, 5 a 8 nariadenia č. 1 vyplýva, že pod riadnym uverejnením nariadenia Únie pre členský štát, ktorého jazyk je úradným jazykom Únie, sa musí rozumieť uverejnenie tohto aktu v tomto jazyku v Úradnom vestníku Európskej únie
(rozsudok Skoma‑Lux, už citovaný, bod 34).
29. Súdny dvor teda rozhodol, že článok 58 aktu o pristúpení z roku 2003 bráni tomu, aby povinnosti obsiahnuté v právnej úprave Únie, ktorá nebola uverejnená v Úradnom vestníku Európskej únie
v jazyku nového členského štátu, hoci tento jazyk je úradným jazykom Únie, mohli byť ukladané jednotlivcom v tomto štáte, aj keby sa tieto osoby mohli oboznámiť s touto právnou úpravou inými spôsobmi (rozsudky Skoma‑Lux, už citovaný, bod 51, a Balbiino, už citovaný, bod 30).
30. So zreteľom na judikatúru pripomenutú v bodoch 23 až 29 tohto rozsudku, ktorá je inšpirovaná zásadami právnej istoty a zákazu diskriminácie, treba overiť, či usmernenia z roku 2002 svojím obsahom ukladajú povinnosti jednotlivcom. Ak by to tak bolo, bez uverejnenia v poľskom jazyku v Úradnom vestníku Európskej únie
by tieto usmernenia boli na jednotlivcov v Poľsku nepoužiteľné.
31. Články 15 a 16 smernice 2002/21, ktoré sú určené výslovne NRO, predstavujú právny základ, z ktorého vychádzajú usmernenia z roku 2002. Tie slúžia na orientáciu NRO pri definovaní a analýze relevantných trhov na účely určenia, či musia podliehať regulácii ex ante . Podľa bodu 1 týchto usmernení sa v nich totiž uvádzajú zásady, na ktorých NRO musia založiť svoju analýzu trhov a účinnej hospodárskej súťaže podľa spoločného regulačného rámca pre elektronické komunikácie. Bod 6 rovnakých usmernení takisto uvádza, že ich cieľom je usmerniť NRO pri výkone ich nových povinností v oblasti definovania trhov a posúdenia významného vplyvu na tieto trhy (rozsudok z 3. decembra 2009, Komisia/Nemecko, C‑424/07, Zb. s. I‑11431, body 75 a 76).
32. Usmernenia z roku 2002 obsahujú vo svojich prvých troch oddieloch zhrňujúci opis metód a kritérií vhodných na definovanie trhu, posúdenie významného vplyvu naň a označenie podnikov s významným vplyvom na trhu. Ide v podstate o zhrnutie judikatúry v tejto oblasti doplnené o prehľad troch oznámení Komisie, ktoré boli uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie
v poľskom jazyku, a to oznámenia Komisie o definícii relevantného trhu na účely práva hospodárskej súťaže spoločenstva (Ú. v. ES C 372, 1997, s. 5; Mim. vyd. 08/001, s. 155, ako aj mimoriadne vydanie Úradného vestníka Európskej únie
v poľskom jazyku, zväzok 1, kapitola 8, s. 155), usmernení o uplatňovaní pravidiel hospodárskej súťaže EHS v telekomunikačnom sektore (Ú. v. ES C 233, 1991, s. 2; Mim. vyd. 08/001, s. 43, ako aj mimoriadne vydanie Úradného vestníka Európskej únie
v poľskom jazyku, zväzok 1, kapitola 8, s. 43) a oznámenia Komisie o uplatňovaní pravidiel hospodárskej súťaže na prístupové dohody v telekomunikačnom sektore (Ú. v. ES C 265, 1998, s. 2; Mim. vyd. 08/001, s. 255, ako aj mimoriadne vydanie Úradného vestníka Európskej únie
v poľskom jazyku, zväzok 1, kapitola 8, s. 255).
33. Tri posledné oddiely sa priamejšie vzťahujú k vykonaniu smernice 2002/21. Štvrtý oddiel s nadpisom „Uloženie, zachovanie, zmena alebo zrušenie povinností podľa regulačného rámca“ dáva NRO pokyny o opatreniach, ktoré sa majú prijať v dôsledku analýzy konkurenčnej povahy trhu. Piaty a šiesty oddiel sa týkajú jednak vyšetrovacích právomocí a postupov spolupráce na účely analýzy trhu a jednak postupov konzultovania a uverejňovania návrhov rozhodnutí NRO. Okrem pripomenutia relevantných ustanovení uplatniteľného regulačného rámca majú tieto tri oddiely spresniť fungovanie mechanizmov spolupráce medzi NRO, vnútroštátnymi orgánmi pre hospodársku súťaž a Komisiou.
34. Z týchto skutočností vyplýva, že usmernenia z roku 2002 neobsahujú nijakú povinnosť, ktorá by mohla byť priamo alebo nepriamo uložená jednotlivcom. Neuverejnenie týchto usmernení v Úradnom vestníku Európskej únie
v poľskom jazyku preto nebráni tomu, aby sa NRO Poľskej republiky na ne odvolával v rozhodnutí určenom jednotlivcovi.
35. Navyše treba uviesť, že uvedené usmernenia boli uverejnené v roku 2002 v sérii „C“ Úradného vestníku Európskej únie . Pritom v sérii „C“ úradného vestníka sa na rozdiel od jeho série „L“ neuverejňujú právne záväzné akty, ale iba informácie, odporúčania a oznámenia týkajúce sa Únie.
36. PTC sa však domnieva, že vzhľadom na to, že tieto usmernenia boli uverejnené v roku 2002 v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev, mali byť podľa článku 58 aktu o pristúpení z roku 2003 uverejnené aj v úradných jazykoch nových členských štátov, okrem iného v poľskom jazyku.
37. Treba však uviesť, že článok 58 aktu o pristúpení z roku 2003 neukladá Rade, Komisii ani Európskej centrálnej banke povinnosť, aby do deviatich nových jazykov vymenovaných v tomto článku preložili všetky akty inštitúcií a Európskej centrálnej banky prijaté pred pristúpením nových členských štátov. Uvedený článok, ktorý upravuje jazykový režim a podmienky uverejnenia aktov prijatých inštitúciami a Európskou centrálnou bankou pred pristúpením, sa totiž obmedzuje na stanovenie, že len tie spomedzi týchto aktov, ktorých znenia boli vypracované v jazykoch nových členských štátov predstavujúcich úradné jazyky Únie, budú odo dňa pristúpenia autentické za rovnakých podmienok ako znenia vypracované v iných úradných jazykoch a budú uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie, ak boli takto uverejnené aj znenia v iných úradných jazykoch. Uvedený článok teda predpokladá, že členské štáty a inštitúcie uskutočnia výber aktov, ktoré musia byť uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie, a nevylučuje, že určité akty nemusia byť uverejnené. V dôsledku toho článok 58 aktu o pristúpení z roku 2003 nevyžadoval uverejnenie usmernení z roku 2002 v uvedenom úradnom vestníku v ich znení v poľskom jazyku.
38. Navyše treba zdôrazniť, že Súdny dvor už odmietol existenciu všeobecnej zásady práva Únie, podľa ktorej všetko, čo by mohlo ovplyvniť záujmy občana Únie, musí byť spísané v jeho jazyku za každých okolností (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. septembra 2003, Kik/ÚHVT, C‑361/01 P, Zb. s. I‑8283, body 82 a 83).
39. Vzhľadom na to, čo bolo uvedené, treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 58 aktu o pristúpení z roku 2003 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby sa NRO mohol odvolávať na usmernenia z roku 2002 v rozhodnutí, ktorým tento orgán ukladá určité regulačné povinnosti poskytovateľovi elektronických komunikačných služieb, a to bez ohľadu na skutočnosť, že tieto usmernenia neboli uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie
v jazyku predmetného členského štátu, hoci tento jazyk je úradným jazykom Únie.
O trovách
40. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Výrok
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
Článok 58 Aktu o podmienkach pristúpenia Českej republiky, Estónskej republiky, Cyperskej republiky, Lotyšskej republiky, Litovskej republiky, Maďarskej republiky, Maltskej republiky, Poľskej republiky, Slovinskej republiky a Slovenskej republiky k Európskej únii a o úpravách zmlúv, na ktorých je založená Európska únia, sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby sa národný regulačný orgán mohol odvolávať na usmernenia Komisie pre analýzu trhu a posúdenie významného vplyvu na trh podľa regulačného rámca Spoločenstva pre elektronické komunikačné siete a služby v rozhodnutí, ktorým tento orgán ukladá určité regulačné povinnosti poskytovateľovi elektronických komunikačných služieb, a to bez ohľadu na skutočnosť, že tieto usmernenia neboli uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie
v jazyku predmetného členského štátu, hoci tento jazyk je úradným jazykom Únie.