62008CC0075
JULIANE KOKOTT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2009. január 22. (
1
)
C-75/08. sz. ügy
Christopher Mellor kérelme alapján
The Queen
kontra
Secretary of State for Communities and Local Government
„85/337/EGK irányelv — Környezeti hatásvizsgálat — Azon döntés indokolása közzétételének kötelezettsége, mely szerint valamely projektet nem szükséges vizsgálatnak alávetni”
I – Bevezetés
1.
A Bíróság a jelen ügyben ismételten az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 1985. június 27-i 85/337/EGK tanácsi irányelv (
2
) (a továbbiakban: KHV-irányelv) értelmezésével foglalkozik. A jelen esetben azonban a környezettel kapcsolatos egyes tervek és programok kidolgozásánál a nyilvánosság részvételéről, valamint a nyilvánosság részvétele és az igazságszolgáltatáshoz való jog tekintetében a 85/337/EGK és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. május 26-i 2003/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (
3
) módosított változatról van szó, amellyel a Bíróság eddig csak ritkán foglalkozott.
2.
Konkrétan azt kell tisztázni, hogy kell-e indokolni egy olyan döntést, amely szerint nincs szükség környezeti hatásvizsgálat elvégzésére, és mit kell tartalmaznia az esetlegesen szükséges indokolásnak.
II – Jogi háttér
3.
A KHV-irányelv 2. cikkének (1) bekezdése meghatározza az irányelv célját:
„A tagállamok meghoznak minden olyan intézkedést, amely ahhoz szükséges, hogy az engedély megadása előtt többek között a jellegüknél, méretüknél vagy elhelyezkedésüknél fogva, a környezetre várhatóan jelentős hatást gyakorló projektek engedélyezése kötelező legyen, és esetükben hatásvizsgálatot végezzenek. Ezeket a projekteket a 4. cikk határozza meg.”
4.
A 3. cikk tartalmazza a környezeti hatásvizsgálat tárgyát:
„A környezeti hatásvizsgálat minden egyedi esetre vonatkozóan a 4–11. cikkel összhangban megfelelő módon azonosítja, leírja és értékeli az egyes projektek közvetlen és közvetett hatásait a következő tényezőkre:
—
emberek, állat- és növényvilág;
—
talaj, víz, levegő, éghajlat és a táj;
—
anyagi javak és a kulturális örökség;
—
az első, a második és a harmadik francia bekezdésben említett tényezők közötti kölcsönhatás.”
5.
A 4. cikk lényegében meghatározza, hogy mely projekteket kell vizsgálatnak alávetni:
„(1)   A 2. cikk (3) bekezdésre is figyelemmel az I. mellékletben felsorolt projekteket vizsgálatnak vetik alá az 5–10. cikkel összhangban.
(2)   A 2. cikk (3) bekezdésre is figyelemmel a II. mellékletben felsorolt projektekre, a tagállamok határozzák meg:
a)
esetenkénti vizsgálattal,
vagy
b)
a tagállamok által megállapított küszöbértékek vagy szempontrendszer alapján, hogy a projektet alá kell-e vetni az 5–10. cikknek megfelelő vizsgálatnak.
A tagállamok dönthetnek úgy is, hogy az a) vagy a b) pontnak megfelelő mindkét eljárást alkalmazzák.
(3)   Amikor a (2) bekezdés alkalmazásában esetenkénti vizsgálatot végeznek, vagy küszöbértékeket, illetve szempontrendszert állapítanak meg, figyelembe veszik a III. mellékletben előírt lényeges kiválasztási szempontokat.
(4)   A tagállamok biztosítják, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóság a (2) bekezdés alapján hozott döntését a nyilvánosság számára hozzáférhetővé teszi.”
6.
A II. melléklet 10. pontja b) alpontjának tárgyát a városfejlesztési projektek képezik.
7.
A III. melléklet a környezeti hatásvizsgálat szükségességéről való döntés kritériumaként megemlíti a projektek különböző jellemzőit, annak helyét és a lehetséges hatásait.
III – A tényállás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
8.
Az alapeljárásban egy kiemelkedő természeti szépségű területen fekvő korábbi haditengerészeti támaszpont tervezett átépítéséről van szó. A területen kórházat kívánnak létrehozni. Az első engedélyt sikeresen megtámadták arra való hivatkozással, hogy nem vizsgálták a környezeti hatásvizsgálat szükségességét.
9.
Az ezt követő közigazgatási eljárásban az illetékes képviselőtestület tanácsa környezeti hatásvizsgálat szükségességére vonatkozó véleményt adott ki. Mivel a tanács álláspontja szerint nem várható semmilyen súlyos környezeti hatás, nincs szükség a vizsgálatra.
10.
Az alapeljárás felperese, C. Mellor ezzel nem értett egyet. Véleménye szerint megsemmisülne többek között egy denevérfészek. Erre a képviselőtestület megváltoztatta az álláspontját.
11.
Az Egyesült Királyság környezetvédelmi minisztere mindazonáltal 2006. december 4-i levelében ismertette azt a döntését, mely szerint nincs szükség környezeti hatásvizsgálatra. Ennek indokolásaként kifejtette, hogy a terv – olyan jellemzői alapján, mint a jellege, mérete és elhelyezkedése – várhatóan nem gyakorol jelentős hatást a környezetre. Részletesebben nem indokolta a döntést.
12.
C. Mellor e döntés ellen keresetet nyújtott be. Az ügyet másodfokon tárgyaló Court of Appeal a Bíróság elé a következő kérdéseket terjeszti előzetes döntéshozatalra:
1.
A 97/11/EK és a 2003/35/EK irányelvvel módosított 85/337/EGK tanácsi irányelv 4. cikke alapján a tagállamok kötelesek-e a nyilvánosságot tájékoztatni azon döntésük indokairól, hogy valamely, a II. melléklet hatálya alá tartozó projektet nem kell a 85/337/EGK irányelv 5–10. cikke szerinti vizsgálatnak alávetni?
2.
Amennyiben az első kérdésre igenlő válasz adandó, ezt az előírást kielégíti-e a miniszter [Secretary of State] 2006. december 4-én kelt levelének tartalma?
3.
Amennyiben a második kérdésre nemleges válasz adandó, milyen terjedelmű ilyen esetben az indokolási kötelezettség?
IV – Jogi értékelés
A – Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem szabályozási összefüggéseiről
13.
Az alapeljárás tárgya annak előzetes vizsgálata, hogy szükséges-e környezeti hatásvizsgálat egy adott projekt esetében.
14.
A KHV-irányelv 4. cikkének (2) bekezdése és II. melléklete 10. pontjának b) alpontja szerint a tagállamoknak az esetenkénti vizsgálat, vagy az általuk meghatározott küszöbértékek, illetve szempontrendszer alapján meg kell állapítaniuk, hogy vizsgálni kell-e a városfejlesztési projektek környezeti hatását. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a KHV-irányelv 4. cikkének (2) bekezdése mérlegelési mozgásteret biztosít a tagállamoknak. Azonban az ily módon a tagállamoknak juttatott mérlegelési mozgásteret korlátozza az említett irányelv 2. cikke (1) bekezdésében szereplő azon kötelezettség, hogy a környezetre várhatóan jelentős hatást gyakorló projektek esetében hatásvizsgálatot végezzenek (
4
).
15.
A tagállamoknak különösen a projektek jellegét, méretét és elhelyezkedését kell figyelembe venniük annak megállapítása során, hogy kell-e jelentős környezeti hatásokkal számolni (
5
). E tekintetben a KHV-irányelv a projektek vagy módosításaik átfogó környezeti hatásvizsgálatát foglalja magában (
6
). Nemcsak a tervezett munkálatoknak a közvetlen hatásaival kell számolni, hanem azokkal a környezeti hatásokkal is, amelyek várhatóan az e munkálatok által megvalósított létesítmények használatából és üzemeltetéséből adódhatnak (
7
).
16.
A jelen ügyben az illetékes hatóságok az eseti vizsgálat során arra az eredményre jutottak, hogy nem kell jelentős környezeti hatásokkal számolni az olyan jellemzők alapján, mint a projekt jellege, mérete és elhelyezkedése. Ezért nincs szükség környezeti hatásvizsgálatra.
17.
C. Mellor véleménye szerint meg kell semmisíteni ezt a döntést, mert nem, vagy legalábbis nem kellően indokolt.
B – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
18.
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra szeretne választ kapni, hogy meg kell-e indokolni azt a döntést, amely szerint nincs szükség környezeti hatásvizsgálat elvégzésére.
19.
A KHV-irányelv 9. cikke szerint valamely projekt engedélyezése esetén a környezeti hatásvizsgálatot követően a nyilvánosság rendelkezésére kell bocsátani számos információt. A 4. cikk (4) bekezdése a környezeti hatásvizsgálat mellőzése esetén azonban csupán az erről szóló döntés nyilvánosságra hozatalát írja elő.
20.
Ahogy az Egyesült Királyság kiemeli, a KHV-irányelv így nem követeli meg kifejezetten a környezeti hatásvizsgálat mellőzéséről szóló döntés indokolását. Sokkal inkább arról van szó, hogy másfajta döntések esetében az irányelv kifejezetten előírja az indokolási kötelezettséget.
A C-87/02. sz. ügyben hozott ítéletről
21.
A Bíróság már megállapította, hogy a határozatnak, amelyben a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság megállapítja, hogy a projekt jellegzetességei nem teszik szükségessé a környezeti hatásvizsgálatot, tartalmaznia kell minden olyan információt – illetőleg ezeket csatolni kell hozzá –, amely lehetővé teszi annak ellenőrzését, hogy a határozat a KHV-irányelv követelményeinek megfelelően elvégzett, megfelelő előzetes vizsgálaton alapul (
8
).
22.
Az Egyesült Királyság mindazonáltal helytállóan kifogásolja, hogy ez a megállapítás csupán obiter dictum. A szóban forgó kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás tárgya nem valamely, a környezeti hatásvizsgálat elvégzését szükségtelennek tartó döntésnek az esetleges hiányos indokolása volt. A Bizottság sokkal inkább azt kifogásolta, hogy nem vizsgálták a környezeti hatásvizsgálat elvégzésének szükségességét.
23.
Ennek megfelelően az ezen ügyben részt vevő felek nem adtak elő semmit egy esetleges indokolási kötelezettséggel kapcsolatban, és a többi tagállamnak – így például az Egyesült Királyságnak – nem is volt lehetősége akként részt venni az eljárásban, hogy ellentmondjon az indokolási kötelezettség megállapításának. Így a Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet ellenére meg kell vizsgálni az indokolás szükségességének kérdését.
Az elsődleges jog szerinti indokolási kötelezettség
24.
Az EK 253. cikk a határozatok indokolásának kötelezettségét írja elő. Ahogyan különösen C. Mellor előadja, az Európai Unió Alapjogi Chartájának (
9
) 41. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerinti megfelelő ügyintézéshez való joghoz hozzátartozik az igazgatási szervek azon kötelezettsége, hogy döntéseiket megindokolják. Mivel a Lisszaboni Szerződést még nem ratifikálták, a Charta mint olyan ugyan nem rendelkezik még az elsődleges joghoz mérhető kötelező joghatással. A jog megismerési forrásaként azonban ismereteket szolgáltat a közösségi jog által biztosított azon alapvető jogokról (
10
), amelyeket a közösségi jog értelmezése során figyelembe kell venni (
11
).
25.
Mindenesetre az EK-Szerződés 253. cikkéhez hasonlóan a Charta 41. cikke (1) bekezdésének már a szövegéből is az következik, hogy az abban megnevezett indokolási kötelezettség a Közösség intézményeire vonatkozik. Azt tehát nem lehet minden további nélkül a tagállami hatóságokra alkalmazni, még ha azok a közösségi jogot hajtják is végre (
12
).
A tényleges érvényesülés és az egyenértékűség elvéről
26.
A tagállamok alapvetően akkor szabályozzák a közösségi jog végrehajtásának eljárását, ha az erre vonatkozóan nem tartalmaz külön előírásokat. Bár a tagállamok bizonyos közösségi jogi rendelkezések (
13
) alkalmazásával kapcsolatos döntéseinek indokolására vonatkozóan léteznek szabályok – a környezetjogban (
14
) is –, de az előzetes vizsgálatról szóló döntések indokolására vonatkozó külön rendelkezés éppen hiányzik.
27.
Mindazonáltal a tagállamok a közösségi jog alkalmazására vonatkozó eljárási szabályok meghozatala során nem járhatnak el teljesen szabadon. Az eljárási szabályok nem lehetnek kedvezőtlenebbek, mint a hasonló jellegű belső esetekre vonatkozók (az egyenértékűség elve), és nem tehetik gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé a közösségi jogrend által biztosított jogok gyakorlását (a tényleges érvényesülés elve) (
15
).
28.
A tisztán belső tényállásokkal szembeni, az indokolási kötelezettség mellőzésével okozott hátrányos megkülönböztetés nem állapítható meg. Mindazonáltal kérdéses, hogy figyelembe veszik-e a tényleges érvényesülés elvének határait. A tényleges érvényesülés elvének egyik konkrét megjelenése a hatékony bírói jogvédelem elve. Ez az elv megköveteli, hogy bírói úton érvényesíthetők legyenek a közösségi jog által biztosított jogok. A bíróságok részére különösen az ilyen jogot megtagadó hatósági határozat felülvizsgálatának lehetőségét kell biztosítani. A vizsgálatnak a határozat indokolására is irányulnia kell (
16
).
29.
Ebben az összefüggésben a C-87/02. sz. ügyben hozott ítélet megállapításai az indokolási kötelezettséghez kapcsolódnak. A Bíróság hangsúlyozza, hogy az akkor tárgyalt ügyben a kért információk hiányában lehetetlen lett volna ellenőrizni, hogy a környezeti hatásvizsgálat elvégzésének szükségességére irányuló előzetes vizsgálatot lefolytatták-e (
17
).
30.
Ez a gondolatmenet meggyőző. Ha hiányzik a döntéshez szükséges információ, akkor legalábbis nagyon nehéz utólag megállapítani, hogy a döntéshozó hatóság egyáltalán figyelembe vette-e a terv lehetséges környezeti hatásait. Gyakran kétséges marad, hogy a bírósági eljárásban nem pusztán egy más okokra hivatkozva meghozott döntést igazolnak-e utólag.
31.
Ezen túlmenően az indokolási kötelezettség olyan helyzetbe hozza az egyént, hogy minden körülmény ismeretében hozhasson döntést arról, hogy javára válik-e, ha bírósághoz fordul (
18
). A jelen ügyben az indokolás lehetőséget teremtene annak felismerésére, hogy milyen környezeti veszélyeket vettek figyelembe. Így keresettel meg lehetne támadni ezeknek a veszélyeknek a hibás értékelését vagy az egyéb releváns veszélyek figyelmen kívül hagyását.
32.
Egyebekben az indokolás megadása nem kizárólag a polgárok érdekeit szolgálja, hanem a közigazgatás elsődleges önkontrolljaként is szolgál, és békésebbé teheti a polgárokkal való kapcsolatot. Ha ugyanis az indokolás meggyőző, akkor ez megszünteti a fennálló konfliktusokat és megelőzi a felesleges jogvitákat.
33.
Ebben az értelemben a Bíróság nemrégiben megállapította, hogy a nemzeti hatóságok kötelesek megindokolni a közösségi jog által biztosított jogban való részesítést elutasító határozatukat (
19
). Ennyiben az Alapjogi Charta 41. cikke nem csupán az intézmények gondos ügyintézésének szabályait rögzíti, hanem egy általános jogelvet is, amelyre a közösségi jog alkalmazása során a tagállami hatóságoknak is figyelemmel kell lenniük (
20
).
34.
Összefoglalásként megállapítható, hogy a tagállamoknak nyilvánosságra kell hozni azon döntésük indokait, amellyel elutasítanak egy, a közösségi jog által biztosított jogot.
Az esetleges jogsértésről
35.
Azt kell tehát megvizsgálni, hogy a környezeti hatásvizsgálat elvégzésének mellőzése tekinthető-e a közösségi jog által biztosított jogban való részesítés elutasításának.
36.
Valamely jog elutasítását ebben az összefüggésben nem lehet akként értelmezni, hogy a környezeti hatásvizsgálathoz való jognak itt ténylegesen fenn kell állnia. Ebben az esetben az indokolási kötelezettség gyakorlatilag kiüresedne. Minden indokolástól függetlenül jogsértő ugyanis egy ténylegesen fennálló jog elutasítása.
37.
Az indokolásnak sokkal inkább azon döntések felülvizsgálatát kell lehetővé tenni, amelyekkel megállapítják, hogy valamely közösségi jog által alapvetően biztosított jog az adott esetben nem áll fenn. Ezért az adminisztrációnak már abban az esetben indokolnia kell a döntését, ha a Közösség biztosítja az egyénnek azt a jogi pozíciót, amely sérülhet ezen döntés következtében.
38.
Az alapügyben nem korlátozták a projektgazda jogait. Azt kérte ugyanis, hogy az engedélyezési eljárást környezeti hatásvizsgálat nélkül folytassák le. Ezért vele szemben nincs szükség a döntés indokolására.
39.
Mindazonáltal az indokolási kötelezettség szempontjából a harmadik felek joga is releváns. A közösségi eljárás keretei között az indokolás követelményét ugyanis a jogi aktus által közvetlenül és személyükben érintett más személyek magyarázathoz jutás iránti érdekére figyelemmel kell értékelni (
21
). Ennek megfelelően meg kell indokolni azt, ha a Bizottság versenyjogi ügyekben nem kifogásolja az összefonódást (
22
) vagy az állami támogatást (
23
).
40.
Ezeket az iránymutatásokat a tagállami hatóságoknak a közösségi jog alkalmazása során hozott döntéseire is alkalmazni kell. A környezeti hatásvizsgálat mellőzése szükségszerűen nem csupán a projektgazdát érinti, hanem harmadik feleket is, legalábbis amennyiben alapvetően követelhetik a vizsgálat elvégzését.
41.
A Bíróság már korábban kimondta, hogy harmadik feleknek joga lehet a környezeti hatásvizsgálat lefolytatásához. Ha valamely tagállam törvényalkotó vagy közigazgatási szerve túllépi a számára a KHV-irányelv 4. cikkének (2) bekezdése és 2. cikkének (1) bekezdése által biztosított mérlegelési jogkört, az egyének hivatkozhatnak ezekre a rendelkezésekre a nemzeti hatósággal szemben a tagállami bíróság előtt. Ilyen esetben a tagállam közigazgatási hatáskörrel rendelkező hivatalának a hatásköre keretein belül meg kell hozni minden szükséges általános vagy különös intézkedést annak érdekében, hogy felülvizsgálja, várható-e a projektek esetében jelentős környezeti hatás, és ha igen, akkor vizsgálatnak vesse alá a projektek hatásait (
24
).
42.
Ezenfelül a KHV-irányelv 10a. cikke most már előírja, hogy az érintett nyilvánosság tagjai vagy a nem kormányzati szervek bizonyos feltételek mellett követelhetik azon döntések bírósági felülvizsgálatát, amelyekre alkalmazni kell a KHV-irányelvnek a nyilvánosság részvételére vonatkozó rendelkezéseit. Ez a jog veszélybe kerül akkor, ha a fentiek nem támadhatják meg az arról szóló döntést is, hogy nem alkalmazzák a nyilvánosság részvételére vonatkozó rendelkezéseket.
43.
A KHV-irányelv 4. cikkének (2) bekezdésével, 2. cikkének (1) bekezdésével és 10a. cikkével a Közösség az egyénnek biztosít jogot. Mivel a környezeti hatásvizsgálat elvégzésének mellőzéséről szóló döntés veszélyeztetheti ezt a jogot, szükséges az indokolás.
Az indokolás hiányosságaihoz fűződő jogkövetkezményekről
44.
Kiegészítésképpen utalni kell arra, hogy a tényleges érvényesülés elve nem követeli meg azt, hogy harmonizálják a különböző tagállami jogszabályokban az indokolás hiányosságaihoz fűződő jogkövetkezményeket. A tagállamoknak nem kell átvenniük különösen az intézmények indokolási hiányosságaira vonatkozó szabályokat.
45.
A közösségi rendszerben a jogi aktus indokolását főszabály szerint ugyanakkor kell közölni az érdekelttel, mint a számára sérelmet okozó aktust. Az indokolás hiányát vagy nyilvánvaló hiányosságát (elvben) nem teheti szabályossá az a tény, hogy az érdekelt a közösségi bíróság előtti eljárás során megismeri a jogi aktus indokait (
25
). Mindenesetre ennek felel meg az eljárás tárgyának a jogorvoslati és a védelmi eszközök rendszere révén való szigorú ténybeli és jogi elhatárolása. Mivel a felperes a keresetét főszabály szerint nem terjesztheti ki (
26
), veszélybe kerülne az eljárási fegyveregyenlőség akkor, ha az eljárás során az alperes intézmény minden további nélkül (
27
) kiegészíthetné az indokolását.
46.
Nem kizárt azonban, hogy az indokolási hiányosságok orvoslását nagyvonalúbban lehet kezelni egy másként felépített eljárásjogi rendszerben. Ez különösen akkor jöhet szóba, ha a kereset tárgya nyitott például a jogi megtámadási eszközök, azaz a megtámadott döntéssel szembeni jogorvoslat tekintetében, vagy ha a bírósági eljárásban megengedett a keresetek kiterjesztése. Ezek azonban a nemzeti eljárásjog kérdései.
Az első kérdésre adandó válasz
47.
Így a KHV-irányelv 4. cikke alapján a tagállamok kötelesek tájékoztatni a nyilvánosságot azon döntésük indokairól, hogy valamely, a II. melléklet hatálya alá tartozó projektet nem kell az irányelv 5–10. cikke szerinti vizsgálatnak alávetni.
C – A második és a harmadik kérdésről
48.
Mivel a Bíróság nem tudja vizsgálni azt, hogy a környezetvédelmi miniszter kielégítően indokolta-e a döntését, a második és a harmadik kérdést úgy kell érteni, hogy milyen elvárások támaszthatók a környezeti hatásvizsgálat elvégzésének mellőzésére vonatkozó döntés indokolásával szemben, különösen pedig, hogy elegendő-e azokat a tényezőket megnevezni, amelyek tekintetében nem várható jelentős környezeti hatás.
49.
Az indokolás tartalmát az indokolási kötelezettség célkitűzéseinek megfelelően kell megfogalmazni. A Bíróság a már hivatkozott C-87/02. sz. ügyben hozott ítéletében ezzel kapcsolatban kimondta, hogy a környezeti hatásvizsgálat elvégzésének mellőzéséről szóló döntésnek tartalmaznia kell minden olyan információt – illetőleg ezeket csatolni kell hozzá –, amely lehetővé teszi annak ellenőrzését, hogy a határozat a KHV-irányelv követelményeinek megfelelően elvégzett, megfelelő előzetes vizsgálaton alapul (
28
). Az a döntő, hogy a megadott okokból kiderüljön, hogy a megfelelő előzetes vizsgálat megtörtént.
50.
A megfelelő előzetes vizsgálat terjedelme tekintetében emlékeztetni kell arra, hogy a KHV-irányelv a projektek átfogó környezeti hatásvizsgálatát foglalja magában, és a tagállamoknak különösen a projektek jellegét, méretét és elhelyezkedését kell figyelembe venni annak megállapítása érdekében, hogy jelentős környezeti hatásokkal kell-e számolni (
29
).
51.
Amennyiben nyilvánvaló a jelentős környezeti hatások hiánya, az ilyen vizsgálatot egy mondattal kielégítően dokumentálni lehet. Ha azonban már szó van bizonyos lehetséges környezeti hatásokról, akkor szélesebb körű magyarázatra van szükség annak igazolására, hogy ezeket a hatásokat megfelelően megvizsgálták. Ennyiben iránymutató az elsődleges joganyag szerinti indokolási kötelezettséghez kapcsolódó ítélkezési gyakorlat. Ennek megfelelően kielégítő módon meg kell indokolni azt, hogy az előzetes eljárás jogi és ténybeli elemei miért nem támasztják alá jelentős környezeti hatások lehetőségét. Nem szükséges azonban azokról a tényekről állást foglalni, amelyek nyilvánvalóan nem helyénvalóak, jelentéktelenek vagy egyértelműen másodlagosak, és nem kell velük kapcsolatban esetleges feltételezésekbe bocsátkozni (
30
).
52.
Az alapeljárás ennyiben különösen két szempontot vet fel, egyrészt a terv helyszínének a nemzeti jog szerint kiemelkedő természeti szépségű területen való elhelyezkedését, másrészt egy denevérfészek esetleges veszélyeztetését, amint azt C. Mellor a közigazgatási eljárás során előadta. Mindkét szempont a terv helyszínéhez kapcsolódik. Ennek a földrajzi területnek a környezeti érzékenységét a KHV-irányelv 4. cikkének (3) bekezdése és III. mellékletének 2. pontja alapján kell figyelembe venni. Ennek során különösen tekintetbe kell venni néhány kifejezetten megnevezett szempontot.
53.
A hely természeti szépségét, azaz a környezeti érzékenység koncepciójából az esztétikai megfontolásokat csupán kezdetlegesen vették figyelembe: a III. melléklet 2. pontja harmadik francia bekezdésének h) pontja történelmi, kulturális vagy régészeti jelentőségű tájakat említ. Amennyiben ezen jellemzők közül egyik sem érvényesül, az esztétika kevésbé környezeti kritérium, mint inkább ízlés kérdése. Ebben az esetben a természeti kép csorbítása nem szükségképpen kiváltó oka az esetleges jelentős környezeti hatásoknak. Ez a szempont alárendelt jelentőséggel bír, aminek figyelembevételét mellőzni lehet.
54.
Ezzel ellentétben egy denevérfészek esetleges veszélyeztetése a természeti környezet KHV-irányelv III. melléklete 2. pontjának harmadik francia bekezdése szerinti terhelhetőségének kérdése. Bár ezeket a fészkeket csak akkor érinti kifejezetten, ha azok az e) pont szerinti védett területeken, különösen az élőhelyek védelméről szóló irányelv (
31
) szerinti területeken találhatók. A tagállamoknak azonban az élőhelyek védelméről szóló irányelv 12. cikke (1) bekezdésének d) pontja és IV. melléklete szerint minden denevérfészket szigorúan védeniük kell, mert szigorúan védett fajok párzási, költő- vagy pihenőhelyéről van szó (
32
). A denevérfészkek veszélyeztetése csak meghatározott, szűken behatárolt körülmények esetén lenne megengedhető (
33
). Így a denevérfészkek veszélyeztetése alapvetően olyan jelentős környezeti hatás, amely szükségessé teszi a környezeti hatásvizsgálatot (
34
).
55.
A környezeti hatásvizsgálat elvégzésének mellőzéséről szóló döntésnek ezért tartalmaznia kell minden olyan információt – illetőleg ezeket csatolni kell hozzá –, amely lehetővé teszi annak ellenőrzését, hogy a határozat a KHV-irányelv követelményeinek megfelelően elvégzett, megfelelő előzetes vizsgálaton alapul. Ezzel összefüggésben különösen azt kell kielégítő módon megindokolni, hogy az előzetes eljárás jogi és ténybeli elemei miért nem támasztják alá a jelentős környezeti hatások lehetőségét.
V – Végkövetkeztetések
56.
Következésképpen azt javasolom a Bíróságnak, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
1.
A környezettel kapcsolatos egyes tervek és programok kidolgozásánál a nyilvánosság részvételéről, valamint a nyilvánosság részvétele és az igazságszolgáltatáshoz való jog tekintetében a 85/337/EGK és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. május 26-i 2003/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 1985. június 27-i 85/337/EGK tanácsi irányelv 4. cikke alapján a tagállamok kötelesek tájékoztatni a nyilvánosságot azon döntésük indokairól, hogy valamely, a II. melléklet hatálya alá tartozó projektet nem kell az irányelv 5–10. cikke szerinti vizsgálatnak alávetni.
2.
Ennek a döntésnek ezért tartalmaznia kell minden olyan információt – illetőleg ezeket csatolni kell hozzá –, amely lehetővé teszi annak ellenőrzését, hogy a határozat a 85/337/EK irányelv követelményeinek megfelelően elvégzett, megfelelő előzetes vizsgálaton alapul. Ezzel összefüggésben különösen azt kell kielégítő módon megindokolni, hogy az előzetes eljárás jogi és ténybeli elemei miért nem támasztják alá jelentős környezeti hatások lehetőségét.
(
1
)	Eredeti nyelv: német.
(
2
)	HL L 175., 40. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 248. o.
(
3
)	HL L 156., 17. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 466. o.
(
4
)	Az irányelv korábbi változataihoz lásd a C-72/95. sz., Kraaijeveld és társai ügyben 1996. október 24-én hozott ítélet (EBHT 1996., I-5403. o.) 50. pontját; a C-392/96. sz., Bizottság kontra Írország ügyben 1999. szeptember 21-én hozott ítélet (EBHT 1999., I-5901. o.) 64. pontját; a C-117/02. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben 2004. április 29-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-5517. o.) 82. pontját; a C-83/03. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2005. június 2-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-4747. o.) 19. pontját; a C-121/03. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2005. szeptember 8-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-7569. o.) 87. pontját; a C-332/04. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2006. március 16-án hozott ítélet (EBHT 2006., I-40. o.) 76. pontját; a C-2/07. sz., Abraham és társai ügyben 2008. február 28-án hozott ítélet (EBHT 2008., I-1197. o.) 37. és 42. pontját, valamint a C-142/07. sz. Ecologistas en Acción-CODA ügyben 2008. július 25-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-6097. o.) 38. pontját.
(
5
)	A 4. lábjegyzetben hivatkozott C-332/04. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben hozott ítélet 76. pontja és az ugyanott hivatkozott Abraham és társai ügyben hozott ítélet 38. pontja.
(
6
)	A 4. lábjegyzetben hivatkozott Abraham és társai ügyben hozott ítélet 42. pontja.
(
7
)	A 4. lábjegyzetben hivatkozott Abraham és társai ügyben hozott ítélet 43. pontja.
(
8
)	A C-87/02. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet (EBHT 2004., I-5975. o.) 49. pontja.
(
9
)	A Chartát először Nizzában 2000. december 7-én (HL 2000. C 364., 1. o.), később Strasbourgban 2007. december 12-én (HL 2007. C 303., 1. o.) hirdették ki ünnepélyes keretek között.
(
10
)	Lásd ebben az értelemben a C-540/03. sz., Parlament kontra Tanács („családegyesítés”-) ügyben 2006. június 27-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-5769. o.) 38. pontját és a C-432/05. sz. Unibet-ügyben 2007. március 13-án hozott ítélet (EBHT 2007., I-2271. o.) 37. pontját.
(
11
)	A C-2/92. sz. Bostock-ügyben 1994. március 24-én hozott ítélet (EBHT 1994., I-955. o.) 16. pontja; a C-107/97. sz., Rombi és Arkopharma ügyben 2000. május 18-án hozott ítélet (EBHT 2000., I-3367. o.) 65. pontja; a C-101/01. sz. Lindqvist-ügyben 2003. november 6-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-12971. o.) 87. pontja és a 10. lábjegyzetben hivatkozott „családegyesítés”-ügyben hozott ítélet 105. pontja. Lásd még az Alapjogi Charta 52. cikkének (5) bekezdését.
(
12
)	Lásd ebben az értelemben a C-233/00. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2003. június 26-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-6625. o.) 109. pontját.
(
13
)	Az uniós polgárok kiutasításával kapcsolatban lásd például az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29-i 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 158., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.) 30. cikkének (2) bekezdését.
(
14
)	A környezeti információk nyilvánosságra hozatalának visszautasításáról lásd például a környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférésről és a 90/313/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. január 28-i 2003/4/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 41., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 375. o.) 4. cikke (5) bekezdésének második mondatát, vagy a terv környezeti hatásvizsgálatot követő engedélyezéséről a KHV-irányelv 9. cikke (1) bekezdésének második francia bekezdését.
(
15
)	A C-147/01. sz., Weber’s Wine World és társai ügyben 2003. október 2-án hozott ítélet (EBHT 2003., I-11365. o.) 103. pontja; a C-201/02. sz. Wells-ügyben 2004. január 7-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-723. o.) 67. pontja; a C-392/04. és C-422/04. sz., i-21 Germany és Arcor egyesített ügyekben 2006. szeptember 19-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-8559. o.) 57. pontja, valamint a C-35/05. sz. Reemtsma-ügyben 2007. március 15-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-2425. o.) 37. pontja.
(
16
)	A 222/86. sz., Heylens és társai ügyben 1987. október 15-én hozott ítélet (EBHT 1987., 4097. o.) 15. pontja és a C-239/05. sz. BVBA Management, Training en Consultancy ügyben 2007. február 15-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-1455. o.) 36. pontja.
(
17
)	A 8. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet.
(
18
)	A 16. lábjegyzetben hivatkozott Heylens-ügyben hozott ítélet és a C-186/04. sz. Houiseaux-ügyben 2005. január 27-én ismertetett főtanácsnoki indítványom (EBHT 2005., I-3299. o.) 32. pontja.
(
19
)	A 16. lábjegyzetben hivatkozott BVBA Management, Training en Consultancy ügyben hozott ítélet 36. pontja a védjegyjoggal kapcsolatban. Lásd még Poiares Maduro főtanácsnok C-426/05. sz. Tele2 Telecommunication ügyben 2007. február 15-én ismertetett indítványának (EBHT 2008., I-685. o.) 49. pontját; Sharpston főtanácsnok C-239/05. sz. BVBA Management, Training en Consultancy ügyben 2006. július 6-án ismertetett indítványának (EBHT 2007., I-1455. o.) 40. pontját és a 18. lábjegyzetben hivatkozott Houiseaux-ügyben ismertetett indítványomat.
(
20
)	A tagállamok közösségi jog alkalmazása során teljesítendő gondos ügyintézésének egyéb követelményeiről lásd a C-428/05. sz. Laub-ügyben 2007. június 21-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-5069. o.) 25. pontját és Ruiz-Jarabo Colomer főtanácsnok C-147/06. és C-14/06. sz., SECAP egyesített ügyekben 2007. november 27-én ismertetett indítványának (EBHT 2008., I-3565. o.) 49. és azt követő pontjait.
(
21
)	A C-413/06. P. sz., Bertelsmann és Sony Corporation of America kontra Impala ügyben 2008. július 10-én hozott ítélet (EBHT 2008., I-4951. o.) 166. pontja a további hivatkozásokkal.
(
22
)	A 21. lábjegyzetben hivatkozott Bertelsmann és Sony Corporation of America kontra Impala ügyben hozott ítélet 171. és azt követő pontjai.
(
23
)	A C-367/95. P. sz., Bizottság kontra Sytraval és Brink's Frankreich ügyben 1998. április 2-án hozott ítélet (EBHT 1998., I-1719. o.) 64. pontja, valamint a C-341/06. P. és C-342/06. P. sz., Chronopost kontra UFEX és társai egyesített ügyekben 2008. július 1-jén hozott ítélet (EBHT 2008., I-4777. o.) 89. pontja.
(
24
)	A C-435/97. sz., WWF és társai ügyben 1999. szeptember 16-án hozott ítélet (EBHT 1999., I-5613. o.) 71. pontja.
(
25
)	A 195/80. sz., Michel kontra Parlament ügyben 1981. november 26-án hozott ítélet (EBHT 1981., 2861. o.) 22. pontja; a C-351/98. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2002. szeptember 26-án hozott ítélet (EBHT 2002., I-8031. o.) 84. pontja; a C-353/01. P. sz., Mattila kontra Tanács és Bizottság ügyben 2004. január 22-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-1073. o.) 32. pontja; a C-199/01. P. és C-200/01. P. sz., IPK-München kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. április 29-én hozott ítélet (EBHT 2004., I-4627. o.) 66. pontja; a C-189/02. P., C-202/02. P., C-205/02. P–C-208/02. P. és C-213/02. P. sz., Dansk Rørindustri és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2005. június 28-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-5425. o.) 463. pontja, valamint a T-228/02. sz., Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran kontra Tanács ügyben 2008. október 23-án hozott ítélet (EBHT 2006., II-4665. o.) 139. pontja és a T-256/07. sz., People's Mojahedin Organization of Iran kontra Tanács ügyben 2008. október 23-án hozott ítélet (EBHT 2008., II-3019. o.) 182. pontja.
(
26
)	Lásd a Bíróság eljárási szabályzata 42. cikkének 2. §-át és a 108/81. sz., Amylum kontra Tanács ügyben 1982. szeptember 30-án hozott ítélet (EBHT 1982., 3107. o.) 24. és azt követő pontjait, valamint – a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárással kapcsolatban – a C-350/02. sz., Bizottság kontra Holland Királyság ügyben 2004. január 29-én ismertetett főtanácsnoki indítványom (EBHT 2004., I-6213. o.) 31. és azt követő pontjait.
(
27
)	A C-402/05. P. és C-415/05. P. sz., Kadi és Al Barakaat International Foundation kontra Tanács és Bizottság egyesített ügyekben 2008. szeptember 3-án hozott ítélet (EBHT 2008., I-6351. o.) 350. pontjában mindenesetre nyitva maradnak a kivételes körülmények közötti orvoslási lehetőségek.
(
28
)	Hivatkozás a 8. lábjegyzetben.
(
29
)	Lásd a fenti 15. pontot.
(
30
)	Lásd ebben az értelemben a 23. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Sytraval és Brink's Frankreich, valamint Chronopost kontra UFEX és társai ügyekben hozott ítéletek mellett a C-465/02. és C-466/02. sz., Németországi Szövetségi Köztársaság és Dán Királyság kontra Bizottság egyesített ügyekben 2005. október 25-én hozott ítélet (EBHT 2005., I-9115. o.) 106. pontját, valamint a 21. lábjegyzetben hivatkozott Bertelsmann és Sony Corporation of America kontra Impala ügyben hozott ítélet 167. pontját.
(
31
)	A természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló, 1992. május 21-i 92/43/EGK tanácsi irányelv (HL L 206., 7. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 102. o.).
(
32
)	Lásd ebben az értelemben a C-6/04. sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben 2005. október 20-án hozott ítélet (EBHT 2005., I-9017. o.) 79. pontját; a C-98/03. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2006. január 10-én hozott ítélet (EBHT 2006., I-53. o.) 55. pontját és a C-183/05. sz., Bizottság kontra Írország ügyben 2007. január 11-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-137. o.) 47. pontját.
(
33
)	Lásd a farkasvadászattal kapcsolatban a védelem rendszere alóli kivételekről a C-342/05. sz., Bizottság kontra Finnország ügyben 2007. június 14-én hozott ítélet (EBHT 2007., I-4713. o.) 25. és azt követő pontjait.
(
34
)	Lásd a 32. lábjegyzetben hivatkozott Bizottság kontra Írország ügyben hozott ítélet 34. és azt követő pontjait.