62023TJ1093_RES
T‑1093/23. sz. ügy
AH
kontra
Európai Bizottság
A Törvényszék ítélete (kibővített negyedik tanács), 2025. január 22.
„Közszolgálat – Szerződéses alkalmazottak – Díjazás – Külföldi munkavégzési támogatás – A külföldi munkavégzési támogatás nyújtásának megtagadása – Az ötéves referencia‑időszak számítása – A személyzeti szabályzat VII. melléklete 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja – Felelősség”
Tisztviselők – Díjazás – Külföldi munkavégzési támogatás – A biztosítás feltételei – A tárgyidőszakban az alkalmazás helye szerinti tagállamon kívül lévő szokásos lakóhely – Az érintett személy és az alkalmazási helyen működő különböző intézmények között létrejött, egymást követő szerződések esetén való alkalmazás – A külföldi munkavégzési támogatás további nyújtása
(Személyzeti szabályzat, VII. melléklet, 4. cikk, (1) bekezdés, a) pont)
(lásd: 32–34., 36–42., 44–47. pont)
Tisztviselői kereset – Korlátlan felülvizsgálati jogkör – A személyzeti szabályzat 91. cikkének (1) bekezdése értelmében vett pénzügyi természetű jogviták – Fogalom – A külföldi munkavégzési támogatás visszamenőleges kifizetése iránti kereset – Bennfoglaltság
(Személyzeti szabályzat, 91. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 50–53. pont)
Összefoglalás
A szerződéses alkalmazott AH keresete alapján eljáró Törvényszék kibővített tanácsban eljárva megsemmisíti az Európai Bizottság Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető Hivatalának (PMO) AH külföldi munkavégzési támogatásra való jogosultságának megtagadásáról szóló határozatát (a továbbiakban: megtámadott határozat). Ezzel a Törvényszék pontosítja, hogy milyen körülmények esetén kell a szerződéses alkalmazottak külföldi munkavégzési támogatásra való jogosultságát megállapítani.
A felperest, aki Brüsszelben 2017 májusa óta lakóhellyel rendelkező olasz állampolgár, a 2022. október 1. és 2023. szeptember 30. közötti időszakban szerződéses alkalmazottként alkalmazták a Régiók Bizottságánál. A Régiók Bizottsága a felperes Régiók Bizottságánál történt szolgálatba lépésekor a felperesnek járó pénzbeli juttatások megállapítása során az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) 69. cikkében említett külföldi munkavégzési támogatást állapított meg a felperes számára, amelyet e személyzeti szabályzat VII. melléklete 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján számított ki.
A felperes, miután a Tanács Főtitkárságára (a továbbiakban: Főtitkárság) szerződéses alkalmazotti álláshelyre vették fel, 2023. január 31‑én megszüntette a Régiók Bizottságánál fennálló szolgálati jogviszonyát. Másnap szolgálatba lépett a Főtitkárságon.
Ez utóbbi szolgálatba lépés alkalmával a PMO közölte vele a megtámadott határozatot, amely szerint nem jogosult külföldi munkavégzési támogatásra, mivel egyrészt a Főtitkárságon való alkalmazása új szolgálatba lépésnek minősül. Másrészt Belgiumban dolgozott és lakott a személyzeti szabályzat VII. melléklete 4. cikke (1) bekezdése a) pontjának második franciabekezdésében előírt, 2017. augusztus 1‑jétől 2022. július 31‑ig tartó ötéves referencia‑időszak egészében, azaz öt évvel 2023. február 1‑je, vagyis a felperes Főtitkárság általi felvételének időpontja előtt.
A Törvényszék álláspontja
Először is a Közszolgálati Törvényszék megállapítja, hogy a külföldi munkavégzési támogatás célja azon különleges terhek és hátrányok ellentételezése, amelyek abból erednek, hogy a tisztviselők és alkalmazottak az Uniónál történő munkába lépésük miatt kötelesek lakóhelyüket a lakóhelyük szerinti államból az alkalmazási helyük szerinti államba áthelyezni, és új környezetbe beilleszkedni.
A jelen esetben a felperesnek a Régiók Bizottságánál való szolgálatba lépésekor megállapított helyzete nem változott a Főtitkárságnál való szolgálatba lépésének időpontjában. Ugyanez vonatkozik azokra a terhekre és hátrányokra is, amelyeket a külföldi munkavégzési támogatás kompenzálni kíván. Így a Régiók Bizottságával és a Főtitkársággal kötött szerződés között nem volt időbeli megszakítás. Továbbá, mivel a Régiók Bizottsága is és a Főtitkárság is Belgiumban található, a munkahelyváltás nem vezetett az alkalmazási hely szerinti állam megváltozásához.
E tekintetben a felperes által a Régiók Bizottságával és a Főtitkársággal egymást követően kötött szerződések közötti időbeli megszakítás hiánya, valamint az a tény, hogy a felperes nem változtatta meg az alkalmazási hely szerinti államot, lehetővé teszi annak megállapítását, hogy a munkáltató személyének megváltozása ellenére a jelen ügyben folytonosság állt fenn a felperes szerződései között, ami indokolta a külföldi munkavégzési támogatásra való jogosultságának a Régiók Bizottságánál való szolgálatba lépése alkalmával történő meghosszabbítását.
Következésképpen a Törvényszék megállapítja, hogy a Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető Hivatal nyilvánvaló értékelési hibát követett el és tévesen alkalmazta a jogot a személyzeti szabályzat VII. melléklete 4. cikke (1) bekezdésének értelmezése során, amikor megtagadta a felperestől a külföldi munkavégzési támogatásra való jogosultságot a Főtitkárságon való alkalmazása alkalmával.
Másodszor a Törvényszék emlékeztet arra, hogy a pénzügyi természetű jogvitákban a személyzeti szabályzat 91. cikke (1) bekezdésének második mondata értelmében korlátlan felülvizsgálati jogkörrel rendelkezik, amely azt a feladatot ruházza rá, hogy az előtte folyamatban lévő jogvitákban teljes körű megoldást adjon, azaz határozzon az alkalmazott valamennyi jogáról és kötelességéről, azzal, hogy a szóban forgó intézményre kell bíznia az ítélet e részének az általa pontosan meghatározott feltételek szerinti végrehajtását.
Az e rendelkezés értelmében vett „pénzügyi természetű jogvitáknak” nemcsak az alkalmazottak által valamely intézmény ellen indított, felelősség megállapítása iránti keresetek minősülnek, hanem minden olyan jogvita is, amely valamely intézmény által az alkalmazott részére olyan összeg megfizetésére irányul, amely a személyzeti szabályzat vagy a munkaviszonyukat szabályozó más jogi aktus alapján őt – megítélése szerint – megilleti. Az uniós bíróság feladata tehát, hogy adott esetben valamely intézményt olyan összeg megfizetésére kötelezzen, amelyre a felperes a személyzeti szabályzat vagy más jogi aktus értelmében jogosult.
Következésképpen a Törvényszék megállapítja, hogy a felperes 2023. február 1‑jétől, vagyis a Főtitkárság általi felvételének időpontjától jogosult külföldi munkavégzési támogatásra.