Ideiglenes változat
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. december 11.(1)
C‑653/24. sz. ügy
Presidente del Consiglio dei Ministri
kontra
Regione Emilia‑Romagna
(a Corte costituzionale [alkotmánybíróság, Olaszország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Belső piaci szolgáltatások – A 2006/123/EK irányelv hatálya – A kisméretű vízerőművek koncessziói és az azokhoz kapcsolódó energiatermelő létesítmények – Korábban megadott koncessziók automatikus meghosszabbítása ”
1.        A Corte Costituzionale (alkotmánybíróság, Olaszország) előtt a Consiglio dei Ministri (a miniszterek tanácsának elnöke, Olaszország) által egy olyan tartományi törvény ellen benyújtott kereset elbírálása van folyamatban, amely új ajánlattételi felhívás közzététele nélkül teszi lehetővé a korábban bizonyos ösztönzőkben részesülő koncessziós jogosultnak a kis méretű vízerőművek vízhasználatára vonatkozóan biztosított koncesszió időtartamának meghosszabbítását.(2)
2.        E szabály uniós joggal való összeegyeztethetőségének a kérdést előterjesztő bíróság által kért értékeléséhez a Bíróságnak azt kell megvizsgálnia, hogy a 2006/123/EK irányelv(3)ratione materiae alkalmazható‑e az ilyen típusú koncessziókra. A Bíróságnak továbbá pontosítania kell ítélkezési gyakorlatát(4) annak tisztázása érdekében, hogy hol húzódik a „termék előállítása” és a „szolgáltatásnyújtás” közötti határvonal.
I.      Jogi háttér
A.      Az uniós jog. A 2006/123/EK irányelv
3.        A 2. cikk („Hatály”) (1) bekezdése rögzíti:
„(1)      „Ez az irányelv a Közösség valamely tagállamában letelepedett szolgáltatók által nyújtott szolgáltatásokra alkalmazandó.”
4.        A 4. cikk („Fogalommeghatározások”) kimondja:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
1.      »szolgáltatás«: a Szerződés 50. cikkében említett, rendszerint díjazás ellenében nyújtott bármely önálló gazdasági tevékenység;
[…].”
5.        A 12. cikk („Választás több kérelmező közül”) a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Ha a kiadható engedélyek száma valamely tevékenység esetében a rendelkezésre álló természeti erőforrások vagy a technikai lehetőségek szűkössége miatt korlátozott, a tagállamok a lehetséges kérelmezőkre olyan kiválasztási eljárást alkalmaznak, amely teljes mértékben biztosítja a pártatlanságot és az átláthatóságot, ideértve különösen az eljárás megindításával, lefolytatásával és befejezésével kapcsolatos megfelelő nyilvánosságot is.
(2)      Az (1) bekezdésben említett esetekben az engedélyt megfelelő korlátozott időtartamra kell megadni, és az nem újulhat meg automatikusan, továbbá nem biztosíthat semmilyen további előnyt annak a szolgáltatónak, akinek engedélye éppen lejárt, vagy bármely, e szolgáltatóval bármilyen kapcsolatban álló személynek.
(3)      Az (1) bekezdésre, valamint a 9. és 10. cikkre is figyelemmel, a tagállamok kiválasztási eljárásuk alkalmazása során a közösségi joggal összhangban figyelembe vehetnek […] a környezetvédelemmel, a kulturális örökség megőrzésével összefüggő megfontolásokat, valamint bármely más, közérdeken alapuló kényszerítő indokot.”
B.      Az olasz jog
1.      Az olasz alkotmány(5)
6.        A 117. cikk (1) bekezdése értelmében a jogalkotói hatáskör az államot és a tartományokat illeti meg, amelyek azt az alkotmány által meghatározott feltételek mellett és az uniós jogrendből eredő kötelezettségek figyelembevételével gyakorolják.
2.      Az 1933. évi 1775. sz. királyi rendelet(6)
7.        A 6. cikk (2) bekezdésének a) pontja szerint a „nagy méretű” vízfelhasználó létesítmények azok, amelyek 3000 kW‑nál magasabb éves átlagos névleges teljesítményű villamosenergia‑termelő létesítményeket táplálnak. A 3000 kW vagy annál alacsonyabb teljesítmény esetén kis méretű létesítményekről van szó.
8.        A 21. cikk kimondja, hogy a kis méretű vízerőművek vízhasználati koncessziói ideiglenesek, és azok időtartama nem haladhatja meg a 30 évet, amelynek lejártát követően az 1933. évi királyi rendelet 28. cikke szerint e koncessziók megújíthatók.
3.      Az Emilia‑Romagna 17/2023. sz. tartományi törvénye(7)
9.        A 3. cikk értelmében, amennyiben a kis méretű vízerőművek vízhasználati koncessziójának jogosultja a vízerőműhöz kapcsolódó villamosenergia‑termeléshez ösztönzőkben részesült, a koncesszió időtartamát a koncessziós jogosult kérelmére hozzá kell igazítani ezen ösztönzők időtartamához. Az 1933. évi királyi rendelet 21. cikkében az ilyen típusú koncessziókra előírt 30 éves maximális időtartam azonban nem léphető túl.
II.    Az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
10.      2024. február 23‑án a Presidente del Consiglio dei Ministri (a továbbiakban: miniszterek tanácsának elnöke) a Corte Costituzionale (alkotmánybíróság) előtt megtámadta a Regione Emilia‑Romagna (Emilia‑Romagna tartomány, Olaszország)(8) 17/2023. sz. tartományi törvényének 3. cikkét annak alkotmányosságát vitatva.
11.      Keresetében a miniszterek tanácsának elnöke különböző érveket hozott fel az olasz alkotmány 117. cikkének megsértésére alapozva, amely az állam és a tartományok közötti jogalkotási hatáskörök megosztását szabályozza. E rendelkezés (1) bekezdése tekintetében a következőkkel érvelt:
–        Bár az állami szabályozás nem írja elő a kis méretű vízerőművek vízhasználati koncessziójának megújítására irányuló közbeszerzési eljárások lefolytatását sem, ezt a kötelezettséget az uniós jog, különösen az EUMSZ 49. cikk és a 2006/123 irányelv előírja.
–        A 2006/123 irányelv 12. cikke a kisméretű vízerőművek vízhasználati koncessziójára a Bíróság több ítéletének megfelelően alkalmazandó.(9) E cikk előírja a koncessziók nyilvános közbeszerzési eljárás útján történő odaítélésének kötelezettségét, ideértve az esetleges megújítás esetét is.
–        Azzal, hogy a 17/2023 tartományi törvény lehetővé teszi a szóban forgó koncessziók „automatikus meghosszabbítását”,(10) megakadályozza, hogy lejáratuk után megnyissák azokat a verseny előtt, és ezzel megsértik a szolgáltatásnyújtásra vonatkozó uniós szabályokat.
12.      A Regione vitatta a keresetet, lényegében arra hivatkozva, hogy:
–        A vitatott rendelkezés nem írja elő a már lejárt koncessziók „automatikus meghosszabbítását”.(11)
–        A Promoimpresa ítélet a köztulajdonban álló tóparti és tengeri területek turisztikai‑rekreációs céllal történő hasznosítására irányuló koncessziókra vonatkozott, amelyek „szolgáltatásnyújtásnak” minősítése nem kétséges. Ezzel szemben a kis méretű vízerőművek tevékenysége nem „szolgáltatásnyújtásnak”, hanem „termék előállításának” minősül,(12) amely ratione materiae nem tartozik a 2006/123 irányelv hatálya alá.
–        Az energiapiac szabályozására vonatkozó különös uniós jogszabályok megerősítik ezt az értelmezést.(13)
13.      Az eljáró bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelmét a jogvita egy konkrét szempontjára korlátozza. Álláspontja szerint „előzetesen meg kell vizsgálni az [alkotmány] 117. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben az EUMSZ 49. cikk és a 2006/123 irányelv 12. cikke tekintetében felvetett kérdést”.(14) Az alkotmányellenesség egyéb jogalapjainak vizsgálata egy későbbi szakaszra marad.
14.      Annak megállapítása után, hogy „az uniós szinten kimerítő vagy teljes harmonizáció tárgyát képező területen tett bármely nemzeti intézkedést e harmonizációs intézkedés rendelkezései, nem pedig az elsődleges jog alapján kell megítélni”, a kérdést előterjesztő bíróság:
–        Szükségesnek tartja annak tisztázását, hogy a kis méretű vízerőművekkel végzett energiatermelési tevékenység a 2006/123 irányelv hatálya alá tartozó „szolgáltatásnyújtásnak” minősül‑e.
–        Emlékeztet arra, hogy a Bíróság Almelo(15) és ECO‑WIND Construction ítélete szerint a villamos energia áru, és annak előállítása mint ilyen nem tekinthető szolgáltatásnak.(16)
–        Azzal érvel, hogy az uniós jog több rendelkezése is megerősíti a villamos energia „anyagi javaknak”(17) vagy „terméknek”(18) való minősítését. Elismeri azonban, hogy más szabályozási elemek ezzel ellentétes értelmezéshez vezethetnek.(19)
15.      Ezzel összefüggésben a Corte Costituzionale (alkotmánybíróság, Olaszország) a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a [2006/123] irányelv 12. cikkének (1) és (2) bekezdését, hogy az olyan létesítményekre is vonatkozik, amelyek pusztán villamosenergia‑termelési tevékenységet végeznek, mint például a kisméretű vízerőművek?
2)      Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén: úgy kell‑e értelmezni a [2006/123] irányelv 12. cikkének (1) és (2) bekezdését, hogy az erőforrások szűkösségének követelményére való hivatkozással ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely az annak megkülönböztetését szolgáló általános és elvont kritériumként, hogy a vízerőművek olyan adottságúak‑e vagy sem, hogy szűkössé tehetik a hidroelektromos erőforrásokat, a nagy méretű és a kis méretű (3000 kW‑ot meghaladó, illetve 3000 kW vagy annál alacsonyabb éves átlagos névleges teljesítményt előállító) létesítmények közötti különbséget alkalmazza?
3)      Végül, az első és a második kérdésre adandó igenlő válasz esetén úgy kell‑e értelmezni a [2006/123] irányelv 12. cikkének (2) bekezdését, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely a koncesszió időtartamának azon okból történő meghosszabbítását írja elő, hogy a koncessziós jogosult teljes mértékben felhasználhassa a megújuló energiaforrásokból előállított energia termelésére kapott ösztönzőket amellett, hogy tiszteletben kell tartani a kis méretű vízerőmű vízhasználati koncessziójára az eredetileg adható maximális időtartamot (30 év)?”
III. A Bíróság előtti eljárás
16.      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem 2024. október 8‑án vették nyilvántartásba a Bíróságon.
17.      A Regione, a német és az olasz kormány, valamint az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket. A 2025. október 13‑i tárgyaláson a német és a francia kormány kivételével valamennyien megjelentek.
IV.    Elemzés
A.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés
18.      A kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy a 2006/123 irányelv 12. cikkének (1) és (2) bekezdése „az olyan létesítményekre is vonatkozik‑e, amelyek pusztán villamosenergia‑termelési tevékenységet végeznek, mint például a kis méretű vízerőművek”.
19.      Bár a kérdést kifejezetten a 2006/123 irányelv 12. cikkére hivatkozva teszik fel, annak megválaszolásához azt kell megvizsgálni, hogy a kis méretű vízerőművek által végzett tevékenység ratione materiae a 2006/123 irányelv hatálya alá tartozik‑e. Ezt maga a Corte Costituzionale (alkotmánybíróság) is elismeri.  (20)
20.      A 2006/123 irányelv általános követelményként írja elő azt, ami a 2. cikke (1) bekezdésének és a 4. cikke 1. pontjának együttes értelmezéséből következik. Mindkettőből az következik, hogy az irányelv kizárólag akkor alkalmazható, ha a tevékenység valamely tagállamban letelepedett szolgáltatók által nyújtott „szolgáltatásnak” minősíthető (a 2. cikk (1) bekezdése).(21)
21.      A 2006/123 irányelv „fogalommeghatározásokat” tartalmazó 4. cikke 1. pontjában kimondja, hogy a szolgáltatás az EUMSZ 57. cikkben(22) említett, rendszerint díjazás ellenében nyújtott bármely önálló gazdasági tevékenység.
22.      Ezen, a 2006/123 irányelv egészére vonatkozó első logikai lépésen túl egyes rendelkezéseinek alkalmazhatósága más különös alkalmazási követelmények (egyidejű és együttes) fennállását követeli meg.(23)
23.      A 2006/123 irányelv 12. cikkének (1) és (2) bekezdése szerint ezek a különös követelmények ahhoz a tényhez kapcsolódnak, hogy az adott tevékenységre rendelkezésre álló engedélyek száma a felhasználható természeti erőforrások vagy műszaki kapacitások szűkössége miatt korlátozott. Ebben az esetben az engedélyt (amelyet a kérelmezők kiválasztási eljárása előz meg) megfelelő korlátozott időtartamra kell megadni, és az nem újulhat meg automatikusan, továbbá nem biztosíthat semmilyen további előnyt annak a szolgáltatónak, akinek engedélye éppen lejárt.
24.      Ezért egyetértek a kérdést előterjesztő bíróság által elfogadott megközelítéssel, nevezetesen azzal, hogy elsősorban azt kell vizsgálni, hogy a kis méretű vízerőművek által végzett tevékenység megfelel‑e a 2006/123 irányelv alkalmazása általános követelményének. Ha ez a tevékenység nem szolgáltatás, akkor egyszerűen nem tartozik a 2006/123 irányelv hatálya alá.
25.      A kérdést előterjesztő bíróság e tekintetben emlékeztet arra, hogy „a kis méretű vízerőművek pusztán olyan villamosenergia‑termeléssel kapcsolatos tevékenységet folytatnak, amely egyes esetekben a hálózatba történő betáplálással a villamos energia átruházását, más esetekben pedig túlnyomórészt vagy kizárólag[(24)] a saját fogyasztást célozza.(25)
1.      Szolgáltatásnak minősül‑e maga a villamosenergia‑termelés?
26.      A 2006/123 irányelv (33) preambulumbekezdése szerint a szolgáltatás fogalma tágan értelmezhető. A „szolgáltatások” folyamatosan változó tevékenységek széles körét ölelik fel.
27.      A Bíróság a villamos energiát terméknek minősítette,(26) és az ECO‑WIND Construction ítéletében hozzátette, hogy a villamosenergia‑termeléshez kapcsolódó esetleges szolgáltatásnyújtás nem kérdőjelezi meg e minősítést, amennyiben e szolgáltatások járulékosak a fő tevékenységhez, a villamosenergia‑termeléshez képest.(27)
28.      Főszabály szerint tehát a villamos energia „puszta előállítása” vagy termelése – függetlenül annak forrásától – önmagában nem minősül olyan szolgáltatásnak, amelyre a 2006/123 irányelv alkalmazható.
29.      Az ECO‑WIND Construction ítéletnek a jelen ügyben fennálló relevanciája vitatása céljából az olasz kormány emlékeztet arra, hogy az említett ítéletet olyan erőforrással (szél) kapcsolatban hozták, amely nem képezheti sem állami, sem magántulajdon tárgyát. Ezzel szemben a vízkészlet használatára vonatkozó koncesszió „fő célja […] a közjavak törvényben meghatározott céloknak[(28)]” megfelelő használata, és ezért „a villamosenergia‑termelés csupán másodlagos elem, mivel az csak egyike a vízkészlet törvény által megengedett lehetséges felhasználási céljainak”.(29)
30.      Ez az érvelés (amely ellentétes az olasz kormány által előadottakkal)(30) nem veszi figyelembe azt a tényt, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által előterjesztett kérdés éppen a vízkészlet villamosenergia‑termelés céljára történő felhasználására vonatkozik.  A koncesszió fő célja ugyanis az említett energia előállítása.
31.      Igaz, hogy a villamosenergia‑termelés főszabály szerint együtt járhat bizonyos szolgáltatások nyújtásával. Az ECO‑WIND Construction ítélet szerint azonban, ha ezek a szolgáltatások járulékosak a fő tevékenységhez (az energiatermeléshez) képest, nem befolyásolják az utóbbi minősítését.
32.      A Bizottság és az olasz kormány egyetért abban, hogy a villamosenergia‑termelés kapcsolódhat (a Bizottság szerint esetlegesen, az olasz kormány szerint szükségszerűen) más, „szolgáltatásként” besorolható tevékenységekhez. E kiegészítő tevékenységek pontos meghatározásában azonban nem értenek egyet.
33.      Mivel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés a tisztán villamosenergia‑termelő tevékenységet folytató létesítményekre korlátozódik, nem lenne feltétlenül szükséges a Bíróság válaszát kiterjeszteni a villamosenergia‑termelésen kívüli egyéb tevékenységekre is.
34.      Elemezni fogom azonban az olasz kormány és a Bizottság álláspontját e további tevékenységekkel kapcsolatban, az olasz kormány álláspontjával kezdve.
35.      Az olasz kormány szerint, bár a koncessziós jogosult tevékenységének egy része a villamosenergia‑termelésre irányul, az üzemeltető köteles számos olyan tevékenységet végezni, amely szükségszerűen kapcsolódik a létesítmény üzemeltetéséhez. Az olasz kormány szerint a koncessziós jogosultnak a vízkivételt az érintett víztartó réteg újratöltődésével összeegyeztethető értékekre kell korlátoznia, és minden szükséges intézkedést meg kell tennie a vízkészlethez kapcsolódó közérdek védelme érdekében, a hidrogeológiai egyensúly változatlan fenntartása mellett.(31)
36.      Ebből következik, hogy „[…] a [koncessziós jogosult által végzett] tevékenység nem tekinthető pusztán árutermelésnek, hanem kétségtelenül szolgáltatásnyújtásnak kell minősíteni”.(32)
37.      Nem tudom elfogadni ezt az érvet. Minden termelő létesítmény magától értetődően és kisebb–nagyobb mértékben megköveteli a közegészségügy vagy a közérdek védelmére irányuló kötelezettségek tiszteletben tartását.(33) Ez azonban nem jelenti azt, hogy valamely áru előállítása automatikusan szolgáltatásnyújtássá válik.
38.      A jelen esetben az 1933. évi királyi rendelet által létrehozott engedélyezési rendszer a vízkivételi tevékenység gyakorlását az ajánlattételi dokumentációban meghatározott bizonyos műszaki követelményeknek való megfeleléshez köti.(34)
39.      Az a tény, hogy a koncessziós jogosult megfelel ezeknek a követelményeknek, még akkor is, ha azok teljesítése érdekében további tevékenységeket kell végeznie, a koncesszió velejárója, és – ismétlem –a koncessziós jogosult tevékenységét nem változtatja automatikusan szolgáltatásnyújtássá, és nem változtatja meg annak jellegét úgy, hogy az „szolgáltatási koncesszióvá” válik.(35)
40.      Ha másodlagosan elfogadnánk, hogy az olasz kormány által említett kiegészítő tevékenységek „szolgáltatásnak” minősülnek, akkor meg kell vizsgálni, hogy ezek (az ECO‑WIND Construction ítélet értelmében vett) járulékos szolgáltatásnak minősülnek‑e.
41.      E tekintetben úgy vélem, hogy a vízhozam szabályozására és a hidrogeológiai egyensúly megőrzésére irányuló tevékenységek, amennyiben „szolgáltatásoknak” minősülnének, jellegüknél fogva járulékos jellegűek lennének: a gazdasági szereplő nem gyakorolhatja azokat önállóan és elsődlegesen „rendszerint díjazás ellenében nyújtott bármely önálló gazdasági tevékenységként”.
42.      Ezen túlmenően az ilyen elméleti „szolgáltatások” nyújtásának szükségessége a köztulajdonban álló vízkészletnek a természetes útvonaláról történő eltereléséből adódik, amely elterelés mindig meghatározott céllal történik. Maga az olasz kormány is kénytelen volt elismerni a tárgyaláson, hogy ezekben a koncessziókban a víz elvezetésének joga a vízenergia termelésének konkrét céljához kapcsolódik. A szóban forgó tevékenységek tehát a kis méretű vízerőmű üzemeltetéstől függenek, és sem funkcionálisan, sem jogilag nem választhatók el attól.
43.      Nagyobb súlyt kap az „erőmű üzemeltetésével” kapcsolatos érv, amely a 213/2008 rendelet I. mellékletének 65410000‑0 kódja értelmében vett szolgáltatásnak tekinthető, és amelyre az olasz kormány is hivatkozik érvelése alátámasztására.
44.      Úgy vélem azonban, hogy az erőmű üzemeltetése jogilag elválasztható a puszta villamosenergia‑termeléstől, amellyel nem feltétlenül azonosítható. A vízkészlet kis méretű vízerőműben való felhasználásának joga ugyanis magában foglalja: 1) a köztulajdonban lévő vízkészlet elterelésének jogát; 2) az e célból szükséges művek építésének jogát;(36) és 3) a létesítmény és a műszaki berendezések üzemeltetésének jogát az ajánlattételi dokumentációban meghatározott feltételeknek megfelelően.
45.      Semmi sem akadályozza azonban az engedély jogosultját abban, hogy erőművének „üzemeltetését” harmadik félre (adott esetben szolgáltatóra) bízza, anélkül, hogy ez az eredeti helyzetének elvesztésével, illetve tényleges szolgáltatási koncesszió vagy közszolgáltatási szerződés jellegével bírna.(37)
46.      A Bizottság megerősíti, hogy a kis méretű vízerőmű koncessziós jogosultja az eddig említetteken kívül más típusú szolgáltatásokat is nyújthat.(38) Többek között a villamosenergia‑rendszer szabályozásával és a hálózatkiegyenlítéssel kapcsolatos szolgáltatásokra utal.
47.      Ezt a lehetőséget természetesen nem lehet tagadni.
48.      Az elektromos rendszerszabályozási szolgáltatások tekintetében azonban (a vízerőmű működtetésével kapcsolatos szolgáltatásoktól eltérő szolgáltatások) továbbra is az ECO‑WIND Construction ítélet 59. pontjában meghatározott irányadó kritériumot kell alkalmazni: „a hálózati szabályozási […], valamint energiabiztonsági szolgáltatások nyújtása […] járulékosak a fő tevékenységhez, a villamosenergia‑termeléshez képest”.
49.      Ami a hálózati kiegyenlítő szolgáltatásokat illeti, a Bizottság szerint ezek a tározókkal rendelkező olyan létesítményekre jellemzőek, mint például a nagy méretű vízerőművek, amelyek tevékenysége ezért „szolgáltatásnyújtásnak” minősül.(39) Ezzel szemben a Bizottság elismeri, hogy a kis méretű vízerőművek esetében a hálózatkiegyenlítési szolgáltatások csak esetlegesek.
50.      E tekintetben a Bizottság úgy véli, hogy amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a kis méretű vízerőművek legalább egy része valóban nem marginális jelleggel
nyújt ilyen szolgáltatásokat, a 2006/123/EK irányelv az X és Visser ítéletben(40) megállapított kritérium alapján valamennyi ilyen létesítményre alkalmazható lenne.
51.      E tekintetben az olasz kormány a tárgyaláson kifejtette, hogy mind a nagy méretű, mind a kis méretű vízerőművek fő célja a villamosenergia‑termelés, és ezeket az elméleti hálózati kiegyenlítő „szolgáltatásokat” e termelésnek a pillanatnyi rendkívüli szükségletek kielégítése érdekében történő átmeneti növelése
által nyújtják.
52.      Véleményem szerint a hálózati kiegyenlítő „szolgáltatások” (esetleges) nyújtása nem változtatja meg a vízerőművek által végzett tevékenység jellegét, legyen az nagy méretű vagy kis méretű erőmű: e tevékenység továbbra is a villamosenergia‑termelés marad, és – ismétlem – csak ez képezi az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés tárgyát.
53.      Következésképpen az X és Visser ítéletben(41) foglalt kritérium nem alkalmazható a jelen ügyre, és nem is vonhatja a villamosenergia‑termelést a 2006/123 irányelv hatálya alá, figyelmen kívül hagyva az ECO‑WIND Construction ítélet 59. pontjában elfogadott (fordított) megoldást.
54.      E megfontolások fényében úgy vélem, hogy a köztulajdonban lévő vízkészletek kis méretű vízerőművekben villamosenergia‑termelés céljából történő használatára vonatkozó jognak a koncessziós jogosult részére történő megadása eoipso nem teszi azt olyan szolgáltatóvá, amelynek tevékenysége a 2006/123 irányelv hatálya alá tartozik.
2.      A közjavakra vonatkozó koncessziók a 2006/123 irányelv szerint és a Promoimpresa ítélet
55.      A fentieket szembe kell állítani a Promoimpresa ítéletből eredő iránymutatással, amely ítéletben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a 2006/123 irányelv alkalmazandó a közjavakra vonatkozó bizonyos koncessziókra.
56.      A Bíróság szerint „a 2006/123 irányelv 12. cikkének (1) és (2) bekezdésével ellentétes az […] olyan nemzeti szabályozás, amely a köztulajdonban lévő tengerparti és tóparti területekre vonatkozó, turisztikai‑rekreációs tevékenységek gyakorlása céljából kibocsátott érvényes engedélyek automatikus meghosszabbítását a lehetséges kérelmezők közötti bármely kiválasztási eljárás nélkül írja elő”.(42)
57.      Több, főként az olasz kormány által felhozott érv a Promoimpresa ítéletben elemzett helyzet és a jelen ügyben fennálló helyzet összehasonlíthatóságán alapul:
–        Mindkét esetben azt kell értékelni, hogy az uniós jog lehetővé tesz‑e egy olyan rendszert, amely a közjavak hasznosítására vonatkozó kizárólagos jog odaítéléséhez vezet. Ezért „a [Bíróság] által már vizsgált helyzethez tökéletesen hasonló helyzet áll fenn. A híres [Promoimpresa] ítéletben megállapított elvek tehát ebben az esetben is alkalmazandók.”(43)
–        A nemzeti bíróságok és közigazgatási szervek határozatai a Promoimpresa ítélet indoklását a kis méretű vízerőművekre is kiterjesztették.
–        Az Olaszország és más tagállamok ellen indított kötelezettségszegési eljárásokban a Bizottság ugyanezt az előfeltevést fogadta el.(44)
a)      A Promoimpresa ítéletnek a 2006/123 irányelv 12. cikkének értelmezése tekintetében fennálló relevanciája
58.      Az olasz kormány először is a kis méretű vízerőművek tevékenységének leírásával kívánja bizonyítani, hogy „nem tekinthető úgy, hogy azt elsősorban valamely áru, különösen a villamos energia előállítása jellemzi, mivel nem ez a fő célja”.(45) Az ily módon kifejtett állítás véleményem szerint ellentétes azzal, amit az előzetes döntéshozatalra utaló határozat a koncesszió tárgyát illetően elfogadottnak tekint.
59.      Másodszor, az olasz kormány a Promoimpresa ítéletre hivatkozva azt állítja, hogy az abban vizsgált helyzet analóg a jelen ügyben fennálló helyzettel.(46)
60.      Ha jól értem az olasz kormány érvelését, akkor az a tény, hogy az ajánlatkérő szerv engedélyezési eljárás útján kizárólagos jogot biztosít egy gazdasági szereplőnek a köztulajdon hasznosítására,(47) az ECO‑WIND Construction ítéletben foglalt megoldás figyelmen kívül hagyását és a Promoimpresa ítéletben foglalt megoldás figyelembevételét igazolná. Következésképpen a szóban forgó koncessziók a 2006/123 irányelv (12. cikkének) alkalmazási körébe tartoznak.
61.      Véleményem szerint, a francia kormány által a tárgyaláson kifejtett véleménynek megfelelően, ez a megközelítés a Promoimpresa ítélet részleges értelmezésének eredménye.
62.      Valamely gazdasági tevékenység köztulajdonban lévő területen történő gyakorlására adott koncesszió nem indokolhatja minden további nélkül a 2006/123 irányelv 12. cikkének automatikus alkalmazását. Előzetesen a koncesszió odaítélésének céljára tekintettel azt kell megvizsgálni, hogy a közjavak használatával végzett tevékenység a 2006/123 irányelv 4. cikkének 1. pontja értelmében vett „szolgáltatásnak” minősíthető-e, és ha igen, milyen mértékben.(48)
63.      Az olasz kormány érvelése azt sugallja, hogy a köztulajdonban lévő vízkészlet bármilyen (akár saját fogyasztás céljára történő) felhasználásának koncesszióba adása – pusztán azért, mert annak célja közjavak hasznosítása – olyan szolgáltatás nyújtásának minősülne, amelyre a 2006/123 irányelv 12. cikke lenne alkalmazható.(49)
64.      Ezt az érvelést nem tartom meggyőzőnek. Különösen azért, mert olyan mértékben ítéli jelentéktelennek a közjavak használatának célját, hogy az olyannyira másodlagos, hogy „beolvad” magába a koncesszióba. Ezen érvelés kifejtése során nem veszi figyelembe a Promoimpresa ítéletben a célnak tulajdonított jelentőséget.
65.      A Promoimpresa ítéletben vizsgált helyzetben a koncessziókat éppen idegenforgalmi és rekreációs jellegű szolgáltatások nyújtása céljából ítélték oda.(50) Ez volt a meghatározó tényező a tekintetben, hogy azok a 2006/123 irányelv szabályozása alá tartoznak‑e, amely tényező – ismétlem – nem szerepel a jelen ügyben szóban forgóhoz hasonló koncessziókban.
66.      Ami a kis méretű vízerőművek koncessziójának megújítását illeti (amelyet valójában a 17/2023. sz. tartományi törvény 3. cikke szabályoz), a jogi kérdés az, hogy az eredeti koncesszió lejárta után egy másik érdekelt gazdasági szereplőnek lehetőséget kell‑e adni arra, hogy ugyanazon a helyen telepedjen le, és ugyanazt a tevékenységet (vízenergia‑termelés) folytassa.(51) A koncessziók megújításának e folyamatában az a cél, amelyre tekintettel az eredeti koncessziót odaítélték, fontos és nem csupán másodlagos szerepet játszik.
b)      Az olasz szervek határozatai és a Bizottság által indított kötelezettségszegési eljárás
67.      Érvelésének alátámasztására az olasz kormány számos nemzeti (bírósági és közigazgatási) határozatra hivatkozik, amelyek a szóban forgó koncessziókat a köztulajdonban lévő tengerparti területre vonatkozó kizárólagos jogokat biztosító koncessziókkal egyenértékűnek tekintik. Emlékeztet továbbá arra, hogy a Bizottság a szóban forgó koncessziós rendszer tekintetében kötelezettségszegési eljárást indított Olaszország ellen.
68.      A nemzeti szinten kidolgozott megoldások, valamint a Bizottság által a kötelezettségszegési eljárás keretében elfogadott álláspont nem kötelező érvényűek a Bíróság számára. Hasznos elemeket szolgáltathatnak azonban az elemzéshez, amennyiben az ezek alapjául szolgáló jogi érvek meggyőzőek.
69.      Úgy tűnik, hogy a jelen körülmények között nem ez a helyzet.
70.      A nagy méretű vízerőművekre vonatkozó 2011/2026. sz. kötelezettségszegési eljárás tekintetében a Bizottság megállapította, hogy „a vízerőművek vízenergia előállítása céljából történő üzemeltetése a [2006/123] irányelv és az [EUMSZ] értelmében vett, díjazás ellenében nyújtott szolgáltatásnak minősül”.(52)
71.      A tárgyaláson a Bizottság kijelentette, hogy ezt az eljárást 2021 szeptemberében politikai célszerűségi megfontolások alapján zárták le anélkül, hogy ez egyenértékű lenne annak elismerésével, hogy nem sértették meg a 2006/123 irányelvet.
72.      Amennyiben azonban a Bizottság a jelek szerint a 2006/123 irányelv nagy méretű vízerőművekre való alkalmazhatóságát a hálózati kiegyenlítő szolgáltatások kvázi rendszerszintű nyújtásával kapcsolja össze, az ezen érvelés megalapozottságára vonatkozó, már kifejtett megfontolásokra utalok, amelyek a kis méretű vízerőművek tekintetében még kevésbé meggyőzőek.
73.      Az olasz kormány a maga részéről a Tribunale Superiore delle Acque Pubbliche (vízügyekkel kapcsolatban eljáró felsőbíróság, Olaszország)(53) és az Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (verseny‑ és piacfelügyeleti hatóság, Olaszország, a továbbiakban: AGCM) határozataira hivatkozik, amelyek a 2006/123 irányelv 12. cikkének a kis méretű vízerőművek vízhasználati koncesszióira való alkalmazhatósága mellett érvelnek.
74.      E nemzeti határozatok értelmezéséből azonban az a következtetés vonható le, hogy azok abból a (nem bizonyított) előfeltevésből indulnak ki, hogy a kis méretű vízerőművek által végzett termelési tevékenység a „szolgáltatás” fogalmába sorolható. Miután ezt az előfeltevést megállapították, a Promoimpresa ítélet kritériumait analógia útján alkalmazzák a kis méretű vízerőművek koncesszióira.
75.      Más szóval a Tribunale Superiore delle Acque Pubbliche (vízügyekkel kapcsolatban eljáró felsőbíróság)(54) és az AGCM(55) nem végeztek mélyreható előzetes vizsgálatot a 2006/123 irányelv alkalmazása általános feltételeinek fennállására vonatkozóan a kis méretű vízerőművek esetében. Nem vették figyelembe továbbá az ezek és a köztulajdonban lévő tengeri területekre vonatkozó, turisztikai‑rekreációs szolgáltatások nyújtására irányuló koncessziók közötti különbségeket.
3.      Közbenső következtetés
76.      A fenti megfontolások alapján az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre azt a választ javaslom adni, hogy a 2006/123 irányelv 12. cikkének (1) és (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az nem alkalmazható az olyan kisméretű vízerőművekre, amelyek pusztán villamosenergia‑termeléssel járó tevékenységet folytatnak.
B.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés
77.      Az előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdést arra az esetre teszi fel, ha az első kérdésre adott válasz igenlő. Mivel azt javasoltam, hogy az első kérdésre nemleges választ kell adni, a második kérdéssel nem szükséges foglalkozni. Mindazonáltal megteszem ezt arra az esetre, ha a Bíróság nem értene egyet elemzésemmel.
78.      Abban az esetben, ha a 2006/123 irányelv 12. cikkét kellene alkalmazni, az eljáró bíróság azt szeretné tudni, „hogy [azzal] az erőforrások szűkösségének követelményére való hivatkozással ellentétes[‑e] az olyan tagállami szabályozás, amely az annak megkülönböztetését szolgáló általános és elvont kritériumként, hogy a vízerőművek olyan adottságúak‑e vagy sem, hogy szűkössé tehetik a hidroelektromos erőforrásokat, a nagy méretű és a kis méretű […] létesítmények közötti különbséget alkalmazza”.
79.      Az említett, az egész ország területén érvényes szabályozás az 1933. évi királyi rendelet 6. cikke 2. bekezdésének a) pontjában található, és az éves átlagos névleges teljesítményt tekinti megkülönböztető tényezőnek (a nagyméretű létesítmények esetében 3000 kW‑ot meghaladó, a kisméretű létesítmények esetében pedig 3000 kW vagy annál alacsonyabb).(56)
80.      A Bíróság a 2006/123 irányelv 12. cikkének (1) bekezdésével kapcsolatban a következőképpen határozott:
–        A rendelkezés „bizonyos mérlegelési mozgásteret biztosít a tagállamok számára a természeti erőforrások szűkösségének értékelését lehetővé tévő kritériumok megválasztását illetően. Ez a mérlegelési mozgástér arra késztetheti őket, hogy elvont és általános, az ország egész területére érvényes értékelést alkalmazzanak, és fordítva, olyan eseti megközelítést részesítsenek előnyben, amely egy […] parti terület[e]n fennálló helyzetre helyezi a hangsúlyt, vagy akár ötvözzék e két megközelítést.”(57)
–        „Mindenesetre fontos, hogy a tagállam által a felhasználható természeti erőforrások szűkösségének értékelése során alkalmazott kritériumok objektív, hátrányos megkülönböztetéstől mentes, átlátható és arányos kritériumokon alapuljanak.”(58)
81.      A nagy méretű és a kis méretű vízerőművek közötti eltérő jogi bánásmódot(59) nemcsak a nagy méretű erőművek nagyobb gazdasági jelentősége, hanem nagyobb környezeti hatásuk is indokolja. Bár mindkét kategória esetében munkálatok elvégzésére van szükség az üzemeltetésükhöz, a kis méretű vízerőművek esetében infrastruktúrájuk műszaki szempontból és hatásában lényegesen kisebb. A kis méretű vízerőművek többsége ugyanis olyan alapvető létesítményekkel rendelkezik,(60) amelyek lehetővé teszik számukra, hogy kihasználják a folyó rendes vízjárását,(61) valamint, hogy igénybe vegyenek bizonyos már meglévő víztározókat vagy öntözőcsatornákat.
82.      A Regione ezekből a jellemzőkből arra a következtetésre jut, hogy a kis méretű vízerőművek telepítésére alkalmas helyzetek száma jogilag nem korlátozott, és valójában számos ilyen helyzet van. Ráadásul ezek a számok új projektekkel „gyakorlatilag releváns mennyiségi korlátozás nélkül” növelhetők.(62)
83.      A Bizottság és az olasz kormány nem ért egyet ezzel a megközelítéssel, és azzal érvelnek, hogy a kis méretű vízerőművek telepítésének lehetőségeit valójában a környezeti mátrix és a vízkészletek szűkössége határozza meg.
84.      Egyetértek az utóbbi érveléssel. Még ha nem is került megállapításra, hogy az olasz jog (legyen az állami vagy tartományi) meghatározza a kis méretű vízerőművek üzemeltetésére nemzeti vagy tartományi szinten „rendelkezésre álló engedélyek” számának felső határát, ezek a létesítmények olyan természeti erőforrásokat (folyómeder, és általában véve a vízkészlet) használnak fel, amelyek természetüknél fogva szűkösek, és ezért nem teszik lehetővé korlátlan számú létesítmény megvalósítását.
85.      Éppen azért, mert ezek korlátozott erőforrások, a koncessziók első odaítélésére alkalmazandó olasz szabályozás lehetővé teszi, hogy ugyanarra a területre vagy mederszakaszra különböző pályázók „műszakilag összeegyeztethetetlen pályázatokat” nyújtsanak be, ami szükségessé teszi, hogy a törvényben meghatározott kritériumok alapján rangsort állítsanak fel közöttük.(63)
86.      Úgy vélem, hogy a természeti erőforrások szűkösségének értékeléséhez a 2006/123 irányelv 12. cikke értelmében vett „általános és elvont” kritériumként nem lehet egy létesítmény által termelhető átlagos teljesítményt használni.
87.      A 2006/123 irányelv 12. cikkének logikája szerint:
–        A névleges teljesítményen alapuló (általános és elvont) kritérium nem alkalmas arra, hogy több pályázó között biztosítsa a hatékony versenyt, amennyiben azt eredményezi, hogy a kis méretű létesítmények mentesülnek a már megadott koncessziók meghosszabbítása céljából történő pályáztatás kötelezettsége alól.
–        A 2006/123 irányelv 12. cikke (1) és (2) bekezdésének együttes értelmezése azt eredményezi, hogy amennyiben a természeti erőforrások szűkössége szükségessé teszi a rendelkezésre álló engedélyek számának korlátozását, azokat a) korlátozott időre; b) a kérelmezők közötti választási eljárás útján; és c) automatikus megújítás lehetősége nélkül kell azt megadni.
88.      Egyetértek a Regionéval abban, hogy a „nagy méretű” és a „kis méretű” vízerőmű közötti különbségtétel több tagállam jogrendszerében is közös.(64) A különbségtétel ezenkívül a 2019/944 irányelv 8. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében is szerepel, amely az új kis méretű termelőlétesítmények építésére vonatkozó engedélyezési eljárást alkalmazza.(65)
89.      Ez a tényező azonban nem használható fel a 2006/123 irányelv 12. cikkében meghatározott, az erőforrások szűkösségére vonatkozó kritérium tisztázására, amely tényezőhöz az említett irányelv 12. cikkének (2) bekezdése az engedélyek automatikus megújításának tilalmát kapcsolja.
C.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés
90.      A harmadik kérdést arra az esetre terjesztik előzetes döntéshozatalra, ha az első két kérdésre adott válasz igenlő. Nem lenne szükséges foglalkozni vele, ha a Bíróság az általam javasolt módon döntene. Arra az esetre, ha nem így tesz, másodlagosan megvizsgálom ezt a kérdést.
91.      A 17/2023. sz. tartományi törvény 3. cikke lehetővé teszi a lejáró koncesszió időtartamának meghosszabbítását, amennyiben a koncessziós jogosult bizonyos ösztönzőkben részesült a villamosenergia‑termeléshez. A koncesszió meghosszabbítása addig tart, ameddig a koncessziós jogosult az említett ösztönzőkben részesül, de semmiképpen sem haladhatja meg az állami törvényben meghatározott maximális időtartamot (30 év).
92.      A tartományi jogszabály tehát lehetővé teszi olyan koncessziók előzetes pályáztatási kötelezettség(66) nélküli meghosszabbítását, amelyek a 2006/123 irányelv 12. cikkének (2) bekezdése alapján nem hosszabbíthatók meg automatikusan annak a koncessziós jogosultnak a javára, akinek a koncessziója éppen lejárt.
93.      A 2006/123 irányelv 12. cikkének (2) bekezdése megtiltja a hatálya alá tartozó engedélyek automatikus megújítását. E tekintetben irreleváns, hogy a meghosszabbítás valamennyi jelenlegi és jövőbeli koncessziós jogosultra vonatkozik, és hogy az éveknek az állami jog által meghatározott maximális
számát betartják. Amint a Bizottság hangsúlyozza, az a döntő, hogy az eredetileg odaítélt koncesszió időtartamát utólag rövidebb időre hosszabbítják meg.
94.      E meghosszabbítás oka a tartományi törvény szerint az energiatermelésre kapott ösztönző (koncessziós jogosult általi) felhasználásához kapcsolódik.
95.      Úgy vélem azonban, hogy az ilyen állami ösztönző (előny) megszerzése nem indokolja, hogy a koncessziós jogosult javára egy újabb előnyt biztosítsanak, amely most abban áll, hogy a létesítménye használatának időtartamát a koncessziós okiratban meghatározott időszakon túl meghosszabbítják. Ez az új előny az ugyanazon a helyen letelepedni kívánó potenciális versenytársa számára hátrányos.
D.      Az EUMSZ 49. cikk
96.      A Corte Costituzionale (alkotmánybíróság) előzetes döntéshozatalra utaló határozatában igen tömören hivatkozik az EUMSZ 49. cikkre, de előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseit formálisan a 2006/123 irányelv 12. cikkének értelmezésére korlátozza.(67)
97.      A kérdést előterjesztő bíróság e hozzáállását azzal magyarázza, hogy „az EUMSZ 49. cikkben említett letelepedés szabadságának esetleges megsértését a másodlagos jog keretrendszerén keresztül kell értékelni”, ami alatt a 2006/123 irányelvet érti.(68) Nem kéri tehát a Bíróságtól az elsődleges uniós jog értelmezését.
98.      Egyetértek azonban a Bizottsággal abban, hogy amennyiben az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre adott válasz nemleges, a Bíróság hasznos információkkal szolgálhatna a kérdést előterjesztő bíróságnak az EUMSZ 49. cikk értelmezésével kapcsolatban.
99.      Ha a 2006/123 irányelv nem alkalmazható, vagy ha a kis méretű vízerőmű koncessziója megújításának problémájára nem található megoldás valamely más, ratione materiae alkalmazandó másodlagos jogszabályban,(69) a jogvita a letelepedés szabadságára vonatkozó EUMSZ 49. cikk alapján vizsgálható.(70)
100. A kérdést előterjesztő bíróság a másodlagos jog egy olyan szabályára (a 2006/123 irányelv 12. cikke) összpontosít, amelynek alkalmazása nem korlátozódik bizonyos határokon átnyúló érdeket képviselő helyzetekre. Talán emiatt nem szolgáltat olyan „konkrét eleme[t], amely […] alapján kapcsolat állapítható meg egy minden elemében az érintett tagállam területére korlátozódó jogvita tárgya vagy körülményei, illetve az EUMSZ 49. cikk között”.(71)
101. Az EUMSZ 49. cikk alkalmazása megköveteli, hogy a jogvita tárgya bizonyos határokon átnyúló érdeket tükrözzön, amely az egyik tagállamban letelepedett, de egy másikban letelepedni kívánó társaságokra jellemző. A Bizottság úgy véli, hogy ebben az esetben bizonyos határokon átnyúló érdekre lehet következtetni abból a tényből, hogy a kis méretű vízerőműveket olykor több tagállamban működő üzemeltetők működtetik, és hogy a szóban forgó gazdasági érdekek jelentősek lehetnek.
102. A kérdést előterjesztő bíróság feladata, ha úgy dönt, hogy az EUMSZ 49. cikkre hivatkozik, hogy értékelje ezeket az állításokat, és valamennyi releváns tényező alapján ellenőrizze a bizonyos határokon átnyúló érdek fennállását. Ezek közé tartozik az ilyen kis méretű vízerőművek gazdasági jelentősége, műszaki szempontjai és a létesítmények szokásos földrajzi elhelyezkedése.
103. Úgy vélem, hogy még ha ez az értékelés pozitívnak is bizonyulna, akkor is meg kellene vizsgálni azokat a közérdeken alapuló kényszerítő okokat, amelyek indokolttá tennék e koncessziók versenyeztetési eljárás alkalmazása nélkül történő megújítását, amely okokról az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem nyújt információt.
104. Ezen óvintézkedések betartása mellett a kérdést előterjesztő bíróság értelemszerűen iránymutatást találhat az EUMSZ 49. cikknek a Promoimpresa ítéletben foglalt értelmezésében: e rendelkezést „úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti jogszabály, amely lehetővé teszi a köztulajdonban lévő területek vonatkozásában fennálló, turisztikai‑rekreációs célú koncessziók automatikus meghosszabbítását, amennyiben e koncessziók egyértelműen határokon átnyúló érdeket képviselnek”.(72)
105. Végül a kérdést előterjesztő bíróság megvizsgálhatja, hogy az olyan kis méretű vízerőművek, amelyek rendeltetésüknél és jellemzőiknél fogva kizárólag a szomszédos földterületek tulajdonosainak saját fogyasztására szolgáló villamos energia előállítására szolgálnak, ugyanolyan versenyeztetési eljárás alá tartoznak‑e ideiglenes meghosszabbításuk tekintetében, mint más kis méretű vízerőművek. Létezhetnek olyan jogos indokok, amelyek igazolhatják a folyómederhez közeli tulajdonosok javára nyújtott koncesszió fenntartását e „mikroerőművek vízhasználatának” esetében.(73)
106. A kérdést előterjesztő bíróság kifejezésével élve „másodlagos szabályozásként” a 2019/944 irányelvre is lehet hivatkozni.(74) Az említett irányelv 2. cikkének (8) bekezdése és 15. cikkének (1) és (2) bekezdése szerint az „aktív felhasználó” nem korlátozódik a „saját létesítményen belül előállított villamos energia használatára vagy tárolására”, hanem „saját előállítású villamos energiát ad el vagy rugalmassági vagy energiahatékonysági rendszerben vesz részt, feltéve, hogy nem e tevékenységek képezik elsődleges üzleti vagy szakmai tevékenységét”. Az ilyen „aktív felhasználók” belső villamosenergia‑piaci részvételének megkönnyítése érdekében a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy ne vonatkozzanak „rájuk aránytalan vagy megkülönböztető technikai és adminisztratív követelmények, eljárások és díjak”.
107. A 2019/944 irányelv ezért lehetővé teszi az („aktív felhasználóknak” engedélyezett) saját fogyasztásra szolgáló kis méretű erőművekre vonatkozó megújítási eljárások alkalmazását anélkül, hogy aránytalan vagy megkülönböztető adminisztratív követelményeknek kellene őket alávetni.
108. Ismét a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak értékelése, hogy a 2019/944 irányelv különös szabályainak van‑e helye ebben az ügyben. Ha igen, akkor a szóban forgó szabályt nem az EUMSZ 49. cikk, hanem az említett irányelv fényében kell értékelni.
V.      Végkövetkeztetés
109. A fentiek fényében azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Corte Costituzionale (alkotmánybíróság, Olaszország) számára a következő választ adja:
„1)      A belső piaci szolgáltatásokról szóló, 2006. december 12‑i 2006/123/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 12. cikkének (1) és (2) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
az nem vonatkozik azokra a létesítményekre, amelyek kizárólag villamosenergia‑termelő tevékenységet folytatnak, mint például a kis méretű vízerőművek.
2)      Az EUMSZ 49. cikket
a következőképpen
kell értelmezni:
azzal főszabály szerint ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely szerint a kis méretű vízerőművek villamosenergia‑termeléséhez kapcsolódó vízhasználati koncessziók érvényességi idejük lejártakor anélkül meghosszabbításra kerülnek a koncessziós jogosultnak a villamosenergia‑termeléshez nyújtott ösztönző igénybevételéhez szükséges időtartamra, hogy versenyeztetési eljárást kellene indítani;
ezzel szemben azzal nem ellentétes az említett jellemzőkkel rendelkező nemzeti szabályozás, ha azt közérdeken alapuló kényszerítő indokok igazolják, vagy amennyiben az lehetővé teszi egy külön, nem aránytalan és megkülönböztető rendszer létrehozását a tulajdonosaik saját fogyasztására szolgáló kis méretű vízerőművekre vonatkozóan.”
1      Eredeti nyelv: spanyol.
2      A jelen indítványban a kérdést előterjesztő bírósághoz hasonlóan én is a „koncesszió” kifejezést fogom használni arra az alapul szolgáló jogviszonyra, amikor köztulajdont vízerőmű táplálására és energiatermelésre használnak. Minden jel arra utal azonban, hogy legalábbis bizonyos esetekben ezek nem valódi „koncessziós szerződések”, hanem inkább engedélyezési eljárások: aki a köztulajdonban álló vízkészletet kívánja használni, annak kérvényeznie kell az illetékes közigazgatási hatóságoktól, hogy hivatalos határozatot kapjon e tekintetben.
3      A belső piaci szolgáltatásokról szóló, 2006. december 12‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 376., 36. o.; helyesbítés: HL 2014. L 287., 33. o.).
4      2016. július 14‑i Promoimpresa és társai ítélet (C‑458/14 és C‑67/15, EU:C:2016:558, a továbbiakban: Promoimpresa ítélet); 2020. május 28‑i ECO‑WIND Construction ítélet (C‑727/17, EU:C:2020:393, a továbbiakban: ECO‑WIND Construction ítélet).
5      A 2001. október 18‑i legge costituzionale n. 3 — Modifiche al titolo V della parte seconda della Costituzione (3. sz. alkotmány erejű törvény – az alkotmány második része V. címének módosításai) (a GURI 2001. október 24‑i 248. száma) által módosított változatban.
6      Regio Decreto n. 1775 – Approvazione del testo unico delle disposizioni di legge sulle acque e sugli impianti elettrici (a vizekről és az elektromos létesítményekről szóló törvényi rendelkezések egységes szövegének elfogadásáról szóló, 1933. december 11‑i 1775. sz. királyi rendelet) (a GURI 1934. január 8‑i 5. száma; a továbbiakban: 1933. évi királyi rendelet).
7      Legge della Regione Emilia‑Romagna n. 17 – Disposizioni collegate alla legge regionale di stabilità per il 2024 (Emilia‑Romagna tartománynak a 2024. évre vonatkozó stabilitási tartományi törvénnyel kapcsolatos rendelkezésekről szóló, 2023. december 28‑i 17. sz. törvénye) (a BURERT 2023. december 28‑i 364. számának I. része; a továbbiakban: 17/2023. sz. tartományi törvény).
8      A továbbiakban: Regione.
9      2023. április 20‑i Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Ginosa település önkormányzata) ítélet (C‑348/22, EU:C:2023:301); Promoimpresa ítélet.
10      Ezt a kifejezést a miniszterek tanácsának elnöke használta az előzetes döntéshozatalra utaló határozat „Tényállás” fejezete 2.1. pontjának harmadik bekezdése szerint.
11      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, „Tényállás” fejezet, 4.1. és 4.3.2. pont.
12      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, „Tényállás” fejezet, 4.3.2. és 6. pont.
13      A Regione különösen a villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról szóló, 1996. december 19‑i 96/92/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre (HL 1997. L 27., 20. o.; magyar nyelvű különkiadás 12. fejezet, 2. kötet, 3. o.), valamint a villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 2012/27/EU irányelv módosításáról szóló, 2019. június 5‑i (EU) 2019/944 európai parlamenti és tanácsi irányelvre (HL 2019. L 158., 125. o.; helyesbítés: HL 2021. L 373., 96. o.) utal, az (EU) 2018/2001 és az (EU) 2019/944 irányelvnek az uniós villamosenergia-piac szerkezetének javítása tekintetében történő módosításáról szóló, 2024. június 13‑i (EU) 2024/1711 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 2024/1711; helyesbítés: HL L, 2025/90909) által módosított változatban.
14      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, „Indokolás” fejezet, 3. pont (kiemelés tőlem). Az alkotmány 117. cikkének (1) bekezdése előírja a tartományi jogalkotó számára, hogy jogalkotási hatáskörét az uniós joggal összhangban gyakorolja, és lehetővé teszi a megtámadott jogszabály alkotmányosságának a Szerződésekkel és a másodlagos joggal való összeegyeztethetőség szempontjából történő értékelését.
15      1994. április 27‑i Almelo ítélet (C‑393/92, EU:C:1994:171, 28. pont).
16      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, „Indokolás” fejezet, 7. pont vége és 7.1. pont.
17      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, „Indokolás” fejezet, 7.2. pont, harmadik és negyedik bekezdés, a közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv (HL 2006. L 347., 1. o.; helyesbítések: HL 2007. L 335., 60. o.; HL 2015. L 323., 31. o.) 15. cikkére és a közös közbeszerzési szószedetről (CPV) szóló 2195/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról és a közbeszerzési eljárásokról szóló 2004/17/EK és 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek a CPV felülvizsgálata tekintetében történő módosításáról szóló, 2007. november 28‑i 213/2008/EK bizottsági rendelet (HL 2008. L 74., 1. o.) I. mellékletének 09310000‑5. kódjára hivatkozva.
18      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, „Indokolás”, 7.2. pont, második bekezdés. E tekintetben a hibás termékekért való felelősségre vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló, 1985. július 25‑i 85/374/EGK tanácsi irányelv (HL 1985. L 210., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 257. o.) 2. cikkére hivatkoznak.
19      Különösen a 213/2008 rendelet I. mellékletének 65410000‑0 kódjára hivatkozik, amely az erőmű üzemeltetését „szolgáltatásnak” tekinti.
20      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, „Indokolás” fejezet, 7. pont, első bekezdés.
21      A 2. cikk (2) bekezdése felsorolja azokat a tevékenységeket, amelyek – bár szolgáltatásnak minősíthetők – nem tartoznak a 2006/123 irányelv tárgyi hatálya alá. Ezekre a kizárásokra azonban a jelen esetben nem hivatkoztak.
22      A korábbi EK 50. cikk. E rendelkezéssel összhangban a szolgáltatás fogalma másodlagos jellegű, mivel az a következőket foglalja magában: „a rendszerint díjazás ellenében nyújtott szolgáltatás, ha nem tartozik az áruk, a tőke és a személyek szabad mozgására vonatkozó rendelkezések hatálya alá” (kiemelés tőlem).
23      A Bíróság által a Promoimpresa ítéletben elfogadott megfogalmazás a következő: „2006/123 irányelv 12. cikke alkalmazásának feltételei” (kiemelés tőlem).
24      A tárgyaláson az olasz kormány kitartott amellett, hogy a megtámadott tartományi törvény a koncesszió „meghosszabbításának” lehetőségét olyan ösztönző elnyerésétől teszi függővé, amely természeténél fogva feltételezi, hogy a kedvezményezett kis méretű vízerőmű nem elszigetelt létesítmény, amelynek termelése kizárólag a saját fogyasztást célozza, hanem az országos hálózathoz csatlakozó létesítmény, amely a megtermelt energia legalább egy részét az országos hálózatba táplálja. Ez azonban nem derül ki az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban ismertetett tényekből és a nemzeti jogi keretből. Kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy tisztázza a nemzeti jog tartalmát és a szóban forgó kis méretű erőművekkel kapcsolatos ténybeli jellemzőket.
25      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat „Indokolás”, 7.3. pont. Az eredeti változatban kiemelés nélkül.
26       1994. április 27‑i Almelo ítélet (C‑393/92, EU:C:1994:171, 28. pont). „az [uniós] jogban és a nemzeti jogban is általánosan elfogadott, hogy a villamos energia árunak minősül […”. ECO‑WIND Construction ítélet, 57. pont: „valamely áru előállítási tevékenysége önmagában nem tekinthető szolgáltatásnak”. Kiemelés tőlem.
27      ECO-WIND Construction ítélet, 59. pont, a hálózat‑ és árszabályozási szolgáltatásokra való hivatkozással.
28      Az 1933. évi királyi rendelet 6. cikkének 2. bekezdésében kimerítően meghatározásra kerülnek e célok: hajtóerő előállítása (a) pont); ivóvíz (b) pont); öntözés (c) pont); területfeltöltés (d) pont); ipari felhasználás a 6. cikkben kifejezetten megjelöltektől eltérő felhasználásokra való hivatkozással (e) pont); halgazdálkodási célú felhasználás (f) pont); tűzoltási célú víztartalékok képzése és az energiahatékonyság céljából történő vízszintemelés (g) pont).
29      Az olasz kormány írásbeli észrevételeinek 43. és 44. pontja.
30      Az olasz kormány írásbeli észrevételeinek 22. pontjában megállapítja, hogy „az üzemeltetőnek adott koncesszió tárgya valójában a köztulajdonban álló vízkészlet elvezetésére és villamosenergia-termelésre való felhasználására vonatkozó jog egy létesítmény és egy sor műtárgy építése révén, amelyeket emellett a koncesszióban foglalt valamennyi követelménynek megfelelően kell felhasználni” (kiemelés tőlem). Ezen üzemeltető tehát a „vízkivételi és elvezetési koncessziót” nem általános jelleggel, hanem kifejezetten a „vízerőművőben történő felhasználásra” vonatkozóan kapja.
31      A tárgyaláson az olasz kormány más megközelítést alkalmazott, amelyet a gazdasági ösztönzők jellegére alapozott, amely ösztönző megszerzése a tartományi törvény alapján a koncesszió ideiglenes meghosszabbítását eredményezi. Az ilyen ösztönző elnyerése ugyanis véleménye szerint azt feltételezi, hogy a létesítmények „az országos elosztóhálózathoz” kapcsolódnak. Hozzátette, hogy „e létesítmények tekintetében nem szükséges annak vizsgálata, hogy a szolgáltatásnyújtás az energiatermeléshez kapcsolódóan történik‑e vagy sem, mivel ez a szolgáltatásnyújtási tevékenység a kis méretű vízerőmű által végzett tevékenység velejárója”. Ez az érvelés bizonyos körkörösségben szenved, és még mindig nem határozza meg, hogy a kis méretű vízerőművek milyen „szolgáltatást” nyújtanak pusztán azáltal, hogy a nemzeti villamosenergia‑hálózathoz csatlakoznak.
32      Az olasz kormány írásbeli észrevételeinek 29. és 30. pontja.
33      Ilyen például a kiömlött anyagok kezelése és ellenőrzése vagy a különleges kezelést igénylő hulladékok ártalmatlanítása, amely a talaj megtisztítására vonatkozó kötelezettséggel jár.
34      Az 1933. évi királyi rendelet 11. és 12bis. cikke.
35      A szolgáltatási koncessziót az a tény jellemzi, hogy a hatóság valamely olyan szolgáltatási tevékenység folytatását, amelynek gyakorlása a hatóság szokásos feladata lenne, a koncessziójogosultra bízza, és kötelezi e szolgáltatás nyújtására, valamint megtiltja, hogy az szabadon lemondjon e szolgáltatás nyújtásáról: Szpunar főtanácsnok Promoimpresa és társai egyesített ügyekre vonatkozó indítványa (C‑458/14 és C‑67/15, EU:C:2016:122, 62. pont).
36      A kis méretű erőművek tekintetében az olasz jog különbséget tesz a „száraz művek” (amelyek nem a folyómederben találhatók) és a „nedves művek” (amelyek a folyómederben vagy annak közvetlen közelében épülnek) között. Az előbbiek a koncessziós jogosult tulajdonában maradnak, még a koncessziós engedély lejárta után is.
37      A tárgyaláson a Bizottság megerősítette, hogy a 213/2008/EK rendelet I. mellékletének ezen értelmezése a helyes, és hogy az erőművek üzemeltetése mint szolgáltatás jogilag elválasztható a létesítmény által végzett tevékenységtől.
38      A Bizottság írásbeli észrevételeinek 31–36. pontja.
39      A Bizottság a tárgyaláson hangsúlyozta, hogy a nagy méretű vízerőművek fő jellemzője, hogy gyorsan aktiválhatók, hogy rövid időn belül nagy mennyiségű energiát termeljenek, ami lehetővé teszi a megnövekedett energiaigényből adódó alkalmi igények kielégítését, így biztosítva a villamosenergia‑hálózat egyensúlyát és stabilitását.
40      2018. január 30‑i ítélet (C‑360/15 és C‑31/16, EU:C:2018:44, 94. pont): „[…] a 2006/123 irányelv alkalmazhatósága nem függ a szolgáltatásnyújtás szabadságával kapcsolatos szempontoknak az egyes ügyek sajátos jellemzőire tekintettel történő előzetes elemzésétől […]”.
41      Uo.
42      Promoimpresa ítélet, rendelkező rész, 1. pont.
43      Az olasz kormány írásbeli észrevételeinek 46. és 47. pontja.
44      A 2011/2026. sz. kötelezettségszegési eljárás.
45      Az olasz kormány írásbeli észrevételeinek 21–30. pontja. Lényegében arra hivatkoznak, hogy a koncessziós jogosult nem korlátozódik az energiatermelésre, hanem annak a koncesszióban meghatározott feltételeknek megfelelően a vízelterelés üzemeltetéséhez kapcsolódó számos egyéb tevékenységet is folytatnia kell.
46      Az olasz kormány írásbeli észrevételeinek 46. és 47. pontja: „a villamos energia előállítása így beolvad a közjavak koncessziójának tárgyába, ami a [Bíróság által már vizsgált,] köztulajdonban lévő területen folytatott gazdasági tevékenység gyakorlására vonatkozó engedélyhez tökéletesen hasonló helyzetet teremt. A híres [Promoimpresa] ítéletben kimondott elvek tehát ebben az esetben is alkalmazandók” (kiemelés tőlem).
47      Lásd: 42., 44. és különösen 45. pont: „[í]gy a közjavak koncesszióba adásával kapcsolatban […], ami fontosabbá válik, az az, hogy egy magánszemélynek kizárólagos jogot tulajdonítanak közjavak felett, amelyet az általános közérdek figyelembevételével kell gyakorolni”. Az olasz kormány a tárgyaláson megismételte ezt az érvelést, azzal érvelve, hogy az ECO‑WIND Construction ítéletből eredő iránymutatás alkalmazása során figyelembe kell venni az energiatermeléshez felhasznált természeti erőforrások jellegét (korlátozott vagy korlátlan erőforrások) és jogi helyzetét (köz‑ vagy magántulajdon). A francia kormány a maga részéről azt hangsúlyozta, hogy a „végtermék” (villamos energia) ugyanaz marad, függetlenül attól, hogy milyen forrásokból származik.
48      Bár a Promoimpresa ítélet nem foglalkozott kifejezetten azzal, hogy a szóban forgó koncessziók „szolgáltatásnak” minősülő tevékenység gyakorlására vonatkoztak‑e, közvetetten így tekintette. Ezekben az esetekben a köztulajdonban lévő tengerparti és tóparti területeket olyan tevékenységekre használták (kioszk, terasz, fürdőhely, móló és stég a Garda‑tó területén, valamint fürdőhelyek Szardínián), amelyek szolgáltatásnak minősítése nem adott okot kétségekre.
49      Egy ilyen megoldás egyébként vitathatónak tűnik az 1933. évi királyi rendelet 6. cikkében említett egyes célokkal kapcsolatban. E rendelkezés szerint a vízkészletet mind „áru” előállítására, mind „szolgáltatás” nyújtására fel lehet használni. Például a „halgazdasági célú felhasználás” lehet kereskedelmi célú (pl. az élelmiszeripar számára) és lehet ökológiai vagy élőhelyvédelmi célú is.
50      Ugyanezt a jellemzőt emeli ki a Consiglio di Stato (államtanács, Olaszország) teljes ülésének 2021. november 9‑i 17. és 18. sz. ítélete, amelyekre az olasz kormány a kérdést előterjesztő bíróság előtt hivatkozott (az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, „Tényállás” fejezet, 5. pont). Elismerték, hogy a tengerparti üdülőhelyre vonatkozó koncesszió felhatalmazza a gazdasági szereplőt arra, hogy a köztulajdonban lévő tengeri terület egy részét kizárólagos alapon „üzleti eszközként használja, és ennek eredményeképpen turisztikai-rekreációs szolgáltatások nyújtásából álló üzleti tevékenységet végezzen” (uo.).
51      Az ügyiratban szereplő információkból nem derül ki egyértelműen, hogy az olasz (állami) jog szabályozza‑e a kis méretű vízerőművek koncesszióinak megújítási szakaszát.
52      A 2019. március 7‑i C(2019) 1292 végleges felszólító levél IV. pontja, amelyben többször hivatkoznak a Promoimpresa ítéletre.
53      A 2018. december 13‑i 201. sz. ítélet, amelyre az előzetes döntéshozatal iránti kérelem „Tényállás” fejezetének 2.2.2. pontja, valamint az olasz kormány írásbeli észrevételeinek 37. és 38. pontja utal.
54      A 2018. december 13‑i 201. sz. ítéletben a következőket állapítja meg: „[…] Azt a tényt, hogy a 12. cikk szempontjából releváns engedély fogalma magában foglalhatja a közjavak koncesszióját, a Bíróság a [Promoimpresa] ítéletben tisztázta”. Ugyanezen bíróság 2024. május 23‑i 58. sz. ítélete hivatkozik a 2018. december 13‑i 201. sz. ítéletre és az AGCM különböző véleményeire.
55      A Segnalazione del 3 marzo 2021 n. AS1722 „Rinnovi di concessioni per piccole derivazioni d'acqua a scopo idroelettrico” (a kis méretű vízerőművek vízhasználati koncesszióinak automatikus megújításáról szóló, 2021. március 3‑i AS1722. sz., az AGCM hivatalos lapjának 2021. március 8‑i 10. számában közzétett jelentés) megállapítja, hogy „a vízerőművek energiatermelés céljából történő üzemeltetése az [EUMSZ] 57. cikk értelmében vett, szolgáltatásnyújtásra irányuló gazdasági tevékenységnek minősül, amelyre általánosságban vonatkozik a letelepedés szabadságának az EUMSZ 49. cikkben foglalt elve és különösen a 2006/123/EK irányelvben foglalt elvek”. Az AGCM egyéb, az előzetes döntéshozatalra utaló határozat „Tényállás” fejezetének 2.2.2. pontjában hivatkozott véleményei vagy a Tribunale Superiore delle Acque Pubbliche (vízügyekkel kapcsolatban eljáró felsőbíróság) ítéletére vagy a 2021. március 3‑i AS1722. sz. jelentésre hivatkoznak, anélkül, hogy további indokolást adnának.
56      Egy vízerőmű teljesítménye arányos a vízesés magasságával és a vízhozammal.
57      2023. április 20‑i Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Ginosa település önkormányzata) ítélet (C‑348/22, EU:C:2023:301, 46. pont).
58      Uo., 48. pont.
59      A nemzeti szabályozás tekintetében, amennyiben ez itt releváns, ez a különbség azt jelenti, hogy a nagy méretű vízerőművek engedélyének megújítása előzetes ajánlattételi felhívás tárgyát képezi.
60      A kis méretű vízerőműveknek még a legalapvetőbb formájukban is rendelkezniük kell infrastruktúrával ahhoz, hogy: 1) a folyó vízhozamának egy részét a természetes medréből elvezessék (duzzasztók és vízkivételi források); 2) a vizet (csatornákon vagy csöveken keresztül) a létesítmény legmélyebb pontján található elektromechanikus berendezésekhez (turbinák és generátor) szállítsák; 3) a vizet a felhasználás után a természetes csatornába visszavezessék (visszavezető csatorna).
61      A folyóvízi erőművekben a villamosenergiatermelés közvetlenül összefügg a folyó vízhozamával: az erőmű addig termel energiát, amíg a vízhozam meghaladja a turbinák aktiválásához szükséges minimális műszaki szintet, és fordítva, a termelés leáll, ha a vízszint e küszöbérték alá csökken: lásd a tartomány írásbeli észrevételeinek 40. és 41. pontját.
62      A Regione írásbeli észrevételeinek 41. pontja.
63      Az 1933. évi királyi rendelet 7., 8., 9. és 12bis. cikke az első odaítélési szakaszra vonatkozóan a következő célokra irányuló pályázati eljárást írja elő: a) egy adott projekt adott területre gyakorolt hatásának felmérése; és b) adott esetben a „műszakilag összeegyeztethetetlen” projektekre javaslatot tevő több pályázat összehasonlítása annak érdekében, hogy a vízkészletek leghatékonyabb felhasználását biztosító pályázatot, vagy másodlagosan az azonnali megvalósításhoz a legnagyobb gazdasági és pénzügyi garanciákat nyújtó pályázatot válasszák ki.
64      A Regione írásbeli észrevételeinek 44. pontja.
65      „A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a kis méretű, decentralizált és/vagy elosztott termelésre külön, egyszerűsített és észszerűsített engedélyezési eljárás vonatkozzon, amelynek során figyelembe veszik azok méretének és potenciális hatásának korlátozott voltát […]”.
66      A tárgyaláson a Regione kifejtette, hogy a kis méretű vízerőművek koncessziójának lejártát követően általában – pusztán elővigyázatossági intézkedésként (és anélkül, hogy a jogszabály kifejezetten előírná ezt a követelményt) – de facto bevett gyakorlat, hogy a megújítási kérelmet hivatalos csatornákon közzéteszik, és határidőt szabnak, amelyen belül az érdekelt felek kifogást nyújthatnak be. Megerősítette azonban azt is, hogy ez a gyakorlat nem alkalmazható, amikor a meghosszabbítást azért ítélik oda, hogy a koncesszió időtartama igazodjon ahhoz az időszakhoz, amely alatt az ösztönzőt kapták.
67      Ilyen korlátozásra akkor lenne szükség, ha a nemzeti szabályozás az uniós jog egy kimerítően harmonizált területének felelne meg, ami megkövetelné, hogy azt ne az elsődleges jog rendelkezései, hanem a harmonizációs szabályok alapján értékeljék. A Bíróság megállapította, hogy a 2006/123 irányelv 9–13. cikke kimerítően harmonizálja az irányelv hatálya alá tartozó szolgáltatásokat. Lásd: Promoimpresa ítélet, 59. és 61. pont.
68      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, „Indokolás” fejezet, 5. pont, harmadik bekezdés.
69      A 2006/123 irányelv nem az egyetlen olyan uniós (másodlagos) jogi szabály, amely a közjavak hasznosítására vonatkozó kizárólagos jogok odaítélését szabályozza. A villamos energia egységes piacának megvalósítására vonatkozó egyéb rendelkezések, így a 2019/944 irányelv is hasonló előfeltevéseken alapul, anélkül, hogy a puszta villamosenergia‑termelést „szolgáltatásnak” minősítenék.
70      2024. július 11‑i Società Italiana Imprese Balneari ítélet (C‑598/22, EU:C:2024:597, 44. és 46. pont).
71      2016. november 15‑i Ullens de Schooten ítélet (C‑268/15, EU:C:2016:874, 54. és 55. pont).
72      Promoimpresa ítélet, 74. pont és rendelkező rész, 2. pont. A Promoimpresa ítélet EUMSZ 49. cikkre vonatkozó részének a jelen ügyre való alkalmazásának támogatása nem áll ellentétben annak tagadásával, hogy ugyanezen ítéletnek a 2006/123 irányelv 12. cikkére vonatkozó iránymutatása kiterjeszthető a puszta villamosenergia‑termelésre.
73      A tárgyaláson felmerült a kérdés, hogy a saját fogyasztás céljára szolgáló kis méretű vízerőművek jogi rendszere rendelkezhet‑e sajátos jellemzőkkel. Az olasz kormány és a Regione egyetért abban, hogy valójában nincsenek kizárólag saját fogyasztásra szolgáló, a nemzeti hálózathoz való csatlakozás nélküli létesítmények, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kellene megvizsgálnia.
74      Az olasz kormány szerint az ösztönző célja, amelyhez a tartományi törvény a koncessziók meghosszabbítását köti, az, hogy elősegítse az Unió megújuló energiaforrásokkal kapcsolatos célkitűzéseinek megvalósítását. E cél azonban alapvető szerepet játszik a 2019/944 irányelvben, és a fogyasztók aktívan részt vesznek annak megvalósításában (lásd különösen annak (6), (10) és (42) preambulumbekezdését).