62024CJ0445
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (десети състав)
13 ноември 2025 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Сближаване на законодателствата — Директива (ЕС) 2015/2302 — Пакетни туристически пътувания и свързани пътнически услуги — Член 3, точка 6 — Понятието „пътуващ“ — Юридическо лице, сключило за свои членове договор за туристическо пътуване“
По дело C‑445/24
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Hof van Cassatie (Касационен съд, Белгия) с акт от 3 юни 2024 г., постъпил в Съда на 24 юни 2024 г., в рамките на производство по дело
MS Amlin Insurance SE
срещу
(W)onderweg VZW,
СЪДЪТ (десети състав),
състоящ се от: J. Passer, председател на състава, D. Gratsias и B. Smulders (докладчик), съдии,
генерален адвокат: L. Medina,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за MS Amlin Insurance SE, от J. Van Bellinghen и B. Vanlerberghe, advocaten,
–
за (W)onderweg VZW, от Y. Teughels, advocaat,
–
за белгийското правителство, от S. Baeyens, P. Cottin и C. Pochet, в качеството на представители,
–
за гръцкото правителство, от C. Kokkosi и E.‑E. Krompa, в качеството на представители,
–
за италианското правителство, от S. Fiorentino, в качеството на представител, подпомаган от M. F. Severi, avvocato dello Stato,
–
за Европейската комисия, от I. Rubene и F. van Schaik, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 3, точка 6 от Директива (ЕС) 2015/2302 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2015 година относно пакетните туристически пътувания и свързаните пътнически услуги, за изменение на Регламент (ЕО) № 2006/2004 и Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 90/314/ЕИО на Съвета (ОВ L 326, 2015 г., стр. 1).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между MS Amlin Insurance SE, застрахователно дружество, и (W)onderweg VZW, сдружение с нестопанска цел — сключило за свои членове договор за пакетно туристическо пътуване с туристическа агенция, застрахована от MS Amlin Insurance — по повод на отказа на MS Amlin Insurance да възстанови на (W)onderweg, след обявяването на туристическата агенция в несъстоятелност, направените по договора за туристическо пътуване плащания.
Правна уредба
Правото на Съюза
Директива 90/314/ЕИО
3
Десето съображение от Директива 90/314/ЕИО на Съвета от 13 юни 1990 година относно пакетните туристически пътувания, пакетните туристически ваканции и пакетните туристически обиколки (ОВ L 158, 1990 г., стр. 59; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 9, стр. 248) гласи:
„като има предвид, че потребителят трябва да се ползва от защитата, въведена от настоящата директива, независимо от това дали е страна по договора, лице, на което се прехвърля туристически пакет, или член на група, от чието име друго лице е сключило договор за туристически пакет“.
4
Член 2, точка 4 от тази директива гласи:
„За целите на настоящата директива:
[…]
4.
„потребител“ означава лицето, което купува или се съгласява да закупи туристическия пакет („основен контрагент“), или всяко лице, от чието име основният контрагент се съгласява да закупи туристическия пакет („други бенефициенти“), или всяко лице, на което основният контрагент или някой от другите бенефициенти прехвърля туристическия пакет („лице, на което се прехвърля“)“.
Директива 2015/2302
5
Съображения 1—3, 7, 25 и 39 от Директива 2015/2302 имат следния текст:
„(1)
Директива [90/314] регламентира редица важни права на потребителите във връзка с пакетните туристически пътувания, по-специално по отношение на изискванията за информация, отговорността на търговците във връзка с изпълнението на туристическия пакет и защитата при несъстоятелност на организатор или търговец на дребно. Въпреки това е необходимо нормативната уредба да се адаптира спрямо пазарните промени, за да отговаря по-добре на нуждите на вътрешния пазар, да се отстранят неяснотите и да се запълнят празнотите в законодателството.
(2)
Туризмът играе важна роля в икономиката на [Европейския съюз] и пакетните пътувания, пакетните туристически ваканции и пакетните туристически обиколки […] съставляват значителен дял от туристическия пазар. От приемането на Директива [90/314] досега този пазар претърпя значителни промени. […] Настоящата директива има за цел да адаптира обхвата на закрилата с оглед на тези промени, да подобри прозрачността и да засили правната сигурност за пътуващите и търговците.
(3)
Член 169, параграф 1 и член 169, параграф 2, буква а) [ДФЕС] предвиждат, че Съюзът трябва да допринася за постигането на високо равнище на защита на потребителите посредством мерки, приемани съгласно член 114 ДФЕС.
[…]
(7)
По-голямата част от пътуващите, които закупуват туристически пакети или свързани пътнически услуги, са потребители по смисъла на правото на Съюза в областта на защитата на потребителите. В същото време невинаги е лесно да се направи разграничение между потребителите и представителите на малкия бизнес или професионалистите, които резервират пътувания, свързани с тяхната дейност или професия, чрез същите канали за извършване на резервации като потребителите. Този тип пътуващи често се нуждаят от сходно равнище на защита. За разлика от това, съществуват дружества или организации, които се договарят за пътнически услуги въз основа на общо споразумение, което често се сключва за множество пътнически услуги или за определен период, например с туристическа агенция. Този начин за договаряне на пътнически услуги не изисква същото равнище на защита като предвиденото за потребителите. По тази причина настоящата директива следва да се прилага спрямо пътуващите по работа, включително представители на свободните професии, или самостоятелно заети лица или други физически лица, когато те не се договарят за пътнически услуги въз основата на общо споразумение. За да се избегне объркване с определението на понятието „потребител“ в останалото законодателство на Съюза, лицата, защитени по силата на настоящата директива, следва да бъдат наричани „пътуващи“.
[…]
(25)
Пътуващият следва да получи цялата необходима информация преди закупуването на туристическия пакет, независимо дали той се продава чрез средства за комуникация от разстояние, в търговски обект или чрез друг вид разпространение. При предоставянето на тази информация търговецът следва да вземе под внимание нормално предвидимите от него специфични нужди на пътуващи, които са особено уязвими поради възрастта си или поради физически недостатък.
[…]
(39)
Държавите членки следва да гарантират, че пътуващите, които купуват туристически пакет, са напълно защитени в случай на несъстоятелност на организатора. Държавите членки следва да гарантират, че установените на тяхна територия организатори предоставят обезпечение за връщане на всички суми, заплатени от пътуващите или от името на пътуващите, и, доколкото туристическият пакет включва превоз на пътници, за репатриране на пътуващите в случай на несъстоятелност на организаторите. При все това, следва да е възможно да се предложи изпълнението на туристическия пакет да продължи. Като запазват свободата си на преценка относно начина, по който да бъде уредена защитата при несъстоятелност, държавите членки следва да гарантират, че защитата е ефективна. Ефективността означава, че защитата следва да бъде налична веднага щом, в резултат на проблеми на организатора по отношение на ликвидността, пътническите услуги не се извършват, няма да бъдат извършени или ще бъдат извършени само частично или когато доставчиците на услуги изискват от пътуващите да заплатят за тях. Държавите членки следва да могат да изискат от организаторите да предоставят на пътуващите удостоверение, което документира пряко право спрямо предоставящия защита при несъстоятелност“.
6
Член 2 от Директива 2015/2302, озаглавен „Обхват“, предвижда:
„1.   Настоящата директива се прилага за туристическите пакети, които се предлагат за продажба или се продават от търговци на пътуващи, както и за свързани пътнически услуги, с посредничеството на търговци за пътуващи.
2.   Настоящата директива не се прилага за:
а)
туристически пакети и свързани пътнически услуги, обхващащи период по-кратък от 24 часа, освен ако в тях е включена нощувка;
б)
туристически пакети и свързани пътнически услуги, които се предлагат или организират не по занятие и с нестопанска цел единствено за ограничена група пътуващи;
в)
туристически пакети и свързани пътнически услуги, закупени въз основа на общо споразумение за организирането на служебно пътуване, сключено между търговец и друго физическо или юридическо лице, което действа за цели, свързани с неговата търговия, стопанска дейност, занаят или професия;
3.   Настоящата директива не засяга националното общо договорно право, като правилата относно действителността, сключването или действието на договора, доколкото аспектите на общото договорно право не са уредени в настоящата директива“.
7
Член 3 от тази директива, озаглавен „Определения“, гласи в точки 1—3 и 6—8 следното:
„За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1)   „пътническа услуга“ означава:
а)
превоз на пътници;
б)
настаняване, което не е неделима част от превоза на пътници и не е за жилищни нужди;
[…]
2)   „туристически пакет“ означава комбинация от най-малко два различни вида пътнически услуги за целите на едно и също пътуване или ваканция, ако:
а)
тези услуги са комбинирани от един търговец, включително по искане или в съответствие с избора на пътуващия, преди сключването на един-единствен договор за всички услуги; или
[…]
3)   „договор за пакетно туристическо пътуване“ означава договор за туристическия пакет като цяло […]
[…]
6)   „пътуващ“ означава всяко лице, което се стреми да сключи договор, попадащ в обхвата на настоящата директива, или което има право да пътува въз основа на такъв договор;
7)   „търговец“ означава всяко физическо лице или юридическо лице, независимо дали последното е частна или държавна собственост, което действа, включително чрез друго лице, действащо от негово име или за негова сметка, за цели, които влизат в рамките на неговата търговска или стопанска дейност, занаят или професия, във връзка с договори, попадащи в обхвата на настоящата директива, независимо дали действа като организатор, търговец на дребно, търговец, посредничещ за свързана пътническа услуга, или доставчик на пътническа услуга;
8)   „организатор“ означава търговец, който комбинира и продава или предлага за продажба туристически пакети […]“.
8
Член 4 от посочената директива, озаглавен „Степен на хармонизация“, гласи:
„Държавите членки не могат да запазват или да въвеждат в своето национално право разпоредби, отклоняващи се от предвидените в настоящата директива, включително повече или по-малко строги разпоредби, с които да се гарантира различно равнище на защита на пътуващите, освен ако в настоящата директива не е предвидено друго“.
9
Член 5 от същата директива, озаглавен „Преддоговорна информация“, предвижда в параграф 1 следното:
„Държавите членки гарантират, че преди пътуващият да бъде обвързан от договор за пакетно туристическо пътуване или от съответна оферта, организаторът, а ако пакетът се продава чрез търговец на дребно, и търговецът на дребно предоставят на пътуващия […] следната информация […]:
а)
основните характеристики на пътническите услуги:
[…]
viii)
дали пътуването или ваканцията са като цяло подходящи за лица с ограничена подвижност, както и, при поискване от страна на пътуващия, точна информация дали пътуването или ваканцията са подходящи с оглед на потребностите на пътуващия;
[…]“.
10
Член 12 от Директива 2015/2302, озаглавен „Прекратяване на договора за пакетно туристическо пътуване и право на отказ от договора преди започване на изпълнението на туристическия пакет“, гласи в параграфи 2 и 4 следното:
„2.   […] пътуващият има право да прекрати договора за пакетно туристическо пътуване преди започване на изпълнението на туристическия пакет, без да заплаща никаква такса за прекратяване на договора в случай на непредотвратими и извънредни обстоятелства, настъпили в мястото на дестинацията или в непосредствена близост до него, които засягат значително изпълнението на туристическия пакет или превоза на пътници до дестинацията. При прекратяване на договора за пакетно туристическо пътуване съгласно настоящия параграф пътуващият има право на пълно възстановяване на всички направени плащания за туристическия пакет, но няма право на допълнително обезщетение.
[…]
4.   Организаторът […] възстановява всички плащания, направени за пакета от пътуващия или от негово име, след приспадане на съответната такса за прекратяване на договора. […]“.
11
Член 17 от тази директива, озаглавен „Ефективност и обхват на защитата при несъстоятелност“, предвижда в параграфи 1, 3 и 5 следното:
„1.   Държавите членки гарантират, че установените на тяхна територия организатори, предоставят обезпечение за възстановяване на всички плащания, направени от пътуващите или от тяхно име, доколкото съответните услуги не са били изпълнени в резултат на несъстоятелност на организатора. Ако превозът на пътници е включен в договора за пакетно туристическо пътуване, организаторите предоставят и обезпечение за репатрирането на пътуващите. Може да бъде предложено продължаване на туристическия пакет.
[…]
3.   Защитата на организатора при несъстоятелност е в полза на пътуващите независимо от местопребиваването им, мястото на заминаване или на продажба на пакета и независимо от държавата членка, в която се намира образуванието, което отговаря за защита при несъстоятелност.
[…]
5.   За пътнически услуги, които не са били предоставени, възстановяването на платените суми се извършва без необосновано забавяне по искане на пътуващия“.
12
Член 23 от посочената директива, озаглавен „Императивен характер на директивата“, гласи в параграф 2 следното:
„Пътуващите не могат да се отказват от правата, предоставени им от националните мерки за транспониране на настоящата директива“.
Белгийското право
13
Съгласно член 2, точка 6 от Wet betreffende de verkoop van pakketreizen, gekoppelde reisarrangementen en reisdiensten (Закон за продажбата на пакетни туристически пътувания, свързани пътнически услуги и пътнически услуги) от 21 ноември 2017 г. (Belgisch Staatsblad, 1 декември 2017 г., стр. 106673) (наричан по-нататък „Законът за пакетните туристически пътувания“) „пътуващ“ означава всяко лице, което се стреми да сключи договор, попадащ в обхвата на този закон, или което има право да пътува въз основа на вече сключен такъв договор.
14
Съгласно член 4 от Закона за пакетните туристически пътувания този закон не се прилага, първо, за туристически пакети и свързани пътнически услуги, обхващащи период, по-кратък от двадесет и четири часа, освен ако в тях е включена нощувка, второ, за туристически пакети и свързани пътнически услуги, които се предлагат или организират не по занятие и с нестопанска цел единствено за ограничена група пътуващи, и трето, за туристически пакети, свързани пътнически услуги и отделно продавани пътнически услуги, закупени въз основа на общо споразумение за организиране на служебно пътуване, сключено между търговец и друго физическо или юридическо лице, което действа за цели, свързани с неговата търговия, стопанска дейност, занаят или професия.
15
Член 2, точка 3 от Koninklijk besluit betreffende de bescherming tegen insolventie bij de verkoop van pakketreizen, gekoppelde reisarrangementen en reisdiensten (Кралско постановление относно защитата срещу несъстоятелност при продажбата на пакетни туристически пътувания, свързани пътнически услуги и пътнически услуги) от 29 май 2018 г. (Belgisch Staatsblad, 11 юни 2018 г., стр. 48438) предвижда, че за целите на прилагането на това постановление „бенефициент“ означава всеки пътуващ по смисъла на член 2, точка 6 от Закона за пакетните туристически пътувания, в полза на когото са уговорени посочените в глава 4 от това постановление застрахователни услуги.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
16
(W)onderweg е сдружение с нестопанска цел, осъществяващо дейност в полза на лица, които страдат от разстройства от аутистичния спектър и които са от семейства с ниски доходи.
17
На 18 януари 2020 г. то сключва за някои свои членове договор за туристическо пътуване, нарeчено „citytrip“, до Лион (Франция), включващ билети за влак и престой в хотел. Пътуването е предвидено за периода от 21 до 24 април 2020 г. За този пакет сдружението заплаща сумата от 9165,14 евро.
18
На 16 март 2020 г. — поради въвеждането на ограничителните мерки във връзка с пандемията от COVID‑19 — (W)onderweg иска от туристическата агенция да отложи пътуването за септември 2020 г., при същата цена и в същия хотел.
19
Тъй като такова отлагане се оказва невъзможно, то запитва тази агенция дали пътуването може да бъде отложено с една година, а именно за 20 април 2021 г. При тези разговори е повдигнат и въпросът за евентуално обезщетяване на (W)onderweg с едногодишен ваучер, като според агенцията възстановяване на направените от сдружението плащания по принцип е възможно само след изтичането на срока на валидност на ваучера.
20
На 7 септември 2020 г. (W)onderweg отправя покана до туристическата агенция да му възстанови сумата, платена по договора за пакетно туристическо пътуване.
21
На 22 септември 2020 г. тази агенция е обявена в несъстоятелност, след което (W)onderweg подава заявление за обезщетение до MS Amlin Insurance — застрахователното дружество, застраховало агенцията за риска несъстоятелност.
22
След като MS Amlin Insurance отхвърля това заявление, (W)onderweg сезира Rechtbank van eerste aanleg Antwerpen, afdeling Antwerpen (Първоинстанционен съд Антверпен, отделение Антверпен, Белгия), като иска застрахователното дружество да бъде осъдено да му възстанови, поради неизпълнение на договора за пакетно туристическо пътуване, сумата, представляваща цената на това пътуване.
23
Този съд отхвърля предявения иск по съображението, че преди туристическата агенция да бъде обявена в несъстоятелност, пътуването вече е било отменено.
24
(W)onderweg подава въззивна жалба пред Hof van beroep te Antwerpen (Апелативен съд Антверпен, Белгия), който осъжда MS Amlin Insurance да заплати сумата от 9165,14 евро ведно с лихвите и съдебните разноски.
25
MS Amlin Insurance подава касационна жалба пред Hof van Cassatie (Касационен съд, Белгия), който е запитващата юрисдикция.
26
В това отношение MS Amlin Insurance твърди, че противно на постановеното от Hof van beroep te Antwerpen (Апелативен съд Антверпен), (W)onderweg не може да се счита за пътуващ по смисъла на прилагащата Директива 2015/2302 национална правна уредба, нито да черпи права от тази правна уредба. Всъщност дефинираното в нея понятие „пътуващ“ обхващало само пътуващия като физическо лице, тоест в случая — членовете на (W)onderweg, за които същото е закупило пътуването, а не самото (W)onderweg, което е юридическо лице.
27
Запитващата юрисдикция отбелязва, че затова трябва да прецени дали юридическо лице, като например сдружение с нестопанска цел, което не по занятие придобива от търговец пакетно туристическо пътуване за свои членове, може да се счита за пътуващ по смисъла на член 3, точка 6 от Директива 2015/2302, и че от своя страна произнеслите се по същество съдилища са приели, че юридическото лице всъщност може да попада в обхвата на понятието „пътуващ“.
28
При тези обстоятелства Hof van Cassatie (Касационен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли понятието „пътуващ“ в член 3, точка 6 от Директива 2015/2302 да се тълкува в смисъл, че обхваща и юридически лица, като например сдружения с нестопанска цел, които не по занятие купуват от търговец пакетно туристическо пътуване за своите членове?“.
По преюдициалния въпрос
29
Като начало следва да се уточни, от една страна, че поставеният въпрос изхожда от постановката, че процесният договор за туристическо пътуване се отнася до туристически пакет по смисъла на член 3, точка 2 от Директива 2015/2302 и следователно поначало попада в обхвата на тази директива, така както той е очертан в член 2, параграф 1 от нея. В това отношение, макар в писмените си становища белгийското, гръцкото и италианското правителство, както и Европейската комисия да са разгледали и в крайна сметка изключили евентуалната релевантност на предвидените в параграф 2 от този член 2 изключения от този обхват, важно е да се подчертае, че тези изключения не са предмет на поставения въпрос. Запитващата юрисдикция освен това е изключила приложението на изключението, което е предвидено в транспониращото член 2, параграф 2, буква б) от тази директива национално право и се отнася до туристическите пакети, предлагани „не по занятие“ и с нестопанска цел единствено за ограничена група пътуващи.
30
От друга страна, от преписката, с която разполага Съдът, е видно, че макар да е сключило процесния договор за сметка на свои членове, (W)onderweg е направило това от свое име и че спорът в главното производство се отнася до право на възстановяване, което самото сдружение твърди, че има в качеството си на „пътуващ“ по смисъла на член 3, точка 6 от Директива 2015/2302 по отношение на MS Amlin Insurance, и то по силата на националното право, прилагащо член 17 от тази директива, разпоредба относно защитата на пътуващи срещу риска несъстоятелност на организатори като процесната туристическа агенция, що се отнася по-специално до възстановяването на направени за туристически пакет плащания, когато услугите, част от този пакет, не са изпълнени.
31
При тези обстоятелства следва да се приеме, че с единствения си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 3, точка 6 от Директива 2015/2302 трябва да се тълкува в смисъл, че юридическо лице, като например сдружение с нестопанска цел, което от свое име, но за сметка на някои от своите членове е сключило с организатор договор за пакетно туристическо пътуване, попада в обхвата на понятието „пътуващ“ по смисъла на тази разпоредба.
32
Съгласно постоянната съдебна практика, при тълкуването на разпоредба от правото на Съюза следва да се вземат предвид не само нейният текст, но и контекстът ѝ и целите на правната уредба, от която тя е част, и евентуално нейният генезис. Когато обаче смисълът на разпоредба от правото на Съюза следва недвусмислено от самия ѝ текст, Съдът не може да се отклонява от този смисъл (вж. в този смисъл решение от 29 юли 2024 г., HDI Global и MS Amlin Insurance, C‑771/22 и C‑45/23, EU:C:2024:644, т. 56 и цитираната съдебна практика).
33
В това отношение следва да се припомни, че съгласно член 3, точка 6 от Директива 2015/2302 понятието „пътуващ“ означава „всяко лице, което се стреми да сключи договор, попадащ в обхвата на настоящата директива, или което има право да пътува въз основа на такъв договор“.
34
Доколкото определя понятието „пътуващ“, без за значението му да препраща към националното право, посочената разпоредба трябва да се счита, за целите на прилагането на тази директива, като съдържаща самостоятелно понятие на правото на Съюза, което трябва да се тълкува еднакво на територията на Съюза (вж. в този смисъл решение от 9 ноември 2016 г., Wathelet, C‑149/15, EU:C:2016:840, т. 29).
35
Освен това, макар понятието „пътуващ“ да се съдържа в други актове от правото на Съюза, само Директива 2015/2302 дава специфичното определение по член 3, точка 6 от нея. Става въпрос съответно за понятие, което трябва да се тълкува с оглед на особената си функция в рамките на тази директива и с оглед на целите на същата (вж. по аналогия решение от 9 ноември 2016 г., Wathelet, C‑149/15, EU:C:2016:840, т. 30).
36
След това уточнение е нужно да се отбележи, на първо място, че в текста на член 3, точка 6 от Директива 2015/2302 понятието „пътуващ“ е дефинирано като „всяко лице“, което се намира в една от двете хипотези, посочени в точка 33 от настоящото решение.
37
Следва да се посочи, че в този текст изобщо не се прави разграничение между физически и юридически лица, за разлика по-специално от съдържащата се в член 3, точка 7 от тази директива дефиниция на понятието „търговец“, съгласно която в обхвата на това понятие може да попадне „всяко физическо или юридическо лице“, и за разлика от общоприетата в правото на Съюза дефиниция на понятието „потребител“, което по принцип е изрично ограничено само до физическите лица (вж. в този смисъл решение от 2 април 2020 г., Condominio di Milano, via Meda, C‑329/19, EU:C:2020:263, т. 24 и 25 и цитираната съдебна практика).
38
Освен това следва да се отбележи, че за да бъде обхванато от понятието „пътуващ“ по смисъла член 3, точка 6 от Директива 2015/2302, съответното лице трябва алтернативно да попада в една от двете категории, посочени в тази разпоредба, а именно или да „се стреми да сключи договор [за пакетно туристическо пътуване]“, или да „има право да пътува“ въз основа на такъв договор. Вярно е, разбира се, че юридическото лице не би могло да пътува въз основа на такъв договор, но същевременно то може да се стреми да сключи такъв договор за сметка на едно или повече физически лица, които ще осъществят съответното пътуване.
39
Следователно, макар несъмнено да се поддава на тълкуване, включващо юридическите лица в понятието „пътуващ“ по смисъла на тази разпоредба, а именно когато те „се стрем[ят] да сключат договор [за пакетно туристическо пътуване]“, текстът на член 3, точка 6 от Директива 2015/2302 не позволява изначално да се отхвърли едно по-ограничително тълкуване, според което това понятие се отнася само до физическите лица, които всъщност са единствените, които могат да пътуват въз основа на такъв договор.
40
Ето защо, на второ място, следва да се разгледа контекстът, в който се вписва член 3, точка 6 от Директива 2015/2302.
41
В това отношение от съображение 7 от тази директива е видно, че тя има за цел да защити не само потребителите, но и лицата, „които резервират пътувания, свързани с тяхната дейност или професия, чрез същите канали за извършване на резервации като потребителите“, като тази категория лица може да включва „пътуващите по работа, включително представители на свободните професии, или самостоятелно заети лица или други физически лица“. Така, „[з]а да се избегне объркване с определението на понятието „потребител“ в останалото законодателство на Съюза“, понятието „потребител“ в член 2, точка 4 от Директива 90/314 — отменена и заменена с Директива 2015/2302 — е заместено с понятието „пътуващ“.
42
В това съображение 7 обаче няма нищо по въпроса дали подобно заместване предполага понятието „пътуващ“ да обхваща не само физически лица, различни от потребителите, но и юридически лица.
43
Освен това редица разпоредби на Директива 2015/2302 се отнасят до хипотези, при които пътуващият се счита за физическо лице. Такава разпоредба е например член 5, параграф 1, буква а), подточка viii) от тази директива, който се отнася до задължението на организатора да предостави на пътуващия, преди същият да бъде обвързан от договор за пакетно туристическо пътуване, точна информация дали пътуването е подходящо „с оглед на потребностите“ му, като в това отношение в съображение 25 от посочената директива се уточнява, че за целта търговецът трябва „да вземе под внимание нормално предвидимите от него специфични нужди на пътуващи, които са особено уязвими поради възрастта си или поради физически недостатък“.
44
Следва обаче да се подчертае, че такива аспекти на контекста, в който се вписва член 3, точка 6 от Директива 2015/2302, само потвърждават, че понятието „пътуващ“ по смисъла на тази разпоредба очевидно може да обхваща физическите лица — по-специално когато последните се стремят да сключат договор за пакетно туристическо пътуване — но не изключват от обхвата на това понятие намиращите се в същото положение юридически лица.
45
Освен това от член 2, параграф 2, буква в) от тази директива, който изключва от обхвата ѝ в частност туристическите пакети, закупени въз основа на общо споразумение за организиране на служебно пътуване, сключено за професионални цели между търговец и друго физическо или „юридическо лице“, може да се направи изводът, че закупените от юридически лица туристически пакети по принцип попадат в този обхват.
46
Такова тълкуване се потвърждава, на трето място, от целите, преследвани с Директива 2015/2302, състоящи се, видно от член 1 във връзка със съображения 1—3 от тази директива, както в това да се отстранят неяснотите, да се запълнят празнотите в законодателството и да се адаптира обхватът на закрилата, предоставена на пътуващите от Директива 90/314, за да се отчетат пазарните промени, така и в това да се допринесе за постигането на високо равнище на защита на потребителите, както изисква член 169 ДФЕС. По този начин Директива 2015/2302 допринася за гарантирането на високо равнище на защита на потребителите в политиката на Съюза в областта на пакетните туристически пътувания, в съответствие с член 38 от Хартата на основните права на Европейския съюз (решение от 29 юли 2024 г., HDI Global и MS Amlin Insurance, C‑771/22 и C‑45/23, EU:C:2024:644, т. 74).
47
В това отношение, първо, с оглед на тези цели, както и на факта, че предоставените с Директива 2015/2302 права имат, видно от член 23, параграф 2 от тази директива, императивен характер, трябва да се предпочете широко тълкуване на понятието „пътуващ“ по смисъла на член 3, точка 6 от нея, което да гарантира полезното ѝ действие (вж. по аналогия решение от 24 октомври 2024 г., Zabitoń, C‑347/23, EU:C:2024:919, т. 28 и цитираната съдебна практика).
48
Второ, ако понятието „пътуващ“ в член 3, точка 6 от Директива 2015/2302 се тълкува в смисъл, че изключва юридическите лица, които се стремят да сключат договор за пакетно туристическо пътуване от свое име, но за сметка на едно или повече физически лица, това неизбежно би довело до положение, при което тези физически лица, които са често потребители, са по-слабо защитени, отколкото, ако на съответното юридическо лице се признаваше качеството „пътуващ“, още повече когато то, както в случая, е сдружение с нестопанска цел, действащо в полза на свои членове, които могат да бъдат считани за уязвими лица.
49
Всъщност в първата хипотеза това юридическо лице, макар априори да е единственият съдоговорител на организатора, що се отнася до сключения договор за пакетно туристическо пътуване, не би могло, тъй като не може да се счита за „пътуващ“, да се позове от свое име, но в полза на физическите лица, за сметка на които е сключен този договор, на правата, които иначе би могло да черпи от Директива 2015/2302, сред които е и правото по член 17 от нея. Тези физически лица съответно би трябвало сами — всяко за себе си — и макар да не са страни по този договор, да предявят правата си пред националните съдилища.
50
Вярно е, че в този контекст е напълно възможно въпросните физически лица евентуално да разрешат на юридическото лице да ги представлява пред съответния съд, но същевременно необходимостта от предприемането на такива действия би затруднила упражняването на предоставените от Директива 2015/2302 права и съответно би могла, вместо да допринесе за постигането на високо равнище на защита на потребителите, да навреди на тази цел.
51
Трето, тълкуване на понятието „пътуващ“ в смисъл, че не включва юридически лица като сдруженията с нестопанска цел, би също така създало празнота в законодателството, доколкото тогава би била възможна хипотеза, при която има надлежно сключен от юридическо лице договор за пакетно туристическо пътуване, но това лице не може да упражнява предоставените от Директива 2015/2302 права по този договор. Водещо до този резултат тълкуване на понятието „пътуващ“ следователно би било в разрез с посочената в точка 46 от настоящото решение цел да се запълнят празнотите в законодателството.
52
Освен това, четвърто, както бе посочено в точка 35 от настоящото решение, следва да се вземе предвид и особената функция на понятието „пътуващ“ в рамките на тази директива.
53
Както следва и от съображение 7 от Директива 2015/2302, споменато в точка 41 от настоящото решение, когато става въпрос за туристически пакет, попадащ в обхвата на тази директива, така както последният е очертан в член 2 от нея, особената функция на понятието „пътуващ“ не е да изключи от предоставената с Директивата защита определени лица въз основа на функционален критерий, свързан по-специално с качеството, в което те закупуват туристическия пакет, или с правната им природа, а да определи кръга на лицата, които могат да се позовават на предоставените от Директивата права, единствено по силата на връзката им с договорите за такъв туристически пакет, а именно или да се стремят да сключат такива договори, или да имат право да пътуват въз основа на вече сключени договори.
54
Ето защо преследваните с Директива 2015/2302 цели, както и особената функция, която понятието „пътуващ“ в член 3, точка 6 от нея изпълнява в рамките на тази директива, налагат това понятие да се тълкува в смисъл, че включва и юридическите лица, които се стремят да сключат от свое име, но за сметка на определени физически лица договор за пакетно туристическо пътуване, попадащ в обхвата на посочената директива.
55
Накрая, следва да се уточни, както прави Комисията, че дадено лице, независимо дали е физическо, или юридическо, което се стреми да сключи договор за пакетно туристическо пътуване и на това основание трябва да се счита за пътуващ по смисъла на член 3, точка 6 от Директива 2015/2302, запазва това качество, когато сключи договора. Всъщност не може да се приеме, че едно лице, което се стреми да сключи такъв договор в полза на друго лице, губи след сключването му качеството си на пътуващ само защото няма право да пътува въз основа на този договор, тъй като в противен случай на практика би се неутрализирала защитата, която тази директива цели да му предостави.
56
С оглед на всички изложени по-горе съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 3, точка 6 от Директива 2015/2302 трябва да се тълкува в смисъл, че юридическо лице, като например сдружение с нестопанска цел, което от свое име, но за сметка на някои от своите членове е сключило с организатор договор за пакетно туристическо пътуване, попада в обхвата на понятието „пътуващ“ по смисъла на тази разпоредба.
По съдебните разноски
57
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (десети състав) реши:
Член 3, точка 6 от Директива (ЕС) 2015/2302 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2015 година относно пакетните туристически пътувания и свързаните пътнически услуги, за изменение на Регламент (ЕО) № 2006/2004 и Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 90/314/ЕИО на Съвета
трябва да се тълкува в смисъл, че
юридическо лице, като например сдружение с нестопанска цел, което от свое име, но за сметка на някои от своите членове е сключило с организатор договор за пакетно туристическо пътуване, попада в обхвата на понятието „пътуващ“ по смисъла на тази разпоредба.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: нидерландски.