62008CC0018
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-ЖА J. KOKOTT
представено на 25 септември 2008 година (
1
)
Дело C-18/08
Foselev Sud-Ouest SARL
срещу
Administration des douanes et droits indirects
„Такса за моторните превозни средства — Директива 1999/62/ЕО — Заплащане на такси от тежкотоварни автомобили за използване на определени инфраструктури — Член 6, параграф 2, буква б) — Решение на Комисията, с което се разрешава освобождаване — Липса на непосредствено действие“
I — Въведение
1.
Френската република желае да освободи някои тежкотоварни автомобили от специалната такса за някои пътни превозни средства „taxe spéciale sur certains véhicules routiers“, наречена още „taxe à l’essieu“ (такса за натоварване на ос). Тази такса е хармонизирана с Директива 1999/62/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 1999 година относно заплащането на такси от тежкотоварни автомобили за използване на определени инфраструктури (
2
). По силата на тази директива прилагането на въпросното освобождаване изисква одобрение от Комисията на Европейските общности, което тя предоставя във формата на решение, чийто адресат е Френската република. Френският декрет, с който съответното освобождаване се въвежда, е приет едва година по-късно.
2.
При това положение се поставя въпросът дали задължено във връзка с таксата лице може да се ползва от освобождаване преди приемането на посочения декрет, като се позовава пряко на решението на Комисията. Tribunal d’instance de Bordeaux, сезирал Съда с настоящото преюдициално запитване, не е единственият, който разглежда този въпрос. Всъщност други първоинстанционни юрисдикции, както и Cour d’appel de Lyon, вече са се произнасяли по него, достигайки обаче до различни решения.
II — Правна уредба
3.
Член 6, параграф 2 от Директива 1999/62 предвижда:
„Държавите членки могат да прилагат намаление в размера или освобождаване от данъци [да се чете: такси] за:
[…]
б)
превозни средства, които извършват само случайни превози по публичните пътни мрежи на държавите членки по регистрация и които се използват от физически или юридически лица, чиято основна дейност не е превоз на товари, при условие че превозите, извършвани от тези превозни средства, не водят до нарушаване на конкуренцията и с уговорката за съгласие от Комисията.“
4.
След като Френската република е поискала съгласието на Комисията за освобождаването на някои превозни средства, на 20 юни 2005 г. последната приема Решение 2005/449/ЕО (
3
), публикувано в Официален вестник на Европейския съюз на Посоченото решение гласи:
„Член 1
Съгласно член 6, параграф 2, буква б) от Директива 1999/62/ЕО с настоящото Комисията одобрява освобождаването от заплащане на такса до 31 декември 2009 г. на моторни превозни средства с маса 12 или повече тона, използвани изключително за превозване на постоянно монтирани съоръжения в рамките на общественото и промишлено строителство във Франция:
1.
самоходни машини за повдигане и пренасяне (кранове, монтирани върху автотранспортни шасита);
2.
подвижни помпи или помпени станции, постоянно монтирани върху автотранспортни шасита;
3.
подвижни моторни компресорни агрегати, постоянно монтирани върху автотранспортни шасита;
4.
бетонобъркачки и бетонпомпи, постоянно монтирани върху автотранспортни шасита (освен барабанни бетонобъркачки, използвани за транспортирането на бетон);
5.
подвижни генераторни агрегати, постоянно монтирани върху автотранспортни шасита;
6.
подвижни пробивни машини, постоянно монтирани върху автотранспортни шасита.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Френската република.“ [неофициален превод]
5.
С Декрет № 2006-818 от 7 юли 2006 г., публикуван в Journal officiel de la République française на френската държава въвежда освобождаване от таксата за пътни превозни средства до на превозните средства, посочени в Решение 2005/449.
III — Фактически обстоятелства, преюдициален въпрос и главно производство
6.
В рамките на спора по главното производството Foselev Sud-Ouest Sarl (наричано по-нататък „Foselev“) иска Administration des douanes et droits indirects [Администрация на митниците и непреките данъци] да му възстанови сумата от 1973,74 EUR, представляваща недължимо платена между 20 юни 2005 г. и такса за натоварване на ос, ведно с лихвите, както и съдебните разноски. Ищецът счита, че правото му на освобождаване от такса произтича пряко от Решение 2005/449 на Комисията, поради което от момента на приемане на споменатото решение, а не на влизането в сила на декрета, той вече не бил задължен за плащането на въпросната такса.
7.
С акт от 4 декември 2007 г. сезираният по спора Tribunal d’instance de Bordeaux поставя на Съда следния преюдициален въпрос:
„Член 6, параграф 2, буква б) от Директива 1999/62/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 1999 година относно заплащането на такси от тежкотоварни автомобили за използване на определени инфраструктури предвижда възможността за държава членка да освободи определени категории превозни средства. Във връзка с това може ли да се приложи пряко спрямо частноправен субект разрешението, дадено на Франция от Комисията с Решение от, за освобождаване на някои категории превозни средства, или щом като става дума за решение, с което се дава съгласие, адресирано до Франция, е необходима национална мярка за неговото транспониране?“
8.
В рамките на производството пред Съда Foselev френското и италианското правителство, както и Комисията, представят писмени становища. Съдебно заседание не е провеждано.
IV — Правни съображения
9.
По силата на член 249, четвърта алинея ЕО решението е акт, който е задължителен в своята цялост за онези, до които е адресиран. По силата на член 2 от Решение 2005/449 то е адресирано до Френската република.
10.
Както обаче Съдът вече е постановил, би било несъвместимо със задължителния характер, който се признава на решението съгласно член 249 ЕО, да се изключи по принцип възможността за заинтересованите лица да се позовават на задължението, което се предвижда с него (
4
). От това следва, че разпоредба от решение с адресат държава членка може да бъде изтъкната срещу тази държава членка, когато съответната разпоредба налага на своя адресат безусловно и достатъчно ясно и точно задължение (
5
).
11.
За разлика от встъпилите правителства и Комисията, Foselev счита, че Решение 2005/449 задължава Френската република да въведе освобождаването, посочено в него.
12.
Въпросът дали от това решение може да се изведе достатъчно ясно и точно задължение за освобождаването след определена дата на изброените превозни средства от разглежданата такса трябва да се преценява въз основа на текста на решението и на правното му основание, а именно член 6, параграф 2, буква б) от Директива 1999/62.
13.
Решение 2005/449 не налага изрично такова задължение. Член 1 от него се ограничава по-скоро до предоставянето на съгласие от Комисията за поисканата от Франция мярка. Действително тази разпоредба разрешава освобождаването само до 31 декември 2009 г. Тя обаче изобщо не определя началната дата на прилагане на освобождаването. По този начин дори след приемането на решение за одобряване Френската република има право да въведе одобреното освобождаване в избран от нея момент до чрез съответен декрет или пък въобще да не се възползва от това оправомощаване.
14.
Член 6, параграф 2, буква б) от Директива 1999/62 дава на държавите членки възможност да освободят посочените в тази разпоредба превозни средства от разглежданата такса или да намалят размера, както това ясно произтича от използването на израза „могат да прилагат“. Следователно използването на предоставената им с Директивата възможност попада в правото на преценка на държавите членки.
15.
Условие за прилагането на съответните национални дерогиращи разпоредби е одобрението от страна на Комисията. Както Комисията основателно подчертава в писменото си становище, нейното решение за одобряване на освобождаването от такса не може да преобразува правото на преценка, което Директива 1999/62 предоставя на държавата членка, в задължение за въвеждането на това освобождаване.
16.
Действително в Решение по дело Hansa Fleisch Ernst Mundt, посочено по-горе, Съдът постановява, че възможността, която дадено решение дава на държавите членки, до които е адресирано, да дерогират ясни и точни разпоредби от него, сама по себе си не би могла да лиши тези разпоредби от непосредствено действие (
6
).
17.
Правните обстоятелства по това дело обаче не са съпоставими с настоящото положение. Действително приложимото към съответния момент решение определя фиксирана такса за здравните проверки на месото, като същевременно разрешава на държавите членки да прилагат различни ставки, съответстващи на действителните разходи за извършване на проверките. За разлика от Решение 2005/449, разглежданото тогава решение всъщност налага задължение за въвеждането на някои такси. Последното решение действително разрешава на държавите членки да определят такси, различни от фиксираните. То обаче поставя условия дори за въвеждането на такива различия. При тези обстоятелства Съдът преценява за необходимо всяко лице, дължащо плащането на такса, да може да се позовава на разглежданото решение пред националната юрисдикция, за да поиска да се провери дали разликата спрямо фиксираните ставки е в съответствие с разпоредбите на посоченото решение (
7
).
18.
Направените от Съда констатации в Решение по дело Hansa Fleisch Ernst Mundt следователно не могат да се пренесат в настоящия случай, при положение че нито Решение 2005/449, нито Директива 1999/62, на която се основава това решение, не задължават държавите членки да установят освобождаване, чието съблюдаване да подлежи на съдебен контрол. Освен това за периода, за който Foselev е поискало възстановяване на таксата за натоварване на ос, не съществува никаква национална изпълнителна мярка, която да може да е предмет на съдебен контрол относно съответствието с критериите в решението на Комисията.
19.
Паралел с Решение по дело Hansa Fleisch Ernst Mundt щеше да може да се направи, ако Комисията беше разрешила на Френската република да приложи намалена такса за някои категории превозни средства, но впоследствие са били приложени различни такси. Това обаче не е така. Ето защо остава изводът, че Решение 2005/449 не налага на Френската република никакво задължение за прилагане на освобождаването от определена дата.
20.
Позоваването на член 254, параграф 3 ЕО от страна на Foselev по никакъв начин не променя този извод. По силата на тази разпоредба за решенията се уведомяват онези, до които са адресирани, и произвеждат действие от момента на уведомяване. Действие обаче произвежда само разпоредбата, която действително съдържа решението.
21.
В този смисъл с нотифицирането на Френската република на Решение 2005/449 (или евентуално и с неговото публикуване в Официален вестник на Европейския съюз (
8
)) одобрението за прилагане на освобождаването поражда действие. Ако френският законодател беше приел Декрет № 2006-818 още преди получаването на одобрение, като наложи за прилагането му отлагателното условие Комисията да одобри тази мярка, Foselev щеше да може да се ползва от освобождаването, считано от влизането в сила на Решение 2005/449 (
9
). В този случай освобождаването обаче нямаше да произтича непосредствено от това решение, а от посочения декрет. Националният законодател обаче избира друг път, който също е на негово разположение: той изчаква одобрението от Комисията и приема посочения декрет за въвеждане на освобождаването в националната фискална система едва след това. Изтичането на над една година между тези два акта е без значение от гледна точка на общностното право.
V — Заключение
22.
С оглед на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на въпроса на Tribunal d’instance de Bordeaux по следния начин:
„Решение 2005/449/ЕО на Комисията от 20 юни 2005 година, с което Комисията дава на Френската република одобрението си за освобождаването на някои категории превозни средства от таксата за натоварване на ос в съответствие с член 6, параграф 2, буква б) от Директива 1999/62/ЕО, не предоставя пряко на частноправните субекти никакво право на освобождаване. Единствено приемането от заинтересованата държава членка на съответна мярка за прилагане поражда право на фискално освобождаване.“
(
1
)	Език на оригиналния текст: немски.
(
2
)	ОВ L 87, стр. 42; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 7, стр. 88.
(
3
)	Решение 2005/449/ЕО на Комисията от 20 юни 2005 г. относно искане за освобождаване от таксата за моторните превозни средства, подадено от Франция по реда на член 6, параграф 2, точка б) от Директива 1999/62/ЕО на Европейския парламент и Съвета относно заплащането на такси от тежкотоварни автомобили за използване на определени инфраструктури (ОВ L 158, стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 7, стр. 88).
(
4
)	Решение от 6 октомври 1970 г. по дело Grad (9/70, Recueil, стр. 825, точка 5) и Решение от по дело Hansa Fleisch Ernst Mundt (С-156/91, Recueil, стр. I-5567, точка 12). Вж. също, що се отнася по-конкретно до непосредственото действие на решенията, точки 55 и сл. от Заключение на генералния адвокат Trstenjak, представено на по дело Carp (С-80/06, Сборник, стр. I-4473, точка 55 и сл.).
(
5
)	Решение по дело Grad, посочено по-горе, точка 9 и Решение по дело Hansa Fleisch Ernst Mundt, посочено в бележка под линия 4, точка 13.
(
6
)	Решение по дело Hansa Fleisch Ernst Mundt, посочено в бележка под линия 4, точка 15.
(
7
)	Решение по дело Hansa Fleisch Ernst Mundt, посочено в бележка под линия 4, точка 15 с препращане към Решение от 4 декември 1974 г. по дело van Duyn (41/74, Recueil, стр. 1337, точка 7).
(
8
)	Вж., що се отнася до съотношението между съобщаването и публикуването в Официален вестник на Европейския съюз, по-специално точка 82 от мое заключение, представено на 13 декември 2007 г. по дело Bertlsmann и Sony Corporation of America/Impala (С-413/06 Р, Сборник, I-4951).
(
9
)	Ако се възприеме правното становище на Foselev, френският законодател е трябвало или да действа по посочения начин, или да въведе освобождаването с обратна сила, тъй като в противен случай в периода между съобщаването на решението и приемането на декрета винаги е щяло да бъде налице нарушение на „задължението“ за въвеждане на освобождаването.