62006CO0221_RO
Părţi
Motivele
Dizpozitiv
Părţi
În cauza C‑221/06,
având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Verwaltungsgerichtshof (Austria), prin decizia din 27 aprilie 2006, primită de Curte la 15 mai 2006, în procedura
Stadtgemeinde Frohnleiten,
Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH
împotriva
Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft,
în prezența
Republicii Austria,
CURTEA (Camera întâi),
compusă din domnul P. Jann, președinte de cameră, domnii R. Schintgen, A. Tizzano, A. Borg Barthet și M. Ilešič (raportor), judecători,
avocat general: doamna E. Sharpston,
după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Ordonanță
Motivele
1. Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolelor 10 CE, 12 CE, 23 CE, 25 CE, 49 CE și 90 CE.
2. Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Stadtgemeinde Frohnleiten (comuna Frohnleiten) și Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH (întreprinderea comunală Frohnleiten), pe de o parte, și Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft (ministrul federal al agriculturii, silviculturii, mediului și apelor, denumit în continuare „ministrul”), pe de altă parte, cu privire la taxarea de depozitare a deșeurilor provenind din Italia în rampa comunală de gunoi din Frohnleiten.
3. Conform articolului 3 alineatul 3 punctul 1 din Legea privind reabilitarea siturilor contaminate din 7 iunie 1989 (Altlastensanierungsgesetz, BGBl nr. 299/1989, denumită în continuare „ALSAG”), este supusă la plata „Altlastenbeitrag” (contribuția pentru siturile contaminate) „[d]epozitarea durabilă de deșeuri, inclusiv încorporarea deșeurilor în structura rampei de gunoi, chiar dacă este determinată de obiective tehnice de construcție a rampei sau de alte obiective”.
4. Articolul 3 alineatul 2 punctul 1 din ALSAG prevede totuși că este scutită de la plata Altlastenbeitrag depozitarea, stocarea sau transportul de deșeuri rezultate în mod efectiv din securizarea sau din reabilitarea siturilor potențial contaminate repertoriate în inventarul siturilor potențial contaminate sau a siturilor contaminate repertoriate în atlasul siturilor contaminate.
5. În opinia Verwaltungsgerichtshof, în mod natural, numai siturile aflate în Austria pot figura în inventarul siturilor potențial contaminate și în atlasul siturilor contaminate, astfel încât scutirea prevăzută la articolul 3 alineatul 2 punctul 1 din ALSAG nu este aplicabilă decât pentru deșeurile ce provin din securizarea sau din reabilitarea unui sit contaminat sau potențial contaminat aflat în Austria.
6. În temeiul articolului 4 alineatul 1 din ALSAG, este supus la plata Altlastenbeitrag „operatorul unei rampe de gunoi sau al unui depozit”.
7. Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH, al cărei acționar unic este Stadtgemeinde Frohnleiten, exploatează rampa comunală de gunoi din Frohnleiten.
8. În cel de al patrulea trimestru din 2001 și în primul trimestru din 2002, mai multe tone de reziduuri de sfărâmare provenind din Italia au fost depuse în această rampă de gunoi. Transportul lor către Austria fusese autorizat de autoritățile austriece.
9. Aceste deșeuri proveneau de pe un teren situat în comuna Rovigo (Italia), a cărui reabilitare fusese declarată necesară prin planul italian de reabilitare a siturilor contaminate conform articolului 22 din Decretul‑lege nr. 22 din 5 februarie 1997 (supliment ordinar la GURI nr. 38, din 15 februarie 1997) și conform decretului ministrului italian al mediului din 16 mai 1989 (GURI nr. 121, din 26 mai 1989, p. 12).
10. Considerând că deșeurile respective ar fi trebuit să beneficieze de scutirea prevăzută la articolul 3 alineatul 2 punctul 1 din ALSAG, pentru motivul că proveneau dintr‑un sit contaminat, reclamantele din acțiunea principală au depus o cerere de constatare a acestei scutiri la Bezirkshauptmannschaft Graz‑Umgebung (administrația cantonului Graz și a împrejurimilor, denumită în continuare „BH”).
11. Prin decizia din 11 mai 2004, BH a hotărât că deșeurile respective erau scutite de plata Altlastenbeitrag în temeiul articolului 3 alineatul 2 punctul 1 din ALSAG. Ca urmare a recursului autorităților federale austriece, această decizie a fost confirmată prin decizia din 30 noiembrie 2004 de către Landeshauptmann von Steiermark (șef al guvernului regional al landului Styria, denumit în continuare „LH”). Atât BH, cât și LH au considerat că orice discriminare între deșeuri rezultate ca urmare a luării unor măsuri legale de reabilitare sau securizare de situri contaminate după cum acestea provin din Austria sau dintr‑un alt stat membru ar constitui o încălcare a articolului 90 CE.
12. Prin decizia din 10 ianuarie 2005, ministrul a anulat decizia LH și a hotărât că deșeurile respective erau supuse la plata Altlastenbeitrag, pentru că ele nu proveneau dintr‑un sit repertoriat în inventarul siturilor potențial contaminate sau în atlasul siturilor contaminate. Ministrul a considerat că articolul 90 CE nu se aplică în cazul Altlastenbeitrag, pentru că aceasta nu ar constitui o taxă pe deșeuri ca atare, ci o taxă aferentă unei activități.
13. Reclamantele din acțiunea principală au introdus o acțiune împotriva acestei decizii ministeriale în fața Verwaltungsgerichtshof. Ele susțin, în esență, că Altlastenbeitrag aparține sferei de aplicare a articolului 90 CE și că această dispoziție ar fi încălcată dacă această taxă ar fi calculată în mod diferit după cum ea se aplică produselor importate sau produselor naționale similare, o astfel de diferențiere având drept consecință creșterea costului produselor importate.
14. În aceste condiții, Verwaltungsgerichtshof a decis să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare:
„Se opun articolele 10 CE, 12 CE, 23 CE, 25 CE, 49 CE sau 90 CE unei dispoziții fiscale naționale care supune depozitarea deșeurilor într‑o rampă de gunoi la plata unei taxe («Altlastenbeitrag»), dar scutește de la plata acestei taxe depozitarea deșeurilor care provin în mod efectiv din reabilitarea sau din securizarea siturilor contaminate atunci când aceste situri (situri contaminate sau potențial contaminate) sunt repertoriate în registrele administrative prevăzute de lege (inventarul siturilor potențial contaminate sau atlasul siturilor contaminate), în care pot figura numai siturile aflate pe teritoriul național, ceea ce are drept consecință faptul că scutirea nu este posibilă decât pentru depozitarea deșeurilor ce provin din situri contaminate sau potențial contaminate și aflate pe teritoriul național?”
15. Reclamantele din acțiunea principală au depus observații la grefa Curții la 28 iulie 2006. Ele susțin în special că au adresat inițial către Zollamt Graz (oficiul vamal din Graz), care era autoritatea competentă pentru perceperea taxei, o declarație de exonerare pentru deșeurile provenind din situl contaminat Rovigo; că Bundesministerium für Finanzen (Ministerul Federal de Finanțe), de care aparțin oficiile vamale, a solicitat atunci un aviz juridic de la Bundeskanzleramt‑Verfassungsdienst (serviciul constituțional al Cancelariei Federale), în scopul de a aprecia dacă ALSAG este conformă dreptului comunitar, în special dacă este conformă articolului 90 CE; că acest aviz a fost emis la 20 septembrie 2002; că Zollamt Graz a solicitat în final plata Altlastenbeitrag, obligând astfel reclamantele din acțiunea principală să introducă la BH cererea menționată la punctul 10 din prezenta ordonanță.
16. Reclamantele din acțiunea principală au depus un extras al avizului juridic respectiv, care constituie anexa B la observațiile lor scrise.
17. Prin scrisoarea primită la grefa Curții la 20 februarie 2007, guvernul austriac a invocat o excepție în temeiul articolului 91 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, solicitând ca avizul juridic al Bundeskanzleramt‑Verfassungsdienst din 20 septembrie 2002 să nu fie utilizat în cadrul prezentei cauze. În susținerea cererii sale, guvernul a afirmat că astfel de avize au drept scop consilierea ministerelor federale, care le solicită în cadrul activității lor de elaborare de acte legislative și în cadrul altor sarcini ce le revin. Ar fi vorba doar de simple instrumente interne de lucru, care nu au vocația de a fi publicate. Utilizarea lor în afara acestui context ar perturba în mod semnificativ buna cooperare dintre Bundeskanzleramt‑Verfassungsdienst și ministerele federale, pentru că acestea din urmă ar fi determinate să nu mai solicite astfel de avize, lipsindu‑se astfel de un instrument util pentru a asigura legalitatea acțiunilor lor.
18. Deși li s‑a solicitat aceasta de către grefa Curții, reclamantele nu au prezentat observații în privința acestui incident de procedură.
19. În această privință, trebuie menționat că ar fi contrar interesului public, care impune ca administrațiile naționale să poată beneficia de avizele serviciilor lor juridice, emise în deplină independență, să se admită, atunci când legislația națională nu le recunoaște un caracter public, ca astfel de documente interne să poată fi utilizate în cadrul unei proceduri în fața Curții fără ca această utilizare să fi fost autorizată de către o autoritate competentă a statului membru respectiv sau să fi fost ordonată de către Curte, în aplicarea articolului 45 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul de procedură (a se vedea, prin analogie, în privința avizelor emise de serviciile juridice ale instituțiilor comunitare, ordonanța din 23 octombrie 2002, Austria/Consiliul, C‑445/00, Rec., p. I‑9151, punctul 12).
20. În speță, trebuie constatat, pe de o parte, că guvernul austriac a indicat, fără a fi contrazis, că avizele juridice furnizate ministerelor federale de către Bundeskanzleramt‑Verfassungsdienst sunt documente interne ale administrației austriece, care nu este obligată din punct de vedere legal să le comunice.
21. Pe de altă parte, reclamantele din acțiunea principală nu au susținut că avizul juridic al Bundeskanzleramt‑Verfassungsdienst din 20 septembrie 2002 le‑ar fi fost comunicat de către autoritățile austriece. În aceste condiții, rezultă că autoritățile austriece nu au comunicat avizul respectiv și nici nu au autorizat comunicarea lui reclamantelor din acțiunea principală.
22. De altfel, împrejurarea, menționată de către reclamantele din acțiunea principală în observațiile lor depuse la 28 iulie 2006, că BH a solicitat ministrului comunicațiilor avizul juridic al Bundeskanzleramt‑Verfassungsdienst din 20 septembrie 2002 nu conduce la concluzia că acest aviz ar face parte din procedura principală. Într‑adevăr, reclamantele din acțiunea principală au indicat că ministrul a refuzat să comunice către BH avizul respectiv, aceasta statuând, prin urmare, fără să fi dispus de el. În plus, ele nu au susținut că ministrul respectiv ar fi fost obligat, din punct de vedere legal, să dea curs unei astfel de solicitări de comunicare.
23. În aceste condiții, trebuie să se admită cererea guvernului austriac și să se retragă din dosarul cauzei C‑221/06 extrasul avizului juridic al Bundeskanzleramt‑Verfassungsdienst din 20 septembrie 2002 care figurează în anexa B la observațiile scrise ale reclamantelor din acțiunea principală.
24. Se impune soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.
Dizpozitiv
Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) ordonă:
1) Retrage din dosarul cauzei extrasul avizului juridic al Bundeskanzleramt‑Verfassungsdienst din 20 septembrie 2002 depus de către Stadtgemeinde Frohnleiten și Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH în anexa B la observațiile lor scrise.
2) Cererea privind cheltuielile de judecată se va soluționa odată cu fondul.