62023CC0028
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
prezentate la 11 aprilie 2024 (
1
)
Cauza C‑28/23
NFŠ a.s.
împotriva
Slovenská republika konajúca prostredníctvom Ministerstva školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky,
Ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky
[cerere de decizie preliminară formulată de Okresný súd Bratislava III (Tribunalul Districtual din Bratislava III, Slovacia)]
„Trimitere preliminară – Directiva 2014/24/UE – Contracte de achiziții publice de lucrări – Noțiune – Contract de achiziții publice de lucrări disimulat sub forma altor acorduri – Obligații reciproce a căror executare poate fi solicitată pe cale judiciară – Edificiu construit conform cerințelor autorității contractante – Influență decisivă – Relevanța unei decizii a Comisiei Europene prin care acordurile sunt declarate compatibile cu piața internă – Directiva 89/665/CEE – Aplicabilitate – Anularea unui contract – Efectele anulării”
1.
În anul 2013, guvernul slovac a semnat un „acord de grant” cu o întreprindere privată (
2
) cu intenția de a construi în Bratislava (Republica Slovacă) stadionul național de fotbal (denumit în continuare „stadionul”).
2.
În anul 2016, cele două părți au semnat un nou acord ale cărui clauze includeau o prevedere prin care se acorda întreprinderii menționate opțiunea unilaterală de a vinde statului stadionul în anumite condiții.
3.
În anul 2016, Slovacia a notificat Comisiei Europene, în temeiul articolului 108 alineatul (3) TFUE, măsurile de ajutor din fonduri publice pentru construcția stadionului care rezultă din aceste acorduri. La 24 mai 2017, Comisia le‑a declarat compatibile cu piața internă prin Decizia State Aid SA.46530 – Slovakia National Football Stadium (
3
).
4.
În anul 2020, autoritățile slovace au refuzat să onoreze acordurile încheiate, susținând că acestea au încălcat de la bun început normele Uniunii privind achizițiile publice. Refuzul a dat naștere unei serii de litigii încrucișate între cele două părți (
4
).
5.
În unul dintre aceste litigii, care nu a fost identificat cu precizie de instanța de trimitere (
5
), aceasta formulează o cerere de decizie preliminară privind interpretarea Directivelor 2004/18/CE (
6
), 2014/24/UE (
7
) și 89/665/CEE (
8
). În special, instanța de trimitere solicită să se clarifice dacă acordurile descrise mai sus disimulează un contract de achiziții publice de lucrări (ceea ce ar fi impus ca atribuirea contractului să facă obiectul unei proceduri de achiziții publice și, în cazul unui răspuns afirmativ, solicită să se stabilească dacă o eventuală declarare a nulității produce efecte ex tunc.
I. Cadrul normativ
A.
Dreptul Uniunii
1. Directiva 2014/24
6.
Potrivit articolului 2 („Definiții”):
„(1)   În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:
[…]
5.
«contracte de achiziții publice» înseamnă contracte cu titlu oneros, încheiate în scris între unul sau mai mulți operatori economici și una sau mai multe autorități contractante și care au ca obiect execuția de lucrări, furnizarea de produse sau servicii.
6.
«contracte de achiziții publice de lucrări» înseamnă contracte de achiziții publice care au ca obiect:
(a)
execuția sau atât proiectarea, cât și execuția de lucrări legate de una dintre activitățile menționate în anexa II;
(b)
execuția sau atât proiectarea, cât și execuția unei lucrări;
(c)
realizarea, prin orice mijloace, a unei lucrări care corespunde cerințelor precizate de autoritatea contractantă care exercită o influență decisivă asupra tipului sau proiectului lucrării.
[…]”
2. Directiva 89/665
7.
Articolul 1 („Domeniul de aplicare și disponibilitatea căilor de atac”) prevede:
„(1)   […]
Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a se asigura că […] deciziile autorităților contractante pot fi supuse unor căi de atac efective […]
[…]
(3)   Statele membre asigură accesul la căile de atac, în temeiul unor norme detaliate pe care statele membre pot să le stabilească în acest sens, cel puțin oricărei persoane care are sau care a avut vreun interes în obținerea unui anumit contract și care a fost prejudiciată sau riscă să fie prejudiciată printr‑o presupusă încălcare.
[…]”
8.
Potrivit articolului 2d („Absența efectelor”):
„(1)   Statele membre garantează declararea absenței efectelor unui contract de către un organism responsabil de soluționarea căilor de atac independent de autoritatea contractantă sau faptul că absența efectelor contractului menționat intervine în urma deciziei unui astfel de organism în oricare dintre următoarele cazuri:
(a)
dacă autoritatea contractantă a atribuit un contract fără publicarea prealabilă a unui anunț de participare în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, fără ca acest lucru să fie permis în conformitate cu Directiva 2014/24/UE sau cu Directiva 2014/23/UE;
[…]”
B.
Dreptul slovac
1. Zákon z 26. februára 1964 č. 40/1964 Zb. Občiansky zakonnik (Codul civil) (
9
)
9.
Articolul 39 prevede:
„Este nul actul juridic care, prin conținutul sau scopul său, este contrar legii sau eludează legea ori este contrar bunelor moravuri.”
10.
Articolul 40a arată că, în anumite situații, actul juridic este considerat valid dacă persoana afectată de actul juridic respectiv nu invocă nulitatea acestuia. Nulitatea nu poate fi invocată de persoana care a provocat‑o ea însăși.
2. Zákon z 18. novembra 2015 č. 343/2015 Z. z. o verejnom obstarávaní a o zmene a doplnení niektorých zákonov (Legea privind achizițiile publice) (
10
)
11.
Articolul 3 alineatul 3 prevede:
„Un contract de lucrări, în sensul prezentei legi, este un contract al cărui obiect constă în:
a)
execuția unor lucrări de construcție sau atât proiectarea, cât și execuția de lucrări de construcție referitoare la oricare dintre activitățile enumerate în secțiunea 45 din Terminologia comună a contractelor de achiziții publice,
b)
execuția unor lucrări sau proiectarea și execuția unei lucrări ori
c)
realizarea, prin orice mijloace, a unei lucrări care corespunde cerințelor precizate de autoritatea contractantă sau de entitatea contractantă care exercită o influență decisivă asupra tipului sau proiectului lucrării.”
3. Zákon 300/2008 Z. z. z 2. júla 2008 o organizácii a podpore športu a o zmene a doplnení niektorých zákonov (Legea privind organizarea și promovarea sportului) (
11
)
12.
Articolul 13 definește o infrastructură sportivă de importanță deosebită drept o infrastructură necesară pentru competițiile și evenimentele sportive internaționale, care îndeplinește cerințele asociațiilor sportive internaționale, în special în ceea ce privește capacitatea, echipamentele, dimensiunile, parametrii tehnici legați de construcție, inclusiv utilizarea de către persoane cu mobilitate și orientare limitate și siguranța sportivilor și a spectatorilor, precum și pregătirea reprezentanților sportivi.
II. Situația de fapt, litigiul și întrebările preliminare
13.
Printr‑o rezoluție din 10 mai 2006, guvernul slovac a prevăzut construirea stadionului. În anii următori, potrivit instanței de trimitere, au fost adoptate alte rezoluții guvernamentale privind stadionul, „care menționau că investitorul sau antreprenorul proiectului trebuie selectat prin intermediul unei proceduri de cerere de ofertă” (
12
).
14.
„Fără nicio mențiune într‑un document sau registru cu privire la negocierile preliminare, fără nicio procedură de selecție sau de cerere de ofertă” (
13
), la 10 iulie 2013, guvernul slovac a adoptat Rezoluția nr. 400/2013, în temeiul căreia Ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky (Ministerul Educației, Științei, Cercetării și Sportului din Republica Slovacă, denumit în continuare „Ministerul Educației”) urma să încheie cu o anumită societate (Národný futbalový štadión a.s.) un memorandum care să stabilească condițiile de acordare a subvenției și de construire a stadionului (
14
).
15.
La 11 iulie 2013 a fost încheiat memorandumul (
15
).
16.
La 15 august 2013, Ministerul Educației și Národný futbalový štadión a.s. au încheiat un acord privind condițiile de acordare a subvenției pentru construcția stadionului (
16
).
17.
Potrivit clauzei 6 alineatele 1 și 2 din acest acord, Ministerul Educației se angaja să lanseze o invitație de depunere a cererilor de grant pentru construcția stadionului și să încheie cu candidatul selectat un acord de grant care să stabilească drepturile, îndatoririle, condițiile și obligațiile celor două părți (
17
).
18.
La 21 noiembrie 2013, Ministerul Educației și Národný futbalový štadión a.s. au încheiat acordul de grant (
18
) finanțat din bugetul de stat.
19.
Prin acest acord, Ministerul Educației s‑a angajat să acorde o finanțare de 27200000 de euro, cu titlu de grant pentru proiectul de construcție, iar Národný futbalový štadión a.s. să cofinanțeze stadionul în proporție de cel puțin 60 % din cheltuielile de construcție.
20.
La 10 mai 2016, Ministerul Educației, acționând în numele Republicii Slovace, în calitate de viitor cumpărător, a încheiat cu NFŠ, în calitate de viitor vânzător, un nou acord (
19
) (denumit în continuare „antecontractul de vânzare”) prin care se acorda NFŠ opțiunea de a transfera Republicii Slovace, printr‑o vânzare ulterioară, dreptul de proprietate și de exploatare a stadionului (
20
).
21.
În aceeași zi (mai exact la 10 mai 2016), Ministerul Educației și NFŠ au încheiat o anexă la acordul de grant din 2013 care modifica o mare parte a prevederilor sale (
21
).
22.
Intrarea în vigoare a antecontractului de vânzare era supusă îndeplinirii a trei condiții cumulative:
–
publicarea acestuia în registrul central de stat al contractelor;
–
adoptarea de către Comisia Europeană a unei decizii privind evaluarea tranzacțiilor prevăzute în antecontractul de vânzare și în acordul de grant în raport cu criteriile de compatibilitate a ajutoarelor de stat cu piața internă;
–
emiterea unui aviz privind conformitatea tranzacțiilor prevăzute în antecontractul de vânzare cu normele privind achizițiile publice de către Úrad pre verejné obstarávanie Slovenskej republiky (Oficiul pentru Achiziții Publice al Republicii Slovace, Slovacia).
23.
În ceea ce privește a doua și a treia condiție menționate anterior (
22
), se precizează în ordonanța de trimitere că:
–
prin Decizia SA.46530, Comisia a declarat ajutorul de stat ca fiind compatibil cu piața internă în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE;
–
Oficiul pentru Achiziții Publice „nu a emis niciun aviz obligatoriu și nu a efectuat niciun control cu privire la tranzacția prevăzută în antecontract” (
23
). Președinta acesteia s‑a limitat să transmită un răspuns fără caracter obligatoriu sub forma unei scrisori din 8 iulie 2016.
24.
Acțiunile menționate anterior au dat naștere unei serii de litigii pendinte, printre care se numără și cel menționat la punctul 2 subpunctul 20 din ordonanța de trimitere, din care aparent decurge cererea de decizie preliminară.
25.
Instanța de trimitere consideră că este necesar să se clarifice dacă acordul de grant și antecontractul de vânzare, încheiate între Ministerul Educației și o entitate de drept privat selectată fără o procedură concurențială, constituie un „contract de achiziții publice de lucrări” în sensul fie al articolului 1 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2004/18, fie al articolului 2 alineatul (1) punctul 6 litera (c) din Directiva 2014/24, având în vedere că:
–
acordul de grant constituie un ajutor de stat aprobat de Comisie în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE;
–
obligațiile prevăzute în acordul de grant includ obligația statului de a acorda subvenția, precum și obligația entității de drept privat de a construi un edificiu în conformitate cu condițiile stabilite de Ministerul Educației și de a permite unei organizații sportive să utilizeze o parte din acest edificiu;
–
obligațiile prevăzute în antecontractul de vânzare includ opțiunea unilaterală acordată entității de drept privat căreia îi corespunde obligația statului de a cumpăra edificiul construit;
–
aceste contracte constituie un cadru de obligații reciproce între Ministerul Educației și entitatea de drept privat interconectate din punct de vedere temporal și material.
26.
În ipoteza în care ar fi aplicabile normele Uniunii în materie de achiziții publice, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă, în temeiul articolului 2d alineatul (1) litera (d) și alineatul (2) din Directiva 89/665, eludarea normelor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări poate determina nulitatea absolută ex tunc a acestora.
27.
În aceste condiții, Okresný súd Bratislava III (Tribunalul Districtual din Bratislava III, Slovacia) adresează Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Un acord de grant și un antecontract de vânzare încheiate între un minister (statul) și o entitate de drept privat selectată fără o procedură concurențială constituie un «contract de achiziții publice de lucrări», în sensul articolului 1 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2004/18, respectiv al articolului 2 [alineatul (1) punctul] 6 litera (c) din Directiva 2014/24, în cazul în care acordul de grant constituie un ajutor de stat autorizat de Comisia Europeană în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE, angajamentele prevăzute în acordul de grant cuprind obligația statului de a acorda subvenția, precum și obligația entității de drept privat de a construi un edificiu potrivit condițiilor stabilite de minister și de a permite unei organizații sportive să utilizeze o parte din acest edificiu, iar obligațiile prevăzute în antecontract cuprind o opțiune unilaterală în beneficiul entității de drept privat sub forma unei obligații a statului de a cumpăra edificiul construit, în situația în care aceste contracte constituie un cadru de obligații reciproce între minister și entitatea de drept privat interconectate din punct de vedere temporal și material?
2)
Articolul 1 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2004/18, respectiv articolul 2 [alineatul (1) punctul] 6 litera (c) din Directiva 2014/24 se opun unei reglementări din dreptul național al unui stat membru în temeiul căreia un act juridic care, prin conținutul sau scopul său, este contrar legii sau constituie o eludare a legii sau este contrar bunelor moravuri este lovit de nulitate absolută (și anume de la bun început/ex tunc) în cazul în care această încălcare a legii constă într‑o încălcare gravă a normelor în materia achizițiilor publice?
3)
Articolul 2d alineatul (1) litera (a) și articolul 2d alineatul (2) din Directiva 89/665 se opun unei reglementări din dreptul național al unui stat membru în temeiul căreia un act juridic care, prin conținutul sau scopul său, este contrar legii sau constituie o eludare a legii sau este contrar bunelor moravuri este lovit de nulitate absolută (și anume de la bun început/ex tunc) în cazul în care această încălcare a legii constă într‑o încălcare gravă (eludare) a normelor în materia achizițiilor publice, așa cum este cazul în procedura principală?
4)
Articolul 1 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2004/18, respectiv articolul 2 [alineatul (1) punctul] 6 litera (c) din Directiva 2014/24 trebuie interpretate în sensul că aceste dispoziții se opun ex tunc recunoașterii unor efecte juridice produse de un antecontract de vânzare precum cel în discuție în procedura principală?”
III. Procedura în fața Curții
28.
Cererea de decizie preliminară a fost înregistrată la grefa Curții la 24 ianuarie 2023.
29.
Au formulat observații scrise NFŠ, Ministerul Educației, guvernele ceh și slovac, precum și Comisia Europeană. Toți aceștia, cu excepția guvernului ceh, au participat la ședința organizată la 1 februarie 2024.
IV. Apreciere
A.
Admisibilitate
30.
Având în vedere conținutul ordonanței de trimitere, se poate deduce că guvernul slovac și societatea NFŠ (sau entitatea predecesoare) au încheiat o serie de acorduri care, luate în ansamblu, au caracteristicile unui contract de achiziții publice. În cazul în care un astfel de contract este încheiat fără a fi oferit altor ofertanți, în prealabil și în mod public, acesta este viciat și, prin urmare, validitatea sa este compromisă (
24
).
31.
NFŠ contestă această teză (la care, dimpotrivă, achiesează celelalte părți și intervenienții în cererea de decizie preliminară). În opinia sa, acordurile în litigiu: a) nu intră în domeniul de aplicare al Directivelor 2004/18 și 2014/24 și b) fac parte dintr‑o schemă de ajutor acordat de statul slovac pentru construcția stadionului și oferit în mod legal, astfel cum Comisia a confirmat în cadrul examinării acordurilor în lumina articolelor 107 TFUE și 108 TFUE.
32.
În principiu, cererile de decizie preliminară formulate de instanțele naționale beneficiază de o prezumție de pertinență (
25
). Totuși, pentru a fi admisibile, este esențial ca instanța de trimitere să prezinte, cu suficiente detalii, motivele care, în opinia sa (iar nu numai în opinia părților din litigiu), determină necesitatea și pertinența trimiterii preliminare.
33.
În prezenta cauză, având în vedere complexitatea sa, motivarea instanței de trimitere avea o importanță deosebită. Cu toate acestea, în ordonanța de trimitere instanța s‑a limitat în esență la reproducerea argumentelor părților din litigiu, după un rezumat al situației de fapt și o transcriere a normelor sau a jurisprudenței eventual aplicabile.
34.
În capitolul V al ordonanței de trimitere („Motivele cererii de decizie preliminară și relația dintre dispozițiile de drept al Uniunii și legislația aplicabilă procedurii naționale”), instanța de trimitere expune din nou pozițiile părților și consacră un singur paragraf (punctul 64) pentru a prezenta ceea ce par a fi îndoielile sale, pe care le transcrie apoi ca primă întrebare preliminară.
35.
În acest context, nu este surprinzător că NFŠ s‑a opus admisibilității trimiterii preliminare pentru motivul că aceasta nu respectă articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curții. NFŠ susține că „nu există nicio apreciere proprie a instanței” și că aceasta din urmă nu face decât „să accepte fără niciun spirit critic și să copieze în mare parte textul propus de una dintre părțile la litigiu” (
26
).
36.
În plus, NFŠ susține că ordonanța de trimitere conține aprecieri „eronate și înșelătoare” privind situația de fapt. Contrar celor reținute de instanța de trimitere, această societate arată că acordul de grant nu o obligă în niciun moment să construiască stadionul, care nu trebuie să fie construit în conformitate cu condițiile specificate de Ministerul Educației. Nu s‑ar putea susține nici că acordul de grant și antecontractul de vânzare, care sunt separate din punct de vedere temporal și conceptual, constituie un „acord unic”. În sfârșit, Oficiul pentru Achiziții Publice ar fi constatat, în două rânduri, că în acest caz nu a existat o încălcare a normelor privind achizițiile publice (
27
).
37.
Excepția de inadmisibilitate, deși bazată pe motive temeinice, nu poate fi acceptată întrucât Curtea dispune de elementele minime necesare pentru a răspunde instanței de trimitere. Totuși, va fi necesar să se clarifice aspectele incerte din ordonanța de trimitere, clarificare de care va depinde aplicabilitatea dreptului Uniunii în materie de achiziții publice.
38.
În ceea ce privește descrierea situației de fapt, criticată de NFŠ, nu putem decât să reamintim jurisprudența constantă a Curții: „[î]ntrucât numai instanța de trimitere este competentă să constate și să aprecieze situația de fapt din litigiul cu care este sesizată, Curtea trebuie să se limiteze, astfel, la situația pe care instanța menționată o consideră ca fiind dovedită și nu poate fi ținută de ipoteze emise de una dintre părțile din litigiul principal” (
28
).
B.
Directiva aplicabilă
39.
Ordonanța de trimitere face referire atât la Directiva 2004/18, cât și la Directiva 2014/24, care o abrogă pe prima. Prin urmare, trebuie să se stabilească care dintre ele se aplică litigiului, pornind de la faptul că, în principiu, aceasta va fi cea în vigoare la data la care autoritatea contractantă alege tipul de procedură pe care o va urma (
29
). Acest criteriu poate fi extrapolat, mutatis mutandis, la cazurile în care nu a existat propriu‑zis o procedură formalizată de achiziții publice.
40.
Cele două acorduri (de grant și antecontractul de vânzare) au fost semnate la 10 iulie 2013 și, respectiv, la 10 mai 2016. Prin urmare, ele se încadrează în termenul de transpunere a Directivei 2014/24, pe care articolul 90 alineatul (1) din această directivă îl stabilește ca fiind 18 aprilie 2016.
41.
Există două motive pentru care suntem înclinați să ne concentrăm asupra Directivei 2014/24. În primul rând, pentru a respecta punctul de vedere general adoptat de instanța de trimitere. În al doilea rând, pentru că prevederile definitive ale acordului de grant au fost finalizate la 10 mai 2016, după intrarea în vigoare a directivei menționate.
42.
În realitate, este vorba despre o chestiune de o importanță practică redusă întrucât în cele două directive definițiile noțiunilor de „contract de achiziții publice” și de „contracte de achiziții publice de lucrări” sunt echivalente.
C.
Prima întrebare preliminară
43.
În principiu, interpretarea clauzelor contractelor care fac obiectul litigiilor aflate pe rolul instanțelor naționale este de competența acestora din urmă, iar nu de competența Curții. Astfel cum am precizat deja, Curtea trebuie să respecte descrierea situației de fapt furnizată de instanța de trimitere.
44.
În speță, însă, această situație este departe de a fi clară. Instanța de trimitere:
–
afirmă că acordul de grant implică obligația NFŠ de a construi stadionul, dar nu clarifică efectul încălcării acestei obligații, care poate fi invocat în instanță. În lipsa unor indicații suplimentare, acesta ar putea fi, de exemplu, doar rambursarea grantului;
–
precizează că stadionul trebuie să fie construit în conformitate cu condițiile impuse de Ministerul Educației, dar nu detaliază gradul de specificitate al acestor condiții (
30
);
–
arată că acordul de grant implică cesiunea cu titlu gratuit a utilizării stadionului către o organizație sportivă. Totuși, această cesiune ar fi fost eliminată în anexa din 2016 (
31
);
–
subliniază modul în care antecontractul de vânzare conferă NFŠ o opțiune unilaterală de a obliga statul să cumpere stadionul de la aceasta. Cu toate acestea, nu explică dacă există posibilitatea ca, la rândul său, statul să oblige NFŠ să îi cedeze stadionul, în cazul în care această societate nu își exercită opțiunea;
–
în sfârșit, afirmă că ansamblul de acorduri constituie un cadru de obligații reciproce pe care nu le precizează (în afara celor inerente obținerii unui grant).
45.
Toate aceste ambiguități pot avea un impact asupra soluționării litigiului, chiar dacă se admite că a existat un ansamblu de acorduri între NFŠ și guvernul slovac.
46.
Pentru a se stabili dacă acest ansamblu de acorduri a constituit, în realitate, un contract de achiziții publice de lucrări supus Directivei 2014/24, va fi necesar să se clarifice, printre altele, dacă între NFŠ și guvernul slovac au existat obligații reciproce coercitive (
32
) care să exprime caracterul oneros al contractului (
33
) și a căror executare să poată fi solicitată pe cale judiciară, dacă acest guvern a avut o influență decisivă asupra proiectării stadionului și dacă guvernul menționat a dobândit sau nu dreptul de proprietate asupra stadionului sau disponibilitatea lucrărilor construite.
47.
În cadrul acestei aprecieri, nu pot fi ignorate considerațiile formulate de Comisie în Decizia SA.46530 cu privire la conținutul acordurilor de grant și al antecontractului de vânzare, aceasta apreciind că, prin intermediul acordurilor menționate, statul slovac a acordat un ajutor de stat compatibil cu piața internă.
48.
Reamintim, în orice caz, că simpla acordare a unei subvenții de stat, care implică transferul de fonduri publice (în acest caz, pentru construcția unui stadion), nu echivalează în sine cu încheierea unui contract de achiziții publice de lucrări. Astfel cum se precizează în considerentul (4) al Directivei 2014/24, „[n]ormele Uniunii privind achizițiile publice nu sunt menite să acopere toate formele de plăți din fonduri publice, ci numai pe cele care vizează achiziția de lucrări, de produse sau de servicii cu titlu oneros prin intermediul unui contract de achiziții publice” (
34
).
49.
Pe aceste baze, vom analiza elementele esențiale ale unui contract de achiziții publice de lucrări și măsura în care acestea sunt prezente în speță.
1. Elemente esențiale ale contractului de achiziții publice de lucrări
50.
Potrivit articolului 2 alineatul (1) punctul 6 din Directiva 2014/24, „[î]n sensul prezentei directive, […] «contracte de achiziții publice de lucrări» înseamnă contracte de achiziții publice care au ca obiect: a) execuția sau atât proiectarea, cât și execuția de lucrări legate de una dintre activitățile menționate în anexa II; b) execuția sau atât proiectarea, cât și execuția unei lucrări; c) realizarea, prin orice mijloace, a unei lucrări care corespunde cerințelor precizate de autoritatea contractantă care exercită o influență decisivă asupra tipului sau proiectului lucrării”.
51.
Pentru a fi recunoscut drept contract de achiziții publice de lucrări, trebuie să fie vorba despre un contract cu titlu oneros încheiat în scris între unul sau mai mulți operatori economici și una sau mai multe autorități contractante, având ca obiect unul dintre cele menționate la punctul anterior.
52.
Curtea a definit caracteristicile acestui tip de contract după cum urmează:
–
„[Î]n cadrul unui contract de achiziții publice de lucrări, autoritatea contractantă primește o prestație care constă în realizarea lucrărilor pe care urmărește să le obțină și care prezintă un interes economic direct pentru ea” (
35
).
–
„Acest interes economic este dovedit în mod clar atunci când se prevede că autoritatea contractantă va deveni proprietară a lucrărilor sau a lucrării care face obiectul contractului”. „[El] poate fi de asemenea constatat dacă se prevede că autoritatea contractantă va dispune de un titlu juridic care îi va asigura disponibilitatea lucrării care face obiectul contractului, în vederea destinației sale publice” (
36
).
–
„Interesul economic poate consta de asemenea în avantajele economice pe care autoritatea contractantă ar putea să le aibă din utilizarea ulterioară sau din cesionarea ulterioară a lucrării, în faptul că a participat financiar la efectuarea unei lucrări sau în riscurile pe care și le asumă în cazul unui eșec economic al lucrării” (
37
).
–
Contractul de achiziții publice de lucrări „impune ca ofertantul declarat câștigător să își asume direct sau indirect obligația de a realiza lucrările care fac obiectul contractului și ca executarea acestei obligații să poată fi solicitată pe cale judiciară potrivit condițiilor stabilite în legislația națională” (
38
).
53.
Din altă perspectivă, Curtea a apreciat drept „esențial […] ca această lucrare să fie realizată în conformitate cu necesitățile precizate de autoritatea contractantă, mijloacele realizate pentru această realizare nefiind importante” (
39
). Aceasta va fi situația în care entitatea contractantă „a luat măsuri în vederea definirii caracteristicilor lucrării sau cel puțin în vederea exercitării unei influențe decisive asupra proiectării acesteia” (
40
).
54.
În sfârșit, Curtea a stabilit criterii pentru a identifica dacă autoritatea contractantă exercită o astfel de influență decisivă: „dacă se poate demonstra că această influență este exercitată asupra structurii arhitecturale a clădirii respective, precum dimensiunea sa, pereții săi exteriori și pereții săi portanți” (
41
). În schimb, în ceea ce privește „specificațiil[e] care figurează în normele tehnice aplicabile în temeiul unor dispoziții legale sau conformitatea caracteristicilor imobilului cu «stadiul tehnicii» uzuale pe piaț[ă] […], nu se poate considera că aceste cerințe sunt măsuri luate […] pentru a exercita o influență asupra proiectării imobilului […]” (
42
).
2. Aprecierea acestor elemente în litigiul principal
55.
NFŠ susține că nu sunt prezente caracteristicile unui contract de achiziții publice, în măsura în care: a) nu există nicio obligație (în sarcina sa) de a construi stadionul a cărei executare să poată fi solicitată pe cale judiciară; b) acordurile de grant și antecontractul de vânzare nu sunt cu titlu oneros, iar statul slovac nu obține niciun interes economic direct din acestea; c) Ministerul Educației nu a impus nicio cerință tehnică specifică pentru acest proiect.
56.
De asemenea, NFŠ susține că, din punct de vedere material, a respectat normele privind achizițiile publice la construirea stadionului, organizând o procedură de achiziții publice pentru lucrările respective (
43
). Obligația de a respecta normele privind achizițiile publice pentru construcția stadionului, finanțată din fonduri publice, a fost prevăzută în acordul de grant și în Decizia SA.46530, punctul 8.
57.
În ceea ce ne privește, recunoaștem că lectura ordonanței de trimitere și desfășurarea ulterioară a trimiterii preliminare nu ne permit formarea unei opinii categorice cu privire la natura „ansamblului de acorduri” în litigiu.
58.
În primul rând, nu este clar în ce constă prestația pe care statul slovac o poate pretinde de la NFŠ în temeiul acordurilor de grant și al antecontractului de vânzare, premisă a cărei verificare este în sarcina instanței de trimitere.
59.
Nici din observațiile scrise, nici din cele prezentate oral în ședință nu reiese că statul slovac poate acționa în justiție NFŠ pentru a o constrânge pe cale judiciară să construiască stadionul, în cazul în care entitatea ar decide în cele din urmă să nu facă acest lucru. Diferența constă în faptul că, în această eventualitate, NFŠ nu ar fi primit grantul sau l‑ar fi pierdut ori ar fi fost obligată să îl ramburseze. Însă acest lucru nu are, în sine, nicio legătură cu executarea unui contract de lucrări.
60.
După cum am arătat deja, pentru a exista un veritabil contract de lucrări, este indispensabil ca ofertantul câștigător să își asume tocmai obligația de a realiza lucrările care fac obiectul achiziției și ca aceasta să fie o obligație a cărei executare să poată fi solicitată pe cale judiciară. Autoritatea contractantă (în speță, Ministerul Educației) trebuie să achiziționeze imobilul unde urmează să fie executate lucrările și, dacă este necesar, să solicite pe cale judiciară ofertantului câștigător al contractului să îl predea, în cazul în care dispune de un titlu juridic care îi asigură disponibilitatea lucrărilor în vederea destinației lor publice.
61.
În al doilea rând, există o lipsă de claritate și în ceea ce privește achiziționarea stadionului. În mod cert, această obligație nu decurge din acordul de grant, ci, eventual, din antecontractul de vânzare. Instanța de trimitere va trebui să analizeze dacă, odată construită infrastructura sportivă, NFŠ avea o obligație a cărei executare să poată fi solicitată pe cale judiciară de a o transfera statului slovac, pe care acesta din urmă poate să o invoce.
62.
Toate indiciile arată, acest lucru fiind subliniat și în ședință (
44
), că antecontractul de vânzare oferea NFŠ opțiunea de a rămâne proprietarul stadionului și de a continua să îl exploateze (ori de a ceda această exploatare unor terți) sau de a‑l transfera statului slovac, dacă acest lucru era în interesul acestei întreprinderi.
63.
În fapt, în Decizia SA.46530, Comisia subliniază opțiunea acordată NFŠ, care îi permite (dar nu o obligă) să vândă infrastructura sportivă statului slovac, dacă întreprinderea dorește acest lucru. Numai în acest caz statul ar deveni proprietarul stadionului (
45
).
64.
În al treilea rând, nu există o certitudine nici cu privire la faptul că statul slovac ar obține un beneficiu economic direct din cele două acorduri în litigiu, odată ce obligația de a ceda gratuit instalațiile stadionului către Federația Slovacă de Fotbal a fost eliminată din acordul de grant (
46
). Interesul statului (precum și beneficiul indirect subsecvent) pare să se limiteze la promovarea generică a sportului național (
47
).
65.
În al patrulea rând, este cel puțin îndoielnic că, prin intermediul acordurilor în litigiu, Ministerul Educației a exercitat o influență decisivă asupra proiectului de construcție. Sub rezerva verificării, care, încă o dată, este de competența instanței de trimitere, totul pare să indice că singurele criterii adoptate în această privință au fost cele care corespund reglementărilor UEFA pentru construcția stadioanelor de categoria 4 și normelor generale slovace privind infrastructura sportivă.
66.
Or, o analiză a criteriilor UEFA (
48
) arată că acestea constau într‑o serie de parametri obligatorii în ceea ce privește cerințele structurale minime pe care un stadion trebuie să le îndeplinească pentru a fi încadrat într‑o anumită categorie (
49
). Aceste criterii permit însă o varietate de soluții arhitecturale, care pot fi dezvoltate în cadrul unor marje foarte largi de creativitate profesională.
67.
Proiectarea stadioanelor de fotbal în conformitate cu criteriile UEFA permite alternative de proiectare considerabile, atât în ceea ce privește amenajarea exterioară, cât și în ceea ce privește structurarea spațiilor interioare. Prin urmare, în opinia noastră, aceste criterii nu conțin soluțiile tehnice detaliate pe care un proprietar real al lucrării le poate impune ofertantului câștigător.
68.
Ministerul Educației a invocat de asemenea în fața instanței de trimitere (
50
) o normă slovacă privind infrastructura sportivă (
51
). Totuși, tocmai pentru că stabilește cerințe cu caracter general, această normă nu impune standarde specifice pentru un stadion anume.
69.
Simpla prezență a Ministerului Educației în cadrul unui comitet de monitorizare (
52
) nu înseamnă în mod necesar că acesta a avut o influență decisivă asupra conceperii și execuției proiectului. De fapt, observațiile scrise ale Ministerului Educației nu mai menționează această circumstanță și indică regulamentul UEFA drept un factor care denotă influența guvernamentală asupra proiectului (
53
).
70.
În concluzie, considerăm că există numeroase rezerve cu privire la calificarea „ansamblului de acorduri” în litigiu drept un veritabil contract de achiziții publice de lucrări în sensul articolului 2 alineatul (1) punctul 6 din Directiva 2014/24. Această calificare sau o calificare contrară va depinde de aprecierea finală de către instanța de trimitere a elementelor pe care ea însăși nu le‑a indicat cu suficientă claritate.
3. Relevanța Deciziei SA.46530
71.
Comisia are un rol central în sistemul de control al ajutoarelor de stat instituit prin articolele 107 și 108 TFUE, dispoziții care figurează în capitolul I („Regulile de concurență”) din titlul VII al TFUE.
72.
În speță, Comisia a examinat, astfel cum am explicat deja, acordurile de grant și antecontractul de vânzare. Prin Decizia SA.46530, aceasta a evaluat ajutorul public care decurgea din acestea (
54
) și l‑a declarat compatibil cu piața internă.
73.
Comisia susține în fața Curții că, în Decizia SA.46530, nu a analizat conformitatea cu normele care reglementează procedurile de achiziții publice (
55
). Această afirmație trebuie însă nuanțată în lumina prevederilor imperative ale considerentului (8) al acestei decizii (
56
), pe care Comisia însăși, în ședință, l‑a calificat drept o condiție indispensabilă pentru compatibilitatea ajutorului cu piața internă.
74.
O lectură a acestui considerent (8) arată că, pentru Comisie, ceea ce era relevant era ca construcția stadionului (care este, în realitate, specificul unui contract de lucrări, fie el public sau privat) să facă obiectul unei proceduri concurențiale, în conformitate cu normele aplicabile contractelor de achiziții publice.
75.
Este adevărat că, în calitate de entitate privată, NFŠ nu se încadrează în noțiunea de autoritate contractantă prevăzută la articolul 2 alineatul (1) punctul 1 din Directiva 2014/24. Or, în cazul în care această entitate este obligată de stat (care îi pune la dispoziție fonduri publice în acest scop) să respecte normele privind achizițiile publice, iar această condiție este impusă și prin Decizia SA.46530, considerăm că, din punct de vedere material și în vederea construirii stadionului, normele privind achizițiile publice cuprinse în această directivă devin aplicabile, iar NFŠ a fost plasată într‑o situație analogă cu cea a unei autorități contractante.
76.
Legislația Uniunii privind achizițiile publice urmărește ca „achizițiile publice să fie deschise concurenței” (
57
). Acest lucru este reflectat la articolul 18 din Directiva 2014/24, care interzice „restrângerea artificială a concurenței”. Restrângerea nejustificată ar avea loc dacă achiziția este făcută „cu intenția favorizării sau dezavantajării nejustificate a anumitor operatori economici”.
77.
Comisia poate interveni în mod activ pentru a proteja concurența atunci când achizițiile publice nu respectă normele cuprinse, printre altele, în Directiva 2014/24 pentru prezervarea acestui obiectiv (
58
). Nu vedem niciun motiv pentru care nu ar trebui să facă acest lucru atunci când examinează viabilitatea ajutoarelor de stat care rezultă din contracte încheiate de administrațiile publice cu entități private.
78.
În special, apreciem că Comisia nu putea să nu analizeze dacă modul de structurare a ajutorului public acordat NFŠ a disimulat existența unui contract de achiziții publice pentru care ar fi trebuit să fie organizată o procedură de ofertare concurențială. În opinia noastră, Comisia a procedat astfel în mod implicit, ceea ce explică considerentul (8) al Deciziei SA.46530.
79.
În sfârșit, Decizia SA.46530 pornește de la premisa că nu exista nicio obligație de a transfera dreptul de proprietate asupra stadionului către Republica Slovacă (
59
). Această premisă, la care ne‑am referit deja, nu poate fi pusă în discuție de instanța de trimitere, care trebuie să respecte aprecierea Comisiei cu privire la elementele ce determină existența unui ajutor de stat.
80.
Decizia SA.46530 a Comisiei trebuie, prin urmare, să fie luată în considerare la aprecierea împrejurărilor litigiului.
4. Concluzie intermediară
81.
Un acord de grant și un antecontract de vânzare încheiate între un organ al statului și o întreprindere privată, prin care acesteia din urmă i se acordă fonduri publice în scopul construirii unei infrastructuri sportive și, respectiv, i se conferă opțiunea unilaterală de a o vinde statului, nu pot fi calificate drept contracte de achiziții publice de lucrări dacă nu dau naștere unei obligații a cărei executare să poată fi solicitată pe cale judiciară în vederea achiziționării infrastructurii de către stat, iar statul nu obține un beneficiu economic direct sau nu a avut o influență decisivă asupra proiectului lucrării. Revine instanței de trimitere sarcina de a stabili dacă aceste condiții sunt întrunite în litigiul cu care este sesizată.
D.
A doua, a treia și a patra întrebare preliminară
82.
Aceste întrebări pornesc de la premisa că acordurile în litigiu constituie, în ansamblul lor, un contract de achiziții publice de lucrări care ar fi trebuit să se supună cerințelor Directivei 2014/24. Din considerente de argumentație, observațiile noastre se vor baza pe această ipoteză de lucru.
83.
Pornind de la această premisă, instanța de trimitere precizează că dispozițiile naționale determină nulitatea ex tunc a acordurilor în litigiu în cazul în care acestea încalcă grav normele privind achizițiile publice, încercând să le eludeze. Instanța de trimitere solicită să se clarifice în esență dacă aceste dispoziții naționale sunt compatibile cu Directiva 2014/24 [articolul 2 alineatul (1) punctul 6 litera (c)] și cu Directiva 89/665 [articolul 2d alineatul (1) litera (a) și alineatul (2)].
84.
Nu considerăm că acestea sunt întrebări ipotetice, întrucât soarta litigiului principal depinde, într‑o anumită măsură, de răspunsul la acestea.
1. Aplicabilitatea Directivei 89/665
85.
În opinia noastră, Directiva 89/665 nu este aplicabilă în acest caz deoarece prevede căi de atac împotriva „deciziilor luate de autoritățile contractante”. Aceste mecanisme sunt prevăzute în favoarea „[…] oricărei persoane care are sau care a avut vreun interes în obținerea unui anumit contract și care a fost prejudiciată sau riscă să fie prejudiciată printr‑o presupusă încălcare”.
86.
Articolul 2d din Directiva 89/665 reglementează absența efectelor (contractelor) care poate fi declarată de un organism responsabil de soluționarea căilor de atac independent de autoritatea contractantă atunci când aceasta din urmă a atribuit un contract fără publicarea prealabilă a un anunț de participare [alineatul (1) litera (a)] și face trimitere la dreptul intern în ceea ce privește consecințele absenței efectelor [alineatul (2)].
87.
Or, în cazul în care s‑ar urma teza propusă de autoritățile slovace, acestea însele (în special Ministerul Educației) ar fi cele care au încălcat normele privind achizițiile publice prin faptul că nu au organizat o procedură de ofertare concurențială având ca obiect acordurile în litigiu.
88.
Directiva 89/665 nu este menită să protejeze autoritățile publice de încălcările pe care ele însele le‑au comis, ci să permită celor care au fost prejudiciați de acțiunile autorităților contractante să le conteste.
89.
Articolul 2d din Directiva 89/665 presupune că o persoană îndreptățită să conteste comportamentul autorității contractante a utilizat calea de atac relevantă. În cazul în care, la finalul acestei căi de atac, organismul responsabil de soluționarea sa declară contractul drept lipsit de efecte, intră în joc dispozițiile diferitelor alineate ale acestui articol. Însă, reiterăm, Directiva 89/665 nu prevede că autoritatea contractantă își poate ataca propriile decizii.
90.
Situația este diferită dacă dreptul intern prevede modalități prin care o administrație publică (sau un organism de control administrativ) poate revizui legalitatea deciziilor sale anterioare (
60
). O astfel de eventualitate nu este reglementată de Directiva 89/665, ci de normele naționale relevante, potrivit cărora va trebui să se stabilească în ce măsură este acceptabilă excepția de la regula clasică venire contra factum propium nulli conceditur (
61
).
91.
Astfel, Directiva 89/665 nu realizează o armonizare completă și, prin urmare, nu are în vedere „toate căile de atac posibile în materie de achiziții publice” (
62
). Statele membre dispun de o marjă de apreciere pentru a prevedea căi de atac care să garanteze corectitudinea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice.
2. Absența efectelor contractelor de achiziții publice atribuite fără publicarea prealabilă a unui anunț de participare
92.
Soluțiile deduse din dispozițiile Directivei 89/665, în ceea ce privește absența efectelor contractelor de achiziții publice, ar putea fi extinse la procedurile în care, prin alte mijloace decât cele prevăzute de această directivă, se obține o declarare a nulității contractului atribuit fără publicarea prealabilă a unei invitații de participare la o procedură de ofertare concurențială.
93.
În Concluziile noastre prezentate în cauza Cross Zlín (
63
) am analizat această chestiune cu argumente care pot fi aplicate în ceea ce privește întrebările instanței de trimitere, chiar dacă Directiva 89/665 nu este direct aplicabilă în speță. În acestea am considerat că:
–
În principiu, „o hotărâre prin care se anulează atribuirea unui contract de achiziții publice ar trebui să aibă drept consecință […] lipsirea contractului de efecte. Anularea atribuirii ar fi retroactivă (ex tunc) la momentul la care a avut loc […]” (
64
).
–
„Totuși, acest criteriu general permite excepții, astfel cum prevede Directiva 89/665 (în special în cazul contractelor de achiziții publice care au fost deja încheiate), ca urmare a dezavantajelor legate de declararea nulității […] În cazul nerespectării cerințelor de formă, statele membre pot, de exemplu, considera principiul absenței efectelor ca fiind inadecvat. În aceste cazuri, statele membre ar trebui să poată să prevadă sancțiuni alternative” (
65
).
–
O hotărâre prin care se admite o acțiune în anulare poate fi pronunțată cu privire la un contract deja încheiat, fără a duce la extrem consecințele nulității sale, soluțiile variind în funcție de situațiile în cauză (
66
).
94.
Din analiza articolului 2 alineatul (7), a articolului 2d alineatele (1)-(3) și a articolului 2e alineatul (1) din Directiva 89/665 am dedus că (
67
):
–
o reglementare națională poate să prevadă, în anumite circumstanțe, că o hotărâre de anulare a atribuirii unui contract de achiziții publice: a) fie are efect retroactiv, afectând ex tunc toate obligațiile contractuale, b) fie nu conduce în mod inexorabil la privarea de efecte a contractului respectiv;
–
totuși, absența efectelor contractelor va fi menținută atunci când o instanță națională a unui stat membru (care a inclus o prevedere în acest sens în legislația sa) pronunță o hotărâre prin care declară nulitatea atribuirii unui contract, conferind consecințe ex tunc deciziei sale.
95.
Prin urmare, nimic nu se opune ca dreptul intern să prevadă că o hotărâre prin care se declară absența efectelor unui contract de lucrări atribuit fără o procedură de ofertare concurențială prealabilă, în cazul în care aceasta din urmă era obligatorie deoarece contractul respectiv trebuia să se supună normelor privind achizițiile publice, produce efecte ex tunc.
V. Concluzie
96.
Având în vedere toate aceste elemente, propunem Curții să răspundă Okresný súd Bratislava III (Tribunalul Districtual din Bratislava III, Slovacia) după cum urmează:
„Articolul 2 alineatul (1) punctul 6 din Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE
trebuie interpretat în sensul că:
Un acord de grant și un antecontract de vânzare încheiate între un organ al statului și o întreprindere privată, prin care acesteia din urmă i se acordă fonduri publice în scopul construirii unei infrastructuri sportive și, respectiv, i se conferă opțiunea unilaterală de a o vinde statului, nu pot fi calificate drept contracte de achiziții publice de lucrări dacă nu dau naștere unei obligații a cărei executare să poată fi solicitată pe cale judiciară în vederea achiziționării infrastructurii de către stat, iar statul nu obține un beneficiu economic direct sau nu a avut o influență decisivă asupra proiectului lucrării. Revine instanței de trimitere sarcina de a stabili dacă aceste circumstanțe sunt întrunite în speță.
Nimic nu se opune ca legislația unui stat membru să prevadă că o hotărâre prin care se declară absența efectelor unui contract de lucrări atribuit fără o procedură de ofertare concurențială prealabilă, în cazul în care aceasta din urmă era obligatorie deoarece contractul respectiv trebuia să se supună normelor privind achizițiile publice, produce efecte ex tunc.”
(
1
)	Limba originală: spaniola.
(
2
)	Národný futbalový štadión a. s., care a fost succedată, începând cu 31 decembrie 2015, de NFŠ, a.s. (denumită în continuare „NFŠ”).
(
3
)	Denumită în continuare „Decizia SA.46530”.
(
4
)	Potrivit ordonanței de trimitere (punctul 20), „[î]n prezent, sunt în curs de soluționare în instanță următoarele litigii: 1) Ministerul Educației și Republica Slovacă cheamă în judecată societatea NFŠ pentru rambursarea întregii valori a grantului în cuantum de 27200000 EUR, plus dobânzi și cheltuieli de judecată, pentru motivul nulității absolute a acordului de grant ca urmare a nelegalității sale; 2) societatea NFŠ cheamă în judecată Ministerul Educației și Republica Slovacă pentru stabilirea în antecontract a conținutului unei dispoziții inaplicabile care stabilește procedura de calculare a prețului de vânzare a stadionului; 3) societatea NFŠ cheamă în judecată Republica Slovacă și Ministerul Educației pentru plata unor penalități contractuale în valoare de 48000000 EUR pentru neîncheierea contractului definitiv de vânzare a stadionului în conformitate cu termenii antecontractului și 4) societatea NFŠ cheamă în judecată Republica Slovacă și Ministerul Educației pentru despăgubiri în valoare de 47349262,73 EUR în legătură cu proiectul de stadion, plus dobânzi și cheltuieli de judecată”.
(
5
)	Astfel cum au precizat părțile din litigiu în ședință, este vorba despre litigiul menționat la punctul 2 subpunctul 20 din ordonanța de trimitere, referitor la calculul prețului de vânzare.
(
6
)	Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO 2004, L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116).
(
7
)	Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (JO 2014, L 94, p. 65).
(
8
)	Directiva Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări (JO 1989, L 395, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 237), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2014/23/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind atribuirea contractelor de concesiune (JO 2014, L 94, p. 1).
(
9
)	Zákon č. 40/1964 Zb., Občiansky zákonník, z 26. februára 1964 (Legea nr. 40/1964 din 26 februarie 1964 privind Codul civil).
(
10
)	Zákon z 18. novembra 2015 č. 343/2015 Z. z. o verejnom obstarávaní a o zmene a doplnení niektorých zákonov (Legea nr. 343/2015 din 18 noiembrie 2015 privind achizițiile publice și de modificare și completare a anumitor legi).
(
11
)	Zákon č. 300/2008 Z. z. o organizácii a podpore športu a o zmene a doplnení niektorých zákonov z 2. júla 2008 (Legea nr. 300/2008 din 2 iulie 2008 privind organizarea și promovarea sportului).
(
12
)	Punctul 6 din ordonanța de trimitere. Statul avea un interes în construirea unui stadion care să îndeplinească cerințele normelor UEFA (acronim al denumirii din limba engleză „Union of European Football Associations”). Potrivit acestor norme, era vorba despre un stadion de categoria 4 adecvat pentru organizarea de evenimente sportive și pentru disputarea de meciuri între echipe naționale de fotbal de toate categoriile.
(
13
)	Punctul 7 din ordonanța de trimitere.
(
14
)	Proiectul urma să includă o parcare subterană și un parc sportiv.
(
15
)	Memorandum o spolupráci pri realizácii výstavby a prevádzke športovej infraštruktúry «Národný futbalový štadión» [Memorandumul privind cooperarea în vederea realizării construcției și exploatării infrastructurii sportive „Národný futbalový štadión” (Stadionul Național de Fotbal)].
(
16
)	Zmluva o podmienkach poskytnutia dotácie na výstavbu Národného futbalového štadióna (Acordul privind condițiile de acordare a grantului pentru construcția Stadionului Național de Fotbal).
(
17
)	Invitația a fost publicată la 20 septembrie 2013. Potrivit punctului 10 din ordonanța de trimitere, numai Národný futbalový štadión a.s. a fost identificată ca entitate eligibilă.
(
18
)	Zmluva o poskytnutí dotácie zo štátneho rozpočtu (acordul privind acordarea unei subvenții de la bugetul de stat). Potrivit punctului 11 din ordonanța de trimitere, „subvenția a fost acordată fără a se efectua o selecție dintr‑un număr mai mare de candidați (fără o procedură concurențială), deoarece, în conformitate cu conținutul invitației de depunere a cererilor de grant, singura entitate eligibilă a fost Národný futbalový štadión a.s., după cum rezultă din Rezoluția nr. 400/2013 a guvernului”.
(
19
)	Zmluva o budúcej zmluve č. 0385/2016 (în traducere literală, „acord privind un contract viitor”).
(
20
)	Potrivit punctului 14 din ordonanța de trimitere, „[o] parte a antecontractului o constituiau anexele care conțineau specificații detaliate ale parametrilor tehnici și materiali ai edificiului construit – stadionul”.
(
21
)	Printre altele, se elimina posibilitatea, prevăzută în acordul inițial, de utilizare gratuită a anumitor zone ale stadionului de către Slovenský futbalový zväz (Federația Slovacă de Fotbal, Slovacia).
(
22
)	Presupunem că prima condiție a fost îndeplinită.
(
23
)	Ordonanța de trimitere, punctul 17. Totuși, acest element este contestat de NFŠ. A se vedea nota de subsol 27 din prezentele concluzii.
(
24
)	Din acest punct de vedere, este un aranjament artificial menit să disimuleze existența reală a unui contract de achiziții publice, pentru a evita deschiderea către concurență.
(
25
)	Hotărârea din 24 noiembrie 2020, Openbaar Ministerie (Fals în înscrisuri) (C‑510/19, EU:C:2020:953, punctele 25 și 26).
(
26
)	Observațiile NFŠ, punctul 40.
(
27
)	NFŠ pune la dispoziție, ca anexe la observațiile sale, avizul nr. 91792/2016 din 8 iulie 2016 și avizul nr. 5931-6000/2019-OD/9 din 6 septembrie 2019 emise de această autoritate.
(
28
)	Hotărârea din 2 aprilie 2020, Coty Germany (C‑567/18, EU:C:2020:267, punctul 22).
(
29
)	Hotărârea din 14 ianuarie 2021, RTS infra și Aannemingsbedrijf Norré‑Behaegel (C‑387/19, EU:C:2021:13, punctul 23).
(
30
)	Potrivit punctului 14 din ordonanța de trimitere, „[o] parte a antecontractului o constituiau anexele care conțineau specificații detaliate ale parametrilor tehnici și materiali ai stadionului național de fotbal”.
(
31
)	Instanța de trimitere subliniază elemente proprii acordului de grant din 2013, care, totuși, potrivit instanței de trimitere, a fost lipsit de efecte prin anexa din 2016 (punctul 9 coroborat cu punctul 15 din ordonanța de trimitere). Cu toate acestea, acordă o importanță considerabilă posibilității de utilizare gratuită a stadionului de către Federația Slovacă de Fotbal, pe care o integrează în formularea primei întrebări preliminare.
(
32
)	„[…] caracterul sinalagmatic al unui contract de achiziții publice se traduce totuși în mod obligatoriu prin crearea unor obligații coercitive din punct de vedere juridic pentru fiecare dintre părțile la contract, a căror executare trebuie să poată fi solicitată pe cale judiciară”. Hotărârea din 10 septembrie 2020, Tax‑Fin‑Lex (C‑367/19, EU:C:2020:685, punctul 26).
(
33
)	„[…] din sensul juridic obișnuit al termenilor «cu titlu oneros» reiese că aceștia desemnează un contract prin care fiecare parte se angajează să efectueze o prestație în schimbul unei contraprestații […] Caracterul sinalagmatic al contractului este, așadar, o caracteristică esențială a unui contract de achiziții publice […]”. Hotărârea din 10 septembrie 2020, Tax‑Fin‑Lex (C‑367/19, EU:C:2020:685, punctul 25 și jurisprudența citată).
(
34
)	Sublinierea noastră.
(
35
)	Hotărârea din 22 aprilie 2021, Comisia/Austria (Locațiunea unei clădiri neconstruite încă) (C‑537/19, EU:C:2021:319, punctul 44).
(
36
)	Hotărârea din 25 martie 2010, Helmut Müller (C‑451/08, EU:C:2010:168, denumită în continuare „Hotărârea Helmut Müller”, punctele 50 și 51). Hotărârea din 10 noiembrie 2022, SHARENGO (C‑486/21, EU:C:2022:868, punctele 66 și 67), arată că este necesară „achiziționarea, prin intermediul unui contract de achiziții publice, de lucrări, de produse sau de servicii de către una sau mai multe autorități contractante” și că autoritatea contractantă trebuie să beneficieze ea însăși de contractul corespunzător.
(
37
)	Hotărârea Helmut Müller, punctul 52.
(
38
)	Ibidem, punctul 63.
(
39
)	Hotărârea din 29 octombrie 2009, Comisia/Germania (C‑536/07, EU:C:2009:664, punctul 55).
(
40
)	Hotărârea din 10 iulie 2014, Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, punctul 44, care citează Hotărârea Helmut Müller).
(
41
)	Hotărârea din 22 aprilie 2021, Comisia/Austria (Locațiunea unei clădiri neconstruite încă) (C‑537/19, EU:C:2021:319, punctul 53).
(
42
)	Ibidem, punctul 83.
(
43
)	La punctul 52 și la nota de subsol 42 din observațiile sale scrise, NFŠ face referire la site‑ul Oficiului pentru Achiziții Publice, care prezintă o listă a contractelor de lucrări încheiate cu diferiți operatori economici. În cadrul ședinței, această autoritate a declarat, fără a fi contrazisă în această privință, că procedura de ofertare concurențială, care era deschisă oricărui candidat, a fost publicată în jurnalele oficiale al Uniunii Europene și al Republicii Slovace.
(
44
)	La întrebările Curții, atât NFŠ, cât și Ministerul Educației au fost de acord cu această apreciere, recunoscând că exercitarea opțiunii (unilaterale) de vânzare depindea de voința NFŠ.
(
45
)	Punctul 22 din Decizia SA.46530.
(
46
)	La punctul 41 din observațiile sale scrise, Comisia minimizează importanța acestei eliminări, deși ea privează acordul de pretinsa utilitate specifică tangibilă pentru statul slovac (în realitate, dacă s‑ar fi menținut o astfel de condiție, utilitatea ar fi existat pentru Federația Slovacă de Fotbal, care nu se identifică cu statul).
(
47
)	Decizia SA.46530 recunoaște că obiectivele de interes comun pe baza cărora ajutoarele publice sunt declarate compatibile cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) TFUE sunt promovarea sportului și a altor evenimente de natură comercială sau necomercială, cum ar fi evenimentele culturale, obiective care intră în domeniul de aplicare al articolului 165 TFUE și al articolului 167 alineatul (4) TFUE.
(
48
)	https://www.jalgpall.ee/docs/Stadium%20regulations%202018.pdf
(
49
)	Articolul 1.02 din Regulamentul UEFA. Diferitele criterii structurale sunt prezentate în tabele care conțin elementele de individualizare pentru diferitele categorii.
(
50
)	Punctul 22 din ordonanța de trimitere.
(
51
)	Articolul 13 din Legea nr. 300/2008 din 2 iulie 2008 privind organizarea și promovarea sportului.
(
52
)	Punctul 24 din ordonanța de trimitere.
(
53
)	Punctul 10 din observațiile scrise ale Ministerului Educației. Observațiile scrise ale Republicii Slovace se limitează la o referire laconică la faptul că lucrările trebuiau efectuate în conformitate cu necesitățile specificate de autoritatea contractantă (punctul 11).
(
54
)	În opinia acesteia, ajutorul a constat în două submăsuri: una a constat în subvenția directă de 27,2 milioane EUR și cealaltă în opțiunea acordată NFŠ de a vinde Republicii Slovace stadionul pentru o perioadă de cinci ani de la data construcției. Această opțiune a fost evaluată de o entitate independentă la 8,76 milioane EUR (punctul 13 din Decizia SA.46530).
(
55
)	Punctul 57 din observațiile sale scrise.
(
56
)
(
57
)	Considerentul (1) al Directivei 2014/24. Trimiterile la deschiderea concurenței, la concurența reală și efectivă sau la evitarea denaturării concurenței se regăsesc atât în preambul, cât și în cuprinsul mai multor articole din directivă.
(
58
)	În fapt, aceasta a procedat astfel în cauza Comisia/Austria (Locațiunea unei clădiri neconstruite încă) (C‑537/19, EU:C:2021:319), în care a reclamat că un anumit contract de achiziții publice de lucrări a fost disimulat drept contract de locațiune a unui bun imobil pe termen lung.
(
59
)	Acesta este argumentul invocat de NFŠ la punctele 71-74 din observațiile sale scrise.
(
60
)	Sau, așa cum pare a fi cazul în speță, invocă nelegalitatea deciziilor sale ca excepție la o cerere de executare a conținutului acestora.
(
61
)	Nimeni nu poate acționa împotriva propriilor acte. Este de competența instanțelor slovace să interpreteze articolul 40a din Codul civil slovac, potrivit căruia nulitatea (unui act juridic) nu poate fi invocată de partea care a cauzat‑o. Or, în ședință, reprezentantul guvernului slovac a exprimat îndoieli cu privire la dreptul intern în această privință.
(
62
)	Hotărârea din 14 mai 2020, T‑Systems Magyarország (C‑263/19, EU:C:2020:373, punctul 53), care, la rândul său, citează Hotărârea din 26 martie 2020, Hungeod și alții (C‑496/18 și C‑497/18, EU:C:2020:240, punctul 73).
(
63
)	Concluziile prezentate în cauza CROSS Zlín (C‑303/22, EU:C:2023:652).
(
64
)	Ibidem, punctul 78
(
65
)	Ibidem, punctul 79.
(
66
)	Ibidem, punctele 80 și 81.
(
67
)	Ibidem, punctele 83-87.