62024CJ0391
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (desiata komora)
z 2. októbra 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti – Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie 2008/947/SVV – Vzájomné uznávanie rozsudkov a probačných rozhodnutí – Článok 1 – Pôsobnosť – Prepustenie na slobodu s ochranným dohľadom spolu s povinnosťou podrobiť sa ústavnej lekárskej liečbe v zariadení so špeciálnym režimom – Opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody – Povinnosť uznania a výkonu“
Vo veci C‑391/24 [Nolgers] (
i
),
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Strafuitvoeringsrechtbank van de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Súd pre výkon trestov holandskojazyčného súdu prvej inštancie Brusel, Belgicko) z 3. júna 2024 a doručený Súdnemu dvoru 4. júna 2024, ktorý súvisí s trestným konaním proti:
LZ,
SÚDNY DVOR (desiata komora),
v zložení: predseda desiatej komory D. Gratsias, sudcovia E. Regan (spravodajca) a B. Smulders,
generálny advokát: M. Szpunar,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
belgická vláda, v zastúpení: L. Jans, C. Pochet a M. Van Regemorter, splnomocnené zástupkyne,
–
holandská vláda, v zastúpení: M. K. Bulterman a J. Langer, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: T. Franchoo, H. Leupold a J. Vondung, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu rámcového rozhodnutia Rady 2008/947/SVV z 27. novembra 2008 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky a probačné rozhodnutia na účely dohľadu nad probačnými opatreniami a alternatívnymi sankciami (Ú. v. EÚ L 337, 2008, s. 102).
2
Tento návrh bol podaný v rámci konania týkajúceho sa žiadosti o prepustenie na slobodu s ochranným dohľadom, ktorú podal LZ.
Právny rámec
Právo Únie
Rámcové rozhodnutie 2008/909/SVV
3
Článok 1 rámcového rozhodnutia Rady 2008/909/SVV z 27. novembra 2008 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky v trestných veciach, ktorými sa ukladajú tresty odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, na účely ich výkonu v Európskej únii (Ú. v. EÚ L 327, 2008, s. 27), nazvaný „Vymedzenia pojmov“, stanovuje:
„Na účely tohto rámcového rozhodnutia:
a)
‚rozsudok‘ je konečné rozhodnutie alebo súdny príkaz štátu pôvodu, ktorým sa fyzickej osobe ukladá trest;
b)
‚trest‘ je akýkoľvek trest odňatia slobody alebo akékoľvek opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody uložené na určitý alebo neurčitý čas za trestný čin na základe trestného konania;
…“
4
Článok 3 tohto rámcového rozhodnutia s názvom „Účel a rozsah pôsobnosti“ v odseku 1 stanovuje:
„Účelom tohto rámcového rozhodnutia je vytvoriť pravidlá, podľa ktorých členský štát s cieľom uľahčenia sociálnej nápravy odsúdenej osoby uzná rozsudok a vykoná trest.“
5
Článok 8 uvedeného rámcového rozhodnutia, nazvaný „Uznávanie rozsudku a výkon trestu“, v odseku 3 stanovuje:
„Pokiaľ je druh trest[u] nezlučiteľný s právom vykonávajúceho štátu z hľadiska jeho povahy, príslušný orgán vykonávajúceho štátu ho môže prispôsobiť trestu alebo opatreniu za podobné trestné činy podľa svojho práva. Takýto trest alebo takéto opatrenie musia čo najviac zodpovedať trestu uloženému v štáte pôvodu, a preto sa trest nesmie zmeniť na peňažný trest.“
6
Článok 9 toho istého rámcového rozhodnutia s názvom „Dôvody odmietnutia uznania alebo výkonu“ v odseku 1 uvádza:
„Príslušný orgán vykonávajúceho štátu môže odmietnuť uznanie rozsudku a vykonanie trestu, ak:
…
k)
uložený trest zahŕňa opatrenie týkajúce sa psychiatrickej alebo zdravotnej starostlivosti alebo iné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, ktoré vykonávajúci štát nemôže bez ohľadu na článok 8 ods. 3 vykonať v súlade so svojím právnym systémom alebo svojím systémom zdravotnej starostlivosti;
…“
Rámcové rozhodnutie 2008/947
7
Podľa odôvodnenia 3 rámcového rozhodnutia 2008/947:
„Rámcové rozhodnutie [2008/909] sa týka vzájomného uznávania a výkonu trestov odňatia slobody alebo opatrení zahŕňajúcich pozbavenie osobnej slobody. Navyše sa vyžadujú ďalšie spoločné pravidlá, najmä ak bol trest nezahŕňajúci odňatie slobody, ale zahŕňajúci dohľad nad probačnými opatreniami alebo alternatívnymi sankciami uložený osobe, ktorá nemá svoje legálne a obvyklé bydlisko v štáte odsúdenia.“
8
Článok 1 tohto rámcového rozhodnutia, nazvaný „Ciele a rozsah pôsobnosti“, v odsekoch 1 až 3 stanovuje:
„1.   Cieľom tohto rámcového rozhodnutia je uľahčenie sociálnej nápravy odsúdených osôb, zlepšenie ochrany obetí a širokej verejnosti a uľahčenie uplatňovania vhodných probačných opatrení a alternatívnych sankcií v prípade páchateľov, ktorí nežijú v štáte odsúdenia. Na účely dosiahnutia týchto cieľov toto rámcové rozhodnutie ustanovuje pravidlá, podľa ktorých iný členský štát než členský štát, v ktorom bola dotknutá osoba odsúdená, uznáva rozsudky a prípadné probačné rozhodnutia a dohliada na probačné opatrenia uložené na základe takého rozsudku alebo alternatívne sankcie uvedené v takomto rozsudku a prijíma všetky ďalšie rozhodnutia súvisiace s týmto rozsudkom, pokiaľ nie je v tomto rámcovom rozhodnutí ustanovené inak.
2.   Toto rámcové rozhodnutie sa vzťahuje len na:
a)
uznávanie rozsudkov a prípadných probačných rozhodnutí;
b)
postúpenie zodpovednosti za dohľad nad probačnými opatreniami a alternatívnymi sankciami;
c)
všetky ďalšie rozhodnutia súvisiace s rozhodnutiami uvedenými v písmenách a) a b),
ako sú opísané a ustanovené v tomto rámcovom rozhodnutí.
3.   Toto rámcové rozhodnutie sa nevzťahuje na:
a)
výkon rozsudkov v trestných veciach, ktorými sa ukladajú tresty odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, na ktoré sa vzťahuje rámcové rozhodnutie [2008/909];
…“
9
Podľa článku 2 uvedeného rámcového rozhodnutia s názvom „Vymedzenie pojmov“:
„Na účely tohto rámcového rozhodnutia:
1.
‚rozsudok‘ je konečné rozhodnutie alebo súdny príkaz štátu pôvodu, ktorým sa ustanovuje, že fyzická osoba spáchala trestný čin, a ukladá sa jej:
a)
trest odňatia slobody alebo akékoľvek opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, ak sa podmienečné prepustenie udelilo na základe takého rozsudku alebo prostredníctvom následného probačného rozhodnutia;
b)
podmienečný trest;
c)
podmienečné odsúdenie;
d)
alternatívna sankcia;
2.
‚podmienečný trest‘ je trest odňatia slobody alebo akékoľvek opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, ktorého výkon je pri ukladaní trestu úplne alebo sčasti podmienečne odložený uložením jedného alebo viacerých probačných opatrení. Takéto probačné opatrenia sa môžu uviesť v samotnom rozsudku alebo stanoviť v osobitnom probačnom rozhodnutí prijatom príslušným orgánom;
3.
‚podmienečné odsúdenie‘ je rozsudok, v ktorom sa uloženie trestu podmienečne oddialilo uložením jedného alebo viacerých probačných opatrení alebo v ktorom sa namiesto trestu odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúceho pozbavenie osobnej slobody uložilo jedno alebo viacero probačných opatrení; takéto probačné opatrenia sa môžu uviesť v samotnom rozsudku alebo stanoviť v osobitnom probačnom rozhodnutí prijatom príslušným orgánom;
4.
‚alternatívna sankcia‘ je iná sankcia ako trest odňatia slobody, opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody alebo peňažná sankcia, ktorou sa ukladá povinnosť alebo pokyn;
5.
‚probačné rozhodnutie‘ je rozsudok alebo konečné rozhodnutie príslušného orgánu štátu pôvodu prijaté na základe takéhoto rozsudku, ktorým sa:
a)
rozhodlo o podmienečnom prepustení alebo
b)
ukladajú probačné opatrenia;
6.
‚podmienečné prepustenie‘ je konečné rozhodnutie príslušného orgánu alebo rozhodnutie vyplývajúce z vnútroštátneho práva o predčasnom prepustení odsúdenej osoby po výkone časti trestu odňatia slobody alebo iného opatrenia zahŕňajúceho pozbavenie osobnej slobody uložením jedného alebo viacerých probačných opatrení;
7.
‚probačné opatrenia‘ sú povinnosti a pokyny uložené príslušným orgánom fyzickej osobe v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi štátu pôvodu v súvislosti s podmienečným trestom, podmienečným odsúdením alebo podmienečným prepustením;
…“
10
Článok 4 toho istého rámcového rozhodnutia, nazvaný „Druhy probačných opatrení a alternatívnych sankcií“, v odseku 1 stanovuje:
„Toto rámcové rozhodnutie sa vzťahuje na tieto probačné opatrenia alebo alternatívne sankcie:
…
k) povinnosť podrobiť sa liečeniu…“
11
Článok 9 rámcového rozhodnutia 2008/947 s názvom „Úprava probačných opatrení alebo alternatívnych sankcií“ v odsekoch 1 a 3 uvádza:
„1.   Ak je druh alebo trvanie príslušného probačného opatrenia alebo alternatívnej sankcie alebo trvanie probačnej doby nezlučiteľné s právom vykonávajúceho štátu, príslušný orgán v uvedenom štáte ich môže upraviť v súlade s druhom a trvaním probačných opatrení a alternatívnych sankcií alebo trvaním probačnej doby, ktoré sa podľa práva vykonávajúceho štátu uplatňujú na rovnocenné trestné činy. Prispôsobené [Upravené – neoficiálny preklad] probačné opatrenie, alternatívna sankcia alebo trvanie probačnej doby musia v čo najväčšej miere zodpovedať tým, ktoré sa uložili v štáte pôvodu.
…
3.   Upravené probačné opatrenie, alternatívna sankcia alebo probačná doba nesmú byť prísnejšie alebo dlhšie než pôvodne uložené probačné opatrenie, alternatívna sankcia alebo probačná doba.“
12
Článok 11 tohto rámcového rozhodnutia, nazvaný „Dôvody odmietnutia uznania rozsudku a prevzatia dohľadu“, v odseku 1 stanovuje:
„Príslušný orgán vykonávajúceho štátu môže odmietnuť uznať rozsudok alebo prípadné probačné rozhodnutie a prevziať zodpovednosť za dohľad nad probačnými opatreniami alebo alternatívnymi sankciami, ak:
…
i)
rozsudkom alebo prípadným probačným rozhodnutím sa ukladá liečenie, na ktoré bez ohľadu na ustanovenia článku 9 vykonávajúci štát nemôže dohliadať vzhľadom na svoj právny alebo zdravotnícky systém;
…“
Belgické právo
13
Článok 34a Strafwetboek (Trestný zákon) stanovuje:
„Trest dohľadu zo strany súdu pre výkon trestov je dodatočným trestom, ktorý musí, resp. môže byť uložený v prípadoch ustanovených zákonom na účely ochrany spoločnosti pred osobami, ktoré spáchali závažný trestný čin poškodzujúci integritu človeka. Tento dodatočný trest začne plynúť po skončení hlavného trestu odňatia slobody alebo väzby.“
14
Článok 56 wet betreffende de externe rechtspositie van de veroordeelden tot een vrijheidsstraf en de aan het slachtoffer toegekende rechten in het raam van de strafuitvoeringsmodaliteiten (zákon o vonkajšom právnom postavení osôb odsúdených na trest odňatia slobody a o právach, ktoré sa obetiam priznávajú v rámci pravidiel pre výkon trestu) zo 17. mája 2006 (Belgisch Staatsblad z 15. júna 2006, s. 30455) v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „WERV“) stanovuje:
„§ 1.   Súd pre výkon trestov môže podrobiť odsúdenú osobu osobitným individualizovaným podmienkam, ktoré umožnia realizáciu plánu sociálnej nápravy a umožnia reagovať na prekážky uvedené v článku 47 § 1 alebo ktoré sa ukážu ako nevyhnutné v záujme obetí.
…“
15
Článok 95/2 WERV stanovuje:
„§ 1. Trest dohľadu zo strany súdu pre výkon trestov uložený odsúdenej osobe v súlade s článkami 34a až 34c Trestného zákona začína plynúť po skončení hlavného trestu.
§ 2. Súd pre výkon trestov rozhodne pred uplynutím hlavného trestu a v súlade s postupom podľa oddielu 2 buď o tom, že odsúdená osoba, ktorej bol uložený trest dohľadu, bude pozbavená osobnej slobody alebo bude prepustená s ochranným dohľadom.
Po preskúmaní súdom pre výkon trestov podľa odseku 1 je odsúdená osoba, ktorá bola po skončení skúšobnej doby podmienečne prepustená na slobodu, prípadne za podmienok stanovených v článku 95/7 § 2, prepustená na slobodu s ochranným dohľadom.
§ 3. K pozbaveniu osobnej slobody odsúdenej osoby, ktorej bol uložený trest dohľadu, dôjde v prípade, ak u nej existuje riziko spáchania ďalších závažných trestných činov poškodzujúcich fyzickú a psychickú integritu tretích osôb, pričom toto riziko nie je možné zmierniť uložením osobitných podmienok v rámci prepustenia s ochranným dohľadom.“
16
Podľa článku 95/7 WERV:
„…
§ 2. Ak súd pre výkon trestov povolí prepustenie s ochranným dohľadom, musí stanoviť, že na odsúdenú osobu, ktorej bol uložený trest dohľadu, sa vzťahujú všeobecné podmienky stanovené v článku 55.
Súd pre výkon trestov môže v prípade odsúdenej osobe, ktorej bol uložený trest dohľadu, stanoviť osobitné individualizované podmienky, ktoré reagujú na riziko, že sa dopustí závažných trestných činov, ktoré môžu poškodiť fyzickú alebo psychickú integritu osôb, alebo ktoré sa ukážu ako nevyhnutné v záujme obetí.
V prípade, že odsúdenej osobe bol uložený trest dohľadu zo strany súdu pre výkon trestov za jeden zo skutkov uvedených v článkoch 371/1, 371/2, 372, článku 373 ods. 2 a 3, článku 375, článku 376 ods. 2 a 3, alebo článku 377 ods. 1, 2, 4 a 6 Trestného zákona, súd pre výkon trestov môže podmieniť prepustenie s ochranným dohľadom absolvovaním poradenstva alebo liečby v zariadení špecializovanom na poradenstvo alebo liečbu páchateľov sexuálnych trestných činov. Súd pre výkon trestov stanoví dĺžku obdobia, počas ktorého musí odsúdená osoba navštevovať toto poradenstvo alebo sa musí podrobiť tejto liečbe.
…“
17
Článok 95/21 WERV stanovuje:
„Po uplynutí jedného roka pozbavenia osobnej slobody, ktoré je založené výlučne na rozhodnutí vydanom v nadväznosti na trest dohľadu zo strany súdu pre výkon trestov, tento súd preskúma ex offo možnosť prepustenia na slobodu s ochranným dohľadom. Pozbavenie osobnej slobody odsúdenej osoby, ktorej bol uložený trest dohľadu, pretrváva, ak u nej existuje riziko spáchania ďalších závažných trestných činov poškodzujúcich fyzickú a psychickú integritu tretích osôb a toto riziko nemožno zmierniť uložením osobitných podmienok v rámci prepustenia na slobodu s ochranným dohľadom.
Riaditeľ vydá stanovisko štyri mesiace pred uplynutím lehoty uvedenej v prvom odseku. Uplatní sa článok 95/3 § 2.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
18
Rechtbank van eerste aanleg van Antwerpen (Súd prvej inštancie Antverpy, Belgicko) odsúdil 2. decembra 2011 LZ, holandského štátneho príslušníka, na trest odňatia slobody v trvaní osem rokov za znásilnenie svojej maloletej dcéry, ktorá mala v čase skutkových okolností menej ako štrnásť rokov, s priťažujúcou okolnosťou, že bol priamym príbuzným po vzostupnej línii, ako aj za sexuálny styk so svojou maloletou dcérou a s jednou z jej priateliek, za držanie a distribúciu detskej pornografie a za vyhrážanie sa. Okrem toho mu bol najmä na základe článku 34a code pénal (Trestný zákon) uložený trest dohľadu zo strany súdu pre výkon trestov, a to na obdobie desiatich rokov.
19
Dňa 26. novembra 2013 LZ požiadal o premiestnenie do väzenského zariadenia v Holandsku, aby tam pokračoval vo výkone svojho trestu. Holandské orgány zamietli jeho žiadosť z dôvodu, že LZ nemá dostatočné väzby s Holandskom a nenachádza sa na zoznamoch základnej obecnej správy tohto členského štátu.
20
Dňa 27. augusta 2015 LZ podal rovnakú žiadosť, pričom dodal, že chce zabezpečiť svoju nápravu v Holandsku. Holandské orgány vo svojej odpovedi uviedli, že sú ochotné uznať trest odňatia slobody, ale nie trest dohľadu zo strany súdu pre výkon trestov, a to z dôvodu, že toto opatrenie nemá ekvivalent v holandskom práve. V praxi by premiestnenie do Holandska malo za následok prepustenie LZ na slobodu po skončení jeho trestu odňatia slobody, takže k takémuto premiestneniu nemohlo dôjsť.
21
Dňa 3. júla 2019 sa skončil trest odňatia slobody v trvaní ôsmich rokov, na ktorý bol LZ odsúdený, a začal plynúť trest dohľadu zo strany súdu pre výkon trestov.
22
V tomto kontexte Strafuitvoeringsrechtbank van de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Súd pre výkon trestov holandskojazyčného súdu prvej inštancie Brusel, Belgicko), ktorý je vnútroštátnym súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, má v prípade LZ rozhodnúť o „prepustení na slobodu s ochranným dohľadom“ alebo o pokračovaní pozbavenia osobnej slobody v súlade s článkami 95/2 až 95/30 WERV.
23
Tento súd spresňuje, že v súlade s článkom 95/21 WERV pozbavenie osobnej slobody odsúdenej osoby, ktorej bol uložený trest dohľadu, pretrváva, ak u nej existuje riziko spáchania ďalších závažných trestných činov poškodzujúcich fyzickú a psychickú integritu tretích osôb a toto riziko nemožno zmierniť uložením osobitných podmienok v rámci prepustenia na slobodu s ochranným dohľadom.
24
V tomto prípade uvedený súd s prihliadnutím najmä na správu vypracovanú psychologicko‑sociálnou službou väznice, v ktorej sa LZ nachádza, dospel k záveru, že existuje vysoké riziko, že LZ sa môže dopustiť závažných trestných činov poškodzujúcich psychickú alebo fyzickú integritu tretích osôb a že dlhodobá „ústavná liečba“ jeho psychických ťažkostí je absolútne nevyhnutná na to, aby sa zabránilo takémuto riziku recidívy.
25
Vnútroštátny súd však uvádza, že túto „ústavnú liečbu“ v Belgicku nebolo možné vykonať z dôvodu, že LZ, holandský štátny príslušník, nemá v Belgicku právo na pobyt a nie je krytý zdravotným poistením, aj keď vždy býval v Belgicku, kde sa narodil.
26
V rámci kontaktov s holandskými orgánmi s cieľom zvážiť možnosť, aby sa LZ v súlade s jeho želaním podrobil uvedenej „ústavnej liečbe“ v Holandsku v zariadení so špeciálnym režimom, tieto orgány 29. januára 2024 uviedli, že toto opatrenie predstavuje sankciu spočívajúcu v pozbavení osobnej slobody, ktorá nemôže byť predmetom uznania a výkonu na základe rámcového rozhodnutia 2008/947.
27
Vnútroštátny súd sa preto pýta na možnosť požiadať na základe tohto rámcového rozhodnutia 2008/947 o uznanie a výkon rozsudku, ktorým by sa rozhodlo o prepustení na slobodu s ochranným dohľadom pri stanovení osobitnej podmienky, ktorá vyžaduje, aby sa dotknutá osoba podrobila dlhodobej „ústavnej liečbe“ v zariadení so špeciálnym režimom. Tento súd však v tejto súvislosti spresňuje, že sa nepýta na pôsobnosť rámcového rozhodnutia 2008/909, keďže toto posledné uvedené rámcové rozhodnutie nie je podľa neho relevantné.
28
Vzhľadom na to, že prepustenie na slobodu s ochranným dohľadom, o ktoré požiadal LZ, nemožno vykonať v čase, keď má uvedený súd rozhodnúť, tento súd túto žiadosť zamietol, pričom rozhodol, že bude opätovne preskúmaná po tom, ako Súdny dvor poskytne odpoveď na jeho otázky.
29
Za týchto podmienok Strafuitvoeringsrechtbank van de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Súd pre výkon trestov holandskojazyčného súdu prvej inštancie Brusel) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:
„Má sa rámcové rozhodnutie 2008/947 vykladať v tom zmysle, že ak [Belgické kráľovstvo] v rámci trestu dohľadu vydá rozsudok, ktorým sa odsúdenej osobe prizná prepustenie s ochranným dohľadom pri stanovení osobitných podmienok, a tento rozsudok spolu s osvedčením uvedeným v [tomto] rámcovom rozhodnutí odovzdajú príslušné belgické orgány príslušnému holandskému orgánu, [Holandské kráľovstvo] musí rozsudok uznať a vykonať tak, že okrem iného dohliada na riadne uplatnenie osobitných podmienok, pričom zohľadní, že odsúdená osoba má holandskú štátnu príslušnosť a chcela by sa vrátiť do Holandska?
Platí to tiež vtedy, ak je odsúdenej osobe ako osobitná podmienka uložená povinnosť podrobiť sa v Holandsku ústavnej liečbe z dôvodu jej sexuálnych problémov a z väzenia musí byť preložená do holandského zariadenia so špeciálnym režimom?“
Konanie na Súdnom dvore
30
Vnútroštátny súd navrhol, aby bola vec prejednaná v naliehavom prejudiciálnom konaní upravenom v článku 23a Štatútu Súdneho dvora Európskej únie a v článku 107 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
31
Dňa 18. júna 2024 Súdny dvor na návrh sudcu spravodajcu a po vypočutí generálneho advokáta rozhodol, že tomuto návrhu nevyhovie, keďže podmienky naliehavosti stanovené v tomto článku 107 neboli splnené.
O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania
32
Holandská vláda bez toho, aby formálne vzniesla námietku neprípustnosti, vyjadruje pochybnosti, pokiaľ ide o existenciu vzťahu medzi výkladom práva Únie požadovaným v prejudiciálnej otázke a realitou alebo predmetom konania vo veci samej. Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu totiž vyplýva, že žiadosť o prepustenie na slobodu s ochranným dohľadom, ktorú podal LZ na vnútroštátny súd, bola zamietnutá. Z tohto dôvodu už na tomto súde neprebieha konanie týkajúce sa žiadosti, ktorá mu bola predložená, pričom uvedený súd položil Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku v očakávaní neskoršieho preskúmania tejto žiadosti.
33
Ako vyplýva z ustálenej judikatúry, konanie, ktoré upravuje článok 267 ZFEÚ, predstavuje nástroj spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi, prostredníctvom ktorého Súdny dvor poskytuje týmto súdom výklad práva Únie potrebný na vyriešenie sporov, ktoré prejednávajú. Odôvodnením návrhu na začatie prejudiciálneho konania nie je formulovanie poradných názorov na všeobecné alebo hypotetické otázky, ale potreba, ktorá je vnútorne spätá s efektívnym riešením určitého sporu. Ako vyplýva zo samotného znenia článku 267 ZFEÚ, požadované rozhodnutie o prejudiciálnej otázke musí byť „nevyhnutné“ na to, aby umožnilo vnútroštátnemu súdu „vydať rozsudok“ vo veci, ktorá mu bola predložená (rozsudok z 8. mája 2025, Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, bod 25 a citovaná judikatúra).
34
Súdny dvor tak opakovane pripomenul, že zo znenia a systematiky článku 267 ZFEÚ vyplýva, že prejudiciálne konanie predovšetkým predpokladá, že pred vnútroštátnymi súdmi skutočne prebieha konanie, v rámci ktorého majú vydať rozhodnutie, pri ktorom budú môcť zohľadniť rozsudok v prejudiciálnom konaní (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. mája 2025, Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, bod 26 a citovanú judikatúru).
35
Súdny dvor preto môže ex offo overiť, či konanie vo veci samej naďalej prebieha (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. mája 2025, Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, bod 27 a citovanú judikatúru).
36
V tejto súvislosti z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že hoci vnútroštátny súd zamietol žiadosť LZ o prepustenie na slobodu s ochranným dohľadom, rozhodol tiež, že táto žiadosť bude opätovne preskúmaná, keď mu bude poskytnutá odpoveď na prejudiciálnu otázku, ktorú položil Súdnemu dvoru.
37
V dôsledku toho treba konštatovať, že konanie vo veci samej na tomto súde naďalej prebieha a že odpoveď Súdneho dvora na položenú otázku môže byť zohľadnená na účely prijatia rozhodnutia v tomto konaní.
38
Za týchto podmienok je návrh na začatie prejudiciálneho konania prípustný.
O prejudiciálnej otázke
39
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má rámcové rozhodnutie 2008/947 vykladať v tom zmysle, že príslušný orgán vykonávajúceho štátu je na základe tohto rámcového rozhodnutia povinný uznať a vykonať rozsudok, ktorý mu zaslal príslušný orgán štátu pôvodu a ktorým sa v prípade osoby vykonávajúcej trest odňatia slobody rozhodlo o jej prepustení na slobodu s ochranným dohľadom pri stanovení osobitnej podmienky, ktorá vyžaduje, aby sa táto osoba podrobila „ústavnej liečbe“ svojich psychických porúch v zariadení so špeciálny režimom.
40
Na účely odpovede na túto otázku treba overiť, či takýto rozsudok patrí do pôsobnosti uvedeného rámcového rozhodnutia.
41
Článok 1 rámcového rozhodnutia 2008/947 sa v súlade so svojím názvom týka jeho cieľov a rozsahu pôsobnosti. Ako vyplýva z odseku 1 tohto článku 1, toto rámcové rozhodnutie ustanovuje najmä pravidlá, podľa ktorých iný členský štát než členský štát, v ktorom bola dotknutá osoba odsúdená, uznáva rozsudky a prípadné probačné rozhodnutia a dohliada na probačné opatrenia uložené na základe takého rozsudku alebo alternatívne sankcie uvedené v takomto rozsudku.
42
Podľa článku 1 ods. 2 uvedeného rámcového rozhodnutia sa toto rámcové rozhodnutie vzťahuje len na uznávanie rozsudkov a prípadných probačných rozhodnutí stanovených v tomto odseku písm. a), na postúpenie zodpovednosti za dohľad nad probačnými opatreniami a alternatívnymi sankciami podľa uvedeného odseku písm. b) a podľa toho istého odseku písm. c) na všetky ďalšie rozhodnutia súvisiace s rozhodnutiami uvedenými v tomto článku 1 ods. 2 písm. a) a b), ako sú opísané a ustanovené v tom istom rámcovom rozhodnutí.
43
Článok 2 rámcového rozhodnutia 2008/947 vymedzuje na účely tohto rámcového rozhodnutia najmä pojem „rozsudok“ uvedený v jeho bode 1 písm. a), ktorý znamená konečné rozhodnutie alebo súdny príkaz štátu pôvodu, ktorým sa ustanovuje, že fyzická osoba spáchala trestný čin, a ukladá sa jej po prvé trest odňatia slobody alebo akékoľvek opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, ak sa podmienečné prepustenie udelilo na základe takého rozsudku alebo prostredníctvom následného probačného rozhodnutia, po druhé podmienečný trest, po tretie podmienečné odsúdenie alebo po štvrté alternatívna sankcia. Podľa bodu 5 tohto článku 2 sa pod pojmom „probačné rozhodnutie“ rozumie rozsudok alebo konečné rozhodnutie príslušného orgánu štátu pôvodu prijaté na základe takéhoto rozsudku, ktorým sa rozhodlo o podmienečnom prepustení alebo ukladajú probačné opatrenia, pričom tieto opatrenia v súlade s bodom 7 uvedeného článku spočívajú v povinnostiach a pokynoch, ktoré uložil príslušný orgán fyzickej osobe v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi štátu pôvodu v súvislosti s podmienečným trestom, podmienečným odsúdením alebo podmienečným prepustením. Okrem toho vzhľadom na okolnosti, o ktoré ide v konaní vo veci samej, treba zdôrazniť, že v súlade s bodom 6 toho istého článku výraz „podmienečné prepustenie“ odkazuje na konečné rozhodnutie príslušného orgánu alebo rozhodnutie vyplývajúce z vnútroštátneho práva o predčasnom prepustení odsúdenej osoby po výkone časti trestu odňatia slobody alebo iného opatrenia zahŕňajúceho pozbavenie osobnej slobody uložením jedného alebo viacerých probačných opatrení.
44
Z definícií uvedených v predchádzajúcom bode, ako aj z definícií týkajúcich sa pojmov „podmienečný trest“, „podmienečné odsúdenie“ a „alternatívna sankcia“ uvedených v článku 2 bodoch 2, 3 a 4 rámcového rozhodnutia 2008/947 vyplýva, že pôsobnosť rámcového rozhodnutia 2008/947 sa podľa jeho článku 1 ods. 2 vzťahuje na uznávanie a výkon rozsudkov, ktorými sa osoby uznané za osoby, ktoré spáchali trestné činy, podrobujú výkonu trestov alebo opatrení, ktoré ich nezbavujú osobnej slobody.
45
Takýto výklad potvrdzuje odsek 3 písm. a) tohto článku 1, ktorý spresňuje, že rámcové rozhodnutie 2008/947 sa nevzťahuje na výkon rozsudkov v trestných veciach, ktorými sa ukladajú tresty odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, na ktoré sa vzťahuje rámcové rozhodnutie 2008/909. Súdny dvor totiž rozhodol, že ako vyplýva z tohto ustanovenia, pôsobnosť týchto dvoch rámcových rozhodnutí sa navzájom vylučuje [pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. októbra 2023, QS (Zrušenie odkladu výkonu), C‑219/22, EU:C:2023:732, bod 41 a citovanú judikatúru].
46
V tejto súvislosti článok 3 rámcového rozhodnutia 2008/909, ktorý v súlade so svojím názvom vymedzuje jeho účel a rozsah pôsobnosti, vo svojom odseku 1 stanovuje, že účelom tohto rámcového rozhodnutia je vytvoriť pravidlá, podľa ktorých členský štát s cieľom uľahčenia sociálnej nápravy odsúdenej osoby uzná rozsudok a vykoná trest, pričom pojmy „rozsudok“ a „trest“ sú definované v článku 1 písm. a) a b) uvedeného rámcového rozhodnutia v tom zmysle, že prvý pojem znamená konečné rozhodnutie alebo súdny príkaz štátu pôvodu, ktorým sa fyzickej osobe ukladá trest, pričom pod druhým pojmom sa rozumie akýkoľvek trest odňatia slobody alebo akékoľvek opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody uložené na určitý alebo neurčitý čas za trestný čin na základe trestného konania.
47
V súlade s článkom 1 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/947 v spojení s odsekom 3 písm. a) tohto článku 1 a s prihliadnutím na odôvodnenie 3 tohto rámcového rozhodnutia sa toto rámcové rozhodnutie týka vzájomného uznávania a výkonu trestov alebo opatrení nezahŕňajúcich pozbavenie osobnej slobody, zatiaľ čo na vzájomné uznávanie a výkon trestov odňatia slobody alebo opatrení zahŕňajúcich pozbavenie osobnej slobody sa vzťahuje rámcové rozhodnutie 2008/909.
48
Tento výklad týkajúci sa pôsobnosti rámcových rozhodnutí 2008/909 a 2008/947 potvrdzujú ustanovenia týchto rámcových rozhodnutí, ktoré sa konkrétnejšie týkajú opatrení v oblasti zdravia.
49
Pokiaľ ide o rámcové rozhodnutie 2008/947, jeho článok 4 ods. 1 písm. k) uvádza, že toto rámcové rozhodnutie sa vzťahuje najmä na probačné opatrenia alebo alternatívne sankcie spočívajúce v povinnosti podrobiť sa liečeniu. Okrem toho medzi dôvodmi odmietnutia uznania rozsudku alebo prevzatia dohľadu, na ktoré sa môže odvolávať príslušný orgán vykonávajúceho štátu, sa v článku 11 ods. 1 písm. i) uvedeného rámcového rozhodnutia uvádza rozsudok alebo prípadné probačné rozhodnutie, ktoré zahŕňa opatrenie týkajúce sa liečenia, na ktoré bez ohľadu na ustanovenia článku 9 toho istého rámcového rozhodnutia vykonávajúci štát nemôže dohliadať vzhľadom na svoj právny alebo zdravotnícky systém.
50
Pokiaľ ide o rámcové rozhodnutie 2008/909, medzi dôvodmi odmietnutia uznania alebo výkonu, ktoré sú stanovené v jeho článku 9, sa uvádza v súlade s odsekom 1 písm. k) tohto článku 9 situácia, keď uložený trest zahŕňa opatrenie týkajúce sa psychiatrickej alebo zdravotnej starostlivosti alebo iné opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, ktoré vykonávajúci štát nemôže bez ohľadu na článok 8 ods. 3 tohto rámcového rozhodnutia vykonať v súlade so svojím právnym systémom alebo svojím systémom zdravotnej starostlivosti. Z toho vyplýva, že opatrenia týkajúce sa zdravotnej starostlivosti upravené v tomto ustanovení spočívajú v opatreniach zahŕňajúcich pozbavenie osobnej slobody.
51
Z týchto ustanovení vyplýva, že rozsudky, ktorými sa ukladá opatrenie v oblasti zdravia, patria buď do pôsobnosti rámcového rozhodnutia 2008/947, ak nezahŕňajú pozbavenie osobnej slobody, alebo do pôsobnosti rámcového rozhodnutia 2008/909, ak naopak zahŕňajú pozbavenie osobnej slobody.
52
V dôsledku toho rozsudok, ktorým sa v súlade s právom členského štátu pôvodu rozhodlo o prepustení na slobodu s ochranným dohľadom, môže byť predmetom žiadosti o uznanie a výkon podľa rámcového rozhodnutia 2008/947, pokiaľ podmienka, ktorú obsahuje tento rozsudok, nepredstavuje opatrenie zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, pričom v opačnom prípade sa na takýto rozsudok vzťahuje rámcové rozhodnutie 2008/909.
53
V prejednávanej veci však treba poznamenať, že vzhľadom na informácie poskytnuté vnútroštátnym súdom v súvislosti so zamýšľaným opatrením, ako aj úvahy uvedené v bode 46 tohto rozsudku opatrenie týkajúce sa osoby vykonávajúcej trest odňatia slobody a spočívajúce v jej prepustení na slobodu s ochranným dohľadom, ktoré bolo prijaté v rámci trestu dohľadu zo strany súdu vykonávajúceho tresty, ktorý bol uložený tejto osobe, ak je spojené s osobitnou podmienkou vyžadujúcou, aby sa uvedená osoba podrobila „ústavnej liečbe“ svojich psychických porúch v zariadení so špeciálnym režimom, predstavuje opatrenie uložené z dôvodu trestného činu, ktorého dôsledkom je – vzhľadom na povahu tejto podmienky –, že táto osoba je pozbavená osobnej slobody.
54
Uznanie a výkon rozsudku ukladajúceho takéto opatrenie preto nepatrí do pôsobnosti rámcového rozhodnutia 2008/947, ale do pôsobnosti rámcového rozhodnutia 2008/909.
55
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že rámcové rozhodnutie 2008/947 sa má vykladať v tom zmysle, že uznanie a výkon rozsudku, ktorým sa v prípade osoby vykonávajúcej trest odňatia slobody rozhodlo o jej prepustení na slobodu s ochranným dohľadom pri stanovení osobitnej podmienky, ktorá vyžaduje, aby sa táto osoba podrobila „ústavnej liečbe“ svojich psychických ťažkostí v zariadení so špeciálny režimom, nepatrí do pôsobnosti tohto rámcového rozhodnutia, takže príslušný orgán vykonávajúceho štátu nie je povinný uznať a vykonať takýto rozsudok na základe uvedeného rámcového rozhodnutia.
O trovách
56
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:
Rámcové rozhodnutie Rady 2008/947/SVV z 27. novembra 2008 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky a probačné rozhodnutia na účely dohľadu nad probačnými opatreniami a alternatívnymi sankciami
sa má vykladať v tom zmysle, že:
uznanie a výkon rozsudku, ktorým sa v prípade osoby vykonávajúcej trest odňatia slobody rozhodlo o jej prepustení na slobodu s ochranným dohľadom pri stanovení osobitnej podmienky, ktorá vyžaduje, aby sa táto osoba podrobila „ústavnej liečbe“ svojich psychických ťažkostí v zariadení so špeciálny režimom, nepatrí do pôsobnosti tohto rámcového rozhodnutia, takže príslušný orgán vykonávajúceho štátu nie je povinný uznať a vykonať takýto rozsudok na základe uvedeného rámcového rozhodnutia.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: holandčina.
(
i
)	Názov prejednávanej veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.