62025CJ0712_RES
Vec C‑712/25 PPU [Rastošev] (
i
)
XM
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Apelativen săd – Sofija (Odvolací súd Sofia, Bulharsko)]
Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 12. februára 2026
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti – Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie 2002/584/SVV – Európsky zatykač vydaný na účely vedenia trestného stíhania – Vykonanie európskeho zatykača – Článok 4 bod 7 písm. a) – Dôvody na nepovinné nevykonanie – Trestné činy spáchané úplne alebo sčasti na území vykonávajúceho členského štátu – Riziko beztrestnosti“
Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Dôvody na nepovinné nevykonanie európskeho zatykača – Trestný čin spáchaný úplne alebo sčasti na území vykonávajúceho členského štátu – Miera voľnej úvahy vykonávajúceho súdneho orgánu – Rozsah – Odmietnutie vykonať zatykač výlučne z dôvodu miesta spáchania tohto trestného činu – Neprípustnosť
(Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, článok 1 ods. 1, články 3, 4 a 4a)
(pozri body 33 – 48, 52 a výrok)
Zhrnutie
Súdny dvor na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Apelativen săd – Sofija (Odvolací súd Sofia, Bulharsko), v rámci naliehavého prejudiciálneho konania po prvý raz rozhodol o výklade dôvodu na nepovinné nevykonanie európskeho zatykača (ďalej len „EZ“), ktorý sa vzťahuje na trestné činy spáchané úplne alebo sčasti na území vykonávajúceho členského štátu, v zmysle rámcového rozhodnutia 2002/584 (
1
).
Dňa 18. septembra 2025 podpredseda Tribunal judiciaire de Marseille (súd v Marseille, Francúzsko) poverený vyšetrovaním vydal EZ na XM na účely začatia trestného stíhania a jeho odovzdania francúzskym orgánom pre viaceré trestné činy, ktoré údajne boli spáchané od roku 2018 do roku 2024. Tieto trestné činy boli údajne spáchané v rámci zločineckej skupiny s cieľom manipulovať so športovými podujatiami a údajne k nim došlo na území viacerých členských štátov vrátane Francúzska a Bulharska.
Sofijski gradski săd (Krajský súd Sofia‑mesto, Bulharsko) rozhodnutím z 20. októbra 2025 nariadil vykonanie tohto EZ a rozhodol o vzatí XM do väzby až do jeho skutočného odovzdania francúzskym orgánom.
Vnútroštátny súd predkladajúci návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý má rozhodnúť o odvolaní, podanom XM proti tomuto rozhodnutiu, konštatoval, že v Bulharsku existujú dva rozdielne smery v judikatúre, pokiaľ ide o výklad ustanovenia, ktorým sa do bulharského práva preberá článok 4 bod 7 písm. a) rámcového rozhodnutia 2002/584 (
2
). Podľa prvého smeru judikatúry skutočnosť, že trestný čin, na ktorý sa vzťahuje EZ, bol spáchaný úplne alebo sčasti na území Bulharska, nemôže sama osebe stačiť na odôvodnenie odmietnutia ho vykonať. Naproti tomu podľa druhého smeru by sa taká okolnosť mala považovať za dostatočný dôvod na odmietnutie ho vykonať, keďže bulharský Trestný zákon sa uplatňuje na všetky trestné činy spáchané na území tohto členského štátu bez výnimky.
Za týchto podmienok sa predkladajúci vnútroštátny súd opýtal Súdneho dvora na výklad článku 4 bodu 7 písm. a) rámcového rozhodnutia 2002/584.
Posúdenie Súdnym dvorom
Na úvod Súdny dvor pripomenul, že rámcové rozhodnutie 2002/584 stanovuje jednak dôvody na povinné nevykonanie EZ (
3
) a jednak dôvody na nepovinné nevykonanie EZ (
4
), ktoré členské štáty môžu, ale nemusia prebrať do svojho vnútroštátneho práva. V prípade, že členské štáty preberú dôvody na nepovinné nevykonanie EZ, však nemôžu stanoviť, že súdne orgány by boli povinné automaticky odmietnuť vykonať každý dotknutý EZ. Tieto orgány totiž musia mať určitú mieru voľnej úvahy, ktorá im umožní vykonať individuálne preskúmanie s prihliadnutím na všetky relevantné okolnosti. Ak by sa im odňala táto možnosť, malo by to za následok nahradenie jednoduchej možnosti odmietnuť vykonať EZ skutočnou povinnosťou, hoci také odmietnutie predstavuje výnimku a výkon EZ pravidlo. Zo znenia článku 4 rámcového rozhodnutia 2002/584, a konkrétne z použitia slovesa „môcť“, teda vyplýva, že vykonávajúci súdny orgán musí mať určitú mieru voľnej úvahy pri rozhodovaní, či je, alebo nie je potrebné odmietnuť výkon EZ z dôvodov uvedených v tomto článku 4.
Pokiaľ ide konkrétnejšie o článok 4 bod 7 písm. a) rámcového rozhodnutia 2002/584, Súdny dvor poukázal na to, že normotvorca Únie tým, že označil dôvod na odmietnutie ho vykonať uvedený v tomto ustanovení za nepovinný, chcel umožniť, aby osobu, na ktorú bol vydaný EZ na účely vedenia trestného stíhania a ktorú môže stíhať tak súdny orgán vydávajúci zatykač, ako aj vykonávajúci súdny orgán, mohol stíhať súdny orgán, ktorý sa nachádza v najvhodnejšom postavení z hľadiska riadneho výkonu trestného súdnictva.
Okrem toho v súlade s článkom 1 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584 má toto rámcové rozhodnutie za cieľ umožniť zadržanie a odovzdanie vyžiadanej osoby, aby sa zabránilo tomu, že spáchaný trestný čin zostane nepotrestaný, a zabezpečilo vedenie trestného stíhania proti nej. Tento cieľ všeobecnejšie patrí do rámca cieľa týkajúceho sa predchádzania trestnej činnosti a boja s ňou v rámci priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti uvedeného v článku 3 ods. 2 ZEÚ, ktorý sa uvedené rámcové rozhodnutie usiluje vykonať zabránením rizika beztrestnosti páchateľov trestných činov. Súdny dvor sa pritom domnieva, že tieto ciele by mohli byť ohrozené, ak by vykonávajúci súdny orgán bol bez ohľadu na okolnosti každého jednotlivého prípadu povinný odmietnuť vykonať EZ vydaný na účely vedenia trestného stíhania a odovzdania vyžiadanej osoby len z dôvodu, že trestný čin, na ktorý sa vzťahuje tento zatykač, bol spáchaný úplne alebo sčasti na území vykonávajúceho členského štátu.
Súdny dvor z toho vyvodil, že uplatnenie dôvodu na nevykonanie uvedeného v článku 4 bode 7 písm. a) rámcového rozhodnutia 2002/584 sa musí ponechať na posúdení vykonávajúceho súdneho orgánu. Tento orgán musí mať na tento účel určitú mieru voľnej úvahy, ktorá mu umožní preskúmať všetky relevantné okolnosti predmetného prípadu s cieľom určiť, ktorý zo súdnych orgánov – súdny orgán vydávajúci zatykač alebo vykonávajúci súdny orgán – sa nachádza v najvhodnejšom postavení na zabezpečenie riadneho výkonu trestného súdnictva, a teda na ochranu legitímneho záujmu všetkých členských štátov na predchádzaní trestnej činnosti v rámci priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti. To platí tým skôr, ak trestné činy, pre ktoré bol vydaný EZ, boli spáchané v rámci zložitej medzinárodnej zločineckej organizácie, takže mohli byť sčasti spáchané a mať následky na území viacerých členských štátov, najmä na území členského štátu vydávajúceho zatykač, v ktorom sa mohlo začať trestné stíhanie proti dotknutej osobe.
Vykonávajúci súdny orgán teda musí pri svojom posúdení zohľadniť okolnosti každého jednotlivého prípadu, ku ktorým patria okrem iného povaha a znaky trestného činu, a najmä prípadne jeho medzinárodný rozmer, miesto, kde vznikla škoda spôsobená týmto trestným činom, ako aj štádium trestného konania v členskom štáte vydávajúcom zatykač a prípadne vo vykonávajúcom členskom štáte.
Medzinárodná územná právomoc v trestných veciach stanovená bulharským trestným právom preto nemôže predstavovať dostatočný dôvod na odmietnutie výkonu EZ, a to tým skôr, ak v prejednávanom prípade bulharské súdne orgány nezačali proti dotknutej osobe trestné stíhanie.
Súdny dvor preto rozhodol, že článok 4 bod 7 písm. a) rámcového rozhodnutia 2002/584 bráni judikatúre členského štátu, podľa ktorej skutočnosť, že trestný čin, pre ktorý bol vydaný EZ na účely vedenia trestného stíhania, bol spáchaný úplne alebo sčasti na území vykonávajúceho členského štátu, stačí na odmietnutie vykonať tento zatykač.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.
(
1
)	Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (Ú. v. ES L 190, 2002, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 34), zmenené rámcovým rozhodnutím Rady 2009/299/SVV z 26. februára 2009 (Ú. v. EÚ L 81, 2009, s. 24) (ďalej len „rámcové rozhodnutie 2002/584“).
(
2
)	Toto ustanovenie stanovuje, že vykonávajúci súdny orgán môže odmietnuť vykonať EZ, ak sa tento zatykač vzťahuje na trestné činy, ktoré sa považujú právnym predpisom vykonávajúceho členského štátu za činy, ktoré boli spáchané úplne alebo sčasti na území vykonávajúceho členského štátu alebo na mieste, ktoré je zaň považované.
(
3
)	Tieto dôvody sú uvedené v článku 3 rámcového rozhodnutia 2002/584.
(
4
)	Tieto dôvody sú uvedené v článkoch 4 a 4a rámcového rozhodnutia 2002/584.