62005CC0456
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
PAOLO MENGOZZI
prednesené 28. júna 2007 (
1
)
Vec C-456/05
Komisia Európskych spoločenstiev
proti
Spolkovej republike Nemecko
„Nesplnenie povinnosti členským štátom — Článok 43 ES — Psychoterapeuti poskytujúci zmluvnú starostlivosť — Systém kvót — Odlišné prechodné ustanovenia — Proporcionalita — Prípustnosť“
I — Úvod
1.
Touto žalobou podanou 23. decembra 2005 Komisia Európskych spoločenstiev navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Spolková republika Nemecko si tým, že vyhradila prechodné ustanovenia alebo „nadobudnuté práva“, na základe ktorých majú psychoterapeuti nárok na povolenie alebo oprávnenie vydané bez ohľadu na platné pravidlá poskytovania zmluvnej starostlivosti, výlučne psychoterapeutom, ktorí vykonávali svoju činnosť v rámci nemeckého systému povinného zdravotného poistenia, a tým, že nezohľadnila porovnateľnú alebo podobnú profesijnú činnosť vykonávanú psychoterapeutmi v iných členských štátoch, nesplnila povinnosti, ktoré jej vplývajú z článku 43 ES.
II — Právny rámec
A — Právo Spoločenstva
2.
Článok 43 prvý odsek ES zakazuje obmedzenia slobody príslušníkov členského štátu usadiť sa na území iného členského štátu.
3.
Jeho druhý odsek spresňuje najmä, že sloboda usadiť sa zahŕňa prístup k samostatnej zárobkovej činnosti a jej výkonu v rámci podmienok vymedzených právnou úpravou krajiny usadenia sa pre jej vlastných štátnych príslušníkov.
B — Nemecká právna úprava
4.
Zákonom zo 16. júna 1998 o profesiách psychoterapeuta — psychológa a psychoterapeuta pre deti a dorast, ktorým sa mení 5. kniha sociálneho zákonníka a iných zákonov (Gesetz über die Berufe des Psychologischen Psychotherapeuten und des Kinder- und Jugenlichenpsychotherapeuten, zur Änderung des Fünften Buches Sozialgesetzbuch und anderer Gesetze) (
2
), Spolková republika Nemecko predovšetkým začlenila tieto povolania do systému povinného zdravotného poistenia a podriadila poskytovanie zmluvnej starostlivosti systému kvót podľa skutočných potrieb starostlivosti od 1. januára 1999.
5.
Prechodné ustanovenia, vyjadrené v § 95 ods. 10 a 11 v 5. knihe sociálneho zákonníka (ďalej len „SGB V“) v znení uvedeného zákona zo 16. júna 1998, stanovujú odchýlku z uplatňovania systému kvót podľa skutočných potrieb starostlivosti.
6.
§ 95 ods. 10 SGB V spresňuje:
„Poskytovať zmluvnú starostlivosť môžu psychoterapeuti, ktorí:
1.
do 31. decembra 1998 splnili podmienky spôsobilosti podľa § 12 zákona [zo 16. júna 1998] a spôsobilosti v súlade s § 95 c druhým odsekom bodom 3 SGB V a podali žiadosť o povolenie;
2.
do 31. marca 1999 predložili osvedčenie o spôsobilosti;
3.
v období od 25. júna 1994 do 24. júna 1997 sa zúčastnili na ambulantnej psychoterapeutickej starostlivosti poistencov v rámci povinného zdravotného poistenia.
Povoľovacia komisia rozhodne o žiadostiach o povolenie do 30. apríla 1999.“
7.
Ustanovenia § 95 ods. 11 SGB V sú z hľadiska uplatňovania prechodných pravidiel v podstate totožné s ustanoveniami odseku 10.
8.
Tieto prechodné ustanovenia nadobudli účinnosť 17. júna 1998.
9.
Vo svojom rozsudku z 8. novembra 2000 Bundessozialgericht podal výklad § 95 ods. 10 bodu 3 a § 95 ods. 11 bodu 3 SGB V. Z tohto rozsudku vyplýva, že s ohľadom na účel zákona zo 16. júna 1998 možno za prísnych podmienok udeliť výnimku zo zásady povinného povolenia vzhľadom na skutočné potreby starostlivosti za predpokladu, že táto výhoda je odôvodnená len vtedy, ak si dotknutý psychoterapeut zriadil vo svojom vlastnom mene ambulanciu, ktorú prevádzkuje prevažne sám. Bundessozialgericht sa preto domnieval na jednej strane, že musí existovať súvislosť medzi miestom, kde je ambulancia zriadená v období medzi 25. júnom 1994 a 24. júnom 1997, ktoré stanovuje § 95 ods. 10 bod 3 a § 95 ods. 11 bod 3 SGB V, a prevádzkovaním tejto ambulancie v postavení psychoterapeuta poskytujúceho zmluvnú starostlivosť od 1. januára 1999 a na druhej strane, že účasť na psychoterapeutickej liečbe, uvedená v týchto ustanoveniach, sa všeobecne považuje za hodnú ochrany a nevzťahuje sa na ňu systém kvót, keďže v období stanovenom tými istými ustanoveniami bolo poskytnutých 250 hodín starostlivosti počas nepretržitého obdobia od 6 do 12 mesiacov.
III — Konanie pred podaním žaloby
10.
V roku 1999 dostala Komisia niekoľko sťažností od rakúskych a talianskych psychoterapeutov, ktorí sa usadili v Nemecku pred 1. januárom 1999, vzťahujúcich sa na namietané odmietnutie príslušných nemeckých orgánov udeliť im povolenie bez ohľadu na skutočné potreby starostlivosti z dôvodu, že títo žiadatelia sa nezúčastnili alebo zúčastnili nedostatočne na psychoterapeutickej liečbe poistencov v rámci povinného zdravotného poistenia v období medzi 25. júnom 1994 a 24. júnom 1997 (ďalej len „referenčné obdobie“) uvedenom v § 95 ods. 10 bode 3 SGB V.
11.
Listom z 10. novembra 1999 Komisia oznámila nemeckej vláde svoje pochybnosti o zlučiteľnosti prechodných ustanovení SGB V s článkom 43 ES.
12.
V odpovedi zaslanej listom z 11. januára 2000 nemecká vláda uviedla, že zohľadnenie profesijnej činnosti predtým vykonávanej na iných miestach Európskeho spoločenstva popri činnosti vykonávanej v rámci povinného zdravotného poistenia, by bolo v rozpore s ochranou nadobudnutých práv v zmysle prechodných ustanovení SGB V.
13.
Listom z 30. októbra 2000 Komisia doručila Spolkovej republike Nemecko výzvu, v ktorej uviedla, že článok 43 ES vo svetle judikatúry Súdneho dvora ukladá nemeckým orgánom povinnosť preskúmať, či profesijná činnosť vykonávaná žalobcami v ich členskom štáte pôvodu je svojou povahou porovnateľná alebo analogická s činnosťou stanovenou v prechodných ustanoveniach SGB V a či je jej trvanie dostatočné na to, aby mohla byť označená za činnosť hodnú ochrany v zmysle uvedených ustanovení.
14.
Po preskúmaní odpovede Spolkovej republiky Nemecko na výzvu Komisia 21. decembra 2001 vydala odôvodnené stanovisko v súlade s článkom 226 ES.
15.
Dňa 20. marca 2002 nemecká vláda potvrdila svoje pôvodné pripomienky s odôvodnením, že ustanovenia napadnutej právnej úpravy nie sú v rozpore s článkom 43 ES a nie je nutné ich meniť. Takisto sa odvolala na uvedený rozsudok Bundessozialgericht, v ktorom zdôraznila účel zachovania nadobudnutých práv, ktorý sledujú sporné prechodné ustanovenia SGB V.
16.
Keďže sa Komisia domnievala, že Spolková republika Nemecko neprijala opatrenia nevyhnutné na dosiahnutie súladu s odôvodneným stanoviskom v lehote dvoch mesiacov, ktorá jej bola stanovená, rozhodla sa podať túto žalobu.
IV — Návrhy účastníkov konania
17.
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
—
určil, že Spolková republika Nemecko si tým, že vyhradila prechodné ustanovenia alebo „nadobudnuté práva“, na základe ktorých majú psychoterapeuti nárok na povolenie alebo oprávnenie vydané bez ohľadu na platné pravidlá poskytovania zmluvnej starostlivosti, výlučne psychoterapeutom, ktorí vykonávajú svoju činnosť v rámci nemeckého systému povinného zdravotného poistenia, a tým, že nezohľadnila porovnateľnú alebo podobnú profesijnú činnosť vykonávanú psychoterapeutmi v iných členských štátoch, nesplnila povinnosti, ktoré jej vplývajú z článku 43 ES,
—
zaviazal Spolkovú republiku Nemecko na náhradu trov konania.
18.
Spolková republika Nemecko namieta neprípustnosť žaloby alebo v každom prípade jej nedôvodnosť.
V — O nesplnení povinnosti
A — O prípustnosti žaloby
1. Tvrdenia účastníkov konania
19.
Spolková republika Nemecko na svoju obhajobu uvádza, že žaloba je neprípustná zo štyroch dôvodov. Po prvé, žaloba nie je namierená proti pretrvávajúcemu porušeniu Zmluvy ES, pretože rozhodnutie o povolení prístupu na základe prechodných ustanovení SGB V už takmer sedem rokov nemožno prijať. Po druhé, Komisia ako strážca dodržiavania Zmluvy v rámci konania uvedeného v článku 226 ES nemôže podporovať výlučne záujmy jednotlivcov proti členskému štátu; Komisia preto nemá žiadny záujem konať v tejto veci. Po tretie, hoci by existovalo porušenie ustanovení Zmluvy, vytýkané nesplnenie povinnosti by bolo také zanedbateľné, že nie je dôvodom na začatie konania stanoveného v článku 226 ES. Napokon, Komisia podľa nej vo svojej žalobe rozšírila predmet sporu definovaný v rámci konania pred podaním žaloby, keďže táto inštitúcia sa v súčasnosti domnieva, že existuje zásah do slobody usadiť sa nemeckých psychoterapeutov, ktorí počas referenčného obdobia uvedeného v § 95 ods. 10 bode 3 a § 95 ods. 11 bode 3 SGB V vykonávali svoju činnosť v iných členských štátoch.
20.
Komisia odmieta všetky tieto tvrdenia a uvádza, že žaloba je prípustná v celom rozsahu. Spresňuje, že prechodné ustanovenia podľa § 95 ods. 10 SGB V naďalej vyvolávajú právne účinky, ako to preukazujú prípady dvoch sťažovateľov uvedených v rámci konania pred podaním žaloby a v žalobe. Títo sťažovatelia totiž podali na nemecké súdy návrhy na začatie konania proti rozhodnutiu, ktorým im bolo odmietnuté uplatnenie uvedených ustanovení, a tieto súdy rozhodli o neformálnom prerušení konania vo veci samej do rozhodnutia o žalobe o nesplnenie povinnosti v tejto veci.
2. Posúdenie
21.
Aj keď tri posledne uvedené námietky neprípustnosti vznesené Spolkovou republikou Nemecko musia byť zjavne zamietnuté, vyriešenie prvej námietky podľa môjho názoru spôsobuje viac ťažkostí a môže viesť Súdny dvor, ako navrhujem v úvahách vyjadrených v bodoch 29 až 60 týchto návrhov, k vyhláseniu tejto žaloby za neprípustnú.
22.
S ohľadom na námietky neprípustnosti, ktoré musia byť zamietnuté, sa v prvom rade domnievam, že nemecká vláda nemôže tvrdiť, že Komisia nemá záujem konať v tejto veci z dôvodu, že konanie o nesplnenie povinnosti sleduje ochranu individuálnych záujmov dvoch psychoterapeutov uvedených v konaní pred podaním žaloby a v žalobe Komisie.
23.
Podľa judikatúry totiž Komisia v rámci právomocí, ktoré jej priznáva článok 226 ES, nie je povinná preukázať záujem na podaní žaloby. Komisia je totiž povinná z úradnej povinnosti a vo všeobecnom záujme dbať na uplatňovanie práva Spoločenstva členskými štátmi a zaistiť určenie existencie prípadných nesplnení povinností, ktoré z toho vyplývajú, s cieľom odstrániť ich. (
3
) Okrem toho je úlohou Komisie posúdiť možnosť postupu voči členskému štátu a zvoliť moment, v ktorom voči nemu začne konanie o nesplnenie povinnosti. (
4
)
24.
Navyše všeobecná povaha výroku návrhu v prejednávanej veci, ktorý je sformulovaný totožným spôsobom ako odôvodnené stanovisko, naznačuje, že žaloba o nesplnenie povinnosti nemusí byť obmedzená na situáciu sťažovateľov uvedených v konaní pred podaním žaloby a v žalobe.
25.
V každom prípade sa domnievam že okolnosť, že všeobecný záujem na ukončení uvedeného porušovania práva Spoločenstva, ktorý má posúdiť Komisia, môže prípadne prispieť k uspokojeniu záujmu súkromných osôb na tom, aby bola ich individuálna situácia upravená, hoci aj nepriamo na základe práva Spoločenstva, nemožno samu osebe kritizovať.
26.
Napokon nemožno prijať tvrdenie vyjadrené nemeckou vládou, založené na rozšírení predmetu sporu definovaného v rámci konania pred podaním žaloby, keďže predmetná žaloba uvádza, že uplatňovanie § 95 ods. 10 bodu 3 a § 95 ods. 11 bodu 3 SGB V takisto zasahuje do slobody usadiť sa nemeckých psychoterapeutov, ktorí sa počas referenčného obdobia uvedeného v týchto ustanoveniach presťahovali do iných členských štátov.
27.
Táto argumentácia totiž smeruje k popretiu predmetu sporu, ktorý je obmedzený na určenie nesplnenia povinnosti vyplývajúcej z článku 43 ES z dôvodu zákazu vyplývajúceho z prechodných ustanovení SGB V prihliadať na profesijnú činnosť vykonávanú psychoterapeutom v rámci systému povinného zdravotného poistenia v inom členskom štáte, ako je Spolková republika Nemecko, na účely zachovania svojho sídla na zvolenom mieste v poslednom uvedenom členskom štáte bez ohľadu na skutočné potreby starostlivosti. S ohľadom na tento predmet, ktorého všeobecná povaha bola spresnená vo výroku odôvodneného stanoviska a zopakovaná v návrhoch žaloby, nie je dôležité, že uvedená činnosť mohla byť vykonávaná v iných členských štátoch štátnymi príslušníkmi Nemecka alebo iných členských štátov. Táto okolnosť je totiž súčasťou predmetu sporu, ktorý sa netýka priamej diskriminácie založenej na štátnej príslušnosti psychoterapeutov, ale údajného obmedzenia slobody usadiť sa založeného na mieste, v ktorom bola vykonávaná činnosť psychoterapeutov v referenčnom období uvedenom v prechodných ustanoveniach SGB V. Nepreukázalo sa však, že žaloba rozšírila predmet sporu definovaný v rámci konania pred podaním žaloby v takej miere, že by bola z tohto dôvodu neprípustná.
28.
Napokon, pokiaľ ide o tvrdenie založené na zanedbateľnej povahe vytýkaného nesplnenia povinnosti, teda o otázku, ktorá viac súvisí s posúdením podstaty žaloby než jej prípustnosti, v každom prípade stačí pripomenúť, že podľa článku 43 ES je zakázané aj obmedzenie slobody usadiť sa menšieho rozsahu alebo malého významu. (
5
)
29.
Naproti tomu prvá námietka neprípustnosti vznesená nemeckou vládou, založená na neexistencii pretrvávajúceho porušenia Zmluvy, nie je úplne nedôvodná.
30.
Ako už bolo uvedené, táto vláda tvrdí, že vzhľadom na skutočnosť, že žiadosti o povolenie na základe prechodných ustanovení SGB V museli byť podané najneskôr do 31. decembra 1998 a povoľovacie komisie museli vydať oprávnenia najneskôr do 30. apríla 1999, uvedené nesplnenie povinnosti už nemožno ukončiť. K týmto okolnostiam pristupuje aj skutočnosť, že Komisia podala túto žalobu až po viac ako štyroch rokoch od odpovede nemeckej vlády na odôvodnené stanovisko. Takéto zdržujúce konanie vysvetľuje existenciu konaní, ktoré stále prebiehajú na vnútroštátnych súdoch.
31.
Komisia odpovedá, že prechodné ustanovenia stanovené v § 95 ods. 10 SGB V spôsobujú ďalej právne účinky na situácie uvedené v žalobe a musia byť uplatnené nemeckými súdmi v prebiehajúcich konaniach.
32.
Komisia zjavne tvrdí, že uvedené nesplnenie povinnosti je stále aktuálne, a teda že žaloba je prípustná, keďže prechodné ustanovenia podľa § 95 ods. 10 SGB V si zachovávajú právne účinky, ktoré dokazuje existencia žalôb v konaniach prebiehajúcich na vnútroštátnych súdoch, ktoré podali psychoterapeuti uvedení v procesných aktoch v konaní pred podaním žaloby a v žalobe a ktoré sa týkajú uplatňovania uvedených ustanovení, dokonca aj po uplynutí lehoty dvoch mesiacov stanovenej v odôvodnenom stanovisku z 21. decembra 2001.
33.
V prvom rade je potrebné pripomenúť, že Komisia nijako nepopiera námietku neprípustnosti, ktorú podala Spolková republika Nemecko vzhľadom na § 95 ods. 11 SGB V. Zdá sa, že vysvetlenie prijatia tejto námietky spočíva v okolnosti, že postavenie psychoterapeutov uvedených počas konania pred podaním žaloby a v žalobe zdanlivo spadá výlučne do pôsobnosti § 95 ods. 10 SGB V. (
6
) V každom prípade vzhľadom na stanovisko prijaté Komisiou v replike sa domnievam, že treba vyhovieť námietke neprípustnosti vznesenej Spolkovou republikou Nemecko s ohľadom na § 95 ods. 11 SGB V.
34.
V druhom rade je nastolená problematika, ktorá súvisí s kontinuitou právnych účinkov vytýkaného nesplnenia povinnosti, pokiaľ ide o § 95 ods. 10 SGB V.
35.
Ako som už pripomenul, úloha priznaná Komisii článkom 226 ES spočíva najmä v tom, že jej umožňuje zaistiť určenie existencie prípadných nesplnení povinností, ktoré vyplývajú z práva Spoločenstva, s cieľom odstrániť ich. (
7
)
36.
Takisto je užitočné pripomenúť, že v súlade s článkom 226 ES a podľa judikatúry je Komisia oprávnená podať na Súdny dvor návrh na začatie konania o nesplnenie povinnosti len vtedy, ak predmetný členský štát nevyhovel odôvodnenému stanovisku v lehote stanovenej Komisiou na tento účel, (
8
) pričom existencia tohto nesplnenia povinnosti musí byť posúdená podľa situácie, ktorá v členskom štáte existovala na konci lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku. (
9
)
37.
V mojich návrhoch prednesených 15. februára 2007 vo veci Komisia/Grécko, o ktorej v súčasnosti rozhoduje druhý senát Súdneho dvora, som už uviedol, že z článku 226 ES vo všeobecnosti vyplýva, že Komisia nemôže pod hrozbou neprípustnosti podať žalobu o nesplnenie povinnosti na účely dosiahnutia určenia porušenia práva Spoločenstva, ak toto porušovanie skončilo pred uplynutím lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku. (
10
) Pokiaľ je totiž účelom konania stanoveného v článku 226 ES ukončenie porušovania práva Spoločenstva, v podstate neexistuje žiaden dôvod domnievať sa, že právny záujem na podaní žaloby o nesplnenie povinnosti pretrváva, pokiaľ nesplnenie povinnosti skončilo pred uplynutím lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku vydanom Komisiou. (
11
)
38.
Toto riešenie samozrejme platí v prípade, ak je ukončenie uvedeného porušovania práva Spoločenstva výsledkom opatrení prijatých dotknutým členským štátom na účely dosiahnutia súladu s odôvodneným stanoviskom.
39.
Takto Súdny dvor zamietol pre neprípustnosť žalobu o nesplnenie povinnosti, ktorou bolo dotknutému členskému štátu vytýkané, že prijal viacero zákonných opatrení, ktoré, ako sa preukázalo po posúdení Súdnym dvorom, boli zrušené pred uplynutím lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku vydanom Komisiou. (
12
) V prejednávanej veci to však neplatí, keďže ustanovenia § 95 ods. 10 SGB V neboli formálne zrušené a Spolková republika Nemecko pred uplynutím lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku neprijala žiadne opatrenia na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom.
40.
Pravdou však zostáva, ako som pripomenul aj vo svojich návrhoch uvedených v bode 37 vyššie, že v podstate nič nebráni tomu, aby bola konštatovaná neprípustnosť žaloby aj v prípade, ak všetky účinky porušenia skončili pred dátumom stanoveným v odôvodnenom stanovisku, ale bez osobitného zásahu dotknutého členského štátu v zmysle požadovanom Komisiou. (
13
)
41.
Takto v rozsudku z 27. októbra 2005 Súdny dvor aj bez návrhu zamietol ako neprípustnú žalobu o nesplnenie povinnosti, v ktorej Komisia vytýkala Talianskej republike, že povolila verejné obstarávanie na dodávky a služby podľa rokovacieho konania v rámci vyhlášky talianskeho predsedu vlády, ktorou bol na vnútroštátnom území vyhlásený výnimočný stav na účely vzdušného boja proti lesným požiarom, v rozpore s ustanoveniami Spoločenstva o verejnom obstarávaní a článkov 43 ES a 49 ES. (
14
)
42.
Súdny dvor vo svojom rozsudku spresnil, že uvedená vyhláška, ktorá v čase skončenia daného výnimočného stavu už nebola účinná, vyčerpala všetky svoje účinky pred uplynutím lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku vydanom Komisiou a dokonca už pred zaslaním výzvy. (
15
) V tejto súvislosti Súdny dvor tiež uviedol, že žaloba o nesplnenie povinnosti nesmerovala k spochybneniu neskorších aktov prijatých na základe uvedenej vyhlášky, teda aktov a opatrení prijatých na účely verejného obstarávania podľa uvedených ustanovení vyhlášky, ktoré boli výslovne uvedené v odôvodnenom stanovisku. (
16
)
43.
Tento rozsudok má podľa môjho názoru určitý význam pre otázku, ktorou sa zaoberám v tejto veci.
44.
Zdá sa, že Súdny dvor v domnienke, že sporná vyhláška stratila akýkoľvek právny účinok v čase skončenia výnimočného stavu a vyčerpala všetky svoje vlastné účinky pred uplynutím lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku, pripustil, že neskoršie akty a opatrenia prijaté na základe spornej vyhlášky (napríklad kúpne zmluvy) (
17
) nepredstavujú právne účinky uvedenej vyhlášky, ktoré môžu spôsobiť pretrvávanie uvedeného nesplnenia povinnosti bez ohľadu na ich začlenenie do samotného predmetu žaloby. Okrem toho, práve v tomto zmysle treba podľa môjho názoru vykladať opakované tvrdenia v rozsudku, podľa ktorých sa vytýkané nesplnenie povinnosti nevzťahuje na neskoršie akty prijaté na základe ustanovení spornej vyhlášky. Hoci výklad a contrario je často riskantný, zdá sa, že z odôvodnenia rozsudku možno vyvodiť, že ak by nesplnenie povinnosti vytýkané v konaní pred Súdnym dvorom zahŕňalo aj uvedené neskoršie akty a opatrenia, ako sa uvádza v odôvodnenom stanovisku Komisie, žaloba by mohla byť vyhlásená za prípustnú.
45.
V prejednávanej veci je potrebné pripomenúť na jednej strane, že na uplatňovanie prechodných ustanovení § 95 ods. 10 SGB V môžu mať nárok jedine psychoterapeuti, ktorí prinajmenšom podali žiadosť o povolenie najneskôr do 31. decembra 1998 a v referenčnom období sa zúčastnili na ambulantnej psychoterapeutickej starostlivosti poistencov s povinným zdravotným poistením, a na druhej strane, že systém kvót nadobudol účinnosť 1. januára 1999 a že povoľovacie komisie museli rozhodnúť o žiadostiach o povolenie pred 30. aprílom 1999.
46.
Takto účinnosť prechodných ustanovení skončila po nadobudnutí účinnosti (konečného) systému kvót, teda 1. januára 1999. Ich účinky však pretrvali až do 30. apríla 1999, teda posledného dátumu, do ktorého museli povoľovacie komisie rozhodnúť o žiadostiach o povolenie podaných najneskôr 31.decembra 1998 na účely vykonávania činnosti psychoterapeutov v danom mieste bez ohľadu na skutočné potreby starostlivosti. Od 1. mája 1999, dátumu predchádzajúceho o viac ako tri roky ukončeniu lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku vydanom Komisiou 21. decembra 2001, nemôže byť na základe prechodných ustanovení SGB V vyhovené žiadnej žiadosti. S výnimkou rozhodnutí napadnutých žalobou všetky rozhodnutia povoľovacích komisií nadobudli právoplatnosť. Komisia to zjavne pripúšťa, keď uvádza, že okruh dotknutých osôb sa nemôže rozšíriť, pretože prechodné ustanovenia SGB V sa vzťahujú len na vymedzené obdobie v minulosti (
18
) a uvedené nesplnenie povinnosti zostáva aktuálne len z dôvodu sporov, ktoré prebiehajú pred vnútroštátnymi súdmi a boli začaté dvoma psychoterapeutmi, ktorých prípady sú uvedené v žalobe.
47.
Je táto posledná okolnosť dostatočná na to, aby bolo možné sa domnievať, že prechodné ustanovenia § 95 ods. 10 SGB V nevyčerpali svoje účinky, ako tvrdí Komisia?
48.
Podľa môjho názoru je na účely určenia prípustnosti žaloby o nesplnenie povinnosti nesprávne zamieňať si existenciu sporov prebiehajúcich pred súdmi, ktoré sa týkajú uplatňovania prechodných ustanovení § 95 ods. 10 SGB V, s právnymi účinkami, ktoré by uvedené ustanovenia údajne mali naďalej po uplynutí lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku.
49.
V tomto ohľade, ak Súdny dvor odmieta uznať, ako to bolo v už citovanom rozsudku z 27. októbra 2005, Komisia/Taliansko, že zmluva založená na vykonávacom predpise, v tomto prípade vyhláške, ktorej platnosť uplynula pred koncom lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku, sama osebe nepredstavuje právny účinok tohto aktu, ktorý môže spôsobiť pretrvávanie vytýkaného nesplnenia povinnosti (bez ohľadu na jeho začlenenie do predmetu sporu), to isté musí platiť o účinkoch v podobe dvoch sporov, ktoré prebiehajú pred vnútroštátnymi súdmi a sú uvedené v žalobe, ktorých súvislosť s prechodnými ustanoveniami uvedenými v § 95 ods. 10 SGB V je menej priama ako súvislosť, ktorá by mohla existovať medzi spornou vyhláškou a neskoršími aktmi prijatými na základe tejto vyhlášky vo veci, v ktorej bol vydaný už citovaný rozsudok Komisia/Taliansko.
50.
Ďalej je v prejednávanej veci spresnené, že predmet vytýkaného nesplnenia povinnosti nezahŕňa údajné právne účinky uvedeného nesplnenia povinnosti, ktorými sú spory prebiehajúce pred vnútroštátnymi súdmi, ale vzťahuje sa výlučne na prechodné ustanovenia SGB V.
51.
K týmto tvrdeniam ďalej pristupuje skutočnosť, že ak by muselo byť prijaté tvrdenie Komisie, viedlo by k vyhláseniu žaloby za prípustnú, hoci žalovaný členský štát by na účely dosiahnutia súladu s odôvodneným stanoviskom už nemohol skončiť nesplnenie povinnosti prijatím záväzných vnútroštátnych ustanovení s rovnakou právnou silou, ako majú ustanovenia, ktoré sú podľa Komisie v rozpore s právom Spoločenstva, (
19
) lebo skončenie údajného porušovania by nevyhnutne predpokladalo vydanie súhrnu rozhodnutí vnútroštátnych súdov v konaniach, ktoré pred nimi prebiehajú v čase stanovenom v odôvodnenom stanovisku, a to v zmysle vyžadovanom Komisiou od Súdneho dvora.
52.
Všeobecnejšie, prístup, ktorý obhajuje Komisia, znamená, že povinnosť uložená žalovanému členskému štátu nespočíva v náprave nesplnenia povinnosti, pretože toto sa stalo nemožným alebo úplne neúčinným na účely dosiahnutia súladu s odôvodneným stanoviskom, ale v ukončení všetkých účinkov vyvolaných predpokladaným nesplnením povinnosti v minulosti. Tento prístup podľa môjho názoru presahuje právomoci, ktoré Komisii priznáva článok 226 ES.
53.
Samozrejme, v žiadnom prípade nejde o odoprenie možnosti Komisie podať žalobu o nesplnenie povinnosti proti členskému štátu, ktorému možno pripísať konkrétne porušenie práva Spoločenstva.
54.
Tento predpoklad by sa naplnil v prípade, ak by Komisia napriek tomu, že konkrétne nesplnenie povinnosti a jeho účinky boli ukončené pred uplynutím lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku, nemala pred týmto skončením dostatok času na ukončenie etáp konania pred podaním žaloby. (
20
) Vyhlásenie neprípustnosti žaloby by totiž v tejto situácii vyrovnávalo skutočnosť, že nesplnenie povinnosti bolo „dokončené“, zatiaľ čo Komisia nemohla konať predtým, než nesplnenie povinnosti zaniklo a zabrániť tak tomu, aby vyvolalo účinky. (
21
) Neprípustnosť nemožno konštatovať ani vtedy, ak Komisia v súlade s judikatúrou Súdneho dvora včas zasiahla proti predpokladanému porušovaniu. (
22
)
55.
V prejednávanej veci však podľa môjho názoru to tak nie je.
56.
Medzi prijatím prechodných ustanovení § 95 ods. 10 SGB V a uplynutím lehoty 30. apríla 1999 v nich stanovenej mala totiž Komisia k dispozícii viac ako desať mesiacov na to, aby začala a ukončila konanie pred podaním žaloby, napriek tomu však začala toto konanie až odoslaním výzvy 30. októbra 2000.
57.
Okrem toho Komisia nezdôraznila žiadnu okolnosť, ktorá by jej v uvedenej lehote bránila ukončiť alebo aspoň začať konanie pred podaním žaloby.
58.
Konkrétne, Komisia netvrdila, že z dôvodu prípadnej nejednoznačnosti ustanovení § 95 ods. 10 SGB V si nemohla byť v čase prijatia uvedených ustanovení istá tým, že služby psychoterapeutov pokryté povinným zdravotným poistením iných členských štátov ako Spolková republika Nemecko sú vylúčené z uplatnenia týchto ustanovení, pričom túto istotu nadobudla až od okamihu, keď povoľovacie komisie začali uplatňovať a vykladať § 95 ods. 10 SGB V v tomto zmysle, a preto nesplnenie povinnosti mohlo byť zistené len medzi 1. januárom 1999 a 30. aprílom 1999, teda v období, počas ktorého boli povoľovacie komisie vyzvané, aby rozhodli o žiadostiach o povolenie, a ktoré sa ukázalo byť príliš krátke na ukončenie konania pred podaním žaloby. Napokon poukazujem na to, že Komisia nemá žiadne pochybnosti o výklade § 95 ods. 10 bodu 3 SGB V, pokiaľ ide výlučne o služby ambulantnej psychoterapeutickej starostlivosti vykonávanej v rámci vnútroštátneho právneho systému zdravotného poistenia bez ohľadu na uplatnenie tohto ustanovenia.
59.
Okrem toho, Komisia takisto neuviedla, že uvedené nesplnenie povinnosti bolo komplexné do tej miery, že lehota vyše desať mesiacov od prijatia § 95 ods. 10 bodu 3 SGB V nebola dostatočná na začatie a vedenie konania pred podaním žaloby pred tým, ako tento paragraf mohol vyvolať účinky, ktoré mu táto inštitúcia pripisuje.
60.
Domnievam sa, že Komisia pomocou konaní, ktorými disponuje, mohla včas zasiahnuť, aby zabránila tomu, že vytýkané nesplnenie povinnosti spôsobí účinky, ktoré mu Komisia pripisuje.
61.
Za týchto podmienok navrhujem, aby Súdny dvor vyhlásil túto žalobu o určenie nesplnenia povinnosti za neprípustnú.
62.
Ak sa Súdny dvor stotožní s týmto návrhom, považujem za potrebné spresniť, že daný záver nemôže v žiadnom prípade viesť vnútroštátne súdy, ktoré rozhodujú o uvedených sporoch, aby pri absencii konania o prejudiciálnej otázke v súlade s článkom 234 ES vyvodili akýkoľvek záver o dôvodnosti predpokladu týkajúceho sa nezlučiteľnosti prechodných ustanovení SGB V s právom Spoločenstva, ktorý pred nimi zastávajú dotknutí psychoterapeuti.
63.
Naopak, ak sa Súdny dvor nestotožní s návrhom vyhlásiť túto žalobu za neprípustnú, je jeho povinnosťou rozhodnúť o dôvodnosti uvedeného nesplnenia povinnosti.
64.
V úvahách, ktoré nasledujú, preskúmam otázky vo veci samej vznesené v tejto veci len subsidiárne.
B — O veci samej
1. Tvrdenia účastníkov konania
65.
Komisia sa domnieva, že prechodné ustanovenia SGB V predstavujú obmedzenie slobody usadiť sa a sú nepriamo diskriminačné, lebo psychoterapeuti, ktorí v referenčnom období uvedenom v sporných prechodných ustanoveniach vykonávali svoju činnosť najmä v rámci povinného zdravotného poistenia iných členských štátov ako Spolková republika Nemecko, sú vylúčení z uplatnenia týchto ustanovení. Pripomína situácie dvoch sťažovateľov uvedených v konaní pred podaním žaloby, ktorí keďže boli v referenčnom období podľa § 95 ods. 10 bodu 3 SGB V usadení v Nemecku v mieste podliehajúcom od 1. januára 1999 kvótam podľa skutočných potrieb starostlivosti podľa konečného systému zavedeného zákonom zo 16. júna 1998, nemohli poskytovať zmluvnú starostlivosť podľa tohto paragrafu, pretože neposkytli dostatočný počet hodín psychoterapeutickej starostlivosti v období trvajúcom najmenej šesť mesiacov v rámci nemeckého systému povinného zdravotného poistenia. Komisia zdôrazňuje, že hoci by títo psychoterapeuti teoreticky mohli pokračovať vo výkone svojej činnosti na mieste, ktoré si vybrali v čase svojho usadenia sa v Nemecku, neboli by však oprávnení poskytovať zmluvnú starostlivosť, čo by ich pripravilo o jediné možné riešenie prevádzkovania svojej ambulancie na pôvodne zvolenom mieste usadenia sa.
66.
Komisia dodáva, že diskriminačná povaha je o to zjavnejšia, že na to, aby sa mohol nemecký psychoterapeut odvolávať na uplatnenie uvedených prechodných ustanovení SGB V, nie je v praxi vždy povinný predtým pracovať v regióne, v ktorom sa chce usadiť. Inými slovami, keďže v referenčnom období uvedenom v § 95 ods. 10 bode 3 a v § 95 ods. 11 bode 3 SGB V poskytoval starostlivosť v rámci nemeckého systému povinného zdravotného postenia a poskytol požadovaný počet hodín starostlivosti, môže sa odvolávať na túto skutočnosť pri žiadosti o využitie systému zmluvnej starostlivosti, aj keď sa usadí v inom regióne. Prinajmenšom taká bola prax príslušných nemeckých úradov až do vyhlásenia uvedeného rozsudku Bundessozialgericht.
67.
Komisia takisto uvádza, že prechodné ustanovenia SGB V môžu odrádzať nemeckého psychoterapeuta od opustenia územia tohto členského štátu na účely využívania slobody usadiť sa v referenčnom období uvedenom v § 95 ods. 10 bode 3 a § 95 ods. 11 bode 3 SGB V.
68.
Komisia pripúšťa, že v rámci všeobecnej reorganizácie povolania psychoterapeuta v Nemecku ochrana nadobudnutých práv psychoterapeutov, ktorí vykonávali túto činnosť na danom mieste v tomto členskom štáte, môže byť uložená ako povinnosť z naliehavých dôvodov všeobecného záujmu.
69.
Komisia tiež pripúšťa, že prechodné ustanovenia sú vhodné na uskutočnenie cieľa, ktorý sledujú, teda na jednej strane umožniť výkon činnosti psychoterapeutov, ktorí sú už niekoľko rokov usadení v zemepisnom sektore podliehajúcom od 1. januára 1999 kvótam z dôvodu ponuky nadbytočnej starostlivosti a na druhej strane zaručiť, že len obmedzený počet psychoterapeutov má prospech z prechodných ustanovení SGB V, aby nedošlo k ohrozeniu hlavného cieľa zákona zo 16. júna 1998, ktorý spočíva v predchádzaní nadbytočným kapacitám a v zaručení jednotnej ponuky zmluvnej psychoterapeutickej starostlivosti na celom vnútroštátnom území.
70.
Komisia sa napriek tomu domnieva, že obmedzenie uplatnenia prechodných ustanovení SGB V na žiadateľov, ktorí počas referenčného obdobia uvedeného v § 95 ods. 10 bode 3 a v § 95 ods. 11 bode 3 SGB V vykonávali skoršiu činnosť v Nemecku, nie je nevyhnutné na dosiahnutie sledovaných cieľov.
71.
Podľa jej názoru z rozsudku Vlassopoulou (
23
) a z rozsudkov, ktoré po ňom nasledovali, vyplýva, že hodiny odpracované psychoterapeutmi pochádzajúcimi z iných členských štátov v rámci systému povinného zdravotného poistenia ich členského štátu pôvodu sa musia zohľadniť na účely zistenia, či sa na týchto psychoterapeutov môžu vzťahovať prechodné ustanovenia SGB V. Keďže vnútroštátna právna úprava stanovuje ako podmienku prístupu k výkonu povolania alebo poskytnutiu výhody dôkaz o určitej odbornej praxi, členské štáty nie sú oprávnené v rámci článku 43 ES systematicky vylúčiť odbornú prax získanú v iných členských štátoch. Tento výsledok je takisto v súlade s judikatúrou Súdneho dvora vzhľadom na výklad článku 39 ES.
72.
Ďalej, účel prechodných ustanovení SGB V nie je ohrozený, ak sú porovnateľné alebo rovnocenné profesijné činnosti, ktoré boli vykonávané psychoterapeutmi v iných členských štátoch, uznané ako skoršie činnosti hodné ochrany. V prejednávanej veci sa Komisia domnieva, že je potrebné predpokladať, že na obmedzený počet psychoterapeutov, ktorí počas referenčného obdobia uvedeného v § 95 ods. 10 bode 3 a § 95 ods. 11 bode 3 SGB V poskytovali starostlivosť v rámci systému povinného zdravotného poistenia iných členských štátov, sa budú uvedené ustanovenia vzťahovať. Napokon Komisia uvádza, že nemecká vláda nepredložila žiadny dôkazný prostriedok, na základe ktorého možno dospieť k záveru, že zohľadnenie týchto psychoterapeutov by bolo na ujmu cieľu, ktorým je predchádzanie nadbytočným kapacitám v ponuke starostlivosti.
73.
Podľa Spolkovej republiky Nemecko prechodné ustanovenia SGB V nie sú diskriminačné. Tieto ustanovenia sú zamerané na ochranu nadobudnutého postavenia hodného ochrany, teda postavenia psychoterapeutov usadených v regióne Nemecka, v ktorom už určitý čas vykonávajú svoje povolanie v systéme zmluvnej starostlivosti. Prijatím prechodných ustanovení SGB V sa zákonodarca postaral o to, aby tento konečný systém zavedený zákonom zo 16. júna 1998 neprinútil tieto osoby k sťahovaniu sa a k strate klientely. Zo samotnej povahy predmetného postavenia vyplýva, že ho nemožno nadobudnúť na nemeckom území na danom mieste.
74.
Na základe stanoviska Spolkovej republiky Nemecko Komisia totiž pristúpila k nesprávnemu výkladu spornej právnej úpravy, keď sa domnievala, že na nemeckých psychoterapeutov sa uplatnia prechodné ustanovenia SGB V bez ohľadu na miesto, na ktorom chcú vykonávať svoju činnosť, aj v prípade, ak na ňom neboli predtým usídlení. Tento výklad by bol okrem toho v rozpore s výkladom, ktorý potvrdil Bundessozialgericht vo svojom vyššie uvedenom rozsudku, ktorý oprávnene vychádzal z cieľov, ktoré sleduje vnútroštátny zákonodarca na účely obmedzenia uplatnenia prechodných ustanovení SGB V na psychoterapeutov, ktorí počas referenčného obdobia uvedeného v § 95 ods. 10 bode 3 a v § 95 ods. 11 bode 3 SGB V poskytovali starostlivosť na mieste, na ktorom podali svoju žiadosť o povolenie na uzatváranie zmlúv bez ohľadu na skutočné potreby starostlivosti.
75.
Ak nemecká vláda pripúšťa, že určité povolenia je možné udeliť psychoterapeutom usadeným na nemeckom území bez ohľadu na podmienku totožnosti miesta, na ktorom psychoterapeut predtým poskytoval starostlivosť, a miesta, na ktorom ju chce poskytovať od 1. januára 1999, ide o prípady, v ktorých nebola sporná právna úprava správne uplatňovaná. Takéto nezákonne udelené povolenia preto nemôžu slúžiť ako základ pre obvinenie z diskriminácie s ohľadom na psychoterapeutov pochádzajúcich z iných členských štátov.
76.
Podľa nemeckej vlády, ak by bolo potrebné rozšíriť uplatnenie prechodných ustanovení SGB V na psychoterapeutov, ktorí vykonávali svoju činnosť v rámci zmluvnej starostlivosti v iných členských štátoch, vyplývalo by z toho, že tieto osoby sú zvýhodnené v porovnaní so psychoterapeutmi usadenými v Nemecku. Podľa tejto vlády by totiž psychoterapeut, ktorý niekoľko rokov vykonával svoju činnosť v Essene v nemeckom systéme zmluvnej starostlivosti a presťahoval sa do Mníchova, kde v priebehu referenčného obdobia uvedeného v § 95 ods. 10 bode 3 a § 95 ods. 11 bode 3 SGB V pracoval len dva mesiace, by nemohol mať naďalej prospech z tohto systému, ak boli prekročené kvóty, zatiaľ čo psychoterapeut, ktorý vykonával svoju činnosť v meste iného členského štátu v zmluvnom systéme tohto členského štátu a za tých istých podmienok sa presťahoval do Mníchova, by mohol v tomto meste naďalej poskytovať zmluvnú starostlivosť napriek tomu, že kvóty boli prekročené.
77.
Spolková republika Nemecko dodáva, že vyššie uvedená judikatúra Vlassopoulou nie je relevantná. Táto vec sa zaoberala vzájomným uznávaním diplomov a odbornej spôsobilosti a pripísaním období odborného vzdelávania. V prejednávanej veci však prístup k povolaniu psychoterapeuta bez ohľadu na skutočné potreby starostlivosti nebol vôbec odoprený psychoterapeutom pochádzajúcim z iných členských štátov z dôvodu nedostatku odbornej spôsobilosti. Keďže základnou podmienkou spornej právnej úpravy je „ukotvenie“ psychoterapeuta na danom mieste na nemeckom území na účely vymedzenia nadobudnutých práv hodných ochrany, nie je na rozdiel od tvrdenia Komisie relevantné prihliadať na profesijnú činnosť vykonávanú v zahraničí počas referenčného obdobia uvedeného v § 95 ods. 10 bode 3 a § 95 ods. 11 bode 3 SGB V.
78.
S ohľadom na ciele, ktoré sleduje sporná právna úprava, nemecká vláda napokon tvrdí, že rozšírenie uplatnenia prechodných ustanovení SGB V, ktoré požaduje Komisia, by vážne zvýšilo ponuku starostlivosti v tých oblastiach nemeckého územia, ktoré sú predmetom plánovania.
2. Posúdenie
a) Úvodné pripomienky
79.
Ako správne uviedla generálna advokátka Stix-Hackl vo svojich návrhoch prednesených 4. októbra 2001 vo veci Komisia/Španielsko (
24
), členské štáty pri dodržaní práva Spoločenstva vo všeobecnosti podriaďujú samostatne zárobkovo činné osoby rôznej právnej úprave trhu, ktorá upravuje buď činnosť týchto podnikateľov, alebo v skoršom štádiu prístup na trh podľa určených kritérií. V rámci posledného uvedeného druhu právnej úpravy existujú buď kvalitatívne obmedzenia prístupu na trh, teda najmä podmienky minimálnej odbornej spôsobilosti podnikateľov, alebo obmedzenia kvantitatívnej povahy napríklad vo forme koncesií alebo kvót.
80.
V tejto veci je zrejmé, že vytýkané nesplnenie povinnosti sa netýka kvalitatívnych podmienok prístupu na trh týkajúcich sa odbornej spôsobilosti psychoterapeutov, čiže povolania, ktoré ako uviedla Komisia vo svojej žalobe, spadá pod všeobecný systém vzájomného uznávania odborných titulov stanovený smernicou Rady 89/48/EHS z 21. decembra 1988 o všeobecnom systéme uznávania diplomov vyššieho vzdelania udelených pri ukončení odborného vzdelávania a prípravy v dĺžke trvania aspoň troch rokov (
25
) a smernicou Rady 92/51/EHS z 18. júna 1992 o druhom všeobecnom systéme uznávania odborného vzdelania a prípravy, ktorou sa dopĺňa smernica 89/48/EHS (
26
).
81.
Komisia tiež priamo nevytýka Spolkovej republike Nemecko skutočnosť, že od1. januára 1999 zaviedla na svojom území kvantitatívne obmedzenia prístupu k povolaniu psychoterapeuta vo forme kvót podľa skutočných potrieb starostlivosti.
82.
Naproti tomu Spolkovej republike Nemecko vytýka to, že z uplatnenia prechodných ustanovení SGB V, ktoré predchádzali nadobudnutiu účinnosti uvedeného systému kvót stanovením výnimky obmedzenej na tento systém na účely zachovania nadobudnutých práv niektorých psychoterapeutov, vylúčila psychoterapeutov, ktorí počas referenčného obdobia uvedeného v prechodných ustanoveniach poskytovali najmä ambulantnú starostlivosť v rámci povinného zdravotného poistenia iných členských štátov.
83.
Prechodné ustanovenia SGB V upravujú teda podmienky umožnenia poskytovať zmluvnú starostlivosť psychoterapeutom, ktorých odborná spôsobilosť je v Nemecku uznaná, odchylne od systému kvót zavedeného od 1. januára 1999 zákonom zo 16. júna 1998. Tieto podmienky nie sú predmetom harmonizácie na úrovni Spoločenstva. Preto členské štáty zostávajú v podstate oprávnené na ich vymedzenie. V súlade s judikatúrou však musia pri výkone tejto právomoci rešpektovať základné slobody zaručené Zmluvou, (
27
) medzi ktorými je aj sloboda usadiť sa stanovená v článku 43 ES.
84.
Preto je potrebné preskúmať, či prechodné ustanovenia predstavujú v súlade s tvrdením Komisie obmedzenie slobody usadiť sa, ktoré nemožno odôvodniť naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu.
b) O existencii obmedzenia slobody usadiť sa
85.
Ako súhrnne uviedla Komisia bez toho, aby to bolo popreté Spolkovou republikou Nemecko, prospech z výnimky uvedenej v prechodných ustanoveniach SGB V môžu mať len tí psychoterapeuti, ktorí počas referenčného obdobia stanoveného v § 95 ods. 10 bode 3 a § 95 ods. 11 bode 3 SGB V, teda od 25. júna 1994 do 24. júna 1997, buď liečili pacientov v Nemecku v rámci systému povinného zdravotného poistenia tohto členského štátu, alebo poskytovali starostlivosť pacientom v iných členských štátoch, pokiaľ bola táto starostlivosť poskytovaná v rámci nemeckého systému povinného zdravotného poistenia v súlade s nariadením Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov a ich rodiny, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, v znení zmien a doplnení (
28
).
86.
Naproti tomu, z uplatnenia týchto ustanovení sú vylúčení jednak všetci psychoterapeuti, ktorí sa usadili v Nemecku po 24. júni 1997 a pred koncom prechodného obdobia, teda 31. decembrom 1998, a jednak všetci psychoterapeuti, ktorí sa usadili v Nemecku v priebehu referenčného obdobia, ale len od januára 1997, takže nemohli odpracovať 250 požadovaných hodín v priebehu nepretržitého obdobia 6 až 12 mesiacov, pretože referenčné obdobie uplynulo 24. júna 1997, čo týchto psychoterapeutov v podstate pripravilo o možnosť odpracovať 6 nepretržitých mesiacov v nemeckom systéme zmluvnej starostlivosti.
87.
Podľa judikatúry článok 43 ES zakazuje akékoľvek vnútroštátne pravidlo spôsobilé uviesť štátnych príslušníkov iných členských štátov do skutkového a právneho postavenia, ktoré ich znevýhodňuje v porovnaní s postavením štátneho príslušníka členského štátu usadenia sa za tých istých okolností. (
29
) Tento článok takisto ukladá povinnosť zrušiť obmedzenia slobody usadiť sa, čiže všetky opatrenia, ktoré výkon tejto slobody zakazujú, prekážajú mu alebo ho robia menej príťažlivým. (
30
)
88.
Ako priznáva Komisia v prejednávanej veci, prechodné ustanovenia SGB V nijakým spôsobom nezakazujú psychoterapeutom, ktorí počas referenčného obdobia poskytovali starostlivosť najmä v rámci systému povinného zdravotného poistenia iných členských štátov ako Spolková republika Nemecko, usadiť sa alebo zostať usadení v tomto poslednom uvedenom členskom štáte.
89.
Naproti tomu, aby mohli títo odborníci zostať usadení na zvolenom mieste, ktoré od 1. januára 1999 podlieha systému kvót z dôvodu skutočných potrieb starostlivosti, museli by poskytovať starostlivosť na náklady nemeckého systému povinného zdravotného poistenia za podmienok stanovených v § 95 ods. 10 a 11 SGB V.
90.
Takáto právna úprava teda uvádza psychoterapeutov, ktorí poskytovali starostlivosť na náklady zdravotných poisťovní iných členských štátov, do menej výhodného postavenia v porovnaní so psychoterapeutmi, ktorí poskytovali ten istý druh starostlivosti na náklady nemeckého systému povinného zdravotného poistenia. Ako totiž znázorňuje postavenie sťažovateľov uvedených vo vyjadreniach účastníkov konania, prví z nich vo väčšine prípadov pochádzajú z iných členských štátov ako Spolková republika Nemecko, kým druhí z nich sú vo všeobecnosti nemeckí štátni príslušníci.
91.
V každom prípade takáto právna úprava robí výkon slobody usadiť sa menej príťažlivým. Psychoterapeut, ktorý počas referenčného obdobia poskytoval starostlivosť najmä na náklady zdravotných poisťovní iných členských štátov, môže zostať usadený v Nemecku na zvolenom mieste, teda na mieste, na ktorom bol zistený nadbytok v ponuke starostlivosti, a pre ktoré boli od 1. januára 1999 zavedené kvóty len vtedy, ak tento psychoterapeut poskytuje starostlivosť mimo systému zmluvnej starostlivosti, čo však zvyšuje náklady na poskytovanie starostlivosti, ktoré znášajú pacienti.
92.
Napriek tomu, že prechodné ustanovenia SGB V sú spôsobilé vyvolať podobný účinok na postavenie nemeckých psychoterapeutov, ktorí počas referenčného obdobia neposkytovali alebo nedostatočne poskytovali starostlivosť na náklady nemeckých zdravotných poisťovní, neprihliadanie na starostlivosť poskytnutú v rámci systému zdravotného poistenia iných členských štátov, ktoré v podstate postihne viac psychoterapeutov, ktorí sú štátnymi príslušníkmi iných členských štátov ako Spolková republika Nemecko, ma privádza k záveru, že prechodné ustanovenia SGB V predstavujú obmedzenie slobody usadiť sa.
93.
Preto, ako tvrdí Komisia, je potrebné preskúmať, či je toto odmietnutie takisto bezdôvodné vo vzťahu k cieľom, ktoré sleduje Spolková republika Nemecko.
c) O odôvodnení obmedzenia slobody usadiť sa
94.
Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že vnútroštátne opatrenia obmedzujúce výkon slobody usadiť sa zaručený Zmluvou možno odôvodniť len vtedy, ak zodpovedajú naliehavým dôvodom všeobecného záujmu, sú primerané na zaručenie uskutočnenia cieľa, ktorý sledujú, a nejdú nad rámec toho, čo je nevyhnutné na jeho dosiahnutie. (
31
)
95.
V prejednávanej veci je nepochybné, že prechodné ustanovenia SGB V sledujú dvojaký cieľ. Na jednej strane umožňujú psychoterapeutom, ktorí si v minulosti zriadili ambulanciu v Nemecku, aby z dôvodu ochrany nadobudnutých práv a ochrany legitímnej dôvery pokračovali vo výkone činnosti napriek nadbytočnej ponuke zistenej na mieste podliehajúcom kvótam od 1. januára 1999. Na druhej strane je ich cieľom prostredníctvom podmienok, ktoré stanovujú, zaručiť, že len obmedzený počet psychoterapeutov sa môže dovolávať svojho práva na získanie povolenia bez ohľadu na skutočné potreby starostlivosti, bez čoho by hlavný cieľ, na ktorý sa zameriava konečný systém zavedený zákonom zo 16. júna 1998, teda predchádzanie nadbytočným kapacitám a záruka jednotnej ponuky psychoterapeutickej starostlivosti poistencom povinného zdravotného poistenia na spolkovom území, nemohol byť dosiahnutý.
96.
Je potrebné pripomenúť, že Komisia pripúšťa, že ochranu nadobudnutých práv a legitímnej dôvery psychoterapeutov, ktorí v minulosti vykonávali svoje povolanie na mieste podliehajúcom kvótam od 1. januára 1999, ktorá viedla k prijatiu prechodných ustanovení SGB V, možno označiť za naliehavé dôvody všeobecného záujmu.
97.
Okrem toho sa Komisia úplne oprávnene domnieva, že právo Spoločenstva nebráni tomu, aby sa členské štáty pridŕžali takýchto cieľov všeobecného záujmu.
98.
V tomto ohľade, pokiaľ ide o právnu úpravu Spoločenstva Súdny dvor spresnil, že na jednej strane sa hmotnoprávne pravidlá Spoločenstva musia vykladať na účely zaručenia dodržiavania zásad právnej istoty a legitímnej dôvery, tak, že sa vzťahujú na postavenie nadobudnuté skôr, ako nadobudli účinnosť len vtedy, ak z ich ustanovení, účelu alebo štruktúry jasne vyplýva, že im musí byť takýto účinok priznaný, (
32
) a na druhej strane, že ak jednotlivec nemôže mať dôveru v to, že nebude dochádzať k zmenám právnej úpravy, zásada právnej istoty vyžaduje, aby zákonodarca prihliadal na osobitné postavenie hospodárskych subjektov a prípadne prispôsobil uplatňovanie nových právnych pravidiel. (
33
)
99.
V tejto súvislosti bol súd Spoločenstva vedený nielen k tomu, aby overil, či akty prijaté inštitúciami Spoločenstva zaručujú dodržiavanie práv nadobudnutých jednotlivcami v súlade s právnym systémom, ktorý sa uplatňoval predtým, než boli týmito aktmi zavedené nové ustanovenia, (
34
) ale aj k tomu, aby preskúmal, či členský štát v súlade s povinnosťou, ktorú ukladá smernica, prijal opatrenia nevyhnutné na zaručenie prechodnej ochrany práv nadobudnutých tretími osobami v oblasti reprodukcie a šírenia hudobných diel, ktorých využívanie patrilo do verejnoprávnej oblasti na základe vnútroštátnej právnej úpravy predchádzajúcej lehote prebratia smernice do vnútroštátneho práva, ale ktorých ochrana uplatnením smernice od nadobudnutia jej účinnosti pretrvala v dôsledku predĺženia doby ochrany autorského práva a príbuzných práv. (
35
)
100.
Z pohľadu práva Spoločenstva nenachádzam žiadnu námietku proti tomu, aby sa členský štát, ako je to v predmetnej veci, v rámci výkonu svojich zachovaných právomocí pokúsil prostredníctvom prijatia prechodných ustanovení obmedziť negatívne účinky, ktoré spôsobuje nadobudnutie účinnosti právnej úpravy zavádzajúcej konečný systém kvót pre výkon daného povolania pri súčasnom zachovaní postavenia, ktoré nadobudli niektorí podnikatelia pred nadobudnutím účinnosti tejto novej právnej úpravy, ktorá zodpovedá objektívnym podmienkam stanoveným predmetnými prechodnými ustanoveniami, a bez ktorých by sa tieto subjekty museli vzdať prevádzkovania svojich ambulancií v systéme zmluvnej starostlivosti na mieste, na ktorom sa usadili.
101.
Takisto je potrebné pripomenúť, že Komisia nepopiera, že prechodné ustanovenia SGB V sú primerané na účely zaručenia splnenia dvojitého cieľa opísaného v bode 95 vyššie. Komisia osobitne — a podľa môjho názoru správne — pripúšťa, že odkazom na konanie psychoterapeutov pred nadobudnutím účinnosti konečného systému kvót zavedeného zákonom zo 16. júna 1998, teda na účasť na psychoterapeutickej starostlivosti počas referenčného obdobia, bránia prechodné ustanovenia SGB V akýmkoľvek pokusom dotknutých osôb o rýchle dosiahnutie súladu tesne pred alebo dokonca v okamihu nadobudnutia účinnosti právnej úpravy, ktorou sa zavádza uvedený systém kvót, s podmienkami vzniku nároku na povolenie bez ohľadu na skutočné potreby starostlivosti. Takto, ako spresňuje Komisia, okruh oprávnených osôb je obmedzený na psychoterapeutov, ktorí úmyselne nedosiahli súlad s novou právnou úpravou, ale ktorí už vykonávali zmluvnú starostlivosť v minulosti, bez ohľadu na systém kvót vzťahujúci sa na ich povolanie, ktorý mal nadobudnúť účinnosť od 1. januára 1999.
102.
Naproti tomu spor v tejto veci sa týka primeranej alebo neprimeranej povahy prechodných ustanovení SGB V.
103.
Komisia sa domnieva, že priznanie účinku prechodných ustanovení SGB V na psychoterapeutov, ktorí počas referenčného obdobia poskytovali starostlivosť na náklady zdravotných poisťovní iných členských štátov, neohrozuje dvojitý cieľ, ktorý sleduje nemecký zákonodarca. V každom prípade Spolková republika Nemecko nijakým spôsobom nepreukázala, že dôsledok priznania uplatnenia sporných ustanovení na uvedených psychoterapeutov by bol takýto.
104.
Argumentáciu, z ktorej vychádza Komisia pri vyvodení tohto záveru, nepovažujem za presvedčivú.
105.
Určite nemôžem tvrdiť, že sa nestotožňujem s jej všeobecnou argumentáciou, podľa ktorej s ohľadom na už citovanú judikatúru Vlassopoulou o uznávaní diplomov a odbornej spôsobilosti, ako aj judikatúru týkajúcu sa výkladu článku 39 ES (
36
), výkon uvedenej profesijnej činnosti v danom období v inom členskom štáte, ktoré je porovnateľné s povolaním vykonávaným v tom istom čase v Nemecku, nemožno prehliadať, keďže vnútroštátna právna úprava, ktorej uplatnenie je sporné, stanovuje ako podmienku výkonu daného povolania predovšetkým predloženie dôkazu o vykonávaní tejto profesijnej činnosti v Nemecku.
106.
Skúmanie primeranosti predmetného vnútroštátneho opatrenia sa však musí vykonávať osobitne vo vzťahu ku konkrétnym cieľom, ktoré uvedené opatrenie sleduje. Toto skúmanie podľa môjho názoru nesie so sebou aj to, že prípadné alternatívne opatrenia menej obmedzujúce slobodu usadiť sa, navrhnuté Komisiou v rámci konania o nesplnení povinnosti, musia byť spôsobilé dosiahnuť úplne (
37
) alebo prinajmenšom rovnako účinným spôsobom (
38
) ciele, ktoré sleduje predmetné vnútroštátne opatrenie. Ak by to tak nebolo, úroveň ochrany, o ktorú sa žalovaný členský štát usiluje, by bola popretá.
107.
V prejednávanej veci je však zjavné, že argumentácia, ktorú rozvinula Komisia, necháva tento prístup bez povšimnutia vo viacerých ohľadoch.
108.
Predovšetkým treba mať na mysli to, že prechodné ustanovenia SGB V nijakým spôsobom nezakazujú psychoterapeutovi usadenému v Nemecku pred 31. decembrom 1998, ktorý počas referenčného obdobia poskytoval starostlivosť na náklady zdravotných poisťovní iných členských štátov, pokračovať vo výkone svojho povolania v prvom uvedenom členskom štáte, buď na pôvodne zvolenom mieste zriadenia svojej ambulancie, ale mimo systému zmluvnej starostlivosti, alebo na inom mieste v Nemecku, ktoré nie je predmetom systému kvót zavedeného od 1. januára 1999, na náklady nemeckých zdravotných poisťovní.
109.
Napokon, v rozpore s tým, čo subsidiárne uvádza Komisia, pri skúmaní primeranosti prechodných ustanovení SGB V nie je irelevantné, že ich pôsobnosť je obmedzená na to isté miesto výkonu činnosti, pre ktoré psychoterapeut žiada povolenie na poskytovanie zmluvnej starostlivosti, bez ohľadu na skutočné potreby starostlivosti od 1. januára 1999, teda na miesto, kde sa nachádza jeho ambulancia.
110.
S ohľadom na ciele, ktoré sledujú prechodné ustanovenia SGB V, ide totiž o to, aby bolo psychoterapeutom, ktorí sa usadili na mieste, kde boli skutočné potreby starostlivosti dosiahnuté alebo prekročené a kde by ich v dôsledku toho systém kvót zavedený od 1. januára 1999 nútil k presťahovaniu ich ambulancie alebo k zrieknutiu sa poskytovania zmluvnej starostlivosti, umožnené pokračovať vo výkone ich povolania zmluvným spôsobom na účely zachovania ich nadobudnutých práv.
111.
Ako však uvádza Spolková republika Nemecko, tieto práva môžu byť nadobudnuté, a teda hodné ochrany, len ak uvedení odborníci počas referenčného obdobia poskytovali psychoterapeutickú starostlivosť na tom istom mieste, pre ktoré žiadali povolenie pokračovať v poskytovaní zmluvnej starostlivosti od 1. januára 1999. Práve takýto výklad prechodných ustanovení SGB V vo svetle cieľov, ktoré sleduje nemecká právna úprava, potvrdil Bundessozialgericht vyššie uvedeným rozsudkom z 8. novembra 2000.
112.
Za týchto podmienok by sa psychoterapeutická starostlivosť počas referenčného obdobia poskytovaná či už v Nemecku alebo v iných členských štátoch na inom mieste ako na mieste, pre ktoré bolo od 1. januára 1999 požadované povolenie na poskytovanie zmluvnej starostlivosti, bez ohľadu na skutočné potreby starostlivosti, ukázala ako irelevantná.
113.
Najmä z tohto dôvodu nemožno na túto vec uplatňovať riešenie prijaté v rozsudku z 26. júna 2001, Komisia/Taliansko, v ktorom Súdny dvor určil, že žalovaný členský štát si tým, že nezaručil uznávanie nadobudnutých práv bývalým lektorom cudzích jazykov, ktorí sa stali spolupracovníkmi a jazykovými expertmi materinského jazyka, zatiaľ čo toto uznávanie bolo zaručené všetkým vnútroštátnym pracovníkom, nesplnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 48 Zmluvy. (
39
)
114.
Podľa môjho názoru nie je posúdenie vyjadrené v bode 112 vyššie vyvrátené okolnosťou, ktorú vo svojom vyjadrení k žalobe uviedla Komisia, že pred prijatím vyššie uvedeného rozsudku Bundessozialgericht niektoré povoľovacie komisie vyhoveli žiadostiam podaným psychoterapeutmi, ktorí počas referenčného obdobia neposkytovali starostlivosť na mieste, pre ktoré od 1. januára 1999 žiadali povolenie pokračovať vo výkone svojej profesijnej činnosti zmluvným spôsobom, napriek tomu, že na mieste, kde si zriadili svoje ambulancie, bol zavedený systém kvót.
115.
Bez ohľadu na správnosť tvrdení predložených Komisiou by sa totiž takáto argumentácia rovnala požiadavke, aby Spolková republika Nemecko uplatňovala na štátnych príslušníkov Spoločenstva individuálne rozhodnutia, ktorá sama považuje za protiprávne vzhľadom na účel sledovaný nemeckým zákonodarcom, potvrdený už citovaným rozsudkom, ktorého výklad tvorí ex tunc súčasť prechodných ustanovení SGB V.
116.
Okrem toho, ako správne poznamenáva Spolková republika Nemecko, prijať tvrdenie Komisie by viedlo k akceptovaniu toho, že posledná uvedená je oprávnená nahradiť ciele sledované vnútroštátnou právnou úpravou svojím vlastným širším cieľom, spočívajúcim v zachovaní práv nadobudnutých psychoterapeutmi počas referenčného obdobia na iných miestach, ako na miestach, na ktorých sa na týchto odborníkov môže vzťahovať výnimka zo systému kvót zavedeného od 1. januára 1999, teda na miestach, na ktorých sa nachádzajú ich ambulancie v Nemecku.
117.
Predovšetkým s ohľadom na právomoci priznané Komisii v rámci konania stanoveného v článku 226 ES o takomto nahradení určite nemožno hovoriť.
118.
Napokon, aj keď sa v súlade s návrhom Komisie prizná, že rozšírenie uplatnenia prechodných ustanovení SGB V na psychoterapeutov, ktorí počas referenčného obdobia poskytovali zmluvnú starostlivosť v iných členských štátoch, je relevantné a že predstavuje alternatívne opatrenie menej obmedzujúce slobodu usadiť sa, na úplné alebo prinajmenšom rovnako účinné dosiahnutie cieľa, ktorý sledujú uvedené ustanovenia, sa však zdá byť neprimerané.
119.
Takéto alternatívne opatrenie by malo za následok rozšírenie počtu psychoterapeutov, ktorí majú povolenie na poskytovanie zmluvnej starostlivosti na miestach, na ktorých sa nachádzajú ich ambulancie, odchylne od systému kvót zavedeného na týchto miestach od 1. januára 1999. Uvedené opatrenie by sa rovnalo nepriamemu spochybneniu systému kvót zavedeného od 1. januára 1999, aj keď sa predmet tejto žaloby netýka nezlučiteľnosti tohto systému so slobodou usadiť sa.
120.
Iste, možno „predpokladať“, ako navrhuje Komisia, že rozšírenie uplatnenia prechodných ustanovení SGB V na psychoterapeutov, ktorí poskytovali zmluvnú starostlivosť v iných členských štátoch, by „neohrozilo“ ciele, ktoré sledujú uvedené ustanovenia.
121.
Bez ohľadu na skutočnosť, či je v tomto kontexte jednoduchý predpoklad dostatočným dôkazom o skutočnom porušení ustanovení Spoločenstva, ktorého bremeno spočíva v rámci článku 226 ES na Komisii, (
40
) ohrozenie cieľov, ktoré sleduje nemecký zákonodarca, podľa môjho názoru nepredstavuje kritérium relevantné na účely skúmania primeranosti alternatívnych opatrení navrhnutých Komisiou vo vzťahu k uvedeným cieľom.
122.
Toto kritérium sa nezdá byť kritériom, ktoré potvrdil Súdny dvor pri skúmaní, aj v rámci prejudiciálneho konania, či rozšírenie procesného práva stanoveného právnou úpravou členského štátu v prospech určitých štátnych príslušníkov tohto štátu na štátnych príslušníkov iných členských štátov, ktorí vykonávajú svoje právo na voľný pohyb, ohrozuje cieľ, ktorý sleduje uvedená právna úprava. (
41
)
123.
V rámci žaloby o určenie nesplnenia povinnosti sa domnievam, že s ohľadom na judikatúru uvedenú v bode 106 vyššie musia byť alternatívne opatrenia, ktoré navrhuje Komisia, spôsobilé rovnako účinne dosiahnuť ciele všeobecného záujmu sledované vnútroštátnou právnou úpravou, ktorej nezlučiteľnosť s právom Spoločenstva sa namieta.
124.
Dobrovoľne uznávam, že práve tak ako navrhuje Komisia, prijatie jej argumentácie o rozšírení prechodných ustanovení SGB V, ktoré sa odchyľujú od systému kvót zavedeného od 1. januára 1999, na príslušníkov Spoločenstva by malo na tento systém obmedzené účinky.
125.
Táto okolnosť však vyplýva zo skutočnosti, že vytýkané nesplnenie povinnosti sa odohralo v minulosti, dôsledkom čoho by malo byť, ako v prvom rade navrhujem, rozhodnutie o neprípustnosti tejto žaloby.
126.
Ďalej dodávam, že ak Komisia začala konanie pred podaním žaloby v čase, keď prechodné ustanovenia SGB V boli stále účinné, je pravdepodobné, že rozšírenie uplatnenia uvedených ustanovení na príslušníkov Spoločenstva, ktorí počas referenčného obdobia poskytovali zmluvnú starostlivosť v iných členských štátoch, by viedlo, ako tvrdí nemecká vláda, k dôslednejšej, ba dokonca badateľnejšej zmene uvedeného systému kvót. V tomto ohľade je vhodné uviesť, že zatiaľ čo uvedené nesplnenie povinnosti už skončilo, konanie pred podaním žaloby a písomné vyjadrenia účastníkov k žalobe kladú dôraz na iné prípady psychoterapeutov, ktorí poskytovali zmluvnú starostlivosť v iných členských štátoch, na ktorých sa mohlo vzťahovať rozšírenie prechodných ustanovení SGB V.
127.
Okrem toho treba upozorniť na to, že Komisia vo svojej žalobe pripustila, že zavedenie ponuky psychoterapeutických služieb v súlade so skutočnými potrebami môže byť v blízkej budúcnosti korunované úspechom len vtedy, ak je počet potenciálnych žiadateľov, ktorým prechodné ustanovenia SGB V priznávajú privilegované postavenie, identifikovateľný. (
42
) Komisia však nevysvetlila, ako možno túto podmienku identifikácie počtu potenciálnych žiadateľov rovnako účinne splniť prijatím opatrenia, ktoré by od Spolkovej republiky Nemecko požadovalo, aby prihliadalo na rovnocenné alebo porovnateľné povolanie vykonávané štátnymi príslušníkmi Spoločenstva, ktorí sa usadili alebo sa chceli usadiť v Nemecku pred 31. decembrom 1998 a ktorí poskytovali zmluvnú starostlivosť počas referenčného obdobia na náklady zdravotných poisťovní iných členských štátov.
128.
S ohľadom na ciele, ktoré sledoval nemecký zákonodarca prijatím prechodných ustanovení SGB V, sa domnievam, že Komisia nepreukázala, že existuje alternatívne opatrenie menej obmedzujúce slobodu usadiť sa spôsobilé rovnako účinne dosiahnuť uvedené ciele.
129.
Za týchto podmienok sa domnievam, že aj keby bola žaloba vyhlásená za prípustnú, Komisia nepreukázala, že Spolková republika Nemecko si prijatím prechodných ustanovení SGB V nesplnila povinnosti, ktoré je vyplývajú z článku 43 ES.
130.
Preto subsidiárne navrhujem, aby bola žaloba zamietnutá ako nedôvodná.
VI — O trovách
131.
Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Podľa článku 69 ods. 5 tretieho pododseku uvedeného rokovacieho poriadku, ak žiaden z účastníkov nenavrhol, ako má Súdny dvor rozhodnúť o náhrade trov konania, každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania. Napriek tomu, že Komisia podľa môjho názoru nebude mať úspech vo svojich žalobných dôvodoch a vzhľadom na to, že Spolková republika Nemecko nenavrhla zaviazať Komisiu na náhradu trov konania, navrhujem, aby Súdny dvor určil, že každý z účastníkov znáša svoje vlastné trovy konania.
VII — Návrh
132.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto:
1.
Žaloba je neprípustná.
2.
Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	BGBl. I, 1998, s. 1311.
(
3
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky z 1. februára 2001, Komisia/Francúzsko, C-333/99, Zb. s. I-1025, bod 23; z 2. júna 2005, Komisia/Grécko, C-394/02, Zb. s. I-4713, body 14 a 15, a z 8. decembra 2005, Komisia /Luxembursko, C-33/04, Zb. s. I-10629, bod 65.
(
4
)	Rozsudok Komisia/Luxembursko, už citovaný, body 66 a 67 a citovaná judikatúra.
(
5
)	Pozri napríklad rozsudky z 11. marca 2004, De Lasteyrie Saillant, C-9/02, Zb. s. I-2409, bod 43, a zo 14. decembra 2006, Denkavit Internationaal a Denkavit France, C-170/05, Zb. s. I-11949, bod 50.
(
6
)	Pozri body 11 a 15 žaloby.
(
7
)	Pozri rozsudky Komisia/Francúzsko, už citovaný, bod 23; Komisia/Grécko, už citovaný, body 14 a 15, a Komisia/Luxembursko, už citovaný, bod 65.
(
8
)	Pozri najmä rozsudky z 31. marca 1992, Komisia/Taliansko, C-362/90, Zb. s. I-2353, bod 9, a z 27. októbra 2005, Komisia /Taliansko, C-525/03, Zb. s. I-9405, bod 13.
(
9
)	Pozri rozsudky z 31. marca 1992, Komisia/Taliansko, už citovaný, bod 10, a z 27. októbra 2005, Komisia/Taliansko, už citovaný, bod 14 a citovaná judikatúra.
(
10
)	Body 62 a 63 návrhov prednesených v prejednávanom prípade C-237/05.
(
11
)	V tomto zmysle pozri tiež bod 12 návrhov, ktoré 26. februára 1992 predniesol generálny advokát Lenz vo veci Komisia/Taliansko (rozsudok z 31. marca 1992, už citovaný).
(
12
)	Pozri rozsudok z 15. januára 2002, Komisia/Taliansko, C-439/99, Zb. s. I-305, body 15 až 17. V tomto prípade ide o čiastočnú neprípustnosť, keďže žaloba o nesplnenie povinnosti sa vzťahovala na dva regionálne zákony v oblasti veľtrhov, výstav a trhov.
(
13
)	Už citované návrhy, bod 63.
(
14
)	Už citovaný rozsudok.
(
15
)	Tamže, body 15 a 16.
(
16
)	Tamže, body 6, 11 a 16.
(
17
)	Ako vyplýva z bodu 26 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs v tejto veci, kúpna zmluva na dve helikoptéry bola uzavretá podľa spornej vyhlášky, ktorá bola v čase uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku práve vykonávaná.
(
18
)	Pozri bod 74 žaloby. Pozri tiež bod 48 žaloby, v ktorom Komisia zdôrazňuje, že každý príslušník Spoločenstva, „ktorý si od roku 1997 do konca roku 1998 zriadil alebo chcel zriadiť ambulanciu v Nemecku, čelil riziku, že od 1. januára 1999 bude nútený zatvoriť svoju ambulanciu na mieste, ktoré si zvolil na účely usadenia sa“.
(
19
)	Pozri v tejto súvislosti rozsudky z 15. októbra 1986, Komisia/Taliansko, 168/85, Zb. s. 2945, bod 13; zo 17. novembra 1992, Komisia/Írsko, C-235/91, Zb. s. I-5917, bod 9, a zo 7. marca 1996, Komisia/Francúzsko, C-334/94, Zb. s. I-1307, bod 30.
(
20
)	Pozri v tomto zmysle moje návrhy vo veci C-237/05, už citované, bod 66.
(
21
)	Pozri rozsudok z 31. marca 1992, Komisia /Taliansko, už citovaný, bod 12.
(
22
)	Tamže. Pozri tiež bod 9 návrhov, ktoré 17. novembra 1992 predniesol generálny advokát Tesauro vo veci Komisia/Dánsko (rozsudok z 22. júna 1993, C-243/89, Zb. s. I-3353).
(
23
)	Rozsudok zo 7. mája 1991, C-340/89, Zb. s. I-2357.
(
24
)	Návrhy prednesené vo veci, ktorá bola základom rozsudku zo 16. mája 2002, C-232/99, Zb. s. I-4235, body 40 až 42.
(
25
)	Ú. v. ES L 19, s. 16; Mim. vyd. 05/001, s. 337.
(
26
)	Ú. v. ES L 209, s. 25; Mim. vyd. 05/002, s. 47.
(
27
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. marca 2004, Komisia/Francúzsko, C-496/01, Zb. s. I-2351, bod 55 a citovanú judikatúru.
(
28
)	Ú. v. ES L 149, s. 2; Mim. vyd. 05/001, s. 35. V čase uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku bolo toto nariadenie naposledy zmenené a doplnené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1386/2001 z 5. júna 2001 (Ú. v. ES L 187, s. 1; Mim. vyd. 05/004, s. 129).
(
29
)	Rozsudky z 30. marca 1993, Konstantinidis, C-168/91, Zb. s. I-1191, bod 13, a zo 6. júna 1996, Komisia/Taliansko, C-101/94, Zb. s. I-2691, bod 13.
(
30
)	Pozri rozsudky Konstantinidis, už citovaný, bod 15; z 15. januára 2002, Komisia/Taliansko, už citovaný, bod 22, a z 11. júna 2002, Gräbner, C-294/00, Zb. s. I-6515, bod 38.
(
31
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky z 30. novembra 1995, Gebhard, C-55/94, Zb. s. I-4165, bod 37; zo 4. júla 2000, Haim, C-424/97, Zb. s. I-5123, bod 57; z 1. februára 2001, Mac Quen a i., C-108/96, Zb. s. I-837, bod 26, a Gräbner, už citovaný, bod 26.
(
32
)	Rozsudok z 10. februára 1982, Bout, 21/81, Zb. s. 381, bod 13.
(
33
)	Rozsudok z 7. júna 2005, VEMW a i., C-17/03, Zb. s. I-4983, bod 81.
(
34
)	Pozri v oblasti verejnej služby Spoločenstva rozsudok z 19. marca 1975, Gillet/Komisia, 28/74, Zb. s. 463, body 5 až 8, ako aj rozsudky Súdu prvého stupňa z 27. marca 1990, Chomel/Komisia, T-123/89, Zb. s. II-131, bod 34, a z 29. novembra 2006, Campoli/Komisia, T-135/05, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, body 78 až 82). Treba poznamenať, že tento posledný uvedený rozsudok je v súčasnosti predmetom odvolania pred Súdnym dvorom (vec C-71/07 P).
(
35
)	Rozsudok z 29. júna 1999, Butterfly Music, C-60/98, Zb. s. I-3939, body 23 až 28.
(
36
)	Pozri najmä rozsudky z 23. februára 1994, Scholz (C-419/92, Zb. s. I-505, bod 12), v súvislosti s odmietnutím započítať dobu, počas ktorej bol štátny príslušník Spoločenstva zamestnaný vo verejnej službe iného členského štátu, pri prijímaní zamestnancov na pracovné miesta, ktoré nepatria do pôsobnosti článku 48 ods. 4 Zmluvy ES (teraz článok 39 ods. 4 ES), a z 26. októbra 2006, Komisia/Taliansko (C-371/04, Zb. s. I-10257, body 16 a 22).
(
37
)	Pozri rozsudok z 21. októbra 2004, Komisia/Grécko, C-288/02, Zb. s. I-10071, bod 34.
(
38
)	Pozri rozsudok zo 14. júla 2005, Komisia/Nemecko, C-114/04, neuverejnený v Zbierke, bod 30.
(
39
)	C-212/99, Zb. s. I-4923, bod 36.
(
40
)	O dôkaznom bremene v konaní o nesplnenie povinnosti vrátane proporcionality predmetných vnútroštátnych opatrení pozri najmä rozsudky z 23. októbra 1997, Komisia/Francúzsko, C-159/94, Zb. s. I-5815, bod 102 a citovaná judikatúra, a z 21. októbra 2004, Komisia/Grécko, už citovaný, bod 35.
(
41
)	Rozsudok z 24. novembra 1998, Bickel a Franz, C-274/96, Zb. s. I-7637, bod 29.
(
42
)	Pozri bod 58 in fine.