62019CJ0649_RES
Vec C‑649/19
Trestné konanie
proti
IR
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Specializiran nakazatelen săd)
Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 28. januára 2021
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Justičná spolupráca v trestných veciach – Smernica 2012/13/EÚ – Články 4 až 7 – Poučenia o právach uvedené v prílohách I a II – Rámcové rozhodnutie 2002/584/SVV – Právo na informácie v trestnom konaní –Poučenie o právach pri zatknutí – Právo na informácie o obvinení – Právo na prístup k spisovému materiálu – Osoba zatknutá na základe európskeho zatykača vo vykonávajúcom členskom štáte“
Justičná spolupráca v trestných veciach – Právo na informácie v trestnom konaní – Smernica 2012/13 – Práva podozrivých alebo obvinených osôb, ktoré sú zatknuté alebo zadržané – Právo na vydanie písomného poučenia o právach pri jeho zatknutí – Právo na informácie o obvinení – Právo na prístup k spisovému materiálu – Osobná pôsobnosť týchto práv – Osoby zatknuté na účely výkonu európskeho zatykača – Vylúčenie
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2012/13, odôvodnenia 14, 27, 39, článok 1, článok 4 ods. 3, článok 5, článok 6 ods. 2 a článok 7 ods. 1, prílohy I a II; rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299)
(pozri body 48, 49, 53 – 58, 61, 62 a bod 1 výroku)
Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Obsah a forma európskeho zatykača – Rozsah informácií oznámených osobám zatknutým na účely výkonu európskeho zatykača – Porušenie práv na slobodu a na účinný prostriedok nápravy – Neexistencia
(Charta základných práv Európskej únie, článok 6 a článok 47; rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, článok 8 ods. 1 a príloha; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2012/13, články 4, 6 a 7 a príloha II)
(pozri body 73, 74, 76 – 81, bod 2 výroku)
Zhrnutie
Specializirana prokuratura (Špecializovaná prokuratúra, Bulharsko) začala trestné stíhanie proti IR, ktorý je obvinený z toho, že bol členom organizovanej zločineckej skupiny na páchanie daňových trestných činov. Počas prípravnej fázy trestného konania bol IR ako „obvinená osoba“ informovaný len o niektorých svojich právach. V čase začatia súdnej fázy trestného konania vo februári 2017 však IR nebolo možné nájsť. V apríli 2017 Specializiran nakazatelen săd (Špecializovaný trestný súd, Bulharsko) prijal voči nemu opatrenie predstavujúce vnútroštátny zatykač, ktorým nariadil jeho vyšetrovaciu väzbu. Keďže v máji 2017 sa IR stále nepodarilo nájsť, bol vydaný európsky zatykač (EZ). Vzhľadom na to, že Specializiran nakazatelen săd (Špecializovaný trestný súd) však mal pochybnosti o súlade tohto EZ s právom Únie, zrušil ho.
Tým, že sa tento súd rozhodol vydať nový EZ vo vzťahu k IR, chce získať spresnenia o informáciách, ktoré treba pripojiť k uvedenému zatykaču, s cieľom zaručiť dodržanie práv priznaných smernicou o práve na informácie v trestnom konaní (ďalej len „smernica 2012/13“) (
1
). Tento súd sa konkrétne pýta, či sa osoby zatknuté na účely výkonu EZ môžu dovolávať okrem práv, ktoré im boli výslovne priznané smernicou 2012/13, práv, ktoré majú „podozrivé alebo obvinené osoby, ktoré sú zatknuté alebo zadržané“ v zmysle tejto smernice. V prípade zápornej odpovede na túto otázku sa Specializiran nakazatelen săd (Špecializovaný trestný súd) pýta na platnosť rámcového rozhodnutia o EZ (
2
) z hľadiska práva na slobodu a práva na účinný prostriedok nápravy, ktoré sú zakotvené v článkoch 6 a 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“). Informácie oznámené osobám zatknutým na účely výkonu EZ na základe rámcového rozhodnutia o EZ sú totiž obmedzenejšie ako informácie oznámené podozrivým alebo obvineným osobám, ktoré sú zatknuté alebo zadržané podľa smernice 2012/13, takže sa pýta, či nie je pre tieto prvé uvedené osoby nemožné alebo nadmerne ťažké napadnúť zatykače, ktoré boli proti nim vydané.
Posúdenie Súdnym dvorom
V prvom rade Súdny dvor tvrdí, že práva podozrivých alebo obvinených osôb, ktoré sú zatknuté alebo zadržané, stanovené smernicou 2012/13, nie sú uplatniteľné na osoby zatknuté na účely vykonania EZ. Medzi tieto práva patrí najmä právo dostať písomné poučenie o svojich právach pri zatknutí, pričom toto poučenie musí obsahovať informácie o možnosti napadnutia zákonnosti zatknutia, dosiahnutia preskúmania zákonnosti zadržania alebo požiadania o predbežné prepustenie (
3
). Patrí sem aj právo na informácie o obvinení vznesené voči nim, (
4
) ako aj právo na prístup k spisovému materiálu, ktorý je potrebný pre napadnutie zákonnosti zatknutia alebo zadržania (
5
).
S cieľom dospieť k tomuto záveru a po konštatovaní, že analýza znenia ustanovení smernice 2012/13 upravujúcich tieto rôzne práva sama osebe neumožňuje určiť, či osoby zatknuté na účely výkonu EZ patria medzi podozrivé a obvinené osoby, ktoré sú zatknuté alebo zadržané v zmysle tejto smernice a na ktoré sa vzťahujú uvedené práva, Súdny dvor po prvé skúma kontext, do ktorého patria tieto ustanovenia. V tejto súvislosti uvádza, že smernica 2012/13 obsahuje iné ustanovenia, ktoré sa výslovne týkajú práv osôb zatknutých na účely výkonu EZ (
6
). Navyše odkazy v smernici 2012/13 na podozrivé alebo obvinené osoby, ktoré sú zatknuté alebo zadržané, by sa mali týkať každej situácie, keď sú tieto podozrivé alebo obvinené osoby pozbavené osobnej slobody v zmysle článku 5 ods. 1 písm. c) Európskeho dohovoru o ľudských právach, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len „EDĽP“) (
7
). Táto situácia sa pritom odlišuje od zákonného zatknutia alebo iného pozbavenia slobody osoby, proti ktorej sa vedie konanie o vypovedaní alebo vydaní, ktoré je tiež uvedené v EDĽP (
8
) a ktoré zodpovedá prípadu EZ. Podľa Súdneho dvora z toho vyplýva, že ustanovenia týkajúce sa podozrivých alebo obvinených osôb, ktoré sú zatknuté alebo zadržané, sa netýkajú osôb zatknutých na účely výkonu EZ.
Po druhé Súdny dvor sa domnieva, že tento výklad je potvrdený skutočnosťou, že smernica 2012/13 sleduje dvojaký účel (
9
). Na jednej strane totiž stanovuje minimálne normy, ktoré sa majú uplatňovať v oblasti informovania podozrivých alebo obvinených osôb, aby sa im umožnilo pripraviť si obhajobu a zaručil sa spravodlivý proces. Na druhej strane má za cieľ zachovať osobitosti konania týkajúceho sa EZ charakterizovaného úmyslom zjednodušenia a rýchlosti postupu odovzdávania osôb.
V druhom rade Súdny dvor potvrdzuje platnosť rámcového rozhodnutia o EZ vzhľadom na články 6 a 47 Charty, ktoré zakotvujú právo na slobodu a právo na účinný prostriedok nápravy.
V tejto súvislosti Súdny dvor na úvod pripomína, že vzhľadom na to, že vydanie EZ môže porušiť právo na slobodu dotknutej osoby, ochrana procesných a základných práv, ktoré musí mať táto osoba, znamená, že rozhodnutie, ktoré dodržiava požiadavky účinnej súdnej ochrany, musí byť prijaté buď pri prijímaní vnútroštátneho zatykača, alebo pri vydaní EZ.
Súdny dvor ďalej zdôrazňuje, že osoba, na ktorú sa vzťahuje EZ vydaný na účely trestného stíhania, nadobúda od okamihu svojho odovzdania postavenie „obvinenej osoby“ v zmysle smernice 2012/13. Od tohto okamihu požíva teda všetky práva spojené s týmto postavením, takže si môže pripraviť svoju obranu a mať zabezpečený spravodlivý proces.
Pokiaľ ide o obdobie predchádzajúce odovzdaniu osoby, Súdny dvor jednak uvádza, že rámcové rozhodnutie o EZ stanovuje, že EZ musí obsahovať informácie týkajúce sa charakteru a skutkovej podstaty trestného činu, ako aj opis okolností, za ktorých bol trestný čin spáchaný (
10
). Tieto informácie pritom v podstate zodpovedajú informáciám uvedeným v ustanoveniach smernice 2012/13 týkajúcich sa práva podozrivých alebo obvinených osôb na informácie o obvinení (
11
). Súdny dvor jednak pripomína, že právo na účinnú súdnu ochranu nevyžaduje, aby právo na opravný prostriedok proti rozhodnutiu o vydaní EZ mohlo byť vykonané pred odovzdaním dotknutej osoby. V dôsledku toho žiadne porušenie práva na účinnú súdnu ochranu nemôže vyplývať zo samotnej skutočnosti, že dotknutá osoba bola informovaná o opravných prostriedkoch dostupných v členskom štáte vydávajúcom zatykač a prístup k spisovému materiálu získala až po jej odovzdaní príslušným orgánom tohto členského štátu.
(
1
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2012/13/EÚ z 22. mája 2012 o práve na informácie v trestnom konaní (Ú. v. EÚ L 142, 2012, s. 1).
(
2
)	Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (Ú. v. ES L 190, 2002, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 34), zmenené rámcovým rozhodnutím Rady 2009/299/SVV z 26. februára 2009 (Ú. v. EÚ L 81, 2009, s. 24) (ďalej len „rámcové rozhodnutie o EZ“).
(
3
)	Pozri článok 4 smernice 2012/13, najmä jeho ods. 3.
(
4
)	Pozri článok 6 ods. 2 smernice 2012/13.
(
5
)	Pozri článok 7 ods. 1 smernice 2012/13.
(
6
)	Pozri článok 5 smernice 2012/13. Pozri aj prílohu II tejto smernice, ktorá stanovuje orientačný vzor písomného poučenia pre osoby zatknuté na základe EZ, odlišný od orientačného vzoru písomného poučenia, ktoré sa má poskytnúť podozrivým a obvineným osobám, ktoré sú zatknuté alebo zadržané, stanovený v prílohe I tejto smernice a uvedený v článku 4 smernice 2012/13.
(
7
)	Pozri odôvodnenie 21 smernice 2012/13.
(
8
)	Pozri článok 5 ods. 1 písm. f) EDĽP.
(
9
)	Pozri článok 1 smernice v spojení s jej odôvodneniami 14, 27 a 39.
(
10
)	Pozri článok 8 ods. 1 písm. d) a e) rámcového rozhodnutia o EZ.
(
11
)	Pozri článok 6 smernice 2012/13.