62024CJ0272
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
z 13. novembra 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 2 ZEÚ – Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ – Zásada nezávislosti sudcov – Smernica 2003/88/ES – Týždenný pracovný čas – Nadčasy odpracované sudcami – Vnútroštátna právna úprava stanovujúca náhradu vo forme času odpočinku s vylúčením finančnej náhrady – Primeraná odmena“
Vo veci C‑272/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací súd Bukurešť, Rumunsko) z 8. apríla 2024 a doručený Súdnemu dvoru 17. apríla 2024, ktorý súvisí s konaním:
HZ
proti
Tribunalul Galaţi,
SÚDNY DVOR (prvá komora),
v zložení: predseda prvej komory F. Biltgen, podpredseda Súdneho dvora T. von Danwitz, vykonávajúci funkciu sudcu prvej komory, sudcovia I. Ziemele (spravodajkyňa), A. Kumin a S. Gervasoni,
generálna advokátka: T. Ćapeta,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
rumunská vláda, v zastúpení: E. Gane, L. Ghiţă a L. Liţu, splnomocnené zástupkyne,
–
Európska komisia, v zastúpení: K. Herrmann, D. Recchia a E. A. Stamate, splnomocnené zástupkyne,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ v spojení s článkom 2 ZEÚ, bodmi 5 a 7 Charty základných sociálnych práv pracovníkov Spoločenstva, prijatej na zasadnutí Európskej rady v Štrasburgu 9. decembra 1989, ako aj článkami 3 a 5 až 7 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/88/ES zo 4. novembra 2003 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času (Ú. v. EÚ L 299, 2003, s. 9; Mim. vyd. 05/004, s. 381).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi HZ, sudcom na Tribunalul Galaţi (Vyšší súd Galați, Rumunsko), a týmto súdom vo veci vyplatenia finančnej náhrady za hodiny odpracované HZ v rámci dodatočných úloh, ktoré mu boli zverené od roku 2019.
Právny rámec
Právo Únie
Charta základných sociálnych práv pracovníkov Spoločenstva
3
Body 5 a 7 Charty základných sociálnych práv pracovníkov Spoločenstva stanovujú:
„5. Každé zamestnanie musí byť spravodlivo odmeňované.
V tomto smere je potrebné, aby podľa pravidiel platných v jednotlivých krajinách:
–
pracovníkom bola zabezpečená spravodlivá odmena, t. j. odmena dostatočná na to, aby mali dôstojnú životnú úroveň;
–
pracovníci zamestnaní v režime odlišnom od pracovnej zmluvy na plný úväzok a na dobu neurčitú mali nárok na spravodlivú referenčnú mzdu;
–
mzdy môžu byť predmetom zrážky, exekúcie alebo postúpenia len v súlade s vnútroštátnymi ustanoveniami; tieto ustanovenia by mali stanoviť opatrenia, ktoré pracovníkovi zabezpečia zachovanie prostriedkov potrebných na jeho živobytie a živobytie jeho rodiny.
…
7. Vytvorenie vnútorného trhu musí viesť k zlepšeniu životných a pracovných podmienok pracovníkov v Európskom spoločenstve. Tento proces sa uskutoční prostredníctvom prispôsobovania týchto podmienok dosiahnutému pokroku, najmä pokiaľ ide o dĺžku a organizáciu pracovného času a formy zamestnania odlišné od pracovného pomeru na dobu neurčitú, ako sú pracovné pomery na dobu určitú, práca na čiastočný úväzok, dočasné zamestnávanie a sezónna práca. Toto zlepšenie musí v prípade potreby viesť k rozvoju niektorých aspektov pracovnoprávnej regulácie, ako sú postupy pri hromadnom prepúšťaní alebo postupy týkajúce sa konkurzov [neoficiálny preklad].“
– Smernica 2003/88
4
Podľa článku 3 smernice 2003/88 s názvom „Denný odpočinok“:
„Členské štáty prijmú opatrenia nevyhnutné na zabezpečenie toho, aby každý pracovník mal nárok na minimálny denný odpočinok trvajúci 11 po sebe nasledujúcich hodín v priebehu 24 hodín.“
5
Článok 5 tejto smernice s názvom „Týždenný čas odpočinku“ stanovuje:
„Členské štáty prijmú nevyhnutné opatrenia na zabezpečenie toho, aby za každé obdobie siedmich dní mal pracovník nárok na minimálny neprerušovaný odpočinok v trvaní aspoň 24 hodín plus jedenásťhodinový denný odpočinok uvedený v článku 3.
V prípade, že je to zdôvodnené objektívnymi, technickými alebo organizačnými podmienkami, môže sa uplatňovať minimálny čas odpočinku 24 hodín.“
6
Článok 6 uvedenej smernice, nazvaný „Maximálny týždenný pracovný čas“, znie:
„Členské štáty prijmú opatrenia nevyhnutné na zabezpečenie toho, že v súlade s potrebou chrániť bezpečnosť a zdravie pracovníkov:
a)
týždenný pracovný čas bude obmedzený zákonmi, inými právnymi predpismi alebo správnymi opatreniami alebo kolektívnymi zmluvami alebo dohodami medzi sociálnymi partnermi;
b)
priemerný pracovný čas pre každé obdobie siedmich dní vrátane nadčasov neprekročí 48 hodín.“
7
Článok 7 tej istej smernice, nazvaný „Ročná dovolenka [Dovolenka za kalendárny rok – neoficiálny preklad]“, stanovuje:
„1.   Členské štáty prijmú nevyhnutné opatrenia zabezpečujúce, že každý pracovník bude mať nárok na platenú ročnú dovolenku [dovolenku za kalendárny rok – neoficiálny preklad] v trvaní najmenej štyroch týždňov v súlade s podmienkami pre vznik nároku a pre poskytnutia takej dovolenky, ustanovenými vnútroštátnymi právnymi predpismi a/alebo praxou.
2.   Namiesto minimálnej doby ročnej platenej dovolenky [platenej dovolenky za kalendárny rok – neoficiálny preklad] nemôže byť vyplatená peňažná náhrada, s výnimkou prípadov skončenia pracovného pomeru.“
Rumunské právo
8
Článok 21 ods. 1 Legea‑cadru nr. 153/2017 privind salarizarea personalului plătit din fonduri publice (rámcový zákon č. 153/2017 o odmeňovaní zamestnancov z verejných zdrojov) z 28. júna 2017 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 492 z 27. júna 2017) (ďalej len „rámcový zákon č. 153/2017“) stanovuje, že práca nadčas odpracovaná nad rámec bežného pracovného času sa musí kompenzovať do 60 kalendárnych dní od ich odpracovania prostredníctvom plateného voľna. Za predpokladu, že kompenzácia vo forme plateného voľna nie je v lehote stanovenej v tomto odseku 1 možná, článok 21 ods. 2 rámcového zákona č. 153/2017 spresňuje, že nadčasy odpracované nad rámec bežného pracovného času musia byť vyplatené v priebehu nasledujúceho mesiaca spolu s príplatkom vo výške 75 % základného platu, funkčného príplatku alebo funkčného platu a odmeny za zamestnanie, zodpovedajúcich odpracovaným nadčasom.
9
Vzhľadom na nutnosť dodržať cieľ deficitu nižšieho ako 3 % hrubého domáceho produktu (HDP) stanovený v Zmluve o fungovaní EÚ a na prijatie odporúčaní Rady Európskej únie na účely odstránenia nadmerného deficitu verejných financií v Rumunsku, a to najmä odporúčania Rady z 3. apríla 2020 s cieľom odstrániť nadmerný deficit verejných financií v Rumunsku (2020/C 116/01) (Ú. v. EÚ C 116, 2020, s. 1), rumunská vláda prijala viacero po sebe nasledujúcich mimoriadnych nariadení, ktorými sa odchyľuje od ustanovení článku 21 rámcového zákona č. 153/2017 a ktoré stanovujú, že nadčasy odpracované zamestnancami rozpočtového sektora zastávajúcimi výkonné alebo riadiace funkcie nad rámec bežného pracovného času, ako aj prácu vykonávanú počas dní odpočinku v týždni, sviatkov a iných dní pracovného pokoja možno kompenzovať len voľnom s vylúčením akejkoľvek finančnej náhrady.
10
Toto opatrenie bolo pôvodne zavedené na obdobie rokov 2019 až 2021 do článku 35 ods. 1 Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 114/2018 privind instituirea unor măsuri în domeniul investițiilor publice și a unor măsuri fiscal‑bugetare, modificarea și completarea unor acte normative și prorogarea unor termen (mimoriadne nariadenie vlády č. 114/2018 o zavedení opatrení v oblasti verejných investícií a rozpočtových opatrení, o zmene a doplnení normatívnych aktov a predĺžení lehôt) z 28. decembra 2018 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 1116 z 29. decembra 2018) (ďalej len „OUG č. 114/2018“). Jeho platnosť bola predĺžená na rok 2022 článkom II ods. 1 Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 130/2021 privind instituirea unor măsuri în domeniul investițiilor publice și a unor măsuri fiscal‑bugetare, modificarea și completarea unor acte normative și prorogarea unor termene (mimoriadne nariadenie vlády č. 130/2021 o zavedení opatrení v oblasti verejných investícií a rozpočtových opatrení, o zmene a doplnení normatívnych aktov a predĺžení lehôt) zo 17. decembra 2021 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 1202 z 18. decembra 2021) (ďalej len „OUG č. 130/2021“). Uvedené opatrenie bolo zachované na rok 2023 v článku II ods. 1 Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 168/2022 privind unele măsuri fiscal‑bugetare, prorogarea unor termene, precum și pentru modificarea și completarea unor acte normative (mimoriadne nariadenie vlády č. 168/2022 o niektorých daňových a rozpočtových opatreniach, predĺžení niektorých lehôt, ako aj o zmene a doplnení normatívnych aktov) z 8. decembra 2022 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 1186 z 9. decembra 2022) (ďalej len „OUG č. 168/2022“).
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
11
HZ vykonáva funkciu sudcu na Tribunalul Galați (Vyšší súd Galați) od 1. apríla 2017. Tento súd je od roku 2019 personálne poddimenzovaný v dôsledku neobsadenia niektorých sudcovských miest.
12
V období od 6. mája 2019 do 15. marca 2020 HZ pracoval v oddelení správnych a daňových sporov uvedeného súdu a v období od 16. marca 2020 do 1. septembra 2021 bol pridelený do prvého občianskoprávneho oddelenia tohto súdu. Podľa žalobcu vo veci samej bola situácia v súvislosti s pridelenými a obsadenými pracovnými miestami v oddelení správnych a daňových sporov nasledovná. Počas obdobia od roku 2019 do roku 2021 bolo pridelených deväť pracovných miest, z toho sedem pracovných miest bolo obsadených a dve ostali neobsadené. V roku 2022 bolo pridelených deväť pracovných miest, z toho päť pracovných miest bolo obsadených a štyri miesta ostali neobsadené, a v období od 16. marca 2020 do 1. septembra 2021, zatiaľ čo v pláne pracovných miest prvého občianskoprávneho oddelenia sa počítalo so 14 miestami sudcov, bolo obsadených len dvanásť miest, z toho dve sudcami na rodičovskej dovolenke.
13
HZ sa domnieva, že od roku 2019 vykonával nielen úlohy spojené s jeho vlastným pracovným miestom, ale čiastočne aj úlohy zodpovedajúce neobsadeným pracovným miestam, ktoré boli rozdelené medzi sudcov, ktorí skutočne pôsobili na tomto súde. Keďže HZ sa domnieval, že v dôsledku toho odpracoval nadčasy, požiadal o náhradu za tieto hodiny vo forme časti čistých miezd a príplatkov spojených s neobsadenými pracovnými miestami, ktoré boli vydelené počtom sudcov, ktorí skutočne vykonávali svoju činnosť, za obdobie od roku 2019 do roku 2021, ako aj za nasledujúce roky, a to až do obsadenia týchto neobsadených pracovných miest.
14
Rozsudkom z 11. januára 2023 Tribunalul Bucureşti (Vyšší súd Bukurešť, Rumunsko) zamietol žalobu HZ na zaplatenie tejto odmeny ako nedôvodnú najmä z dôvodu, že podľa článku 35 ods. 1 OUG č. 114/2018, článku II ods. 1 OUG č. 130/2021 a článku II ods. 1 OUG č. 168/2022 nadčasy odpracované nad rámec bežného pracovného času zamestnancami verejného sektora, ktorí zastávajú riadiace alebo vedúce funkcie, ako aj nadčasy odpracované počas dní týždenného odpočinku, sviatkov a iných dní, počas ktorých sa podľa platných predpisov nevykonáva žiadna pracovná činnosť počas bežného pracovného času, možno kompenzovať len zodpovedajúcim voľnom.
15
HZ podal proti tomuto rozsudku odvolanie na Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací súd Bukurešť, Rumunsko), ktorý je vnútroštátnym súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, pričom najmä tvrdil, že možnosť kompenzovať takto odpracované nadčasy časom voľna je len teoretická vzhľadom na jeho skutočnú pracovnú záťaž.
16
Vnútroštátny súd uvádza, že Curtea Constituțională (Ústavný súd, Rumunsko) rozhodol, že finančná stabilita sudcov je jednou zo záruk nezávislosti súdnictva, pričom uvádza, že odchylne od režimu stanoveného v článku 21 rámcového zákona č. 153/2017, OUG č. 114/2018, 130/2021 a 168/2022 stanovujú, že v rokoch 2019 až 2023 sa náhrada za nadčasy odpracované sudcami môže poskytovať len poskytnutím voľna.
17
Po prvé tento súd zdôrazňuje, že právna úprava v oblasti nadčasov uplatniteľná na všetkých zamestnancov platených z verejných zdrojov neruší právo na náhradu, ale obmedzuje formu náhrady len na poskytnutie voľna.
18
Podľa žalobcu vo veci samej však situácia chronického nedostatku personálu na súde vedie k zvýšeniu počtu úloh, ktoré má vykonať každý zo sudcov pôsobiacich na tomto súde, ako aj k zvýšeniu rizika pochybenia a vzniku disciplinárnej zodpovednosti sudcov. Okrem toho v takejto situácii by poskytnutie náhradného voľna mohlo byť čisto teoretické, takže by sa mohlo zdať, že odmena poskytovaná sudcom nezodpovedá povinnostiam, ktoré vyplývajú z ich funkcie.
19
Po druhé sa tento súd domnieva, že kvalifikácia práce nadčas sa musí posudzovať v závislosti od skutočného objemu práce v danom okamihu, a nielen v závislosti od miery obsadenia pracovných miest.
20
V každom prípade uvedený súd na jednej strane spresňuje, že zamestnávateľ žalobcu vo veci samej mu nikdy neodmietol žiadosť o dovolenku alebo dni náhradného voľna za odpracované nadčasy a že HZ nepodal žiadosť v tomto zmysle za obdobie, o ktoré ide vo veci samej.
21
Za týchto okolností Curtea de Apel București (Odvolací súd Bukurešť) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 19 ods. 1 druhý pododsek [ZEÚ] v spojení s článkom 2 [ZEÚ], bodmi 5 a 7 Charty základných sociálnych práv pracovníkov Spoločenstva, ako aj s článkami 3 a 5 až 7 smernice [2003/88/ES] vykladať za okolností, o aké ide vo veci samej, v tom zmysle, že zásada nezávislosti sudcov bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá zakazuje preplácanie nadčasov odpracovaných sudcom z dôvodu nedostatku personálu v rámci súdu, kde vykonáva svoju činnosť, v situácii, keď by náhrada len v podobe voľna zodpovedajúceho nadčasom odpracovaným nad rámec bežného pracovného času a počas dní odpočinku v týždni a sviatkov, ak by sa uplatnila, mala negatívny vplyv na dovolenku za kalendárny rok stanovenú zákonom?“
O prejudiciálnej otázke
22
Na úvod z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že HZ navrhuje, aby mu bola vyplatená časť čistých miezd a príplatkov spojených s pracovnými miestami sudcov, ktoré neboli na súde, na ktorom pôsobí, obsadené od roku 2019 do roku 2022, ako aj za nasledujúce roky, a to až do skutočného obsadenia týchto pracovných miest, ako odmena za pracovný čas, ktorý odpracoval pri plnení úloh, ktoré by prináležali sudcom, ktorých miesta zostali počas tohto obdobia a aj po ňom neobsadené.
23
Vnútroštátny súd na jednej strane spresňuje, že HZ si neuplatnil u svojho zamestnávateľa podľa OUG č. 114/2018, 130/2021 a 168/2022 právo na poskytnutie voľna za prácu nadčas, ktorú odpracoval počas obdobia, o ktoré ide vo veci samej. V tejto súvislosti nič v spise nenaznačuje, že by ho jeho zamestnávateľ odrádzal, alebo dokonca mu bránil vo výkone tohto práva. Na druhej strane tento súd poznamenáva, že tieto nadčasy neboli evidované ani zamestnávateľom, ani samotným žalobcom vo veci samej, keďže žalobca vo veci samej odvodil dodatočnú pracovnú záťaž, ktorá na neho pripadala, na základe počtu neobsadených miest sudcov na súde, na ktorom pôsobí, za každý rok uvedený v jeho žiadosti.
24
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že osobitná povaha funkcií sudcu, ktoré sú úzko spojené s jeho statusom, môže znemožniť presné evidovanie ich pracovného času z hľadiska bežného pracovného času a nadčasov. Súdna činnosť má teda znaky, ktoré môžu sťažiť alebo znemožniť určenie dĺžky tohto pracovného času spôsobom, ktorý sa uplatňuje v iných povolaniach. Súdne prerokovanie vecí totiž môže podliehať záväzným zákonným lehotám, môže zahŕňať mimoriadne konania, najmä konania o nariadení predbežného opatrenia, a musí vo všeobecnosti spĺňať požiadavku vydať rozsudok v primeranej lehote, čo sú všetko okolnosti, ktoré si pravidelne vyžadujú plnenie úloh mimo bežného pracovného času. Rovnako prítomnosť na pojednávaniach nemôže byť obmedzená presným časovým rozvrhom, nad ktorým má sudca alebo súd, ku ktorému patrí, úplnú kontrolu.
25
V každom prípade, ako zdôrazňuje vnútroštátny súd, potreba vykonávať dodatočnú prácu by sa mala preskúmať v závislosti od skutočného objemu práce sudcu v danom okamihu a nemožno ju predpokladať alebo odhadnúť len na základe miery obsadenia pracovných miest súdu, na ktorý je tento sudca pridelený. Okrem toho podľa rumunskej vlády pracovné zaťaženie sudcov kvantifikuje Consiliul Superior al Magistraturii (Najvyššia súdna rada, Rumunsko), ktorá zabezpečuje rovnomerné rozdelenie úloh medzi súdmi a určuje počet sudcov, ktorí im majú byť pridelení v závislosti od týchto úloh.
26
Ako však predkladajúci vnútroštátny súd sám uvádza, HZ podal na vnútroštátny súd žiadosť o finančnú náhradu za prácu nadčas, ktorú údajne odpracoval počas obdobia uvedeného v jeho žiadosti, nie na základe všeobecného režimu týkajúceho sa práce nadčas stanoveného v článku 21 ods. 1 až 6 rámcového zákona č. 153/2017 uplatniteľného pred zavedením výnimiek stanovených v OUG č. 114/2018, 130/2021 a 168/2022, ale na základe stanovenia výšky jeho nárokov v závislosti od čistých miezd a príplatkov pripadajúcich na miesta sudcov, ktoré neboli na súde, na ktorom pôsobí, odsadené, vydelených počtom skutočne obsadených miest sudcov.
27
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že pojem „odmeňovanie“ v zmysle tohto ustanovenia, sa má vykladať extenzívne a zahŕňa najmä všetky dávky v hotovosti alebo v naturáliách, súčasné alebo budúce, pokiaľ sú zamestnávateľom vyplácané, hoci aj nepriamo, pracovníkovi z dôvodu jeho zamestnania, a to buď na základe pracovnej zmluvy, právnych predpisov alebo dobrovoľne (rozsudok z 22. februára 2024, Randstad Empleo a i., C‑649/22, EU:C:2024:156, bod 44, ako aj citovaná judikatúra).
28
Treba konštatovať, že tým, že HZ žiada o odmenu za prácu nadčas vypočítanú na základe čistých miezd a príplatkov spojených s pracovnými miestami, ktoré nie sú obsadené na súde, na ktorom pôsobí, pričom neuplatnil nárok na voľno zodpovedajúce týmto nadčasom ani nárok na finančnú náhradu stanovenú všeobecným systémom stanoveným v článku 21 ods. 1 až 6 rámcového zákona č. 153/2017, sa zdá, že svojou žalobou podanou na vnútroštátny súd spochybňuje odmenu, ktorá mu prináleží ako sudcovi súdu v situácii nedostatočného počtu zamestnancov, a nie povahu náhrady, ktorá mu prináleží za výkon práce nadčas.
29
V tejto súvislosti sa vnútroštátny súd pýta, či je sporná vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, zlučiteľná s nezávislosťou súdnictva zaručenou článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ v spojení s článkom 2 ZEÚ, bodmi 5 a 7 Charty základných sociálnych práv pracovníkov Spoločenstva, ako aj článkami 3 a 5 až 7 smernice 2003/88.
30
Pokiaľ ide o normy, o ktorých výklad vnútroštátny súd žiada Súdny dvor, treba na jednej strane uviesť, že vnútroštátny súd nespresňuje, v akom rozsahu je bod 7 Charty základných sociálnych práv pracovníkov Spoločenstva, podľa ktorého zlepšenie životných a pracovných podmienok pracovníkov Európskej únie by malo viesť k rozvoju niektorých aspektov pracovnoprávnej regulácie, relevantný pre odpoveď na túto otázku.
31
Na druhej strane, pokiaľ ide o smernicu 2003/88, treba pripomenúť, že s výnimkou prípadu platenej dovolenky za kalendárny rok sa v zásade neuplatňuje na odmeňovanie pracovníkov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. júla 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 96 a citovanú judikatúru).
32
Je pravda, že vnútroštátny súd sa zrejme domnieva, že náhrada v podobe voľna zodpovedajúca nadčasom odpracovaným nad rámec bežného pracovného času, ako aj počas dní odpočinku v týždni a sviatkov by mohla, ak by sa mohla uplatniť, porušovať právo na zákonnú dovolenku za kalendárny rok.
33
V spise, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, však nič nenaznačuje, prečo by vnútroštátna právna úprava stanovujúca túto náhradu mohla toto právo porušovať. Za týchto okolností sa nemožno domnievať, že položená otázka si vyžaduje preskúmanie z hľadiska ustanovení smernice 2003/88.
34
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba konštatovať, že vnútroštátny súd sa svojou prejudiciálnou otázkou v podstate pýta, či sa má článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ v spojení s článkom 2 ZEÚ a bodom 5 Charty základných sociálnych práv pracovníkov Spoločenstva vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá tým, že stanovuje len poskytnutie náhradného voľna za pracovný čas, ktorý sudca odpracuje v súvislosti s plnením úloh, ktoré pripadajú na neobsadené pracovné miesto na súde, na ktorom pôsobí, okrem úloh spojených s jeho vlastným pracovným miestom, vylučuje akúkoľvek finančnú náhradu za prácu vykonanú v súvislosti s plnením týchto dodatočných úloh.
35
Na úvod treba pripomenúť, že článok 19 ZEÚ, ktorý vyjadruje hodnotu právneho štátu uvedenú v článku 2 ZEÚ, zveruje vnútroštátnym súdom a Súdnemu dvoru úlohu zaručiť plné uplatňovanie práva Únie vo všetkých členských štátoch, ako aj súdnu ochranu, ktorá jednotlivcom z tohto práva vyplýva. Na tento účel je prvoradé zachovanie nezávislosti týchto orgánov (rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 47, ako aj citovaná judikatúra).
36
Požiadavka nezávislosti súdov, ktorá je neoddeliteľne spojená s poslaním súdnictva, vychádza z podstaty práva na účinnú súdnu ochranu a základného práva na spravodlivý proces, ktoré má zásadný význam ako záruka ochrany všetkých práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Únie, a zachovania hodnôt uvedených v článku 2 ZEÚ, najmä hodnoty právneho štátu, ktoré sú spoločné pre členské štáty a ktoré definujú samotnú identitu Únie ako spoločného právneho poriadku (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 48, ako aj citovanú judikatúru).
37
Pojem nezávislosť súdov najmä predpokladá, že dotknutý orgán vykonáva svoje súdne úlohy samostatne, nikomu hierarchicky nepodlieha alebo nie je podriadený a od nikoho neprijíma príkazy alebo inštrukcie, čím je chránený pred vonkajšími zásahmi alebo tlakmi, ktoré by mohli ohroziť nezávislosť rozhodovania jeho členov a ovplyvniť ich rozhodnutia. Rovnako ako neodvolateľnosť členov príslušného orgánu aj finančné ohodnotenie týchto členov platom vo výške zodpovedajúcej významu nimi vykonávanej funkcie predstavuje záruku, ktorá je inherentnou súčasťou nezávislosti sudcov (rozsudky z 27. februára 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117, body 44 a 45; zo 7. februára 2019, Escribano Vindel, C‑49/18, EU:C:2019:106, bod 66, ako aj z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 49).
38
Je pravda, že členské štáty disponujú širokou mierou voľnej úvahy pri stanovovaní verejných výdavkov, predovšetkým pri určovaní metódy výpočtu týchto výdavkov a najmä odmeňovania sudcov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 51).
39
Vnútroštátne pravidlá týkajúce sa odmeňovania sudcov však nesmú u osôb podliehajúcich súdnej právomoci vyvolávať oprávnené pochybnosti, pokiaľ ide o neovplyvniteľnosť dotknutých sudcov vonkajšími činiteľmi a ich neutralitu vo vzťahu k jednotlivým záujmom, o ktorých rozhodujú (rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 52, ako aj citovaná judikatúra).
40
Predovšetkým, ako je uvedené v bode 37 tohto rozsudku, poberanie odmeny sudcami, ktorej výška je primeraná významu funkcií, ktoré vykonávajú, predstavuje inherentnú záruku ich nezávislosti.
41
V tomto ohľade okrem spravodlivej povahy odmeny v zmysle bodu 5 Charty základných sociálnych práv pracovníkov Spoločenstva, ktorú by mali sudcovia dostávať, musí byť jej výška vzhľadom na sociálno‑ekonomický kontext dotknutého členského štátu dostatočne vysoká na to, aby im bola priznaná určitá hospodárska nezávislosť, ktorá ich môže chrániť pred rizikom, že prípadné vonkajšie zásahy alebo tlaky by mohli narušiť neutralitu rozhodnutí, ktoré majú prijať. Výška tejto odmeny tak musí byť taká, aby chránila sudcov pred rizikom korupcie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 58, ako aj citovanú judikatúru).
42
Odmeňovanie sudcov sa tak môže líšiť v závislosti od počtu odpracovaných rokov a povahy funkcií, ktoré sú im zverené, ale vždy musí byť primerané významu funkcií, ktoré vykonávajú v právnom štáte (rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 60).
43
Posúdenie primeranosti odmeňovania sudcov predpokladá, že okrem bežného základného platu sa zohľadnia aj rôzne príplatky a príspevky, ktoré poberajú, najmä za odpracované roky alebo za povinnosti, ktoré sú im zverené, ale aj prípadné oslobodenie od príspevkov na sociálne zabezpečenie (rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 61).
44
Okrem toho primeranosť odmeňovania sudcov sa musí posúdiť s ohľadom na hospodársku, sociálnu a finančnú situáciu dotknutého členského štátu. V tomto ohľade je teda vhodné porovnať priemernú odmenu sudcov s priemernou mzdou v uvedenom štáte (rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 62).
45
Okrem toho s cieľom zabezpečiť nezávislosť sudcov a v širšom zmysle kvalitu súdnictva v právnom štáte by sa v politikách v oblasti justície mali zohľadňovať aj mzdy iných právnických profesií, aby sa povolanie sudcu stalo atraktívnym pre vysokokvalifikovaných právnikov. Nemožno však z toho vyvodiť, že zásada nezávislosti sudcov bráni tomu, aby bola odmena sudcov stanovená na nižšej úrovni, než je priemerná odmena iných právnikov, najmä tých, ktorí vykonávajú slobodné povolanie, akými sú advokáti, keďže títo sa zjavne nachádzajú v odlišnej situácii ako sudcovia (rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 63).
46
V každom prípade v súlade so zásadou deľby moci, ktorou sa vyznačuje fungovanie právneho štátu, by spôsoby určovania odmien sudcov nemali vyvolávať pochybnosti o nezávislosti súdov od zákonodarnej a výkonnej moci (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 50).
47
Napokon spôsoby určenia odmeny sudcov musia podliehať účinnému súdnemu preskúmaniu v súlade s procesnými pravidlami stanovenými právom dotknutého členského štátu (rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 64).
48
Pokiaľ ide o prijatie legislatívneho opatrenia, ktoré odchylne od vnútroštátnej právnej úpravy a v situácii nedostatočného počtu zamestnancov stanovuje, že dodatočné pracovné zaťaženie sudcu súvisiace s plnením úloh spojených s voľným pracovným miestom sudcu na súde nie je kompenzované peňažnou odmenou, ale poskytnutím náhradného voľna, takéto derogačné opatrenie musí spĺňať určité požiadavky, aby bolo v súlade so zásadou nezávislosti sudcov.
49
Po prvé derogačné opatrenie, ako je opatrenie uvedené v predchádzajúcom bode, musí byť, podobne ako všeobecné pravidlá týkajúce sa určenia odmeňovania sudcov, od ktorých sa odchyľuje, stanovené zákonom. Okrem toho podmienky odmeňovania sudcov stanovené v tomto derogačnom opatrení musia byť objektívne, predvídateľné a transparentné (rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 66).
50
Po druhé uvedené derogačné opatrenie musí byť odôvodnené cieľom všeobecného záujmu, akým je požiadavka odstránenia nadmerného deficitu verejných financií v zmysle článku 126 ods. 1 ZFEÚ (rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 67, ako aj citovaná judikatúra).
51
Rozpočtové dôvody, ktoré odôvodnili prijatie opatrenia odchyľujúceho sa od všeobecných právnych predpisov v oblasti odmeňovania sudcov, musia byť jasne stanovené. Okrem toho s výnimkou riadne odôvodnených výnimočných okolností by sa tieto opatrenia nemali osobitne zameriavať len na členov vnútroštátnych súdov a mali by byť súčasťou všeobecnejšieho rámca, ktorého cieľom je zabezpečiť, aby sa na vynakladanom rozpočtovom úsilí podieľal väčší počet osôb pôsobiacich vo vnútroštátnej verejnej službe (pozri v tomto zmysle rozsudky z 27. februára 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117, bod 49; zo 7. februára 2019, Escribano Vindel, C‑49/18, EU:C:2019:106, bod 67, ako aj z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 69).
52
Ak teda členský štát prijme opatrenia na obmedzenie rozpočtu, ktoré sa týkajú jeho úradníkov a zamestnancov verejnej správy, môže v spoločnosti vyznačujúcej sa solidaritou, ako to zdôrazňuje článok 2 ZEÚ, rozhodnúť o uplatnení týchto opatrení aj na vnútroštátnych sudcov (rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 71).
53
Po tretie v súlade so zásadou proporcionality, ktorá predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie, musí byť také derogačné opatrenie, ako je opatrenie uvedené v bode 48 tohto rozsudku, spôsobilé zaručiť dosiahnutie sledovaného cieľa všeobecného záujmu, musí sa obmedziť na to, čo je striktne nevyhnutné na dosiahnutie tohto cieľa, a nesmie byť neprimerané uvedenému cieľu, čo znamená zvážiť význam tohto cieľa a závažnosť zásahu do zásady nezávislosti sudcov (rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 72).
54
Z tohto dôvodu toto opatrenie, hoci sa zdá vhodné na uskutočnenie cieľa všeobecného záujmu uvedeného v bode 50 tohto rozsudku, musí zostať výnimočné a dočasné, keďže sa nesmie uplatňovať nad rámec doby nevyhnutnej na dosiahnutie sledovaného legitímneho cieľa, akým je odstránenie nadmerného deficitu verejných financií (rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 73).
55
Okrem toho vplyv tohto opatrenia na odmeňovanie sudcov nesmie byť neprimeraný sledovanému cieľu (rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 74).
56
Po štvrté zachovanie nezávislosti sudcov si vyžaduje, aby napriek tomu, že sa voči nim uplatňuje opatrenie obmedzujúce rozpočet, a aj keby takéto opatrenie bolo spojené s existenciou vážnej hospodárskej, sociálnej a finančnej krízy, úroveň odmeňovania sudcov bola vždy v súlade s významom funkcií, ktoré vykonávajú, aby zostali chránení pred vonkajšími zásahmi alebo tlakmi, ktoré by mohli ohroziť ich nezávislosť rozhodovania a ovplyvniť ich rozhodnutia, v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 37 tohto rozsudku (rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 75).
57
Po piate také derogačné opatrenie, ako je opatrenie uvedené v bode 48 tohto rozsudku, musí podliehať účinnému súdnemu preskúmaniu (rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 76).
58
Hoci v rámci konania podľa článku 267 ZFEÚ neprináleží Súdnemu dvoru uplatniť právne predpisy Únie na konkrétny prípad, Súdny dvor môže na účely poskytnutia užitočnej odpovede vnútroštátnemu súdu poskytnúť usmernenia vyplývajúce zo spisu v konaní vo veci samej, ako aj z predložených písomných pripomienok, ktoré tomuto súdu umožnia rozhodnúť (rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 77, ako aj citovaná judikatúra).
59
V prejednávanej veci vnútroštátnemu súdu prináleží potvrdiť nasledujúce skutočnosti, ktoré vyplývajú z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ako aj z písomných pripomienok predložených Súdnemu dvoru.
60
V prvom rade vnútroštátne opatrenie vylučujúce odmenu za prácu nadčas vykonanú sudcom bolo zavedené OUG č. 114/2018, 130/2021 a 168/2022 na obdobie od roku 2019 do roku 2022. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania pritom vyplýva, že tieto akty majú legislatívnu povahu a že výnimka, ktorú obsahujú, je obmedzená na rok uvedený v každom z týchto aktov.
61
V druhom rade je podľa preambuly OUG č. 114/2018, 130/2021 a 168/2022 prijatie uvedených aktov odôvodnené „požiadavkou dosiahnuť súlad s cieľom deficitu nižšieho ako 3 % [HDP] stanoveným [Zmluvou o FEÚ]“. Ako bolo pripomenuté v bode 50 tohto rozsudku, požiadavka odstránenia nadmerného deficitu verejných financií v zmysle článku 126 ods. 1 ZFEÚ predstavuje cieľ všeobecného záujmu. Vzhľadom na to je potrebné overiť, či neobsadené pracovné miesta sú alebo nie sú zahrnuté do rozpočtu, pričom v prípade kladnej odpovede by to spochybnilo systematické a koherentné sledovanie stanoveného cieľa.
62
Okrem toho podľa ustanovení OUG č. 114/2018, 130/2021 a 168/2022, ktorými sa zavádza výnimka z režimu uplatniteľného na nadčasy, ako boli uvedené v právnom rámci návrhu na začatie prejudiciálneho konania, sa tieto ustanovenia uplatňujú na „zamestnancov v rozpočtovom sektore, ktorí zastávajú riadiace alebo vedúce funkcie“. V dôsledku toho tieto opatrenia nie sú osobitne zamerané na sudcov.
63
V treťom rade, pokiaľ ide o proporcionalitu opatrenia, o ktoré ide vo veci samej, treba uviesť, s výhradou overenia vnútroštátnym súdom, že na jednej strane sa môže javiť ako spôsobilé zabezpečiť dosiahnutie cieľa spočívajúceho v odstránení deficitu verejných financií a môže byť nevyhnutné vzhľadom na cieľ, ktorý sa má dosiahnuť.
64
Na druhej strane, pokiaľ ide o proporcionalitu v užšom zmysle, prináleží tomuto súdu, aby preukázal, že opatrenie, o ktoré ide vo veci samej, nepredstavuje priame zníženie odmeny sudcov, a to tak, že overí, či OUG č. 114/2018, 130/2021 a 168/2022 skutočne len obmedzujú povahu náhrady za odpracované nadčasy na poskytnutie voľna v zodpovedajúcom rozsahu.
65
Vzhľadom na riziká zistené vnútroštátnym súdom, ktorým môžu byť sudcovia pri plnení týchto dodatočných úloh vystavení, mu však prináleží, aby s ohľadom na skutkový stav overil, či dotknutí sudcovia nie sú v praxi od čerpania tohto voľna odrádzaní alebo či im nie je znemožnené čerpať ho.
66
V každom prípade v rozsahu, v akom sa tento súd pýta na primeranosť odmeny, ktorú poberá HZ, z bodov 44 a 56 tohto rozsudku vyplýva, že keďže ide o sudcov, prináleží mu posúdiť túto povahu s prihliadnutím na hospodársku, sociálnu a finančnú situáciu dotknutého členského štátu porovnaním priemernej odmeny sudcov s priemernou mzdou v tomto štáte.
67
Európska komisia však s odkazom na porovnávací prehľad Únie v oblasti justície za rok 2024 vo svojich písomných pripomienkach uvádza, že rumunský sudca poberá na začiatku kariéry priemernú mzdu vo výške 2,9‑násobku priemernej hrubej mzdy ročne v Rumunsku, čo však prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.
68
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položenú prejudiciálnu otázku odpovedať tak, že článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ v spojení s článkom 2 ZEÚ a bodom 5 Charty základných sociálnych práv pracovníkov Spoločenstva sa má vykladať v tom zmysle, že zásada nezávislosti sudcov nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá tým, že stanovuje len poskytnutie náhradného voľna za pracovný čas, ktorý sudca odpracuje v súvislosti s plnením úloh, ktoré pripadajú na neobsadené pracovné miesto na súde, na ktorom pôsobí, okrem úloh spojených s jeho vlastným pracovným miestom, vylučuje akúkoľvek finančnú náhradu za prácu vykonanú v súvislosti s plnením týchto dodatočných úloh, pokiaľ tento sudca si môže skutočne uplatniť nárok na náhradné voľno, na ktoré mu vznikol nárok, a táto právna úprava nemá vplyv na primeranosť jeho odmeny vzhľadom na dôležitosť funkcie, ktorú vykonáva.
O trovách
69
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ v spojení s článkom 2 ZEÚ a bodom 5 Charty základných sociálnych práv pracovníkov Spoločenstva, prijatej na zasadnutí Európskej rady v Štrasburgu 9. decembra 1989,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
zásada nezávislosti sudcov nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá tým, že stanovuje len poskytnutie náhradného voľna za pracovný čas, ktorý sudca odpracuje v súvislosti s plnením úloh, ktoré pripadajú na neobsadené pracovné miesto na súde, na ktorom pôsobí, okrem úloh spojených s jeho vlastným pracovným miestom, vylučuje akúkoľvek finančnú náhradu za prácu vykonanú v súvislosti s plnením týchto dodatočných úloh, pokiaľ tento sudca si môže skutočne uplatniť nárok na náhradné voľno, na ktoré mu vznikol nárok, a táto právna úprava nemá vplyv na primeranosť jeho odmeny vzhľadom na dôležitosť funkcie, ktorú vykonáva.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: rumunčina.