62024TJ0638
ÜLDKOHTU OTSUS (eelotsusetaotlusi lahendav koda)
25. veebruar 2026 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Maksustamine – Ühine käibemaksusüsteem – Kaupade ühendusesisese soetamise koht – Direktiivi 2006/112/EÜ artiklid 40 ja 41 – Käibemaksu tasuma kohustatud isik – Direktiivi 2006/112 artikkel 203 – Neutraalse maksustamise põhimõte – Proportsionaalsuse põhimõte – Ühendusesisene soetamine, mis on toimub lähteliikmesriigi antud käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri alusel – Vastavate ühendusesiseste tarnete eest esitatud arvetele ekslikult märgitud käibemaks
Kohtuasjas T‑638/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Verwaltungsgerichtshofi (halduskohus, Austria) 23. oktoobri 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 22. novembril 2024, menetluses
Finanzamt Österreich
versus
D GmbH,
ÜLDKOHUS (eelotsusetaotlusi lahendav koda),
nõupidamiste ajal koosseisus: koja president S. Papasavvas, kohtunikud N. Półtorak, M. Sampol Pucurull, D. Petrlík (ettekandja) ja W. Valasidis,
kohtujurist: J. Martín y Pérez de Nanclares,
kohtusekretär: V. Di Bucci,
arvestades, et Euroopa Kohus edastas 10. detsembril 2024 Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 50b kolmanda lõigu alusel eelotsusetaotluse Üldkohtule,
arvestades Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 50b esimese lõigu punktis a nimetatud valdkonda ja iseseisva tõlgendamisküsimuse puudumist põhikirja artikli 50b teise lõigu tähenduses,
arvestades menetluse kirjalikku osa,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Austria valitsus, esindajad: A. Posch, J. Schmoll ja F. Koppensteiner,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: P. Carlin ja L. Hohenecker,
olles 29. oktoobri 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1; edaspidi „käibemaksudirektiiv“) artiklite 40, 41 ja 203 ning neutraalse maksustamise ja proportsionaalsuse põhimõtete tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud Finanzamt Österreichi (Austria maksuamet) (edaspidi „maksuamet“) ja D GmbH vahelises kohtuvaidluses selle äriühingu poolt maksustamisaastate 2011–2015 eest tasumisele kuulunud käibemaksu määramise üle.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3
Käibemaksudirektiivi artikli 2 lõikes 1 on sätestatud:
„Käibemaksuga maksustatakse järgmisi tehinguid:
[…]
b)
kaupade ühendusesisene soetamine tasu eest liikmesriigi territooriumil:
i)
maksukohustuslase poolt, kes sellena tegutseb […];
[…]“.
4
Käibemaksudirektiivi artikli 20 esimene lõik on sõnastatud järgmiselt:
„„Kaupade ühendusesisene soetamine“ on sellise õiguse omandamine, mille alusel võib käsutada omanikuna materiaalset vallasasja, mille müüja või kaupade soetaja või nende arvel tegutsev isik lähetab või veab kaupade soetajale muusse liikmesriiki kui see, kust kaubad lähetatakse või veetakse.“
5
Käibemaksudirektiivi artikkel 40 on sõnastatud järgmiselt:
„Kaupade ühendusesisese soetamise koht on koht, kus kaubad asuvad soetajale lähetamise või veo lõpus.“
6
Selle direktiivi artikkel 41 on sõnastatud järgmiselt:
„Ilma et see piiraks artikli 40 kohaldamist, loetakse artikli 2 lõike 1 punkti b alapunktis i nimetatud kaupade ühendusesisese soetamise kohaks selle liikmesriigi territoorium, kes väljastas käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri, mille alusel soetaja kaubad soetas, kui soetaja ei tõenda, et soetamine on käibemaksuga maksustatud artikli 40 kohaselt.
Kui soetamine maksustatakse artikli 40 kohaselt käibemaksuga kaupade lähetamise või veo sihtliikmesriigis ning kaupu on eelnevalt maksustatud esimese lõigu kohaselt, siis vähendatakse vastavalt maksustatavat väärtust selles liikmesriigis, kus väljastati käibemaksukohustuslasena registreerimise number, mille alusel soetaja need kaubad soetas.“
7
Käibemaksudirektiivi artikli 138 lõikes 1 oli enne nõukogu 4. detsembri 2018. aasta direktiivi (EL) 2018/1910 (ELT 2018, L 311, lk 39) vastuvõtmist ette nähtud:
„Liikmesriigid vabastavad käibemaksust kaubatarned, mille müüja, soetaja või nende nimel tegutsev isik lähetab või veab sihtkohta väljaspool enda territooriumi, kuid [Euroopa Liidu] territooriumil, teisele maksukohustuslasele või mittemaksukohustuslasest juriidilisele isikule, kes sellena tegutseb, muus liikmesriigis kui kaupade lähetamise või veo alguse liikmesriigis.“
8
Käibemaksudirektiivi artikkel 203 on sõnastatud järgmiselt:
„Käibemaksu tasub iga isik, kes märgib arvele käibemaksu.“
Austria õigus
9
23. augusti 1994. aasta käibemaksuseaduse (Umsatzsteuergesetz 1994, BGBl. 663/1994; edaspidi „UStG 1994“) artikli 11 lõige 12 sätestab järgmist:
„Kui ettevõtja on tarne või muu teenuse eest koostatud arvel eraldi ära näidanud maksusumma, mida ta käesoleva föderaalseaduse alusel ei ole kohustatud selle tehinguga seoses tasuma, on ta kohustatud nimetatud arve alusel selle summa tasuma, välja arvatud juhul, kui ta kauba või muu teenuse saajaga seoses koostatud arve parandab. […]“.
10
UStG 1994 lisa, mis sisaldab siseturgu käsitlevaid sätteid, artikli 3 lõige 8 sätestab:
„Ühendusesisene soetamine loetakse toimunuks selle liikmesriigi territooriumil, kus kaup asub veo või lähetamise lõpus. Kui soetaja kasutab seoses tarnijaga käibemaksukohustuslasena registreerimise numbrit, mille on talle väljastanud mõni teine liikmesriik, loetakse soetamine toimunuks selle liikmesriigi territooriumil, kuni soetaja tõendab, et soetamine maksustati esimeses lauses osutatud liikmesriigis. […]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
11
D on Austria õiguse alusel asutatud osaühing. Ta soetas Austrias asuvatelt tarnijatelt (edaspidi „tarnijad“) kaupu, mille ta lasi vedada sellest liikmesriigist teistesse liikmesriikidesse. Nende soetuste käigus teatas ta tarnijatele oma Austria käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri. Tarnijad esitasid talle nende kaupade tarnimise kohta arved, millel oli märgitud Austria käibemaks. Oma maksudeklaratsioonide täitmisel leidis D esiteks, et käibemaks on mahaarvatav, ja teiseks, et kõnealused soetused ei ole Austrias maksustatavad ühendusesisesed soetused.
12
Maksuamet tegi D maksude kontrollimise käigus tema suhtes maksuotsused käibemaksu tasumiseks maksustamisaastate 2011–2015 eest, mil tehti eespool punktis 11 nimetatud tehingud. Maksuamet leidis, et need tehingud kujutavad endast kaupade ühendusesisest soetamist käibemaksudirektiivi artikli 20 esimese lõigu tähenduses. Ta tuvastas, et D oli nende tehingute tarbeks kasutanud oma Austria käibemaksukohustuslasena registreerimise numbrit ja et see äriühing ei ole tõendanud, et need soetused olid kaupade lähetamise või veo sihtliikmesriigis käibemaksuga maksustatavad. Seega on need Austrias maksustatavad vastavalt UStG 1994 siseturgu käsitlevaid sätteid sisaldava lisa artikli 3 lõikele 8, millega on üle võetud käibemaksudirektiivi artikkel 41. Lisaks leidis maksuamet, et vastavad ühendusesisesed tarned on käibemaksust vabastatud ja et tarnijad olid seetõttu märkinud arvetele käibemaksu ekslikult. UStG 1994 artikli 11 lõike 12 kohaselt, millega võeti üle selle direktiivi artikkel 203, on tarnijad siiski kohustatud seda tasuma. Seetõttu ei lubanud maksuamet D-l asjaomastele arvetele märgitud sisendkäibemaksu maha arvata.
13
Bundesfinanzgericht (föderaalne maksukohus, Austria) jättis 24. novembril 2020 D kaebuse eespool punktis 12 nimetatud maksuotsuste peale rahuldamata.
14
Eelotsusetaotluse esitanud kohus Verwaltungsgerichtshof (Austria kõrgeim halduskohus), kellele D esitas kassatsioonkaebuse, tühistas Bundesfinanzgerichti (föderaalne maksukohus) 24. novembri 2020. aasta otsuse ja saatis asja tagasi viimati nimetatud kohtule, leides, et kõnealused tehingud ei ole UStG 1994 siseturgu käsitlevaid sätteid sisaldava lisa artikli 3 lõike 8 kohaselt maksustatavad.
15
Bundesfinanzgericht (föderaalne maksukohus) rahuldas 18. oktoobri 2022. aasta otsusega D kaebuse ja leidis Euroopa Kohtu 7. juuli 2022. aasta kohtuotsusele Dyrektor Izby Skarbowej w W (aheltehingute vale kvalifitseerimine) (C‑696/20, EU:C:2022:528) viidates, et D ei olnud teinud Austrias ühendusesiseseid soetusi ainuüksi seetõttu, et ta kasutas kõnealuste tehingute tegemisel Austria käibemaksukohustuslasena registreerimise numbrit.
16
Maksuamet esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtule kassatsioonkaebuse. Viimasel tekkis küsimus, kuidas tõlgendada käibemaksudirektiivi artikleid 40, 41 ja 203 ning käibemaksu neutraalsuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid. Ta palub selgitada, kas need artiklid ja põhimõtted takistavad kõnealuse ühendusesisese soetamise maksustamist Austrias UStG 1994 siseturgu käsitlevaid sätteid sisaldava lisa artikli 3 lõike 8 alusel, kui selles liikmesriigis on vastavalt UStG 1994 artikli 11 lõikele 12, millega on üle võetud nimetatud direktiivi artikkel 203, asjaomaste ühendusesiseste tarnetega seotud maksukohustus tekkinud seetõttu, et käibemaks märgiti arvetele ekslikult.
17
Sellega seoses on eelotsusetaotluse esitanud kohtul kahtlusi, kas lahendust, milleni jõuti 7. juuli 2022. aasta kohtuotsuses Dyrektor Izby Skarbowej w W. (aheltehingute vale kvalifitseerimine) (C‑696/20, EU:C:2022:528), saab üle kanda põhikohtuasjas kõnealusele juhtumile. Erinevalt kohtuasjast, milles tehti nimetatud kohtuotsus, tuleb D-le tehtud tarnetelt käibemaksu tasuda mitte seetõttu, et maksuamet leidis, et need tarned ei ole maksuvabad, vaid seetõttu, et Austria käibemaks oli asjaomastele arvetele märgitud ekslikult. Lisaks ei ole see maksukohustus lõplik, kuna UStG 1994 artikli 11 lõige 12 võimaldab tarnijatel parandada vigaseid arveid igal ajal, isegi siis, kui aasta, mille kohta need arved väljastati, on möödunud.
18
Neil asjaoludel otsustas Verwaltungsgerichtshof (kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas riigisisene õigusnorm, nimelt [UStG 1994 siseturgu käsitleva lisa] artikli 3 lõike 8 teine lause, mis näeb ette, et kui soetaja kasutab käibemaksukohustuslasena registreerimise numbrit, mille on talle väljastanud mõni muu liikmesriik, loetakse soetamine selle liikmesriigi territooriumil toimunuks seni, kuni soetaja tõendab, et soetamine on käibemaksuga maksustatud selles riigis, kus kaup asub lähetamise või veo lõpus, on [käibemaksudirektiivi] artiklitega 40, 41 ja 203 ning proportsionaalsuse ja neutraalse maksustamise põhimõtetega vastuolus sellistel juhtudel, kui ühendusesisene soetamine kaasneb ühendusesisese tarnega, mida Austrias peetakse maksuvabaks tarneks, kuid arvestades, et arvele on märgitud Austria käibemaks, tekib väljastatud arve alusel selle tarnega seotud maksukohustus?
2.
Juhul kui esimesele küsimusele vastata jaatavalt: kas olukord, kus arve väljastaja on arvet hiljem parandanud, mille tulemusel on maksuvaba ühendusesisese tarne kohta koostatud arvele ekslikult märgitud käibemaks kustutatud, toob kaasa ühendusesisese soetamise vastavalt käibemaksudirektiivi artiklile 41, ning kui vastus on jaatav, siis mis hetkel loetakse kõnealune ühendusesisene soetamine toimunuks?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
19
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub esimese küsimusega sisuliselt selgitada, kas käibemaksudirektiivi artikleid 40, 41 ja 203 ning käibemaksu neutraalsuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selliste riigisiseste õigusnormide kohaldamine, millega ühendusesisene soetamine maksustatakse käibemaksuga kaupade lähetamise või veo alguse liikmesriigis põhjusel, et soetaja tegi kauba soetustehingu selle liikmesriigi antud käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri alusel, juhul kui selline soetamine tuleneb ühendusesisesest tarnest, mis on käibemaksust vabastatud ja millega seoses on selles liikmesriigis nimetatud direktiivi artiklis 203 ette nähtud normi kohaselt tekkinud maksukohustus seetõttu, et käibemaks selle tarne eest märgiti arvele ekslikult.
20
Kõigepealt tasub meenutada, et vastavalt käibemaksudirektiivi artikli 2 lõike 1 punktile b on kaupade ühendusesisene soetamine üldjuhul käibemaksuga maksustatav tehing.
21
Käibemaksudirektiivi artikli 40 kohaselt on kaupade ühendusesisese soetamise koht liikmesriigis, kus kaubad asuvad soetajale lähetamise või veo lõpus (edaspidi „sihtliikmesriik“).
22
Kui aga soetaja sooritab ühendusesisese soetamise käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri alusel, mille on andnud muu liikmesriik kui sihtliikmesriik (edaspidi „registreerimisliikmesriik“), loetakse soetamine käibemaksudirektiivi artikli 41 esimese lõigu kohaselt toimunuks registreerimisliikmesriigi territooriumil, kui soetaja ei tõenda, et soetamine on käibemaksuga maksustatud sihtliikmesriigis.
23
Põhikohtuasja asjaoludel – mis leidsid aset enne käibemaksudirektiivi artikli 138 lõike 1 punkti b kehtestamist direktiiviga 2018/1910 – on käibemaksudirektiivi artikli 41 esimene lõik kohaldatav ka juhul, kui liikmesriik, kes tugineb sellele sättele, et maksustada käibemaksuga kaupade ühendusesisene soetamine kui registreerimisliikmesriik, on kaupade lähetamise või veo lähteliikmesriik (edaspidi „lähteliikmesriik“) (7. juuli 2022. aasta kohtuotsus Dyrektor Izby Skarbowej w W. (aheltehingute vale kvalifitseerimine), C‑696/20, EU:C:2022:528, punkt 43).
24
Lisaks tuleb käibemaksudirektiivi artikli 41 kontekstiga seoses märkida, et käibemaksudirektiivi laiema süsteemi kohaselt kaasneb ühendusesisese soetamisega, mis on sihtliikmesriigis või registreerimisliikmesriigis üldjuhul maksustatav, lähteliikmesriigis ühendusesisene kaubatarne, mis on käibemaksudirektiivi artikli 138 kohaselt maksust vabastatud (vt selle kohta 7. juuli 2022. aasta kohtuotsus Dyrektor Izby Skarbowej w W. (aheltehingute vale kvalifitseerimine), C‑696/20, EU:C:2022:528, punkt 51). Ühendusesisese soetamisega seotud ühendusesisese tarne maksust vabastamine võimaldab vältida topeltmaksustamist ja seeläbi ühisele käibemaksusüsteemile omase neutraalse maksustamise põhimõtte rikkumist (27. septembri 2007. aasta kohtuotsus Teleos jt, C‑409/04, EU:C:2007:548, punkt 25).
25
Lisaks on käibemaksudirektiivi artiklis 41 ette nähtud õigusnormi eesmärk ühelt poolt tagada konkreetse ühendusesisese soetamise maksustamine. Teiselt poolt on selle eesmärk vältida sama soetuse puhul topeltmaksustamist (vt selle kohta 7. juuli 2022. aasta kohtuotsus Dyrektor Izby Skarbowej w W. (aheltehingute vale kvalifitseerimine), C‑696/20, EU:C:2022:528, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
26
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et maksuamet käsitas põhikohtuasjas kõne all olevaid ühendusesiseseid tarneid käibemaksust vabastatud tehingutena. Samas kohaldas maksuamet nende tarnete suhtes käibemaksudirektiivi artiklis 203 sätestatud normi, kuna tarnete kohta esitatud arvetele oli käibemaks märgitud ekslikult.
27
Käibemaksudirektiivi artikkel 203 sätestab aga, et käibemaksu tasub iga isik, kes märgib arvele käibemaksu.
28
Sellise isiku kohustus tasuda arvele märgitud käibemaksu ei sõltu kohustusest tasuda seda käibemaksuga maksustatava tehingu alusel (vt 11. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Rusedespred, C‑138/12, EU:C:2013:233, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
29
Nimelt on käibemaksudirektiivi artikli 203 eesmärk hoida ära maksutulude saamata jäämise ohtu, mis võiks kaasneda selles direktiivis ette nähtud mahaarvamisõigusega. Seda sätet kohaldatakse seega juhul, kui käibemaks on arvele valesti märgitud ja kui esineb maksutulude saamata jäämise oht, sest kõnealuse arve saaja võib tugineda õigusele käibemaksu maha arvata (8. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Finanzamt Österreich (lõpptarbijate arvetele valesti märgitud käibemaks), C‑378/21, EU:C:2022:968, punktid 20 ja 21).
30
Samas ei hõlma käibemaksudirektiivi artikkel 203 aga olukordi, kus arvel märgitud käibemaks on õige selles mõttes, et see vastab tehingule, mis on tegelikult maksustatav kõnealuse direktiivi mõne teise sätte alusel (vt selle kohta 8. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Finanzamt Österreich (lõpptarbijate arvetele valesti märgitud käibemaks), C‑378/21, EU:C:2022:968, punktid 22 ja 23).
31
Eeltoodust tuleneb, et käibemaksudirektiivi artiklid 41 ja 203 on mõlemad seotud erinevate kohaldamise tingimustega ning neil on oma eraldi eesmärk. Seega ei takista juhul, kui nende kohaldamise tingimused on täidetud, miski käesolevates sätetes nende samaaegset kohaldamist ühendusesisese soetamise suhtes ja – arvele käibemaksu eksliku märkimise tõttu – maksuvaba ühendusesisese tarnimise suhtes. Samuti ei takista ükski teine käibemaksudirektiivi säte selle direktiivi artiklite 41 ja 203 sellist samaaegset kohaldamist.
32
Käibemaksu neutraalsuse ja proportsionaalsuse põhimõtetega seoses tasub meenutada, et liikmesriikide võetud meetmed maksu täpse kogumise tagamiseks ja maksupettuste vältimiseks ei või proportsionaalsuse põhimõtte alusel minna kaugemale sellest, mis on vajalik taotletavate eesmärkide saavutamiseks, ning seega ei või nende meetmete kasutamine seada kahtluse alla käibemaksu neutraalsust, mis on vastava valdkonna liidu õigusnormidega kehtestatud ühise käibemaksusüsteemi aluspõhimõte (vt selle kohta 7. juuli 2022. aasta kohtuotsus Dyrektor Izby Skarbowej w W. (aheltehingute vale kvalifitseerimine), C‑696/20, EU:C:2022:528, punkt 54).
33
Käibemaksu neutraalsuse põhimõtte eesmärk on vabastada maksukohustuslane tema majandustegevuse raames täielikult käibemaksu koormast. Ühine käibemaksusüsteem kindlustab selle tagajärjel kogu majandustegevuse täielikult neutraalse maksustamise, sõltumata selle eesmärkidest või tulemitest, tingimusel, et nimetatud tegevused ise on põhimõtteliselt käibemaksuga maksustatavad (2. juuli 2020. aasta kohtuotsus Terracult, C‑835/18, EU:C:2020:520, punkt 25).
34
Sellega seoses on tõsi, et sellise arve saajal, millele on käibemaks märgitud ekslikult, ei ole käibemaksudirektiivi artikli 203 alusel tasumisele kuuluvat käibemaksu mahaarvamise õigust, kuna arvele märgitud käibemaksu mahaarvamise õigus on üldjuhul seotud maksustatava tehingu tegeliku teostamisega, samas kui käibemaksu tuleb selle sätte alusel tasuda sõltumata sellisest tehingust (vt selle kohta 31. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus Stroy trans, C‑642/11, EU:C:2013:54, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
35
Samas võib käibemaksudirektiivi artikli 203 alusel tasumisele kuuluvat käibemaksu korrigeerida, võttes arvesse selle sätte eesmärki, mida on kirjeldatud eespool punktis 29, sest käibemaksu neutraalsuse tagamiseks on liikmesriikide ülesanne näha oma riigisiseses õiguskorras ette võimalus korrigeerida arvele ekslikult märgitud maksu, kui arve väljastaja tõendab oma heausksust või kui arve väljastaja on õigel ajal täielikult kõrvaldanud maksutulude saamata jäämise ohu (vt selle kohta 8. mai 2019. aasta kohtuotsus EN.SA., C‑712/17, EU:C:2019:374, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
36
Käibemaksu neutraalsuse põhimõtte järgimine on tagatud eelkõige süsteemiga, milles ühelt poolt võib tarnija, kes on maksuametile tasunud käibemaksu ekslikult, taotleda selle tagastamist, ja teiselt poolt seeläbi, et soetaja võib esitada tsiviilõigusliku nõude alusetult makstud summade tagasisaamiseks selle tarnija vastu, kes ei ole tagastatud käibemaksu talle üle kandnud, kuna see süsteem võimaldab soetajal, kes kandis arvele maksu ekslikult, saada alusetult tasutud summad tagasi. Kui käibemaksu tagastamine osutub võimatuks või ülemäära keeruliseks, seda eelkõige teenuse osutaja maksejõuetuse korral, on käibemaksu neutraalsuse ja tõhususe põhimõtetega nõutud, et liikmesriigid kehtestaksid vajalikud meetmed, et võimaldada teenuse saajal tagasi saada ekslikult arvele märgitud ja tasutud käibemaksu, eelkõige esitades tagastamistaotluse otse maksuhaldurile (vt selle kohta 13. oktoobri 2022. aasta kohtuotsus HUMDA, C‑397/21, EU:C:2022:790, punktid 21 ja 22 ning seal viidatud kohtupraktika).
37
Sellega seoses märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus muu hulgas, et Austria õigus võimaldab arvele ekslikult märgitud käibemaksu korrigeerida vigaste arvete parandamise teel ja et sellist korrigeerimist võib teha igal ajal, isegi kui aasta, mil need arved väljastati, on möödunud.
38
Neil asjaoludel ei ole käibemaksu neutraalsuse ja proportsionaalsuse põhimõtetega vastuolus käibemaksudirektiivi artikli 41 kohane ühendusesisese soetamise maksustamine registreerimisliikmesriigis juhul, kui vastavad ühendusesisesed tarned on käibemaksust vabastatud ja kui samas liikmesriigis on tekkinud nende tarnetega seotud maksukohustus selle direktiivi artiklis 203 ette nähtud normi alusel.
39
Järelikult ei ole sellises olukorras nagu põhikohtuasjas, kus registreerimisliikmesriik on sama mis lähteliikmesriik, käibemaksudirektiivi artiklis 203 ette nähtud normi kohaldamine lähteliikmesriigis käibemaksust vabastatud ühendusesisestele tarnetele vastuolus niisugustele tarnetele vastava ühendusesisese soetamise maksustamisega samas liikmesriigis vastavalt selle direktiivi artiklile 41.
40
Eespool punktis 39 esitatud järeldust ei sea kahtluse alla 7. juuli 2022. aasta kohtuotsus Dyrektor Izby Skarbowej w W. (aheltehingute vale kvalifitseerimine) (C‑696/20, EU:C:2022:528, punkt 55), milles Euroopa Kohus otsustas, et käibemaksudirektiivi artiklis 41 sätestatud normi kohaldamine registreerimisliikmesriigis toimunud kaupade ühendusesisesele soetamisele, mis põhineb sellisel ühendusesisesel kaubatarnel, mis ei ole maksust vabastatud, toob kaasa täiendava maksustamise, mis ei ole kooskõlas proportsionaalsuse põhimõtte ja neutraalse maksustamise põhimõttega.
41
Nagu nähtub eelkõige 7. juuli 2022. aasta kohtuotsuse Dyrektor Izby Skarbowej w W. (aheltehingute vale kvalifitseerimine) (C‑696/20, EU:C:2022:528) punktidest 49, 52 ja 53, põhines järeldus, millele Euroopa Kohtu selles kohtuotsuses jõudis, eelotsusetaotluse esitanud kohtu tuvastusel, et esiteks oli liikmesriigi maksuamet käsitanud põhikohtuasjas kõnealust ühendusesisest tarnet lõplikult käibemaksuga maksustatava tehinguna, mitte aga käibemaksudirektiivi artikli 138 kohaselt käibemaksust vabastatud tehinguna, ning teiseks ei saanud maksukohustuslane selle tarnega seotud sisendkäibemaksu maha arvata. Sellega seoses märkis Euroopa Kohus lisaks, et kui lähteliikmesriigis ei ole ühendusesisest tarnet maksust vabastatud, ei saanud esineda maksustamise vältimise ohtu, mistõttu oli selle tehingu maksustamine nimetatud liikmesriigis käibemaksudirektiivi artiklis 41 sätestatud normi alusel vastuolus selle sättega taotletavate eesmärkidega, mida on meenutatud eespool punktis 25.
42
Seevastu ei tule põhikohtuasjas kõnealuste ühendusesiseste tarnetega seotud käibemaksu tasuda mitte seetõttu, et need tarned ei olnud maksust vabastatud, vaid käibemaksudirektiivi artiklis 203 sätestatud normi alusel.
43
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 54 märkis, ei ole käibemaksudirektiivi artikli 203 alusel maksukohustuse tekkimine, mille eest vastutab ühendusesiseste tarnete tegija, kes on arvele märkinud käibemaksu ekslikult, samaväärne nende tarnete käibemaksuga maksustamisega. Nagu on meenutatud eespool punktis 34, ei teki selle direktiivi artiklis 203 ette nähtud maksukohustus mitte käibemaksuga maksustatava tehingu tõttu, vaid üksnes põhjusel, et käibemaks on asjaomasele arvele märgitud.
44
Lisaks käsitas 7. juuli 2022. aasta kohtuotsuses Dyrektor Izby Skarbowej w W. (aheltehingute vale kvalifitseerimine) (C‑696/20, EU:C:2022:528) asjaomane maksuamet põhikohtuasjas kõnealuseid ühendusesiseseid tarneid lõplikult käibemaksuga maksustatavate tehingutena, samas kui käesolevas eelotsuse küsimuses käsitletud olukorras võib käibemaksudirektiivi artikli 203 alusel tekkinud maksukohustust põhimõtteliselt korrigeerida.
45
Eeltoodut arvestades tuleb esimesele eelotsuse küsimusele vastata, et käibemaksudirektiivi artikleid 40, 41 ja 203 ning käibemaksu neutraalsuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus selliste riigisiseste õigusnormide kohaldamine, millega ühendusesisene soetamine maksustatakse käibemaksuga kaupade lähetamise või veo alguse liikmesriigis põhjusel, et soetaja tegi kauba soetustehingu selle liikmesriigi antud käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri alusel, juhul kui selline soetamine tuleneb ühendusesisesest tarnest, mis on käibemaksust vabastatud ja millega seoses on selles liikmesriigis nimetatud direktiivi artiklis 203 ette nähtud normi kohaselt maksukohustus tekkinud seetõttu, et käibemaks selle tarne eest märgiti arvele ekslikult.
Teine küsimus
46
Arvestades esimesele küsimusele antud vastust, ei ole teist küsimust vaja analüüsida.
Kohtukulud
47
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (eelotsusetaotlusi lahendav koda)
otsustab:
Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikleid 40, 41 ja 203 ning käibemaksu neutraalsuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid
tuleb tõlgendada nii, et
nendega ei ole vastuolus selliste riigisiseste õigusnormide kohaldamine, millega ühendusesisene soetamine maksustatakse käibemaksuga kaupade lähetamise või veo alguse liikmesriigis põhjusel, et soetaja tegi kauba soetustehingu selle liikmesriigi antud käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri alusel, juhul kui selline soetamine tuleneb ühendusesisesest tarnest, mis on käibemaksust vabastatud ja millega seoses on selles liikmesriigis nimetatud direktiivi artiklis 203 ette nähtud normi kohaselt maksukohustus seetõttu, et käibemaks selle tarne eest märgiti arvele ekslikult.
Papasavvas
Półtorak
Sampol Pucurull
Petrlík
Valasidis
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 25. veebruaril 2026 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.