62014TO0199(03)_ET
Pooled
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas T‑199/14 R,
Vanbreda Risk & Benefits,
asukoht Antwerpen (Belgia), esindajad: advokaadid P. Teerlinck ja P. de Bandt,
hageja,
versus
Euroopa Komisjon,
esindajad: S. Delaude ja L. Cappelletti,
kostja,
mille ese on ajutiste meetmete kohaldamise taotlus, mille eesmärk on sisuliselt peatada komisjoni 30. jaanuari 2014. aasta otsuse täitmine, millega komisjon lükkas tagasi pakkumuse, mille hageja oli esitanud vara‑ ja isikukindlustuse lepingu sõlmimist puudutava hanketeate alusel, ning tunnistas edukaks teise äriühingu,
ÜLDKOHTU PRESIDENT
on andnud järgmise
määruse (1)
Vaidluse taust, menetlus ja poolte nõuded
1. Euroopa Komisjon avaldas 10. augustil 2013 Euroopa Liidu Teatajas hanketeate, viitenumbriga OIB.DR.2/PO/2013/062/591, mis puudutas neljast osast koosnevat hanget vara‑ ja isikukindlustuse lepingu sõlmimiseks. Osa nr 1 puudutas hoonete ja nende sisustuse kindlustuskaitset alates 1. märtsist 2014, kusjuures lepingu sõlmis komisjon enda nimel ja järgmiste hankijate nimel: Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Majandus‑ ja Sotsiaalkomitee, Euroopa Liidu Regioonide Komitee, Euroopa Teadusnõukogu Rakendusamet, Konkurentsivõime ja Uuendustegevuse Täitevasutus, Teadusuuringute Rakendusamet, Hariduse, Audiovisuaalvaldkonna ja Kultuuri Täitevasutus ning Innovatsiooni ja Võrkude Rakendusamet (edaspidi „hankemenetlus”).
2. Hankemenetluse eesmärk oli asendada toona kehtinud leping, mis oli sõlmitud konsortsiumiga, kus hageja Vanbreda Risk & Benefits oli kindlustusmaakler, ning mis pidi lõppema 28. veebruaril 2014.
3. Euroopa Liidu Teataja lisas S (ELT S 174) avaldati 7. septembril 2013 parandusteade, millega pikendati pakkumuste esitamise tähtaega kuni 25. oktoobrini 2013 ning pakkumuste avaliku avamise aega kuni 31. oktoobrini 2013. Pakkumuste avamisel registreeris pakkumuste avamise komisjon osa nr 1 puhul kaks pakkumust, mille olid esitanud esiteks kindlustusmaakler Marsh SA ja teiseks hageja.
4. Komisjon teatas 30. jaanuaril 2014 esiteks Marshile, et tema pakkumus tunnistati osa nr 1 suhtes edukaks, ning teiseks hagejale, et tema pakkumust ei tunnistatud osa nr 1 suhtes edukaks, kuna tema pakutud hind ei olnud madalaim (edaspidi „vaidlustatud otsus”).
5. Hageja esitas 28. märtsil 2014 eraldi dokumentidena Üldkohtu kantseleisse esiteks ELTL artikli 263 alusel tühistamishagi vaidlustatud otsuse peale ning ELTL artiklite 268 ja 340 alusel kahju hüvitamise hagi, paludes komisjonilt tema kasuks välja mõista üks miljon eurot, ning teiseks käesoleva taotluse, milles ta sisuliselt palus ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustaval kohtunikul:
– esiteks määrata Üldkohtu kodukorra artikli 105 lõike 2 alusel vaidlustatud otsuse täitmise peatamine kuni käesolevat ajutiste meetmete kohaldamise menetlust lõpetava määruse andmiseni ja teiseks peatada vaidlustatud otsuse täitmine seniks, kuni Üldkohus on põhimenetluses otsuse teinud;
– teha ettekirjutus järgmiste dokumentide esitamiseks:
[…]
– mõista kohtukulud välja komisjonilt.
6. Üldkohtu president peatas oma 3. aprilli 2014. aasta määrusega kohtuasjas Vanbreda Risk & Benefits vs . komisjon (T‑199/14 R; edaspidi „3. aprilli 2014. aasta määrus”) vastavalt kodukorra artikli 105 lõikele 2 vaidlustatud otsuse ning komisjoni, Marshi ja asjaomas(t)e kindlusandja(t)e vahel sõlmitud teenuslepingu täitmise kuni käesolevat ajutiste meetmete kohaldamise menetlust lõpetava kohtumääruse andmiseni.
7. Komisjon esitas 8. aprillil 2014 esiteks teenuslepingu OIB.DR.2/PO/2013/062/591/C0/L1 ja teiseks taotluse, et Üldkohtu president tühistaks viivitamata tagasiulatuvalt ja ilma igasuguste tingimusteta oma 3. aprilli 2014. aasta määruse resolutsiooni punkti 1. Arvestades uusi andmeid, mis komisjon ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustavale kohtunikule teatavaks tegi ning mis puudutasid varasema kindlustuslepingu lõppemist ja sellega kaasnevaid tagajärgi, andis ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik 10. aprillil 2014 määruse, millega rahuldas komisjoni taotluse.
[…]
9. Komisjon esitas 25. aprillil 2014 ajutiste meetmete kohaldamise taotluse kohta oma märkused, milles ta sisuliselt palus Üldkohtu presidendil:
– jätta rahuldamata hageja taotlus peatada vaidlustatud otsuse täitmine;
– otsustada ajutiste meetmete kohaldamise menetluse kohtukulude kandmine edaspidi.
[…]
12. Pooled kutsuti 7. oktoobri 2014. aasta kirjaga ärakuulamisele, mis leidis aset 21. oktoobril 2014.
Õiguslik käsitlus
[…]
16. Arvesse tuleb võtta ajutiste meetmete kohaldamise menetluste erilist rolli hankemenetlusi puudutavates kohtuasjades (kohtumäärus, 4.2.2014, Serco Belgium jt vs.
komisjon, T‑644/13 R, EKL, EU:T:2014:57, punkt 18 jj). Sellega seoses tuleb samuti arvestada Euroopa Liidu seadusandja kehtestatud õiguslikku raamistikku, mida kohaldatakse liikmesriikide hankijate korraldatud hankemenetlustele. Iseäranis, nagu on märgitud delegeeritud määruse põhjenduses 40 koostoimes Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT L 94, lk 65) artikli 91 lõikega 2, peaksid hankelepingute sõlmimist reguleerivad materiaalõigusnormid tuginema direktiivi 2014/24 sätetele.
17. Peale selle, nagu on esiteks nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiivi 89/665/EMÜ riiklike tarne‑ ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus‑ ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (EÜT L 395, lk 33; ELT eriväljaanne 06/01, lk 246) põhjendustes 1–3 ning teiseks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2007. aasta direktiivi 2007/66/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiive 89/665/EMÜ ja 92/13/EMÜ riigihankelepingute sõlmimise läbivaatamise korra tõhustamise osas (ELT L 335, lk 31), põhjenduses 3 märgitud, pidas seadusandja nende sätete tõhusa kohaldamise tagamiseks vajalikuks kehtestada menetlusnõuded, mis võimaldavad võtta kiired abinõud staadiumis, kus rikkumisi saab veel tõhusalt heastada.
18. Lisaks ilmneb direktiivi 89/665 põhjendustest 2, 3 ja 5 ning artikli 2 lõikest 1, et hankemenetlustele iseloomulikus kontekstis ei ole ajutised meetmed ette nähtud üksnes hankemenetluse peatamiseks, vaid ka rikkumise heastamise vahendina –eesmärk, mida muidu täidaks põhimenetlus.
19. Niisuguste kaalutluste mõju arvessevõtmine ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku poolt oma pädevuse teostamisel, on põhjendatud asjaoluga, et esiteks on sarnaselt siseriikliku tasandiga hankeid puudutavates kohtuasjades kodukorra III jaotise 1. peatükis nimetatud meetmete eesmärk tagada tõhus kohtulik kaitse, kui liidu institutsioonid ja organid kohaldavad riigihanke eeskirju, mis peamiselt põhinevad direktiivil 2014/24 (vt eespool punkt 16 ja direktiivi 2007/66 põhjendus 4), ning teiseks tulenevalt tõlgendamise üldpõhimõttest, nagu seda kohaldati 19. septembri 2013. aasta kohtuotsuses uuesti läbivaatamise kohta kohtuasjas komisjon vs. Strack (C‑579/12 RX‑II, EKL, EU:C:2013:570, punkt 40), on nendes direktiivides rõhutatud liidu riigihankeõiguse olulise põhimõtte olemasolu, milleks on pakkujate tõhus kohtulik kaitse, mille eriline tähtsus selgub Euroopa Kohtu praktikast (vt selle kohta kohtuotsus, 11.9.2014, Fastweb, C‑19/13, EKL, EU:C:2014:2194, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika) ja mis on tagatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47.
20. Seega, kuigi puudub vaidlus selle üle, et Üldkohus lükkab tulemusetuse tõttu tagasi väite, et liidu institutsioon on rikkunud riigihankelepingute sõlmimist puudutava direktiivi sätet, mis määratluse kohaselt on adresseeritud liikmesriikidele (vt selle kohta kohtuotsused, 19.3.2010, Evropaïki Dynamiki vs.
komisjon, T‑50/05, EKL, EU:T:2010:101, punkt 104; 11.5.2010, PC‑Ware Information Technologies vs. komisjon, T‑121/08, EKL, EU:T:2010:183, punkt 50, ja 6.5.2013, Kieffer Omnitec vs.
komisjon, T‑288/11, EU:T:2013:228, punktid 22–24), ei ole liidu kohtul siiski mingeid takistusi selles liidu õigusaktis sisalduvate liidu õiguse üldpõhimõtete väljenduse arvessevõtmiseks. Käesoleval juhul aga kajastavad riigihangete valdkonnas vastu võetud direktiivid sellega seoses vaid asjaolu, et kõnealuses valdkonnas on õigus tõhusale kohtulikule kaitsele eriti oluline.
[…]
1. 1 . Fumus boni iuris
22. Mis puudutab fumus boni iuris ’e esinemise tingimust, siis tuleb meenutada, et tingimus on täidetud, kui ajutiste meetmete kohaldamise menetluse staadiumis esineb oluline õiguslik vaidlus, mille lahendus ei ole ilmselge, mistõttu esmapilgul ei puudu hagil arvestatav alus (vt selle kohta kohtumäärused, 13.6.1989, Publishers Association vs.
komisjon, 56/89 R, EKL, EU:C:1989:238, punkt 31, ja 8.5.2003, komisjon vs.
Artegodan jt, C‑39/03 P‑R, EKL, EU:C:2003:269, punkt 40). Kuivõrd ajutiste meetmete kohaldamise menetluse eesmärk on tagada tulevase lõpliku kohtuotsuse täielik toime, et vältida lünka liidu kohtute tagatavas õiguskaitses, peab ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik üksnes hindama, kas põhimenetluses esitatud väited on esmapilgul põhjendatud, et tuvastada, kas hagi edukaks osutumise tõenäosus on piisavalt suur (kohtumäärused, 19.12.2013, komisjon vs.
Saksamaa, C‑426/13 P(R), EKL, EU:C:2013:848, punkt 41, ja 8.4.2014, komisjon vs. ANKO, C‑78/14 P‑R, EKL, EU:C:2014:239, punkt 15).
23. Kuigi vastab tõele, et ajutiste meetmete kohaldamise menetluses ei pea ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik üldjuhul kontrollima asjaolusid nii põhjalikult kui sisulises menetluses, ei saa seda järeldust tõlgendada absoluutse keeluna kontrollida asjaolusid põhjalikult (eespool punktis 15 viidatud kohtumäärus Vischim vs.
komisjon, EU:C:2007:209, punkt 50).
24. Käesolevas asjas esitas hageja üheainsa, kolmest osast koosneva väite, mille kohaselt ei vasta Marshi pakkumus hankedokumentidele ning mis kinnitab tema hinnangul esmapilgul, et vaidlustatud otsus on õigusvastane.
Ainsa väite esimene osa
[…]
Ainsa väite esimese osa põhjendatus
[…]
– Marshi kui üksikpakkuja hankemenetluses osalemise väidetav õigusvastasus
[…]
75. Eespool toodust ilmneb, et asjaolu, et kindlustusmaakleril lubati hankemenetluses osaleda üksikpakkujana, võimaldab tema pakkumuse hindamisel jätta arvesse võtmata nende kindlustusseltside majandusliku ja finantssuutlikkuse, kes lõpuks kindlustavad tagatud riski, vastupidi kõigile teistele hankedokumentides sõnaselgelt ette nähtud juhtudele, ilma et kõnealune eristamine oleks objektiivselt põhjendatud süsteemi ülesehitust arvestades, mistõttu näib selle õiguspärasus esmapilgul kaheldav.
[…]
81. Kõnealusest esmapilgul läbi viidud analüüsist ilmneb, et asjaolu, et kindlustusmaakleril lubati hankemenetluses osaleda kindlustusseltside volitatud üksikpakkujana, muudab esiteks esmapilgul näiliseks hindamiskomisjoni poolt pakkumuse sisu kontrollimise hankedokumentides ette nähtud tingimuste alusel ning teiseks võimaldab see nimetatud kindlustusmaakleril saada käesoleval juhul konkurentsieelise teiste pakkujate ees.
[…]
83. Eespool toodut arvestades ilmneb siiski esmapilgul, et käesoleval juhul ei võimaldanud kvalifitseerimistingimuste ja pakkumuste esitamise korra kohaldamine ja nende tõlgendamine komisjoni poolt tagada tegelikku konkurentsi.
[…]
86. Järelikult tuleb esmapilgul läbi viidud analüüsi tulemusel tõdeda, et esinevad piisavalt tõsised asjaolud, et pidada põhjendatuks väidet, mille kohaselt oli asjaolu, et Marshil lubati hankemenetluses osaleda üksikpakkujana, õigusvastane.
– Komisjoni poolt Marshi pakkumuse väidetav käsitlemine ühispakkumusena
[…]
96. Järelikult ilmneb esmasest analüüsist selle kohta, kuidas on käesolevas asjas toimunud hankija ja Marshi vaheline suhtlemine, et esialgne pakkumus esitati üksikpakkuja pakkumusena, mis ei nõua, et oleks täidetud solidaarkohustus, ning seejärel muutus pakkumus ühispakkumusega samaväärseks. Hankedokumentidele vastamiseks peab seda liiki pakkumus aga sisaldama kokkulepet/volitust. Kuna Marshi pakkumusele ei olnud nimetatud dokumenti lisatud, eiras komisjon omaenda eeskirju, kui ta käsitas pakkumust õiguspärasena. Sellega seoses olgu meenutatud, et kui hankija määratleb hankemenetluses tingimused, mis ta kavatseb pakkujatele seada, piirab ta seejuures ise oma kaalutlusõiguse teostamist ning lisaks ei tohi ta kõrvale kalduda tingimustest, mis ta sel viisil on määratlenud mis tahes pakkuja suhtes, ilma et ta rikuks pakkujate võrdse kohtlemise põhimõtet (kohtuotsus, 20.3.2013, Nexans France vs.
Entreprise commune Fusion for Energy, T‑415/10, EKL, EU:T:2013:141, punkt 80).
[…]
102. Eespool toodut arvestades näib seega, et volitamissüsteem, millega komisjon on käesoleval juhul nõustunud, toob kaasa ühispakkumustele kohaldatavatest eeskirjadest möödahiilimise.
103. Järelikult saab esmapilgul jõuda järeldusele, et esinevad asjaolud, mis käesolevas staadiumis tõendavad, et põhjendatud on väide, et komisjon käsitles Marshi pakkumust faktiliselt ühispakkumusena, kuigi kuna see ei sisaldanud kokkulepet/volitust, oleks pidanud selle pakkumuse tunnistama eeskirju eiravaks.
104. Seega ilmneb eespool läbi viidud analüüsist, et hageja on ainsa väite esimese osa puhul eriti arvestatava fumus boni iuris ’e olemasolu tõendanud.
Ainsa väite teine osa
105. Oma ainsa väite teises osas tuletab hageja kõigepealt meelde, et see, kui pakkujal lubatakse oma pakkumust pärast pakkumuste avamist muuta, kujutab endast pakkujate võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist. Ta märgib seejärel, et Marshi volitanud kindlustusandjate isikuid muudeti pärast pakkumuste avamist. Kuigi hankijatel on õigus võtta pakkujaga ühendust, kui tema pakkumuse kohta on vaja küsida selgitusi või kui pakkumuses tuleb parandada tehnilisi vigu, väljub käesoleval juhul tehtud muudatus nendest raamidest ja kujutab endast olulist muudatust pakkumuses. Nimelt, kuna lepingupoole määramine toimub hankedokumentides kindlaks määratud kvalifitseerimistingimuste alusel, oleks niisugune muudatus vajanud pakkumuse uuesti läbi vaatamist nende tingimuste põhjal. Järelikult, kui komisjon lubas selle muudatuse teha, rikkus ta pakkujate võrdse kohtlemise põhimõtet koostoimes finantsmääruse artikli 112 lõikega 1 ja delegeeritud määruse artikliga 160.
[…]
109. Käesolevas asjas tuleb meenutada, et esiteks ilmneb ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku analüüsist, et Marshi volitanud kindlustusandjate poolt antava kindlustuskatte ulatuse muutmist võis pidada pakkumuse olulise tingimuse muutmiseks, kuna see muudatus tõi kaasa ühele pakkujale konkurentsieelise andmise (vt eespool punktid 78–80).
110. Teiseks joonistus ajutiste meetmete kohaldamise taotluse läbivaatamisel välja ka Marshi pakkumuse laadi muutumine seoses kindlustusseltside solidaarkohustusega. Nimelt vastupidi sellele, mida komisjon väitis oma 25. aprilli 2014. aasta seisukohtades, ei tähenda asjaolu, et allakirjutatud leping sisaldab tingimust allakirjutanute solidaarsuse kohta ja et see tingimus nähti ette juba hankemenetluse hankedokumentide avaldamisel, et Marshi pakkumuses oleks tingimata pidanud olema arvesse võetud selle tingimusega kaasnevaid kulusid ja riske (vt eespool punktid 95 ja 96).
111. Sellega seoses, nagu hageja oma ajutiste meetmete kohaldamise taotluses märgib, tuleb rõhutada solidaarsust puudutava tingimuse tähtsust kõnealuses hankemenetluses asjaomase turu suuruse tõttu ja selle mõju tõttu pakkumuse hinnale. Nimelt, arvestades asjassepuutuva kapitali suurust ja suuremõõtmelise kindlustusjuhtumi asetleidmise võimalust, on oluline, et solidaarsustingimus oleks kindlustusandjate jaoks siduv, selleks et välistada olukord, kus igaüks katab üksnes rahalised tagajärjed lepingu selle osa eest, mida ta täidab, ning kus neist mõne maksejõuetuse korral ei hüvitata kindlustusjuhtumi seda osa, mis kuulub tema vastutusalasse. Kindlustusseltsi jaoks tähendab see nõue siiski tema võimsuse ehk tema kapitaliga riskimist teenuslepinguga tagatud kõikide riskide katmise maksimumsumma ulatuses. Kuna selline kohustus võib kaasa tuua iga kindlustusandja oma finantssuutlikkuse ületamise, on tal vaja täiendavat võimsust, kasutades niisuguseid mehhanisme nagu pangagarantii või edasikindlustus, mis tekitavad täiendava finantsriski ja toovad kaasa täiendavaid kulusid. Seetõttu on kõikide osaliste vahelist solidaarsust pakkuva lepingu eest makstav preemia eeldatavasti suurem kui lepingu eest, milles sellist solidaarsust ei pakuta.
[…]
113. Seega, kuna esialgses pakkumuses ei võetud tingimata arvesse nõutavat solidaarsustingimust ja kuna hankemenetluse tingimuste ebaselgus seoses üksikpakkuja poolt pakkumuse esitamisega võimaldas esialgset pakkumust kohandada, et saavutada soovitav tulemus ühispakkumuse abil, tuleb esmapilgul jõuda järeldusele, et on muudetud pakkumuse olulist tingimust.
[…]
120. Järelikult saab selles staadiumis jõuda esmapilgul järeldusele, et Marshi esialgsesse pakkumisse tehti finantsmääruse artikli 112 lõike 1 ja delegeeritud määruse artikli 160 seisukohalt eeskirju eiravaid muudatusi ning rikuti liidu riigihankeõiguse valdkonnas kohaldatavat pakkujate võrdse kohtlemise põhimõtet.
121. Seega ilmneb eespool läbi viidud analüüsist, et hageja on ainsa väite teise osa puhul eriti arvestatava fumus boni iuris ’e olemasolu tõendanud.
[…]
2. 2. Kiireloomulisus
138. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb kiireloomulisuse hindamisel arvestada vajadust menetluses ajutiste meetmete võtmise järele, et vältida tõsise ja korvamatu kahju tekkimist poolele, kes ajutiste meetmete kohaldamist taotleb (kohtumäärus, 14.12.2001, komisjon vs.
Euroalliages jt, C‑404/01 P(R), EKL, EU:C:2001:710, punktid 61 ja 62). Sellega seoses peab ajutiste meetmete kohaldamist taotlev pool tõendama, et ta ei saa oodata põhimenetluses esitatud hagi lahendamist, ilma et ta ei saaks tõsist ja korvamatut kahju. Sellise tõsise ja korvamatu kahju olemasolu tõendamiseks ei ole nõutav, et kahju tekkimine on tõendatud absoluutse kindlusega, vaid kahju tekkimine peab olema piisava tõenäosusastmega prognoositav (vt kohtumäärus, 12.6.2014, komisjon vs.
nõukogu, C‑21/14 P‑R, EKL, EU:C:2014:1749, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
[…]
Korvamatu kahju
[…]
157. Seega ei ole senise kohtupraktika kohaselt kiireloomulisuse tingimus käesolevas asjas täidetud. Üldisemalt tuleb tõdeda, et on ilmne, et korvamatu kahju tekkimise väljatoomise nõuet, mida kohaldatakse tagasilükatud pakkumuse esitanud pakkuja olukorrale, on eespool märgitud süsteemsetel kaalutlustel ülemäära keeruline täita.
158. Niisugune tulemus on aga kokkusobimatu nõuetega, mis tulenevad tõhusast esialgsest õiguskaitsest, mis peab olema riigihanke valdkonnas tagatud (vt eespool punktid 16–20). Lisaks on kohane toonitada, et riigihanke eeskirjade rikkumine toob endaga kaasa mitte üksnes kahjutekitavaid tagajärgi tagasilükatud pakkumuse esitanud pakkujatele, vaid võib riivata ka liidu finantshuvide kaitset. Käesolev vaidlus tingib seega vajaduse kujundada välja selle eripäraga kohandatud uus lähenemine, mis võimaldaks tagasilükatud pakkumuse esitanud pakkujal kiireloomulisust tõendada muul viisil kui kõiki asjaolusid arvestades välja tuues korvamatu kahju tekkimise vahetu ohu.
159. Sellega seoses tuleb esiteks meelde tuletada, et ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik ei saa korvamatu – ega ka tõsise – kahjuga seotud tingimust kohaldada mehaaniliselt ja jäigalt, vaid ta peab arvesse võtma igale kohtuasjale omaseid asjaolusid (vt selle kohta kohtumäärus, 28.4.2009, United Phosphorus vs.
komisjon, T‑95/09 R, EU:T:2009:124, punkt 74 ja seal viidatud kohtupraktika).
160. Teiseks ei ole ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustaval kohtunikul keelatud vahetult kohaldada ELTL artikleid 278 ja 279, mis on esmase õiguse sätted ning mille alusel on võimalik määrata kohaldamise peatamine, kui tema arvates „asjaolud seda nõuavad”, ning ette kirjutada „vajalikke” ajutisi meetmeid (vt selle kohta kohtumäärused, 24.2.2014, HTTS ja Bateni vs.
nõukogu, T‑45/14 R, EU:T:2014:85, punkt 51, ja 25.7.2014, Deza vs.
Euroopa Kemikaaliamet, T‑189/14 R, EU:T:2014:686, punkt 105).
161. Kolmandaks ei välistanud Euroopa Kohtu president võimalust määrata kohaldamise peatamine või ajutiste meetmete võtmine üksnes vaidlustatud akti ilmse õigusvastasuse korral, näiteks kui akt isegi ei näi seaduslik (vt selle kohta kohtumäärused, 7.7.1981, IBM vs.
komisjon, 60/81 R ja 190/81 R, EKL, EU:C:1981:165, punktid 7 ja 8, ning 26.3.1987, Hoechst vs.
komisjon, 46/87 R, EKL, EU:C:1987:167, punktid 31 ja 32). Selles kontekstis kaaluti eespool punktis 148 viidatud kohtumääruses Communicaid Group vs.
komisjon (vt selle kohta EU:T:2013:121, punkt 45) juba võimalust asuda seisukohale, et hankemenetlusi puudutavates ajutiste meetmete kohaldamise küsimust käsitlevates vaidlustes seisneb kiireloomulisus vajaduses heastada võimalikult kiiresti olukord, milles esmapilgul näib olevat tegemist piisavalt ilmse ja raske rikkumisega ning seega eriti arvestatava fumus boni iuris ’ega.
162. Hankemenetlusi puudutavates kohtuvaidlustes tuleb seega asuda seisukohale, et kui pakkuja, kelle pakkumus on tagasi lükatud, suudab tõendada, et esineb eriti arvestatav fumus boni iuris, ei saa temalt nõuda, et ta tõendaks, et tema ajutiste meetmete kohaldamise taotluse rahuldamata jätmine võiks talle tekitada korvamatu kahju, kuna vastasel juhul kahjustataks ülemäära ja põhjendamatult tõhusat kohtulikku kaitset, mis on talle tagatud põhiõiguste harta artikliga 47. Niisugune fumus boni iuris
on olemas, kui on välja toodud piisavalt ilmne ja tõsine rikkumine, mille tagajärgede tekkimist või edasikestmist tuleb võimalikult kiiresti takistada, välja arvatud juhul, kui asjassepuutuvate huvide kaalumise tulemusel ei leita lõpuks vastupidist. Neil erandlikel asjaoludel piisab kiireloomulisuse tingimuse täitmiseks ainult selle kahju olulisuse tõendamisest, mis vaidlustatud otsuse täitmise peatamata jätmisega tekitataks, arvestades vajadust välistada sedalaadi rikkumise tagajärgede tekkimine.
163. Käesolevas asjas ilmneb fumus boni iuris ’t puudutava tingimuse analüüsimisel (vt eespool punktid 22–136), et esmapilgul võib järeldada, et on toime pandud hankemenetluse elementide tõsiseid rikkumisi, mis toovad kaasa eduka pakkumuse õigusvastasuse. Sellest järeldub, et käesolevas asjas tuleb komisjoni tegevust ja otsuseid praeguses menetlusstaadiumis pidada liidu õiguse piisavalt ilmseteks ja rasketeks rikkumisteks, selleks et oleks vaja vältida nende tagajärgede tekkimist tulevikus, ilma et hagejalt nõutaks, et ta tõendaks, et talle vaidlustatud otsuse peatamata jätmise korral tekitatav kahju oleks korvamatu.
164. Järelikult tuleb esile toodud rikkumiste iseloomu arvestades pidada kiireloomulisuse tingimust käesolevas asjas täidetuks.
[…]
3. 3. Huvide kaalumine
[…]
Üldine huvi, mis on seotud vajadusega lõpetada liidu õiguse rikkumine viivitamata, kuna rikkumine on piisavalt ilmne ja raske
[…]
197. Seetõttu tuleb jõuda järeldusele, et arvestades ühelt poolt fumus boni iuris ’e ja kiireloomulisuse tingimuste täitmise tõhusust ning eelkõige asjaolu, et esmapilgul on oletatavad liidu õiguse rikkumised piisavalt ilmsed ja rasked, ja teiselt poolt käesoleva juhtumi eripärasid, eelkõige kohtulikku kaitset, mis tuleb tagada pakkujatele hankemenetluse spetsiifilistes raamistikes, kaldub otsus huvide kaalumisel hageja kasuks.
198. Eespool toodust tuleneb, et huvide kaalumist puudutav tingimus, mille tähtsust hankemenetlusi käsitlevas kohtuvaidluses on eriti rõhutatud (vt eespool punktid 147, 158 ja 165), on täidetud.
[…]
200. Sellegipoolest ei või asjaomase hankemenetluse tunnuseid ja esitatud põhjendusi – eelkõige neid, mis sisalduvad eespool punktis 184 – arvestades käesolev kohtumäärus jõustuda enne, kui selle peale apellatsioonkaebuse esitamise tähtaeg on möödunud.
(1) .
(1)  –	Esitatud on üksnes käesoleva kohtumääruse punktid, mille avaldamist peab Üldkohus otstarbekaks.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHTU PRESIDENT
määrab:
1. Peatada Euroopa Komisjoni 30. jaanuari 2014. aasta otsuse täitmine, millega komisjon lükkas tagasi pakkumuse, mille Vanbreda Risk & Benefits oli esitanud vara‑ ja isikukindlustuse lepingu sõlmimist puudutava hanketeate alusel, ning sõlmis selle lepingu teise äriühinguga, osa nr 1 suhtes.
2. Säilitada komisjoni 30. jaanuari 2014. aasta otsuse tagajärjed kuni käesoleva kohtumääruse peale apellatsioonkaebuse esitamise tähtaja möödumiseni.
3. Kohtukulude kandmine otsustatakse edaspidi.
4. detsembril 2014 Luxembourgis.