Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (kuues koda)
13. mai 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Aktsiisiga maksustatava kauba üldine korraldus – Direktiiv 92/12/EMÜ – Maksumärgid – Artikkel 21 – Riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt on automaatne põhjendatus (kuni 2% ulatuses aasta jooksul tootmisprotsessi käigus kasutatud maksumärkidest) piiratud hävitamisega, mis leiab aset riigi territooriumil – Proportsionaalsus
Kohtuasjas C‑322/25,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Supremo Tribunal Administrativo (Portugali kõrgeim halduskohus) 2. aprilli 2025. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 9. mail 2025, menetluses
SWEDISH MATCH – FÓSFOROS DE PORTUGAL, S.A.
versus
Autoridade Tributária e Aduaneira,
EUROOPA KOHUS (kuues koda),
koosseisus: koja president I. Ziemele, kohtunikud A. Kumin ja M. Bošnjak (ettekandja),
kohtujurist: A. Biondi,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        SWEDISH MATCH – FÓSFOROS DE PORTUGAL, S.A., esindajad: advogados C. Marques Aparício ja P. Vidal Matos,
–        Portugali valitsus, esindajad: P. Barros da Costa, C. Freire, A. Pimenta, A. Rodrigues ja N. Vitorino,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: M. Björkland ja P. Caro de Sousa,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlus käsitleb ELTL artiklite 28 jj ning ELTL artiklite 56 jj tõlgendamist.
2        Taotlus on esitatud kohtuvaidluses, mille pooled on SWEDISH MATCH – FÓSFOROS DE PORTUGAL, S.A. (edaspidi „Swedish Match“) ja Autoridade Tributária e Aduaneira (Portugali maksu- ja tolliamet) ning mille ese on kaks maksuteadet, mille Autoridade Tributária e Aduaneira saatis Swedish Matchile seoses tubakaaktsiisiga.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3        Nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiivi 92/12/EMÜ aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta (EÜT 1992, L 76, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 179), mida on muudetud nõukogu 22. detsembri 1994. aasta direktiiviga 94/74/EÜ (EÜT 1994, L 365, lk 46; ELT eriväljaanne 09/01, lk 264) (edaspidi „direktiiv 92/12“), artikli 3 lõikes 1 oli sätestatud:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse ühenduse tasandil järgmistele toodetele, nagu need on määratletud asjaomastes direktiivides:
[…]
–        tubakatooted.“
4        Direktiivi artiklis 21 oli ette nähtud:
„1.      Ilma et see piiraks artikli 6 lõike 1 kohaldamist, võivad liikmesriigid nõuda, et nende territooriumil tarbimiseks ringlusse lubatud kaup oleks varustatud maksumärkide või maksustamise eesmärgil kasutatavate riiklike identifitseerimistähistega.
2.      Iga liikmesriik, kes nõuab lõikes 1 sätestatud maksumärke või riiklikke identifitseerimistähiseid, peab need teiste liikmesriikide volitatud laopidajatele kättesaadavaks tegema. Iga liikmesriik võib siiski nõuda, et maksustamistähised tehtaks kättesaadavaks selle liikmesriigi maksuhalduri volitatud maksuesindajale.
Olenemata võimalikest sätetest, mida nad võivad ette näha käesoleva artikli nõuetekohaseks rakendamiseks ning pettuste, aktsiisist kõrvalehoidumise või kuritarvituste vältimiseks, tagavad liikmesriigid, et nimetatud märgid või märgistus ei tõkestaks aktsiisistatava kauba vaba liikumist.
[…]“.
5        Direktiivi artikli 22 lõiked 1 ja 2 olid sõnastatud järgmiselt:
„1.      Kui kaup ei ole ette nähtud tarbimiseks liikmesriigis, kus see tarbimiseks ringlusse lubati, võib selle liikmesriigi maksuhaldur tarbimiseks ringlusse lubatud aktsiisiga maksustatava kauba puhul ettevõtja majandustegevuse käigus esitatud taotluse alusel nõuetekohastel juhtudel aktsiisi tagasi maksta.
Liikmesriigid võivad siiski tagasimaksmise taotluse tagasi lükata, kui see ei vasta nende kehtestatud andmete õigsuse kriteeriumidele.
2.      Lõike 1 rakendamisel kohaldatakse järgmisi sätteid:
[…]
d)      aktsiisiga maksustatava kauba puhul, mis lubatakse liikmesriigis tarbimiseks ringlusse ning on seetõttu varustatud selle liikmesriigi maksumärgi või identifitseerimistähisega, võib tagasi maksta aktsiisi, mille peavad tagasi maksma nende liikmesriikide maksuhaldurid, kes on maksumärgid või identifitseerimistähised välja andnud, kui need välja andnud liikmesriigi maksuhaldur on veendunud, et nimetatud märgid või tähised on hävitatud.“
6        Direktiiv 92/12 tunnistati kehtetuks nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiiviga 2008/118/EÜ, mis käsitleb aktsiisi üldist korda ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 92/12/EMÜ (ELT 2009, L 9, lk 12), alates 1. aprillist 2010 vastavalt direktiivi 2008/118 artikli 47 lõike 1 esimesele lõigule. Arvestades põhikohtuasja asjaolude asetleidmise kuupäeva, on selle kohtuasja suhtes siiski kohaldatav direktiiv 92/12.
Portugali õigus
7        1. oktoobri 2007. aasta ministri dekreedi nr 1295/2007, millega kiidetakse heaks maksumärgi, mida kasutatakse tubakatoodetel, mis on mõeldud tarbimisse lubamiseks riigi territooriumil, uus vorm ja tehnilised spetsifikatsioonid (Portaria n.o 1295/2007, que aprova o novo modelo e as especificações técnicas da estampilha fiscal aplicável aos produtos de tabaco manufacturado destinado a ser introduzido no consumo no território nacional;
Diário da República, 1. seeria, nr 189, 1.10.2007), punktid 21–24 nägid põhikohtuasja asjaolude asetleidmise hetkel kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „ministri dekreet nr 1295/2007“) ette:
„21.      Maksumärkide hävitamise kohta esitatakse tollile taotlus, kus on märgitud hävitamise koht, kuupäev ja põhjused. Hävitamine toimub tingimata tolli järelevalve all ja juuresolekul, selle kohta koostatakse protokoll, milles on märgitud eeskätt toote liik, maksupiirkond ja majandusaasta, millega pitserid on seotud, ning kanne asjakohasele kontole.
22.      Kui hävitamine toimub väljaspool riigi territooriumi, tuleb maksumärkide esitamata jätmist põhjendada maksumärkide sihtriigi pädevate asutuste asjakohase avaldusega, milles on märgitud toote liik ja märkidega seotud majandusaasta.
23.      Maksumärkide hävitamisele riigi territooriumil asuvates tootmisladudes toimuva tootmisprotsesse käigus võib kohaldada lihtsustatud põhjendamismenetlust.
24.      Eelmise punkti kohaldamisel loetakse automaatselt põhjendatuks maksumärkide hävitamine kuni 2% ulatuses aasta jooksul tootmisprotsessi käigus kasutatud maksumärkidest.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
8        Põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal tegeles Swedish Match tubakatoodete tootmise ja müügiga. Äriühing sai oma tegevuseks vajalikud maksumärgid Imprensa Nacional –
Casa da Moeda, S.A‑lt (riiklik trükikoda ja rahapada, Portugal) ning saatis need seejärel teistes liikmesriikides asuvatesse tootmiskohtadesse, et kinnitada need tarbimisse lubatavate toodete pakenditele.
9        Swedish Match lõpetas 2011. aastal tegevuse ning taotles volitatud laopidaja staatuse äravõtmist ja maksulao sulgemist. Portugali ametiasutused palusid Swedish Matchil esitada neile 2008. ja 2009. aasta lõppsaldodes nimetatud maksumärgid; äriühingul ei olnud võimalik seda teha põhjusel, et need märgid olid tubakatoodete tootmisprotsessi käigus hävitatud või muutunud kasutuskõlbmatuks.
10      Pärast uurimist ja vastavalt ministri dekreedi nr 1295/2007 punktile 22, milles on ette nähtud, et kui hävitamine toimub väljaspool riigi territooriumi, tuleb maksumärkide esitamata jätmist põhjendada maksumärkide sihtriigi pädevate asutuste asjakohase avaldusega, milles on märgitud toote liik ja märkidega seotud majandusaasta, järeldasid Portugali ametiasutused, et Swedish Match ei suutnud piisavalt põhjendada asjaomaste maksumärkide hävitamist.
11      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu andmetel oleks Swedish Match saanud juhul, kui hävitamine oleks toimunud Portugalis asuvates ladudes, nõuda ministri dekreedi nr 1295/2007 punktides 23 ja 24 ette nähtud lihtsustatud põhjendamiskorra (edaspidi „lihtsustatud põhjendamiskord“) kohaldamist; sellest tulenevalt oleks ta automaatselt vabastatud niisuguste dokumentide esitamisest, mis tõendavad maksumärkide kadu kuni 2% ulatuses aasta jooksul tootmisprotsessi käigus kasutatud maksumärkidest.
12      2011. aasta juulis toimetati Swedish Matchile kätte kaks maksuteadet 2008. ja 2009. aasta tubakaaktsiisi kohta vastavalt summas 1 151 599,76 eurot ja 213 557,03 eurot.
13      Kuna esimese astme kohus ja apellatsioonikohus jätsid Swedish Matchi kaebused nende kahe maksuteate peale rahuldamata, esitas äriühing kassatsioonkaebuse Supremo Tribunal Administrativole (Portugali kõrgeim halduskohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, väites eelkõige, et lihtsustatud põhjendamiskord on territoriaalse piirangu tõttu liidu õigusega vastuolus.
14      Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et see kord soodustab selles ette nähtud tõendamisreeglitega maksumärkide hävitamist riigi territooriumil võrreldes teistes liikmesriikides aset leidva hävitamisega, ning täheldab, et tal on seetõttu kahtlusi, kas selline regulatsioon on kooskõlas kaupade vaba liikumise ja teenuste osutamise vabadusega.
15      Neil asjaoludel otsustas Supremo Tribunal Administrativo (Portugali kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas ELTL artiklis 28 jj ette nähtud kaupade vaba liikumise ja ELTL artiklis 56 jj ette nähtud teenuste osutamise vabadusega on vastuolus selline kord, nagu on sätestatud [ministri dekreedi nr 1295/2007] punktides 22, 23 ja 24 ning mille kohaselt on tootmisprotsessi käigus maksumärkide hävitamine kuni 2% ulatuses automaatselt põhjendatud ainult juhul, kui tubakat toodetakse Portugali territooriumil, aga mitte juhul, kui tootmine toimub mõne muus liidu liikmesriigis?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
16      Alustuseks on oluline märkida, et ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses on Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldab viimasel pooleli
oleva kohtuasja lahendada. Seda silmas pidades tuleb Euroopa Kohtul vajaduse korral temale esitatud küsimused ümber sõnastada ja kui tarvis, võtta arvesse neid liidu õigusnorme, millele liikmesriigi kohus oma küsimuses ei ole viidanud (30. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Caronte & Tourist, C‑511/23, EU:C:2025:42, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika). Samuti võib Euroopa Kohus eeskätt talle esitatud kirjalikke seisukohti arvestades anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule juhiseid, mis võivad aidata viimasel asja lahendada (vt selle kohta 31. märtsi 2022. aasta kohtuotsus CTS Eventim, C‑96/21, EU:C:2022:238, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika).
17      Käesoleval juhul puudutab põhikohtuasi makseteateid tubakaaktsiisi kohta, mille summa arvutati lähtuvalt asjaolust, et maksumärkide saaja ei suutnud 2008. ja 2009. aastaks tubakatoodete jaoks väljastatud maksumärkide hävitamist nõuetekohaselt põhjendada.
18      Direktiivi 92/12 artikli 21 lõige 1 näeb sõnaselgelt ette liikmesriikide õiguse varustada maksumärkidega nende territooriumil tarbimiseks ringlusse lubatud kaup, eelkõige tubakatooted, selle direktiivi artikli 3 lõike 1 kolmanda taande alusel. Selle direktiivi artikli 21 lõige 2 näeb ette, et olenemata võimalikest sätetest, mida nad võivad ette näha artikli 21 nõuetekohaseks rakendamiseks ning pettuste, aktsiisist kõrvalehoidmise või kuritarvituste vältimiseks, tagavad liikmesriigid, et nimetatud märgid ei tõkestaks aktsiisistatava kauba vaba liikumist.
19      Direktiivi artikli 22 lõike 2 punktis d on pealegi ette nähtud võimalus taotleda maksumärgid välja andnud liikmesriigi maksuhaldurilt aktsiisi tagasimaksmist sellises eriolukorras, kus need välja andnud liikmesriigi maksuhaldur on veendunud, et nimetatud märgid on hävitatud.
20      Sellest järeldub, nagu väitsid ka Portugali valitsus ja komisjon oma kirjalikes seisukohtades, et eelotsuse küsimust tuleb analüüsida direktiivi 92/12 alusel.
21      Neil asjaoludel tuleb eelotsuse küsimust mõista nii, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib sisuliselt teada, kas direktiivi 92/12 artikli 21 lõike 2 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt loetakse automaatselt põhjendatuks maksumärkide hävitamine kuni 2% ulatuses aasta jooksul aktsiisiga maksustatava kauba tootmisprotsessi käigus kasutatud maksumärkidest, ilma et liikmesriigi ametiasutused kontrolliksid hävitamise nõuetekohasust, kuna need õigusnormid on kohaldatavad üksnes juhul, kui hävitamine toimub liikmesriigi territooriumil, mitte aga teises liikmesriigis asuvas laos.
22      Selles osas tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et maksumärkide hävitamist käsitlevate sätete puudumisel jätab direktiiv 92/12 maksumärkide hävitamise tagajärgede kindlaksmääramise liikmesriikide hooleks ning selles kontekstis ei takista see direktiiv põhimõtteliselt liikmesriike kehtestamast riigisiseseid õigusnorme, mis panevad maksumärkide hävimise korral rahalise vastutuse nende kao eest nende omandajale (vt selle kohta 15. juuni 2006. aasta kohtuotsus Heintz van Landewijck, C‑494/04, EU:C:2006:407, punktid 41 ja 44).
23      Nagu komisjon oma kirjalikes seisukohtades märkis, tuleb samuti asuda seisukohale, et kuna puuduvad erinormid maksumärkide hävitamise tõendamise kohta, lubab direktiiv 92/12 maksumärgid välja andnud liikmesriigil samuti põhimõtteliselt ette näha korra, mille kohaselt ettevõtja on kohustatud talle välja antud maksumärkide hävitamist põhjendama, kehtestades vajaduse korral sellise tõendamismehhanismi nagu lihtsustatud põhjendamiskord.
24      Kuid nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 18, tuleneb direktiivi 92/12 artikli 21 lõike 2 teisest lõigust, et kord, mille asjaomane liikmesriik on käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis nimetatud võimaluse kasutamisel ette näinud, ei tohi takistada aktsiisistatava kauba vaba liikumist.
25      Käesoleval juhul nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et Portugali ametiasutused leidsid, et Swedish Match ei olnud võimeline vastavalt kohaldatavatele riigisisestele õigusnormidele põhjendama maksumärkide hävitamist asjaomaste kaupade tootmisprotsessi käigus teistes liikmesriikides, samas kui juhul, kui hävitamine oleks aset leidnud Portugali territooriumil toimunud tootmisprotsessi käigus, oleks lihtsustatud põhjendamiskord võimaldanud tal sellist hävitamist automaatselt põhjendada (kuni 2% ulatuses aasta jooksul kasutatud maksumärkidest).
26      Sellised õigusnormid kujutavad endast aktsiisiga maksustatava kauba vaba liikumise takistust, kuna nendes ette nähtud tõendamiskohustuse leevendamist kohaldatakse üksnes Portugali territooriumil toodetud kauba kao suhtes ja seetõttu võib see pärssida ettevõtja tahet hankida kaupu teistest liikmesriikidest, et neid oma riigi territooriumil turustada (vt selle kohta 7. mai 1985. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, 18/84, EU:C:1985:175, punkt 16, ja 28. aprilli 1998. aasta kohtuotsus Decker, C‑120/95, EU:C:1998:167, punkt 36).
27      Mis puudutab selle piirangu võimalikku õigustust, siis näeb direktiivi 92/12 artikli 21 lõike 2 teine lõik liikmesriikidele sõnaselgelt ette võimaluse võtta maksumärkide kohta vastu riigisisesed õigusnormid pettuste, aktsiisist kõrvalehoidmise või kuritarvituste vältimiseks.
28      Lisaks tuleneb liikumisvabadusi käsitlevast väljakujunenud kohtupraktikast, et eesmärk võidelda maksupettuse ja maksudest kõrvalehoidmise vastu ning tagada maksukontrolli tõhusus võib õigustada riigisiseseid meetmeid, mis takistavad liidusisest kaubandust, tingimusel et need meetmed on taotletava eesmärgi saavutamiseks sobivad ega lähe kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik (vt selle kohta 27. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (teabe esitamise kohustus maksustamise valdkonnas), C‑788/19, EU:C:2022:55, punktid 22 ja 24 ning seal viidatud kohtupraktika, ning 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus CDIL, C‑96/22, EU:C:2023:1025, punktid 36 ja 38 ning seal viidatud kohtupraktika). Selles kontekstis saab piirangut pidada taotletava eesmärgi saavutamiseks sobivaks vaid siis, kui see vastab tõepoolest huvile saavutada see eesmärk ühtselt ja süstemaatiliselt (29. juuli 2024. aasta kohtuotsus BP France, C‑624/22, EU:C:2024:640, punkt 73 ja seal viidatud kohtupraktika).
29      Käesoleval juhul väitis Portugali valitsus oma kirjalikes seisukohtades, et lihtsustatud põhjendamiskorras ette nähtud territoriaalse piirangu eesmärk on tagada aktsiisi tegelik tasumine ja võidelda pettuste vastu. Piiriülestes olukordades, kus maksupettuse oht on suurem, on vaja rangemat kontrolli. Portugali ametiasutustel ei ole nimelt võimalik teostada otsest kontrolli maksumärkide hävitamise üle väljaspool riigi territooriumi.
30      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas käesoleva kohtuotsuse punkte 27 ja 28 arvestades on see piirang sobiv saavutamaks eesmärk, mis seisneb pettuste, aktsiisist kõrvalehoidmise või kuritarvituste vältimises, ega lähe kaugemale sellest, mis on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik. Euroopa Kohus võib siiski anda talle tarvilikke juhiseid, et teda selle hinnangu andmisel juhendada (vt selle kohta 19. novembri 2020. aasta kohtuotsus B S ja C A (kannabidiooli (CBD) turustamine), C‑663/18, EU:C:2020:938, punkt 93).
31      Sellega seoses tuleb märkida, et vastupidi sellele, mida väitis Portugali valitsus oma kirjalikes seisukohtades, ei ole see piirang põhjendatud juba ainuüksi asjaoluga, et pädevatel ametiasutustel ei ole võimalik kontrollida maksumärkide teiste liikmesriikide territooriumil hävitamise nõuetekohasust.
32      Erandina ministri dekreedi nr 1295/2007 punktist 21 toob lihtsustatud põhjendamiskord kaasa selle, et maksumärkide hävitamine riigi territooriumil jääb käesoleva kohtuotsuse punktis 11 nimetatud 2% ulatuses automaatselt välja Portugali maksuhalduri kontrolli alt, mis võib seisneda kas kohalolekus või tõendavate dokumentide esitamises. Sellisel juhul on Portugali seadusandja seega loobunud mis tahes halduskontrollist sellise hävitamise nõuetekohasuse üle, kui hävinud maksumärkide kogus ei ületa seda piirmäära.
33      Miski Euroopa Kohtu käsutuses olevas toimikus ei anna aga alust arvata, et Portugali õiguses on ette nähtud alternatiivsed maksukontrolli mehhanismid, mis otseselt või kaudselt tagavad, et maksumärkide hävitamine riigi territooriumil on selle piirmäära ulatuses nõuetekohane. Selliste mehhanismide puudumisel ei ole asjakohane Portugali valitsuse argument, et teistes liikmesriikides aset leidnud hävitamise korral on vaja keelduda lihtsustatud põhjendamiskorra kohaldamisest, et tagada ühtselt ja süstemaatiliselt piisavalt tõhus maksukontrolli tase.
34      Lisaks märkis Portugali valitsus, et lihtsustatud põhjendamiskorras ette nähtud 2% piirmäär tootmisprotsessi käigus aasta jooksul kasutatud maksumärkidest katab maksumärkide „ettenähtava kao“ aktsiisiga maksustatava kauba tootmisel. Õigustamaks selle korra territoriaalset piirangut ja rangemat kontrolli suurema kao korral, samastab Portugali valitsus „ebatavalise“ kao – st kao, mis ületab seda piirmäära – kaoga, mis toimub väljaspool riigi territooriumi.
35      Ent nagu nähtub Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, on maksupettuste vastasele võitlusele tuginev põhjendus vastuvõetav üksnes siis, kui asjaomaste riigisiseste õigusnormide eesmärk on takistada tegevust, mis seisneb selliste skeemide loomises, millel puudub majanduslik sisu ja mille eesmärk on maksuseadusest kõrvale hoida (vt selle kohta 11. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus ELISA, C‑451/05, EU:C:2007:594, punkt 91 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 13. märtsi 2025. aasta kohtuotsus John Cockerill, C‑135/24, EU:C:2025:176, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika). Sellise riigisisese maksumeetme kehtestamine, mis on üldkohaldatav ja välistab automaatselt teatud maksukohustuslaste kategooria puhul maksusoodustuse saamise võimaluse, ilma et maksuhaldur oleks kohustatud esitama kas või kaudse tõendi õigusvastase tegevuse kohta, läheb kaugemale sellest, mis on vajalik pettuste, aktsiisist kõrvalehoidmise või kuritarvituste vältimiseks (vt selle kohta 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Financiën (kontsernisisese laenu intressid), C‑585/22, EU:C:2024:822, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika).
36      Järelikult ei saa riigisisest maksumeedet, mis kujutab endast aktsiisiga maksustatava kauba vaba liikumise piirangut, põhjendada pettuste, aktsiisist kõrvalehoidmise või kuritarvituste üldise eeldusega, mis põhineb üksnes asjaolul, et maksumärgid on seotud teises liikmesriigis toodetud kaubaga (vt selle kohta 20. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Deister Holding ja Juhler Holding, C‑504/16 ja C‑613/16, EU:C:2017:1009, punkt 61 ning seal viidatud kohtupraktika, ning 20. septembri 2018. aasta kohtuotsus EV, C‑685/16, EU:C:2018:743, punkt 96 ja seal viidatud kohtupraktika).
37      Neil asjaoludel ei ole Euroopa Kohtu käsutuses oleva toimiku põhjal ja tingimusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne muud, lihtsustatud põhjendamiskorra territoriaalne piirang sobiv, et saavutada direktiivi 92/12 artikli 21 lõike 2 teises lõigus ette nähtud pettuste, aktsiisist kõrvalehoidmise või kuritarvituste vältimise eesmärk ühtselt ja süstemaatiliselt, ega selle eesmärgi saavutamiseks ka vajalik.
38      Tuleb täpsustada, et ei ole vaja analüüsida, kas sellised riigisisesed õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on vastuolus kaupade vaba liikumist ja teenuste osutamise vabadust käsitlevate EL toimimise lepingu sätetega, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab. Juhul, kui teatav valdkond on liidu tasandil ühtlustatud, tuleb sellega seotud riigisiseseid meetmeid hinnata nimelt selle ühtlustamismeetme sätete, mitte EL toimimise lepingu sätete alusel (19. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Air Berlin, C‑573/16, EU:C:2017:772, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
39      Neil asjaoludel tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et direktiivi 92/12 artikli 21 lõike 2 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt loetakse automaatselt põhjendatuks maksumärkide hävitamine kuni 2% ulatuses aasta jooksul aktsiisiga maksustatava kauba tootmisprotsessi käigus kasutatud maksumärkidest, ilma et liikmesriigi ametiasutused kontrolliksid hävitamise nõuetekohasust, kuna need õigusnormid on kohaldatavad üksnes juhul, kui hävitamine toimub liikmesriigi territooriumil, mitte aga teises liikmesriigis asuvas laos.
Kohtukulud
40      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kuues koda) otsustab:
Nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiivi 92/12/EMÜ aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta, mida on muudetud nõukogu 22. detsembri 1994. aasta direktiiviga 94/74/EÜ, artikli 21 lõike 2 teist lõiku
tuleb tõlgendada nii, et
et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt loetakse automaatselt põhjendatuks maksumärkide hävitamine kuni 2% ulatuses aasta jooksul aktsiisiga maksustatava kauba tootmisprotsessi käigus kasutatud maksumärkidest, ilma et liikmesriigi ametiasutused kontrolliksid hävitamise nõuetekohasust, kuna need õigusnormid on kohaldatavad üksnes juhul, kui hävitamine toimub liikmesriigi territooriumil, mitte aga teises liikmesriigis asuvas laos.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: portugali.