Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE
od 8. svibnja 2025.(1)
Predmet C-698/23 P
Europski nadzornik za zaštitu podataka (EDPS)
protiv
Europskog parlamenta
Vijeća Europske unije
uz sudjelovanje:
Savezne Republike Njemačke
Francuske Republike
Europske komisije
„Žalba – Institucionalno pravo – Obrada osobnih podataka koju provodi Agencija Europske unije za suradnju tijela za izvršavanje zakonodavstva (Europol) – Uredba (EU) 2016/794 – Uredba (EU) 2022/991 – Institucionalne ovlasti Europskog nadzornika za zaštitu podataka (EDPS) – Tužba za poništenje – Aktivna procesna legitimacija – Članak 263. UFEU-a”
1.        Žalba se odnosi na rješenje Općeg suda od 6. rujna 2023., EDPS/Parlament i Vijeće(2), u kojem je proglašena nedopuštenom tužba za poništenje koju je Europski nadzornik za zaštitu podataka (EDPS) podnio protiv članaka 74.a i 74.b Uredbe (EU) 2016/794(3), kako je izmijenjena Uredbom (EU) 2022/991(4).
2.        EDPS je u svojoj tužbi pred Općim sudom tvrdio da se pobijanim odredbama retroaktivno legaliziraju određene prakse Agencije Europske unije za suradnju tijela za izvršavanje zakonodavstva (Europol) u području zaštite osobnih podataka, protiv kojih je sam EDPS reagirao u odluci od 3. siječnja 2022.
3.        Prema EDPS-ovu mišljenju, njegovoj odluci od 3. siječnja 2022. protiv Europola de facto
je oduzet učinak na temelju reforme Uredbe 2016/794 koja je provedena Uredbom 2022/991. EDPS smatra da se novim odredbama(5) povređuje njegova neovisnost i ugrožavaju njegove ovlasti kao nadzornog tijela.
4.        Opći sud je u rješenju koje se sada pobija ukratko odlučio da EDPS:
–        Nema aktivnu procesnu legitimaciju koja se dodjeljuje državama članicama i određenim institucijama Unije na temelju članka 263. drugog i trećeg stavka UFEU-a.
–        Valjanost spornih odredbi može dovesti u pitanje samo ako ispuni zahtjeve iz članka 263. četvrtog stavka UFEU-a, što ovdje nije slučaj.
I.      Okolnosti spora
5.        Okolnosti spora opisuju se u točkama 2. do 13. pobijanog rješenja, među kojima navodim sljedeće:
„2.      Nakon istrage na vlastitu inicijativu i opomene od 17. rujna 2020., EDPS je 3. siječnja 2022. donio odluku protiv Agencije Europske unije za suradnju tijela za izvršavanje zakonodavstva (Europol) na temelju članka 43. stavka 3. točke (e) izvorne Uredbe o Europolu, kojom je utvrdio da ‚[p]redviđajući kontinuiranu pohranu skupova podataka bez kategorizacije, akcijski plan koji je dostavio Europol nije obuhvać[ao] povredu utvrđenu u Opomeni od 17. rujna 2020.’ i da ‚Europolova obrada skupova podataka bez kategorizacije […] s jedinim ciljem dobivanja relevantnih informacija u skladu s člankom 18. stavcima 3. i 5. i Prilogom II.B [izvornoj] Uredbi o Europolu[(6)], kao i s načelima smanjenja količine podataka i ograničenja pohrane podataka ([č]lanak 28. stavak 1. točke (c) i (e), [izvorna] Uredba o Europolu nije [mogla] prekoračiti maksimalno razdoblje od šest mjeseci od dana primitka doprinosa’.
–        3.      U svrhu tog rasuđivanja, EDPS je među ostalim pojasnio da, je ‚[u] nedostatku izričite zakonske odredbe kojom se određuje trajanje pohrane osobnih podataka obrađenih u tu svrhu, […] valja[lo] po analogiji protumačiti članak 18. stavak 6. [izvorne] Uredbe [o Europolu]’[(7)].
–        4.      Tako iz odluke od 3. siječnja 2022. proizlazi da je EDPS u biti naložio Europolu da za svaki doprinos primljen od 4. siječnja 2022. provede kategorizaciju ispitanika u smislu članka 18. stavka 5. izvorne Uredbe o Europolu u roku od šest mjeseci od dana primitka doprinosa i u roku od dvanaest mjeseci za skupove podataka koji su postojali 3. siječnja 2022.; nakon proteka tih rokova Europol je bio dužan izbrisati te podatke.
[…]
–        8.      Europski parlament i Vijeće Europske unije donijeli su 8. lipnja 2022. izmijenjenu Uredbu o Europolu. Tekst članaka 74.a i 74.b potvrđen je tom uredbom.
–        9.      Tim se odredbama u biti predviđaju uvjeti pod kojima Europol u određenom roku provodi kategorizaciju skupova podataka koje posjeduje u trenutku stupanja na snagu izmijenjene Uredbe o Europolu te se pojašnjavaju uvjeti i postupci pod kojima je obrada osobnih podataka koji se ne odnose na kategorije ispitanika koje su navedene u Prilogu II. izmijenjenoj Uredbi o Europolu koji su upućeni Europolu prije 28. lipnja 2022. dozvoljena u potporu kaznenoj istrazi koja je u tijeku.
[…]
–        10.      EDPS je 15. lipnja 2022., smatrajući da doseg njegove Odluke od 3. siječnja 2022. i članaka 74.a i 74.b izmijenjene Uredbe o Europolu nije isti, od Parlamenta, Vijeća i Komisije zatražio da mu dostave dokumente koji se odnose na postojanje veze između odredaba izmijenjene Uredbe o Europolu i prethodnog izvršavanja njegovih nadzornih ovlasti. Parlament i Vijeće odgovorili su na taj zahtjev dopisima od 12. srpnja, odnosno 25. srpnja 2022.
–        11.      U dokumentu Vijeća br. 5370/22 od 24. siječnja 2022., koji se odnosi na pripremu za trijalog, pojašnjava se da ‚posljednja odluka [EDPS‑a], koja bi mogla imati operativne posljedice za Europolovo djelovanje, potvrđuje potrebu za brzim donošenjem Uredbe’, da je ‚predsjedništvo predložilo delegacijama da uvedu novi članak 74.a, čiji bi cilj bio dodatno pojasniti situaciju s podacima koje Europol trenutačno posjeduje, osobito u kontekstu gore navedene odluke EDPS‑a od 3. siječnja 2022.’ i da su ‚[m]noge delegacije pozdravile načela tog prijedloga na sastanku od 19. siječnja [2022.], ali je potrebno odobrenje odbora zbog njegova nedavnog predstavljanja i važnosti koju ta tema predstavlja nakon odluke EDPS‑a’.
–        12.      Dopisom od 15. srpnja 2022. Europski nadzornik za zaštitu podataka pitao je Europol, s obzirom na članke 74.a i 74.b izmijenjene Uredbe o Europolu, nastavlja li se njegova odluka od 3. siječnja 2022. provoditi ili je Europol smatrao da su navedeni članci zamijenili ili izmijenili područje primjene te odluke.
–        13.      Dopisom od 22. kolovoza 2022. Europol je u biti odgovorio EDPS‑u da nastavlja provoditi određene točke Odluke od 3. siječnja 2022., ali da u toj fazi nije mogao komentirati situaciju na dan 3. siječnja 2023. i podnijeti nova izvješća o provedbi na temelju te odluke. U tom se dopisu također navodi da članci 74.a i 74.b izmijenjene Uredbe o Europolu nisu primijenjeni na određene doprinose koji su izbrisani.”
II.    Postupak pred Općim sudom i pobijano rješenje
6.        EDPS je u svojoj tužbi pred Općim sudom zahtijevao poništenje spornih prijelaznih odredbi.
7.        U odgovoru na tužbu Parlament je od Općeg suda zahtijevao da odbije tužbu.
8.        Vijeće je pak istaknulo prigovor nedopuštenosti te tužbe „[…] zbog dvaju razloga. S jedne strane, ističe da je tužba nedopuštena jer EDPS nije naveden u članku 263. drugom i trećem stavku UFEU‑a ili na temelju presude […] Parlament/Vijeće[(8)] […] i, s druge strane, da se na EDPS ne odnosi izravno i osobno u smislu članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a”(9).
9.        EDPS je u pogledu tog prigovora nedopuštenosti tvrdio sljedeće:
–        „[…] kao prvo, da je njegova aktivna procesna legitimacija za podnošenje tužbe za poništenje na temelju članka 263. UFEU‑a opravdana potrebom da ima na raspolaganju pravno sredstvo radi obrane svoje institucijske ovlasti, osobito svoje neovisnosti kao nadzornog tijela u skladu s člankom 8. stavkom 3. Povelje [Europske unije o temeljnim pravima (Povelja)], kao i institucionalne ravnoteže između uloge nadzornih tijela i uloge zakonodavca. U tom pogledu, pojašnjava da ima aktivnu procesnu legitimaciju na temelju sudske prakse koja proizlazi iz presude [Parlament/Vijeće], koja bi se trebala primijeniti po analogiji u ovom slučaju, s obzirom na to da ta presuda dokazuje da zaštita institucionalnih ovlasti iznimno omogućuje instituciji da ih brani, a da pritom nije potrebno ispuniti pretpostavke dopuštenosti koji se primjenjuju na fizičke ili pravne osobe na temelju članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a”(10).
–        „[…] EDPS podredno tvrdi da se pobijane odredbe, za čije poništenje ima jasan i stvaran interes, izravno i osobno odnose na njega […]”(11).
10.      Opći sud prihvatio je EDPS-ovu tužbu zbog sljedećih razloga:
–        Kao prvo, iako je EDPS tijelo Unije s posebnim statusom, ne nalazi se među tužiteljima navedenima u članku 263. drugom i trećem stavku UFEU‑a niti se nalazi na popisu institucija iz članka 13. stavka 1. UEU‑a.
–        Kao drugo, kad je riječ o činjenici da se EDPS poziva na sudsku praksu koja proizlazi iz presude Parlament/Vijeće, aktivna procesna legitimacija koja se tada priznala Parlamentu objašnjava se potrebom da se popuni praznina koju je u to vrijeme predstavljalo nepostojanje sredstava kojima bi se pobijali akti drugih institucija kojima bi se mogle ugroziti ovlasti Parlamenta. Međutim, EDPS sada može podnijeti tužbu za poništenje na temelju članka 263. četvrtog stavka UFEU-a s obzirom na to da je on tijelo osnovano aktom sekundarnog prava koje se može izjednačiti s pravnom osobom.
–        Kao treće, EDPS se kao tijelo Unije može izjednačiti s pravnom osobom u smislu članka 263. četvrtog stavka UFEU-a, tako da kao takav ima aktivnu procesnu legitimaciju za podnošenje tužbe za poništenje spornih prijelaznih odredbi, pod uvjetom da se one izravno i osobno odnose na njega.
–        U tom potonjem pogledu, spornim prijelaznim odredbama izmjenjuje se pravni sustav zaštite podataka koji nadzire EDPS, ali one ne utječu na prirodu ili opseg ovlasti koje se zakonodavstvom Unije dodjeljuju tužitelju, zbog čega nije ispunjena pretpostavka izravnog utjecaja.
–        Slijedom toga, s obzirom na to da sporne prijelazne odredbe ne utječu izravno na EDPS-ov pravni položaj te da su pretpostavka izravnog i pretpostavka osobnog utjecaja akta čije se poništenje traži kumulativne, Opći sud zaključuje da je tužba djelomično nedopuštena i djelomično očito nedopuštena.
III. Žalba i postupak pred Sudom
11.      U svojoj žalbi EDPS zahtijeva da se:
–        ukine pobijano rješenje;
–        ponište sporne prijelazne odredbe;
–        naloži snošenje troškova tuženicima u prvostupanjskom postupku.
12.      EDPS dijeli svoju žalbu na glavni žalbeni razlog i drugi podredni žalbeni razlog.
–        Najprije navodi povredu načela institucionalne ravnoteže, u smislu presude Parlament/Vijeće, i njegova prava na djelotvornu sudsku zaštitu njegovih ovlasti kao neovisnog tijela.
–        Podredno tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku time što je smatrao da se sporne prijelazne odredbe ne odnose izravno na EDPS, kako se to zahtijeva člankom 263. četvrtim stavkom UFEU-a.
13.      Parlament zahtijeva da se:
–        odbije žalba;
–        EDPS‑u naloži snošenje troškova.
14.      Vijeće zahtijeva da se:
–        žalba odbaci kao očito nedopuštena ili, podredno, odbije kao očito neosnovana;
–        EDPS‑u naloži snošenje troškova.
15.      Francuska Republika i Komisija podnijele su pisana očitovanja u potporu Parlamentu i Vijeću.
16.      Nakon podnošenja odgovarajuće replike i odgovora na repliku, 11. ožujka 2025. održana je rasprava na kojoj su sudjelovali EDPS, Parlament, Vijeće i Komisija.
IV.    Ocjena
A.      Glavni žalbeni razlog
1.      Argumenti stranaka
a)      Dopuštenost
17.      Vijeće zagovara da se taj žalbeni razlog proglasi nedopuštenim jer je EDPS samo ponovio argumente iz prvostupanjskog postupka i izrazio svoje neslaganje s pobijanim rješenjem a da pritom nije jasno naveo pogreške koje se tiču prava i koje stavlja na teret.
18.      EDPS odgovara da se u njegovoj žalbi točno navode sporna pitanja i da u tom stupnju treba pobijati tumačenje prava koje je primijenio Opći sud, čije je obrazloženje, osim toga, nedostatno.
b)      Meritum
19.      EDPS tvrdi da mu je Opći sud trebao priznati aktivnu procesnu legitimaciju za pobijanje spornih prijelaznih odredbi, neovisno o zahtjevima iz članka 263. četvrtog stavka UFEU-a, jer se u protivnom neovisnom nadzornom tijelu, u smislu članka 8. stavka 3. Povelje, oduzima pravo na pokretanje postupka pred sudom radi zaštite institucionalne ravnoteže.
20.      EDPS se u prilog svojem zahtjevu pozvao na presudu Parlament/Vijeće za koju je Opći sud smatrao da nije relevantna zbog razloga koji, prema EDPS-ovu mišljenju, nisu osnovani. Kao i Parlament u predmetu u kojem je donesena ta presuda, EDPS trenutačno ne raspolaže nijednim pravnim sredstvom koje bi mu omogućilo da obrani svoju neovisnost, zaštićenu člankom 8. stavkom 3. Povelje kao ključna sastavnica zaštite osobnih podataka.
21.      Prema EDPS-ovu mišljenju, s obzirom na da ima pravnu osobnost, koju Parlament nije imao u predmetu u kojem je donesena presuda Parlament/Vijeće, ne može mu se oduzeti mogućnost obrane vlastite neovisnosti, koja je neizbježno ugrožena zbog retroaktivnosti spornih prijelaznih odredbi.
22.      EDPS smatra da je odlučujuće, kao što je to utvrdio Sud, da se zajamči nepovredivost sustava podjele nadležnosti uspostavljenog u Ugovorima. Tom se pretpostavkom zahtijeva da u skladu s načelom ravnoteže ovlasti, osim institucija, i EDPS raspolaže pravnim sredstvima.
23.      EDPS smatra da je činjenica da je Opći sud sredstvo za pobijanje koje on ima na raspolaganju sveo na sredstvo iz članka 263. četvrtog stavka UFEU-a dovela do stvaranja praznine u cijelom pravosudnom sustavu utvrđenom u Ugovorima. Samo se općom i autonomnom aktivnom procesnom legitimacijom može osigurati obrana EDPS-ovih ovlasti pred sudom u svim okolnostima, neovisno o ispunjenosti uvjeta koji su, poput onih iz članka 263. četvrtog stavka UFEU-a, ispunjeni samo u vrlo iznimnim slučajevima. Na EDPS-ovu neovisnost mogu utjecati mjere koje se na njega ne odnose izravno i osobno, ali mogu uzrokovati opasnost od „prethodne poslušnosti”.
24.      EDPS usto prigovara Općem sudu da mu je pripisao zahtjev za „povlaštenim” pravom da dovodi u pitanje sve zakone u području obrade osobnih podataka. Suprotno tomu, njegova je jedina namjera da mu se prizna pravo na obranu njegovih ovlasti kao neovisnog tijela, kako je navedeno u presudi Parlament/Vijeće, i da u tom strogom smislu može osporavati sadržaj zakonodavnog akta u vrlo specifičnim okolnostima.
25.      Parlament i Vijeće, koje podupiru Komisija i francuska vlada, zahtijevaju da se odbije glavni žalbeni razlog jer EDPS ne može podnijeti tužbu za poništenje ako ne ispunjava uvjete utvrđene u članku 263. četvrtom stavku UFEU-a.
26.      Prema mišljenju Parlamenta i Vijeća, tekst članka 263. četvrtog stavka UFEU-a je jasan: u skladu s voljom autorâ Ugovorâ, EDPS ne pripada krugu subjekata koji imaju aktivnu procesnu legitimaciju za pokretanje sudskog postupka a da pritom ne trebaju ispuniti uvjete iz četvrtog stavka tog članka.
27.      Vijeće odbacuje da postoji praznina koju navodi EDPS i tvrdi da bi on, ako bi se prihvatio njegov zahtjev, potencijalno mogao pobijati svaki zakonodavni akt u području zaštite podataka, čime bi se otežala izmjena zakonodavstva u tom pogledu.
28.      Parlament, Vijeće i Komisija smatraju da se treba složiti s tumačenjem presude Parlament/Vijeće koje je primijenio Opći sud. Ističu da se Ugovorima EDPS-u (tijelu osnovanom u skladu sa sekundarnim pravom koje je zaduženo za provedbu nadzora nad pravom Unije u području zaštite podataka) ne dodjeljuje ovlast usporediva s ovlašću o kojoj se raspravljalo u tom predmetu.
29.      Komisija tvrdi da bi se tumačenje koje zagovara EDPS moglo primijeniti na sva tijela, urede i agencije Unije, na štetu uvjeta iz članka 263. četvrtog stavka UFEU-a. Riječ je o uvjetima kojima se, kad se tumače s obzirom na pravo na djelotvornu sudsku zaštitu, ne sprečava odgovarajuća zaštita osobnih podataka, što je krajnji razlog za dodjelu neovisnosti EDPS-u a da mu pritom nije potrebno priznati izravnu i opću aktivnu procesnu legitimaciju.
30.      U svakom slučaju, Parlament tvrdi da nije došlo ni do kakve povrede EDPS-ove neovisnosti, nego do zakonite provedbe zakonodavne ovlasti za izmjenu pravnog okvira zaštite osobnih podataka.
2.      Analiza
a)      Dopuštenost
31.      Protivno stajalištu Vijeća, ne smatram da je glavni žalbeni razlog nedopušten.
32.      Točno je da ne bi bila u skladu sa zahtjevima obrazloženja iz članka 168. stavka 1. točke (d) i članka 169. stavka 2. Poslovnika Suda žalba u kojoj se samo ponavljaju ili od riječi do riječi iznose žalbeni razlozi i argumenti koji su bili izneseni pred Općim sudom(12).
33.      Međutim, u skladu s presudom Njemačka/Komisija, „kada žalitelj osporava tumačenje ili primjenu Općeg suda prava Unije, pravna pitanja ocijenjena u prvostupanjskom postupku mogu se ponovno raspraviti tijekom žalbenog postupka”(13).
34.      To je slučaj u ovom predmetu. Iako EDPS ponavlja argumente istaknute u prvostupanjskom postupku kako bi opravdao dopuštenost svoje tužbe za poništenje, to sada radi uz prigovor tumačenju članka 263. UFEU-a koje zagovara Opći sud. EDPS navodi (i osporava) obrazloženje pobijanog rješenja te precizno ističe pravne argumente na kojima se temelji njegov zahtjev.
b)      Meritum
35.      U točkama 26. do 35. pobijanog rješenja navedeni su razlozi zbog kojih, prema mišljenju Općeg suda, EDPS ne može podnijeti tužbu a da nisu ispunjeni uvjeti utvrđeni u članku 263. četvrtom stavku UFEU-a.
36.      Opći sud naglašava da se EDPS ne nalazi na popisu institucija koje su na temelju članka 263. UFEU-a izričito ovlaštene (a) pokrenuti postupke zbog nenadležnosti, bitne povrede postupka, povrede Ugovorâ ili bilo kojeg pravnog pravila vezanog za njihovu primjenu ili zbog zloporabe ovlasti (drugi stavak) i (b) u slučaju određenih institucija, za podnošenje tužbi radi zaštite svojih prava (treći stavak).
37.      Takvu ovlast imaju konkretno sljedeće stranke:
–        države članice, Parlament, Vijeće i Komisija, koji na temelju članka 263. drugog stavka UFEU-a imaju opću aktivnu procesnu legitimaciju.
–        Revizorski sud, Europska središnja banka i Odbor regija, koji na temelju članka 263. trećeg stavka UFEU-a mogu pokrenuti postupak radi zaštite svojih prava.
38.      Osim što nije jedna od stranaka navedenih u članku 263. drugom i trećem stavku UFEU-a, EDPS se ne nalazi ni na popisu institucija navedenih u članku 13. stavku 1. UEU-a. Osim Odbora regija, istim se institucijama UEU-om priznaje aktivna procesna legitimacija koju sada traži EDPS, iako se ne nalazi na tom popisu(14).
39.      EDPS je tijelo Unije osnovano odredbom sekundarnog prava(15). Kao takav, i u skladu sa sudskom praksom Suda, ne može se smatrati da je obuhvaćen pojmom „institucije”: na temelju članka 13. stavka 1. UEU‑a, taj se pojam odnosi na točan popis subjekata koji ne uključuje tijela, urede ni agencije Unije(16).
40.      U skladu s člankom 263. prvim stavkom in fine UFEU-a, Sud ispituje „zakonitost akata tijelâ, uredâ ili agencija Unije s pravnim učinkom prema trećima”. Međutim, takva se tijela, uredi i agencije ne nalaze među subjektima ovlaštenima za pokretanje postupka pred Sudom na temelju tog članka 263. drugog i trećeg stavka UFEU-a.
41.      Riječ je o namjernom isključivanju jer, kao što to pravilno ističe Opći sud, dodavanje Odbora regija među tužitelje iz članka 263. trećeg stavka UFEU‑a dokazuje da „su autori Ugovora, iako su uzeli u obzir druge subjekte osim institucija na popisu osoba ovlaštenih za obranu svojih ovlasti, odlučili da neće uvrstiti EDPS”(17).
42.      EDPS je neovisno tijelo koje na temelju članka 16. stavka 2. UFEU-a treba nadzirati da institucije, tijela, uredi i agencije same Unije poštuju pravna pravila Unije u tom području(18). Zbog te je okolnosti EDPS neovisno tijelo Unije, a ne institucija Unije.
43.      EDPS nije pokrenuo postupak pred Sudom kako bi pobijao nove odredbe, kao što bi to bio obvezan učiniti da je institucija Unije. Naime, u skladu s člankom 51. točkom (b) Statuta Suda Europske unije, Sud zadržava nadležnost u postupcima iz članka 263. UFEU-a koje pokreće, među ostalim, neka institucija Unije protiv zakonodavnog akta. Iz takvog djelovanja proizlazi da se sam EDPS nije smatrao institucijom Unije.
44.      EDPS zapravo osporava argumente Općeg suda kojima on opravdava odbijanje primjene po analogiji presude Parlament/Vijeće i koji se iznose u točkama 38. do 55. pobijanog rješenja.
45.      Stoga se čini da EDPS priznaje, barem implicitno, da članak 263. drugi i treći stavak UFEU-a dovodi do rješenja primijenjenog u pobijanom rješenju. Međutim, smatra da s obzirom na doslovni tekst tih dviju odredbi prednost treba dati razmatranjima na temelju kojih je Sud u presudi Parlament/Vijeće priznao Parlamentu aktivnu procesnu legitimaciju o kojoj se raspravljalo u tom predmetu.
46.      Međutim, slažem se sa stajalištem Općeg suda u tom pogledu.
47.      Opći sud na temelju svojeg tumačenja presude Parlament/Vijeće „podsjeća” na to da je „Sud u [njoj] utvrdio da tekst članka 173. Ugovora o EEZ‑u ne nudi Parlamentu nikakvu mogućnost da pred sudovima Unije osporava akte koje su donijele druge institucije, a koji bi mogli ugroziti njegove ovlasti te je odlučio popuniti tu prazninu primjenom općeg načela institucionalne ravnoteže”(19).
48.      Sud je u presudi Parlament/Vijeće tvrdio sljedeće:
–        Ovlasti Parlamenta „jedan [su] od elemenata institucionalne ravnoteže koju su uspostavili ugovori [koji] su utvrdili sustav podjele nadležnosti između različitih institucija [Unije], koji svakoj instituciji dodjeljuje njezinu ulogu u institucionalnoj strukturi [Unije] i ostvarenju zadataka koji su joj dodijeljeni”(20).
–        Bilo je potrebno „osigurati održanje institucionalne ravnoteže, i, posljedično, sudski nadzor nad poštovanjem posebnih prava Parlamenta, kad mu se Parlament u tu svrhu obrati, pomoću pravnog sredstva koje je prilagođeno cilju koji Parlament slijedi”(21).
–        Za potrebe ispunjenja te obveze, sam je Sud dužan „osigurati punu primjenu odredaba Ugovorâ koje se odnose na institucionalnu ravnotežu i skrbiti da se posebna prava Parlamenta, kao i drugih institucija, ne mogu kršiti a da isti nema na raspolaganju pravno sredstvo, među onima predviđenima Ugovorima, koje može koristiti na siguran i učinkovit način”(22).
–        „Nedostatak odredbe u Ugovorima, koja bi predviđala pravo Parlamenta na podnošenje tužbe za poništenje može predstavljati postupovnu prazninu, ali ne može prevladati nad temeljnim interesima u održavanju i poštivanju institucionalne ravnoteže određene Ugovorima kojima su osnovane Europske zajednice”(23).
49.      Stoga je Sud Parlamentu dopustio „podnijeti […] tužbu za poništenje akta Vijeća ili Komisije, pod uvjetom da je ta tužba usmjerena samo na zaštitu posebnih prava Parlamenta i da se temelji isključivo na navodima koji se odnose na povredu tih posebnih prava”(24).
50.      Okolnosti u kojima se nalazi EDPS bitno se razlikuju od onih u kojima se Parlament nalazio u trenutku donošenja presude Parlament/Vijeće.
51.      Kao prvo, u presudi Parlament/Vijeće upućuje se na institucionalnu ravnotežu u odnosu na podjelu nadležnosti „između različitih institucija [Unije]”. EDPS nije institucija Unije, kao što sam to već naveo.
52.      Kao drugo, u situaciji iz presude Parlament/Vijeće, Parlament je raspolagao samo „neučinkovitim i neizvjesnim” pravnim sredstvima za obranu svojih ovlasti. Suprotno tomu, u ovom predmetu EDPS trenutačno raspolaže učinkovitim i izvjesnim sredstvom za pobijanje. EDPS tvrdi(25) da može dokazati da ispunjava zahtjeve za aktivnu procesnu legitimaciju koji se zahtijevaju člankom 263. četvrtim stavkom UFEU-a(26).
53.      Priznavanjem te mogućnosti upravo za ovaj predmet, EDPS u velikoj mjeri povlači svoj prvi žalbeni razlog u dijelu u kojem se odnosi na primjenu sudske prakse koju sadržava presuda Parlament/Vijeće. Ponavljam da se u toj presudi polazilo od toga da Parlament ne raspolaže učinkovitim i izvjesnim pravnim sredstvima.
54.      S obzirom na prethodno navedeno, nije važno postoje li druge situacije u kojima EDPS, iako bi bile povrijeđene njegove ovlasti, ne bi imao aktivnu procesnu legitimaciju za pokretanje postupka pred Sudom na temelju članka 263. četvrtog stavka UFEU-a(27). Neovisno o tome mogu li postojati slučajevi poput onih koje je naveo EDPS, ovdje je važan samo konkretan i stvaran slučaj upućen Općem sudu. Samo u odnosu na taj slučaj treba razjasniti ispunjava li EDPS zahtjeve za pobijanje spornih prijelaznih odredbi.
55.      Ukratko, smatram da EDPS nema aktivnu procesnu legitimaciju koja se predviđa člankom 263. drugim i trećim stavkom UFEU-a, zbog čega treba odbiti njegov glavni žalbeni razlog.
B.      Podredni žalbeni razlog
1.      Argumenti stranaka
a)      Dopuštenost
56.      Vijeće smatra da je i taj žalbeni razlog nedopušten zbog istih razloga zbog kojih je nedopušten glavni žalbeni razlog.
b)      Meritum
57.      EDPS prvo ističe prigovor da nisu jasne točke 76. i 77. pobijanog rješenja u kojima se navodi da je Odluka od 3. siječnja 2022. „upravna […] odluka koja ne može utjecati na zakonodavne akte kao što je [izvorna Uredba] niti utjecati na njihov sadržaj” i da „iako se pobijanim odredbama mijenja primjenjivi pravni okvir, čije poštovanje nadzire EDPS, i iako one nemaju u potpunosti isti doseg kao i Odluka od 3. siječnja 2022., one ipak ne utječu na njegov pravni položaj”.
58.      Prema EDPS-ovu mišljenju, te tvrdnje sadržavaju dvije pogreške. S jedne strane, u njima se ne napominje da je za izvršavanje EDPS-ovih ovlasti potrebna pravna sigurnost i da su te ovlasti povrijeđene donošenjem retroaktivnih mjera. S druge strane, u okviru njih se ne priznaje da se spornim prijelaznim odredbama nastoji neutralizirati postojeće učinke konkretne odluke i da se stoga odnose na EDPS i Europol.
59.      Prema EDPS-ovu mišljenju, njegova se neovisnost dovodi u pitanje upravo retroaktivnošću spornih prijelaznih odredbi te ona uopće ne bi bila ugrožena ako bi se zakonodavna izmjena primijenila pro futuro.
60.      EDPS dodaje da te odredbe također posebno utječu na njega prilikom izvršavanja nadzorne funkcije u području zaštite podataka. Ovdje je riječ o osobnim podacima čija je zaštita ugrožena zbog prijelaznih odredbi koje se zbog istog razloga nužno odnose na sami EDPS.
61.      Parlament i Vijeće, koje podupiru Komisija i francuska vlada, u biti se slažu s argumentima Općeg suda.
62.      Konkretno, Parlament ističe da, ako bi se prihvatilo da se bilo koja izmjena odredbi koje je EDPS već primijenio izravno odnosi na njega, priznalo bi mu se svojstvo povlaštenog tužitelja, protivno članku 263. UFEU-a. U tom smislu francuska vlada upozorava da bi se time kriteriju izravnog utjecaja oduzeo smisao.
2.      Analiza
a)      Dopuštenost
63.      Razlozi koje sam iznio kako bih odbio nedopuštenost glavnog žalbenog razloga, koju zagovara Vijeće, mogu se primijeniti i na podredni žalbeni razlog.
b)      Meritum
64.      Opći sud i institucije koje sudjeluju u ovom postupku slažu se da EDPS nema aktivnu procesnu legitimaciju koja se dodjeljuje člankom 263. drugim i trećim stavkom UFEU-a (povlaštena aktivna procesna legitimacija). Isto tako, slažu se da EDPS-ova aktivna procesna legitimacija ovisi o ispunjenju uvjetâ iz članka 263. četvrtog stavka UFEU-a. Dosad se slažem s njihovim ocjenama.
65.      Međutim, ne slažem se s time da EDPS u ovom slučaju ne ispunjava uvjete koji se zahtijevaju člankom 263. četvrtim stavkom UFEU-a.
66.      Ako se isključi povlaštena aktivna procesna legitimacija koju traži EDPS, smatram da bi priroda funkcija nadzora nad propisima o zaštiti podataka, koje su povjerene tom tijelu, trebala odvratiti od preuskog tumačenja njegove redovne aktivne procesne legitimacije za pokretanje postupka pred sudom.
67.      Iako sam prethodno tvrdio da EDPS nema svojstvo institucije Unije, sada trebam naglasiti da obavlja važnu funkciju, utvrđenu u UEU-u, kako bi osigurao da institucije, tijela, uredi i agencije Unije poštuju pravna pravila o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka. Izvršavanje tih ovlasti, u obliku pobijanja pred sudovima Unije, ne smije se ugroziti ako za to ne postoje vrlo važni razlozi.
68.      Zbog razloga koje ću navesti u nastavku, smatram da bi se čak i na temelju uskog tumačenja zahtjevâ iz članka 263. četvrtog stavka UFEU-a EDPS-u mogla priznati aktivna procesna legitimacija koja mu je odbijena u pobijanom rješenju.
69.      Rješenje koje zagovaram ne podrazumijeva da treba prejudicirati osnovanost tužbe za poništenje. Pri ispitivanju dopuštenosti tužbe ne treba unaprijed predvidjeti ishod odluke o meritumu: dovoljno je provjeriti je li tužitelj iznio relevantne razloge zbog kojih sporna odredba proizvodi učinke na njegovu pravnu situaciju(28).
70.      Opći sud odbacio je da se sporne prijelazne odredbe izravno odnose na EDPS, kao što se to zahtijeva člankom 263. četvrtim stavkom UFEU-a. S jedne strane, zato što su tim odredbama izmijenjeni propisi koje je EDPS dužan nadzirati, ali ne i njegove ovlasti(29). S druge strane, zato što takve odredbe „Europolu ostavljaju određenu marginu prosudbe”(30).
71.      Pristup koji je Opći sud primijenio kad je navodio kriterije za utvrđivanje postoji li „izravni utjecaj” načelno je točan. Sud je ponovio da je za pobijanje konkretne mjere potrebno ispunjenje dvaju kumulativnih uvjeta, „[…] odnosno osporavana mjera, s jedne strane, mora izravno proizvoditi učinke na pravnu situaciju te osobe i, s druge strane, njome se ne daje nikakva diskrecijska ovlast njezinim adresatima koji su zaduženi za njezinu provedbu s obzirom na to da je ona potpuno automatska i proizlazi isključivo iz propisa Unije, bez primjene drugih posrednih pravila”(31).
72.      Međutim, u okviru ocjene utječu li sporne prijelazne odredbe na EDPS-ovu pravnu situaciju u ovom predmetu, smatram da Opći sud zapravo odlučuje o pitanju koje se ne odnosi na dopuštenost, nego na osnovanost tužbe: njegova se ključna razmatranja odnose na moguće učinke spornih prijelaznih odredbi na EDPS-ovu neovisnost. Konkretno, Opći sud odbacuje da (navodna) retroaktivnost spornih prijelaznih odredbi može ugroziti EDPS-ovu neovisnost.
73.      Prema mojem mišljenju, Opći sud je u toj postupovnoj fazi trebao samo utvrditi je li EDPS iznio relevantne (odnosno razumne i vjerodostojne) razloge zbog kojih su te odredbe mogle proizvesti taj učinak.
74.      Sličan je slučaj s drugim od navedenih uvjeta: Opći sud smatra da se spornim prijelaznim odredbama Europolu dodjeljuje margina prosudbe kako bi odlučio „hoće li nastaviti s obradom određenih podataka”, iz čega bi proizašlo da „pobijane odredbe […] nisu potpuno automatske”(32).
75.      Opći sud odbacuje EDPS-ov prigovor (u pogledu posljedica izvršavanja te margine prosudbe u odnosu na njegovu odluku od 3. siječnja 2022.) i pritom tvrdi da „pobijane odredbe ne sprečavaju EDPS da izvršava svoje vlastite ovlasti na način na koji mu odgovara”(33).
76.      Međutim, protiv potonje ocjene istaknuta su dva prigovora:
–        S jedne strane, ponovno se rješava rasprava o meritumu tako da se u fazi ocjene dopuštenosti unaprijed predviđaju pravni učinci koje sporne prijelazne odredbe proizvode na situaciju osobe koja ih nastoji pobijati(34). Osim toga, rješava se tako što se ističe teoretska mogućnost da Europol postupi na određen način, iako je zapravo iz odgovora koji je Europol dao EDPS-u 22. kolovoza 2022.(35) proizašlo da Europol više ne primjenjuje barem dio EDPS-ove odluke od 3. siječnja 2022.
–        S druge strane, problem se usmjerava na eventualno EDPS-ovo reagiranje protiv (budućih) Europolovih odluka, iako je za rješavanje spora bilo odlučujuće razjasniti jesu li sporne prijelazne odredbe same po sebi i ad hoc nadređene pojedinačnim odluka koje je prethodno donio EDPS i koje su usmjerene protiv određenih, također prošlih Europolovih postupanja. U sličnim uvjetima, moglo se zagovarati da se dodijeljenom „marginom prosudbe” Europolu eo ipso dopuštalo da ne postupi u skladu s odredbama EDPS-ove odluke od 3. siječnja 2022.
77.      Neovisno o prethodno navedenom, nisam sasvim siguran da se zahtjev u pogledu margine prosudbe u okolnostima ovog slučaja treba odnositi na Europolovo postupanje. Prema mojem shvaćanju, sporne prijelazne odredbe odnose se na EDPS izravno i, kao što će se to pokazati u nastavku, također osobno, s obzirom na to da proizvode pravne učinke na konkretnu EDPS-ovu odluku i da je on stoga njihov adresat. EDPS nije raspolagao nikakvim manevarskim prostorom u pogledu predmeta te odluke, s obzirom na to da se zbog učinka spornih prijelaznih odredbi njegovo postupanje nužno moralo prilagoditi onomu što proizlazi iz tih odredbi.
78.      Iz prikaza činjenica koji je iznio EDPS i činjeničnog stanja sadržanog u pobijanom rješenju proizlazi, prema mojem mišljenju, da su se sporne prijelazne odredbe izravno odnosile na EDPS. Pitanje jesu li se izravno odnosile na njega na način da su povrijeđene njegove ovlasti ili da je ugrožena njegova neovisnost predstavlja, ponavljam, temeljni problem koji je EDPS iznio Općem sudu.
79.      Iz razlike između sadržaja EDPS-ove odluke od 3. siječnja 2022. i sadržaja spornih prijelaznih odredbi proizlazi da je u najmanju ruku bilo legitimno zagovarati da je zakonodavac izmijenjenom Uredbom o Europolu nastojao „ispraviti” EDPS-ovu odluku koja je postala pravomoćna (Europol je nije pobijao).
80.      Naime:
–        S jedne strane, EDPS je od Europola zatražio da u roku od 12 mjeseci provede kategorizaciju skupova podataka kojima je raspolagao 3. siječnja 2022.
–        S druge strane, spornim prijelaznim odredbama: (a) rok kojim Europol raspolaže da provede kategorizaciju podataka koje posjeduje u trenutku njihova stupanja na snagu produljuje se do 18 mjeseci, odnosno do 28. lipnja 2022. i (b) njima se pojašnjavaju uvjeti i postupci pod kojima je obrada osobnih podataka koji se ne odnose na kategorije ispitanika koje su navedene u Prilogu II. izvornoj Uredbi i koji su upućeni Europolu prije 28. lipnja 2022. dozvoljena u potporu kaznenoj istrazi koja je u tijeku.
81.      EDPS želi zajamčiti da ne tvrdi da ima aktivnu procesnu legitimaciju za pobijanje bilo koje izmjene pravnog okvira kojim je obuhvaćen sadržaj njegovih funkcija. Štoviše, ne predstavlja mu problem priznati, kao što je to učinio na raspravi, da se ništa ne bi protivilo novom uređenju kad bi se ono primjenjivalo samo pro futuro.
82.      Međutim, tvrdi da u ovom slučaju izmjena utječe na njega, s obzirom na to da se njome izmjenjuje sadržaj njegove prethodne odluke koja je već pravomoćna i donesena u skladu s važećim propisima te time dolazi do opasnosti od prethodne poslušnosti kojom se može ugroziti njegova neovisnost.
83.      Može se raspravljati, kao što to čini Parlament, o tome imaju li sporne prijelazne odredbe retroaktivni učinak. Također je upitno utječu li negativno na EDPS-ovu neovisnost čak i ako se prizna da su retroaktivne. Općenito smatram da, kad zakonodavna vlast mijenja materijalni sadržaj odredbi koje treba primijeniti upravno tijelo, to nije razlog zbog kojeg je ugrožena neovisnost tog tijela(36).
84.      Međutim, ustrajem na tome da je to temeljno pitanje koje je EDPS postavio u okviru svoje tužbe za poništenje i koje se ne može izbjeći tako da ga se unaprijed odbije. Opći sud u pogledu EDPS-ova materijalnog zahtjeva zapravo unaprijed predviđa materijalne razloge na temelju kojih će donijeti odluku o odbijanju tužbe za poništenje.
85.      Isto tako, ad hoc priroda spornih prijelaznih odredbi omogućuje zaključak da je ispunjen zahtjev osobnog utjecaja, a u pogledu tog aspekta, iako Opći sud o njemu nije odlučivao, potrebno je dati odgovor u ovom stupnju(37).
86.      Osobni utjecaj očit je, prema mojem mišljenju, iz samog prikaza promjena u zakonodavnom postupku koje su kulminirale donošenjem spornih prijelaznih odredbi. Opći sud detaljno ih je opisao u točkama 5. do 11. pobijanog rješenja.
87.      U tim se točkama navodi da je zakonodavni postupak započeo prije donošenja EDPS-ove odluke od 3. siječnja 2022., konkretno 9. prosinca 2020., prijedlogom o izmjeni izvorne Uredbe koji je podnijela Komisija. U Mišljenju br. 4/2021(38) sam EDPS podržao je taj prijedlog uz određene rezerve.
88.      Značajno je to da su, ubrzo nakon donošenja EDPS-ove odluke od 3. siječnja 2022., nakon posljednjeg pregovora u obliku trijaloga, 1. veljače 2022., dodane sporne prijelazne odredbe. Sve upućuje na to da se to uključivanje temelji na dokumentu Vijeća br. 5370/22 od 24. siječnja 2022. koji se odnosi na pripremu za trijalog(39). U njemu se navodi sljedeće:
–        „posljednja odluka [EDPS‑a], koja bi mogla imati operativne posljedice za Europolovo djelovanje, potvrđuje potrebu za brzim donošenjem Uredbe”;
–        „predsjedništvo je predložilo delegacijama da uvedu novi članak 74.a, čiji bi cilj bio dodatno pojasniti situaciju s podacima koje Europol trenutačno posjeduje, osobito u kontekstu gore navedene odluke EDPS‑a od 3. siječnja 2022.”; i
–        „[m]noge su delegacije pozdravile načela tog prijedloga na sastanku od 19. siječnja [2022.], ali je potrebno odobrenje odbora zbog njegova nedavnog predstavljanja i važnosti koju ta tema predstavlja nakon odluke EDPS‑a”(40).
89.      Teško je osporiti da su sporne prijelazne odredbe donesene kao odgovor na mjeru iz EDPS-ove odluke od 3. siječnja 2022. i da se prema tome osobno odnose na EDPS. Riječ je o pravilima čiji je cilj bio da, pred izazovom koji je predstavljala ta EDPS-ova odluka, koju više nije bilo moguće pobijati jer je postala pravomoćna, postanu nadređena njezinu sadržaju i njezinim posljedicama.
90.      Ne vidim kako se u tim okolnostima može prihvatiti da se sporne prijelazne odredbe ne odnose izravno i osobno na EDPS, s obzirom na to da se njima konkretno nastoji neutralizirati pojedinačnu odluku koju je donio sam EDPS i koja je već postala pravomoćna.
91.      EDPS treba osigurati i pratiti primjenu odredbi Uredbe (EU) 2018/1725(41) „i svih ostalih akata Unije koji se odnose na zaštitu temeljnih prava i sloboda fizičkih osoba u vezi s obradom osobnih podataka u instituciji ili tijelu Unije, kao i za savjetovanje institucija i tijela Unije te ispitanika o svim pitanjima u vezi s obradom osobnih podataka”(42).
92.      Ako EDPS prilikom izvršavanja te ovlasti nekom tijelu Unije naloži određeno jedinstveno postupanje te se zbog te odluke (koja postane pravomoćna) naknadno donese pravno pravilo čiji je konkretni cilj neutralizirati je, smatram da EDPS-u treba priznati mogućnost da pred sudovima Unije pokrene postupak kako bi oni ocijenili valjanost (novog) pravnog pravila.
93.      Ukratko, smatram da se, ne dovodeći u pitanje meritum pitanja koje je EDPS postavio Općem sudu u pogledu valjanosti spornih prijelaznih odredbi, te odredbe odnose na EDPS u dovoljnoj mjeri kako bi se opravdala aktivna procesna legitimacija koja mu se odbija pobijanim rješenjem.
C.      Konačno rješenje spora
94.      U skladu s člankom 61. Statuta Suda Europske unije, ako je žalba osnovana, Sud ukida odluku Općeg suda te može sam konačno odlučiti o sporu, ako stanje postupka to dopušta, ili može vratiti predmet na odlučivanje Općem sudu.
95.      EDPS traži od Suda da konačno odluči o temeljnom pitanju postavljenom u prvostupanjskom postupku.
96.      Prema mojem mišljenju, stanje postupka ne dopušta Sudu da konačno odluči o sporu. Zapravo, to priznaje i sam EDPS koji traži da se donese „konačna presuda nakon što se svim strankama omogući da podnesu očitovanja o svakom aspektu predmeta”(43).
97.      Rasprava u prvostupanjskom postupku usmjerena je na dopuštenost tužbe koju je EDPS podnio protiv spornih prijelaznih odredbi. Iako se to pitanje riješilo, kao što sam to upravo naveo, s obzirom na to da se unaprijed predvidjela odluka o određenim aspektima temeljnog pitanja, rasprava o tom pitanju nije bila cjelovita nego samo instrumentalna, isključivo u svrhu odlučivanja ima li EDPS aktivnu procesnu legitimaciju, što osporavaju Parlament i Vijeće. Stoga nakon svrsishodne kontradiktorne rasprave predmet treba vratiti Općem sudu na ponovno suđenje.
D.      Troškovi
98.      U skladu s člankom 184. Poslovnika Suda, i na EDPS-ov zahtjev, snošenje troškova u ovom stupnju treba naložiti Parlamentu i Vijeću, a Savezna Republika Njemačka i Francuska Republika snosit će vlastite troškove.
V.      Zaključak
99.      S obzirom na prethodno navedeno, predlažem Sudu da:
–        prihvati žalbu;
–        ukine rješenje Općeg suda od 6. rujna 2023., EDPS/Parlament i Vijeće (T-578/22, EU:T:2023:522);
–        u skladu s člankom 61. Statuta Suda Europske unije, vrati predmet Općem sudu na ponovno suđenje o meritumu;
–        naloži Europskom parlamentu i Vijeću Europske unije snošenje troškova;
–        odredi da će Savezna Republika Njemačka i Francuska Republika snositi vlastite troškove.
1      Izvorni jezik: španjolski
2      Predmet T-578/22, EU:T:2023:522; u daljnjem tekstu: pobijano rješenje
3      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2016. o Agenciji Europske unije za suradnju tijela za izvršavanje zakonodavstva (Europol) te zamjeni i stavljanju izvan snage odluka Vijeća 2009/371/PUP, 2009/934/PUP, 2009/935/PUP, 2009/936/PUP i 2009/968/PUP (SL 2016., L 135, str. 53.);
u daljnjem tekstu: izvorna Uredba o Europolu ili izvorna Uredba
4      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2022. u pogledu suradnje Europola s privatnim stranama, obrade osobnih podataka koju provodi Europol radi potpore kaznenim istragama i uloge Europola u području istraživanja i inovacija (SL 2022., L 169, str. 1.). U daljnjem tekstu ću verziju izvorne Uredbe proizišlu iz te izmjene nazivati izmijenjenom Uredbom o Europolu ili izmijenjenom Uredbom.
5      Riječ je o dvjema prijelaznim odredbama (članci 74.a i 74.b; u daljnjem tekstu: sporne prijelazne odredbe) koje se odnose, u dijelu koji je ovdje važan, na obradu osobnih podataka radi pružanja potpore u određenoj kaznenoj istrazi koja je u tijeku odnosno obradu osobnih podataka u posjedu Europola.
6      U članku 18. („Svrhe aktivnosti obrade informacija”) izvorne Uredbe, u njegovim stavcima 3. i 5. utvrđivalo se:
„3. Obrada u svrhu operativnih analiza iz stavka 2. točke (c) provodi se putem projekata operativnih analiza u pogledu kojih se primjenjuju sljedeće posebne zaštitne mjere:
(a)      izvršni direktor za svaki projekt operativne analize određuje posebnu svrhu, kategorije osobnih podataka i kategorije ispitanika, sudionike, trajanje pohrane te uvjete pristupa, prijenosa i uporabe dotičnih podataka te o tome obavješćuje upravni odbor i Europskog nadzornika za zaštitu podataka;
(b)      osobni podaci mogu se prikupljati i obrađivati samo u svrhu određenog projekta operativne analize. Ako postane očito da osobni podaci mogu biti relevantni za drugi projekt operativne analize, daljnja obrada tih osobnih podataka dopušta se samo u mjeri u kojoj je takva daljnja obrada potrebna i razmjerna, a osobni podaci u skladu s odredbama iz točke (a) koje se primjenjuju na drugi projekt analize;
(c)      samo ovlašteno osoblje može imati pristup podacima koji se odnose na relevantni projekt te ih obrađivati.
[…]
5. Kategorije osobnih podataka i kategorije ispitanika čiji se podaci mogu prikupljati i obrađivati za svaku svrhu iz stavka 2. navedene su u Prilogu II.”
7      U članku 18. stavku 6. izvorne Uredbe određivalo se: „Europol može privremeno obraditi podatke radi utvrđivanja jesu li ti podaci relevantni za njegove zadaće te, ako je to slučaj, za koju od svrha iz stavka 2. Upravni odbor, na prijedlog izvršnog direktora i nakon savjetovanja s Europskim nadzornikom za zaštitu podataka, dodatno određuje uvjete vezane uz obradu takvih podataka, posebice u pogledu pristupa tim podacima i njihove uporabe, kao i rokova za pohranu i brisanje podataka koji ne smiju premašiti šest mjeseci, uvažavajući načela iz članka 28.”.
8      Međupresuda od 22. svibnja 1990., Parlament/Vijeće (C-70/88, EU:C:1990:217; u daljnjem tekstu: presuda Parlament/Vijeće)
9      Točka 23. pobijanog rješenja
10      Točka 21. pobijanog rješenja
11      Točka 22. pobijanog rješenja
12      Presuda od 17. prosinca 2020., Njemačka/Komisija (C-475/19 P i C-688/19 P, EU:C:2020:1036; u daljnjem tekstu: presuda Njemačka/Komisija), t. 33., na koju se poziva Vijeće.
13      Loc. ult. cit., s upućivanjem na sudsku praksu
14      Tako napominje Opći sud u točki 27. pobijanog rješenja.
15      Članak 41. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka (SL 2001., L 8, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 34., str. 6.)
16      Točka 29. pobijanog rješenja, u kojoj se navodi presuda od 14. srpnja 2022., Italia i Comune di Milano/Vijeće i Parlament (Sjedište Europske agencije za lijekove) (C-106/19 i C-232/19, EU:C:2022:568, t. 113. i 116.).
17      Točka 32. pobijanog rješenja
18      Tako glasi tekst točke 33. pobijanog rješenja: „status EDPS‑a kao neovisnog nadzornog tijela spominje [se] u članku 16. stavku 2. UFEU‑a, koji određuje da poštovanje pravila o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka koju obavljaju institucije, tijela, uredi i agencije Unije podliježe nadzoru neovisnih tijela, i u članku 8. stavku 3. Povelje, kojim se predviđa da poštovanje pravila o zaštiti osobnih podataka podliježe nadzoru neovisnog tijela”.
19      Točka 41. pobijanog rješenja. U presudi Parlament/Vijeće (točka 16.) priznalo se da se „neučinkovitima i neizvjesnima” mogu pokazati različita pravna sredstva za koja se u presudi od 27. rujna 1988., Parlament/Vijeće (302/87, EU:C:1988:461), smatralo da su dovoljna kako bi Sud izvršio sudski nadzor nad aktima Vijeća ili Komisije koji su doneseni protivno ovlastima Parlamenta.
20      Presuda Parlament/Vijeće, t. 21.
21      Presuda Parlament/Vijeće, t. 23.
22      Presuda Parlament/Vijeće, t. 25.
23      Presuda Parlament/Vijeće, t. 26.
24      Presuda Parlament/Vijeće, t. 27. Moje isticanje
25      Točka 30. njegove žalbe
26      S tog gledišta nije važno to što je za EDPS ispunjavanje tih zahtjeva posljedica „vrlo iznimnih” okolnosti ovog slučaja.
27      Točke 32. i 33. njegove žalbe
28      Presuda od 6. studenoga 2018., Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija, Komisija/Scuola Elementare Maria Montessori i Komisija/Ferracci (C-622/16 P do C-624/16 P, EU:C:2018:873, t. 47.): „Naime, budući da uvjet koji se odnosi na izravan utjecaj zahtijeva da pobijani akt proizvodi izravne učinke na tužiteljevu pravnu situaciju, sud Unije dužan je provjeriti je li potonji iznio relevantne razloge zbog kojih ga Komisijina odluka može staviti u nepovoljan tržišni položaj i stoga proizvesti učinke na njegovu pravnu situaciju”. Moje isticanje
29      Točka 74. pobijanog rješenja
30      Točka 78. pobijanog rješenja
31      Vidjeti među ostalim presudu od 12. srpnja 2022., Nord Stream 2/Parlament i Vijeće (C-348/20 P, EU:C:2022:548., t. 43. i 44. i navedena sudska praksa).
32      Točke 80. i 82. pobijanog rješenja
33      Točka 83. pobijanog rješenja
34      Presuda od 12. srpnja 2022., Nord Stream 2/Parlament i Vijeće (C-348/20 P, EU:C:2022:548., t. 98. i navedena sudska praksa)
35      Točka 13. pobijanog rješenja
36      Na raspravi se opsežno raspravljalo o tom pitanju koje je, prema mojem mišljenju, povezano s materijalnim ispitivanjem EDPS-ovih zahtjeva, a ne s ocjenom dopuštenosti tužbe.
37      Iako je Opći sud odbacio postojanje izravnog utjecaja, njegova odluka o odbijanju EDPS-ove tužbe mogla bi naposljetku biti opravdana u skladu s drugim obrazloženjem, konkretno, ako nije ispunjen zahtjev osobnog utjecaja. Vidjeti među ostalim presude od 6. studenoga 2018., Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija, Komisija/Scuola Elementare Maria Montessori i Komisija/Ferracci (C-622/16 P do C-624/16 P, EU:C:2018:873, t. 48. i navedenu sudsku praksu) i od 22. lipnja 2021., Venezuela/Vijeće (Utjecaj na treću državu) (C-872/19 P, EU:C:2021:507, t. 86. i 87.).
38      EDPS-ovo mišljenje od 8. ožujka 2021. o prijedlogu o izmjeni Uredbe o Europolu, dostupno na https://www.edps.europa.eu/data-protection/our-work/publications/opinions/edps-opinion-proposal-amendment-europol-regulation_en
39      Dostupno na https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-5370-2022-INIT/fr/pdf
40      Točka 11. pobijanog rješenja
41      Uredba (EU) Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2018. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama, tijelima, uredima i agencijama Unije i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 45/2001 i Odluke br. 1247/2002/EZ (SL 2018., L 295, str. 39.)
42      Članak 52. stavak 3. Uredbe 2018/1725
43      Točka 68. in fine
njegove žalbe