Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
TAMARE ĆAPETA
od 13. studenoga 2025.(1)
Predmet C-773/23 P
European Crop Care Association (ECCA)
protiv
Ascenza Agro, SA,
Industrias Afrasa, SA,
Europske komisije
„Žalba – Nepovlašteni intervenijent – Reprezentativno udruženje – Dopuštenost – Članak 56. drugi stavak Statuta Suda Europske unije – Sredstva za zaštitu bilja – Uredba (EZ) br. 1107/2009 – Neproduljenje odobrenja aktivne tvari klorpirifos-metil – Provedbena Uredba Komisije (EU) 2020/17 – Tužba za poništenje”
I.      Uvod
1.        Udruženje koje predstavlja europsku industriju sredstava za zaštitu bilja interveniralo je pred Općim sudom u potporu tužbi za poništenje Komisijine uredbe kojom se odobrenje određene tvari ne produljuje u skladu s primjenjivim zakonodavstvom Unije. Tužba je odbijena.
2.        Udruženje je potom podnijelo žalbu protiv presude Općeg suda. Odnosi li se ta presuda neposredno na to udruženje, kao što se to zahtijeva člankom 56. drugim stavkom Statuta Suda Europske unije (u daljnjem tekstu: Statut), tako da je njegova žalba dopuštena?
3.        To je jedno od ključnih pitanja koja se postavljaju u ovom predmetu.
II.    Okolnosti spora
4.        European Crop Care Association (ECCA) sa sjedištem u Bruxellesu (Belgija) udruženje je koje predstavlja europske proizvođače sredstava za zaštitu bilja(2).
5.        Sredstva za zaštitu bilja uređena su zakonodavstvom Unije, uključujući Uredbom br. 1107/2009(3), kojom se utvrđuju usklađena pravila za odobravanje aktivnih tvari i stavljanje takvih proizvoda na tržište(4). Tom se uredbom uspostavlja dvojni sustav u kojem Europska komisija odobrava aktivne tvari na razini Unije, dok sredstva za zaštitu bilja koja sadržavaju aktivne tvari koje je odobrila Unija odobravaju države članice na nacionalnoj razini(5).
6.        U ovom je predmetu relevantno da je odobrenje aktivnih tvari vremenski ograničeno, tako da njihova daljnja uporaba zahtijeva da Komisija produlji to odobrenje u skladu sa zahtjevima iz Uredbe br. 1107/2009(6). Posebne odredbe o postupku produljenja odobrenja za aktivne tvari također su predviđene Provedbenom uredbom br. 844/2012(7), pri čemu sudjeluju Komisija, Europska agencija za sigurnost hrane (EFSA) i države članice.
A.      Događaji koji su doveli do postupka pred Općim sudom
7.        Aktivna tvar o kojoj je riječ u ovom predmetu jest klorpirifos-metil (u daljnjem tekstu: CHP-metil), koji se u sredstvima za zaštitu bilja upotrebljava za suzbijanje štetnih organizama i za tretiranje uskladištenih žitarica i praznih skladišta.
8.        CHP-metil prvi je put odobren za Uniju 2006.(8), a odobrenje CHP-metila trebalo je isteći 2016.(9).
9.        Dva društva koja proizvode CHP-metil – Ascenza Agro, SA (u daljnjem tekstu: Ascenza) i Dow AgroSciences Ltd, 2013. – podnijela su zahtjev za produljenje odobrenja CHP-metila.
10.      Nakon toga uslijedio je postupak za produljenje odobrenja CHP-metila(10).
11.      U konačnici, Komisija je Provedbenom uredbom 2020/17(11) odlučila da neće produljiti odobrenje CHP-metila. Iz navedene uredbe proizlazi da su postojale zabrinutosti u pogledu genotoksičnosti i razvojne neurotoksičnosti CHP-metila, kako su iznesene u dvjema EFSA-inim izjavama, koje se nisu mogle isključiti. Stoga je Komisija smatrala da se ne može utvrditi da su ispunjena mjerila za odobravanje koja se odnose na učinke na zdravlje ljudi iz članka 4. Uredbe br. 1107/2009.
B.      Postupak pred Općim sudom
12.      Društvo Ascenza, jedan od podnositelja zahtjeva za produljenje CHP-metila, i Industrias Afrasa, SA, društvo koje djeluje na tržištu sredstava za zaštitu bilja (u daljnjem tekstu zajedno: tužitelji), 10. veljače 2020. podnijeli su Općem sudu tužbu za poništenje Provedbene uredbe 2020/17, na temelju članka 263. UFEU-a. Pozvali su se na postupovne i materijalne pogreške u Komisijinoj odluci o neproduljenju odobrenja CHP-metila, zbog čega je ta uredba nezakonita.
13.      ECCA je zatražio intervenciju u potporu tužiteljima radi poništenja te uredbe. Opći je sud prihvatio ECCA-ov zahtjev, utvrdivši da je dokazao pravni interes za ishod postupka, kao što se to zahtijeva pravom Unije(12). Pravni interes ECCA-a temeljio se na činjenici da on predstavlja europsku industriju za zaštitu usjeva i da je ishod postupka mogao utjecati na njegove kolektivne interese, s obzirom na to da su Provedbenom uredbom 2020/17 utvrđeni presedani koji bi utjecali na tu industriju.
14.      Komisija je zahtijevala da se tužba za poništenje koju su podnijeli tužitelji u cijelosti odbije.
15.      Kraljevina Danska, Francuska Republika i Health and Environmental Alliance (HEAL), organizacija za zaštitu okoliša, zatražili su intervenciju u potporu Komisiji radi odbijanja tužbe. Opći sud prihvatio je te zahtjeve(13).
16.      Opći je sud pobijanom presudom(14) odbio sve prigovore kao neosnovane. To je uključivalo osam tužbenih razloga koje su istaknuli tužitelji(15), kao i dodatna tri tužbena razloga koja je istaknuo ECCA(16). Slijedom toga, Opći je sud odbio tužbu.
III. Postupak pred Sudom
17.      Žalbom podnesenom 14. prosinca 2023. ECCA od Suda zahtijeva da ukine pobijanu presudu i poništi Provedbenu uredbu 2020/17. ECCA od Suda traži i da Komisiji naloži snošenje troškova.
18.      Društvo Ascenza u svojem odgovoru na žalbu podnesenom 20. ožujka 2024. podupire ECCA-ov zahtjev i zahtijeva da se žalba u cijelosti prihvati.
19.      U svojem odgovoru na žalbu podnesenom 22. ožujka 2024. Komisija od Suda zahtijeva da odbije žalbu i naloži ECCA-u snošenje troškova.
20.      U svojem odgovoru na žalbu podnesenom 23. ožujka 2024., HEAL od Suda zahtijeva da odbije žalbu i naloži ECCA-u snošenje troškova.
21.      U svojem odgovoru na žalbu podnesenom 8. travnja 2024. Francuska Republika od Suda zahtijeva da odbije žalbu.
22.      Udruženje ECCA podnijelo je repliku 22. srpnja 2024., a društvo Ascenza i Komisija odgovor na repliku 30. kolovoza 2024. odnosno 2. listopada 2024.
23.      Sud je u skladu s člankom 76. stavkom 2. Poslovnika odlučio donijeti presudu bez održavanja rasprave.
IV.    Analiza
24.      Jedno od pitanja koja proizlaze iz ove žalbe(17) odnosi se na uvjete pod kojima udruženje koje je sudjelovalo u prvostupanjskom postupku kao nepovlašteni intervenijent može podnijeti žalbu protiv presude Općeg suda.
25.      U skladu sa zahtjevom Suda, u ovom ću se mišljenju usredotočiti samo na to pitanje.
26.      Sud je već odlučivao o dopuštenosti žalbi koje su podnijeli nepovlašteni intervenijenti, ali ne i kada je takav intervenijent udruženje. Ova žalba stoga daje Sudu priliku da pojasni zahtjev iz članka 56. drugog stavka Statuta – prema kojem se presuda Općeg suda mora neposredno odnositi na nepovlaštenog intervenijenta – u slučaju kada je taj intervenijent reprezentativno udruženje.
27.      Komisija, koju podupire HEAL, osporava dopuštenost žalbe jer se pobijana presuda ne odnosi neposredno na udruženje ECCA u smislu članka 56. drugog stavka Statuta.
28.      ECCA ističe da je njegova žalba dopuštena na temelju dvaju razloga. Kao prvo, ECCA, koji podupire društvo Ascenza, tvrdi da ispunjava zahtjev da se pobijana presuda neposredno odnosi na njega u smislu članka 56. drugog stavka Statuta jer ta presuda znatno i neposredno utječe na njegove interese. Kao drugo, ECCA tvrdi da kao udruženje zastupa interese svojeg člana društva Ascenza, koji bi sam imao pravo na podnošenje žalbe. U tom pogledu ECCA tvrdi da pretpostavke dopuštenosti tužbi za poništenje koje udruženja podnose u ime svojih članova na temelju članka 263. četvrtog stavka UFEU-a treba po analogiji primijeniti na pretpostavke dopuštenosti za žalbe koje udruženja podnose na temelju članka 56. drugog stavka Statuta.
29.      Komisija, koju podupire HEAL, odgovara da se ECCA-ovi argumenti koji se temelje na pretpostavkama dopuštenosti predviđenima u članku 263. četvrtom stavku UFEU-a ne mogu prihvatiti.
30.      Moja je ocjena strukturirana na sljedeći način. Kao prvo, razmotrit ću pravo na intervenciju pred sudovima Unije i interes za intervenciju reprezentativnih udruženja (A). Kao drugo, razmotrit ću odnos između interesa za intervenciju nepovlaštenih intervenijenata i prava na podnošenje žalbe (B). Kao treće, razmotrit ću ECCA-ove argumente koji se odnose na moguću relevantnost pretpostavaka dopuštenosti predviđenih člankom 263. četvrtim stavkom UFEU-a za njegovo pravo da podnese žalbu kao nepovlašteni intervenijent (C). Kao četvrto i posljednje, primijenit ću svoju analizu kako bih utvrdila da ECCA ima pravo podnijeti žalbu u ovom predmetu (D).
A.      Interes za intervenciju reprezentativnih udruženja
31.      Najprije, intervencija je poseban postupovni mehanizam u izravnim tužbama pred sudovima Unije koji državama članicama, institucijama, tijelima, uredima i agencijama Unije kao i svim fizičkim i pravnim osobama, uključujući udruženja, omogućuje da se dobrovoljno pridruže postupku na strani jedne od glavnih stranaka u sporu pred tim sudovima. Budući da predmet može utjecati na njih, intervencija omogućuje sudovima Unije da pri odlučivanju u predmetu uzmu u obzir njihovo stajalište(18).
32.      Naime, glavna je ideja da intervenijent može poduprijeti jednu od stranaka, ali intervencija nije način da intervenijent na „mala vrata” sam uđe u postupak kao glavna stranka(19).
33.      To se odražava u postupovnim pravilima Unije, primjerice, da predmet intervenijentova zahtjeva može biti samo podupiranje, u cijelosti ili djelomično, zahtjeva jedne od stranaka, da je intervencija akcesorna glavnom postupku i da intervenijent „prihvaća postupak u stanju u kojem se nalazi” u trenutku njegove intervencije(20).
34.      Postupovna pravila Unije također razlikuju povlaštene i nepovlaštene intervenijente. S jedne strane, države članice i institucije Unije povlašteni su intervenijenti, što znači da mogu intervenirati u bilo koji predmet a da ne moraju dokazivati pravni interes za ishod postupka(21). S druge strane, tijela, uredi i agencije Unije te fizičke i pravne osobe, uključujući udruženja, smatraju se nepovlaštenim intervenijentima, što znači da moraju dokazati pravni interes za ishod postupka, u skladu s člankom 40. Statuta, kako bi mogli intervenirati u postupak(22). Taj ću zahtjev nazivati „interes za intervenciju”.
35.      Sud je šire tumačio interes za intervenciju kad je riječ o reprezentativnim udruženjima u odnosu na fizičke i pravne osobe koje djeluju u vlastito ime.
36.      Kad je riječ o fizičkim ili pravnim osobama, Sud je dosljedno smatrao da pojam „pravni interes za ishod postupka” u smislu članka 40. Statuta „treba shvatiti kao izravan i stvaran interes za ishod samog zahtjeva, a ne kao interes u odnosu na istaknute razloge ili argumente.  Izraz „ishod postupka” odnosi se na željenu konačnu odluku, kakva bi se nalazila u izreci buduće presude. U tom pogledu Sud je presudio da „osobito valja provjeriti utječe li osporavani akt izravno na podnositelja zahtjeva za intervenciju i je li njegov pravni interes za ishod postupka nedvojben. Međutim, u načelu, pravni interes za ishod postupka može se smatrati dovoljno izravnim samo ako taj ishod može izmijeniti pravni položaj podnositelja zahtjeva za intervenciju”(23).
37.      Međutim, ta je sudska praksa u pogledu reprezentativnih udruženja nijansirana. U skladu s ustaljenom sudskom praksom „reprezentativnom strukovnom udruženju, kojem je svrha zaštita interesa njegovih članova, može biti dozvoljena intervencija ako se u sporu javljaju temeljna pitanja koja mogu utjecati na navedene interese […]. Stoga, zahtjev koji se odnosi na izravan i stvaran interes takvog udruženja za ishod spora treba smatrati ispunjenim ako to udruženje dokaže da se nalazi u takvoj situaciji i to neovisno o pitanju može li ishod spora izmijeniti pravni položaj udruženja kao takvog”(24).
38.      Stoga interes za intervenciju reprezentativnog udruženja nije nužno povezan s ishodom konkretnog postupka, nego također može biti povezan s obrazloženjem koje je Opći sud navelo na taj ishod.
39.      Sud je na sljedeći način objasnio zašto je interes za intervenciju reprezentativnih udruženja šire tumačio: „Naime, cilj takvog širokog tumačenja prava na intervenciju u korist reprezentativnih strukovnih udruženja jest omogućiti da se bolje ocijeni kontekst predmeta pokrenutih pred sudom Unije, istovremeno izbjegavajući višestruke pojedinačne intervencije kojima se ugrožava učinkovitost i dobro odvijanje postupka […]. Međutim, za razliku od fizičkih ili pravnih osoba koje djeluju za vlastiti račun, reprezentativna strukovna udruženja mogu podnijeti zahtjev za intervenciju u sporu koji se vodi pred Sudom ne kako bi branila pojedinačne interese, nego kako bi branila kolektivne interese svojih članova. Naime, intervencija takvog udruženja pruža perspektivu svih tih kolektivnih interesa, na koje utječe temeljno pitanje o kojem ovisi ishod spora i stoga može omogućiti Sudu da bolje ocijeni kontekst u kojem mu je podnesen predmet […]”(25).
B.      Pravo nepovlaštenih intervenijenata na podnošenje žalbe
40.      U skladu s postupovnim pravilima Unije(26), žalba podnesena protiv presude Općeg suda pred Sudom omogućuje strankama da osporavaju presudu zbog navodnih pogrešaka koje se tiču prava koje je Opći sud počinio u svojoj odluci radi potpunog ili djelomičnog ukidanja te presude(27).
41.      Člankom 56. Statuta propisana su dva uvjeta koja nepovlašteni intervenijenti moraju ispuniti kako bi mogli podnijeti žalbu. Prvi se općenito odnosi na sve žalbe, dok se drugi odnosi konkretno na nepovlaštene intervenijente.
42.      Prvi je uvjet da osoba koja namjerava podnijeti žalbu nije uspjela u postupku pred Općim sudom. To proizlazi iz članka 56. drugog stavka prve rečenice Statuta, u skladu s kojim „[ž]albu može podnijeti bilo koja stranka koja nije uspjela sa svojim zahtjevom u cijelosti ili djelomično”(28). Pojam „bilo koja stranka”, kako je Sud potvrdio, obuhvaća ne samo glavne stranke (tužitelje i tuženike), nego i intervenijente pred Općim sudom(29).
43.      Stoga nepovlašteni intervenijenti mogu podnijeti žalbu samo ako su intervenirali u prvostupanjski postupak u potporu stranci koja je poslije u cijelosti ili djelomično izgubila u postupku. Taj se uvjet u ovom slučaju ne osporava jer su tužitelji na strani kojih je intervenirao ECCA u cijelosti izgubili u postupku.
44.      Drugi je uvjet dodatni uvjet koji se primjenjuje samo na nepovlaštene intervenijente. Presuda Općeg suda na njih se mora neposredno odnositi. To proizlazi iz članka 56. drugog stavka druge rečenice Statuta, prema kojem „stranke koje su se uključile u postupak, a koje nisu države članice i institucije Unije, mogu podnijeti takvu žalbu samo ako se odluka Općeg suda na njih neposredno odnosi”(30).
45.      Naime, bit je ovog predmeta način na koji izraz „neposredno odnosi” treba shvatiti u slučaju reprezentativnih udruženja.
46.      U tom pogledu, sudska praksa Suda koja se odnosi na dopuštenost žalbi nepovlaštenih intervenijenata dosad se, tijekom godina, odnosila samo na nekolicinu predmeta i, kao što je to već navedeno, nijedan od njih nije se odnosio na reprezentativna udruženja. Te su žalbe podnesene u području državnih potpora(31), prava tržišnog natjecanja(32) i antidampinga(33) te je u svima Sud smatrao da su žalbe dopuštene jer se presuda Općeg suda neposredno odnosila na predmetnog intervenijenta.
47.      Međutim, u svim je tim predmetima općenito bila riječ o žalbama koje su podnijele fizičke i pravne osobe koje su intervenirale u postupak pred Općim sudom i u pogledu kojih je presuda Općeg suda mogla ugroziti njihov pravni položaj ili ugroziti njihove vlastite gospodarske ili neimovinske interese(34). Stoga u njima nije bila riječ o situaciji u kojoj je žalbu podnio intervenijent koji je udruženje, čiji vlastiti pravni položaj ne bi bio izmijenjen pobijanom presudom.
48.      Ipak, čini se da ta sudska praksa upućuje na to da je Sud, kako bi odlučio može li takav nepovlašteni intervenijent podnijeti žalbu, ispitao njihov interes za intervenciju u prvostupanjskom postupku. To pak upućuje na to da se činjenica da se presuda neposredno odnosi na intervenijenta u smislu članka 56. Statuta podudara s interesom za intervenciju.
49.      To ne mora nužno značiti da Sud nepovlaštenom intervenijentu automatski mora priznati pravo na podnošenje žalbe pred Općim sudom. Naime, nakon donošenja presude interes za intervenciju može se konkretnije ocijeniti nego kada se ocjenjivao u prvostupanjskom postupku. To stajalište zastupa određeni broj pravnih teoretičara(35). Drugim riječima, Sud može na određeni način ponovno ocijeniti postojanje interesa za intervenciju i, ako utvrdi da ne postoji, odbaciti žalbu. Međutim, u načelu, nepovlaštenom intervenijentu kojem je dodijeljeno pravo na intervenciju trebalo bi, zbog istih razloga, također priznati pravo na podnošenje žalbe.
50.      Čini se da to tumačenje proizlazi i iz činjenice da se, kao što je to prethodno navedeno (točka 36. ovog mišljenja), izraz „neposredno odnosi” u sudskoj praksi Suda upotrebljava u okviru provjere postojanja interesa za intervenciju.
51.      Budući da je pravo na podnošenje žalbe nepovlaštenih intervenijenata uvjetovano njihovim interesom za intervenciju, pojam da se presuda Općeg suda neposredno odnosi na intervenijenta iz članka 56. drugog stavka Statuta može se shvatiti drukčije u pogledu fizičkih i pravnih osoba koje djeluju u vlastito ime i reprezentativnih udruženja koja djeluju u svrhu zaštite kolektivnih interesa svojih članova.
52.      Ako bi ga se shvatilo na taj način, čini se da bi šire tumačenje Suda u pogledu interesa za intervenciju reprezentativnih udruženja u odnosu na interes za intervenciju fizičkih i pravnih osoba koje djeluju u vlastito ime (vidjeti točke 37. i 39. ovog mišljenja) dovelo do šireg tumačenja zahtjeva da se odluka neposredno odnosi na ta udruženja. Iako je za fizičke i pravne osobe koje djeluju u vlastito ime činjenica da se odluka izravno na njih odnosi povezana samo s ishodom postupka, reprezentativna udruženja mogu podnijeti žalbu ako osporavaju dio obrazloženja Općeg suda, čak i ako ishod ne mijenja izravno njihov pravni položaj.
53.      To se čini osobito relevantnim u područjima prava Unije kao što su ona koja se odnose na sredstva za zaštitu bilja, koja potencijalno uključuju različita reprezentativna udruženja koja imaju važnu ulogu koja opravdava njihov interes za intervenciju i kojima se ne bi trebala uskratiti mogućnost podnošenja žalbe ako presuda Općeg suda utječe na taj interes.
54.      Stoga se može zaključiti da reprezentativna udruženja kojima je odobrena intervencija u potporu stranci koja je poslije izgubila u postupku pred Općim sudom ispunjavaju zahtjev da se presuda na njih neposredno odnosi kako bi mogla podnijeti žalbu, čak i ako presuda Općeg suda ne mijenja izravno pravni položaj takvih udruženja.
C.      Relevantnost pretpostavki dopuštenosti na temelju članka 263. četvrtog stavka UFEU-a
55.      ECCA također tvrdi da je aktivna procesna legitimacija izravno na temelju članka 263. četvrtog stavka UFEU-a relevantna za ispunjavanje zahtjeva prema kojem se u skladu s člankom 56. Statuta presuda Općeg suda, da bi nepovlašteni intervenijent protiv nje mogao podnijeti žalbu, na njega mora neposredno odnositi.
56.      Točno je da bi osoba u pogledu koje su ispunjeni uvjeti izravnog i osobnog utjecaja radi podnošenja tužbe za poništenje također mogla intervenirati, umjesto da podnese takvu tužbu, u predmetu koji je pokrenula neka druga osoba.
57.      Međutim, ako takva osoba, iako je mogla, nije podnijela tužbu za poništenje, i nije intervenirala povodom tužbe koju je podnijela neka druga osoba, ona ne bi mogla podnijeti žalbu jer nije bila ni stranka ni intervenijent u prvostupanjskom postupku.
58.      Stoga se pravo na podnošenje žalbe može ocijeniti samo s obzirom na status koji je osoba imala u prvostupanjskom postupku. Ako je ta osoba odlučila sudjelovati kao intervenijent, a ne podnijeti tužbu, mogućnost podnošenja takve tužbe nije relevantna.
59.      Stoga, prema mojem mišljenju i suprotno argumentima koje je iznio ECCA, pretpostavke dopuštenosti tužbi za poništenje na temelju članka 263. četvrtog stavka UFEU-a nisu relevantne za ocjenu zahtjeva za podnošenje žalbi koje podnose reprezentativna udruženja na temelju članka 56. drugog stavka Statuta.
D.      Primjena u ovom predmetu
60.      Iz moje analize proizlazi da je ECCA-ova žalba u ovom predmetu dopuštena jer se pobijana presuda na njega neposredno odnosi u smislu članka 56. drugog stavka Statuta.
61.      Pobijanom presudom, pod uvjetom da je Sud ne ukine, utvrđuju se presedani koji se odnose na pravilnu primjenu Uredbe br. 1107/2009 i postupak produljenja odobrenja aktivnih tvari, koji mogu utjecati na interese članova ECCA-a.
62.      Naime, u predmetu pred Općim sudom pojavila su se takva temeljna pitanja, zbog čega je ECCA intervenirao.
63.      Kao što sam to objasnila, nepovlaštenom intervenijentu kojem je dodijeljeno pravo na intervenciju u načelu bi zbog istih razloga također trebalo priznati pravo na podnošenje žalbe.
64.      ECCA-u je dodijeljeno pravo na intervenciju te bi zbog istih razloga trebao imati pravo na podnošenje žalbe.
65.      Ništa ne upućuje na sumnju u postojanje interesa za intervenciju ECCA-a u prvostupanjskom postupku.
66.      Slijedom toga, treba smatrati da se pobijana presuda neposredno odnosi na ECCA-a. To vrijedi neovisno o pitanju može li ta presuda izmijeniti njegov pravni položaj.
V.      Zaključak
67.      S obzirom na prethodno navedeno, predlažem Sudu da žalbu koju je podnio European Crop Care Association proglasi dopuštenom.
1Izvorni jezik: engleski
2      Vidjeti ECCA-ove internetske stranice, dostupne na sljedećoj poveznici: https://www.ecca-org.eu/.
3      Uredba (EZ) br. 1107/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja i stavljanju izvan snage direktiva Vijeća 79/117/EEZ i 91/414/EEZ (SL 2009., L 309., str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 61., str. 52.)
4      Vidjeti osobito članak 1. stavak 1. i uvodnu izjavu 9. Uredbe br. 1107/2009. Za detaljnu analizu vidjeti, primjerice, Bozzini, E., Pesticide Policy and Politics in the European Union – Regulatory Assessment, Implementation and Enforcement, Palgrave Macmillan, Cham, 2017., poglavlje 2.; Morvillo, M., „From contestation to liability in EU pesticid Regulation? The case of glyphosate” u Arcuri, A. i Coman-Kund, F. (ur.), Technocracy and the Law: Accountability, Governance and Expertise, Routledge, London, 2021., str. 196.-222., osobito str. 198.-203.
5      Vidjeti poglavlja II. i III. te uvodne izjave 10. i 23. Uredbe br. 1107/2009.
6      Vidjeti članke 14. do 20. i uvodnu izjavu 15. Uredbe br. 1107/2009.
7      Provedbena uredba Komisije (EU) br. 844/2012 od 18. rujna 2012. o određivanju odredaba potrebnih za provedbu postupka obnavljanja odobrenja za aktivne tvari, kako je predviđeno Uredbom br. 1107/2009 (SL 2012., L 252, str. 26.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 69., str. 213.). Ta je uredba stavljena izvan snage Provedbenom uredbom Komisije (EU) 2020/1740 оd 20. studenoga 2020. o određivanju odredaba potrebnih za provedbu postupka produljenja odobrenja za djelatne tvari, kako je predviđeno Uredbom br. 1107/2009, i o stavljanju izvan snage Provedbene uredbe br. 844/2012 (SL 2020., L 392, str. 20. i ispravak SL 2022., L 119, str. 115.).
8      Direktiva Komisije 2005/72/EZ od 21. listopada 2005. o izmjeni Direktive Vijeća 91/414/EEZ radi uvrštavanja klorpirifosa, klorpirifos-metila, mankozeba, maneba i metirama kao aktivnih tvari (SL 2005., L 279, str. 63.), koja je u skladu sa svojim člankom 4. stupila na snagu 1. srpnja 2006. Donesena je na temelju Direktive Vijeća 91/414/EEZ od 15. srpnja 1991. o stavljanju sredstava za zaštitu bilja na tržište (SL 1991., L 230, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 55., str. 32.), koja je zatim zamijenjena Uredbom br. 1107/2009. Na temelju članka 78. stavka 3. Uredbe br. 1107/2009, aktivne tvari uvrštene u Prilog I. Direktivi 91/414 smatrale su se odobrenima i uvrštenima u dio A Priloga Provedbenoj uredbi Komisije (EU) br. 540/2011 od 25. svibnja 2011. o provedbi Uredbe br. 1107/2009 (SL 2011., L 153, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 6., str. 133.) (u točki 112. tog priloga kao datum prestanka odobrenja za CHP-metil naveden je bio 30. lipnja 2016.).
9      Međutim, zbog trajanja postupka za produljenje odobrenja Komisija je u trima navratima produljila razdoblje odobrenja CHP-metila do 2020.
10      Taj je postupak opisan u točkama 15. do 56. presude od 4. listopada 2023., Ascenza Agro i Industrias Afrasa/Komisija (T-77/20, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2023:602).
11      Provedbena uredba Komisije (EU) 2020/17 od 10. siječnja 2020. o neproduljenju odobrenja aktivne tvari klorpirifos-metil u skladu s Uredbom br. 1107/2009 i o izmjeni Priloga Provedbenoj uredbi br. 540/2011 (SL 2020., L 7, str. 11.)
12      Vidjeti rješenja predsjednika sedmog vijeća Općeg suda od 26. studenoga 2020., Ascenza Agro i Industrias Afrasa/Komisija (T-77/20, neobjavljeno, osobito točke 3., 4. i 6.).
13      Vidjeti rješenje predsjednika sedmog vijeća Općeg suda od 26. studenoga 2020., Ascenza Agro i Industrias Afrasa/Komisija (T-77/20, neobjavljeno).
14      Vidjeti bilješku 10. ovog mišljenja.
15      Kao što to proizlazi iz točke 86. pobijane presude, tužbeni razlozi tužiteljâ temeljili su se na: (i.) bitnoj povredi postupka; (ii.) povredi obveze transparentnosti; (iii.) povredi prava na saslušanje; (iv.) povredi načela opreznosti; (v.) povredi obveze uzimanja u obzir relevantnih elemenata i okolnosti situacije koja se pobijanom uredbom namjeravala urediti; (vi.) povredi načela dobre uprave; (vii.) očitoj pogrešci u ocjeni u pogledu procjene rizika koju je provela EFSA, a zatim i Komisija; te (viii.) očitoj pogrešci u ocjeni i povredi načela proporcionalnosti.
16      Kao što to proizlazi iz točke 87. pobijane presude u vezi s njezinim naslovima E i K ECCA-ovi dodatni tužbeni razlozi temeljili su se na: (ix.) povredi obveze obrazlaganja s obzirom na to da je Komisija donijela uredbu na temelju znanstvene procjene koja se razlikuje od one iz nacrta izvješća o procjeni države članice izvjestiteljice; (x.) povredi obveze obrazlaganja primjene metode analogije; i (xi.) povredi članka 14. Provedbene uredbe br. 844/2012. Opći sud odbio je svaki od tih tužbenih razloga kao neosnovan, presudivši da nije potrebno odlučiti o njihovoj dopuštenosti (vidjeti točke 181., 288. i 654. pobijane presude).
17      ECCA ističe četiri žalbena razloga. U bitnome prvi žalbeni razlog temelji se na povredi Uredbe br. 1107/2009 u vezi sa sedmim tužbenim razlogom tužiteljâ; drugi žalbeni razlog temelji se na povredi članka 296. UFEU-a u vezi s ECCA-ovim desetim tužbenim razlogom; treći žalbeni razlog temelji se na bitnoj povredi postupka u vezi s prvim tužbenim razlogom tužiteljâ; i četvrti žalbeni razlog temelji se na povredi metode analogije i na proturječnosti obrazloženja u vezi sa sedmim tužbenim razlogom tužiteljâ.
18      U tom pogledu, pravila kojima se uređuje intervencija utvrđena su u članku 40. Statuta i u poglavlju 4. glave IV. Poslovnika Suda, koja se odnosi na izravne tužbe (članci 129. do 132.). Usporedive odredbe nalaze se u poglavlju 14. glave III. Poslovnika Općeg suda (članci 142. do 145.).
19      Vidjeti Lenaerts, K., Gutman, K. i Nowak, J. T., EU Procedural Law, 2. izdanje, Oxford University Press, Oxford, 2023., str. 733.
20      Vidjeti u tom pogledu članak 129. stavke 1. do 3. Poslovnika Suda.
21      Vidjeti prvi stavak članka 40. Statuta.
22      Vidjeti drugi stavak članka 40. Statuta.
23      Rješenje predsjednika Suda od 10. ožujka 2023., Illumina/Komisija (C-611/22 P, EU:C:2023:205, t. 6. i 7.) (moje isticanje). Vidjeti primjerice i rješenje predsjednika Suda od 4. veljače 2025., Medel i dr./Vijeće (C-555/24 P, EU:C:2025:73, t. 6. do 8.).
24      Rješenje predsjednika Suda od 10. ožujka 2023., Illumina/Komisija (C-611/22 P, EU:C:2023:205, t. 8.) (moje isticanje). Vidjeti primjerice i rješenje predsjednika Suda od 4. veljače 2025., Medel i dr./Vijeće (C-555/24 P, EU:C:2025:73, t. 9.). Stoga se takvom udruženju može dopustiti da intervenira u postupak ako, kao prvo, predstavlja velik broj poduzetnika koji posluju u sektoru o kojem je riječ, kao drugo, njegova svrha uključuje zaštitu interesa njegovih članova, ako se, kao treće, u predmetu javljaju temeljna pitanja koja utječu na funkcioniranje sektora o kojem je riječ i, stoga, kao četvrto, na interese njegovih članova znatno može utjecati buduća presuda. Vidjeti primjerice rješenja predsjednika Suda od 10. ožujka 2023., Illumina/Komisija (C-611/22 P, EU:C:2023:205, t. 10.) i od 1. kolovoza 2025., Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles i dr./Vijeće (C-865/24 P, EU:C:2025:639, t. 10.).
25      Rješenje predsjednika Suda od 10. ožujka 2023., Illumina/Komisija (C-611/22 P, EU:C:2023:205, t. 9.) (moje isticanje). Vidjeti primjerice i rješenje predsjednika Suda od 1. kolovoza 2025., Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles i dr./Vijeće (C-865/24 P, EU:C:2025:639, t. 9.).
26      U tom pogledu, pravila kojima se uređuju žalbe (kao i protužalbe) utvrđena su u člancima 56. do 61. Statuta i u glavi V. Poslovnika Suda, koja se odnosi na žalbe protiv odluka Općeg suda (članci 167. do 190.).
27      Vidjeti u tom pogledu članak 169. stavak. 1. Poslovnika Suda.
28      Moje isticanje
29      Vidjeti primjerice presude od 22. prosinca 1993., Pincherle/Komisija (C-244/91 P, EU:C:1993:950, t. 16.) i od 11. veljače 1999., Antillean Rice Mills i dr./Komisija (C-390/95 P, EU:C:1999:66, t. 20.).
30      Moje isticanje
31      Vidjeti presude od 24. rujna 2002., Falck i Acciaierie di Bolzano/Komisija (C-74/00 P i C-75/00 P, EU:C:2002:524, t. 57. i 58.) (presuda Općeg suda neposredno se odnosila na predmetno društvo jer bi ono u skladu s tom presudom vjerojatno moralo vratiti iznose isplaćene na ime potpore u okviru tužbe za povrat); od 26. listopada 2016., DEI i Komisija/Alouminion tis Ellados (C-590/14 P, EU:C:2016:797, t. 23. do 26.) (presuda Općeg suda neposredno se odnosila na predmetno društvo jer je bilo dužno vratiti iznos koji je naplaćen kako bi postupilo u skladu s tom presudom); od 2. veljače 2023., Španjolska i dr./Komisija (C-649/20 P, C-658/20 P i C-662/20 P, EU:C:2023:60, t. 25. i 26.) (presuda Općeg suda odnosila se neposredno na predmetne subjekte jer su mogli imati obvezu vraćanja potpora koje su primili kako bi postupili u skladu s tom presudom); i od 14. rujna 2023., Land Rheinland-Pfalz/Deutsche Lufthansa (C-466/21 P, EU:C:2023:666, t. 37. do 40.) (presuda Općeg suda neposredno se odnosila na predmetnu saveznu zemlju jer je bila dužna tražiti povrat obroka predmetne potpore te joj je nakon te presude bilo zabranjeno isplatiti nove obroke te potpore u budućnosti).
32      Vidjeti presudu od 2. listopada 2003., International Power i dr./NALOO (C-172/01 P, C-175/01 P, C-176/01 P i C-180/01 P, EU:C:2003:534, t. 52. i 53.) (presuda Općeg suda neposredno se odnosila na predmetna društva jer je Komisija, kako bi postupila u skladu s tom presudom, bila obvezna provesti novo ispitivanje koje bi moglo dovesti do nepovoljne mjere za ta društva, koja bi mogla biti izložena tužbi za naknadu štete pred nacionalnim sudovima).
33      Vidjeti presudu od 3. prosinca 2020., Changmao Biochemical Engineering/Distillerie Bonollo i dr. (C-461/18 P, EU:C:2020:979, t. 122. do 129.) (presuda Općeg suda neposredno se odnosila na predmetno društvo zbog opasnosti da bi ga mjere koje je Komisija poduzela kako bi postupila u skladu s tom presudom izložile tužbi za plaćanje znatno viših antidampinških pristojbi).
34      Vidjeti u tom pogledu mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u spojenim predmetima Fresh Del Monte Produce/Komisija i Komisija/Fresh Del Monte Produce (C-293/13 P i C-294/13 P, EU:C:2014:2439, osobito točku 57.).
35      Vidjeti primjerice Lasok, K.P.E., Lasok’s European Court Practice and Procedure, 4. izdanje, Bloomsbury Professional, London, 2022., str. 1192. do 1193.: „Teško je znati u kojoj se mjeri zahtjev prema kojem se pobijana odluka mora neposredno odnositi na intervenijenta razlikuje od uobičajenog kriterija za utvrđivanje toga je li intervenijent uopće ovlašten intervenirati u prvostupanjski postupak. Kada se zahtjev za intervenciju ispituje kako bi se utvrdilo treba li ga prihvatiti ili ne, pravni interes intervenijenta za ishod postupka ocjenjuje se ex ante; u okviru žalbe koju je podnio intervenijent, intervenijentov interes može se ocijeniti ex post te se tada može jasno pokazati je li intervenijent doista imao izravan i konkretan interes za ishod postupka. Stoga, iako je kriterij za dopuštanje žalbe od strane intervenijenta u načelu isti kao kriterij za prihvaćanje zahtjeva za intervenciju u prvostupanjskom postupku, to ne znači nužno da intervenijent u prvostupanjskom postupku ima pravo na podnošenje žalbe”. (moje isticanje) Vidjeti također Lenaerts, Gutman i Nowak, EU Procedural Law, navedeno u bilješci 19. ovog mišljenja, str. 653. do 654.: „Interes koji takav intervenijent – uključujući tijela, urede i agencije Unije te sve druge osobe – mora dokazati da bi mogao podnijeti žalbu u načelu je isti kao onaj koji je trebao dokazati kako bi dobio odobrenje za intervenciju u prvostupanjskom postupku (Statut, članak 40. drugi stavak), međutim, Sud u odluci Općeg suda ima konkretniju osnovu za ispitivanje tog interesa nego što to ima Opći sud kada ocjenjuje interes podnositelja zahtjeva za intervenciju prije donošenja odluke o meritumu. Stoga je moguće da se intervenijentu u prvostupanjskom postupku odbije dopuštenje za podnošenje žalbe”. (moje isticanje)