Věc C‑515/14
Evropská komise
proti
Kyperské republice
„Nesplnění povinnosti státem – Volný pohyb osob – Pracovníci – Články 45 SFEU a 48 SFEU – Dávky ve stáří – Rozdílné zacházení v souvislosti s věkem – Úředníci členského státu mladší 45 let, kteří opustí tento členský stát za účelem výkonu pracovní činnosti v jiném členském státě nebo v orgánu Evropské unie“
Shrnutí – rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. ledna 2016
1.        Žaloba pro nesplnění povinnosti – Předmět sporu – Určení během postupu před zahájením soudního řízení – Upřesnění původních výtek v návrhu na zahájení řízení – Přípustnost
(Článek 258 SFEU)
2.        Sociální zabezpečení – Migrující pracovníci – Ustanovení Smlouvy – Vnitrostátní právní předpisy vedoucí k tomu, že migrující pracovníci jsou zbaveni možnosti, aby pro účely získání nároku na důchod byly zohledněny některé doby činnosti, které jsou zohledňovány u ostatních pracovníků – Nepřípustnost
(Články 45 SFEU až 48 SFEU)
3.        Sociální zabezpečení – Migrující pracovníci – Pravomoc členských států organizovat své systémy sociálního zabezpečení – Meze – Dodržování unijního práva – Pravidla Smlouvy o volném pohybu pracovníků – Dopad, pokud jde o výhody poskytované pouze podle právních předpisů jednoho z členských států
(Články 45 SFEU a 48 SFEU)
4.        Volný pohyb osob – Pracovníci – Rovné zacházení – Sociální výhody – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví ztrátu nároků na důchod úředníků členského státu mladších 45 let, kteří opustí svůj členský stát původu za účelem výkonu pracovní činnosti v jiném členském státě, v unijním orgánu nebo v jiné mezinárodní organizaci – Nepřípustnost
(Článek 4 odst. 3 SEU; články 45 SFEU a 48 SFEU)
5.        Volný pohyb osob – Pracovníci – Rovné zacházení – Sociální výhody – Omezení – Odůvodnění – Sledování hospodářských cílů – Nepřípustnost
(Články 45 SFEU a 48 SFEU)
1.        Viz znění rozhodnutí.
(viz body 12, 13)
2.        Viz znění rozhodnutí.
(viz body 34, 35)
3.        Viz znění rozhodnutí.
(viz body 38–41)
4.        Členský stát, který se zpětnou účinností ode dne svého přistoupení k Evropské unii nezrušil vnitrostátní právní úpravu, podle které úředník mladší 45 let, který odstoupí ze svého pracovního místa ve vnitrostátní veřejné službě za účelem výkonu pracovní činnosti v jiném členském státě v unijním orgánu nebo v jiné mezinárodní organizaci, neprodleně obdrží paušální částku a ztratí budoucí nároky na důchod, zatímco tomu tak není v případě úředníka, který nadále vykonává toto zaměstnání nebo je opustí za účelem výkonu jiných úkolů ve veřejné službě na území prvního členského státu, neplní povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 45 SFEU a 48 SFEU, jakož i z čl. 4 odst. 3 SEU. Taková právní úprava totiž odrazuje pracovníky od opuštění svého členského státu původu s cílem vykonávat pracovní činnost v jiném členském státě u orgánu Evropské unie či jiné mezinárodní organizace a vede k nerovnému zacházení mezi migrujícími pracovníky, včetně těch, kteří pracují v orgánech Evropské unie či jiné mezinárodní organizaci na straně jedné, a úředníky, kteří vykonávali svou činnost ve členském státě původu na straně druhé.
V této souvislosti je sice pravda, že uvedená právní úprava se vztahuje jak na státní úředníky, kteří se rozhodli odstoupit z funkce za účelem výkonu pracovní činnosti v soukromém sektoru ve svém členském státě původu, tak na úředníky, kteří odstoupili a opustili tento členský stát s cílem výkonu práce v jiném členském státě, v unijním orgánu nebo v jiné mezinárodní organizaci, nicméně tato právní úprava přímo podmiňuje přístup posledně uvedené kategorie úředníků na trh práce v jiných členských státech než v jejich členském státě původu, a může tak narušovat volný pohyb pracovníků.
Aby opatření omezovalo volný pohyb, není nutné, aby se zakládalo na státní příslušnosti dotyčných osob, ani aby mělo za následek zvýhodnění všech tuzemských pracovníků nebo znevýhodňovalo pouze státní příslušníky jiných členských států s vyloučením tuzemských pracovníků. Postačí, že zvýhodňující opatření mohou využít některé kategorie osob vykonávajících výdělečnou činnost v dotčeném členském státě.
(viz body 43, 45–47, 58 a výrok)
5.        Překážku volnému pohybu pracovníků nelze odůvodnit pouhým tvrzením, že rozdíly v podmínkách přiznávání výhod sociálního zabezpečení by mohly ohrozit vyváženost systému a že cílem dotčené právní úpravy je zajistit tuto rovnováhu při současném dodržení zásady proporcionality. I když totiž nelze vyloučit, že riziko závažného zásahu do finanční rovnováhy systému sociálního zabezpečení může představovat naléhavý důvod obecného zájmu, který by mohl odůvodnit porušení ustanovení Smlouvy týkajících se práva na volný pohyb pracovníků, je na příslušných vnitrostátních orgánech, když přijímají opatření, které se odchyluje od zásady zakotvené v unijním právu, aby v každém jednotlivém případě prokázaly, že uvedené opatření může zajistit dosažení uplatňovaného cíle a nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k jeho dosažení. K odůvodněním, která mohou být uplatňována členským státem, musí být tedy přiloženy vhodné důkazy nebo analýza způsobilosti a přiměřenosti omezujícího opatření přijatého tímto státem, jakož i konkrétní skutečnosti umožňující podpořit jeho argumentaci. Důležité je, aby taková objektivní, podrobná a čísly podložená analýza mohla za pomoci spolehlivých a sbíhajících se údajů důkazní povahy prokázat, že skutečně existují rizika pro vyváženost systému sociálního zabezpečení.
(viz body 53, 54)