62024CJ0466
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (devátého senátu)
23. října 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Zemědělství – Společná zemědělská politika (SZP) – Nařízení (EU) 2021/2115 – Podpora pro strategické plány – Nařízení (EU) č. 1307/2013 – Přímé platby zemědělcům – Plochy, které mají zemědělci k dispozici – Právní titul k užívání těchto ploch – Pravidla pro zaevidování tohoto právního titulu – Plochy ohlášené v rámci režimů podpor, které jsou větší než plochy, pro které byl zaevidován právní titul k užívání – Správní sankce v případě ohlášení větších ploch – Sankce podle článku 19a nařízení (EU) č. 640/2014 – Článek 19a – Sankce – Použitelnost tohoto článku po zrušení nařízení č. 640/2014“
Ve věci C‑466/24 [Venšova] (
i
),
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Správního soudu ve Varně (Administrativen sad – Varna, Bulharsko) ze dne 18. června 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 2. července 2024, v řízení
LQ
proti
Zamestnik izpalnitelen direktor na Daržaven fond „Zemedelje“,
SOUDNÍ DVŮR (devátý senát),
ve složení: M. Condinanzi (zpravodaj), předseda senátu, N. Jääskinen a R. Frendo, soudci,
generální advokát: A. Rantos,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za Evropskou komisi: A. C. Becker, G. Koleva a M. Salyková, jako zmocněnkyně,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu:
–
článku 4 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/2115 ze dne 2. prosince 2021, kterým se stanoví pravidla podpory pro strategické plány, jež mají být vypracovány členskými státy v rámci společné zemědělské politiky (strategické plány SZP) a financovány Evropským zemědělským záručním fondem (EZZF) a Evropským zemědělským fondem pro rozvoj venkova (EZFRV), a kterým se zrušují nařízení (EU) č. 1305/2013 a (EU) č. 1307/2013 (Úř. věst. 2021, L 435, s. 1),
–
článku 28 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 908/2014 ze dne 6. srpna 2014, kterým se stanoví pravidla pro uplatňování nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o platební agentury a další subjekty, finanční řízení, schvalování účetní závěrky, pravidla pro kontroly, jistoty a transparentnost (Úř. věst. 2014, L 255, s. 59),
–
článků 18, 19 a 19a nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 640/2014 ze dne 11. března 2014, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o integrovaný administrativní a kontrolní systém a o podmínky pro zamítnutí nebo odnětí plateb a správní sankce uplatňované na přímé platby, podporu na rozvoj venkova a podmíněnost (Úř. věst. 2014, L 181, s. 48), ve znění nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2016/1393 ze dne 4. května 2016 (Úř. věst. 2016, L 225, s. 41) (dále jen „nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014“)
–
a čl. 49 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi fyzickou osobou LQ a náměstkem výkonného ředitele Národního zemědělského fondu (Zamestnik izpalnitelen direktor na Daržaven fond „Zemedelje“, Bulharsko) (dále jen „DFZ“) ohledně rozhodnutí DFZ snížit výši finanční podpory, kterou požadovala LQ na hospodářský rok 2021 v rámci několika režimů podpory a opatření přímých plateb na plochu, a uložit jí sankce z důvodu ohlášení větších ploch.
Právní rámec
Unijní právo
Nařízení (EU) č. 1306/2013
3
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 549, a oprava Úř. věst. 2016, L 130, s. 13), bylo s účinkem od 1. ledna 2023 zrušeno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/2116 ze dne 2. prosince 2021 o financování, řízení a monitorování společné zemědělské politiky a zrušení nařízení (EU) č. 1306/2013 (Úř. věst. 2021, L 435, s. 187). Podle článku 104 nařízení 2021/2116 nicméně platí, že články 59, 63, 64, 67, 68, 74 a 77 nařízení č. 1306/2013 se nadále použijí ve vztahu k výdajům vzniklým a platbám provedeným v rámci režimů podpory podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zrušují nařízení Rady (ES) č. 637/2008 a nařízení Rady (ES) č. 73/2009 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 608), v kalendářním roce 2022 a dříve. Vzhledem k tomu, že se žádost o podporu dotčená ve věci v původním řízení týká hospodářského roku 2021, použije se v projednávaném případě nařízení č. 1306/2013.
4
Článek 59 nařízení č. 1306/2013, nadepsaný „Obecné zásady kontrol“, v odstavci 1 stanoví:
„Pokud není stanoveno jinak, zahrnuje systém zavedený členskými státy [...] systematické správní kontroly všech žádostí o podporu a žádostí o platbu. Uvedený systém je doplněn o kontroly na místě.“
5
Článek 63 tohoto nařízení, nadepsaný „Neoprávněné platby a správní sankce“, v odstavcích 1 a 2 stanoví:
„1.   Zjistí-li se, že příjemce nesplňuje kritéria způsobilosti, závazky nebo jiné povinnosti týkající se podmínek pro poskytování podpory stanovených v právních předpisech v odvětví zemědělství, podpora se nevyplatí nebo se zcela nebo zčásti odejme a případně se nepřiznají nebo odejmou odpovídající platební nároky podle článku 21 nařízení (EU) č. 1307/2013.
2.   Členské státy navíc, stanoví-li tak právní předpisy v oblasti zemědělství, uloží rovněž správní sankce v souladu s pravidly stanovenými v článku 64 a v článku 77. [...]“
6
Článek 64 nařízení č. 1306/2013, nadepsaný „Ukládání správních sankcí“, v odstavci 4 stanoví:
„Správní sankce mohou mít jednu z těchto forem:
a)
snížení částky podpory, která má být vyplacena v souvislosti s žádostí o podporu nebo s žádostí o platbu, jichž se týká nesplnění, nebo v souvislosti s dalšími žádostmi; pokud však jde o podporu rozvoje venkova, tímto ustanovením není dotčena možnost pozastavení podpory v případech, když lze očekávat, že příjemce může nesplnění v přiměřené době odstranit;
b)
vyplacení částky vypočtené na základě množství nebo období dotčených nesplněním;
c)
pozastavení nebo odnětí schválení, uznání nebo povolení;
d)
vyloučení z práva na účast v dotčeném režimu podpory nebo na jeho využívání nebo z práva na účast na dotčeném opatření podpory či jiných opatřeních nebo na jejich využívání.“
7
V kapitole II, nadepsané „Integrovaný administrativní a kontrolní systém“ a obsažené v hlavě V tohoto nařízení, je uveden článek 67, jehož odstavce 1 a 2 zní:
„1.   Každý členský stát zavede a provozuje integrovaný administrativní a kontrolní systém (‚integrovaný systém‘).
2.   Integrovaný systém se použije pro režimy podpory uvedené v příloze I nařízení (EU) č. 1307/2013 [...]“
8
Článek 68 odst. 1 nařízení č. 1306/2013 stanoví:
„Integrovaný systém zahrnuje tyto prvky:
a)
počítačovou databázi;
b)
systém identifikace zemědělských pozemků;
c)
systém identifikace a evidence platebních nároků;
d)
žádosti o podporu a žádosti o platbu;
e)
integrovaný kontrolní systém;
f)
jednotný systém identifikace každého příjemce podpory uvedené v čl. 67 odst. 2, který předloží žádost o podporu nebo žádost o platbu.“
9
Článek 72 odst. 1 tohoto nařízení stanoví:
„Příjemce podpory uvedené v čl. 67 odst. 2 předkládá každý rok žádost o přímé platby pro příslušnou plochu nebo žádost o platbu pro příslušná opatření pro rozvoj venkova týkající se zvířat, ve které případně uvede:
a)
všechny zemědělské pozemky zemědělského podniku a nezemědělské plochy, pro které je požadována podpora podle čl. 67 odst. 2;
b)
platební nároky ohlášené k aktivaci;
c)
veškeré další informace stanovené v tomto nařízení nebo vyžadované pro účely provádění příslušných právních předpisů v odvětví zemědělství nebo vyžadované dotyčným členským státem.
[...]“
10
Článek 74 odst. 1 uvedeného nařízení zní:
„V souladu s článkem 59 provádějí členské státy prostřednictvím platebních agentur nebo jimi pověřených subjektů správní kontroly žádostí o podporu s cílem ověřit podmínky způsobilosti pro podporu. Tyto kontroly jsou doplněny kontrolami na místě.“
11
Článek 77 téhož nařízení, nadepsaný „Uplatnění správních sankcí“, zní:
„1.   Pokud jde o správní sankce podle čl. 63 odst. 2, použije se tento článek v případě nesplnění kritérií způsobilosti, závazků nebo jiných povinností vyplývajících z uplatňování pravidel pro podporu podle čl. 67 odst. 2.
[...]
4.   Správní sankce mohou mít jednu z těchto forem:
a)
snížení částky podpory, která je nebo má být vyplácena v souvislosti s žádostmi o podporu nebo s žádostmi o platbu, jichž se týká nesplnění, a/nebo v souvislosti s žádostmi o podporu nebo žádostmi o platbu podanými na předchozí nebo následující roky;
b)
vyplacení částky vypočtené na základě množství nebo období dotčených nesplněním;
c)
vyloučení z práva na účast na dotčeném režimu podpory nebo na dotčeném opatření podpory.
[...]“
Nařízení č. 1307/2013
12
Nařízení č. 1307/2013 bylo s účinkem od 1. ledna 2023 zrušeno nařízením 2021/2115. Podle čl. 154 odst. 2 nařízení 2021/2115 nicméně platí, že nařízení č. 1307/2013 se nadále použije na žádosti o podporu týkající se roků pro podání žádosti, které začínají před 1. lednem 2023. Vzhledem k tomu, že se žádost o podporu dotčená ve věci v původním řízení týká hospodářského roku 2021, použije se v projednávaném případě nařízení č. 1307/2013.
13
V bodě 2 odůvodnění nařízení č. 1307/2013 je uvedeno:
„Jedním z hlavních cílů a jedním z klíčových požadavků reformy [společné zemědělské politiky (SZP)] je snížení administrativní zátěže. [...]“
14
Článek 5 tohoto nařízení stanoví:
„Na režimy stanovené v tomto nařízení se použije nařízení (EU) č. 1306/2013 a předpisy přijaté podle uvedeného nařízení.“
15
Článek 32 nařízení č. 1307/2013 zní:
„1.   Podpora v režimu základní platby se poskytuje zemědělcům po aktivaci platebních nároků na způsobilé hektary prostřednictvím ohlášení v souladu s čl. 33 odst. 1 v členském státě, kde byla přiznána. [...]
2.   Pro účely této hlavy se ‚způsobilým hektarem‘ rozumí:
a)
jakákoli zemědělská plocha zemědělského podniku, včetně ploch, které ke dni 30. června 2003 nebyly v dobrém zemědělském stavu v členských státech, které přistoupily k Unii dne 1. května 2004 a které se při přistoupení rozhodly používat režim jednotné platby na plochu, která je využívána k zemědělské činnosti, nebo pokud je plocha rovněž využívána k nezemědělské činnosti, která je převážně využívána k zemědělské činnosti; nebo
[...]
4.   Plochy lze považovat za způsobilé pro podporu, pouze pokud splňují podmínky definice způsobilého hektaru po celý kalendářní rok, s výjimkou případu vyšší moci nebo mimořádných okolností.
[...]“
16
Článek 33 tohoto nařízení, nadepsaný „Ohlášení způsobilých hektarů“, v odstavci 1 stanoví:
„Pro účely aktivace platebních nároků podle čl. 32 odst. 1 ohlásí zemědělec pozemky odpovídající ploše způsobilých hektarů a k nimž se váže platební nárok. S výjimkou případu vyšší moci nebo mimořádných okolností, těmito ohlášenými pozemky musí zemědělec disponovat ke dni stanovenému členským státem, který nesmí být pozdější než den stanovený v uvedeném členském státě pro změnu žádosti o podporu podle čl. 72 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013.“
17
Článek 36 nařízení č. 1307/2013, který konkrétně upravuje režim jednotné platby na plochu, v odstavcích 2 a 5 stanoví:
„2.   Jednotná platba na plochu se poskytuje jednou za rok na každý způsobilý hektar ohlášený zemědělcem v souladu s čl. 72 odst. 1 prvním pododstavcem písm. a) nařízení (EU) č. 1306/2013. [...]
[...]
5.   S výjimkou případu vyšší moci nebo mimořádných okolností musí hektary uvedenými v odstavci 2 zemědělec disponovat ke dni stanovenému členským státem a tento den nesmí být pozdější než den stanovený v uvedeném členském státě pro změnu žádosti o podporu podle čl. 72 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013.“
18
Článek 48 nařízení č. 1307/2013, který upravuje obecná pravidla plateb na oblasti s přírodními omezeními, zní:
„1.   Členské státy mohou poskytnout platbu zemědělcům, kteří mají nárok na platbu v režimu základní platby nebo v režimu jednotné platby na plochu podle kapitoly 1 a jejichž zemědělské podniky se plně nebo částečně nacházejí v oblastech s přírodními omezeními určených členskými státy [...]
[...]
3.   [...] platba na oblasti s přírodními omezeními se poskytne každoročně na způsobilý hektar, který se nachází v oblastech, u nichž členský stát rozhodl o poskytnutí platby v souladu s odstavcem 2 tohoto článku. Vyplatí se po aktivaci platebních nároků na tyto hektary, jejichž držitelem je dotyčný zemědělec, nebo, v členských státech uplatňujících článek 36 tohoto nařízení, poté, co dotčený zemědělec ohlásí způsobilé hektary.
[...]“
Nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014
19
Nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014 bylo s účinkem od 1. ledna 2023 zrušeno nařízením Komise v přenesené pravomoci (EU) 2022/1172 ze dne 4. května 2022, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/2116, pokud jde o integrovaný administrativní a kontrolní systém v oblasti společné zemědělské politiky a uplatňování a výpočet správních sankcí v souvislosti s podmíněností (Úř. věst. 2022, L 183, s. 12). Podle článku 13 nařízení v přenesené pravomoci 2022/1172 nicméně platí, že nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014 se nadále použije pro žádosti o podporu pro přímé platby podané před 1. lednem 2023. Vzhledem k době rozhodné z hlediska skutkového stavu v původním řízení se tedy v projednávaném případě použije nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014.
20
V bodech 2 a 19 odůvodnění nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014 je uvedeno:
„(2)
Zejména by měla být stanovena pravidla, která by doplňovala některé jiné než podstatné prvky nařízení (EU) č. 1306/2013, pokud jde o fungování integrovaného administrativního a kontrolního systému (dále jen ‚integrovaný systém‘), lhůty pro podání žádostí o podporu nebo žádostí o platbu, podmínky pro částečné či úplné zamítnutí podpory nebo pro částečné či úplné odnětí neoprávněné podpory a stanovení správních sankcí, které mají řešit případy nesouladu spojené s podmínkami pro získání podpory v rámci režimů zavedených nařízením [(EU) č. 1307/2013] [...]
[...]
(19)
Správní sankce by měly být stanoveny s ohledem na zásadu, že mají být odrazující a přiměřené, a na zvláštní problémy spojené s případy vyšší moci a mimořádnými okolnostmi. Správní sankce by měly být odstupňovány podle závažnosti zjištěného nesouladu a měly by zahrnovat i úplné vyloučení z jednoho nebo několika režimů podpory na plochu či opatření podpory na plochu na konkrétní období. Měly by zohledňovat zvláštnosti různých režimů podpory nebo opatření podpory, pokud jde o kritéria způsobilosti, závazky a další povinnosti, nebo možnost, že příjemce nemusí vykázat všechny své plochy s cílem uměle navodit stav, na jehož základě bude osvobozen od plnění ekologických povinností. Správní sankce stanovené tímto nařízením by měly být považovány za takové, jež dostatečně odrazují od úmyslného nesouladu.“
21
Článek 19a nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014, nadepsaný „Správní sankce v případech ohlášení větších ploch pro účely režimu základní platby, režimu jednotné platby na plochu, redistributivní platby, režimu pro mladé zemědělce, platby pro oblasti s přírodními omezeními, režimu pro malé zemědělce, plateb v rámci sítě Natura 2000 a na základě rámcové směrnice o vodě a plateb určených pro oblasti s přírodními či jinými zvláštními omezeními“, stanoví:
„1.   Pokud je v případě skupiny plodin podle čl. 17 odst. 1 plocha ohlášená pro režimy podpor stanovené v kapitolách 1, 2, 4 a 5 hlavy III a v hlavě V nařízení (EU) č. 1307/2013 a podpůrná opatření podle článků 30 a 31 [nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1305/2013 ze dne 17. prosince 2013 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 487)] vyšší než plocha zjištěná podle článku 18 tohoto nařízení, vypočítá se podpora na základě zjištěné plochy snížené o 1,5 násobek zjištěného rozdílu, je-li tento rozdíl vyšší než 3 % zjištěné plochy nebo 2 hektary.
Správní sankce nesmí být vyšší než 100 % částek na základě ohlášené plochy.
2.   Pokud příjemci nebyla dosud uložena žádná správní sankce podle odstavce 1 za ohlášení větších ploch pro dotyčný režim nebo opatření podpory, sníží se výše správní sankce podle uvedeného odstavce o 50 %, není-li rozdíl mezi ohlášenou plochou a plochou zjištěnou vyšší než 10 % zjištěné plochy.
3.   Pokud byly příjemci sníženy správní sankce podle odstavce 2 a další správní sankce uvedená v tomto článku a v článku 21 má být tomuto příjemci uložena v případě dotčeného režimu nebo opatření podpory za následující rok podání žádosti, musí příjemce zaplatit plnou výši správní sankce za tento následující rok podání žádosti, jakož i částku, o kterou byla v souladu s odstavcem 2 snížena správní sankce vypočítaná podle odstavce 1.
4.   Pokud v průběhu tří kalendářních let následujících po kalendářním roce zjištění nelze částku vypočítanou podle odstavců 1, 2 a 3 plně vyrovnat v souladu s článkem 28 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 908/2014, nevyrovnaný zůstatek se zruší.“
Nařízení 2021/2115
22
Článek 4 odst. 4 písm. a) nařízení 2021/2115 stanoví:
„Pro účely typů intervencí formou přímých plateb se ‚způsobilý hektar‘ vymezí tak, že pokrývá plochy, která [které] má zemědělec k dispozici a které jsou tvořeny:
a)
jakoukoli zemědělskou plochou zemědělského podniku, která je během roku, na nějž je podpora požadována, využívána k zemědělské činnosti, nebo která je v případě, že je využívána i k nezemědělským činnostem, využívána převážně k činnostem zemědělským; [...]“
Bulharské právo
ZPZP
23
Článek 41 zákona o podpoře zemědělců (Zakon za podpomagane na zemedelskite proizvoditeli) (DV č. 58 ze dne 22. května 1998), ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „ZPZP“), stanoví:
„(1)   Zemědělci evidovaní v souladu s článkem 7 mohou požádat o podporu v rámci režimů uvedených v čl. 38a odst. 1 tak, že požádají o podporu podle čl. 32 odst. 1 na příslušný kalendářní rok.
[...]
(3)   Zemědělská půda uvedená v žádosti o podporu musí být zemědělcům k dispozici k 31. květnu příslušného kalendářního roku v souladu s čl. 36 odst. 5 nařízení (EU) č. 1307/2013, což se osvědčuje právním titulem k užívání evidovaným podle [zákona o vlastnictví a užívání zemědělské půdy (Zakon za sobstvenostta i polzvaneto na zemedelskite zemi)].
(4)   Právní titul k užívání zemědělské půdy se eviduje u obecních zemědělských úřadů v místě, kde se nemovitost nachází, a to prostřednictvím specializovaného softwaru spravovaného ministerstvem zemědělství, potravinářství a lesů. Zaevidování se provádí do okamžiku uplynutí lhůt, které jsou stanoveny pro podání žádosti o podporu a její úpravy ve vyhlášce uvedené v čl. 32 odst. 5.
(5)   Ministerstvo zemědělství, potravinářství a lesů třídí, shrnuje a předává platební agentuře jednorázově nebo postupně údaje o evidovaných právních titulech k užívání zemědělské půdy. [...]
(6)   Při podávání žádosti o podporu prostřednictvím integrovaného administrativního a kontrolního systému [(dále jen ‚IACS‘)] ověřuje platební agentura údaje uvedené v žádosti, které jsou porovnány s údaji uvedenými v odstavci 5. Pokud zemědělec do žádosti zahrnul zemědělskou půdu nacházející se mimo plochy, pro které existuje právní titul, nebo v rozsahu přesahujícím evidovaný právní titul k užívání, vygeneruje systém chybové hlášení. Chybové hlášení se předkládá zemědělci k podpisu.
(7)   Po uplynutí lhůt pro podání a úpravu žádosti o podporu, které jsou stanoveny ve vyhlášce uvedené v čl. 32 odst. 5, provede platební agentura správní kontrolu všech podaných žádostí o podporu, u nichž systém vygeneroval chybové hlášení. Při kontrole se informace obsažené v žádostech o podporu porovnají s údaji uvedenými v odstavci 5, a to v souvislosti se splněním podmínek uvedených v odstavcích 3 a 4.
(8)   Pokud se při ověřování podle odstavce 7 zjistí, že ve vztahu k dotčené zemědělské půdě neexistuje právní titul k užívání, platební agentura provede zeměpisné určení plochy a umístění uvedené půdy. V takovém případě poskytne ministerstvo zemědělství, potravinářství a lesů platební agentuře doplňující informace.
(9)   Pokud se při ověřování provedeném podle odstavců 7 a 8 zjistí, že neexistuje žádný evidovaný právní titul ve smyslu odstavce 4, použije platební agentura ustanovení čl. 43 odst. 3.“
24
Článek 43 ZPZP stanoví:
„(1)   Platební agentura provede přímé platby v souvislosti s podanými žádostmi, pokud zjistí, že:
1. žadatel užívá zemědělské plochy ohlášené v žádosti a vykonává na nich zemědělskou činnost;
[...]
4. plochy ohlášené pro podporu se považují za způsobilé pro podporu během kontrol uvedených v čl. 37 odst. 3 a 4.
[...]
(3)   Platební agentura sníží výši platby nebo zamítne platbu v rámci režimů přímých plateb, pokud:
[...]
4. žadatel ohlásil plochy, které neobhospodařuje, nebo ohlásil plochy, které nesplňují kritéria způsobilosti pro podporu stanovená vyhláškou uvedenou v článku 40;
5. pro stejnou plochu byly podány dvě nebo více žádostí a překrývání ploch nebylo odstraněno;
[...]
7. žadatel o podporu není uživatelem ohlášených zemědělských ploch;
[...]
10. plochy ohlášené pro podporu se považují za nezpůsobilé pro podporu během kontrol provedených podle čl. 37 odst. 3 a 4.
(4)   Platební agentura sníží výši platby nebo zamítne platbu uvedenou v odstavci 3 v souladu s kritérii stanovenými právními předpisy Evropské unie.“
Vyhláška č. 5 ze dne 27. února 2009
25
Článek 2 vyhlášky č. 5 o podmínkách a postupech podávání žádostí v rámci režimů a opatření přímých plateb (naredba no 5 za uslovivata i reda za podavane na zajavlenija po schemi i merki za direktni plaščanija) ze dne 27. února 2009 (DV č. 22 z roku 2009), ve znění použitelném na spor v původním řízení, stanoví:
„(1)   Podpora v rámci režimů a opatření uvedených v článku 1 je dostupná zemědělcům, kteří obhospodařují zemědělskou půdu nebo chovají dobytek a splňují požadavky stanovené v článku 41 [ZPZP].
(2)   Osoby uvedené v odstavci 1 podávají žádost o podporu v rámci režimů a opatření uvedených v článku 1 na formuláři, který každoročně schvaluje [DFZ] – Platební agentura (Razplaštatelna agencija – RA). Při podání první žádosti o podporu musí osoby uvedené v odstavci 1 vyplnit i žádost o registraci.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
26
LQ podala žádost o finanční podporu na hospodářský rok 2021 v rámci několika režimů podpory a opatření přímých plateb na plochu financovaných z Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF), Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) a vnitrostátního rozpočtu Bulharské republiky.
27
Dopisem ze dne 13. ledna 2023 DFZ informoval LQ o schválení podpory a o její výplatě na základě ploch ohlášených na hospodářský rok 2021. V tomto dopise bylo uvedeno, že částky podpor, které LQ požadovala v rámci režimu plateb pro oblasti s přírodními omezeními, režimu jednotné platby na plochu a podpor na zemědělské postupy příznivé pro klima a životní prostředí, byly sníženy a z důvodu ohlášení větších ploch jí byly uloženy sankce.
28
LQ podala u Správního soudu ve Varně (Administrativen sad – Varna, Bulharsko) proti uvedenému dopisu žalobu, ve které tvrdí, že tento dopis není odůvodněn, v důsledku čehož nelze pochopit, na jakém skutkovém základě bylo toto rozhodnutí přijato, a že se příslušný orgán dopustil nesprávného právního posouzení.
29
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že o snížení částek podpor, které LQ požadovala, bylo rozhodnuto na základě výsledků správní kontroly způsobilosti ploch, jež byla provedena v souladu s článkem 74 nařízení č. 1306/2013, články 28 a 29 prováděcího nařízení Komise (EU) č. 809/2014 ze dne 17. července 2014, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o integrovaný administrativní a kontrolní systém, opatření pro rozvoj venkova a podmíněnost (Úř. věst. 2014, L 227, s. 69), jakož i čl. 37 odst. 2 ZPZP, a to s ohledem na porovnání údajů dostupných v registrech IACS s údaji obsaženými v databázi bulharského ministerstva zemědělství, potravinářství a lesů.
30
Při uvedené kontrole bylo zjištěno, že plochy ohlášené v žádosti o podporu, kterou podala LQ na hospodářský rok 2021, byly větší než plochy, pro které byl podle vnitrostátních právních předpisů zaevidován právní titul k jejich užívání.
31
Ve vztahu k plochám uvedeným v žádosti LQ o podporu, u nichž se mělo za to, že nejsou způsobilé nebo že u nich byla vykázána větší rozloha, byla LQ uložena sankce podle článku 19a nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014.
32
LQ tvrdí, že se v dopise ze dne 13. ledna 2023, který je zmíněn v bodě 27 tohoto rozsudku, nikterak neodkazuje na případný nesoulad údajů, které uvedla v žádosti o podporu, s údaji, které DFZ použil při svých kontrolách. Konkrétně řečeno, v tomto dopise nejsou dle názoru LQ obsaženy žádné informace, na jejichž základě by bylo možno dospět k závěru, že byly provedeny správní kontroly, a není v něm uveden ani žádný nesoulad, který by byl zjištěn v žádosti o podporu.
33
DFZ tvrdí, že podle čl. 41 odst. 3 ZPZP musí být zemědělské plochy ohlášené v žádosti o podporu zemědělcům k dispozici k 31. květnu příslušného kalendářního roku, což lze zjistit na základě evidence právního titulu k užívání těchto ploch.
34
DFZ v projednávané věci uvádí, že rozhodl o snížení částek podpor poskytnutých LQ a o uložení sankcí v souladu s tímto ustanovením, jelikož LQ v žádosti o podporu ohlásila větší plochu, než jaká byla zjištěna na základě provedených správních kontrol. DFZ v tomto ohledu podotýká, že dopisem ze dne 8. června 2023 nejprve LQ informoval o tom, že chybí údaje týkající se právního titulu k užívání pozemku s číslem 78519-1127-22-1, který LQ uvedla v žádosti o podporu v rámci režimu plateb na oblasti s přírodními omezeními. Pokud jde o žádost LQ o podporu v rámci režimu jednotné platby na plochu, DFZ tvrdí, že pozemek s číslem 001182-8-1-1 nemá pro účely příslušné podpory odpovídající vlastnosti. A konečně v dopise ze dne 30. října 2023 DFZ sdělil LQ, že o uložení správních sankcí bylo rozhodnuto právě kvůli zjištěnému rozdílu mezi ohlášenou plochou a plochou zjištěnou na základě kontrol.
35
Předkládající soud si klade otázku, zda unijní právo umožňuje, aby se na základě takového vnitrostátního ustanovení, jako je čl. 41 odst. 3 a 4 ZPZP, nebo praxe příslušného vnitrostátního správního orgánu odmítalo poskytnout zemědělcům podporu na plochy, ve vztahu k nimž ve lhůtách stanovených vnitrostátním právem nezaevidovali v databázích k tomu určených právní titul k užívání.
36
Co se týče článku 19a nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014, na jehož základě DFZ uložil LQ sankce, předkládající soud uvádí, že toto nařízení v přenesené pravomoci se i přesto, že bylo s účinkem od 1. ledna 2023 zrušeno, i nadále použije pro žádosti o podporu pro přímé platby podané před tímto datem, jako je tomu i ve věci v původním řízení. Předkládající soud nicméně konstatuje, že konsolidované znění uvedeného nařízení v přenesené pravomoci již tento článek 19a neobsahuje. Předkládající soud si proto klade otázku, zda je třeba mít za to, že uvedený článek platil ke dni, kdy byly LQ uloženy sankce, tedy ke dni 13. ledna 2023.
37
Za těchto podmínek se Správní soud ve Varně (Administrativen sad – Varna) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je podle čl. 4 odst. 4 [nařízení 2021/2115], článku 28 [prováděcího nařízení č. 908/2014] a článků 18 a 19 [nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014] přípustná vnitrostátní právní úprava a praxe platební agentury Bulharské republiky při používání této vnitrostátní právní úpravy, a sice čl. 41 odst. 3 a 4 [ZPZP], kdy je zemědělci odepřen nárok na podporu na plochy, ve vztahu k nimž uzavřel na tentýž rok smlouvu o užívání, avšak tento právní titul [k užívání] [...] nebyl v zákonem stanovených lhůtách zapsán do systému ministerstva zemědělství?
2)
Je třeba s přihlédnutím k čl. 49 odst. 1 třetí větě [Listiny] uložit zemědělci sankci podle článku 19a nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 640/2014 (zrušeného nařízením v přenesené pravomoci (EU) 2022/1172 [...]), a to s ohledem na bod 16 odůvodnění nařízení (EU) 2022/1172, v němž je uvedeno, že ‚[v] zájmu jasnosti a právní jistoty by nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 640/2014 mělo být zrušeno. Toto nařízení [v přenesené pravomoci] by se však mělo i nadále používat pro žádosti o podporu v souvislosti s přímými platbami podané před 1. lednem 2023, pro žádosti o platbu podané v souvislosti s podpůrnými opatřeními prováděnými podle nařízení (EU) č. 1305/2013 a pro kontrolní systém a správní sankce, pokud jde o pravidla podmíněnosti‘, který platil pro hospodářský rok 2021, avšak ke dni vyhotovení dopisu, kterým byla uložena sankce, tedy ke dni 13. ledna 2023, [tento] článek 19a nebyl obsažen ve znění nařízení [v přenesené pravomoci] (EU) č. 640/2014 použitelném od 1. ledna 2023?“
K předběžným otázkám
K první otázce
K přípustnosti
38
Evropská komise má pochybnosti o přípustnosti první otázky, a to z toho důvodu, že z předkládacího rozhodnutí jednoznačně nevyplývají skutkové a právní poznatky nezbytné pro užitečnou odpověď Soudního dvora na otázku, která je mu položena. Předkládající soud totiž dle názoru Evropské komise jasně nepopsal skutkové okolnosti ani neuvedl relevantní vnitrostátní právní rámec, zejména vnitrostátní ustanovení upravující povinnost zaevidovat právní titul k užívání zemědělské půdy. Nevysvětlil ani to, proč se domnívá, že je nezbytné provést výklad čl. 4 odst. 4 nařízení 2021/2115, článku 28 prováděcího nařízení č. 908/2014 a článků 18 a 19 nařízení č. 640/2014.
39
Podle ustálené judikatury je postup zavedený článkem 267 SFEU nástrojem spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy, díky němuž Soudní dvůr poskytuje vnitrostátním soudům výklad unijního práva, jenž je pro ně nezbytný k vyřešení sporů, které tyto soudy mají rozhodnout (rozsudek ze dne 27. dubna 2023, Castorama Polska a Knor, C‑628/21, EU:C:2023:342, bod 25 a citovaná judikatura).
40
V tomto ohledu je nutno připomenout, že v rámci tohoto řízení je věcí pouze vnitrostátního soudu, kterému byl spor v původním řízení předložen a jenž musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, posoudit s ohledem na konkrétní okolnosti věci jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání jeho rozsudku, tak relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru. Jestliže se tedy položené otázky týkají výkladu unijního práva, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout. Z toho vyplývá, že se na otázky týkající se unijního práva vztahuje domněnka relevance. Soudní dvůr může zamítnout žádost podanou vnitrostátním soudem jen tehdy, když je zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také pokud Soudní dvůr nedisponuje skutkovými a právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (rozsudek ze dne 29. července 2024, LivaNova, C‑713/22, EU:C:2024:642, bod 53 a citovaná judikatura).
41
Jak v projednávaném případě vyplývá z informací poskytnutých předkládajícím soudem, žaloba v původním řízení směřuje proti dopisu DFZ ze dne 13. ledna 2023, kterým DFZ informoval LQ o snížení výše finančních podpor, které LQ požadovala na hospodářský rok 2021 v rámci několika režimů podpor a opatření přímých plateb na plochu, a o uložení sankcí z důvodu ohlášení větších ploch.
42
DFZ snížil výši finančních podpor požadovaných LQ proto, že v návaznosti na kontrolu způsobilosti ploch provedenou na základě porovnání údajů, které LQ uvedla v žádosti o podporu, s údaji obsaženými v systému ministerstva zemědělství, potravinářství a lesů bylo zjištěno, že LQ nezaevidovala – jak to vyžaduje čl. 41 odst. 3 a 4 ZPZP – právní titul k užívání všech zemědělských pozemků uvedených v její žádosti o podporu.
43
První otázka se tedy jednoznačně týká situace, kdy počítačová databáze ministerstva zemědělství, potravinářství a lesů neobsahuje informace o právním titulu k užívání pozemku, jehož se týká žádost o finanční podporu podaná LQ na hospodářský rok 2021.
44
Na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, tudíž žádost o rozhodnutí o předběžné otázce obsahuje vylíčení předmětu sporu v původním řízení a rozhodných skutečností i znění dotčených vnitrostátních ustanovení, včetně čl. 41 odst. 3 a 4 ZPZP.
45
V této žádosti jsou kromě toho uvedeny důvody, které vedly předkládající soud k tomu, aby požádal o výklad unijní právní úpravy. Z uvedené žádosti totiž vyplývá, že stávající judikatura Soudního dvora se týká jiných skutkových okolností, než jaké nastaly ve věci v původním řízení, a jiné vnitrostátní právní úpravy, než je právní úprava dotčená v této věci.
46
Z toho plyne, že první otázka je přípustná.
K věci samé
47
Úvodem je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že v rámci spolupráce mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem zavedené článkem 267 SFEU přísluší Soudnímu dvoru poskytnout vnitrostátnímu soudu užitečnou odpověď, která mu umožní rozhodnout spor, jenž mu byl předložen. Z tohoto hlediska Soudnímu dvoru přísluší případně přeformulovat otázky, které jsou mu položeny. Stejně tak Soudní dvůr může zohlednit i normy unijního práva, na které vnitrostátní soud ve své otázce neodkázal (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 7. září 2023, Groenland Poultry, C‑169/22, EU:C:2023:638, bod 47 a citovaná judikatura).
48
V projednávané věci se první otázka týká čl. 4 odst. 4 nařízení 2021/2115, který pro účely typů intervencí formou přímých plateb definuje pojem „způsobilý hektar“.
49
Jak přitom vyplývá ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, LQ podala žádost o finanční podporu na hospodářský rok 2021 v rámci několika režimů podpory a opatření přímých plateb na plochu financovaných z EZZF, EZFRV a vnitrostátního rozpočtu Bulharské republiky.
50
Z toho plyne, že na spor v původním řízení lze ratione materiae použít pouze ustanovení nařízení č. 1307/2013. Podle čl. 1 odst. 2 nařízení 2021/2115 se totiž toto nařízení použije na podporu Unie financovanou z EZZF a EZFRV a určenou na intervence uvedené ve strategickém plánu SZP vypracovaném členským státem a schváleném Komisí, který se vztahuje na období od 1. ledna 2023 do 31. prosince 2027, a podle článku 154 tohoto nařízení platí, že nařízení č. 1307/2013 se nadále použije na žádosti o podporu týkající se roků pro podání žádosti, které začínají před 1. lednem 2023.
51
Vzhledem k tomu, že podle informací uvedených v předkládacím rozhodnutí souvisí údajné nezaevidování právního titulu k užívání jednoho z pozemků LQ s žádostí o podporu podanou v rámci režimu plateb na oblasti s přírodními omezeními, jsou v rámci první otázky v tomto ohledu relevantní ustanovení článku 48 nařízení č. 1307/2013, který stanoví obecná pravidla pro režim plateb na takové oblasti.
52
V odstavcích 1 a 3 tohoto článku 48 se pro účely určení ploch spadajících do působnosti podpory, která se týká oblastí s přírodními omezeními, a pro účely určení pravidel její výplaty, odkazuje na ustanovení použitelná na režim základní platby a na ustanovení týkající se režimu jednotné platby na plochu.
53
V projednávané věci se první otázka týká především důkazního břemene, které nesou zemědělci při prokazování toho, že zemědělské pozemky ohlášené v jejich žádosti o podporu měli ke dni podání této žádosti skutečně k dispozici. Z informací uvedených v předkládacím rozhodnutí kromě toho vyplývá, že LQ podala žádost o podporu pouze v rámci režimu jednotné platby na plochu a nepožádala o podporu v rámci režimu základní platby. Je tudíž třeba mít za to, že v rámci první otázky předkládající soud žádá o výklad ustanovení čl. 32 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1307/2013, ve kterém je definován „způsobilý hektar“, a ustanovení čl. 36 odst. 2 a 5 tohoto nařízení, v němž je stanovena podmínka, že hektary ohlášenými v žádosti o podporu musí „zemědělec disponovat ke dni stanovenému členským státem“.
54
Je tudíž třeba mít za to, že podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 32 odst. 2 písm. a) a čl. 36 odst. 2 a 5 nařízení č. 1307/2013 vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě nebo vnitrostátní praxi, podle které může být zemědělci odepřen nárok na vyplacení podpory na plochy, ohledně jejichž užívání tento zemědělec uzavřel na dotyčný rok smlouvu, pokud tato smlouva jakožto právní titul k užívání uvedených ploch nebyla zaevidovaná do k tomu určené počítačové databáze ve lhůtách stanovených vnitrostátním právem.
55
Podle ustálené judikatury je při výkladu ustanovení unijního práva třeba vzít v úvahu nejen jejich znění, ale i jejich kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž jsou součástí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. září 2024, Agrarmarkt Austria, C‑350/23, EU:C:2024:771, bod 57 a citovaná judikatura).
56
V tomto ohledu je třeba zaprvé připomenout, že čl. 32 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1307/2013 definuje pojem „způsobilý hektar“ takto: „jakákoli zemědělská plocha zemědělského podniku, [...] která je využívána k zemědělské činnosti, nebo pokud je plocha rovněž využívána k nezemědělské činnosti, která je převážně využívána k zemědělské činnosti“.
57
Podle čl. 36 odst. 2 a 5 tohoto nařízení se jednotná platba na plochu poskytuje jednou za rok na každý způsobilý hektar ohlášený zemědělcem v souladu s čl. 72 odst. 1 prvním pododstavcem písm. a) nařízení č. 1306/2013 a s výjimkou případu vyšší moci nebo mimořádných okolností musí těmito hektary zemědělec disponovat ke dni stanovenému členským státem a tento den nesmí být pozdější než den stanovený v uvedeném členském státě pro změnu žádosti o podporu podle čl. 72 odst. 1 tohoto nařízení.
58
Ze znění těchto ustanovení v jejich vzájemném spojení vyplývá, že má-li být požadovaná podpora poskytnuta, zemědělec musí plochy ohlášené v žádosti o podporu skutečně užívat a musí jimi disponovat.
59
Co se zadruhé týče kontextu uvedených ustanovení, je třeba podotknout, že nařízení č. 1307/2013 obsahuje ustanovení použitelná na režimy podpory, a to zejména ta, která se týkají přímých plateb zemědělcům, včetně ustanovení, která se týkají podmínek přístupu k těmto platbám.
60
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že čl. 32 odst. 2 písm. a) a čl. 36 odst. 2 a 5 nařízení č. 1307/2013 jsou obsaženy v těch částech tohoto nařízení, které se věnují provádění režimu základní platby a režimu jednotné platby na plochu. Vzhledem k tomu, že podpory v rámci těchto režimů jsou zemědělcům poskytovány po aktivaci platebních nároků na způsobilé hektary, pro řádné provádění uvedených režimů je klíčové vymezení způsobilých hektarů, kterými zemědělec disponuje, jelikož umožňuje ověřit, zda jsou splněny podmínky pro poskytnutí uvedených podpor, a počet způsobilých hektarů představuje základ pro výpočet výše podpory, která má být vyplacena zemědělci, jenž podal žádost o podporu.
61
Definice pojmu „způsobilý hektar“ obsažená v čl. 32 odst. 2 písm. a) zmíněného nařízení sice je uvedena v části tohoto nařízení týkající se provádění režimu základní platby, avšak jak je upřesněno v samotném tomto ustanovení, je relevantní „pro účely této hlavy“, v níž je obsažen i článek 36 tohoto nařízení.
62
Pokud jde zatřetí o cíle sledované nařízením č. 1307/2013, ty je třeba vymezit s ohledem na účel sdíleného řízení finančních prostředků Unie s členskými státy v rámci SZP.
63
V tomto ohledu je třeba připomenout, že jedním z klíčových požadavků reformy SZP provedené nařízením č. 1307/2013, který je uveden v bodě 2 odůvodnění tohoto nařízení, je snížení administrativní zátěže.
64
Z unijní právní úpravy týkající se ochrany finančních zájmů Unie, financování SZP a IACS ovšem jasně vyplývá, že členské státy mají povinnost přijmout opatření směřující k zajištění správného uplatňování IACS, především mají povinnost přijmout nezbytná opatření, aby se ujistily o tom, že operace financované Unií jsou prováděny skutečně a řádně, jakož i k tomu, aby předcházely nesrovnalostem a postihovaly je (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. června 2010, Pontini a další, C‑375/08, EU:C:2010:365, bod 75).
65
Členské státy v souladu s články 63, 64 a 77 nařízení č. 1306/2013, které – jak je uvedeno v článku 5 nařízení č. 1307/2013 – s posledně uvedeným nařízením úzce souvisí, za tímto účelem ukládají správní sankce, které musí být přiměřené a odstupňované podle závažnosti, rozsahu, trvání a opakování zjištěného nesplnění a které mohou mít formu snížení částky podpory, vyplacení částky vypočtené na základě množství nebo období dotčených nesplněním, pozastavení nebo odnětí schválení, uznání nebo povolení či vyloučení z práva na účast v dotčeném režimu podpory nebo na jeho využívání nebo z práva na účast na dotčeném opatření podpory či jiných opatřeních nebo na jejich využívání.
66
Podle článků 67 až 73 nařízení č. 1306/2013 dále platí, že členské státy zavedou a provozují IACS, který se použije pro režimy podpory uvedené v příloze I nařízení č. 1307/2013 a který zahrnuje mimo jiné i systém identifikace zemědělských pozemků a evidence žádostí o podporu a žádostí o platbu. Jeho hlavním účelem je kontrola skutečného provádění operací financovaných z unijního rozpočtu v rámci SZP a jejich soulad s kritérii způsobilosti pro podpory nebo opatření podpory a zlepšení účinnosti a sledování podpory Unie, což zejména umožňuje předcházet nesrovnalostem a podvodům a ukládat příslušné sankce.
67
Z nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014 tedy nevyplývá žádná skutečnost, na jejímž základě by bylo možné mít za to, že členské státy nemohou za účelem zajištění správného provádění uvedeného nařízení v přenesené pravomoci přijmout vnitrostátní pravidla, která vyžadují, aby zemědělec při podání žádosti o podporu prostřednictvím k tomu určené počítačové databáze uvedl na podporu této žádosti právní tituly k užívání zemědělských pozemků označených jako způsobilé hektary, a to pro účely způsobilosti pro požadované opatření podpory a pro výpočet výše podpory.
68
Soudní dvůr již v tomto ohledu rozhodl, že členské státy mají prostor pro uvážení, pokud jde o podpůrné doklady a důkazy, které je třeba vyžadovat od žadatele o podporu, pokud jde o plochy, jichž se týká jeho žádost [rozsudek ze dne 17. prosince 2020, Land Berlin (Platební nároky spojené se SZP), C‑216/19, EU:C:2020:1046, bod 35 a citovaná judikatura]. V rámci tohoto prostoru pro uvážení jsou členské státy oprávněny upřesnit, jaké důkazy mají být předloženy na podporu žádosti o podporu, a to zejména tím, že odkáží na obvyklou praxi na jejich území v odvětví zemědělství ohledně užívání a využívání krmných ploch, jakož i titulů, jež je třeba v souvislosti s tímto využíváním předložit (rozsudek ze dne 24. června 2010, Pontini a další, C‑375/08, EU:C:2010:365, bod 82).
69
Při využívání prostoru pro uvážení nicméně musí členské státy respektovat cíle sledované dotčenou unijní právní úpravou a obecné zásady unijního práva, jako je zásada proporcionality a zásada právní jistoty (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 27. června 2019, Azienda Agricola Barausse Antonio e Gabriele, C‑348/18, EU:C:2019:545, bod 57, jakož i ze dne 7. dubna 2022, Avio Lucos, C‑116/20, EU:C:2022:273, bod 63).
70
Je sice na předkládajícím soudu, aby v každém jednotlivém případě ověřil, zda byly tyto zásady dodrženy (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. června 2010, Pontini a další, C‑375/08, EU:C:2010:365, bod 89), nicméně v souladu s ustálenou judikaturou má Soudní dvůr pravomoc poskytnout předkládajícímu soudu veškeré informace k výkladu v rámci unijního práva, které mohou předkládajícímu soudu umožnit, aby posoudil takovou slučitelnost pro účely rozhodnutí ve věci, jež mu byla předložena (rozsudek ze dne 11. června 2020, Subdelegación del Gobierno en Guadalajara, C‑448/19, EU:C:2020:467, bod 17 a citovaná judikatura).
71
Pokud jde o zásadu právní jistoty, kterou Soudní dvůr zohledňuje v oblasti podpor vyplácených zemědělcům, zejména pokud jde o ustanovení týkající se správních sankcí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. dubna 2024, Kaszamás, C‑79/23, EU:C:2024:329, bod 59 a citovaná judikatura), je třeba připomenout, že vyžaduje nejen to, aby unijní právní úprava umožnila dotčeným osobám se přesně seznámit s rozsahem povinností, které jim ukládá, ale také to, aby tyto osoby měly možnost jednoznačně zjistit svá práva a povinnosti a postupovat podle toho (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. července 2018, Teglgaard a Fløjstrupgård, C‑239/17, EU:C:2018:597, bod 52 a citovaná judikatura).
72
Co se týče zásady proporcionality, která podle Soudního dvora vyžaduje, aby prostředky zavedené určitým ustanovením byly způsobilé k dosažení sledovaného cíle a nepřekračovaly meze toho, co je nezbytné k jeho dosažení, je třeba připomenout, že tuto zásadu musí dodržovat jak unijní normotvůrce, tak vnitrostátní zákonodárce a soudy, které uplatňují unijní právo (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. června 2010, Pontini a další, C‑375/08, EU:C:2010:365, bod 87).
73
Jak vyplývá z bodů 64 až 67 tohoto rozsudku, unijní právní úprava týkající se IACS, ochrany finančních zájmů Unie a financování SZP vyžadují, aby byla přijata vnitrostátní opatření, která zajistí správné uplatňování IACS a to, aby režimy podpor financovaných Unií byly prováděny skutečně a řádně. V tomto ohledu a v rozsahu, v němž je to relevantní v rámci sporu v původním řízení, je třeba uvést, že údaje, které musí být uvedeny v žádosti o podporu nebo v žádosti o platbu, jsou vyjmenovány v čl. 72 odst. 1 písm. c) nařízení č. 1306/2013. Je v něm upřesněno, že kromě informací, které musí být v těchto žádostech uvedeny podle tohoto nařízení, může příslušný členský stát stanovit, že je nutné v těchto žádostech uvést i další informace, což přispívá k dodržování zásad právní jistoty a proporcionality.
74
V projednávaném případě je třeba – jak poznamenala Komise – konstatovat, že takové vnitrostátní ustanovení, jako je ustanovení použitelné na spor v původním řízení, a sice čl. 41 odst. 3 a 4 ZPZP, takový cíl sleduje, neboť má mimo jiné zabraňovat tomu, aby zemědělci mohli zneužívat pozemky jiných osob s cílem obejít unijní právní úpravu týkající se režimů podpor. Dále je třeba podotknout, že pokud takové vnitrostátní ustanovení vyžaduje zaevidování právního titulu k užívání zemědělských pozemků ohlášených v žádosti o podporu u příslušných orgánů v místě, kde se tyto pozemky nacházejí, podle všeho neukládá zemědělcům žádajícím o podporu povinnost, kterou by bylo obtížné splnit.
75
Z toho vyplývá, že s ohledem na okolnosti věci v původním řízení – a to s výhradou ověření předkládajícím soudem – může podmínka, která je stanovena v dotčené vnitrostátní právní úpravě a spočívá v tom, že za účelem vyplacení podpory je třeba předložit platný právní titul, naplňovat požadavky vyplývající ze zásady právní jistoty a zároveň v souladu se zásadou proporcionality nepřekračovat meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle sledovaného touto právní úpravou.
76
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na první otázku odpovědět tak, že čl. 32 odst. 2 písm. a) a čl. 36 odst. 2 a 5 nařízení č. 1307/2013 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě nebo vnitrostátní praxi, podle které může být zemědělci odepřen nárok na vyplacení podpory na plochy, ohledně jejichž užívání tento zemědělec uzavřel na dotyčný rok smlouvu, pokud tato smlouva jakožto právní titul k užívání uvedených ploch nebyla zaevidovaná do k tomu určené počítačové databáze ve lhůtách stanovených vnitrostátním právem, jsou-li respektovány cíle sledované dotčenou unijní právní úpravou a obecné zásady unijního práva, zejména zásady proporcionality a právní jistoty.
Ke druhé otázce
77
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda se na takovou sankci, jako je sankce uložená zemědělci podle článku 19a nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014, použije čl. 49 odst. 1 třetí věta Listiny, a to za situace, kdy zmíněný článek 19a platil ke dni podání žádosti o podporu i ke dni uložení uvedené sankce, ale ke dni projednávání žaloby podané proti téže sankci byl vypuštěn z konsolidovaného znění uvedeného nařízení v přenesené pravomoci, které sice bylo v souladu s článkem 13 nařízení v přenesené pravomoci 2022/1172 s účinkem od 1. ledna 2023 zrušeno, avšak nadále se použije pro žádosti podané před tímto datem.
78
V tomto ohledu je třeba připomenout, že v rámci spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy zavedené článkem 267 SFEU je věcí pouze vnitrostátního soudu, kterému byl spor předložen a jenž musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, aby s ohledem na konkrétní okolnosti věci posoudil jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání rozsudku, tak relevanci otázek, které Soudnímu dvoru klade. Týkají-li se tedy položené otázky výkladu unijního práva, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout (rozsudek ze dne 17. října 2024, FA.RO. di YK & C., C‑16/23, EU:C:2024:886, bod 33).
79
Z toho vyplývá, že k otázkám týkajícím se unijního práva se váže domněnka relevance. Soudní dvůr může odmítnout vydat rozhodnutí o žádosti o předběžné otázce podané vnitrostátním soudem pouze tehdy, je-li zjevné, že žádaný výklad ustanovení unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (rozsudek ze dne 17. října 2024, FA.RO. di YK & C., C‑16/23, EU:C:2024:886, bod 34).
80
Nejprve je třeba připomenout, že v projednávaném případě bylo nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014 zrušeno nařízením v přenesené pravomoci 2022/1172 a že z článku 13 posledně uvedeného nařízení v přenesené pravomoci vyplývá, že prvně uvedené nařízení v přenesené pravomoci se nadále použije pro žádosti o podporu pro přímé platby podané před 1. lednem 2023. Z toho plyne, že jelikož byla žádost o podporu dotčená ve věci v původním řízení podána v roce 2021, na spor v původním řízení se i nadále použije ratione temporis článek 19a nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014, i když bylo posledně uvedené nařízení v přenesené pravomoci s účinkem od 1. ledna 2023 zrušeno. Okolnost, že sankce byla uložena po zrušení nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014, je v tomto ohledu irelevantní.
81
Dále je třeba konstatovat, že na rozdíl od toho, co tvrdí předkládající soud, tento článek 19a byl stále součástí jak znění nařízení v přenesené pravomoci č. 640/2014 použitelného ratione temporis na věc v původním řízení, tak posledního konsolidovaného znění uvedeného nařízení v přenesené pravomoci před jeho zrušením.
82
Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že jelikož druhá otázka vychází z nesprávného předpokladu, týká se hypotetického problému ve smyslu judikatury připomenuté v bodě 79 tohoto rozsudku, a musí být proto prohlášena za nepřípustnou (obdobně viz rozsudek ze dne 16. ledna 2025, Stangalov, C‑644/23, EU:C:2025:16, bod 60 a citovaná judikatura).
K nákladům řízení
83
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (devátý senát) rozhodl takto:
Článek 32 odst. 2 písm. a) a čl. 36 odst. 2 a 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zrušují nařízení Rady (ES) č. 637/2008 a nařízení Rady (ES) č. 73/2009,
musí být vykládány v tom smyslu, že
nebrání vnitrostátní právní úpravě nebo vnitrostátní praxi, podle které může být zemědělci odepřen nárok na vyplacení podpory na plochy, ohledně jejichž užívání tento zemědělec uzavřel na dotyčný rok smlouvu, pokud tato smlouva jakožto právní titul k užívání uvedených ploch nebyla zaevidovaná do k tomu určené počítačové databáze ve lhůtách stanovených vnitrostátním právem, jsou-li respektovány cíle sledované dotčenou unijní právní úpravou a obecné zásady unijního práva, zejména zásady proporcionality a právní jistoty.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: bulharština.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.