null
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
NICHOLASE EMILIOUA
přednesené dne 23. dubna 2026(1)(i)
Věc C‑237/24 P
Spojené království Velké Británie a Severního Irska
proti
Evropské komisi
„ Kasační opravný prostředek – EZZF a EZFRV – Nařízení (EU) č. 1307/2013 – Článek
9 odst. 2 – Výdaje vyloučené z financování Evropskou unií – Výdaje vynaložené Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska – Pojem ‚aktivní zemědělec‘ “
I.      Úvod
1.        Ve svém kasačním opravném prostředku Spojené království Velké Británie a Severního Irska (dále jen „Spojené království“) Soudnímu dvoru navrhuje, aby zrušil rozsudek Tribunálu(2), kterým byla zamítnuta žaloba na neplatnost podaná Spojeným královstvím(3) proti rozhodnutí Evropské komise, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené Spojeným královstvím v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV)(4).
2.        EZZF a EZFRV jsou nástroje financování společné zemědělské politiky (SZP) zakotvené ve Smlouvě o fungování EU(5). Zemědělci, kteří mají nižší než průměrné příjmy ve srovnání se zbytkem hospodářství Unie a jejichž příjmy jsou ohroženy nejistotami, jako je počasí a klima, dostávají v rámci SZP přímé platby jako podporu příjmu, která plní funkci záchranné sítě(6). Kromě toho mají uvedené přímé platby za cíl zajistit potravinové zabezpečení v Unii a odměňovat zemědělce za to, že svou zemědělskou činností pečují o krajinu a životní prostředí(7).
3.        Právním základem přímých plateb zemědělcům v rámci SZP na období 2014–2022 bylo nařízení (EU) č. 1307/2013(8). Přímé platby jsou poskytovány Komisí a vnitrostátními orgány příslušných členských států v rámci sdíleného řízení(9). V rámci uvedeného systému je na vnitrostátních orgánech, aby vyřizovaly žádosti o přímé platby, prováděly platby a prováděly určité kontroly pod dohledem Komise(10).
4.        Zemědělci, kteří chtějí takové přímé platby získat, musí každoročně podávat žádosti a dodržovat řadu pravidel(11). Na základě nařízení č. 1307/2013 museli mimo jiné splňovat kvalifikaci „aktivních zemědělců“ ve smyslu článku 9 uvedeného nařízení.
5.        Projednávaný kasační opravný prostředek se týká výkladu čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 1307/2013 Tribunálem. Zmíněné ustanovení stanoví domněnku, že k získání podpory v rámci SZP není způsobilý žadatel o přímou platbu (dále jen „žadatel o podporu“), který provozuje letiště, železniční služby, vodní díla, služby v oblasti nemovitostí nebo stálé sportovní a rekreační areály (dále jen „seznam vyloučených činností“). Z toho vyplývá, že na základě uvedené domněnky nejsou takoví žadatelé o podporu považováni za aktivní zemědělce ve smyslu uvedeného nařízení. Mohou však uvedenou domněnku vyvrátit předložením důkazů prokazujících, že jejich zemědělská činnost není pouze okrajová, přestože vykonávají jednu z činností uvedených na seznamu vyloučených činností(12). V napadeném rozsudku Tribunál konstatoval, že pro účely určení, zda žadatel o podporu (ať už se jedná o fyzickou osobu, právnickou osobu nebo skupinu fyzických či právnických osob) vykonává činnost uvedenou na seznamu vyloučených činností, která by vedla k uplatnění domněnky, musí být zohledněny činnosti vykonávané jakoukoli „propojenou společností“ žadatele o podporu, byť takové „propojené společnosti“ samy o přímou platbu nežádají. Tribunál založil svůj výklad na skutečnosti, že se v čl. 9 odst. 2 prvním pododstavci nařízení č. 1307/2013 hovoří o „skupinách fyzických či právnických osob“, což podle jeho názoru zahrnuje kromě samotného žadatele o přímou platbu i „propojené společnosti“.
6.        Spojené království výklad Tribunálu rozporuje a tvrdí, že pro účely čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 1307/2013 musí být posuzovány pouze činnosti vykonávané samotným žadatelem o podporu, nikoli činnosti vykonávané kteroukoli jinou „propojenou společností“.
II.    Právní rámec
7.        Bod 10 odůvodnění nařízení č. 1307/2013 uvádí:
„Zkušenosti získané při uplatňování různých režimů podpory určených zemědělcům ukazují, že podpora byla v řadě případů poskytnuta fyzickým nebo právnickým osobám, jejichž podnikatelská činnost se nezaměřovala na zemědělskou činnost nebo se na ni zaměřovala pouze okrajově. V zájmu lepšího zacílení podpory by členské státy neměly poskytovat přímé platby určitým fyzickým a právnickým osobám, ledaže by tyto osoby mohly prokázat, že jejich zemědělská činnost není okrajová. Členské státy by rovněž měly mít možnost neposkytovat přímé platby jiným fyzickým nebo právnickým osobám, jejichž zemědělská činnost je okrajová. […]“
8.        Článek 4 téhož nařízení, který obsahuje „Definice a související ustanovení“, definuje v odst. 1 písm. a) pojem „zemědělec“ tak, že se jím rozumí „fyzická nebo právnická osoba či skupina fyzických nebo právnických osob, bez ohledu na právní formu této skupiny a jejích členů podle vnitrostátních právních předpisů, jejíž zemědělský podnik se nachází na území spadajícím do územní působnosti Smluv podle článku 52 Smlouvy o EU ve spojení s články 349 a 355 Smlouvy o fungování EU a která vykonává zemědělskou činnost“.
9.        Článek 9 nařízení č. 1307/2013, nadepsaný „Aktivní zemědělec“, v odstavcích 1 a 2 stanoví:
„1.      Přímé platby se neposkytují fyzickým či právnickým osobám, nebo skupinám fyzických či právnických osob, jejichž zemědělské plochy jsou převážně plochy přirozeně ponechávané ve stavu vhodném pro pastvu nebo pěstování plodin, a které na uvedených plochách nevykonávají minimální činnost stanovenou členskými státy podle čl. 4 odst. 2 písm. b).
2.      Přímé platby se neposkytnou fyzickým či právnickým osobám ani skupinám fyzických či právnických osob, které provozují letiště, železniční služby, vodní díla, služby v oblasti nemovitostí, stálé sportovní a rekreační areály.
Členské státy mohou případně na základě objektivních a nediskriminačních kritérií rozhodnout, že na seznam uvedený v prvním pododstavci zařadí jakékoli další obdobné nezemědělské podniky nebo činnosti, a mohou se následně rozhodnout tyto podniky nebo činnosti ze seznamu vyjmout.
Osoba či skupina, na kterou se vztahuje první nebo druhý pododstavec, je však považována za aktivního zemědělce, pokud předloží ověřitelné důkazy ve formě požadované členskými státy, které prokazují některou z následujících skutečností:
a)      roční částka přímých plateb tvoří alespoň 5 % celkových příjmů, které získala z nezemědělské činnosti v posledním účetním období, pro které jsou tyto důkazy k dispozici;
b)      její zemědělská činnost není zanedbatelná;
c)      jejím hlavním obchodním nebo podnikatelským cílem je výkon zemědělské činnosti.“
III. Skutkové okolnosti sporu
10.      Skutkové okolnosti projednávané věci jsou uvedeny v bodech 2 až 11 napadeného rozsudku a pro účely tohoto stanoviska je lze shrnout následovně.
11.      V roce 2018 zahájila Komise šetření s cílem ověřit, zda Spojené království při poskytování přímých plateb zemědělcům za rok podání žádosti 2017 postupuje v souladu s unijním právem.
12.      Dopisem ze dne 14. června 2018 sdělila Komise Spojenému království výsledky příslušných kontrol na místě, které provedla. Ve zmíněném dopise Komise uvedla, že kontrolní systém zavedený Spojeným královstvím za účelem ověřování poskytování podpor v rámci SZP financovaných z EZZF a EZFRV není v souladu s unijními právními předpisy. Kromě toho požádala orgány Spojeného království, aby jí poskytly podrobný popis zavedených nápravných opatření.
13.      Dopisem ze dne 18. května 2021 a poté, co oznámila konečné závěry svého šetření, zaslala Komise Spojenému království souhrnnou zprávu. Uvedla zejména, že Spojené království porušilo čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013 tím, že při ověřování toho, zda žadatel o podporu má status aktivního zemědělce, nezohledňovalo subjekty spojené s dotčenými žadateli o podporu v rámci skupiny (dále jen „propojené společnosti“(13)), a navrhla tedy uplatnit finanční opravu ve výši 2 686 358,72
eura.
14.      Dne 17. listopadu 2021 přijala Komise sporné rozhodnutí. Komise mimo jiné konstatovala, že Spojené království porušilo ustanovení týkající se statusu aktivního zemědělce pro rok 2017, a rozhodla se mu uložit finanční opravu ve výši 2 686 358,72
eura. Rozhodla proto, že z uvedeného důvodu Unie neproplatí Spojenému království výdaje vynaložené formou přímých plateb zemědělcům v rámci SZP ve výši shora uvedené částky.
IV.    Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
15.      Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 26. ledna 2022 podalo Spojené království žalobu na zrušení sporného rozhodnutí v části, v níž z financování Unií vylučuje některé výdaje vynaložené Spojeným královstvím v roce 2017 ve výši 2 686 358,72
eura.
16.      V řízení u Tribunálu Spojené království, podporované Českou republikou, v rámci svého jediného žalobního důvodu v podstatě tvrdilo, že Komise nesprávně vyložila smysl čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013. Podle jeho názoru dotčené ustanovení zakazuje pouze přímé platby žadatelům o podporu, kteří sami vykonávají některou z činností zařazených na seznam vyloučených činností. Podle Spojeného království tedy Komise nesprávně vyloučila z financování Unií přímé platby, které byly vyplaceny zemědělcům, z toho důvodu, že Spojené království dostatečně nezohlednilo subjekty propojené s žadatelem o podporu, které by hypoteticky mohly vykonávat některou z činností uvedených na seznamu vyloučených činností. Na podporu žaloby předložilo Spojené království několik argumentů týkajících se znění, kontextu a účelu čl. 9 odst. 2 zmíněného nařízení.
17.      Tribunál podanou žalobu napadeným rozsudkem zamítl. Zjednodušeně řečeno rozhodl, že obecné chápání výrazu „skupiny fyzických či právnických osob“ obsaženého v čl. 9 odst. 2 prvním pododstavci nařízení č. 1307/2013 zahrnuje „propojené společnosti“. To jej následně vedlo k závěru, že žadatel o podporu může některou z činností zařazených na seznam vyloučených činností vykonávat i prostřednictvím některé z propojených společností, což musí být následně zohledněno při posuzování,
zda je žadatel o podporu aktivním zemědělcem. Podle Tribunálu takové argumentaci nebrání ani kontext, do něhož je čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013 zasazen. Navíc ji podporují i cíle sledované dotčeným ustanovením.
V.      Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání
18.      Dne 28. března 2024 podalo Spojené království proti rozsudku Tribunálu kasační opravný prostředek. Navrhuje, aby Soudní dvůr: i) zrušil výrok napadeného rozsudku; ii) zrušil sporné rozhodnutí v části, v níž z financování Unií vylučuje některé výdaje vynaložené schválenými platebními agenturami Spojeného království v rámci EZZF a v rámci EZFRV ve výši 2 686 358,72
eura, a iii) uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
19.      Komise předložila dne 13. června 2024 kasační odpověď, v níž navrhuje, aby Soudní dvůr kasační opravný prostředek zamítl a uložil Spojenému království náhradu nákladů řízení.
20.      Česká republika, vedlejší účastnice řízení v prvním stupni, předložila dne 18. června 2024 kasační odpověď, v níž navrhuje, aby Soudní dvůr kasačnímu opravnému prostředku vyhověl.
21.      Rozhodnutím předsedy Soudního dvora ze dne 13. června 2024 bylo povoleno vedlejší účastenství Maďarska na podporu návrhových žádání Spojeného království; Maďarsko předložilo spis vedlejšího účastníka dne 30. srpna 2024.
VI.    Posouzení
22.      Na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje Spojené království jediný důvod vycházející z toho, že se Tribunál dopustil nesprávného posouzení při výkladu čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013. Jak je uvedeno výše, první pododstavec zmíněného ustanovení zakládá domněnku, že žadatel o podporu, který vykonává činnost uvedenou na seznamu vyloučených činností, není považován za aktivního zemědělce, a nemá tedy nárok na přímé platby.
A.      Argumenty účastníků řízení
23.      Spojené království tvrdí, že Tribunál dospěl k nesprávnému závěru, že čl. 9 odst. 2 první pododstavec nařízení č. 1307/2013 zakazuje poskytování přímých plateb zemědělcům, kteří, přestože sami nevykonávají činnosti zařazené na seznam vyloučených činností, jsou součástí širší skupiny subjektů, v níž jeden z takových subjektů některou z těchto činností vykonává.
24.      Spojené království tvrdí, že čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013 vylučuje pouze přímé platby zemědělcům, kteří přímo, tedy sami, vykonávají některou z činností uvedených na seznamu vyloučených činností. Tribunál se tedy dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že při rozhodování o tom, zda je daný žadatel o podporu aktivním zemědělcem,
musí být zohledněny s ním propojené společnosti. Na podporu svého důvodu kasačního opravného prostředku předkládá Spojené království pět argumentů. Ty lze seskupit do tří kategorií, přičemž první kategorie se týká znění čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013, druhá kategorie se týká kontextu uvedeného ustanovení a třetí jeho cíle.
25.      Zaprvé, pokud jde o znění čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013, Spojené království uvádí, že z obvyklého chápání uvedeného ustanovení vyplývá, že přímé platby zakazuje pouze vůči třem různým kategoriím žadatelů o podporu: „fyzickým osobám“ či „právnickým osobám“, které samy přímo vykonávají činnost uvedenou na seznamu vyloučených činností, nebo „skupině fyzických či právnických osob“, která jako celek přímo vykonává takovou činnost. Pokud tedy určitá individuální společnost – nezávisle na skupině, do níž patří – podá žádost o platbu a sama nevykonává žádnou z činností uvedených na seznamu vyloučených činností, je pouhá skutečnost, že jiná společnost patřící do téže skupiny takovou činnost vykonává, irelevantní.
26.      Zadruhé Spojené království na podporu výše uvedeného argumentu odkazuje na čl. 4 odst. 1 písm. a) téhož nařízení, kde je definován pojem „zemědělec“. Tvrdí, že znění čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 1307/2013 se odráží ve znění čl. 4 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení, kde je výraz „zemědělec“ definován odkazem na tytéž tři kategorie („fyzická osoba“, „právnická osoba“ a „skupina fyzických nebo právnických osob“). Ve všech případech jsou přímé platby podle nařízení č. 1307/2013 vypláceny „zemědělci“. Z toho vyplývá, že je to vždy zemědělec, který žádá o platbu, kdo nesmí vykonávat žádnou z činností uvedených na seznamu vyloučených činností, ať již jako „fyzická nebo právnická osoba“, nebo jako „skupina fyzických nebo právnických osob“. Jinými slovy, posouzení musí být prováděno pouze s přihlédnutím k subjektu („fyzické osobě“, „právnické osobě“ nebo „skupině fyzických nebo právnických osob“), která je označena jako žadatel o podporu.
27.      Svým třetím argumentem, který je opět spjat se zněním dotčeného ustanovení, Spojené království zdůrazňuje, že výklad Komise by učinil odkaz v čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013 na „skupinu fyzických […] osob“ nadbytečným, neboť fyzická osoba nikdy nemůže být majetkem jiné fyzické či právnické osoby, ani nemůže být s ní spojena způsobem, jakým mohou být propojeny společnosti. Pokud by unijní normotvůrce použil odkaz na „skupiny“ v uvedeném ustanovení se záměrem zahrnout do posuzování statusu „aktivního zemědělce“ i propojené společnosti žadatele o podporu, stačilo odkázat pouze na „skupiny právnických osob“.
28.      Ve čtvrtém a pátém argumentu Spojené království odkazuje na cíle nařízení č. 1307/2013. Tribunál podle něj v napadeném rozsudku nesprávně konstatoval, že hlavním cílem čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013 je „eliminovat riziko podvodného využívání rozpočtu Unie“. Cílem uvedeného ustanovení je totiž podle Spojeného království spíše zabránit tomu, aby byly platby prováděny ve prospěch osob, jejichž zemědělská činnost je pouze okrajová, jak vyplývá z bodu 10 odůvodnění a z čl. 9 odst. 2 posledního pododstavce nařízení č. 1307/2013 (čtvrtý argument). Dále cíl spočívající v eliminaci rizika podvodného využívání rozpočtu Unie by nevyžadoval na rozdíl od toho, co uvádí Tribunál, odmítnout platby společnosti, která skutečně vykonává nikoli pouze okrajovou zemědělskou činnost, z důvodu, že je součástí širší skupiny společností, z nichž některé vykonávají činnosti zařazené na seznam vyloučených činností (pátý argument).
29.      Komise úvodem podotýká, že je obtížné určit předmět kasačního opravného prostředku, neboť argumenty předložené Spojeným královstvím na podporu jeho jediného důvodu kasačního opravného prostředku nekritizují napadený rozsudek, ale spíše sporné rozhodnutí. Kromě toho se podle ní některé argumenty netýkají konkrétně nesprávných právních posouzení vytýkaných Tribunálu, a jsou tudíž nepřípustné.
30.      K
věci samé Komise uvádí, že Tribunál nevyložil
čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013 nesprávně. Jeho výklad má oporu v samotném znění čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013: zaprvé podle běžného významu výrazu „skupina“, který je v uvedeném ustanovení použit, se tím rozumí více subjektů; zadruhé nic nenasvědčuje tomu, že by byl odkaz na „skupiny fyzických či právnických osob“ uvedený v témže ustanovení omezen na žadatele o přímé platby a nezahrnoval jiné společnosti, s nimiž je dotčený žadatel propojen.
31.      Pokud jde o kontext čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013 a s tím spjaté odvolávání se Spojeného království na čl. 4 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení, Komise připouští, že obě ustanovení používají stejnou formulaci, a sice „fyzická nebo právnická osoba či skupina fyzických nebo právnických osob“. Podle názoru Komise to však neznamená, že čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013 odkazuje pouze na „zemědělce“, jak je definován v čl. 4 odst. 1 písm. a) téhož nařízení. I kdyby měl být odkaz na „fyzickou nebo právnickou osobu či skupinu fyzických nebo právnických osob“ v obou uvedených ustanoveních chápán stejně (jako odkaz na „zemědělce“), z nedávného rozsudku Soudního dvora ve věci Agrarmarkt Austria(14) (k němuž se vrátím později) vyplývá, že při posuzování výkonu činností uvedených na seznamu vyloučených činností musí být zohledněny i činnosti vykonávané společnostmi propojenými s žadatelem.
32.      Komise vychází z historického kontextu nařízení č. 1307/2013, a zejména z důvodů přijetí čl. 9 odst. 2 uvedeného nařízení, přičemž tvrdí, že cíl spočívající v lepším zacílení podpory na zemědělce prostřednictvím přímých plateb, zmiňovaný v bodě 10 odůvodnění uvedeného nařízení, nutně vyžaduje, aby byl čl. 9 odst. 2 vykládán extenzivněji. Pokud nejsou zohledněny i propojené společnosti žadatele, vzniká riziko toho, že poskytnutá podpora ve skutečnosti nepřinese prospěch dotčenému žadateli, ale propojeným společnostem, které vykonávají činnosti uvedené na seznamu vyloučených činností.
33.      Kromě toho vzniká v případě nezohlednění subjektů, které jsou jakožto členové skupiny spojeny s žadatelem a vykonávají nezemědělské činnosti, riziko obcházení a riziko nerovného zacházení s příslušnými žadateli o podporu. Zemědělské a nezemědělské činnosti lze totiž rozdělit mezi různé subjekty, které jsou členy téže skupiny, aby se zabránilo uplatnění domněnky vyloučení žadatelů o podporu z přímých plateb stanovené v čl. 9 odst. 2 prvním pododstavci.
34.      Česká republika plně podporuje argumenty předložené Spojeným královstvím. Rovněž zdůrazňuje, že výklad čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013 provedený Tribunálem by vedl k „absurdním praktickým důsledkům“, neboť by bylo irelevantní, zda je žadatel aktivním zemědělcem. Rozhodující faktorem by naopak bylo to, zda je žadatel členem skupiny, která je převážně zemědělským uskupením. Česká republika dále uvedla, že z napadeného rozsudku není zřejmé, jaká úroveň spojení musí být mezi žadatelem o podporu a s ním propojenými společnostmi. Výklad přijatý Tribunálem tak vede k uložení povinnosti spočívající v tom, že se při posuzování statusu „aktivního zemědělce“ nezohledňuje pouze žadatel o podporu, ale i společnosti, které jsou s ním propojeny, a tato povinnost není jasná, přesná a předvídatelná, což je v rozporu se zásadou právní jistoty.
35.      Maďarsko podporuje argumenty předložené Spojeným královstvím a Českou republikou. Dále zdůrazňuje, že žadatelem o podporu podle nařízení č. 1307/2013 musí být osoba, která vykonává práva k dotčenému zemědělskému podniku(15), tj.
produkčním jednotkám využívaným k zemědělské činnosti a spravovaným zemědělcem. To ovšem neplatí pro společnosti propojené se zemědělcem, které by tudíž neměly být pro účely výkladu čl. 9 odst. 2 uvedeného nařízení zohledňovány.
36.      Konečně pokud jde o obavu vyjádřenou Tribunálem v napadeném rozsudku, a sice že nezohlednění propojených společností by mohlo vést ke zneužívajícímu jednání, kterým budou obcházena použitelná pravidla, Maďarsko uvádí, že pokud výkon činnosti zařazené na seznam vyloučených činností propojenou společností není výsledkem úmyslného zneužití, pak propojení mezi podniky cíl nařízení neohrozí.
B.      Analýza
37.      Domnívám se, že kasační opravný prostředek Spojeného království je přípustný a opodstatněný. Ve své analýze se budu nejprve stručně zabývat předmětem kasačního opravného prostředku a (ne)přípustností některých argumentů (část 1) a poté přistoupím k posouzení významu odkazu na výraz „skupina“ v čl. 9 odst. 2 prvním pododstavci nařízení č. 1307/2013 (část 2). Analýzou uvedeného výrazu doložím, že se má jednat, jak tvrdí Spojené království, o odkaz na kategorii žadatelů o podporu, přičemž nezahrnuje společnosti propojené s žadatelem o podporu, jež samy o přímou platbu nežádají. Nakonec se budu zabývat otázkou, zda pro účely posouzení statusu „aktivního zemědělce“ jedné fyzické nebo právnické osoby žádající o přímou platbu přece jen není odůvodněné, aby byly zohledněny i společnosti s tímto žadatelem propojené (část 3).
1.      Předmět kasačního opravného prostředku a (ne)přípustnost některých argumentů
38.      Podle čl. 256 odst. 1 SFEU ve spojení s článkem 58 statutu Soudního dvora Evropské unie je kasační opravný prostředek k Soudnímu dvoru omezen na právní otázky. Články 168 a 169 jednacího řádu Soudního dvora v tomto ohledu upřesňují, že kasační opravný prostředek musí obsahovat mimo jiné dovolávané právní důvody a argumenty a přesně označit napadané body odůvodnění rozhodnutí Tribunálu. Kromě toho podle judikatury Soudního dvora platí, že argumenty, které jsou obtížně srozumitelné a matoucí, musí být odmítnuty jako zjevně nepřípustné, neboť neumožňují Soudnímu dvoru plnit jeho funkce a přezkoumávat legalitu rozhodnutí vydaného v prvním stupni(16).
39.      V projednávaném kasačním opravném prostředku vznáší Spojené království jediný důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, kterého se Tribunál údajně dopustil při výkladu čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013. Samotný předmět kasačního opravného prostředku – údajný nesprávný výklad čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013 Tribunálem – je tedy snadno určitelný.
40.      Pokud jde o přípustnost některých argumentů, souhlasím s Komisí, že třetí a pátý argument předložený Spojeným královstvím neuvádějí zcela jasně, jak jsou spjaty s napadeným rozsudkem, neboť neobsahují žádné odkazy na body napadeného rozsudku. Z mého pohledu však nemá neuvedení konkrétních bodů napadeného rozsudku vliv na pochopení pátého argumentu a jeho souvislost s napadeným rozsudkem. Uvedený argument podporuje odůvodnění poslední části čtvrtého argumentu, kde sice není obsažen výslovný odkaz na bod 105 napadeného rozsudku, ale je zde uvedena doslovná citace ze zmíněného bodu(17). Podle mého názoru se Spojené království pátého argumentu dovolává i z toho důvodu, aby zdůraznilo, že jediným účelem čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 1307/2013 je zajistit, aby zemědělské činnosti žadatele o podporu nebyly pouze okrajové, jak je rovněž zdůrazněno ve čtvrtém argumentu. Totéž se ovšem nedá říci o třetím argumentu, který kromě toho, že neodkazuje na žádné konkrétní body napadeného rozsudku, nelze ani spojit s jinými argumenty kasačního opravného prostředku splňujícími uvedený požadavek; třetí argument tedy není srozumitelný. Souhlasím tudíž s Komisí, že tento argument je zjevně nepřípustný.
41.      Mám tudíž za to, že kasační opravný prostředek je přípustný, ale z výše uvedených důvodů vyloučím ze své analýzy třetí argument.
2.      Odkaz na „skupinu fyzických nebo právnických osob“ jako na samostatnou kategorii žadatelů o podporu
42.      Tribunál v bodě 69 napadeného rozsudku správně uvedl, že čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013 neobsahuje žádný odkaz na výraz „propojené společnosti“. Uvedený článek odkazuje pouze na „fyzické či právnické osoby“ a na „skupiny fyzických či právnických osob“.
43.      Tribunál rozsah uvedeného výrazu dále vysvětloval tím, že „výraz ‚skupina‘ ze své povahy označuje skupinu subjektů, které jsou vzájemně propojeny v rámci téže organizace. Musí být tedy vykládán tak, že je obdobný výrazu ‚seskupení‘ a označuje jakékoli sdružení fyzických nebo právnických osob, které jsou vzájemně propojeny v rámci jediné více či méně strukturované organizace. Z toho vyplývá, že skupina fyzických nebo právnických osob zahrnuje i propojené společnosti.“
44.      V tomto ohledu bych rád upřesnil, že v projednávané věci není na rozdíl od toho, co by bylo možno dovozovat z napadeného rozsudku a z toho, co podle všeho tvrdí Komise, hlavní otázkou otázka výkladu výrazu „skupina fyzických nebo právnických osob“. Jde spíše o to, co odkaz na uvedený výraz znamená, a koho lze tudíž označit za „aktivního zemědělce“ ve smyslu čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013. V následující části stručně vysvětlím, že pojem „skupina fyzických nebo právnických osob“ uvedený v čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013 je odrazem kategorie žadatelů odlišné od kategorií „fyzické osoby“ a „právnické osoby“, jak je zjevné z kontextu uvedeného ustanovení.
45.      Komise tvrdí, že čl. 9 odst. 2 první pododstavec nařízení č. 1307/2013 nikterak nenaznačuje, že by byl odkaz na „skupiny fyzických nebo právnických osob“ omezen na žadatele o přímé platby a nevztahoval se i na jiné subjekty s takovým žadatelem propojené. Podle názoru Komise tedy výraz „skupina“ není omezen na samotného žadatele ve formě „skupiny“, ale vztahuje se i na řadu propojených společností. Uvedený argument však podle všeho opomíjí jasnou vazbu mezi zmíněným ustanovením a definicí „zemědělce“ zakotvenou v čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1307/2013.
46.      Článek
4 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1307/2013 zmiňuje tři různé kategorie zemědělců, a sice fyzické osoby, právnické osoby a skupiny fyzických nebo právnických osob. Tytéž kategorie jsou, jak uvedli všichni účastníci řízení, zmíněny i v čl. 9 odst. 2 prvním pododstavci téhož nařízení. Podle nařízení č. 1307/2013 mohou být přímé platby poskytovány pouze zemědělcům(18). Z toho přirozeně vyplývá, že se dotčené ustanovení vztahuje na tytéž tři kategorie zemědělců, a tedy na žadatele o podporu podle nařízení č. 1307/2013. S ohledem na výše uvedené by byl odlišný význam pojmu „skupina fyzických nebo právnických osob“, který by zahrnoval i osoby, které nejsou žadateli, neslučitelný s výše uvedeným kontextem, do kterého je čl. 9 odst. 2 zasazen.
47.      Souhlasím tedy s argumentem předloženým Spojeným královstvím, podle kterého musí být výraz „skupina fyzických nebo právnických osob“ vykládán v souladu s čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1307/2013, a tato skupina představuje vedle fyzické nebo právnické osoby třetí možnou kategorii zemědělců, tedy žadatelů o podporu.
48.      Komise tvrdí, že použití téhož znění v čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1307/2013 a v čl. 9 odst. 2 prvním pododstavci uvedeného nařízení je nepodstatné. Jak však již Soudní dvůr v minulosti rozhodl ve vztahu k čl. 9 odst. 1 nařízení č. 1307/2013(19), kvalifikace určité osoby jako „zemědělce“ je předpokladem pro kvalifikaci takové osoby jako „aktivního zemědělce“(20). Stejná úvaha se použije na výklad čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce téhož nařízení, o který se jedná v projednávané věci. Obě ustanovení se týkají kvalifikace osoby jako „aktivního zemědělce“ a v tomto ohledu odkazují na „fyzické či právnické osoby nebo skupiny fyzických či právnických osob“. Argument Komise v tomto ohledu tedy nepovažuji za přesvědčivý.
49.      Rovněž nesouhlasím s argumentem Komise, že se čl. 4 odst. 1 písm. a) a čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013 týkají různých otázek (definice „zemědělce“ na jedné straně a kvalifikace „aktivního zemědělce“ na straně druhé), a proto musí mít stejné znění použité v uvedených dvou článcích rozdílný význam. Je zřejmé, že smyslem čl. 9 odst. 2 je konkrétně identifikovat osoby, které mají být považovány za aktivní zemědělce. Tento dodatečný aspekt spočívající v tom, že je dotčený zemědělec „aktivní“, se odráží v seznamu vyloučených činností, aby bylo zřejmé, které kategorie zemědělců nesplňují podmínky pro získání přímých plateb.
50.      Z toho vyplývá, že výraz „skupina fyzických či právnických osob“ uvedený v čl. 9 odst. 2 prvním pododstavci odkazuje na třetí kategorii žadatelů o podporu. Uvedený výraz tudíž nebyl zamýšlen tak, aby zahrnoval i další společnosti propojené s žadatelem o podporu, které však samy o přímou platbu nežádají. Kromě toho, a jak rozeberu níže, čl. 9 odst. 2 první pododstavec nařízení č. 1307/2013 neobsahuje nic, co by umožňovalo dospět k závěru, že společnosti propojené s žadatelem o podporu mohou, či dokonce musí být zohledňovány při posuzování statusu žadatele o podporu jako „aktivního zemědělce“.
3.      Zohlednění „propojených společností“ pro účely posouzení statusu „aktivního zemědělce“ ve smyslu čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013
51.      V návaznosti na výklad výrazu „skupina“ dospěl Tribunál ve druhé fázi svých úvah k závěru, že pokud jde o vyloučení z přímé platby, „ze znění čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013 vyplývá, že žadatel o podporu, kterým může být skupina fyzických nebo právnických osob, může vykonávat činnosti uvedené na seznamu vyloučených činností přímo, nebo prostřednictvím propojené společnosti, která je součástí téže skupiny, jež žádá o podporu“(21). Pokud je žadatelem o podporu fyzická nebo právnická osoba, která je součástí skupiny, Tribunál konstatoval, že „může vykonávat činnosti zařazené na seznam vyloučených činností buď přímo, nebo prostřednictvím propojené společnosti, která je součástí téže skupiny“(22), a může být tudíž vyloučena z přímé platby.
52.      První část úvah Tribunálu, která se týká situace, kdy je sám žadatel skupinou fyzických nebo právnických osob, která zahrnuje propojené společnosti, není Spojeným královstvím rozporována. Z výše uvedeného vysvětlení totiž vyplývá, že pokud je žadatelem o podporu „skupina fyzických nebo právnických osob“, platí zákaz výkonu některé z činností uvedených na seznamu vyloučených činností pro celou skupinu.
53.      Spojené království však tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení ve druhé části svého závěru, když vztáhl stejnou argumentaci i na situace, kdy je žadatelem o podporu jediná fyzická či právnická osoba, která je součástí skupiny, a to stanovením požadavku, aby byly zohledněny činnosti vykonávané jinými subjekty v rámci dané skupiny (aniž by uvedené subjekty byly samy žadateli o přímé platby).
54.      Z mého pohledu znění a kontext [pododdíl a)] ani cíle [pododdíl b)] čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013 takový závěr nepřipouštějí.
a)      Textová a kontextová analýza
55.      Ze znění čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 1307/2013 („[p]římé platby se neposkytnou fyzickým či právnickým osobám ani skupinám fyzických či právnických osob, které provozují letiště, železniční služby, vodní díla, služby v oblasti nemovitostí, stálé sportovní a rekreační areály“(23)) vyplývá, že výkon činností uvedených na seznamu vyloučených činností je nutné posuzovat ve vztahu k příslušnému žadateli o podporu(24).
56.      Znění čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 1307/2013 vyžaduje přímou vazbu mezi žadatelem o podporu (fyzickou či právnickou osobou nebo skupinou fyzických či právnických osob) a výkonem některé z činností uvedených na seznamu vyloučených činností. Naproti tomu nelze z uvedeného znění dovodit, že takové činnosti mohou být vykonávány nepřímo prostřednictvím propojených společností, a stát se tak relevantními pro posuzování statusu „aktivního zemědělce“. Jak rovněž uvedlo Spojené království, takový výklad by de facto znamenal přeformulování čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 1307/2013. Pokud by unijní normotvůrce chtěl, aby byly při posuzování podle čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 1307/2013 zohledňovány i propojené společnosti žadatele, které samy o přímé platby nežádají, pak by to bylo ve zmíněném ustanovení pravděpodobně uvedeno výslovně.
57.      Pokud jde o kontext, do něhož je čl. 9 odst. 2 první pododstavec nařízení č. 1307/2013 zasazen, Tribunál v bodě 96 napadeného rozsudku připustil vazbu mezi pojmem „aktivní zemědělec“, jak je definován ve zmíněném ustanovení, a pojmem „zemědělec“, jak je definován v čl. 4 odst. 1 písm. a) tohoto nařízení. Odvolal se tak na judikaturu Soudního dvora, podle níž, jak je vysvětleno výše, je podmínkou považování osoby za „aktivního zemědělce“ to, aby byla taková osoba nejprve kvalifikována jako „zemědělec“(25). Tribunál však uvedl, že z vazby mezi uvedenými dvěma ustanoveními nevyplývá, že vyloučení přímé platby se uplatní pouze v případě, kdy činnosti uvedené na seznamu vyloučených činností vykonává přímo žadatel o podporu. Takové vyloučení se může uplatnit i v důsledku toho, že dotčené činnosti vykonávají společnosti s žadatelem propojené(26).
58.      Podle mého názoru je tato argumentace Tribunálu problematická, neboť nedochází k závěru, že je nezbytné, aby některou z činností uvedených na seznamu vyloučených činností vykonával přímo žadatel (bez ohledu na to, zda se jedná o právnickou osobu, fyzickou osobu nebo skupinu fyzických či právnických osob), a mohla by tak, jak tvrdí Česká republika, mít za následek negativní dopady na fungování dotčených pravidel. Z takové argumentace by vyplývalo, že žadatel o podporu, který vykonává zemědělskou činnost, by byl vyloučen z přímé platby z důvodu, že patří do skupiny, jejíž členové se převážně zabývají výkonem činností zařazených na seznam vyloučených činností(27). Rozhodujícím faktorem by tak bylo pouze to, jaké je hlavní zaměření obchodních činností skupiny jako celku, nikoli jaké je hlavní zaměření obchodních činností samotného žadatele o podporu. To je zjevně v rozporu s bodem 10 odůvodnění nařízení č. 1307/2013, který výslovně uvádí, že jedním z cílů nařízení je zajistit, aby byly platby účinněji zaměřeny více na zemědělce, kteří vykonávají zemědělskou činnost, která není jen okrajová. Souhlasím tedy s argumentem vzneseným Spojeným královstvím v jeho kasačním opravném prostředku, že takový výklad Tribunálu musí být odmítnut.
59.      Komise se dále dovolává rozsudku Soudního dvora ve věci Agrarmarkt Austria(28) k odůvodnění své argumentace, že pro účely posouzení výkonu některé z činností uvedených na seznamu vyloučených činností musí být zohledněny propojené společnosti, které nežádají o přímé platby, a v souvislosti s tím musí být posouzeno i to, zda může být danému žadateli odepřen status „aktivního zemědělce“.
60.      V uvedeném rozsudku byl Soudní dvůr žádán o posouzení pojmů „zemědělský podnik spravovaný“ zemědělcem ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 1307/2013 a plocha, kterou „zemědělec disponuje“ ve smyslu čl. 33 odst. 1 uvedeného nařízení, a to pro účely obdržení přímých plateb podle uvedeného nařízení. Zmíněné pojmy byly v uvedeném rozsudku posuzovány ve vztahu k situaci, kdy jsou parcely, které tvoří plochu ve vlastnictví uvedeného zemědělce, za fixní úplatu přenechány uživatelům, které si tento zemědělec vybral a kteří pečují o tyto parcely a sklízí z nich úrodu, a současně tento zemědělec provádí prvotní obdělání půdy, výsadbu a průběžné zavlažování těchto parcel, a pokud tak neučiní uživatelé, zajišťuje i péči o tyto parcely.
61.      Soudní dvůr konstatoval, že tyto okolnosti nebrání tomu, aby byla dotčená zemědělská plocha kvalifikována jako „zemědělský podnik spravovaný“ zemědělcem a jako plocha, kterou tento zemědělec „disponuje“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. b) a čl. 33 odst. 1 nařízení č. 1307/2013, a to s odvoláním na obecnou odpovědnost, kterou zemědělec za příslušné parcely stále nese(29).
62.      Komise z rozsudku ve věci Agrarmarkt Austria vyvozuje, že žadatel o podporu může vykonávat zemědělskou činnost prostřednictvím jiných osob (v dotčeném konkrétním případě prostřednictvím uživatelů parcel) a být považován za „zemědělce“. Totéž tedy musí platit pro výkon některé z činností zařazených na seznam vyloučených činností v čl. 9 odst. 2 prvním pododstavci nařízení č. 1307/2013, které lze rovněž provádět prostřednictvím jiných osob (společností propojených s žadatelem o podporu, které nežádají o přímé platby, ale jsou členy téže skupiny jako žadatel).
63.      Takový závěr je podle mého názoru nesprávný a vychází z nesprávného výkladu rozsudku Agrarmarkt Austria. Jak správně podotýká Česká republika, právní otázky řešené v uvedeném rozsudku se od projednávané věci liší. V rozsudku Agrarmarkt Austria byly jádrem sporu výrazy „zemědělský podnik spravovaný“ zemědělcem, který byl sám žadatelem o přímou platbu, a plochy, jimiž uvedený zemědělec „disponuje“, nikoli problematika výkonu některé z činností zařazených na seznam vyloučených činností(30).
64.      Kromě toho se skutkové okolnosti uvedené věci značně odlišovaly od skutkových okolností projednávané věci. Ve věci Agrarmarkt Austria bylo z okolností sporu zřejmé, že dotčený zemědělec si zachoval obecnou odpovědnost za obdělávání půdy i významná práva ke svému zemědělskému podniku(31). Taková situace není srovnatelná se situací společností propojených se žadatelem, kdy jedna z takových propojených společností vykonává činnost zařazenou na seznam vyloučených činností.
65.      Konečně uvádím, že se ztotožňuji s argumentací České republiky, podle které rozsudek Agrarmarkt Austria podle všeho spíše potvrzuje výklad čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013, který zastává Spojené království. V uvedeném rozsudku Soudní dvůr hodnotil žadatele o podporu, zemědělce, při posuzování otázky, zda jej lze považovat za aktivního zemědělce, a zda mu tedy vzniká nárok na přímé platby. Konkrétní okolnosti věci vedly Soudní dvůr k závěru, že takový zemědělec má i nadále půdu ve správě a držbě, přestože ji na určité období přenechal k užívání jiným osobám. Z uvedeného rozsudku tak vyplývá, že při posuzování otázky, zda lze zemědělce považovat za „aktivního zemědělce“, je předmětem analýzy pouze žadatel o podporu a žádné jiné propojené subjekty.
b)      Teleologická analýza
66.      Spojené království dodává, že jeho postoj má oporu i v širších teleologických úvahách.
67.      Tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného posouzení v bodě 104 napadeného rozsudku, když konstatoval, že základním účelem čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013 je „eliminovat riziko podvodného využívání rozpočtu Unie“. Podle jeho názoru je jeho účelem, jak vyplývá z bodu 10 odůvodnění dotčeného nařízení, spíše zajištění toho, aby platby nebyly vypláceny osobám, jejichž zemědělská činnost je pouze okrajová. Spojené království dodává, že Tribunál nevysvětlil, proč je problematické, že podle výkladu přijatého Spojeným královstvím „by žadatel mohl rozdělit své činnosti mezi řadu propojených právních subjektů, aby obešel omezení stanovená dotčeným ustanovením ve vztahu k uznání statusu žadatele jako aktivního zemědělce“(32), pokud by žadatel sám i nadále vykonával zemědělské činnosti, které by nebyly okrajové.
68.      Úvodem bych rád zdůraznil, že Spojené království si patrně vykládá napadený rozsudek zčásti nesprávně. V bodě 104 napadeného rozsudku, na který Spojené království odkazuje, Tribunál právě dále vysvětlil, že účelem čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013 je rovněž „omezit platby v rámci [SZP] pouze na takové zemědělce, kteří skutečně vykonávají zemědělskou činnost, která není okrajová“(33).
69.      V každém případě souhlasím se Spojeným královstvím, že ani uvedené dva cíle – předcházet podvodům a zajistit lepší zacílení poskytovaných přímých plateb – neodůvodňují zohledňování činností společností propojených s žadatelem o podporu. Zmíněné dva cíle nestačí k tomu, aby bylo opomíjeno znění a kontext čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 1307/2013, neboť ochrana cílů je zajištěna jinak, jak vysvětlím níže.
70.      To vyplývá zaprvé ze skutečnosti, že unijní normotvůrce zakotvil v článku 60 nařízení č. 1306/2013 zvláštní pravidlo, které má řešit obcházení podmínek, jež musí být splněny pro získání přímých plateb, a tedy podvodné žádosti. Zadruhé nařízení č. 1307/2013 samo o sobě nezakazuje výkon činností zařazených na seznam vyloučených činností žadatelem o podporu a nevylučuje za takových okolností žadatele z nároku na přímou platbu, pokud žadatel nadále vykonává zemědělskou činnost, která není okrajová. Za těchto okolností není nezbytné v zájmu cíle spočívajícího v lepším zacílení podpory zohledňovat i činnosti vykonávané propojenými společnostmi.
71.      Pokud jde o první ze dvou výše uvedených aspektů, a sice předcházení podvodům, článek 60 nařízení č. 1306/2013 stanoví, že se „neposkytne […] žádná z výhod stanovených v právních předpisech v odvětví zemědělství fyzické nebo právnické osobě, o níž se zjistí, že podmínky nezbytné pro získání těchto výhod byly vytvořeny uměle v rozporu s cíli uvedených právních předpisů“.
72.      Dotčené ustanovení ilustruje dva aspekty: zaprvé unijní normotvůrce pamatoval na možnost umělého vytváření podmínek pro získání plateb podle právních předpisů v odvětví zemědělství a věnoval se této problematice konkrétně v článku 60 nařízení č. 1306/2013 a zadruhé učinil tak pro případ, kdy je takové umělé vytváření podmínek, a tedy obcházení omezení stanovených použitelnými ustanoveními, prokázáno. Pouhé riziko takového obcházení tak podle záměru unijního normotvůrce nestačí.
73.      Argument Komise týkající se rizika podvodného využívání rozpočtu Unie ovšem vychází ze dvou čistě hypotetických situací. Komise se zaprvé obává, že by žadatel mohl mít prospěch z příjmů dosažených s ním propojenými společnostmi, které vykonávají činnosti zařazené na seznam vyloučených činností. (Nepřímý) původ jeho vlastních příjmů z uvedených nezemědělských činností by pak způsobil kvalifikaci zemědělských činností žadatele jako pouze okrajových činností(34). Zadruhé příslušné činnosti by mohly být rozděleny mezi řadu propojených právních subjektů s cílem obejít požadavky čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 1307/2013. Uvedená potenciální rizika se však nemusí ve všech případech skutečně realizovat. Podle mého názoru tak jejich existence neodůvodňuje zohledňování všech společností propojených s žadatelem o podporu při posuzování jeho statusu „aktivního zemědělce“ ve smyslu čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 1307/2013.
74.      Souhlasím s Českou republikou a Maďarskem, že argument Tribunálu, podle kterého článek 60 nařízení č. 1306/2013 nepostačuje k eliminaci rizika podvodného využívání rozpočtu Unie(35), a propojené společnosti tak musí být při posuzování čl. 9 odst. 2 nařízení č. 1307/2013 zohledňovány, není přesvědčivý. Ve světle ustálené judikatury Soudního dvora(36) nemusí pouhé rozdělení činností mezi různé společnosti nutně vyvolat situaci, na kterou se vztahuje článek 60 nařízení č. 1306/2013. Kromě souhrnu objektivních okolností, ze kterých vyplývá, že i přes formální dodržení podmínek stanovených relevantní právní úpravou nebyl dosažen cíl sledovaný touto právní úpravou(37), vyžaduje uvedené ustanovení subjektivní prvek spočívající v záměru získat výhodu vyplývající z unijní právní úpravy tím, že jsou uměle vytvořeny podmínky vyžadované pro její získání(38). Podle mého názoru však působnost článku 60 nařízení č. 1306/2013, konkrétně požadavek existence subjektivního prvku, vyjadřuje spíše přesvědčení unijního normotvůrce, že by nemělo být sankcionováno každé rozdělení činností mezi různé společnosti, ani by každé takové rozdělení nemělo vyloučit nárok žadatele na přímou platbu. Právní úprava obcházení podmínek pro získání přímých plateb zakotvená v článku 60 nařízení č. 1306/2013 tedy neponechává prostor pro extenzivní výklad čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 1307/2013.
75.      Pokud jde o druhý aspekt, a sice lepší zacílení podpory, je ve světle bodu 10 odůvodnění nařízení č. 1307/2013(39) zřejmé, že unijní normotvůrce neměl v úmyslu stanovit zákaz poskytnutí jakékoli přímé platby zemědělcům, kteří vykonávají i činnosti zařazené na seznam vyloučených činností. Chtěl pouze zajistit, aby takové jiné činnosti nepředstavovaly hlavní část činností vykonávaných žadatelem o podporu.
76.      Totéž vyplývá z čl. 9 odst. 2 posledního pododstavce nařízení č. 1307/2013, jak správně uvedlo Spojené království. Zmíněný pododstavec upravuje pod písmeny a) až c) možnost, aby žadatel o podporu, který vykonává některou z činností zařazených na seznam vyloučených činností, stanovenou domněnku vyvrátil a prokázal, že nevykonává zemědělskou činnost pouze okrajově. Písmena b) a c) jsou v tomto případě obzvláště důležitá, neboť žadateli o podporu umožňují prokázat, že jeho „zemědělská činnost není zanedbatelná“, resp. že jeho „hlavním obchodním nebo podnikatelským cílem je výkon zemědělské činnosti“. Uvedené ustanovení tak znovu dokládá, že pouhý výkon činnosti zařazené na seznam vyloučených činností nebrání nutně žadateli o podporu v tom, aby přímé platby obdržel. V tomto ohledu záleží pouze na tom, aby jeho vlastní zemědělská činnost nebyla pouze okrajová.
77.      S
výše uvedeným by patrně bylo neslučitelné, aby pouhý výkon některé z činností zařazených na seznam vyloučených činností propojenou společností vylučoval samotného žadatele o podporu z platby. Skutečnost, že propojené společnosti potenciálně vykonávají některou z činností zařazených na seznam vyloučených činností, nemá žádný vliv na posouzení zemědělské činnosti – podstatné nebo okrajové – vykonávané žadatelem o podporu.
78.      Dále bych rád zdůraznil, že cíle, kterých se dovolává Tribunál, nejsou jedinými cíli, které jsou pro určení správného výkladu ustanovení nařízení č. 1307/2013 relevantní. Podle bodu 2 odůvodnění uvedeného nařízení „[j]edním z hlavních cílů a jedním z klíčových požadavků reformy SZP [jejíž součástí je i dotčené nařízení] je snížení administrativní zátěže“, což „je třeba mít stále na zřeteli při vytváření příslušných ustanovení pro režim přímé podpory“. Zohlednění všech společností propojených s žadatelem o podporu by bylo podle mého názoru s tímto cílem v rozporu.
79.      Konečně souhlasím s Českou republikou a Maďarskem, že opačný závěr by vyvolal určité problémy ve vztahu k zásadě právní jistoty.
80.      Podle ustálené judikatury Soudního dvora zásada právní jistoty vyžaduje, aby právní pravidla byla jasná a přesná a s předvídatelnými účinky, aby dotčené osoby měly možnost jednoznačně zjistit svá práva a povinnosti a postupovat podle toho(40). To je obzvláště důležité, když hrozí negativní finanční následky(41).
81.      Jak zdůraznila Česká republika, Tribunál v napadeném rozsudku neupřesnil míru propojení, která musí existovat mezi příslušnými společnostmi, strukturu korporátní organizace nezbytné pro vytvoření skupiny ani to, zda a jak mají být upraveny vztahy mezi jednotlivými členy skupiny.
82.      S ohledem na výše uvedené považuji vyloučení plateb z fondů Unie, prováděných vnitrostátními orgány členských států, na základě poměrně nejasného a neurčitého výkladu ustanovení unijního práva, za obtížně slučitelné s uvedenou zásadou unijního práva.
83.      Domnívám se tedy, že znění čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 1307/2013, kontext, do kterého je uvedené ustanovení zasazeno, a cíle, které sleduje, brání zohledňování propojených společností žadatele o podporu pro účely posuzování statusu „aktivního zemědělce“. Kasačnímu opravnému prostředku tak musí být vyhověno, neboť se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když vyložil čl. 9 odst. 2 první pododstavec nařízení č. 1307/2013 tak, že zakazuje přímé platby zemědělcům, kteří činnost zařazenou na seznam vyloučených činností nevykonávají sami, ale vykonávají ji společnosti, které jsou s nimi propojeny, čímž potvrdil výklad téhož ustanovení provedený Komisí ve sporném rozhodnutí. Napadený rozsudek je tedy třeba zrušit.
VII. Nevrácení věci Tribunálu
84.      Podle článku 61 statutu Soudního dvora Evropské unie platí, že je-li opravný prostředek opodstatněný, zruší Soudní dvůr rozhodnutí Tribunálu. Soudní dvůr může vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje, nebo věc vrátit zpět Tribunálu k rozhodnutí.
85.      Jak bylo vysvětleno výše, úspěch kasačního opravného prostředku je založen na nesprávném právním posouzení, kterého se Tribunál dopustil při výkladu čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 1307/2013. Spojené království se v prvním stupni domáhalo zrušení sporného rozhodnutí právě z důvodu takového výkladu čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 1307/2013, který zastávala Komise, a tvrdilo, že Komise tedy neprávem vyloučila z financování Unií některé výdaje vynaložené schválenými platebními agenturami Spojeného království v rámci EZZF a v rámci EZFRV. Sporné rozhodnutí je tedy rovněž neplatné, neboť vychází ze stejného nesprávného výkladu čl. 9 odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 1307/2013 a musí být zrušeno. Věc tedy není třeba vracet k novému rozhodnutí Tribunálu.
VIII. K nákladům řízení
86.      Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu platí, že je-li kasační opravný prostředek opodstatněný a Soudní dvůr vydá sám konečné rozhodnutí ve věci, rozhodne o nákladech řízení.
87.      Podle čl. 138 odst. 1 uvedeného jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 téhož jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
88.      V projednávané věci Spojené království požadovalo náhradu nákladů řízení. Vzhledem k tomu, že kasačnímu opravnému prostředku je třeba vyhovět a žalobu zamítnout, je namístě uložit Komisi náhradu nákladů tohoto řízení, a to jak v řízení v prvním stupni, tak v řízení o kasačním opravném prostředku.
IX.    Závěry
89.      S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr:
–        zrušil rozsudek ze dne 31. ledna 2024, Spojené království v. Komise (T‑56/22, EU:T:2024:51);
–        zrušil prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2021/2019, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené Spojeným královstvím v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) z důvodu nedostatků při vymezení pojmu „aktivní zemědělec“;
–        uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení v rámci řízení před Tribunálem a v rámci kasačního opravného prostředku.
1–      Původní jazyk: angličtina.
i      Znění bodů 40, 51, 56 a 84 a poznámky pod čarou 35 bylo po prvním zveřejnění on-line změněno.
2–      Rozsudek ze dne 31. ledna 2024, Spojené království v. Komise (T‑56/22, dále jen „napadený rozsudek“, EU:T:2024:51).
3–      Tribunál v napadeném rozsudku rozhodl, že Spojené království má aktivní legitimaci na základě čl. 90 druhého pododstavce písm. c) Dohody o vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii (Úř. věst. 2020, L 29, s. 7, dále jen „Dohoda o vystoupení“).
4–      Prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2021/2019 ze dne 17. listopadu 2021 (Úř. věst. 2021, L 413, s. 3; dále jen „sporné rozhodnutí“). V tomto ohledu uvádím, že Tribunál v napadeném rozsudku omylem použil nesprávné číslo rozhodnutí (2021/2020).
5–      V tomto ohledu viz články 38 až 44 SFEU.
6–      V tomto ohledu viz sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů „Budoucnost SZP do roku 2020: Řešení problémů v oblasti potravin a přírodních zdrojů a územní problematiky [COM(2010) 672 final], s. 7; Fakta a čísla Evropské unie – 2026, Přímé platby, s. 1, k dispozici na internetových stránkách https://www.europarl.europa.eu/ftu/pdf/cs/FTU_3.2.7.pdf; a Evropská komise, Jak funguje podpora příjmu – Přehled přímých plateb pro zemědělce, k dispozici na internetových stránkách https://agriculture.ec.europa.eu/common-agricultural-policy/income-support/income-support-explained_cs.
7–      Tamtéž.
8–      Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zrušují nařízení Rady (ES) č. 637/2008 a nařízení Rady (ES) č. 73/2009 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 608, a oprava Úř. věst. 2016, L 130, s. 23). Uvedené nařízení bylo zrušeno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/2115 ze dne 2. prosince 2021, kterým se stanoví pravidla podpory pro strategické plány, jež mají být vypracovány členskými státy v rámci společné zemědělské politiky (strategické plány SZP) a financovány Evropským zemědělským záručním fondem (EZZF) a Evropským zemědělským fondem pro rozvoj venkova (EZFRV), a kterým se zrušují nařízení (EU) č. 1305/2013 a (EU) č. 1307/2013 (Úř. věst. 2021, L 435, s. 1). Nařízení č. 1307/2013 je však na projednávanou věc i nadále použitelné ratione temporis.
9–      V tomto ohledu viz čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (Úř. věst. 2013, L 347, s. 549, a oprava Úř. věst. 2016, L 130, p. 13).
10–      V tomto ohledu viz čl. 58 odst. 2, čl. 59 odst. 1 a čl. 67 odst. 1 a 2 nařízení č. 1306/2013.
11–      V tomto ohledu viz čl. 72 odst. 1 nařízení č. 1306/2013.
12–      V tomto ohledu viz čl. 9 odst. 2 třetí pododstavec nařízení č. 1307/2013.
13–      Komise používá výraz „propojené subjekty“. V zájmu vyloučení nejasností ovšem v tomto stanovisku používám výraz „propojené společnosti“, který použil Tribunál v napadeném rozsudku, přičemž odkazuji na stejnou strukturu subjektů.
14–      Viz rozsudek ze dne 13. června 2024, Agrarmarkt Austria (C‑731/22, EU:C:2024:503).
15–      Pokud jde o definici „zemědělského podniku“, viz čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1307/2013.
16–      V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 10. září 2020, Hamas v. Rada (C‑122/19 P, EU:C:2020:690, bod 27).
17–      V poslední části čtvrtého argumentu Spojené království cituje Tribunál, pokud jde o jeho tvrzení, že „by žadatel mohl rozdělit své činnosti mezi řadu propojených právních subjektů, aby obešel omezení stanovená dotčeným ustanovením ve vztahu k uznání jeho statusu aktivního zemědělce“.
18–      V tomto ohledu viz čl. 1 písm. a) nařízení č. 1307/2013.
19–      Připomínám, že podle uvedeného ustanovení „[p]římé platby se neposkytují fyzickým či právnickým osobám, nebo skupinám fyzických či právnických osob, jejichž zemědělské plochy jsou převážně plochy přirozeně ponechávané ve stavu vhodném pro pastvu nebo pěstování plodin, a které na uvedených plochách nevykonávají minimální činnost stanovenou členskými státy podle čl. 4 odst. 2 písm. b)“.
20–      V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 7. dubna 2022, Avio Lucos (C‑176/20, EU:C:2022:274, bod 54).
21–      Viz napadený rozsudek, bod 71.
22–      Tamtéž.
23–      Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
24–      Ostatní jazyková znění rovněž používají výrazy, které odpovídají výrazu „které“, a vyžadují tak přímou příčinnou souvislost mezi žadatelem o podporu a výkonem činností zařazených na seznam vyloučených činností (viz zejména „[n]o direct payments shall be granted to natural or legal persons, or to groups of natural or legal persons, who operate […]“ v anglické jazykové verzi‚ „[n]atürlichen oder juristischen Personen oder Vereinigungen natürlicher oder juristischer Personen, die […] betreiben sowie […] erbringen, werden keine Direktzahlungen gewährt“ v německé jazykové verzi, „aucun paiement direct n’est octroyé à des personnes physiques ou morales ni à des groupements de personnes physiques ou morales qui
exploitent […]“ ve francouzské jazykové verzi a „Δεν χορηγούνται άμεσες ενισχύσεις σε φυσικά ή νομικά πρόσωπα, ή σε ομάδες φυσικών ή νομικών προσώπων, που διευθύνουν […]“ v řecké jazykové verzi. Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
25–      Odkázal tak na rozsudek ze dne 7. dubna 2022, Avio Lucos (C‑176/20, EU:C:2022:274, bod 54).
26–      Viz napadený rozsudek, body 97 a 98.
27–      Rád bych zdůraznil, že na rozdíl od toho, co tvrdí Česká republika, ovšem nevidím problém v tom, že by mohl být žadatel o podporu kvalifikován jako „aktivní zemědělec“, přestože sám nevykonává zemědělskou činnost, a to jednoduše z toho důvodu, že jedna ze společností, které jsou s ním propojeny, takovou činnost vykonává. Podle mého názoru by se na takovou situaci snadno vztáhla domněnka zakotvená v čl. 9 odst. 2 prvním pododstavci nařízení č. 1307/2013, neboť žadatel o podporu pak přímo vykonává jednu z činností zařazených na seznam vyloučených činností.
28–      Rozsudek ze dne 13. června 2024 (C‑731/22, dále jen „rozsudek Agrarmarkt Austria“, EU:C:2024:503).
29–      Rozsudek Agrarmarkt Austria, body 34 a 36.
30–      Rozsudek Agrarmarkt Austria, bod 23.
31–      Rozsudek Agrarmarkt Austria, body 34 až 36.
32–      Viz napadený rozsudek, bod 105.
33–      Viz napadený rozsudek, bod 104.
34–      Tato argumentace podle všeho vychází obdobně z vysvětlení uvedených v článku 13 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 639/2014 ze dne 11. března 2014, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky, a kterým se mění příloha X uvedeného nařízení (Úř. věst. 2014, L 181, s. 1), kde jsou uvedena kritéria umožňující prokázat, že zemědělské činnosti nejsou zanedbatelné, a v tomto ohledu se odkazuje na „celkové příjmy získané ze zemědělských činností“.
35–      V tomto ohledu viz body 107 až 111 napadeného rozsudku. Tribunál v bodě 108 napadeného rozsudku rovněž uvedl, že ze znění článku 60 nařízení č. 1306/2013 („fyzická nebo právnická osoba“) vyplývá, že se uvedený článek nepoužije na situaci, kdy o přímou platbu žádá skupina. Článek 2 uvedeného nařízení ovšem odkazuje na definici pojmu „zemědělec“ ve smyslu článku 4 nařízení č. 1307/2013. Docházím tedy k závěru, že článek 60 nařízení č. 1306/2013 vyjadřuje obecnou myšlenku, že za takových okolností, jako jsou okolnosti popsané v uvedeném ustanovení, by neměla být poskytnuta žádná výhoda, a že se tedy toto ustanovení vztahuje i na „skupiny“.
36–      V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 7. dubna 2022, Avio Lucos (C‑176/20, EU:C:2022:274, bod 70 a citovaná judikatura).
37–      V tomto ohledu viz napadený rozsudek, bod 109 a citovaná judikatura.
38–      Tamtéž.
39–      Připomínám, že podle bodu 10 odůvodnění nařízení č. 1307/2013 „[z]kušenosti získané při uplatňování různých režimů podpory určených zemědělcům ukazují, že podpora byla v řadě případů poskytnuta fyzickým nebo právnickým osobám, jejichž podnikatelská činnost se nezaměřovala na zemědělskou činnost nebo se na ni zaměřovala pouze okrajově. V zájmu lepšího zacílení podpory by členské státy neměly poskytovat přímé platby určitým fyzickým a právnickým osobám, ledaže by tyto osoby mohly prokázat, že jejich zemědělská činnost není okrajová. […]“
40–      V tomto ohledu viz rozsudky ze dne 5. května 2015, Španělsko v. Rada (C‑147/13, EU:C:2015:299, bod 79 a citovaná judikatura), a ze dne 17. listopadu 2022, Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899, bod 46).
41–      V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 6. září 2018, Česká republika v. Komise (C‑4/17 P, EU:C:2018:678, bod 58).