62006CC0279
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
PAOLA MENGOZZIHO
přednesené dne 13. března 2008 (
1
)
Věc C-279/06
CEPSA Estaciones de Servicio SA
v.
LV Tobar e Hijos SL
„Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Dohody mezi podniky — Článek 81 ES — Nařízení (EHS) č. 1984/83 — Články 10 až 13 — Nařízení č. 2790/1999 — Článek 4 písm. a) — Dohody o výhradním odběru ropných produktů mezi provozovatelem čerpací stanice a ropným podnikem — Výjimka“
I – Úvod
1.
Rozhodnutím ze dne 16. června 2006 Audiencia Provincial de Madrid (Španělsko) podal Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu čl. 85 odst. 1 Smlouvy (nyní čl. 81 odst. 1 Smlouvy) a nařízení Komise (EHS) č. 1984/83 ze dne 22. června 1983 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na kategorie dohod o výhradním odběru (
2
).
2.
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi CEPSA, Estaciones de Servicio SA (dále jen „CEPSA“), žalobkyní v původním řízení, a provozovatelem čerpací stanice LV Tobar e Hijos, SL (dále jen „Tobar“), žalovaným v původním řízení, ve věci omezení hospodářské soutěže vytýkaného společnosti CEPSA, jež vyplývalo z dohody o výhradním odběru mezi uvedenými účastníky řízení.
II – Právní rámec
3.
Nařízení č. 1984/83 vylučuje z působnosti čl. 85 odst. 1 Smlouvy určité kategorie dohod o výhradním odběru a jednání ve vzájemné shodě, které zpravidla splňují podmínky stanovené v odstavci 3 téhož článku, jelikož obecně přispívají ke zlepšení distribuce výrobků.
4.
Podle čl. 3 písm. d) uvedeného nařízení se uvedená výjimka neuplatní, jestliže je dohoda uzavřena na dobu neurčitou nebo na období přesahující pět let.
5.
Nařízení č. 1984/83 obsahuje v článcích 10 až 13 zvláštní ustanovení pro dohody o čerpacích stanicích.
6.
Podle článku 10 uvedeného nařízení:
„V souladu s čl. 85 odst. 3 Smlouvy a za podmínek uvedených v článcích 11 až 13 tohoto nařízení se tímto prohlašuje, že čl. 85 odst. 1 Smlouvy se nevztahuje na dohody uzavírané pouze mezi dvěma podniky, v nichž se jedna strana, další prodejce, dohodne se stranou druhou, dodavatelem, že jako protiplnění za poskytnutí zvláštních hospodářských nebo finančních výhod bude nakupovat pouze od tohoto dodavatele, podniku s ním spojeného nebo jiného podniku, který byl tímto dodavatelem pověřen, aby distribuoval jeho zboží, určité ropné pohonné hmoty pro motorová vozidla nebo určité ropné pohonné hmoty pro motorová vozidla a jiná ropná paliva blíže určená v dohodě, za účelem jejich dalšího prodeje na čerpací stanici určené v dohodě.“(neoficiální překlad)
7.
Článek 11 uvedeného nařízení uvádí:
„Kromě závazku uvedeného v článku 10 se dalšímu prodejci nesmí ukládat žádná jiná omezení hospodářské soutěže než:
a)
závazek neprodávat na čerpací stanici určené v dohodě pohonné hmoty pro motorová vozidla a jiné pohonné hmoty dodávané jinými podniky;
b)
závazek neužívat na čerpací stanici určené v dohodě maziva nebo příbuzné ropné produkty dodávané jinými podniky, pokud dodavatel nebo s ním spojený podnik dalšímu prodejci poskytl nebo financoval vybavení pro výměnu olejů nebo jiné zařízení na promazávání motorových vozidel;
c)
závazek dělat reklamu výrobkům dodávaným jinými podniky uvnitř čerpací stanice nebo mimo ni pouze do té míry, která odpovídá podílu těchto výrobků na celkovém obratu dosaženém touto čerpací stanicí;
d)
závazek, aby údržbu zařízení pro skladování nebo distribuci ropných produktů, které dodavatel nebo s ním spojený podnik vlastní, nebo které je dodavatelem nebo s ním spojeným podnikem financováno, prováděl pouze dodavatel nebo jím určený podnik.“(neoficiální překlad)
8.
Článek 12 nařízení č. 1984/83 vyjmenovává smluvní doložky a  závazky, které brání použití článku 10 uvedeného nařízení, včetně podmínky, že dohoda nesmí být uzavřena na dobu neurčitou nebo na dobu přesahující deset let.
9.
Článek 13 uvedeného nařízení upravuje obdobně použití čl. 2 odst. 1 a 3, čl. 3 písm. a) a b), článku 4 a 5 na dohody o čerpacích stanicích.
10.
Třináctý bod odůvodnění uvedeného nařízení uvádí:
„[…] tyto dohody se zpravidla vyznačují tím, že na jedné straně dodavatel poskytne dalšímu prodejci zvláštní hospodářské nebo finanční výhody tím, že přispívá k jeho financování, poskytne mu nebo zařídí půjčku za výhodných podmínek, poskytuje mu místo nebo prostory určené k prodeji nápojů nebo provozování čerpací stanice, poskytuje mu technické zařízení či jiné vybavení nebo jinak investuje v jeho prospěch, a že na druhé straně, další prodejce na sebe bere vůči dodavateli dlouhodobý závazek výhradního odběru, který ve většině případů doprovází zákaz soutěžit.“
11.
Nařízení č. 1984/83 bylo zrušeno nařízením Komise (ES) č. 2790/1999 ze dne 22. prosince 1999 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě (
3
), jež vstoupilo v platnost dne 1. ledna 2000.
12.
Článek 4 písm. a) nařízení č. 2790/1999 stanoví, že výjimka ze zákazu stanoveného v čl. 85 odst. 1 Smlouvy se nevztahuje na vertikální dohody, jejichž účelem je přímo nebo nepřímo, samostatně nebo společně s jinými faktory pod kontrolou stran „omezení způsobilosti kupujícího stanovit svou prodejní cenu, aniž je dotčena možnost dodavatele stanovit nebo doporučit nejvyšší prodejní cenu za předpokladu, že se tyto posledně jmenované ceny nerovnají pevné nebo nejnižší prodejní ceně v důsledku tlaku nebo podněcování jedné ze stran.“
13.
Podle článku 5 uvedeného nařízení se výjimka podle článku 2 nevztahuje na jakýkoli přímý nebo nepřímý zákaz soutěžit, jehož trvání je neomezené nebo je delší než pět let. Zákaz soutěžit mlčky obnovitelný po pětiletém období je třeba považovat za závazek uzavřený na neomezenou dobu.
14.
Podle článku 12 nařízení č. 2790/1999 se zákaz uvedený v čl. 81 odst. 1 ES nevztahuje v období od 1. června 2000 do 31. prosince 2001 na dohody, které již jsou účinné k 31. květnu 2000 a které nesplňují podmínky pro výjimku uvedené v tomto nařízení, ale které splňují podmínky pro výjimku uvedené mimo jiné v nařízení č. 1984/83.
III – Spor v původním řízení a předběžné otázky
15.
Účastníci původního řízení uzavřeli dne 7. února 1996„dohodu udělující právo nést a užívat obchodní značku, právo na technickou a obchodní podporu a právo na dodávky v režimu obchodní zástupce – provozovatel čerpací stanice“.
16.
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že smluvní vztah mezi CEPSA a Tobar v podstatě charakterizují tři druhy doložek, tedy zaprvé doložka o výhradním odběru, popsaná předkládajícím soudem rovněž pod názvem „konkurenční doložka (
4
)“, zadruhé doložka o rozložení nákladů a rizik a zatřetí doložka o platbách za pohonné hmoty a paliva.
17.
Pokud jde o doložku o výhradním odběru či konkurenční doložku, Tobar se zavázala k výhradnímu odběru paliv a pohonných hmot, jakož i maziv a dalších souvisejících výrobků od společnosti CEPSA a k jejich dalšímu prodeji v čerpací stanici za prodejní ceny pro veřejnost a v souladu s podmínkami a způsoby prodeje a provozu, které stanovil uvedený dodavatel. Tento závazek byl přijat na dobu deseti let, s možností prodloužení o další pětiletá období, a to na základě výslovné písemné dohody s předcházející výzvou nejméně šest měsíců. Společnosti Tobar je také zakázáno provozovat prodej nebo propagaci konkurenčních produktů nebo se na nich podílet, a to jak v prostorách čerpací stanice, tak v jejím blízkém okolí.
18.
Pokud jde o doložky o rozložení nákladů a rizik, Tobar zaprvé nese nebezpečí škody na produktech od okamžiku, kdy je dodavatel dodá do zásobních nádrží čerpací stanice, je povinna uchovávat tyto produkty v podmínkách nezbytných k tomu, aby bylo zabráněno jakékoliv jejich ztrátě nebo snížení hodnoty. Zadruhé Tobar odpovídá jak dodavateli, tak třetím osobám za jakoukoliv ztrátu, znečištění nebo smísení těchto produktů, jakož i za případnou škodu způsobenou těmito produkty (
5
). Zatřetí, ačkoli Tobar nenese odpovědnost za nezaplacené dluhy vzniklé používáním kreditní karty CEPSA CARD, odpovídá a ručí nicméně za zákazníky, kteří jeho prostřednictvím vstoupili do systému užívání uvedené karty, nebo kterým přímo poskytl úvěr. Tobar se rovněž podílí na financování malé části nákladů na užívání věrnostní karty CEPSA. Naproti tomu CEPSA nese náklady na přepravu produktů a na umístění své značky na čerpací stanici a udržování jejího image. Krom toho CEPSA dává společnosti Tobar k dispozici nádrže a pumpy na pohonné hmoty, které provozovatel čerpací stanice smí používat výhradně k prodeji produktů dodaných společností CEPSA a které musí být vráceny CEPSA, jestliže dotčený provozovatel ukončí povolené užívání. Provozovatel čerpací stanice však musí na první žádost sjednat záruku ve prospěch CEPSA ve výši částky, na níž je oceněno technické zařízení.
19.
Pokud jde o doložky o platbách za pohonné hmoty a paliva, Tobar je povinen zaplatit dodavateli cenu za pohonné hmoty nebo paliva ve lhůtě devíti dnů od data jejich dodání do čerpací stanice, jakož i sjednat ke dni první dodávky bankovní záruku za celou výši odpovídající patnácti dnům dodávek. V případě nezaplacení může CEPSA uplatnit bankovní záruku s tím následkem, že provozovatel čerpací stanice je povinen uhradit dodávky předem. Tobar dostává jako odměnu tržní provize platné pro jednotlivé čerpací stanice. Počáteční výše této provize je stanovena v dohodě, která stanoví, že inkasované provize nebudou nižší než průměr provizí placených čerpacím stanicím ostatními subjekty s významným postavením na trhu, pokud jde o tytéž produkty a tutéž zeměpisnou oblast. Platba pro společnost CEPSA, určená v závislosti na množství litrů dodaných čerpací stanici, se vypočte tak, že se od prodejní ceny pro veřejnost, stanovené podnikem CEPSA, včetně daně z přidané hodnoty (dále jen „DPH“), odečte provize pro provozovatele čerpací stanice, včetně DPH.
20.
V průběhu listopadu 2001 CEPSA zaslala společnosti Tobar dopis, kterým jí povolila „od tohoto data“ snížit prodejní cenu, aniž by se však snížily příjmy CEPSA.
21.
V roce 2003 provozovatel čerpací stanice poté, co společnosti CEPSA zaslal několik dopisů, ukončil své zásobování u uvedeného dodavatele a odstranil jeho logo ze zařízení čerpací stanice.
22.
Tobar podala v roce 2004 proti CEPSA žalobu na neplatnost dohody, přičemž namítala její neslučitelnost s článkem 85 Smlouvy a neexistenci či protiprávnost jejího předmětu, neboť určení cen bylo ponecháno pouze na úvaze společnosti CEPSA. Tobar se rovněž domáhala náhrady škody.
23.
CEPSA tuto žalobu zpochybnila a podala vzájemnou žalobu, jíž se domáhala plnění dohody nebo jejího zrušení z důvodu nemožnosti plnění, přičemž v obou případech požadovala náhradu škody.
24.
Juzgado de Primera Instancia no 3 de Madrid zrušil dne 29. července 2005 spornou dohodu z důvodu její neslučitelnosti s čl. 85 odst. 1 Smlouvy, jakož i s nařízeními č. 1984/83 a č. 2790/1999. CEPSA podala proti tomuto rozsudku odvolání k předkládajícímu soudu.
25.
Vzhledem k nezbytnosti výkladu článku 85 Smlouvy a nařízení č. 1984/83 pro účely rozhodnutí o žalobě na neplatnost dohody se Audiencia Provincial de Madrid rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Zaprvé,
a)
Má být čl. 81 odst. 1 ES vykládán v tom smyslu, že dohoda o odběru udělující právo užívat obchodní značku dodavatele uzavřená v roce 1996 mezi podnikem distribuujícím ropné produkty a podnikem provozujícím čerpací stanici, kterou se tento podnik zavazuje prodávat po určenou dobu výhradně pohonné hmoty a paliva dodavatele a neprodávat produkty dodané jinými distributory, spadá do působnosti uvedeného ustanovení z důvodu, že výše uvedený závazek zahrnuje zákaz soutěžit, i kdyby uvedená dohoda mohla být vzhledem ke svému hospodářskému dopadu považována za smlouvu o obchodním zastoupení?
b)
Pro případ, že by tato dohoda spadala do působnosti uvedeného ustanovení, může se na ni vztahovat výjimka ze zákazu, splňuje-li tato dohoda podmínky stanovené nařízením č. 1984/83, a zvláště podmínku týkající se doby jejího trvání?
c)
Je-li tomu tak, vyžadují ustanovení článků 10 a 12 výše uvedeného nařízení, která umožňují, aby byla doložka o zákazu soutěžit uzavřena na dobu delší než 5 let jako protiplnění za poskytnutí hospodářských a finančních výhod, aby tyto hospodářské nebo finanční výhody byly podstatné, nebo stačí, že nejsou bezvýznamné? Mohou být tato ustanovení vykládána v tom smyslu, že jsou tyto výhody považovány za poskytnuté v případě dohod o odběru udělujících právo užívat obchodní značku, v jejichž rámci nese dodavatel náklady na umístění své značky na čerpací stanici a udržování jejího image a dává k dispozici zásobní nádrže a pumpy na pohonné hmoty, které provozovatel čerpací stanice nemůže bez písemného souhlasu dodavatele používat k prodeji produktů, které nebyly dodány uvedeným dodavatelem, a které mu musí vrátit po ukončení jejich povoleného užívání a jejichž hodnota je kryta zárukou na první žádost, kterou provozovatel čerpací stanice sjednal ve prospěch dodavatele?
d)
Není-li výše uvedená výjimka použitelná, postihuje absolutní neplatnost, stanovená v čl. [85] odst. 2 [Smlouvy], celou dohodu?
2)
Zadruhé,
a)
Má být čl. [85] odst. 1 [Smlouvy] vykládán v tom smyslu, že taková dohoda o výhradním odběru udělující právo užívat obchodní značku, jako je dohoda ve věci v původním řízení, v rozsahu, v němž stanoví, že podnik vlastnící čerpací stanici je povinen prodávat výhradně pohonné hmoty a paliva dodaná dodavatelem za prodejní cenu pro veřejnost stanovenou tímto dodavatelem, v zásadě podléhá zákazu jakéhokoli omezení hospodářské soutěže z důvodu, že prodejní cena je stanovena dohodou, vzhledem k hospodářskému dopadu této dohody, a zvláště z důvodu, že provozovatel čerpací stanice nese rizika a přispívá k úhradě nákladů spojených s dodáním zboží, které je předmětem dohody, a s podporou jeho prodeje, s ohledem na následující okolnosti:
—
provozovatel čerpací stanice se zavazuje, že bude prodávat výhradně maziva a ostatní příbuzné produkty určené pro automobilové motory, jakož i pohonné hmoty a paliva dodaná dodavatelem, a to za prodejní cenu pro veřejnost, za podmínek prodeje a za provozních podmínek stanovených tímto dodavatelem, po dobu deseti let s možností prodloužení o další pětiletá období, vždy prostřednictvím výslovné písemné dohody na základě výzvy podané nejméně šest měsíců předem;
—
provozovatel čerpací stanice nese riziko škody na palivech a pohonných hmotách od okamžiku, kdy je dodavatel dodá do zásobních nádrží čerpací stanice, včetně rizika objemových odchylek. Převzetím produktů na sebe uvedený provozovatel bere povinnost uchovávat je v podmínkách nezbytných k tomu, aby bylo zabráněno jakékoliv jejich ztrátě nebo snížení hodnoty, a odpovídá případně jak dodavateli, tak třetím osobám za jakoukoliv ztrátu, znečištění nebo smísení těchto produktů a za případnou škodu způsobenou těmito produkty;
—
provozovatel čerpací stanice je povinen zaplatit dodavateli cenu za pohonné hmoty a paliva ve lhůtě devíti dnů od data jejich dodání do čerpací stanice, přičemž ke dni první dodávky musí být předložena předem sjednaná bankovní záruka v celkové výši odpovídající 15 dnům dodávek. Krom toho, že v případě nezaplacení může dodavatel uplatnit nároky ze záruky sjednané provozovatelem čerpací stanice, byl by tento provozovatel povinen platit cenu dodávky před dodáním produktů do čerpací stanice. Provozovatel čerpací stanice uskuteční platbu tak, že od prodejní ceny pro veřejnost stanovené distribuční společností, včetně DPH, odečte částku ‚provize‘, na kterou má provozovatel nárok, navýšenou o příslušnou DPH. Dodané pohonné hmoty jsou prodány v době, která je zpravidla značně kratší než lhůta devíti dnů, v níž musí žalobkyně zaplatit žalované. Distribuční společnost měsíčně provozovateli čerpací stanice vyúčtovává nedoplatky nebo přeplatky podle toho, zda se stanovené ceny dodávaných pohonných hmot zvyšují nebo snižují. Náklady na přepravu produktů nese dodavatel;
—
provozovatel čerpací stanice ručí a odpovídá za zákazníky, kteří jeho prostřednictvím vstoupili do systému užívání kreditní karty zřízeného a vedeného seskupením společností, do něhož patří dodavatel, obdrží výnos z prodejů uskutečněných prostřednictvím uvedené kreditní karty v měsíci, který následuje po měsíci uskutečnění těchto prodejů, podílí se malou částí na úhradě nákladů souvisejících s užíváním věrnostní karty společnosti distribuující ropné produkty, a nese riziko za nesplacené dluhy zákazníků, jimž přímo poskytl úvěr;
—
společnost dodávající ropné produkty nese náklady na umístění své obchodní značky na čerpací stanici a udržování jejího image a rovněž dává provozovateli stanice k dispozici zásobní nádrže a pumpy na pohonné hmoty, které tento provozovatel nemůže bez písemného souhlasu dodavatele používat k prodeji produktů, které nebyly dodány uvedeným dodavatelem, a jejichž hodnota přesně odpovídá výši záruky na první žádost, kterou provozovatel čerpací stanice sjednal ve prospěch dodavatele.
b)
Je-li tomu tak, musí být nařízení [č. 1984/83] a zejména jeho články 10 až 13 vykládány v tom smyslu, že dohoda takové povahy spadá do působnosti těchto ustanovení s tím důsledkem, že zákaz stanovený v čl. [85] odst. 1 [Smlouvy] nebude použitelný, jestliže tato dohoda splňuje podmínky stanovené uvedenými ustanoveními pro uplatnění výjimky?
c)
Je v takovém případě důvodné vykládat článek 11 téhož nařízení, když je v dotčené dohodě stanoveno více než jedno omezení hospodářské soutěže, když – kromě doložky o výhradním odběru, která stanoví zákaz soutěžit – jiné ustanovení dohody stanoví, že prodejní cenu stanoví dodavatel? Lze tuto dohodu považovat za platnou na základě skutečnosti, že [dodavatel] v listopadu 2001 udělil [provozovateli] čerpací stanic[e] povolení, jímž [mu] umožňuje snížit prodejní cenu, aniž by tím byly dotčeny příjmy [uvedeného dodavatele]?“
IV – Řízení před Soudním dvorem
26.
CEPSA, Tobar, jakož i Komise Evropských společenství předložily písemná vyjádření podle článku 23 statutu Soudního dvora. Byly rovněž vyslechnuty na jednání dne 7. června 2007.
V – Analýza
27.
Předkládající soud pokládá dvě otázky, jež zdá se předpokládají opačné situace. První otázka, která se dělí na čtyři části [písm. a) až d)], se týká případu, kdy by bylo možné kvalifikovat smluvní vztah dotčený v původním řízení jako vztah zastoupení mezi zmocnitelem a jeho zprostředkovatelem (
6
). Druhá otázka, která se dělí na tři části [písm. a) až c)], se týká případu, kdy by měl být uvedený smluvní vztah považován za vztah mezi dvěma nezávislými podniky, a její podstatou je určit výklad článku 85 Smlouvy a nařízení č. 1984/83 s ohledem na skutkové okolnosti původního řízení (
7
).
28.
Ačkoli dvě na části rozdělené otázky lze zodpovědět v pořadí, v jakém byly položeny, přesto navrhuji sledovat jiný postup sestávající z přezkumu otázek podle témat, kterých se týkají. Jedná se tedy zaprvé o analýzu problému kvalifikace dohody, jako je dohoda v původním řízení, jako „dohody mezi podniky“ ve smyslu čl. 85 odst. 1 Smlouvy [první otázka písm. a) a druhá otázka písm. a)], zadruhé o posouzení dvou příkladů uvedených předkládajícím soudem, zda lze uplatnit blokovou výjimku stanovenou nařízením č. 1984/83 (a později nařízením č. 2790/1999) [první otázka písm. b) a c) a druhá otázka písm. b) a c)], a zatřetí, v případě nemožnosti uplatnit uvedenou blokovou výjimku, o přezkum následků případné neplatnosti dohody [první otázka písm. d)].
A – Ke kvalifikaci dohody, jako je dohoda dotčená v původním řízení, jako „dohody mezi podniky“ ve smyslu čl. 85 odst. 1 Smlouvy [první otázka písm. a) a druhá otázka písm. a)]
29.
Podstatou první otázky písm. a) předkládajícího soudu je, zda by za předpokladu, že by bylo důvodné považovat spornou dohodu za skutečnou smlouvu o zastoupení, taková dohoda spadala do působnosti čl. 85 odst. 1 Smlouvy kvůli doložce o výhradním odběru či konkurenční doložce, která ji charakterizuje. Druhou otázkou písm. a) se předkládající soud táže, zda dohoda, jako je dohoda dotčená v původním řízení, spadá do působnosti čl. 85 odst. 1 Smlouvy, zejména s ohledem na skutečnost, že prodejní cenu stanoví dodavatel.
30.
Jak již Soudní dvůr rozhodl ve věci Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, vertikální dohody, jako jsou dohody mezi CEPSA a provozovateli čerpacích stanic, spadají do působnosti článku 85 Smlouvy pouze tehdy, pokud je provozovatel považován za nezávislý hospodářský subjekt, a pokud v důsledku toho existuje dohoda mezi dvěma podniky (
8
). Podle ustálené judikatury pojem „podnik“, ve smyslu práva Společenství v oblasti hospodářské soutěže, zahrnuje jakoukoli entitu vykonávající hospodářskou činnost nezávisle na právním postavení této entity a způsobu jejího financování. Krom toho hospodářskou činnost představuje jakákoli činnost spočívající v nabízení zboží nebo služeb na daném trhu (
9
).
31.
V tomto ohledu je třeba upřesnit, jak učinil předkládající soud a Komise, že obchodní zástupci působí v zásadě na dvou různých trzích, tedy jednak na předcházejícím trhu, na kterém obchodní zástupce nabízí své služby zprostředkovatele potenciálním zmocnitelům, a jednak na navazujícím trhu, na kterém obchodní zástupce nabízí potenciálním zákazníkům zboží či služby zmocnitele (
10
).
32.
Na prvním trhu jsou obchodní zástupci všeobecně nezávislými hospodářskými subjekty, a tedy podniky ve smyslu čl. 85 odst. 1 Smlouvy. Ustanovení smlouvy o obchodním zastoupení, jimiž zmocnitel zakazuje zástupci zastupovat podniky, které jsou se zmocnitelem v konkurenčním vztahu (konkurenční doložka) tak musejí být posouzena s ohledem na článek 85 Smlouvy (
11
).
33.
Naproti tomu na druhém trhu, tedy na trhu prodeje zboží či poskytování služeb zmocnitele potenciálním zákazníkům, přichází zástupce, i když má oddělenou právní subjektivitu od svého zmocnitele, o své postavení nezávislého hospodářského subjektu, jelikož nenese finanční a obchodní rizika ohledně dotyčné hospodářské činnosti, což mu brání nezávisle určovat své chování na trhu, neboť zcela závisí na svém zmocniteli. Je-li tomu tak, zákaz stanovený v čl. 85 odst. 1 Smlouvy se v zásadě neuplatní na vztahy mezi zástupcem a jeho zmocnitelem (
12
). Takový zástupce je tedy považován za pomocníka začleněného do podniku zmocnitele.
34.
Soudní dvůr popsal tuto dichotomii založenou na různých trzích, na kterých působí zástupce, ve výše uvedeném rozsudku Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, pokud jde o dohody uzavřené mezi CEPSA a provozovateli čerpacích stanic, což má určitý význam pro projednávanou věc (
13
).
35.
Po upřesnění kritérií, která umožňují posoudit skutečné rozložení finančních a obchodních rizik mezi provozovatele čerpacích stanic a dodavatele pohonných hmot, tak jak bylo provedeno v dohodách dotčených v téže věci, za účelem určení, zda je článek 85 Smlouvy použitelný – což podrobně přezkoumám dále v tomto stanovisku –, Soudní dvůr upřesnil, že článek 85 Smlouvy je nepoužitelný nejen tehdy, pokud provozovatel nenese žádná finanční a obchodní rizika, ale rovněž tehdy, pokud nese pouze zanedbatelnou část uvedených rizik (
14
).
36.
Soudní dvůr nicméně dodal, že v takovém případě „do působnosti tohoto článku nespadají pouze povinnosti uložené [provozovateli] v rámci prodeje zboží třetím osobám na účet zmocnitele. Jak totiž uplatnila Komise, smlouva o zastoupení může obsahovat ustanovení, která se týkají vztahů mezi zástupcem a zmocnitelem, na které se použije uvedený článek, jako jsou doložky o výhradním zastoupení a konkurenční doložky. V tomto ohledu je třeba mít za to, že v rámci takových vztahů jsou zástupci v zásadě nezávislými hospodářskými subjekty a uvedené doložky porušují pravidla hospodářské soutěže, jestliže způsobí uzavření dotčeného trhu (
15
)“.
37.
Toto upřesnění znamená, že pokud obchodní zástupce nese na trhu prodeje zboží třetím osobám nanejvýš zanedbatelné finanční a obchodní riziko, nevymyká se z působnosti čl. 85 odst. 1 Smlouvy celý smluvní vztah mezi tímto zástupcem a jeho zmocnitelem, ale výhradně část vztahu, jež spočívá na ustanoveních dohody týkajících se uvedeného trhu.
38.
Taková ustanovení by mohla spadat do působnosti článku 85 Smlouvy, pouze pokud by obchodní zástupce převzal alespoň nezanedbatelnou část finančních a obchodních rizik vztahujících se k prodeji zboží (nebo poskytování služeb) třetím osobám na účet zmocnitele.
39.
Naproti tomu konkurenční doložka sjednaná mezi obchodním zástupcem a jeho zmocnitelem, která se vztahuje na trh zprostředkovatelských služeb, nadále spadá do působnosti čl. 85 odst. 1 Smlouvy, nezávisle na finančních a obchodních rizikách případně nesených obchodním zástupcem na trhu prodeje zboží třetím osobám na účet zmocnitele. Tento přístup se zdá být odůvodněn skutečností, že taková doložka, která se týká hospodářské soutěže mezi značkami, není běžnou součástí smlouvy o zastoupení.
40.
Celá smlouva o zastoupení spadá do působnosti článku 85 Smlouvy, pokud kromě konkurenční doložky, jako je doložka uvedená v bodě 17 tohoto stanoviska, obsahuje ustanovení, na základě kterých zástupce nese alespoň nezanedbatelnou část finančních a obchodních rizik spojených s prodejem zboží třetím osobám na účet zmocnitele. Za těchto podmínek přestává být smluvní vztah skutečným vztahem obchodního zastoupení.
41.
V tomto ohledu se druhou otázkou písm. a) předkládající soud táže, zda s ohledem na charakteristiky smluvního vztahu mezi CEPSA a Tobar, uvedené v této otázce, musí být čl. 85 odst. 1 Smlouvy vykládán v tom smyslu, že brání tomuto druhu dohod, zejména kvůli tomu, že prodejní cenu stanoví dodavatel.
42.
Ačkoli CEPSA silně zpochybňuje popis a posouzení jejího smluvního vztahu s Tobar, jak byly provedeny předkládajícím soudem v jeho druhé otázce písm. a), podle ustálené judikatury v rámci řízení upraveného v článku 234 ES založeného na jasné dělbě činností mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem spadá jakékoliv posouzení skutkových okolností věci do pravomoci vnitrostátního soudu, který musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno (
16
). Stejně tak spadá rovněž do pravomoci vnitrostátního soudu, a nikoli Soudního dvora, použití pravidel práva Společenství, ke kterým Soudní dvůr poskytl výklad (
17
).
43.
Soudnímu dvoru nicméně přísluší, aby vzal v rámci rozdělení pravomocí mezi soudy Společenství a vnitrostátní soudy v úvahu skutkový a legislativní kontext, do něhož jsou předběžné otázky zasazeny, tak jak vyplývá z předkládacího rozhodnutí (
18
), a aby za účelem podání užitečné odpovědi předkládajícímu soudu upřesnil kritéria, která umožňují posoudit skutečné rozložení finančních a obchodních rizik mezi provozovatele čerpacích stanic a dodavatele pohonných hmot, tak jak bylo provedeno v dohodě dotčené v původním řízení (
19
).
44.
Taková kritéria byla stanovena Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio a s ohledem na jejich relevanci v projednávané věci je třeba je připomenout níže.
45.
Podle uvedeného rozsudku musí vnitrostátní soud zohlednit jednak rizika spojená s prodejem zboží, jako financování zásob pohonných hmot, a jednak rizika spojená se specifickými investicemi na trhu, a to investicemi, které jsou nezbytné k tomu, aby provozovatel čerpací stanice mohl sjednat nebo uzavřít dohody se třetími stranami (
20
).
46.
Pokud jde o první kategorii rizik, vyplývá také z výše uvedeného rozsudku Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, že je pravděpodobné, že provozovatel nese zcela nebo částečně tato rizika, pokud se stane vlastníkem zboží, které obdržel od dodavatele, před dalším prodejem třetím osobám, pokud nese, přímo nebo nepřímo, náklady spojené s distribucí zboží, zejména náklady na dopravu, pokud spravuje zásoby na vlastní náklady anebo pokud nese odpovědnost za případné škody na zboží, jako je jejich ztráta či jejich poškození, jakož i škody způsobené zbožím prodaným třetím osobám, bez ohledu na odpovědnost zástupce za zavinění (
21
). Je třeba rovněž posoudit rozložení finančního rizika spojeného se zbožím, zejména pokud jde o placení za pohonné hmoty v případě, kdy provozovatel nenajde kupujícího, nebo v případě odloženého placení v důsledku placení platební kartou, podle režimu placení za pohonné hmoty (
22
).
47.
Pokud jde o rizika spojená se specifickými investicemi na trhu, pokud provozovatel uskuteční specifické investice spojené s prodejem zboží, jako investice do prostor nebo zařízení, jako je palivová nádrž, nebo se zavazuje investovat do podpory prodeje, uvedená rizika, podle Soudního dvora, přecházejí na provozovatele (
23
).
48.
Jak jsem již uvedl, pro použitelnost čl. 85 odst. 1 Smlouvy není nezbytné, aby provozovatel nesl všechna výše uvedená rizika, jejichž výčet ostatně není vyčerpávající, pokud nese jejich nezanedbatelnou část. Pouze za předpokladu, že na jednu stranu provozovatel nenese žádná rizika plynoucí z dohod sjednaných či uzavřených na účet dodavatele, nebo na druhou stranu, jak bylo výslovně uvedeno ve výše uvedeném rozsudku Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, nese pouze zanedbatelnou část uvedených rizik, lze smluvní vztah mezi tímto zástupcem a zmocnitelem týkající se trhu prodeje zboží třetím osobám považovat za nespadající pod pojem „dohoda mezi podniky“ ve smyslu čl. 85 odst. 1 Smlouvy (
24
). Z hospodářského hlediska totiž není žádný rozdíl mezi situací obchodního zástupce, který nenese žádná rizika spojená s transakcemi, které zprostředkovává, a situací zástupce, který nese pouze zanedbatelnou část rizik (
25
).
49.
Předkládající soud v původním řízení ohledně rizik spojených s prodejem zboží upřesnil zaprvé, že provozovatel čerpací stanice nese „riziko škody“ na produktech od okamžiku, kdy je dodavatel dodá do zásobních nádrží čerpací stanice, zadruhé, že je odpovědný za případnou škodu vzniklou na produktech, jakož i za jakoukoli škodu způsobenou těmito produkty, zatřetí, že provozovatel musí zaplatit CEPSA cenu za pohonné hmoty ve lhůtě devíti dnů od data jejich dodání, nezávisle na jejich prodeji třetím osobám, přičemž v případě nezaplacení je provozovatel povinen zaplatit za dodávky produktů předem a dodavatel může uplatnit bankovní záruku odpovídající patnácti dnům dodávky předem sjednanou provozovatelem, začtvrté, nese riziko rozdílu v objemech způsobeného změnami teploty pohonných hmot a je povinen zaplatit litry, které CEPSA dodala, i když jich prodá méně, a zapáté, že v rámci převodu paliv se mezi CEPSA a provozovatelem účtuje DPH.
50.
Tyto informace naznačují, že pohonné hmoty jsou předmětem převodu vlastnictví mezi CEPSA a provozovatelem k okamžiku, kdy je provozovatel obdrží, a že provozovatel nese rizika spojená s tímto převodem, včetně případných rizik spojených s faktickou odpovědností za produkty.
51.
Krom toho riziko rozdílu v objemech nesené provozovatelem, jak správně uvedla Komise, může být spojeno s rizikem ztráty zásob (
26
).
52.
Mimoto podle vysvětlení uvedených v předkládacím rozhodnutí, provozovatel, zdá se, ručí a odpovídá za nezaplacené dluhy zákazníků, kteří jeho prostřednictvím vstoupili do systému kreditních karet zřízeného a vedeného CEPSA, což jsou dluhy, jež mohou odpovídat nezanedbatelným částkám, přičemž předkládací rozhodnutí uvádí příklad dluhu ve výši přes 30000 eur.
53.
Ačkoli předkládající soud upřesňuje, že CEPSA nese rizika spojená s přepravou zboží, skutečnosti uvedené výše, i když musejí být konkrétně posouzeny předkládajícím soudem, podle mého názoru nasvědčují tomu, že Tobar nese nezanedbatelná rizika spojená s prodejem ropných produktů, které jsou předmětem dohody dotčené v původním řízení.
54.
Pokud jde o rozložení rizik spojených se specifickými investicemi na trhu, je třeba poznamenat, že předkládající soud neposkytl ohledně této otázky dostatek údajů. Upřesňuje, že CEPSA nese náklady na umístění své značky na čerpací stanici a udržování svého image a dává provozovateli k dispozici nádrže a pumpy na pohonné hmoty. Z předkládacího rozhodnutí rovněž vyplývá, že Tobar je vlastníkem čerpací stanice a že tento provozovatel je povinen sjednat bankovní záruku odpovídající částce, na niž je oceněno vybavení, které mu CEPSA dává k dispozici, což vede k myšlence, jak zdůraznila Komise, že provozovatel nese nezanedbatelné náklady a je nucen využít finančního trhu, jako kdyby se musel vybavit sám. Nicméně předkládací rozhodnutí nijak, ani přibližně, neinformuje o nákladech nesených stranami dohody, ani o jimi obdržených příjmech, ani o případném využití vybavení či jeho amortizaci, pokud je smluvní vztah ukončen. Předkládajícímu soudu přísluší posoudit povahu investic uskutečněných účastníky řízení ve vztahu k prodeji dotčeného zboží s ohledem na souhrn uvedených skutečností.
55.
Za předpokladu, že z přezkumu, který má provést vnitrostátní soud vyplyne, že provozovatel čerpací stanice nese nezanedbatelnou část obchodních a finančních rizik spojených s transakcemi, které uskutečňuje pro dodavatele, bude tento zástupce považován za nezávislý hospodářský subjekt. Výhradní smluvní vztah, který jej váže k dodavateli by tedy spadal pod pojem „dohoda mezi podniky“ ve smyslu čl. 85 odst. 1 Smlouvy. Z toho by vyplývalo, že na doložku týkající se povinnosti provozovatele prodávat pohonné hmoty za cenu stanovenou dodavatelem, uvedenou ve druhé otázce písm. a) in fine položené předkládajícím soudem, se rovněž vztahuje uvedené ustanovení, pokud jsou splněny podmínky pro použití čl. 85 odst. 1 Smlouvy (
27
). V takovém případě spadá uvedená doložka pod zákaz stanovený čl. 85 odst. 1 písm. a) Smlouvy. Následně tedy vzniká otázka, zda povinnost uložená provozovateli, prodávat pohonné hmoty za stanovenou cenu, může podléhat blokové výjimce stanovené v článcích 10 až 13 nařízení č. 1984/83 (
28
), přičemž touto otázkou se budu zabývat později v tomto stanovisku.
56.
Naproti tomu za předpokladu, že předkládající soud dospěje ke zjištění, podle kterého provozovatel čerpací stanice nese pouze zanedbatelný zlomek rizik spojených s transakcemi uskutečňovanými na účet zmocnitele, povinnosti zprostředkovatele vyplývající ze smluvního vztahu týkající se trhu prodeje výrobků třetím osobám se vymykají působnosti čl. 85 odst. 1 Smlouvy. Tudíž, jak již upřesnil Soudní dvůr, povinnost uložená provozovateli prodávat pohonné hmoty za cenu stanovenou dodavatelem, bude inherentní schopnosti CEPSA vymezit oblast činnosti svých zástupců, a rovněž se bude vymykat působnosti čl. 85 odst. 1 Smlouvy (
29
).
57.
Na základě výše uvedených úvah navrhuji odpovědět na první otázku písm. a) a na druhou otázku písm. a) v tom smyslu, že pokud jde o trh prodeje zboží třetím osobám, ustanovení dohody, včetně ustanovení týkajícího se stanovení konečné prodejní ceny pro veřejnost, jež spojují dodavatele pohonných hmot a provozovatele čerpací stanice, na základě kterých posledně uvedený nese nanejvýše pouze zanedbatelnou část finančních a obchodních rizik spojených s prodejem uvedeného zboží, nepředstavují dohodu mezi podniky ve smyslu čl. 85 odst. 1 Smlouvy, ani když uvedené dohoda obsahuje rovněž konkurenční doložku či výhradní doložku, kterými se provozovatel zavazuje odebírat výhradně od dodavatele. Dohodou mezi podniky ve smyslu čl. 85 odst. 1 Smlouvy je konkurenční doložka nebo výhradní doložka uvedená v takové dohodě, kterou se provozovatel zavazuje odebírat výhradně od dodavatele a která se týká trhu zprostředkovatelských služeb. Stejně tak je dohodou mezi podniky ve smyslu čl. 85 odst. 1 Smlouvy dohoda o distribuci uzavřená mezi dodavatelem pohonných hmot a provozovatelem čerpací stanice, jestliže tento provozovatel nese v nezanedbatelné míře jedno nebo více finančních nebo obchodních rizik spojených s prodejem uvedených pohonných hmot třetím osobám. Za účelem určení použitelnosti čl. 85 odst. 1 Smlouvy ve věci v původním řízení přísluší vnitrostátnímu soudu posoudit s ohledem na ustanovení sporné dohody skutečné rozložení finančních a obchodních rizik mezi provozovatele čerpací stanice a dodavatele a zohlednit přitom rizika spojená s prodejem zboží a rizika spojená se specifickými investicemi na trhu. V tomto kontextu a s výhradou splnění podmínek použitelnosti čl. 85 odst. 1 Smlouvy se povinnost uložená provozovateli, prodávat pohonné hmoty za cenu stanovenou dodavatelem, zdá neslučitelná s čl. 85 odst. 1 písm. a) Smlouvy.
B – K použitelnosti blokové výjimky stanovené v nařízení č. 1984/83 (a později v nařízení č. 2790/1999) [první otázka písm. b) a c), druhá otázka písm. b) a c)]
58.
Podstatou první otázky písm. b) a druhé otázky písm. b) předkládajícího soudu je, zda se na dohodu dotčenou v původním řízení může vztahovat systém blokových výjimek zřízený nařízením č. 1984/83, který se použije na dohody o výhradním odběru za účelem dalšího prodeje, pokud uvedená dohoda splňuje podmínky stanovené uvedeným nařízením. Vnitrostátní soud má na mysli zejména podmínky týkající se maximální doby trvání výhradní doložky (či konkurenční doložky) a otázku rozsahu hospodářských a finančních výhod, které musí být uděleny dodavatelem, aby taková doložka mohla být uzavřena na dobu přesahující pět let [první otázka písm. b) in fine a písm. c)]. Krom toho se táže na dopad smluvního ustanovení týkajícího se stanovení prodejních cen dodavatelem na použitelnost systému blokových výjimek [druhá otázka písm. c)].
59.
Je třeba připomenout, že nařízení č. 1984/83 stanoví zejména, že čl. 85 odst. 3 Smlouvy se vztahuje na dohody o výhradním odběru uzavřené s cílem dalšího prodeje ropných produktů na čerpacích stanicích. Tato pravidla, jež se liší od všeobecných ustanovení použitelných na dohody o výhradním odběru, jsou obsažena v článcích 10 až 13 nařízení č. 1984/83. Článek 10 uvedeného nařízení vyjímá ze zákazu stanoveného čl. 85 odst. 1 Smlouvy povinnost výhradního odběru uloženou prodejci dodavatelem ropných pohonných hmot a paliv „jako protiplnění za poskytnutí zvláštních hospodářských nebo finančních výhod“. Článek 11 nařízení č. 1984/83 uvádí další omezení hospodářské soutěže, jež mohou být prodejci uložena, kromě omezení stanoveného v článku 10, včetně „závazku neprodávat na čerpací stanici určené v dohodě pohonné hmoty pro motorová vozidla a jiné pohonné hmoty dodávané jinými podniky“. Článek 12 odst. 1 písm. c) nařízení č. 1984/83 uvádí, že článek 10 téhož nařízení se nepoužije, pokud je dohoda uzavřena na dobu neurčitou nebo na více než deset let.
60.
Podle mého názoru závisí odpověď na otázky uvedené v bodě 58 tohoto stanoviska na kvalifikaci dohody dotčené ve věci v původním řízení podle toho, zda povede k uznání existence skutečného vztahu zastoupení mezi účastníky původního řízení, nebo smluvního vztahu mezi dvěma nezávislými podniky (dohoda o distribuci), což jsou možnosti, jež je třeba posoudit níže.
1. Případ skutečného vztahu zastoupení
61.
Zatímco nařízení č. 1984/83 se formálně vztahuje na vertikální dohody o distribuci a dalším prodeji uzavřené mezi dvěma nezávislými podniky, Soudní dvůr dospěl k názoru, že bloková výjimka stanovená v článcích 10 až 13 nařízení č. 1984/83 se může uplatnit rovněž v rámci vztahu zastoupení mezi dodavatelem pohonných hmot a paliv a provozovateli čerpacích stanic (
30
).
62.
Je však zjevné, že ustanovení uvedeného nařízení se nemohou uplatnit na smluvní závazky uložené obchodnímu zástupci na trhu prodeje zboží třetím osobám, pokud na základě smluvních ustanovení, která jej pojí ke zmocniteli, nenese dotčený zástupce na uvedeném trhu žádné finanční a obchodní riziko nebo nese jen zanedbatelnou část uvedených rizik spojených s danou činností, neboť v takovém případě uvedené závazky nespadají pod pojem „dohoda mezi podniky“ ve smyslu článku 85 Smlouvy (
31
).
63.
V takovém případě, jak uvedly CEPSA a Tobar, se ustanovení článků 10 až 13 nařízení č. 1984/83 mohou vztahovat pouze na výhradní doložku či konkurenční doložku, jež pojí zástupce se zmocnitelem a je sama o sobě považovaná za dohodu mezi podniky ve smyslu čl. 85 odst. 1 Smlouvy. Taková doložka musí splňovat podmínky stanovené výše uvedenými ustanoveními nařízení, zejména podmínku uvedenou v jeho čl. 12 odst. 1 písm. c) týkající se povolené doby trvání dohody.
64.
Podstatou [první otázky písm. c)] předkládajícího soudu v tomto ohledu je, zda výhradní doložka nepřesahující dobou trvání deset let, jak stanoví čl. 12 odst. 1 písm. c) nařízení č. 1984/83, musí podléhat udělení ze strany dodavatele pohonných hmot značných hospodářských či finančních výhod, nebo zda takové výhody musejí být jednoduše „nezanedbatelné“, vzhledem k neexistenci upřesnění ohledně rozsahu uvedených výhod v textu článku 10 téhož nařízení (
32
).
65.
Při odhlédnutí od španělského znění uvedeného článku, jež nepoužívá ve vztahu k dotčeným výhodám žádné kvalitativní označení, je pravda, že pouhým konstatováním v ostatních jazykových zněních uvedeného ustanovení, že hospodářské a finanční výhody udělené dodavatelem výměnou za prodloužený výhradní odběr musejí být „zvláštní“, je článek 10 nařízení č. 1984/83 v tomto ohledu poněkud nepřesný, neboť by se mohl týkat, jak naznačují některá jazyková znění tohoto ustanovení uchylující se k pojmu „speciální“ (
33
), buď výhod udělených samotnému provozovateli čerpací stanice, tedy výhod specifických pro dotčený smluvní vztah, nebo nikoliv běžných výhod, jak naznačuje jeden z významů adjektiva „zvláštní“.
66.
Tyto dva významy pojmu „zvláštní“ mohou jistě vést k vyloučení možnosti, že výhody uvedené v článku 10 nařízení č. 1984/83 by mohly být bezvýznamné. Ačkoli doslovná analýza umožňuje tvrdit, že výhody udělené dodavatelem musejí být alespoň „nikoli bezvýznamné“, neumožňuje naproti tomu tvrdit, že uvedené výhody musejí být značné.
67.
Zdá se mi tedy, že z účelu dotčené právní úpravy vyplývá, že hospodářské a finanční výhody uvedené v článku 10 nařízení č. 1984/83 musí být dostatečně významné, aby odůvodnily prodloužení doložky o výhradním odběru na dobu nejvíce deset let.
68.
Jak naznačuje patnáctý bod odůvodnění nařízení č. 1984/83, myšlenkou vedoucí k udělení dotčených výhod dodavatelem, je „významně usnadnit zřízení nebo modernizaci […] čerpacích stanic, jakož i jejich údržbu a provozování (
34
)“. Jinými slovy se jedná o usnadnění, jak uvedla Komise, přístupu na trh maloobchodní distribuce a rychlého rozvoje distribuční sítě, tím, že dodavatel nese většinu nákladů a investic specificky vázaných na smluvní vztah (
35
). V souladu s čl. 85 odst. 3 Smlouvy, jehož je nařízení č. 1984/83 pouze konkrétním uplatněním, je nezbytnost omezení hospodářské soutěže, kterým je prodloužená doba trvání výhradního odběru, vysvětlitelná, pouze pokud je vysoce nepravděpodobné, že bez hospodářských a finančních výhod udělených dodavatelem by provozovatel mohl získat přístup na trh, v projednávané věci v případě obchodního zástupce přístup na trh služeb zprostředkovatele pověřeného uváděním pohonných hmot na trh. Jinými slovy, vzhledem k tomu, že prodloužená doba trvání doložky o výhradní odběru, k níž se zavázal provozovatel, je prvkem určujícím účinek uzavření trhu (
36
), může být takové omezení platně kompenzováno, pouze pokud jsou výhody udělené dodavatelem alespoň významné (
37
).
69.
Z tohoto důvodu, jak v podstatě uvádějí dvanáctý a třináctý bod odůvodnění nařízení č. 1984/83, je odůvodněno přijetí zvláštních pravidel o výjimce ve prospěch dohod o čerpacích stanicích v rozsahu, v jakém jsou tyto dohody všeobecně charakterizovány „zvláště významnými“ hospodářskými a finančními výhodami udělenými dodavatelem, výměnou za které se prodejce zavazuje zejména k dlouhodobému výhradnímu odběru.
70.
Upřesnění ve třináctém bodě odůvodnění nařízení č. 1984/83, podle kterého jsou udělené výhody zvláště významné, je ovšem uvedeno jen v některých jeho jazykových zněních (
38
), přičemž ostatní jazyková znění přebírají adjektivum použité v článku 10 uvedeného nařízení (
39
). Tato okolnost se však nejeví jako rozhodující s ohledem jednak na výše popsaný účel sledovaný dotčenou právní úpravou, a jednak na skutečnost, že příklady investic vyjmenované ve třináctém bodě odůvodnění nařízení č. 1984/83 ve všech jazykových zněních obsahují jistý hospodářský či finanční význam. Uvedené příklady krom toho v podstatě ilustrují, že dotčené výhody jsou jednak skutečně „uděleny“ dodavatelem, tedy že jsou poskytnuty asymetricky, neboť dodavatel investuje více než provozovatel, a jednak to, že jsou poskytovány dlouhodobě, bez možnosti rychlé návratnosti nákladů na investice (
40
).
71.
Z toho vyplývá, že ve věci v původním řízení předkládající soud musí posoudit, zda hospodářské, či finanční výhody udělené CEPSA mají takový význam, aby odůvodnily přijetí závazku výhradního odběru společností Tobar na dobu nejvíce deset let.
72.
V tomto ohledu krom toho, že Soudnímu dvoru nepřísluší posoudit skutkovou situaci sporu v původním řízení, je kvůli nedostatku informací, zejména ohledně celkové výše investic uskutečněných dodavatelem, jejich asymetričnosti a doby jejich amortizace, obtížné odpovědět na podotázku předkládajícího soudu ohledně toho, zda byly společností CEPSA v rámci sporné dohody uděleny zvláště významné investice.
73.
Pokud by předkládající soud měl s ohledem na výše uvedené úvahy dospět k závěru, že výhody udělené CEPSA mohou odůvodnit stanovení doložky o výhradním odběru na dobu nejvíce deset let, jsem toho názoru, že by měl v přezkumu rovněž zohlednit doplňující skutečnost vycházející ze změny právní úpravy Společenství.
74.
Totiž vzhledem k tomu, že výhradní doložka byla ve věci v původním řízení uzavřena v únoru 1996 na (počáteční) dobu deseti let (tedy do února 2006), je třeba připomenout, že nařízení č. 1984/83 bylo s účinkem ke dni 1. června 2000 zrušeno nařízením č. 2790/1999. Podle čl. 12 odst. 1 uvedeného nařízení však bylo stanoveno přechodné období do 31. prosince 2001 pro dohody, které byly již platné ke dni 31. května 2000 a které splňovaly podmínky pro výjimku na základě nařízení č. 1984/83, ale nikoli na základě nařízení č. 2790/1999. V důsledku toho ode dne 1. ledna 2002 dohody uzavřené před dnem 31. května 2000 a splňující kritéria nařízení č. 1984/83 musejí pro účely uplatnění blokové výjimky stanovené nařízením č. 2790/1999 splňovat podmínky stanovené posledně uvedeným nařízením.
75.
Naproti tomu, pokud uvedené dohody nesplňují podmínky pro blokovou výjimku stanovené nařízením č. 1984/83, musejí tyto dohody pro účely uplatnění blokové výjimky stanovené nařízením č. 2790/1999 splňovat podmínky stanovené uvedeným nařízením ode dne 1. června 2000.
76.
Bez ohledu na relevantní datum, od kterého lze takové dohody na základě nařízení č. 2790/1999 povolit, stanoví uvedené nařízení zejména to, že bloková výjimka se podle jeho článku 5 nepoužije na přímý nebo nepřímý zákaz soutěžit, jehož trvání je neomezené nebo je delší než pět let (zákaz soutěžit mlčky obnovitelný po uvedeném období se považuje za závazek uzavřený na neomezenou dobu) a podle jeho článku 3, pokud podíl trhu ovládaného dodavatelem přesahuje 30 % relevantního trhu, na kterém prodává smluvní zboží nebo služby.
77.
Zatímco otázky spojené s dobou trvání výhradní doložky by nevznikly, kdyby ve věci v původním řízení podíl na trhu CEPSA přesahoval 30 %, jelikož by to znamenalo bezprostřední vyloučení použitelnosti blokové výjimky stanovené nařízením č. 2790/1999, vzhledem k nedostatku informací v tomto ohledu poskytnutých předkládajícím soudem je třeba vyjít z předpokladu, který není nijak nepravděpodobný, že CEPSA nemá podíl na trhu takového rozsahu (
41
).
78.
Takže, pokud jde ve věci v původním řízení o dobu trvání výhradní doložky, pokud by se na ni nevztahovala bloková výjimka podle nařízení č. 1984/83, mohla by tato být povolena podle nařízení č. 2790/1999 pouze do 1. června 2005 v souladu s článkem 5 uvedeného nařízení, ledaže by dohoda byla považována, jak uvádí bod 80 tohoto stanoviska, za uzavřenou na neomezenou dobu, přičemž v takovém případě by se na ni nemohl vztahovat systém blokových výjimek stanovený nařízením č. 2790/1999.
79.
Naproti tomu, pokud by se na doložku vztahovala bloková výjimka podle nařízení č. 1984/83 bez splnění podmínek nařízení č. 2790/1999, podmínky stanovené posledně uvedeným by se uplatnily nejpozději ode dne 1. ledna 2002, přičemž by se na tuto smluvní doložku mohl vztahovat režim výjimek stanovený nařízením č. 2790/1999, až do uplynutí počáteční dohody, ledaže by dohoda byla považována podle článku 5 uvedeného nařízení za uzavřenou na neomezenou dobu.
80.
V tomto ohledu se zájmem poznamenávám, že z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že počáteční dohoda uzavřená na deset let je prodloužitelná o další pětiletá období, a to na základě výslovné písemné dohody, s předchozí výzvou nejméně šest měsíců. Ačkoli zajisté přísluší předkládajícímu soudu určit působnost tohoto ujednání v souladu s relevantním vnitrostátním právem, použití předchozí výzvy se zdá poněkud zvláštní, zejména z toho důvodu, že z předkládacího rozhodnutí a z jednání před Soudním dvorem jasně nevyplývá, zda se předchozí výzva týká úmyslu dohodu neprodloužit (což nezbytně znamená, že dohoda je povinně prodloužena, pokud k takové výzvě nedojde, a je tedy prodloužitelná mlčky), nebo úmyslu dohodu prodloužit (což znamená, že je-li výzva učiněna řádně, druhá strana nemůže odmítnout prodloužení dohody). V každém případě, pokud po přezkumu uvedené doložky předkládající soud dospěje k závěru, že jde o způsob prodloužení mlčky, nemůže se na výhradní doložku vztahovat ani bloková výjimka stanovená nařízením č. 1984/83, ani výjimka stanovená nařízením č. 2790/1999, neboť musí být považována za uzavřenou na dobu neurčitou ve smyslu čl. 12 odst. 1 písm. c) nařízení č. 1984/83 (
42
) a článku 5 nařízení č. 2790/1999 (
43
).
81.
S ohledem na výše uvedené navrhuji odpovědět na první otázku písm. b) a c) položenou předkládajícím soudem v tom smyslu, že v případě skutečné smlouvy o zastoupení uzavřené mezi dodavatelem pohonných hmot a provozovatelem čerpací stanice se na doložku o výhradním odběru může vztahovat bloková výjimka stanovená nařízením č. 1984/83, jestliže splňuje podmínky stanovené uvedeným nařízením, zejména podmínku týkající se doby trvání takové doložky. V tomto kontextu je odůvodněna nejvýše desetiletá doba trvání uvedené doložky, uvedená v čl. 12 odst. 1 písm. c) nařízení č. 1984/83, pokud finanční a obchodní výhody udělené dodavatelem mají takový význam, že je vysoce nepravděpodobné, že by bez nich provozovatel mohl získat přístup na trh služeb zprostředkovatele pověřeného uváděním pohonných hmot na trh. Předkládajícímu soudu přísluší posoudit, zda je to případ věci v původním řízení, zejména s ohledem na skutečnou délku trvání doložky o výhradním odběru sjednané stranami sporné dohody, výši investic uskutečněných dodavatelem a provozovatelem a jejich amortizaci.
2. Případ smluvního vztahu mezi dvěma nezávislými podniky (dohoda o distribuci)
82.
V případě smluvního vztahu typu „dohody o distribuci mezi dvěma hospodářsky nezávislými podniky“, na který se může v zásadě vztahovat bloková výjimka stanovená nařízením č. 1984/83, se mi zdá, podobně jako uvedla Komise, že použitelnost uvedeného nařízení, zejména podmínky týkající se doby trvání dohody, závisí na slučitelnosti doložky týkající se závazku provozovatele čerpací stanice prodávat pohonné hmoty za cenu stanovenou dodavatelem s článkem 85 Smlouvy.
83.
V takovém případě totiž doložka týkající se stanovení konečné prodejní ceny pohonných hmot pro veřejnost dodavatelem představuje omezení hospodářské soutěže spadající do působnosti čl. 85 odst. 1 Smlouvy a není uvedena mezi povinnostmi, jež kromě výhradní doložky stanovené v článku 10 nařízení č. 1984/83, mohou být uloženy provozovateli na základě článku 11 uvedeného nařízení, takže dohoda stanovící povinnost posledně jmenovaného dodržovat konečnou prodejní cenu pro veřejnost stanovenou dodavatelem není zahrnuta články 10 až 13 uvedeného nařízení (
44
). Z toho vyplývá, že v takovém případě není třeba rozhodnout o přípustné době trvání výhradní dohody podle nařízení č. 1984/83.
84.
Nadto druhou otázkou písm. c) in fine předkládající soud zvažuje možnost, že dohoda, přestože se na ni nevztahuje bloková výjimka stanovená nařízením č. 1984/83 s ohledem na povinnost provozovatele dodržovat konečnou prodejní cenu pro veřejnost stanovenou dodavatelem, by mohla znovu nabýt „platnosti“ na základě okolnosti, že dodavatel v listopadu 2001 povolil provozovateli snížit prodejní cenu, aniž by se snížily příjmy dodavatele.
85.
V tomto ohledu je třeba především připomenout, že Soudnímu dvoru nepřísluší určit rozsah rozhodnutí dodavatele ohledně smluvní doložky týkající se stanovení konečné prodejní ceny pohonných hmot dodavatelem. Tato otázka nespadá do pravomoci Soudního dvora v rámci žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, a je, jak uvedla Komise ve svých písemných vyjádřeních, otázkou vnitrostátního práva.
86.
Takže za předpokladu, že se takové rozhodnutí ze strany dodavatele pohonných hmot považuje za „jednostrannou změnu“ smluvního ustanovení o cenách (
45
) a že taková změna je předvídána španělským vnitrostátním právem, jedná se o určení jednak toho, zda taková změna má skutečně za následek zrušení omezení hospodářské soutěže sestávajícího ze stanovení konečné prodejní ceny pohonných hmot pro veřejnost dodavatelem, a jednak toho, zda v případě kladné odpovědi na předchozí otázku má taková změna retroaktivní, nebo pouze bezprostřední účinek.
87.
Nicméně i za předpokladu, že by jednostranné dosažení souladu s článkem 85 Smlouvy doložky ukládající distributorovi prodávat produkt, jehož cena je stanovena dodavatelem, mohlo zpětně způsobit platnost takové doložky, což pochybuji, by však (
46
) tento důsledek nezpůsobil nadbytečnost přezkumu slučitelnosti doložky o výhradním odběru s článkem 85 Smlouvy, zejména ohledně doby trvání takové doložky. Bez ohledu na skutečnost, zda smluvní vztah dotčený v původním řízení je skutečným vztahem zastoupení, či nikoli, by totiž otázka slučitelnosti výhradní doložky s článkem 85 Smlouvy vznikla v každém případě, a to v mezích přinejmenším podobných mezím uvedeným v bodech 65 až 80 tohoto stanoviska, aniž by v důsledku toho dodatečná jednostranná změna omezení týkajícího se stanovení konečné prodejní ceny dodavatelem mohla ipso facto způsobit platnost původní dohody.
88.
V takovém případě, pokud by doba trvání doložky o výhradním odběru nepřesahující deset let musela být považována v původním řízení za odůvodněnou, předkládající soud by s ohledem na skutkové a právní okolnosti sporu v původním řízení musel poskytnout odpovědi na otázky uvedené v bodě 86 tohoto stanoviska.
89.
Považuji za užitečné uvést v tomto ohledu několik věcných poznámek.
90.
Pokud jde o otázku, zda údajná jednostranná změna ze strany CEPSA smluvního ustanovení o cenách vede k dosažení souladu uvedeného ustanovení s článkem 85 Smlouvy, obsah rozhodnutí CEPSA z listopadu 2001, jak jej uvádí předkládající soud, se zdá udělovat provozovateli větší svobodu, neboť posledně uvedený není nadále nucen uplatňovat konečnou prodejní cenu stanovenou dodavatelem, a tudíž může poskytovat slevy svým zákazníkům, a podpořit tak hospodářskou soutěž mezi distributory v rámci stejné značky.
91.
Nemění to však nic na tom, že v rozporu s tvrzením CEPSA se na nejvyšší prodejní cenu nebo prodejní cenu doporučenou dodavatelem svému distributorovi, v rozsahu, v němž se jedná o případ situace dotčené v původním řízení po vydání dotčeného rozhodnutí CEPSA, nevztahuje automaticky odchylka od zákazu stanoveného v čl. 85 odst. 1 Smlouvy. Jak totiž uvádí čl. 4 písm. a) nařízení č. 2790/1999, bloková výjimka použitelná na vertikální dohody, jež upravuje, se může skutečně uplatnit v situacích, kdy dodavatel uloží nejvyšší či doporučenou prodejní cenu, ale „za předpokladu, že se tyto posledně jmenované ceny nerovnají pevné nebo nejnižší prodejní ceně v důsledku tlaku nebo podněcování jedné ze stran“. Přitom taková podmínka není splněna, jestliže navzdory uvedení nejvyšší či doporučené ceny je marže distributora stanovena dodavatelem (
47
), takže distributor v praxi nemůže s pomocí své marže poskytovat slevy svým zákazníkům, a co více, jestliže distributor musí zároveň zajistit dodavateli stálou úroveň příjmů. V takovém případě by distributorovi byla ve skutečnosti nepřímo uložena pevná či nejnižší prodejní cena. Mimoto nelze vyloučit, že nejvyšší cena či cena doporučená dodavatelem by, s ohledem na postavení na trhu posledně uvedeného nebo na prostředky pobízení či sankcionování, kterými tento dodavatel disponuje v případě nedodržení takové ceny, mohlo vést provozovatele k jednotnému uplatňování takové ceny, takže by v praxi bylo obtížné, ne-li nemožné, se od ní odchýlit (
48
).
92.
Tudíž za předpokladu, že předkládající soud shledá, že smluvní vztah dotčený v původním řízení je třeba kvalifikovat jako distribuční vztah mezi dvěma nezávislými podniky, přísluší mu přezkoumat souhrn okolností věci v původním řízení za účelem určení, zda podle rozhodnutí CEPSA z listopadu 2001 uvedený podnik ukládá Tobar, přinejmenším nepřímo, dodržet pevnou či nejnižší prodejní cenu.
93.
V takovém případě – a nyní se dostávám ke druhé otázce uvedené v bodě 86 tohoto stanoviska – se na doložku o cenách, v pozměněném znění, ani na dohodu jako celek nemůže vztahovat bloková výjimka stanovená nařízením č. 2790/1999. Za neexistence individuální výjimky či jiných důvodů umožňujících uplatnění podmínek pro výjimku na základě čl. 85 odst. 3 Smlouvy (
49
), irelevantních v projednávané věci (
50
), bude tedy uvedená dohoda v souladu s čl. 85 odst. 2 Smlouvy neplatná.
94.
Pokud naopak jednostranná změna povede k dosažení souladu smluvní doložky o cenách s článkem 85 Smlouvy a rovněž předkládající soud bude mít za to, že na dobu trvání doložky o výhradním odběru se vztahuje výjimka stanovená nařízením č. 2790/1999, nemůže to podle mého názoru způsobit zpětnou platnost dohody s ohledem na blokovou výjimku stanovenou nařízením č. 1984/83. Opačný výklad by totiž vedl k popření imperativní povahy absolutní neplatnosti stanovené čl. 85 odst. 2 Smlouvy pro všechny dohody zakázané článkem 85 Smlouvy (
51
). Přitom, jak jsem již uvedl v bodě 83 tohoto stanoviska, stanovení konečné prodejní ceny pohonných hmot pro veřejnost dodavatelem neumožňuje, aby se na dohodu o výhradním odběru uzavřenou mezi dodavatelem a provozovatelem vztahovala příslušná ustanovení nařízení č. 1984/83, takže pokud jiné důvody neumožní uplatnění podmínek pro výjimku na základě čl. 85 odst. 3 Smlouvy, musí být tato dohoda považována za neplatnou a nemůže najednou získat „platnost“ z důvodu výskytu případné jednostranné změny doložky upravující stanovení uvedené ceny.
95.
S ohledem na uvedené úvahy navrhuji odpovědět na druhou otázku písm. b) a c) v tom smyslu, že na ustanovení dohody o distribuci uzavřené mezi dodavatelem pohonných hmot a provozovatelem čerpací stanice, kterou se posledně uvedený zavazuje k výhradnímu odběru pohonných hmot, které jsou předmětem uvedené dohody, se může vztahovat bloková výjimka stanovená nařízením č. 1984/83. Články 10 až 13 nařízení č. 1984/83 musí být vykládány v tom smyslu, že taková dohoda nespadá do působnosti uvedeného nařízení, jestliže stanoví povinnost uvedeného provozovatele dodržovat konečnou prodejní cenu pro veřejnost stanovenou dodavatelem. Uvedení smluvního ustanovení týkajícího se stanovení konečné prodejní ceny pro veřejnost dodavatelem do souladu s článkem 85 Smlouvy nemá za následek zpětné zrušení neplatnosti ustanovení dohody, která byla v rozporu s uvedeným článkem před datem tohoto uvedení do souladu. Výše uvedené uvedení do souladu rovněž takovou dohodu neosvobozuje, pro účely uplatnění blokové výjimky stanovené ustanoveními nařízení č. 1984/83 či následně nařízení č. 2790/1999, od dodržení podmínek stanovených uvedenými nařízeními, zejména podmínky týkající se přípustné doby trvání výhradního odběru.
C – K důsledkům případné neplatnosti dohody [první otázka písm. d)]
96.
V případě skutečného vztahu obchodního zastoupení a za předpokladu, že na doložku o výhradním odběru se nemůže vztahovat bloková výjimka stanovená nařízením č. 1984/83, se předkládající soud táže, zda se absolutní neplatnost stanovená čl. 85 odst. 2 Smlouvy dotýká výhradně této doložky, či celé dohody.
97.
Úvodem je třeba připomenout, že neplatnost stanovená v čl. 85 odst. 2 Smlouvy může být uplatněna kýmkoliv a soud je touto neplatností vázán, jakmile jsou splněny podmínky uplatnění čl. 85 odst. 1 Smlouvy, a že dotyčná dohoda nemůže odůvodnit udělení výjimky podle čl. 85 odst. 3 Smlouvy. Vzhledem k tomu, že tato neplatnost je absolutní, dohoda neplatná na základě tohoto ustanovení není účinná ve vztazích mezi smluvními stranami a nemůže být uplatňována vůči třetím osobám. Tato neplatnost může krom toho ovlivnit veškeré účinky, minulé nebo budoucí, dotyčné dohody nebo rozhodnutí (
52
).
98.
Avšak absolutní neplatnost stanovená v čl. 85 odst. 2 Smlouvy se nedotýká automaticky dotčené dohody v plném rozsahu. Tato neplatnost se totiž vztahuje pouze na prvky dohody podléhající zákazu podle čl. 85 odst. 1 Smlouvy nebo na dohodu v plném rozsahu, pouze pokud tyto prvky nejsou oddělitelné od zbytku dohody (
53
).
99.
Jestliže jsou smluvní ustanovení neslučitelná s čl. 85 odst. 1 Smlouvy oddělitelná od samotné dohody, důsledky neplatnosti uvedených ustanovení pro ostatní prvky dohody nebo pro jiné povinnosti, které z ní vyplývají, nespadají do působnosti práva Společenství, ale musejí být posouzeny s ohledem na vnitrostátní právo (
54
). Náleží proto vnitrostátnímu soudu posoudit na základě použitelného vnitrostátního práva dosah a důsledky případného zákazu určitých ujednání na základě článku 85 Smlouvy pro smluvní vztahy dotčené v původním řízení jako celek (
55
).
100.
Navrhuji tudíž odpovědět na první otázku písm. d) v tom smyslu, že absolutní neplatnost stanovená v čl. 85 odst. 2 Smlouvy se vztahuje na ustanovení dohody, jež porušují zákaz stanovený čl. 85 odst. 1 Smlouvy, aniž je použitelná výjimka podle čl. 85 odst. 3 Smlouvy, a na dohodu jako celek, pouze pokud tato ustanovení nejsou od této dohody oddělitelná. Právo Společenství neupravuje důsledky neplatnosti zakázaných ustanovení pro ostatní prvky dohody v případě, že zakázané prvky jsou oddělitelné od ostatních prvků dohody.
VI – Závěry
101.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby odpověděl na předběžné otázky položené Audiencia Provincial de Madrid takto:
„1)
Pokud jde o trh prodeje zboží třetím osobám, ustanovení smlouvy o zastoupení, včetně ustanovení týkajícího se stanovení konečné prodejní ceny pro veřejnost, jež spojují dodavatele pohonných hmot a provozovatele čerpací stanice, na základě kterých posledně uvedený nese nanejvýše pouze zanedbatelnou část finančních a obchodních rizik spojených s prodejem uvedeného zboží, nepředstavují dohodu mezi podniky ve smyslu čl. 85 odst. 1 Smlouvy o ES (nyní čl. 81 odst. 1 ES), ani když uvedené dohoda obsahuje rovněž konkurenční doložku či výhradní doložku, kterými se provozovatel zavazuje odebírat výhradně od dodavatele.
Dohodou mezi podniky ve smyslu čl. 85 odst. 1 Smlouvy je konkurenční doložka nebo výhradní doložka uvedená v takové dohodě, kterou se provozovatel zavazuje odebírat výhradně od dodavatele a která se týká trhu zprostředkovatelských služeb.
Stejně tak je dohodou mezi podniky ve smyslu čl. 85 odst. 1 Smlouvy dohoda o distribuci uzavřená mezi dodavatelem pohonných hmot a provozovatelem čerpací stanice, jestliže tento provozovatel nese v nezanedbatelné míře jedno nebo více finančních nebo obchodních rizik spojených s prodejem uvedených pohonných hmot třetím osobám.
Za účelem určení použitelnosti čl. 85 odst. 1 Smlouvy ve věci v původním řízení přísluší vnitrostátnímu soudu posoudit s ohledem na ustanovení dotčené dohody skutečné rozložení finančních a obchodních rizik mezi provozovatele čerpací stanice a dodavatele a zohlednit přitom rizika spojená s prodejem zboží a rizika spojená se specifickými investicemi na trhu. V tomto kontextu a s výhradou splnění podmínek použitelnosti čl. 85 odst. 1 Smlouvy se povinnost uložená provozovateli, prodávat pohonné hmoty za cenu stanovenou dodavatelem, zdá neslučitelná s čl. 85 odst. 1 písm. a) Smlouvy.
2)
V případě skutečné smlouvy o obchodním zastoupení uzavřené mezi dodavatelem pohonných hmot a provozovatelem čerpací stanice se na doložku, kterou se posledně jmenovaný zavazuje k výhradnímu odběru od dodavatele, může vztahovat bloková výjimka stanovená nařízením Komise (EHS) č. 1984/83 ze dne 22. června 1983 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na kategorie dohod o výhradním odběru, jestliže splňuje podmínky stanovené uvedeným nařízením, zejména podmínku týkající se přípustné doby trvání takové doložky.
V tomto kontextu je odůvodněná nejvýše desetiletá doba trvání uvedené doložky, uvedená v čl. 12 odst. 1 písm. c) nařízení č. 1984/83, pokud finanční a obchodní výhody udělené dodavatelem mají takový význam, že je vysoce nepravděpodobné, že by bez nich provozovatel mohl získat přístup na trh služeb zprostředkovatele pověřeného uváděním pohonných hmot na trh. Předkládajícímu soudu přísluší posoudit, zda je to případ věci v původním řízení, zejména s ohledem na skutečnou délku trvání doložky o výhradním odběru sjednané stranami sporné dohody, výši investic uskutečněných dodavatelem a provozovatelem a jejich amortizaci.
3)
Na ustanovení dohody o distribuci uzavřené mezi dodavatelem pohonných hmot a provozovatelem čerpací stanice, kterou se posledně uvedený zavazuje k výhradnímu odběru pohonných hmot od uvedeného dodavatele, se může vztahovat bloková výjimka stanovená nařízením č. 1984/83. Články 10 až 13 nařízení č. 1984/83 musí být vykládány v tom smyslu, že taková dohoda nespadá do působnosti uvedeného nařízení, jestliže stanoví povinnost uvedeného provozovatele dodržovat konečnou prodejní cenu pro veřejnost stanovenou dodavatelem. Uvedení smluvního ustanovení týkajícího se stanovení konečné prodejní ceny pro veřejnost dodavatelem do souladu s článkem 85 Smlouvy nemá za následek zpětné zrušení neplatnosti ustanovení dohody, která byla v rozporu s uvedeným článkem před datem tohoto uvedení do souladu. Výše uvedené uvedení do souladu rovněž takovou dohodu neosvobozuje, pro účely uplatnění blokové výjimky stanovené ustanoveními nařízení č. 1984/83, nebo později nařízení Komise (ES) č. 2790/1999 ze dne 22. prosince 1999 o použití čl. 81 odst. 3 [ES] na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě, od dodržení podmínek stanovených uvedenými nařízeními, zejména podmínky týkající se přípustné doby trvání výhradního odběru.
4)
Absolutní neplatnost stanovená v čl. 85 odst. 2 Smlouvy se vztahuje na ustanovení dohody, jež porušují zákaz stanovený čl. 85 odst. 1 Smlouvy, aniž je použitelná výjimka podle čl. 85 odst. 3 Smlouvy, a na dohodu jako celek, pouze pokud tato ustanovení nejsou od této dohody oddělitelná. Právo Společenství neupravuje důsledky neplatnosti zakázaných ustanovení pro ostatní prvky dohody v případě, že zakázané prvky jsou oddělitelné od ostatních prvků dohody.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – Úř. věst. L 173, s. 5; oprava v Úř. věst. 1984, L 79, s. 38.
(
3
) – Úř. věst. L 336, s. 21; Zvl. vyd. 08/01, s. 364.
(
4
) – Nerozlišení těchto dvou pojmů ze strany předkládajícího soudu lze pochopit s ohledem na okolnost, že na rozdíl od dohod o výhradním odběru jiných výrobků, jako například piva, je dohoda o výhradním odběru paliv a pohonných hmot charakterizována, z přísně věcného hlediska, prodejem jediné značky na určené čerpací stanici (monomarkismus). Viz v tomto ohledu rozsudek ze dne 7. prosince 2000, Neste (C-214/99, Recueil, s. I-11121, bod 31).
(
5
) – Včetně ztráty zaviněné jak vyšší mocí, tak rozdílem mezi dodaným objemem a prodaným objemem produktu, způsobeným změnami teploty pohonných hmot nebo jinými důvody.
(
6
) – Viz kromě znění první otázky písm. a) první větu bodu předkládacího rozhodnutí nazvaného „zasedmé“ (s. 13 původního znění).
(
7
) – V tomto ohledu uvádím, že ačkoli dvě otázky položené předkládajícím soudem odkazují výhradně na ustanovení nařízení č. 1984/83, odůvodnění předkládacího rozhodnutí uvádí rovněž ustanovení nařízení č. 2790/1999, jež jsou rovněž relevantní ve vztahu ke skutkovým okolnostem věci v původním řízení.
(
8
) – Rozsudek ze dne 14. prosince 2006, Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (C-217/05, Sb. rozh. s. I-11987, bod 39).
(
9
) – Viz zejména rozsudek ze dne 11. července 2006, FENIN v. Komise (C-205/03 P, Sb. rozh. s. I-6295, bod 25).
(
10
) – Viz rovněž v tomto smyslu bod 43 stanoviska generální advokátky J. Kokott předneseného ve výše uvedené věci Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio.
(
11
) – Viz výše uvedené stanovisko generální advokátky J. Kokott (bod 44). Viz rovněž sdělení Komise „Pokyny k vertikálním omezením“ (Úř. věst. 2000, C 291, s. 1, bod 19, dále jen „pokyny“).
(
12
) – Viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (body 43 a 44).
(
13
) – Ze skutkového hlediska poznamenávám, že předkládající soud upřesňuje, že ustanovení sporné dohody se zdají být totožná s ustanoveními dohod, které vedly k podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce ve výše uvedené věci Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, jež se podle bodu 9 rozsudku v dané věci vztahovala na 95 % čerpacích stanic sítě CEPSA.
(
14
) – Tamtéž (bod 61).
(
15
) – Bod 62 (kurziva provedena autorem tohoto stanoviska).
(
16
) – Viz v tomto smyslu zejména rozsudek ze dne 18. prosince 2007, Laval un Partneri, C-341/05, Sb. rozh. s. I-11767, bod 45 a citovaná judikatura.
(
17
) – Viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (bod 49 a citovaná judikatura).
(
18
) – Výše uvedený rozsudek Laval un Partneri (bod 47 a citovaná judikatura).
(
19
) – Viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (bod 50).
(
20
) – Tamtéž (bod 51).
(
21
) – Tamtéž (body 52 až 55).
(
22
) – Tamtéž (bod 56).
(
23
) – Tamtéž (bod 59).
(
24
) – Tamtéž (body 43 a 61).
(
25
) – Viz v tomto smyslu výše uvedené stanovisko generální advokátky J. Kokott (bod 64).
(
26
) – Viz v tomto ohledu rovněž výše uvedené Pokyny (bod 16).
(
27
) – V tomto ohledu je třeba připomenout, že k posouzení, zda cílem či výsledkem dohody o výhradním odběru je citelné omezení hospodářské soutěže na vnitřním trhu a zda může ovlivnit obchod mezi členskými státy, je třeba zohlednit hospodářské a právní souvislosti, v nichž se tato dohoda nachází a v nichž může mít spolu s dalšími dohodami kumulativní dopad na hospodářskou soutěž. Proto je třeba přezkoumat účinky takové dohody, ve spojení s dalšími dohodami daného typu, vůči možnostem vnitrostátních soutěžitelů či soutěžitelů z jiných členských států vstoupit na relevantní trh nebo zvýšit svůj podíl na tomto trhu [viz zejména rozsudky ze dne 28. února 1991, Delimitis (C-234/89, Recueil, s. I-935, body 13 až 15), a výše uvedený Neste (bod 25)].
(
28
) – Viz v tomto smyslu rozsudek výše uvedený Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (bod 63).
(
29
) – Tamtéž.
(
30
) – Výše uvedený rozsudek Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (bod 63). Viz rovněž body 45 a 74 výše uvedeného stanoviska generální advokátky J. Kokott.
(
31
) – Viz výše body 33 až 37 tohoto stanoviska.
(
32
) – Je třeba poznamenat, že podle čl. 12 odst. 2 nařízení č. 1984/83, pokud se dohoda týká čerpací stanice, kterou dodavatel pronajal dalšímu prodejci (provozovateli), nebo kterou poskytl dalšímu prodejci na jiném právním či skutkovém základě, lze povinnost výhradního odběru a zákaz soutěžit uvedené v hlavě III nařízení (použitelného na dohody o čerpacích stanicích) uložit prodejci po celou dobu skutečného provozování čerpací stanice. Tato otázka není předmětem výkladu požadovaného předkládajícím soudem, neboť je navíc známo, že v původním řízení je provozovatel čerpací stanice jejím vlastníkem.
(
33
) – Ve znění anglickém, finském, německém, nizozemském a švédském.
(
34
) – Kurziva provedena autorem tohoto stanoviska.
(
35
) – Viz rovněž v tomto smyslu výše uvedené Pokyny [body 116, 4) a 155].
(
36
) – Viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Neste (body 32 a 33).
(
37
) – Je třeba poznamenat, že výše uvedený rozsudek Neste (bod 34) trvá na významu investic uskutečněných dodavatelem.
(
38
) – To je případ francouzského, portugalského a španělského jazykového znění. Italské jazykové znění používá pojem „cospicui“, který naznačuje přinejmenším významný rozsah dotčených výhod, ba i značný, což umožňuje toto jazykové znění připojit k právě uvedeným.
(
39
) – Viz anglické, finské, německé, nizozemské a švédské jazykové znění.
(
40
) – Viz rovněž v tomto smyslu výše uvedené Pokyny [bod 116, 4)].
(
41
) – Je třeba uvést, že v písemných vyjádřeních Komise uvedla, že podíl na trhu CEPSA je nižší, než je práh stanovený článkem 3 nařízení č. 2790/1999. Přísluší samozřejmě předkládajícímu soudu toto tvrzení ověřit, a in fine určit podíl na trhu CEPSA.
(
42
) – Viz podobně, pokud jde o výklad čl. 3 písm. d) nařízení č. 1984/83, rozsudek Soudu ze dne 8. června 1995, Langnese-Iglo v. Komise (T-7/93, Recueil, s. II-1533, bod 138).
(
43
) – Pokud by vnitrostátní soud ve věci v původním řízení měl dospět k závěru, s ohledem na vnitrostátní právo, že výhradní doložka byla uzavřena na dobu přesahující 10 let, přezkum rozsahu hospodářských a finančních výhod udělených společností CEPSA by se nakonec mohl ukázat jako neužitečný.
(
44
) – Výše uvedený rozsudek Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (bod 64 a bod 2 výroku).
(
45
) – Je třeba poznamenat, že účastníci původního řízení jsou proti takové kvalifikaci povolení uděleného společností CEPSA.
(
46
) – S ohledem na zásadu podle čl. 85 odst. 2 ES, podle níž jsou dohody zakázané článkem 85 Smlouvy absolutně neplatné. K této otázce viz body 93 až 97 tohoto stanoviska.
(
47
) – Viz v tomto smyslu výše uvedené Pokyny (bod 47). Je třeba poznamenat, že ve svých písemných vyjádřeních Tobar uvádí, že CEPSA stanovila obchodní marži provozovatelů čerpacích stanic.
(
48
) – Viz v tomto smyslu výše uvedené Pokyny (body 47 a 227).
(
49
) – Smluvní strany takové dohody totiž měly rovněž možnost (v projednávané věci teoretickou) požádat Komisi o individuální rozhodnutí o nepoužitelnosti čl. 85 odst. 1 Smlouvy nebo tvrdit, že byly splněny podmínky jiného nařízení o blokové výjimce pro jiné kategorie dohod nebo prokázat, že z jiných důvodů není dohoda neslučitelná s čl. 85 odst. 1 Smlouvy: Viz v tomto ohledu rozsudky ze dne 18. prosince 1986, VAG France (10/86, Recueil, s. 4071, body 12 a 13), a výše uvedený Delimitis (bod 41).
(
50
) – Předpoklady uvedené v předchozí poznámce pod čarou nebyly uvedeny ani předkládajícím soudem, ani dovolávány účastníky původního řízení.
(
51
) – Viz v tomto ohledu rozsudek ze dne 13. července 2006, Manfredi (C-295/04, Sb. rozh. s. I-6619, bod 57 a citovaná judikatura).
(
52
) – Tamtéž.
(
53
) – Rozsudky ze dne 30. června 1966, Société technique minière (56/65, Recueil, s. 337), a výše uvedený Delimitis (bod 40).
(
54
) – Viz zejména výše uvedený rozsudek VAG France (bod 14), rozsudek ze dne 30. dubna 1998, Cabour (C-230/96, Recueil, s. I-2055, bod 51), a ze dne 30. listopadu 2006, Brünsteiner a Hilgert (C-376/05 a C-377/05, Sb. rozh. s. I-11383, bod 48).
(
55
) – Tamtéž.