62023TJ0379
ROZSUDEK TRIBUNÁLU (osmého senátu zasedajícího v kolegiu o pěti soudcích)
4. března 2026 (
*1
)
„Dumping – Dovoz některých za tepla válcovaných ocelových plechů a svitků zasílaných z Turecka – Rozšíření konečného antidumpingového cla, které bylo uloženo na některé za tepla válcované ocelové plechy a svitky pocházející z Indonésie, na tento dovoz – Prováděcí nařízení (EU) 2023/825 – Obcházení – Pojem ‚montáž‘ – Pojem ‚kompletace‘ – Článek 13 odst. 2 nařízení (EU) 2016/1036 – Nesprávné právní posouzení“
Ve věci T‑379/23,
Çolakoğlu Metalurji AŞ, se sídlem v Istanbulu (Turecko), zástupci: J. Cornelis a F. Graafsma, advokáti,
žalobkyně,
proti
Evropské komisi, zástupci: L. Di Masi, R. Pethke a J. Zieliński, jako zmocněnci,
žalované,
podporované:
Eurofer, Association européenne de l’acier, AISBL, se sídlem v Bruselu (Belgie), zástupci: O. Prost, C. Bouvarel, M. Parys a O. Chef, advokáti,
vedlejším účastníkem,
TRIBUNÁL (osmý senát zasedající v kolegiu o pěti soudcích),
během porad ve složení: G. De Baere (zpravodaj), vykonávající funkci předsedy, D. Petrlík, K. Kecsmár, S. Kingston a H. Cassagnabère, soudci,
za soudní kancelář: I. Kurme, radová,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
po jednání konaném dne 11. září 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Žalobou podanou na základě článku 263 SFEU se žalobkyně, společnost Çolakoğlu Metalurji AŞ, domáhá zrušení prováděcího nařízení Komise (EU) 2023/825 ze dne 17. dubna 2023, kterým se antidumpingové clo uložené prováděcím nařízením (EU) 2020/1408 na dovoz některých za tepla válcovaných ocelových plechů a svitků pocházejících z Indonésie rozšiřuje na dovoz některých za tepla válcovaných ocelových plechů a svitků zasílaných z Turecka, bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Turecka (Úř. věst. 2023, L 103, s. 12, dále jen „napadené nařízení“), v rozsahu, v němž se jí toto nařízení týká.
Skutečnosti předcházející sporu
2
Žalobkyně je tureckým vyvážejícím výrobcem za tepla válcovaných plechů a svitků z nerezavějící oceli (dále jen „ZTV plechy a svitky z nerezavějící oceli“). ZTV plechy a svitky z nerezavějící oceli se vyrábějí z plátů z nerezavějící oceli.
3
Dne 6. října 2020 přijala Evropská komise prováděcí nařízení (EU) 2020/1408, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností se vybírá prozatímní clo na dovoz některých za tepla válcovaných ocelových plechů a svitků pocházejících z Indonésie, Čínské lidové republiky a Tchaj-wanu (Úř. věst. 2020, L 325, s. 26, dále jen „původní nařízení“). Konečné antidumpingové clo uložené původním nařízením činilo 17,3 % pro všechny vyvážející výrobce v Indonésii.
4
Na základě podnětu podaného vedlejším účastníkem, Eurofer, Association européenne de l’acier, AISBL, přijala Komise dne 26. července 2022 prováděcí nařízení (EU) 2022/1310 o zahájení šetření možného obcházení antidumpingových opatření uložených prováděcím nařízením (EU) 2020/1408 na dovoz některých za tepla válcovaných ocelových plechů a svitků pocházejících z Indonésie dovozem některých za tepla válcovaných ocelových plechů a svitků zasílaných z Turecka, bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Turecka, a o zavedení celní evidence tohoto dovozu (Úř. věst. 2022, L 198, s. 8), zejména na základě čl. 13 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. 2016, L 176, s. 21, dále jen „základní nařízení“).
5
Na závěr tohoto šetření přijala Komise napadené nařízení. V tomto nařízení konstatovala, že podmínky stanovené v čl. 13 odst. 1 třetím pododstavci základního nařízení, které jsou vyžadovány pro konstatování obcházení platných antidumpingových opatření, byly splněny.
6
Pokud jde konkrétně o podmínku, že změna obchodních toků mezi třetí zemí a Evropskou unií musí být způsobena praktikami, zpracovatelskými postupy nebo pracemi, pro něž mimo uložení cla neexistuje dostatečné opodstatnění nebo hospodářský důvod, Komise poukázala na existenci dohody o poplatcích uzavřené mezi žalobkyní a společností Marcegaglia Specialties SpA, založenou podle italského práva. V rámci této dohody o poplatcích společnost Marcegaglia Specialties nakupovala pláty z nerezavějící oceli z Indonésie a dodávala je do Turecka, aby je žalobkyně mohla dále zpracovávat na ZTV plechy a svitky z nerezavějící oceli, a poté tyto ZTV plechy a svitky z nerezavějící oceli dovážela do Unie.
7
Komise měla za to, že tato dohoda o poplatcích představuje kompletaci, která spadá pod pojem „montáž“ podle čl. 13 odst. 2 základního nařízení. V této souvislosti v podstatě upřesnila, že pojem „montáž“ uvedený v tomto ustanovení výslovně zahrnuje „nejen operace, které spočívají v montáži součástí složeného výrobku, ale může zahrnovat i další zpracování, tj. konečnou úpravu výrobku“.
8
Komise rovněž poukázala na to, že pláty z nerezavějící oceli pocházející z Indonésie představují téměř 100 % celkové hodnoty součástí montovaného nebo kompletovaného výrobku, a dále že hodnota přidaná k dílům během montáže nebo kompletace byla v souladu s čl. 13 odst. 2 písm. b) základního nařízení nižší než 25 % celkových výrobních nákladů.
9
Vzhledem k tomu, že všechny podmínky stanovené v čl. 13 odst. 1 třetím pododstavci základního nařízení byly splněny, dospěla Komise k závěru, že antidumpingové clo uložené původním nařízením na dovoz ZTV plechů a svitků z nerezavějící oceli pocházejících z Indonésie bylo obcházeno dovozem některých ZTV plechů a svitků z nerezavějící oceli zasílaných žalobkyní z Turecka.
10
Vzhledem k tomu, že zjištění o praktikách obcházení týkající se žalobkyně byla reprezentativní ve vztahu k veškerému dovozu z Turecka, rozhodla se Komise rozšířit konečné antidumpingové clo ve výši 17,3 % platné pro „všechny ostatní společnosti“ v Indonésii, uložené původním nařízením, na dovoz některých ZTV plechů a svitků z nerezavějící oceli zasílaných z Turecka bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Turecka.
Návrhová žádání účastnic řízení
11
Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
–
zrušil napadené nařízení v rozsahu, v němž se jí týká;
–
uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
12
Komise, podporovaná vedlejším účastníkem, navrhuje, aby Tribunál:
–
žalobu zamítl,
–
uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
13
Na podporu žaloby vznáší žalobkyně dva žalobní důvody, z nichž první vychází z porušení čl. 13 odst. 1 a 2 základního nařízení a druhý z porušení čl. 13 odst. 1 a 4 téhož nařízení, zásady proporcionality a základních procesních práv, jakož i ze zneužití pravomoci.
14
V rámci prvního žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že výroba ZTV plechů a svitků z nerezavějící oceli v Turecku nepředstavuje „montáž“ ve smyslu čl. 13 odst. 1 čtvrtého pododstavce písm. d) a odst. 2 základního nařízení. Komise tedy neprokázala existenci „praktiky, zpracovatelského postupu nebo práce“ ve smyslu čl. 13 odst. 1 třetího pododstavce základního nařízení. Jedna z kumulativních podmínek vyžadovaných tímto ustanovením k tomu, aby bylo možné dospět k závěru o obcházení platných antidumpingových opatření, tudíž není splněna.
15
Komise, podporovaná vedlejším účastníkem, má za to, že měla správně za to, že zpracování plátů z nerezavějící oceli na ZTV plechy a svitky z nerezavějící oceli představuje kompletaci spadající pod pojem „montáž“ ve smyslu čl. 13 odst. 1 čtvrtého pododstavce písm. d) a odst. 2 základního nařízení.
16
V tomto ohledu podle čl. 13 odst. 1 základního nařízení mohou být antidumpingová cla uložená na základě tohoto nařízení rozšířena na dovoz obdobných výrobků, též mírně upravených, ze třetích zemí nebo na dovoz mírně upravených obdobných výrobků ze země, která je předmětem opatření, nebo částí těchto výrobků, jestliže dochází k obcházení platných opatření.
17
Podle čl. 13 odst. 1 základního nařízení je obcházení antidumpingových opatření prokázáno, jsou-li splněny čtyři podmínky. Zaprvé musí dojít ke změně obchodních toků mezi třetí zemí a Unií nebo mezi jednotlivými společnostmi v zemi, která je předmětem opatření a Unií. Tato změna musí být zadruhé způsobena praktikami, zpracovatelskými postupy nebo pracemi, pro něž mimo uložení vyrovnávacího cla neexistuje dostatečné opodstatnění nebo hospodářský důvod. Zatřetí musí existovat důkazy, které prokazují, že výrobnímu odvětví Unie vznikne újma nebo že jsou mařeny vyrovnávací účinky antidumpingového cla. Začtvrté musí existovat důkazy o dumpingu [rozsudek ze dne 21. června 2023, Hangzhou Dingsheng Industrial Group a další v. Komise, T‑748/21, EU:T:2023:346, bod 28 (nezveřejněný); obdobně viz rovněž rozsudek ze dne 26. ledna 2017, Maxcom v. Chin Haur Indonesia, C‑247/15 P, C‑253/15 P a C‑259/15 P, EU:C:2017:61, bod 55].
18
Pokud jde o druhou podmínku připomenutou v bodě 17 výše, z čl. 13 odst. 1 čtvrtého pododstavce písm. d) základního nařízení vyplývá, že praktiky, zpracovatelské procesy nebo práce, pro něž mimo uložení cla neexistuje dostatečné opodstatnění nebo hospodářský důvod, zahrnují mimo jiné „za podmínek uvedených [v čl. 13 odst. 2 základního nařízení] montáž součástí při montážní operaci v Unii nebo třetí zemi“.
19
V souladu s čl. 13 odst. 2 základního nařízení se montáž ve třetí zemi považuje za obcházení platných opatření, pokud splňuje podmínky vyjmenované v tomto ustanovení. Mezi tyto podmínky patří podmínka vyplývající z výkladu čl. 13 odst. 2 písm. a) tohoto nařízení ve spojení s čl. 13 odst. 2 písm. b) uvedeného nařízení, který vyžaduje, aby díly představující nejméně 60 % celkové hodnoty částí montovaného výrobku pocházely ze země, na niž se vztahují opatření (dále jen „podmínka 60 % prahové hodnoty“), a podmínka vyplývající z čl. 13 odst. 2 písm. b) in fine tohoto nařízení, podle kterého se v žádném případě nepovažuje za obcházení, pokud hodnota přidaná k dílům během montáže nebo kompletace činí více než 25 % celkových výrobních nákladů (dále jen „podmínka 25 % stropu“).
K relevantnosti prvního žalobního důvodu
20
Vedlejší účastník tvrdí, že první žalobní důvod je irelevantní, jelikož i kdyby zpracování plátů z nerezavějící oceli na ZTV plechy a svitky z nerezavějící oceli nemělo představovat montáž nebo kompletaci, představovalo by v každém případě praktiku, zpracovatelský postup nebo práci ve smyslu druhé podmínky stanovené v čl. 13 odst. 1 základního nařízení.
21
Jak nicméně Komise připustila v odpovědi na organizační procesní opatření Tribunálu, z prováděcího nařízení 2022/1310 a napadeného nařízení, zejména z bodů 4, 26 a 44 jeho odůvodnění, vyplývá, že šetření obcházení bylo zahájeno, provedeno a ukončeno z důvodu, že zpracování plátů z nerezavějící oceli na ZTV plechy a svitky z nerezavějící oceli provedené žalobkyní v Turecku představuje montáž nebo kompletaci ve smyslu čl. 13 odst. 2 základního nařízení. Z výše uvedených nařízení nevyplývá, že by Komise zamýšlela kvalifikovat tyto operace jinak než jako konkrétně montáž nebo kompletaci. Žalobkyně tedy uplatnila svá procesní práva v průběhu správního řízení pouze ve vztahu k této kvalifikaci.
22
Je tedy třeba konstatovat, že v případě, že by prvnímu žalobnímu důvodu bylo vyhověno, mohl by vést ke zrušení napadeného nařízení v rozsahu, v němž se týká žalobkyně. Argumentace vedlejšího účastníka vycházející z toho, že první žalobní důvod je irelevantní, musí být tudíž odmítnuta.
K opodstatněnosti prvního žalobního důvodu
23
Žalobkyně tvrdí, že k tomu, aby se jednalo o montáž ve smyslu čl. 13 odst. 1 čtvrtého pododstavce písm. d) a odst. 2 základního nařízení, je nezbytné, aby existovalo několik dílů a aby byly smontovány. V projednávané věci jsou přitom pláty z nerezavějící oceli zpracovány na ZTV plechy a svitky z nerezavějící oceli bez přidání dalších „dílů“ v rámci jediné fáze výroby.
24
Komise navíc nesprávně považovala zpracování plátů z nerezavějící oceli na ZTV plechy a svitky z nerezavějící oceli za kompletaci spadající pod pojem „montáž“ ve smyslu čl. 13 odst. 2 základního nařízení. V tomto ohledu má žalobkyně za to, že jelikož čl. 13 odst. 1 čtvrtý pododstavec písm. d) a odst. 2 základního nařízení zmiňuje pouze montáž a odkaz na montáž nebo kompletaci je uveden pouze v rámci podmínky 25 % stropu stanoveného v čl. 13 odst. 2 písm. b) tohoto nařízení, nelze konstatovat, že se výše uvedená ustanovení vztahují na kompletaci, která nezahrnuje žádnou montáž.
25
Žalobkyně dodává, že podmínka 25 % stropu používá výraz „díly“ v množném čísle, takže kompletace by v každém případě vyžadovala několik dílů. Pokud jde dále o podmínku 60 % prahové hodnoty, byla by zbavena veškerého smyslu, pokud by se vztahovala na kompletaci, při níž se používá pouze jeden „díl“, jako je zpracování plátů z nerezavějící oceli na ZTV plechy a svitky z nerezavějící oceli.
26
Podle žalobkyně její výklad článku 13 základního nařízení neohrožuje účinnost antidumpingových cel ani cíl zabránit jejich obcházení. Na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, by podle judikatury měl být široce vykládán obecný pojem „obcházení“, a nikoli pojem „montáž“.
27
Pokud jde o historii vzniku článku 13 základního nařízení, žalobkyně se domnívá, že pokud by si normotvůrce přál, aby pojem „montážní operace“ zahrnoval rovněž kompletaci, která nezahrnuje žádnou montáž, použil by výraz „montáž nebo kompletace“ rovněž v čl. 13 odst. 1 čtvrtém pododstavci písm. d) a odst. 2 základního nařízení.
28
Komise tvrdí, že pojem „montážní operace“ ve smyslu čl. 13 odst. 1 čtvrtého pododstavce písm. d) a odst. 2 základního nařízení zahrnuje dva odlišné scénáře, a sice jednak montáž v užším smyslu, spočívající ve výrobním postupu, při kterém se různé díly montují za účelem vytvoření konečného výrobku, a jednak kompletaci. Pojem „kompletace“ označuje všechny činnosti, které zahrnují další zpracování, tj. dokončení výrobku. Jinými slovy, tento pojem označuje operace zaměřené na přeměnu polotovaru nebo materiálu, tj. jediného vstupu, na konečný výrobek.
29
Podle Komise skutečnost, že čl. 13 odst. 1 čtvrtý pododstavec písm. d) základního nařízení uvádí, že praktiky, zpracovatelské procesy nebo práce vedoucí k obcházení zahrnují montáž součástí při montážní operaci „za podmínek uvedených [v čl. 13] odstavci 2“ základního nařízení, předpokládá hledání významu pojmu „montáž“ ve znění čl. 13 odst. 2 uvedeného nařízení. Toto ustanovení přitom konkrétně zmiňuje montáž nebo kompletaci v rámci podmínky 25 % stropu. Použití spojky „nebo“ naznačuje, že montážím a kompletacím je třeba přikládat samostatný význam.
30
Pojem „součásti“ by měl být chápán tak, že zahrnuje jak jednotlivé součásti použité při montáži, tak polotovary nebo jiné vstupy použité při „kompletaci“, ať už se jedná o jeden vstup, jako je tomu v projednávané věci, nebo o více vstupů.
31
Kromě toho Komise s odkazem zejména na rozsudek ze dne 12. září 2019, Komise v. Kolachi Raj Industrial (C‑709/17 P, EU:C:2019:717), tvrdí, že článek 13 základního nařízení musí být vykládán široce, aby byla zachována jeho účinnost. Její výklad článku 13 odst. 2 základního nařízení přitom umožňuje bojovat proti všem praktikám výroby produktů, zejména produktů ze železných a neželezných kovů (železo, ocel, hliník), z jediných vstupních polotovarů, které byly přesměrovány do třetích zemí, a zároveň zajistit proporcionalitu systému a právní jistotu podniků.
32
Pokud jde o historii vzniku článku 13 odst. 2 základního nařízení, ta prokazuje, že pojem „montáž“ měl vždy široký rozsah a ustanovení zamezující obcházení bylo koncipováno tak, aby bylo flexibilní a bylo vymezeno výlučně kvantitativními prahovými hodnotami týkajícími se podílu dílů dovezených ze země, na niž se vztahují opatření, a přidané hodnoty těchto dílů v důsledku dané operace.
33
Úvodem je třeba poznamenat, že běžný význam pojmu „montáž“ spočívá ve smontování několika dílů za účelem vytvoření předmětu. Účastníci řízení se ostatně na této definici shodují.
34
Je přitom nesporné, že výroba ZTV plechů a svitků z nerezavějící oceli se uskutečňuje v jediné fázi výroby spočívající v ohřevu a následném válcování za tepla jediného vstupu, a sice plátů z nerezavějící oceli. Jak tedy účastníci řízení potvrdili na jednání, proces zpracování plátů z nerezavějící oceli na ZTV plechy a svitky z nerezavějící oceli nepředstavuje montáž ve smyslu definice uvedené v bodě 33 výše.
35
Z bodů 87 a 88 odůvodnění napadeného nařízení však vyplývá, že Komise konkrétně kvalifikovala zpracování plátů z nerezavějící oceli na ZTV plechy a svitky z nerezavějící oceli jako kompletaci spadající pod pojem „montáž“ ve smyslu čl. 13 odst. 2 základního nařízení (viz bod 7 výše).
36
Je proto třeba ověřit, zda lze zpracování plátů z nerezavějící oceli na ZTV plechy a svitky z nerezavějící oceli považovat za kompletaci spadající pod pojem „montáž“ ve smyslu čl. 13 odst. 2 základního nařízení.
37
Účastníci řízení se tedy v podstatě neshodují v otázce, zda pojem „kompletace“, spadající pod pojem „montáž“, musí být chápán tak, že zahrnuje takové zpracování jediného vstupu na konečný výrobek, které nezahrnuje žádnou montáž, jako je zpracování plátů z nerezavějící oceli na ZTV plechy a svitky z nerezavějící oceli, jak tvrdí Komise, podporovaná vedlejším účastníkem, nebo tak, že zahrnuje pouze operace, které zahrnují určitou formu montáže několika dílů, jak tvrdí žalobkyně.
38
Je tedy nezbytné určit rozsah pojmu „kompletace“ uvedeného v čl. 13 odst. 2 písm. b) základního nařízení.
39
V tomto ohledu podle ustálené judikatury výklad ustanovení unijního práva vyžaduje, aby bylo zohledněno nejen jeho znění, ale i kontext, do něhož zapadá, jakož i cíle a účel, které sleduje akt, jehož je součástí. Historie vzniku ustanovení unijního práva může rovněž poskytnout informace relevantní pro jeho výklad (viz rozsudky ze dne 3. září 2024, Illumina a Grail v. Komise, C‑611/22 P a C‑625/22 P, EU:C:2024:677, bod 116 a citovaná judikatura, a ze dne 8. května 2025, Provincie Oost-Vlaanderen a Sogent, C‑236/24, EU:C:2025:321, bod 21 a citovaná judikatura).
K doslovnému a kontextuálnímu výkladu
40
Jak uvedla Komise v bodě 88 odůvodnění napadeného nařízení, je třeba nejprve konstatovat, že pojem „kompletace“ uvedený v čl. 13 odst. 2 písm. b) základního nařízení není v tomto nařízení definován.
41
Kromě toho je nutno konstatovat, podobně jako to učinila Komise, že v některých jazykových verzích článku 13 odst. 2 písm. b) základního nařízení existují rozdíly ve znění výrazu „kompletace“ v souvislosti s podmínkou 25 % stropu. Například v anglické (completion operation), italské (operazione di completamento), nizozemské (voltooiingswerkzaamheden), německé (Fertigstellung) a řecké (diadikasia symplírosis) verzi tohoto ustanovení se použité výrazy vztahují pouze k pojmu „kompletace“. Naproti tomu francouzská (opération d’achèvement de la fabrication) a slovinská (končne izdelave) verze uvedeného ustanovení blíže vymezují, že se jedná o kompletaci „výroby“. Portugalská (operação de fabrico), estonská (valmistamise) a finská (valmistuksessa) verze téhož ustanovení odkazují na pojem „výrobní operace“, a nikoli na myšlenku kompletace.
42
Podle ustálené judikatury přitom nemůže formulace použitá v jedné z jazykových verzí ustanovení unijního práva sloužit jako jediný základ pro výklad tohoto ustanovení ani jí nemůže být přiznána přednostní povaha vzhledem k jiným jazykovým verzím. Takový přístup by totiž byl neslučitelný s požadavkem jednotného použití unijního práva. V případě rozdílností mezi jazykovými verzemi musí být dotčené ustanovení vykládáno z hlediska celkové systematiky a účelu právní úpravy, jíž je součástí (viz rozsudek ze dne 4. září 2025, Hakamp, C‑203/24, EU:C:2025:662, bod 34 a citovaná judikatura).
43
V tomto ohledu, pokud jde o kontext, Tribunál již rozhodl, že na rozdíl od montáže nepatří kompletace mezi praktiky, zpracovatelské procesy nebo práce uvedené v čl. 13 odst. 1 čtvrtém pododstavci písm. a) až d) základního nařízení, které mohou představovat obcházení ve smyslu čl. 13 odst. 1 třetího pododstavce téhož nařízení. Odkaz na pojem „kompletace“ v části čl. 13 odst. 2 písm. b) základního nařízení, který blíže vymezuje podmínky, za nichž je montáž považována za obcházení platných opatření, nicméně umožňuje konstatovat, že kompletace spadá do působnosti článku 13 odst. 2 uvedeného nařízení. Za těchto podmínek lze kompletaci vykládat jako variaci montáže (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 4. prosince 2024, PGTEX Morocco v. Komise, T‑245/22, EU:T:2024:879, body 112 až 114, a ze dne 4. prosince 2024, PGTEX Morocco v. Komise, T‑246/22, EU:T:2024:880, body 133 až 135).
44
Kromě toho Tribunál rozhodl, že ačkoli pojmy „montáž“ a „kompletace“ jsou odlišné, což potvrzuje použití spojky „nebo“ mezi těmito dvěma pojmy v čl. 13 odst. 2 písm. b) základního nařízení, nebrání to tomu, aby pojem „kompletace“ mohl být považován za pojem, který lze zahrnout do pojmu „montáž“, a tudíž aby bylo připuštěno, že kompletace může být zahrnuta do montáže ve smyslu čl. 13 odst. 2 základního nařízení (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 4. prosince 2024, PGTEX Morocco v. Komise, T‑245/22, EU:T:2024:879, bod 116, a ze dne 4. prosince 2024, PGTEX Morocco v. Komise, T‑246/22, EU:T:2024:880, bod 137).
45
Vzhledem k tomu, že podle judikatury citované v bodech 43 a 44 výše je kompletace zahrnuta do montáže a tvoří její variaci, je nutno podobně jako žalobkyně konstatovat, že kompletace nemůže zahrnovat zpracování jediného vstupu na konečný výrobek, které nezahrnuje žádnou montáž, chápanou jako spojení několika dílů za účelem vytvoření předmětu. (viz bod 33 výše).
46
Navíc na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, nelze ze skutečnosti, že pojem „kompletace“ má jiný význam než „montáž“, vyvodit, že kompletace může zahrnovat zpracování jediného vstupu na konečný výrobek, které nezahrnuje žádnou montáž.
47
Jak totiž vyplývá z judikatury citované v bodech 43 a 44 výše, i když se pojem „kompletace“ liší od pojmu „montáž“, zůstává v ní zahrnut.
48
V této souvislosti je třeba konstatovat, že bez ohledu na tezi žalobkyně, podle které kompletace probíhá po montáži, podle judikatury existuje řada operací spadajících pod pojem „montáž“ (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 4. prosince 2024, PGTEX Morocco v. Komise, T‑245/22, EU:T:2024:879, bod 116, a ze dne 4. prosince 2024, PGTEX Morocco v. Komise, T‑246/22, EU:T:2024:880, bod 137 a citovaná judikatura).
49
V každém případě stačí poukázat na to, jak vyplývá z judikatury citované v bodech 43 a 44 výše, že kompletace nemůže mít rozsah přesahující rozsah kategorie, do které patří, a sice montáže.
50
Zaprvé závěr, že kompletace představuje variaci montáže, a nemůže tedy zahrnovat zpracování jediného vstupu, které nezahrnuje montáž, je potvrzen bodem 20 odůvodnění základního nařízení, v němž se odkazuje na „jednoduchou montáž v Unii nebo ve třetí zemi“ jako na příklad praktiky, která umožňuje obcházení antidumpingových opatření, jimž mají unijní právní předpisy zabránit, aniž by se zmiňoval pojem „kompletace“.
51
Zadruhé závěr uvedený v bodě 50 výše je rovněž podpořen použitím výrazu „díly“ v souvislosti s podmínkou 60 % prahové hodnoty a podmínkou 25 % stropu.
52
Jak totiž vyplývá z bodu 19 výše, podle těchto podmínek musí pro prokázání, že montáž obchází platná antidumpingová opatření, zaprvé „díly“ pocházející ze země, na kterou se opatření vztahují, představovat 60 % nebo více celkové hodnoty „částí montovaného výrobku“ a zadruhé hodnota přidaná „[k dílům]“ během montáže nebo kompletace musí být v podstatě nižší než 25 % celkových výrobních nákladů.
53
Jak přitom správně tvrdí žalobkyně, použití výrazu „části“ v množném čísle v čl. 13 odst. 2 písm. b) základního nařízení, ve spojení s výrazem „montovaný výrobek“ v jednotném čísle, podporuje výklad, podle kterého toto ustanovení odkazuje na montáž nebo kompletaci, v jejichž rámci je smontováno několik dílů za účelem vytvoření jediného předmětu.
54
Proto je třeba odmítnout argument Komise, že výraz „díly“ může označovat více vstupů, ale také, jako je tomu v projednávané věci, jediný vstup.
55
I když je pravda, jak uvádí Komise, že použití výrazu „části“ v množném čísle v čl. 13 odst. 2 písm. b) základního nařízení nutně neznamená, že je třeba jej vykládat tak, že označuje díly různého typu, nic to nemění na tom, že předpokládá existenci několika dílů bez ohledu na to, zda jsou stejné povahy či nikoli.
56
Mimoto použití výrazu „[díly]“ v rámci podmínky 25 % stropu rovněž znamená, že v průběhu kompletace je přidáno více dílů.
57
Zatřetí závěr uvedený v bodě 50 výše je podpořen analýzou podmínky 60 % prahové hodnoty, která vyžaduje ověření, zda 60 % nebo více celkové hodnoty částí montovaného výrobku pochází ze země, na kterou se vztahují opatření.
58
Jak totiž správně tvrdí žalobkyně, tato podmínka ztrácí svůj užitečný účinek v případě zpracování jediného vstupu, jelikož prahová hodnota 60 % je nutně buď splněna v případě zpracování jediného vstupu ze země, na kterou se vztahují opatření, nebo není splněna v případě zpracování jediného vstupu, který nepochází ze země, na kterou se vztahují opatření. V tomto případě má chybějící montáž několika dílů za následek, že výpočet podílu dílů pocházejících ze země, na kterou se vztahují opatření, na celkové hodnotě dílů dotyčného výrobku není nutný.
59
V tomto ohledu je třeba připomenout, že pokud lze ustanovení unijního práva vykládat několika způsoby, je třeba upřednostnit takový výklad, který zachovává jeho užitečný účinek (viz rozsudky ze dne 1. srpna 2025, Tradeinn Retail Services, C‑76/24, EU:C:2025:593, bod 43 a citovaná judikatura, a ze dne 25. června 2025, RWE Supply & Trading v. ACER, T‑95/23, EU:T:2025:632, bod 38 a citovaná judikatura).
60
Navíc argument Komise, podle kterého by podmínka 60 % prahové hodnoty mohla být posuzována na úrovni celkové produkce podniku s přihlédnutím ke všem vstupům použitým při výrobě produktu během období šetření týkajícího se obcházení, je vyvrácen použitím výrazu „celková hodnota částí montovaného výrobku“ v čl. 13 odst. 2 písm. b) základního nařízení. Tyto výrazy totiž znamenají, že se vypočítává podíl dílů pocházejících ze země, na kterou se vztahují opatření, na celkové hodnotě dílů použitých k výrobě každého jednotlivého výrobku.
61
Konečně je třeba podotknout, že argument Komise v odpovědi na organizační procesní opatření Tribunálu, podle kterého rozsudky ze dne 4. prosince 2024, PGTEX Morocco v. Komise (T‑245/22, EU:T:2024:879), a ze dne 4. prosince 2024, PGTEX Morocco v. Komise (T‑246/22, EU:T:2024:880), potvrzují, že zpracování vstupů spadá pod pojem „kompletace“, nemůže obstát. Stačí totiž konstatovat, že v těchto rozsudcích se Tribunál nevyjádřil k otázce, zda tento pojem může označovat zpracování jediného vstupu, které nezahrnuje žádnou montáž. I když Tribunál v těchto rozsudcích dospěl k závěru, že Komise mohla zkoumat zpracovatelský postup šití a pletení pramenců skleněných vláken dotčený ve věcech, v nichž byly vydány výše uvedené rozsudky, z hlediska pojmu „kompletace“, stačí konstatovat, jak Komise připustila na jednání, že zpracovatelský postup šití a pletení zahrnuje montování několika pramenců skleněných vláken. Vzhledem k tomu, že tento zpracovatelský postup zahrnuje určitou formu montáže, nelze z těchto rozsudků vyvodit žádný závěr ohledně otázky, zda zpracování jediného vstupu, které nezahrnuje žádnou montáž, jako je tomu v projednávané věci, lze považovat za kompletaci spadající pod pojem „montáž“.
62
Z výše uvedeného vyplývá, že teze Komise, podle které kompletace spadající pod pojem „montáž“ může označovat zpracování jediného vstupu, které nezahrnuje žádnou montáž, není podpořena doslovným a kontextuálním výkladem článku 13 odst. 2 základního nařízení.
63
Teze Komise není podpořena ani analýzou účelu, který sleduje základní nařízení.
K teleologickému výkladu
64
Podle judikatury je jediným cílem nařízení o rozšíření antidumpingového cla zajistit jeho účinnost a zabránit jeho obcházení (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 12. září 2019, Komise v. Kolachi Raj Industrial, C‑709/17 P, EU:C:2019:717, bod 96; ze dne 4. prosince 2024, PGTEX Morocco v. Komise, T‑245/22, EU:T:2024:879, bod 46, a ze dne 4. prosince 2024, PGTEX Morocco v. Komise, T‑246/22, EU:T:2024:880, bod 42).
65
V této souvislosti je třeba poznamenat, že globalizace mezinárodního obchodu poskytuje podnikům možnost přemístit výrobu zboží do různých zemí. Je proto důležité, aby Unie měla k dispozici nástroje na ochranu obchodu, které jsou schopny účinně reagovat na výzvy spojené s takovým obchodním prostředím tím, že zajistí účinnou ochranu výrobního odvětví Unie před dumpingovým dovozem výrobků. Mezi těmito nástroji hrají pravidla proti obcházení zásadní úlohu při zajišťování účinnosti antidumpingových opatření přijatých Unií (stanovisko generálního advokáta G. Pitruzzelly ve věci Komise v. Kolachi Raj Industrial, C‑709/17 P, EU:C:2019:303, bod 1).
66
Potřeba zajistit účinnost platných antidumpingových opatření však nemůže odůvodňovat extenzivní výklad pojmu „kompletace“, který spadá pod pojem „montáž“ uvedený v čl. 13 odst. 2 písm. b) základního nařízení, podle kterého kompletace může označovat zpracování jediného vstupu, které nezahrnuje žádnou montáž.
67
I kdyby se totiž ukázalo, že ustanovení o obcházení jsou nedostatečná pro kontrolu některých operací, které mohou mít významný dopad na účinnost antidumpingových opatření, je třeba uvést, že jasné znění článku 13 odst. 1 čtvrtého pododstavce písm. d) a odst. 2 základního nařízení, které se týká montážních operací, jimiž se rozumí spojení několika dílů za účelem vytvoření předmětu (viz bod 33 výše), nemůže být v zásadě zpochybněno teleologickým výkladem pojmu „kompletace“, který spadá pod pojem „montáž“, který by rozšířil působnost tohoto nařízení, o čemž může rozhodnout jen unijní normotvůrce (obdobně viz rozsudek ze dne 1. října 2020, Entoma, C‑526/19, EU:C:2020:769, bod 42; v tomto smyslu a obdobně viz rovněž rozsudek ze dne 3. září 2024, Illumina a Grail v. Komise, C‑611/22 P a C‑625/22 P, EU:C:2024:677, bod 216). Takový teleologický výklad nemůže jít contra legem (obdobně viz rozsudek ze dne 1. října 2020, Entoma, C‑526/19, EU:C:2020:769, bod 43).
68
V každém případě je třeba poznamenat, že čl. 13 odst. 1 základního nařízení obsahuje seznam praktik, zpracovatelských postupů nebo prací, které mohou představovat obcházení, včetně montážních operací. Tyto různé druhy praktik obcházení jsou však uvedeny pouze jako příklady, jak ilustruje výraz „mimo jiné“ [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 19. dubna 2018, Asia Leader International (Cambodia) v. Komise, T‑462/15, EU:T:2018:196, body 56 a 57, a ze dne 4. prosince 2024, PGTEX Morocco v. Komise, T‑246/22, EU:T:2024:880, bod 109].
69
Kromě toho je třeba připomenout, že definice „obcházení“ je v čl. 13 odst. 1 základního nařízení formulována velmi obecně, což ponechává unijním orgánům široký rozhodovací prostor (rozsudky ze dne 4. září 2014, Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:2154, bod 48, a ze dne 21. června 2023, Hangzhou Dingsheng Industrial Group a další v. Komise, T‑748/21, EU:T:2023:346, bod 44).
70
Jak správně tvrdí žalobkyně, Komise tedy může na základě svého širokého rozhodovacího prostoru zkoumat, do jaké míry může zpracování ve třetí zemi jediného vstupu pocházejícího ze země, na kterou se vztahují platná antidumpingová opatření, za účelem vytvoření výrobku totožného nebo podobného výrobku, na který se uvedená opatření vztahují, představovat obcházení, i když taková praktika neodpovídá kompletaci spadající pod pojem „montáž“, pokud jsou splněny ostatní podmínky stanovené v čl. 13 odst. 1 třetím pododstavci základního nařízení.
71
Komise tedy nemůže důvodně tvrdit, že odmítnutí jejího výkladu pojmu „kompletace“ by vážně narušilo schopnost Unie účinně bojovat proti obcházení.
72
Teze Komise, podle které kompletace spadající pod pojem „montáž“ může označovat zpracování jediného vstupu, které nezahrnuje žádnou montáž, tudíž není podpořena teleologickým výkladem článku 13 odst. 2 základního nařízení.
73
Teze Komise není podpořena ani analýzou historie vzniku tohoto ustanovení.
K historickému výkladu
74
Je třeba poznamenat, že za účelem boje proti praxi spočívající v nahrazování vývozu konečných výrobků vývozem součástek, které jsou poté sestavovány v „montovnách“ na území členských států, vložilo nařízení Rady (EHS) č. 1761/87 ze dne 22. června 1987, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2176/84 o ochraně před dumpingovými nebo subvencovanými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského hospodářského společenství (neoficiální překlad) (Úř. věst. 1987, L 167, s. 9), do článku 13 nařízení Rady (EHS) č. 2176/84 ze dne 23. července 1984 o ochraně před dumpingovými nebo subvencovanými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského hospodářského společenství (neoficiální překlad) (Úř. věst. 1984, L 201, s. 1), odstavec 10, který stanovil, že za určitých podmínek mohou být konečným antidumpingovým clem zatíženy výrobky, které byly uvedeny na unijní trh poté, co byly smontovány nebo vyrobeny v Unii (stanovisko generálního advokáta Y. Bota ve věci Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:261, bod 9).
75
Konkrétně nařízení č. 1761/87 stanovilo možnost uložit konečné antidumpingové clo na výrobky dovážené do Unie poté, co byly smontovány nebo vyrobeny podnikem spojeným nebo přidruženým k jednomu z výrobců, jejichž vývoz obdobných výrobků podléhal konečnému antidumpingovému clu, zejména za předpokladu, že „hodnota dílů nebo materiálů použitých při montáži nebo výrobě přesahuje alespoň o 50 % hodnotu všech ostatních použitých dílů nebo materiálů“.
76
Následně byla otázka obcházení antidumpingových opatření projednána v rámci jednání předcházejících uzavření Všeobecné dohody o clech a obchodu z roku 1994 (Úř. věst. 1994, L 336, s. 11, dále jen „GATT z roku 1994“) a Dohody o provádění článku VI GATT 1994 (Úř. věst. 1994, L 336, s. 103; Zvl. vyd. 11/21, s. 80), která je přílohou Dohody o zřízení Světové obchodní organizace (WTO), schválené rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání (1986-1994) (Úř. věst. 1994, L 336, s. 1; Zvl. vyd. 11/21, s. 80). Konkrétně návrh závěrečného aktu Výboru pro obchodní jednání GATT ze dne 20. prosince 1991, který převzal výsledky Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání (MTN.TNC/W/FA) (dále jen „Dunkelův návrh“), obsahoval ustanovení, které umožňovalo státům zahrnout do působnosti stávajícího antidumpingového opatření týkajícího se dováženého výrobku díly nebo součásti určené k montáži nebo konečné úpravě v dovážející zemi, pokud byly splněny určité podmínky. Jelikož však nebylo možné dosáhnout dohody na úrovni WTO ohledně otázky obcházení, GATT z roku 1994 nakonec neobsahuje žádné ustanovení k této otázce (v tomto smyslu viz stanovisko generálního advokáta Y. Bota ve věci Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:261, bod 10, a stanovisko generálního advokáta G. Pitruzzelly ve věci Komise v. Kolachi Raj Industrial, C‑709/17 P, EU:C:2019:303, bod 37).
77
Za těchto okolností se Unie nařízením Rady (ES) č. 3283/94 ze dne 22. prosince 1994 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (neoficiální překlad) (Úř. věst. 1994, L 349, s. 1), rozhodla jednostranně přijmout nová opatření, která se od předchozích opatření lišila tím, že se vztahovala na jiné formy obcházení než obcházení spočívající v montáži, a dále tím, že pokud jde o montáže, týkala se montážních úkonů prováděných jak ve třetích zemích, tak úkonů prováděných v členských státech (v tomto smyslu viz stanovisko generálního advokáta Y. Bota ve věci Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:261, bod 11).
78
Článek 13 odst. 1 nařízení č. 3283/94 obsahoval obecnou definici obcházení a čl. 13 odst. 2 uvedeného nařízení se zabýval konkrétně montáží. Tento posledně uvedený odstavec stanovil, že „montáž ve Společenství nebo ve třetí zemi se považuje za přispívající k obcházení platných opatření, pokud: […] ii) hodnota dílů činí nejméně 60 % celkové hodnoty částí montovaného výrobku, ledaže hodnota přidaná k dílům během montáže nebo kompletace činí více než 25 % celkových výrobních nákladů“.
79
Obsah článku 13 nařízení č. 3283/94 byl poté bez podstatných změn převzat do později přijatých nařízení, včetně základního nařízení.
80
Je přitom nutno podotknout, že na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, z historie vzniku článku 13 základního nařízení nevyplývá, že kompletace, která je v současnosti uvedena v čl. 13 odst. 2 písm. b) základního nařízení a spadá pod pojem „montáž“, může označovat zpracování jediného vstupu na konečný výrobek, které nezahrnuje žádnou montáž.
81
Je zajisté pravda, jak vyplývá z bodu 75 výše, že ačkoli bylo původní ustanovení o obcházení zavedeno za účelem boje proti praxi spočívající v nahrazování vývozu konečných výrobků vývozem součástek, které jsou poté sestavovány v „montovnách“ na území členského státu, výrazy „montáž nebo kompletace“ a „díly nebo materiály“ byly použity v článku 13 nařízení č. 2176/84 ve znění nařízení č. 1761/87. Jak tvrdí Komise, tyto výrazy mají podle všeho širší rozsah než výrazy „montáž“ a „díly“, které jsou nyní uvedeny v článku 13 základního nařízení.
82
Je však nutno konstatovat, podobně jako to učinila žalobkyně, že původní znění ustanovení o obcházení se změnilo při přijetí nařízení č. 3283/94. V článku 13 odst. 2 nařízení č. 3283/94, který stanoví podmínky umožňující konstatovat, že montáž provedená v Unii nebo ve třetí zemi obchází platná antidumpingová opatření, totiž normotvůrce upustil od výrazů „kompletace“ a „materiály“. S výjimkou podmínky 25 % stropu se tak normotvůrce omezil na označení formy obcházení, na kterou se toto ustanovení vztahuje, jako montáž „dílů“.
83
Pokud jde konkrétně o podmínku 25 % stropu zavedenou nařízením č. 3283/94, která zmiňuje výrazy „montáž nebo kompletace“, je třeba konstatovat, jak vyplývá z legislativního návrhu Komise COM(94) 414 final, který byl základem nařízení č. 3283/94, že „[u]stanovení týkající se montáže v dovážející zemi nebo ve třetí zemi vycházejí v nejvyšší možné míře z ustanovení týkajících se dovážející země obsažených v ‚Dunkelově návrhu‘ “ (viz bod 76 výše).
84
Podle článku 12 Dunkelova návrhu „mohly orgány zahrnout do působnosti stávajícího konečného antidumpingového cla uvaleného na dovážené zboží díly nebo součásti určené k montáži nebo konečné úpravě v dovážející zemi“, pokud bylo splněno několik podmínek. Konkrétně podle jedné z těchto podmínek uvedených v čl. 12.1 písm. v) Dunkelova návrhu „díly a součásti v žádném případě nespadají do působnosti konečných opatření, pokud hodnota přidaná montáží nebo konečnou úpravou přesahuje 25 % výrobních nákladů obdobného výrobku montovaného nebo dokončeného na území dovážející země“.
85
Zavedení podmínky 25 % stropu v čl. 13 odst. 2 nařízení č. 3283/94, který obsahuje výrazy „montáž nebo kompletace“, lze považovat za inspirovanou výrazy „montáž nebo konečná úprava“ uvedenými v čl. 12.1 písm. v) Dunkelova návrhu.
86
Je však nutno konstatovat, že výrazy „montáž nebo konečná úprava“ byly v článku 12 Dunkelova návrhu používány systematicky společně. Tyto výrazy tedy obecně označovaly formu obcházení, proti které se Dunkelův návrh snažil bojovat.
87
Naproti tomu čl. 13 odst. 2 nařízení č. 3283/94 se netýkal montáže nebo kompletace, ale pouze montáže. Výraz „montáž nebo kompletace“ uváděla pouze podmínka 25 % stropu.
88
Ve stejném duchu je třeba poznamenat, že článek 12.1 Dunkelova návrhu stanovil možnost rozšířit platná antidumpingová cla na „díly nebo součásti“ výrobku, který byl smontován nebo dokončen z těchto dílů nebo součástí v dovážející zemi. V článku 13 odst. 2 nařízení č. 3283/94 byl přitom uveden pouze výraz „díly“.
89
Nic tedy nenasvědčuje tomu, že by unijní normotvůrce, který se inspiroval Dunkelovým návrhem a zavedl do základního nařízení podmínku 25 % stropu, zamýšlel přiznat pojmu „kompletace“ odlišný a širší rozsah než pojmu „montáž“.
90
Kromě toho ostatní argumenty Komise týkající se historického výkladu čl. 13 odst. 2 základního nařízení nemohou obstát.
91
Zaprvé se Komise nemůže opírat o skutečnost, že nařízení č. 3283/94 rozšířilo působnost ustanovení zamezujícího obcházení, aby mohla konstatovat, že pojem „montáž“ má rovněž široký rozsah. Je totiž sice pravda, že tímto nařízením se normotvůrce rozhodl rozšířit působnost ustanovení zamezujícího obcházení tak, aby se vztahovalo na jiné formy obcházení než obcházení spočívající v montáži, a pokud jde konkrétně o montážní úkony, aby se vztahovalo jak na úkony prováděné ve třetích zemích, tak na úkony prováděné v členském státě. Jak nicméně tvrdí žalobkyně, neznamená to, že definice montáže byla rovněž rozšířena. Naopak v době přijetí nařízení č. 3283/94 byl rozsah tohoto pojmu omezen na „montáž“„dílů“, jak vyplývá z bodu 82 výše.
92
Zadruhé se Komise nemůže opírat o skutečnost, že ustanovení zamezující obcházení již od počátku stanovilo kvantitativní prahovou hodnotu jako podmínku pro konstatování, že montáž obchází platná antidumpingová opatření, a tato prahová hodnota byla rozhodujícím prvkem tohoto ustanovení.
93
Ustanovení zamezující obcházení zajisté vždy stanovilo kvantitativní prahovou hodnotu týkající se podílu dílů pocházejících ze země, na niž se vztahují antidumpingová opatření (viz bod 75 výše) a čl. 13 odst. 2 základního nařízení stále obsahuje podmínky 60 % prahové hodnoty a 25 % stropu.
94
Je však třeba rozlišovat mezi fází, jejímž cílem je kvalifikovat danou operaci jako montáž nebo kompletaci, a následnou fází, jejímž cílem je ověřit, zda tato montáž obchází platná antidumpingová opatření. Na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, nelze konstatovat, že dodržení podmínek 60 % prahové hodnoty a 25 % stropu určuje kvalifikaci dané operace jako montáže nebo kompletace.
95
Z historie vzniku článku 13 odst. 2 základního nařízení tudíž nevyplývá, že unijní normotvůrce zamýšlel přiznat pojmu „kompletace“ nebo pojmu „montáž“ široký rozsah tak, aby zahrnoval zpracování jediného vstupu, které nezahrnuje žádnou montáž. Teze Komise tedy není podpořena historickým výkladem článku 13 odst. 2 základního nařízení.
Závěry
96
S ohledem na výše uvedené skutečnosti, aniž by bylo třeba se vyjadřovat k relevanci celního práva, na které se odvolává žalobkyně jako na kontext pro účely výkladu pojmu „kompletace“, je třeba dospět k závěru, že teze Komise, podle které „kompletace“ spadající pod pojem „montáž“ může označovat zpracování jediného vstupu na konečný výrobek, které nezahrnuje žádnou montáž, není podpořena doslovným, kontextuálním, teleologickým a historickým výkladem článku 13 odst. 2 základního nařízení.
97
Komise tedy v napadeném nařízení neprávem konstatovala, že zpracování plátů z nerezavějící oceli na ZTV plechy a svitky z nerezavějící oceli, které odpovídá zpracování jediného vstupu na konečný výrobek, jež nezahrnuje žádnou montáž (viz bod 33 výše), představuje kompletaci spadající pod pojem „montáž“ ve smyslu čl. 13 odst. 2 základního nařízení.
98
Komise proto neprávem učinila závěr, že druhá podmínka požadovaná pro konstatování obcházení platných antidumpingových opatření, uvedená v bodě 17 výše, byla splněna.
99
Je tedy třeba vyhovět prvnímu žalobnímu důvodu, a proto žalobě v plném rozsahu, aniž je třeba zkoumat druhý žalobní důvod.
100
Napadené nařízení je tudíž třeba zrušit v rozsahu, v němž se týká žalobkyně.
K nákladům řízení
101
Podle čl. 134 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
102
Vzhledem k tomu, že žalobkyně požadovala náhradu nákladů řízení a Komise neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.
103
Podle čl. 138 odst. 3 jednacího řádu ponese vedlejší účastník vlastní náklady řízení.
Z těchto důvodů
LE TRIBUNAL (osmý senát zasedající v kolegiu o pěti soudcích)
rozhodl takto:
1)
Prováděcí nařízení Komise (EU) 2023/825 ze dne 17. dubna 2023, kterým se antidumpingové clo uložené prováděcím nařízením (EU) 2020/1408 na dovoz některých za tepla válcovaných ocelových plechů a svitků pocházejících z Indonésie rozšiřuje na dovoz některých za tepla válcovaných ocelových plechů a svitků zasílaných z Turecka, bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Turecka, se zrušuje v rozsahu, v němž se týká společnosti Çolakoğlu Metalurji AŞ.
2)
Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené společností Çolakoğlu Metalurji.
3)
Eurofer, Association européenne de l’acier, AISBL, ponese vlastní náklady řízení.
De Baere
Petrlík
Kecsmár
Kingston
Cassagnabère
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 4. března 2026.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.