62007CC0505
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
JULIANE KOKOTT
přednesené dne 12. února 2009 (
1
)
Věc C-505/07
Compañía Española de Comercialización de Aceite SA
„Řízení o předběžné otázce — Společná organizace trhu s oleji a tuky — Nařízení č. 136/66/EHS — Článek 12a — Skladování olivového oleje bez financování Společenství — Pravomoci vnitrostátních orgánů v oblasti hospodářské soutěže“
I – Úvod
1.
Kam až sahají pravomoci vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž v oblasti zemědělství? Tato otázka stojí v projednávaném případě ve středu zájmu a nabídne Soudnímu dvoru příležitost upřesnit svoji judikaturu v rozsudku Milk Marque (
2
).
2.
Společnému podniku Compañía Española de Comercialización de Aceite SA (dále jen „Cecasa“), který reprezentuje velkou část produkce olivového oleje Španělska, bylo španělským orgánem pro hospodářskou soutěž zakázáno, aby cíleně prostřednictvím intervenčních nákupů a prodejů zasahoval do fungování trhu za účelem ovlivnění tržní ceny olivového oleje. Tento zákaz se opíral o obecné předpisy španělského práva hospodářské soutěže. Je ovšem sporné, zda použití právě tohoto práva hospodářské soutěže není prostřednictvím určitých zvláštních předpisů platných v oblasti zemědělství vyloučeno nebo přinejmenším zda se uvedené předpisy nepřekrývají.
3.
Španělský Tribunal Supremo, který se tímto právním sporem zabývá, předložil Soudnímu dvoru celkem pět předběžných otázek, kterými má být vyjasněno, zda zemědělské právo v takovém případě, jako je projednávaný případ, vede k tomu, že obecné zásady práva hospodářské soutěže musí zůstat nepoužity.
II – Právní rámec
A – Právo Společenství
4.
Právní rámec Společenství v tomto případě určují jednak normy o použitelnosti pravidel hospodářské soutěže v oblasti zemědělství a dále některé předpisy společné zemědělské politiky, které jsou relevantní ve vztahu k odvětví olivového oleje.
1. Použitelnost pravidel hospodářské soutěže v oblasti zemědělství
5.
Pro vztah mezi pravidly hospodářské soutěže podle Smlouvy o ES a společnou zemědělskou politikou má zásadní význam čl. 32 odst. 2 ES a čl. 36 odst. 1 ES (dříve čl. 38 odst. 2 a článek 42 Smlouvy o EHS). V čl. 32 odst. 2 ES je uvedeno:
„Pravidla stanovená pro vytváření společného trhu se vztahují i na zemědělské produkty, nestanoví-li články 33 až 38 jinak.“
6.
V čl. 36 prvním pododstavci ES se dále uvádí:
„Ustanovení kapitoly týkající se pravidel hospodářské soutěže se vztahují na zemědělskou produkci a obchod zemědělskými produkty pouze v rozsahu, který podle čl. 37 odst. 2 a 3 a způsobem v něm stanoveným vymezí Rada se zřetelem k cílům uvedeným v článku 33.“
7.
Na základě posledně uvedeného ustanovení vydala Rada nařízení č. 26 (
3
), jehož první bod odůvodnění obsahuje následující podstatný výrok:
„[…] podle článku [36] Smlouvy je jednou ze záležitostí, o které se rozhoduje v rámci společné zemědělské politiky, to, zda se mají pravidla hospodářské soutěže stanovená Smlouvou vztahovat na produkci zemědělských produktů a obchod s nimi […]“
8.
V článku 1 nařízení č. 26 je stanoveno následující:
„Od vstupu tohoto nařízení v platnost se články [81] až [86] Smlouvy a ustanovení přijatá k jejich provádění s výhradou článku 2 vztahují na všechny dohody, rozhodnutí a jednání uvedené v čl. [81] odst. 1 a článku [82] Smlouvy, které se vztahují na produkci produktů uvedených v příloze [I] Smlouvy nebo na obchod s nimi.“
K zemědělským produktům uvedeným v příloze I Smlouvy o ES (dříve příloha II Smlouvy o EHS) patří olivový olej (
4
).
9.
Článek 2 nařízení č. 26 doplňuje jeho článek 1 následovně:
„(1)   Čl. [81] odst. 1 Smlouvy se nevztahuje na dohody, rozhodnutí a jednání uvedené v předchozím článku, které tvoří nedílnou část vnitrostátní organizace trhu nebo jsou nezbytné pro dosažení cílů stanovených v článku [33] Smlouvy. Zejména se nevztahuje na dohody, rozhodnutí a jednání zemědělců, zemědělských sdružení a svazů těchto sdružení náležejících jednomu členskému státu, které se zabývají produkcí nebo prodejem zemědělských produktů nebo využíváním společných zařízení ke skladování, opracování nebo zpracování zemědělských produktů, a v rámci kterých neexistuje povinnost účtovat stejné ceny, pokud Komise neshledá, že je tímto bráněno soutěži [nebo] že jsou ohroženy cíle uvedené v článku [33] Smlouvy.
(2)   Po konzultaci členských států a slyšení dotyčných podniků nebo sdružení podniků[, jakož i] fyzických nebo právnických osob, [jejichž slyšení] považuje za vhodné, má Komise výlučnou pravomoc podléhající přezkoumání Soudního dvora stanovit rozhodnutím, které bude zveřejněno, které dohody, rozhodnutí a jednání splňují podmínky uvedené v odstavci 1.
(3)   Komise provede toto stanovení buď z vlastního podnětu nebo na žádost dotyčného orgánu členského státu nebo zúčastněného podniku nebo sdružení podniků.
[…]“
10.
Nařízení č. 26 bylo s účinností ke dni 24. srpna 2006 zrušeno a nahrazeno nejprve obsahově stejným nařízením č. 1184/2006 (
5
). S účinností od byl konečně vyňat z věcné působnosti nařízení č. 1184/2006 mimo jiné olivový olej; pro olivový olej nyní platí právní úprava uvedená v článcích 175 a 176 ve spojení s čl. 1 odst. 1 písm. g) nařízení č. 1234/2007 (
6
), která obsahově opět odpovídá úpravám, které jí předcházely. Právní akt španělských orgánů napadený ve sporu v původním řízení byl ovšem vydán v době před všemi těmito právními změnami, a z toho důvodu je pro účely projednávaného případu i nadále rozhodné nařízení č. 26.
2. Zemědělské předpisy pro odvětví olivového oleje
a) Společná organizace trhu s oleji a tuky
11.
Nařízení č. 136/66 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky (
7
), ve svém znění platném ode dne 1. listopadu 1998 (
8
), obsahovalo následující článek 12a:
„Je-li trh v některých oblastech Společenství vážně narušen, může být […] přijato rozhodnutí s cílem regulace trhu, opravňující hospodářské subjekty, které nabízejí dostatečné záruky a které jsou schválené členskými státy, k uzavírání smluv na skladování olivového oleje, který prodávají. Mezi danými hospodářskými subjekty mají přednost seskupení producentů a jejich sdružení, uznaná ve smyslu nařízení (ES) č. 952/97 […].
Opatření podle prvního odstavce je možné provést mimo jiné v případě, že průměrná cena na trhu za určité reprezentativní období je nižší než 95 % intervenční ceny používané v hospodářském roce 1997/98.
Výše podpory udělované na [provádění] smluv a prováděcí pravidla k tomuto článku, a zejména množství, jakosti a doba skladování příslušných olejů se stanoví postupem podle článku 38 tak, aby byl trh významně ovlivněn. Podporu je možno poskytovat prostřednictvím nabídkových řízení.“
12.
K tomuto ustanovení se ve dvanáctém bodě odůvodnění nařízení č. 1638/98 nachází toto vysvětlení:
„[…] v zájmu dosažení cíle řízení nabídky olivového oleje při vážném narušení trhu je nezbytný režim podpory smluv o soukromém skladování, přičemž se dává přednost smlouvám seskupení producentů a jejich sdružení uznaných podle [nařízení č. 952/97]“.
13.
Pro doplnění je krom toho nutno poukázat na jedenáctý bod odůvodnění nařízení č. 1638/98:
„[…] režim veřejného výkupu představuje podporu produkce, která může ohrozit stabilitu trhu; […] výkup je proto třeba zastavit a odkazy na intervenční cenu je nutno zrušit nebo nahradit“.
14.
Mezitím bylo nařízení č. 133/66 zrušeno a nahrazeno, a to nejprve – s účinností pro hospodářský rok 2005/2006 – nařízením č. 865/2004 (
9
) o společné organizaci trhu s olivovým olejem a stolními olivami, a poté – s účinností od 1. července 2008 – nařízením č. 1234/2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů (
10
). Posledně uvedené nařízení obsahuje ve svých článcích 31 a 33 rovněž právní úpravu týkající se nepovinné podpory soukromého skladování olivového oleje. Vzhledem k tomu, že právní akt španělských orgánů, který byl napaden ve sporu v původním řízení, byl ale vydán před těmito změnami, měl by být pro účely projednávaného případu i nadále brán zřetel na nařízení č. 133/66.
b) Právní předpisy o seskupeních producentů
15.
Nařízení Rady (ES) č. 952/97 ze dne 20. května 1997 o seskupeních producentů a jejich sdruženích (citace z tohoto nařízení použité v textu tohoto rozsudku jsou neoficiálním překladem) (
11
), které bylo s účinností ode dne bez náhrady zrušeno (
12
), mělo za cíl, jak vyplývá z jeho článku 1, podporu vytváření seskupení producentů a jejich sdružení v některých regionech Společenství, ke kterým podle článku 2 tohoto nařízení patří také Španělsko.
16.
Článek 5 nařízení č. 952/97 obsahuje následující definice:
„(1)   Seskupeními producentů jsou seskupení,
a)
která byla založena za účelem společně přizpůsobit produkci a nabídku producentů, kteří do tohoto seskupení patří, požadavkům trhu,
b)
a která jsou tvořena
—
jednotlivými producenty, nebo
—
jednotlivými producenty a organizacemi, jejichž předmětem činnosti je produkce nebo zužitkování zemědělských produktů, ve kterých jsou sdruženi pouze producenti zemědělských produktů.
Za ‚producenta‘ je nutno považovat majitele zemědělského podniku nacházejícího se na území Společenství,
—
který produkuje produkty rostlinné a živočišné výroby, jenž jsou uvedeny v článku 3, nebo
—
který jako producent surovin vyrábí zpracované produkty, jenž jsou uvedeny v článku 3.
(2)   Členské státy mohou, pokud tak stanoví jejich vnitrostátní právní předpisy, uznat seskupení producentů, ke kterým patří i jiné osoby, než ty, které jsou uvedeny v odstavci 1. V tomto případě musí stanovy těchto seskupení zajistit, že členové uvedení v odstavci 1 budou i nadále mít kontrolu nad seskupeními producentů a jejich rozhodnutími.
(3)   Sdruženími jsou spojení uznaných seskupení producentů a sledují v rozsáhlejším měřítku tytéž cíle jako tato seskupení.“
17.
Článek 6 nařízení č. 952/97 stanoví obecné podmínky, které musí seskupení producentů a jejich sdružení splňovat. Podle odst. 1 písm. b) tohoto ustanovení musí zejména stanovit a uplatňovat:
„[…] pokud jde o osoby, které spadají pod ustanovení čl. 5 odst. 1,
—
společná produkční pravidla, zejména vztahující se k jakosti produktů a užívání ekologických postupů,
—
společná pravidla pro uvádění zboží na trh,
—
pravidla o informování o produkci, zejména pokud jde o sklizeň a dostupnost.“
18.
V článku 7 stejného nařízení se stanoví, že členské státy rozhodnou o uznání během tří měsíců od podání žádosti a své rozhodnutí sdělí Komisi během dvou měsíců.
19.
Pro doplnění je v této souvislosti nutno dále poukázat na nařízení Komise (ES) č. 2768/98 ze dne 21. prosince 1998 o režimu podpor soukromého skladování olivového oleje (
13
). Jeho čl. 1 odst. 1 stanoví:
„Příslušné orgány producentských členských států uzavírají smlouvy o soukromém skladování nestočeného panenského olivového oleje za podmínek stanovených tímto nařízením.“
20.
Podle čl. 1 odst. 2 nařízení č. 2768/98 může Komise vypsat časově omezená nabídková řízení a vyhlásit dílčí nabídková řízení pro stanovení výše podpory, která se poskytne k provedení smluv o soukromém skladování. Okruh účastníků těchto nabídkových řízení definuje čl. 3 odst. 1 tohoto nařízení následovně:
„Nabídky pro dílčí nabídková řízení mohou podat hospodářské subjekty schválené pro tento účel příslušným orgánem daného členského státu. Schválené hospodářské subjekty mohou zahrnovat:
a)
seskupení producentů nebo jejich sdružení uznaná podle nařízení (ES) č. 952/97, nebo
b)
seskupení producentů nebo jejich sdružení uznaná podle článku 20c nařízení č. 136/66/EHS, nebo
c)
lisovny[, které byly] schválen[y] […] [alespoň po dobu dvou hospodářských roků] […], nebo
d)
stáčírny […]“.
B – Vnitrostátní právní úprava
21.
Ze španělského práva je nutno poukázat na zákon č. 16/1989 ze dne 17. července 1989 o ochraně hospodářské soutěže (Ley de Defensa de la Competencia) (
14
), jehož čl. 1 odst. 1 svojí definicí „zakázaných jednání“ úzce navazuje na čl. 81 odst. 1 ES (
15
) a který zní následovně:
„Jsou zakázány veškeré dohody, rozhodnutí nebo kolektivní doporučení nebo jednání ve vzájemné shodě či vědomě paralelní jednání, jejichž cílem je, či které vyvolávají nebo mohou vyvolat vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na celém vnitrostátním trhu nebo jeho části, a zejména ty, které:
a)
přímo nebo nepřímo určují ceny nebo jiné obchodní či dodací podmínky;
b)
omezují nebo kontrolují výrobu, prodej, technický rozvoj nebo investice;
c)
rozdělují trhy nebo zdroje zásobování;
[…]“
22.
Pod nadpisem „Předpoklady povolení“ (
16
) je dále v článku 3 zákona č. 16/1989 stanoveno následující:
„(1)   Povoleny mohou být dohody, rozhodnutí, doporučení a jednání, na které se vztahuje článek 1, nebo jejich kategorie, které jsou způsobilé zlepšit výrobu nebo prodej zboží a služeb, nebo podporovat technický či hospodářský pokrok, pokud:
a)
se spotřebitelé a uživatelé mohou přiměřeně podílet na jejich výhodách;
b)
neukládají příslušným podnikům omezení, jež nejsou k dosažení těchto cílů nezbytná; a
c)
neumožňují těmto podnikům vyloučit hospodářskou soutěž ve vztahu k podstatné části dotčených výrobků nebo služeb.
(2)   Stejně tak mohou být povoleny, vždy do té míry, v níž jsou důvodné s ohledem na celkovou hospodářskou situaci a veřejný zájem, dohody, rozhodnutí, doporučení a jednání, na které se vztahuje článek 1, nebo jejich kategorie:
a)
jejichž cílem je chránit a podporovat vývoz, pokud nenarušují hospodářskou soutěž na vnitrostátním trhu a jsou slučitelné se závazky, které vyplývají z mezinárodních smluv ratifikovaných Španělskem, nebo
b)
které způsobují dostatečně významný sociální a hospodářský rozvoj znevýhodněných oblastí nebo odvětví, nebo
c)
vzhledem k jejich malé důležitosti nejsou způsobilé ovlivnit významným způsobem hospodářskou soutěž.“
III – Skutkový stav a původní řízení
23.
Cecasa je akciovou společností podle španělského práva, jejíž akcie drží z 68 % producenti oleje, lisovky oleje a družstva, zatímco 32 % připadá na úvěrové instituce a jiné subjekty. Akcionáři tohoto podniku, jež jsou pěstiteli oliv, reprezentují 50 až 60 % vnitrostátní produkce olivového oleje Španělska. Předmětem činnosti společnosti Cecasa je prodej olivového oleje, přičemž podle předkládacího usnesení by tento podnik chtěl být činný jak na vnitrostátním trhu olivového oleje, tak i na trhu Společenství a na světovém trhu.
24.
Za účelem zabránění „vážnému narušení trhu“ a zejména zabránění propadu cen olivového oleje hodlá Cecasa nakupovat a skladovat olivový olej, jakmile cena klesne pod určitou úroveň, přibližně pod 95 % dříve platné intervenční ceny Společenství. V případě oživení cen má být olivový olej znovu uveden na trh.
25.
Za účelem uskutečnění tohoto záměru požádala Cecasa dne 5. dubna 2001 o individuální povolení ve smyslu článku 3 zákona č. 16/1989 (
17
). Toto povolení jí však bylo rozhodnutím Tribunal de Defensa de la Competencia (
18
) ze dne odepřeno. Jako odůvodnění orgán pro hospodářskou soutěž uvedl, že záměr společnosti Cecasa je v rozporu s právem hospodářské soutěže. Tento záměr představuje dohodu mezi soutěžiteli, která má podobně jako kartelová dohoda za cíl ovlivnit tržní ceny a má zamezit propadu cen v případě přebytků produkce. Předpoklady pro osvobození podle článku 3 zákona č. 16/1989 nebyly splněny, zejména nebyly prokázány uváděné výhody pro spotřebitele.
26.
Proti rozhodnutí Tribunal de Defensa de la Competencia podala Cecasa žalobu ke správnímu soudu Audiencia Nacional (kolegiu správních sporů (
19
)), která byla rozsudkem ze dne 22. července 2005 zamítnuta. Audencia Nacional nicméně upřesnil, že ze zamítnutí žádosti o individuální povolení nevyplývá zákaz žalující společnosti jako takové, pokud vykonává jiné činnosti než ty, pro které požádala o individuální povolení, a pokud jsou tyto jiné činnosti dovoleny.
27.
Na základě kasačního opravného prostředku podaného společností Cecasa byl tento právní spor předložen k rozhodnutí španělskému nejvyššímu soudu, Tribunal Supremo (kolegiu správních sporů).
IV – Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce a řízení před Soudním dvorem
28.
Usnesením ze dne 22. října 2007, došlým Soudnímu dvoru dne, přerušil Tribunal Supremo (dále také jen „předkládající soud“) své řízení a položil Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
1)
Umožňuje článek 12a nařízení č. 136/66, ve znění nařízení č. 1638/98, zahrnout akciovou společnost, jejímiž akcionáři jsou především producenti olivového oleje, lisovny tohoto oleje a družstva pěstitelů oliv, jakož i subjekty za účelem financování, mezi „hospodářské subjekty“ oprávněné uzavírat smlouvy o skladování olivového oleje? Je třeba považovat společnost s uvedenými znaky za rovnocennou seskupením producentů a jejich sdružením uznaným ve smyslu nařízení (ES) č. 952/97?
2)
Pro případ, že by daná společnost měla být zahrnuta mezi „hospodářské subjekty“ oprávněné ke skladování: Může „schválení členskými státy“, které tyto hospodářské subjekty podle článku 12a nařízení č. 136/66 potřebují, spočívat ve schválení, které je získáno na základě žádosti o individuální výjimku („povolení“) podané u vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž?
3)
Vyžaduje nutně článek 12a nařízení č. 136/66, aby Komise povolila v každém jednotlivém případě soukromé skladování olivového oleje, nebo je s ním naopak slučitelný mechanismus dohodnutý mezi producenty pro nákup a skladování olivového oleje, financovaný ze soukromých zdrojů, který se uplatní výlučně stejným způsobem a za stejných podmínek, za jakých se uplatní soukromé skladování financované Společenstvím, a jehož cílem je doplnit a usnadnit uvedené skladování financované Společenstvím, aniž by přitom byly překročeny jeho meze?
4)
Lze judikaturu vycházející z rozsudku Soudního dvora ze dne 9. září 2003 (věc C-137/00, Milk Marque) ohledně použití vnitrostátních pravidel hospodářské soutěže vnitrostátními orgány na dohody producentů, které v zásadě mohou spadat do působnosti článku 2 nařízení Rady č. 26, použít ve vztahu k dohodám, které svými znaky a vzhledem k vlastnostem dotčeného odvětví mohou ovlivnit trh Společenství s olivovým olejem jako celek?
5)
V případě, že vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž jsou oprávněny uplatnit vnitrostátní pravidla na dohody, jež jsou způsobilé ovlivnit společnou organizaci trhu s oleji a tuky, mohou tyto orgány zcela odepřít společnosti, jako je navrhovatelka, možnost použít tyto mechanismy skladování olivového oleje, a to i v situaci „vážného narušení trhu“ ve smyslu článku 12a nařízení č. 136/66?
29.
V řízení před Soudním dvorem předložily písemná vyjádření Cecasa, Asociación española de la industria y comercio exportador de aceite de oliva (Asoliva), Asociación nacional de industriales envasadores y refinadores de aceites comestibles (Anierac) a Komise Evropských společenství. Jednání před Soudním dvorem konaného dne 17. prosince 2008 se zúčastnily pouze Cecasa a Komise.
V – Posouzení
A – Přípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce
1. Ke druhé části první předběžné otázky
30.
Druhou částí první předběžné otázky odkazuje Tribunal Supremo na nařízení č. 952/97, které však v okamžiku vydání rozhodnutí, jež bylo ve sporu v původním řízení napadeno, již neplatilo. Přesněji řečeno, toto nařízení přestalo platit již před tím, než se udál skutkový stav věci v původním řízení. Za těchto okolností vzniká otázka, zda může být druhá část první otázky relevantní pro rozhodnutí v projednávaném případě.
31.
K tomu je nutno poznamenat, že je v zásadě pouze věcí předkládajícího soudu, aby posoudil relevantnost jím předložených otázek pro rozhodnutí. Soudní dvůr je tedy v zásadě povinen rozhodnout o otázkách, které mu byly předloženy, pokud se tyto týkají výkladu práva Společenství. Odmítnout rozhodnutí o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem je možné pouze tehdy, pokud je zjevné, že žádaný výklad práva Společenství nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém, nebo také tehdy, pokud Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (
20
). O tento případ se v projednávaném případě nejedná.
32.
V souvislosti se zrušením nařízení č. 952/97 sice nebyla přijata žádná právní úprava, která by nastoupila na jeho místo, ale zákonodárce Společenství měl tehdy za to, že zvláštní podpora seskupením producentů v rámci rozvoje venkova není nadále nezbytná, a že režim podpor podle nařízení č. 952/97 by proto měl být ukončen (
21
).
33.
Nařízení č. 952/97 okamžikem, kdy přestalo platit, přesto neztratilo veškerý praktický význam. Stává se tak, že pozdější právní akty orgánů Společenství výslovně odkazují na nařízení č. 952/97 (
22
). Krom toho jsou pojmy „uznaná seskupení producentů“ a „sdružení seskupení producentů“ nadále používány (
23
) i bez konkrétního odkazu na ustanovení nařízení č. 952/97. Proto nelze výkladu tohoto nařízení upřít jakýkoli význam a priori pouze z důvodu, že přestalo platit.
34.
V projednávaném případě se k tomu připojuje zvláště skutečnost, že uznaná seskupení producentů a jejich sdružení hrají roli v rámci článku 12a nařízení č. 136/66. Výklad tohoto ustanovení, které je ve sporu v původním řízení použitelné ratione temporis (
24
), představuje těžiště projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce. Při formulaci tohoto ustanovení zákonodárce Společenství výslovně odkázal na nařízení č. 952/97 (
25
).
35.
V každém případě se z tohoto pohledu druhá část první předběžné otázky, kterou se žádá o výklad nařízení č. 952/97, nejeví jako zjevně irelevantní pro rozhodnutí sporu v původním řízení. V takovémto případě je Soudní dvůr povinen zodpovědět otázky týkající se výkladu práva Společenství, které mu byly předloženy.
2. K předběžným otázkám vztahujícím se k článku 12a nařízení č. 136/66
36.
Před Soudním dvorem byla krom toho zpochybněna relevantnost předběžných otázek, které předložil Tribunal Supremo, pro rozhodnutí v rozsahu, ve kterém se tyto otázky týkají výkladu článku 12a nařízení č. 136/66. Vzhledem k tomu, že Cecasa zde stanovený režim podpor nikdy nevyužila, a vzhledem k tomu, že rovněž nebylo uděleno žádné povolení Komise k soukromému skladování ve smyslu uvedeného ustanovení, nemají v této souvislosti položené otázky žádné dopady na řešení sporu v původním řízení.
37.
Tento názor nesdílím. Je třeba připustit, že v projednávaném případě nemá být použit mechanismus Společenstvím subvencovaného soukromého skladování olivového oleje. Přesto může mít výklad a pochopení článku 12a nařízení č. 136/66 značný význam pro posouzení tohoto případu z hlediska práva hospodářské soutěže. Z tohoto ustanovení, včetně jeho cílů a právního rámce, do kterého zapadá, totiž mohou vyplývat závěry, které budou mít v projednávaném případě rozhodující dopad na výklad a použití pravidel hospodářské soutěže.
38.
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je tedy i v tomto bodě přípustná.
B – Obsahové posouzení předběžných otázek
39.
Projednávaná žádost o rozhodnutí o předběžné otázce má celkově za cíl zjistit, jaký prostor zůstává v oblasti zemědělství vnitrostátním orgánům pro použití jejich vnitrostátního práva hospodářské soutěže. Z přednosti práva Společenství vyplývá, že tento prostor může sahat pouze tak daleko, jak to připouští zemědělské právo Společenství.
40.
Pokud by se tedy ukázalo, že intervenční nákupy a prodeje olivového oleje, které hodlá Cecasa provádět, jsou na základě předpisů zemědělského práva odůvodněné, musela by se tato okolnost zohlednit i v souvislosti s uplatněním pravidel hospodářské soutěže. V této souvislosti se Tribunal Supremo Soudního dvora táže jednak na výklad článku 12a nařízení č. 136/66 a s ním souvisejících ustanovení, a dále na výklad článku 2 nařízení č. 26.
1. K první předběžné otázce
41.
První předběžná otázka je věnována oblasti osobní působnosti článku 12a nařízení č. 136/66; tato otázka má vyjasnit, zda je možné toto ustanovení použít ve vztahu k soukromé akciové společnosti, jako je například Cecasa.
a) K první části první předběžné otázky
42.
Podstatou první části první předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda taková soukromá akciová společnost, jako je Cecasa, může patřit k hospodářským subjektům ve smyslu článku 12a nařízení č. 136/66, které smí uzavírat smlouvy o skladování olivového oleje.
43.
Pojem hospodářského subjektu není definován ani v článku 12a, ani nikde jinde v nařízení č. 136/66. V projednávaném případě vzniká jednak otázka, zda může být jako hospodářský subjekt ve smyslu tohoto ustanovení kvalifikován soukromý podnik. Dále je nutno zkoumat, zda kvalifikaci dotyčného podniku jako hospodářského subjektu ve smyslu článku 12a nařízení č. 136/66 brání skutečnost, že se na jeho základním kapitálu kromě producentů oleje, lisoven oleje a družstev účastní i finanční investoři.
– Žádné omezení na veřejné, popřípadě státní orgány
44.
Jak Cecasa správně uvádí, pojem hospodářského subjektu ve smyslu článku 12a nařízení č. 136/66 nesmí být chybně chápán v tom smyslu, že do rozsahu působnosti tohoto ustanovení spadají pouze veřejné, popřípadě státní orgány (
26
).
45.
Výraz, který je v článku 12a nařízení č. 136/66 v některých jazykových verzích použit pro „hospodářský subjekt“, se sice kryje s pojmem, který je jinde – zejména v čl. 1 odst. 1 nařízení č. 2768/98 – použit zvlášť k označení státních orgánů (
27
). Tato pouhá skutečnost ovšem nutně neznamená, že také v článku 12a nařízení č. 136/66 jsou výrazem „hospodářský subjekt“ míněny pouze veřejné, popřípadě státní orgány. Je totiž nutno vzít v úvahu skutečnost, že pojmy používané v některých jiných jazykových verzích v každém případě rozlišují mezi „hospodářskými subjekty“ podle článku 12a nařízení č. 136/66 a „orgány členských států“ ve smyslu čl. 1 odst. 1 nařízení č. 2768/98 (
28
). Vzhledem k takovýmto rozdílům mezi různými jazykovými verzemi použitelného zemědělského práva je nutno sporné ustanovení vyložit na základě obecné systematiky a účelu právní úpravy, ke které toto ustanovení patří (
29
).
46.
Ze smyslu a účelu článku 12a nařízení č. 136/66, kterým bylo zavést režim podpory smluv o soukromém skladování (
30
), vyplývá, že rozsah působnosti tohoto ustanovení nemůže být omezen pouze na veřejné orgány. V případě hospodářských subjektů, které jsou v něm popsány, se bude naopak obvykle jednat o soukromé subjekty.
47.
Rovněž z právního rámce, do kterého toto ustanovení zapadá, vyplývá, že soukromé subjekty v každém případě připadají v úvahu jako hospodářské subjekty ve smyslu článku 12a nařízení č. 136/66. Tyto subjekty tak mají být oprávněny k uzavírání smluv o skladování „olivového oleje, který prodávají“. Prodej ale představuje činnost, která v žádném případě není vyhrazena jen veřejným orgánům, nýbrž může být vykonávána i soukromými subjekty, což je v otevřeném tržním hospodářství (
31
) tak jako tak pravidlem. Krom toho i požadavek „dostatečných záruk“ uvedený v článku 12a nařízení č. 136/66 směřuje spíše k činnosti soukromých subjektů, než veřejných orgánů.
48.
Soukromé podniky tedy mohou být hospodářskými subjekty ve smyslu článku 12a nařízení č. 136/66.
– Účast finančních investorů
49.
Krom toho je nutno zkoumat, zda kvalifikaci dotyčného podniku jako hospodářského subjektu ve smyslu článku 12a nařízení č. 136/66 brání skutečnost, že se na jeho základním kapitálu kromě producentů oleje, lisoven oleje a družstev účastní i finanční investoři.
50.
Znění článku 12a nařízení č. 136/66 k této otázce mlčí. Při výkladu ustanovení práva Společenství je však nutno zohlednit nejen jeho znění, nýbrž i kontext, ve kterém je zasazeno, a cíle sledované příslušnou právní úpravou (
32
).
51.
Cíl nařízení č. 136/66 a pozměňujícího nařízení č. 1638/98 nebrání tomu, aby se tato nařízení vztahovala i na smíšené podniky, na jejichž základním kapitálu se kromě producentů oleje, lisoven oleje a družstev účastní i finanční investoři. Neexistují žádné indicie nasvědčující tomu, že by účast finančních investorů mohla narušit cíl regulovat nabídku olivového oleje prostřednictvím systému soukromého skladování, a zabránit tak vážnému narušení trhu (
33
). Zejména nelze již předem vycházet z toho, že by s účastí finančních investorů byly spojeny nižší standardy kvality nebo nižší know-how v oblasti skladování olivového oleje. Takovýto závěr nelze již vůbec učinit tehdy, pokud mají finanční investoři – jako v projednávané věci v případě společnosti Cecasa – pouze menšinovou účast na základním kapitálu dotyčného podniku. Zcela naopak může takováto účast posílit finanční sílu dotyčného podniku a přispět tímto způsobem k tomu, že tento podnik může nabídnout „dostatečné záruky“ požadované článkem 12a.
52.
Pokud jde konečně o právní rámec, do kterého je toto ustanovení zasazeno, je třeba uvést, že smíšené podniky s účastí finančních investorů sice nejsou výslovně uvedeny v čl. 3 odst. 1 prováděcího nařízení Komise č. 2768/98. Avšak pouze z této okolnosti nelze vyvodit například to, že by smíšené podniky byly nutně vyloučeny z rozsahu působnosti článku 12a nařízení č. 136/66. Jak totiž připouští sama Komise, seznam hospodářských subjektů uvedených v čl. 3 odst. 1 jejího prováděcího nařízení není taxativní.
53.
V případě nařízení č. 2768/98 se krom toho jedná o pouhé prováděcí nařízení Komise ke společné organizaci trhu vytvořené Radou, v projednávané věci konkrétně k článku 12a nařízení č. 136/66. Jako základní nařízení je toto nařízení nadřazeno prováděcímu nařízení a bez výslovného zmocnění nemůže být ve svém rozsahu působnosti Komisí omezeno. K tomu Komisi nezmocňuje ani čl. 12a odst. 3 nařízení č. 136/66. Naopak je v něm Komisi pouze dovoleno stanovit výši podpory pro soukromé skladování, jakož i určit technické detaily, jako množství, jakosti a doby skladování olivového oleje, jenž má být uskladněn, a upravit řízení pro udělování podpory. Zmocnění k vydání prováděcích ustanovení naproti tomu nezahrnuje ani z hlediska svého předmětu, ani z hlediska svého cíle, případné omezení oblasti osobní působnosti článku 12a nařízení č. 136/66.
54.
S ohledem na výše uvedené přichází v úvahu jako hospodářský subjekt ve smyslu článku 12a nařízení č. 136/66 i soukromý podnik, na jehož základním kapitálu se kromě producentů oleje, lisoven oleje a družstev účastní i finanční investoři.
55.
Skutečné uplatnění článku 12a nařízení č. 136/66 v případě takového podniku samozřejmě předpokládá, že jsou splněny ostatní v něm stanovené předpoklady: jednak musí dotyčný podnik nabízet „dostatečné záruky“ a potřebuje schválení v příslušném členském státě (
34
). A dále musí existovat vážné narušení trhu a Komise musí udělit oprávnění k soukromému skladování po projednání věci ve výboru podle článku 38 nařízení č. 136/66. Pokud toto splněno není, nemůže být soukromé skladování olivového oleje odůvodněno poukazem na článek 12a nařízení č. 136/66.
b) Ke druhé části první předběžné otázky
56.
Druhou částí své první předběžné otázky žádá předkládající soud o vysvětlení, zda je možné soukromou akciovou společnost, jako je Cecasa, považovat za rovnocennou uznaným seskupením producentů a jejich sdružením ve smyslu nařízení č. 952/97.
– Seskupení producentů
57.
Aby byl dotyčný hospodářský subjekt považován za seskupení producentů ve smyslu nařízení č. 952/97, musí splňovat řadu požadavků, které jsou uvedeny v článcích 5 a 6 tohoto nařízení.
58.
Zásadní jsou přitom požadavky kladené na účel, za kterým bylo seskupení producentů založeno: podle čl. 5 odst. 1 písm. a) nařízení č. 952/97 musí být příslušný subjekt založen za dvojím účelem, a to přizpůsobit produkci a nabídku producentů, kteří k němu patří, požadavkům trhu. Hospodářský subjekt, jako je Cecasa, se sice zabývá prodejem olivového oleje a má zejména za cíl prostřednictvím intervenčních nákupů a prodejů regulovat nabídku olivového oleje vyprodukovaného jeho akcionáři. Přesto mu ale chybí – každopádně podle informací dostupných v projednávaném případě – druhý nezbytný cíl, který spočívá v tom, přizpůsobit produkci olivového oleje požadavkům trhu. Za těchto okolností neodpovídá účel založení společnosti, jako je Cecasa, oběma těmto kumulativním požadavkům podle čl. 5 odst. 1 písm. a) nařízení č. 952/97.
59.
Přezkum, zda mohou být splněny ostatní požadavky nařízení č. 952/97 společností, jako je Cecasa, se tak stává zbytečným. Již v důsledku nesplnění první podmínky – podle čl. 5 odst. 1 písm. a) – totiž nemůže být společnost, jako je Cecasa, považována za seskupení producentů ve smyslu nařízení č. 952/97.
– Sdružení seskupení producentů
60.
Článek 5 odst. 3 nařízení č. 952/97 definuje sdružení jako spojení uznaných seskupení producentů, která v rozsáhlejším měřítku sledují tytéž cíle jako tato seskupení.
61.
Sdružení seskupení producentů tedy musí mít stejně jako seskupení producentů, která do něj patří, za cíl přizpůsobit produkci a nabídku olivového oleje požadavkům trhu (čl. 5 odst. 1 písm. a) nařízení č. 952/97). Skutečnost, že se takovéto sdružení nesmí ve své činnosti omezovat pouze na nabídku a s ní související uvádění olivového oleje na trh, vyplývá v neposlední řadě ze znění první odrážky čl. 6 odst. 1 písm. b) nařízení č. 952/97: podle ní musí seskupení producentů a jejich sdružení stanovit a uplatňovat společná pravidla i v oblasti produkce olivového oleje.
62.
Chybí-li společnosti, jako je v projednávaném případě Cecasa, takovýto cíl, popřípadě předmět činnosti v souvislosti s produkcí olivového oleje ze strany producentů a družstev, která jsou jejími akcionáři (
35
), nemůže být taková společnost považována za sdružení seskupení producentů.
63.
Za takových okolností, jako jsou okolnosti ve věci v původním řízení, tedy nelze společnost, jako je Cecasa, považovat ani za seskupení producentů, ani za sdružení seskupení producentů ve smyslu nařízení č. 952/97. To však pouze znamená, že jí nemusí být dána přednost při uzavírání smluv o soukromém skladování (čl. 12a odst. 1 druhá věta nařízení č. 136/66). Nehledě na to může u příslušného vnitrostátního orgánu požádat o své schválení jako (jiného) hospodářského subjektu ve smyslu čl. 12a odst. 1 první věty nařízení č. 136/66.
c) Dílčí závěr
64.
Soukromá akciová společnost, jejímž předmětem činnosti je prodej olivového oleje a která si stanovila za cíl prostřednictvím cílených nákupů a prodejů olivového oleje ovlivňovat nabídku na trhu, připadá v úvahu jako hospodářský subjekt ve smyslu čl. 12a odst. 1 nařízení č. 136/66, ve znění nařízení č. 1638/98. Tomu nebrání skutečnost, že se na základním kapitálu dotyčné akciové společnosti účastní kromě producentů oleje, lisoven oleje a družstev i finanční investoři. Takováto akciová společnost ale nemůže být za takových okolností, jako jsou okolnosti ve věci v původním řízení, považována za seskupení producentů nebo sdružení seskupení producentů ve smyslu nařízení č. 952/97.
2. Ke druhé předběžné otázce
65.
Podle mého návrhu odpovědi na první předběžnou otázku připadá akciová společnost, jako je Cecasa, v úvahu jako hospodářský subjekt, na který se může vztahovat článek 12a nařízení č. 136/66. Za těchto okolností je nutno odpovědět i na druhou předběžnou otázku. Podstatou této otázky předkládajícího soudu je, zda může být hospodářský subjekt schválen ve smyslu článku 12a nařízení č. 136/66 vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž v řízení podle práva hospodářské soutěže.
66.
Ani nařízení č. 136/66, ani nařízení č. 952/97 a č. 2768/98 nestanoví, které orgány jsou v konkrétním členském státě příslušné ke schvalování těch hospodářských subjektů, které mohou být oprávněny k uzavírání smluv o soukromém skladování olivového oleje.
67.
Výchozím bodem pro zodpovězení druhé předběžné otázky je tedy procesní autonomie členských států. Podle ní je na členských státech, aby určily vnitrostátní orgány příslušné k provedení práva Společenství a aby rozhodly o podobě příslušných řízení, přičemž jsou povinny dbát zásad efektivity a rovnocennosti (
36
).
68.
Podle práva Společenství tedy není v žádném případě vyloučeno, že členský stát pověří své orgány pro hospodářskou soutěž, aby v řízení podle kartelového práva uplatňovaly i zemědělské předpisy a udělovaly přitom povolení podle zemědělského práva. V závislosti na povaze věci tak lze například považovat za smysluplné vytvořit pro určitá povolení jednotné podací místo a ušetřit tak dotčeným množství různých cest na úřady a různá správní řízení (
37
).
69.
Připouští-li ovšem vnitrostátní právo, aby bylo uznání hospodářského subjektu ve smyslu článku 12a nařízení č. 136/66 provedeno vnitrostátním orgánem pro hospodářskou soutěž, musí být podle zásady efektivity zajištěno, aby tento orgán efektivně uplatňoval i relevantní ustanovení zemědělského práva. V projednávaném případě to konkrétně znamená, že orgán pro hospodářskou soutěž musí v řízení, které vede, provést veškerý přezkum, který je nezbytný ke zjištění, zda hospodářský subjekt, jenž má být uznán, „nabízí dostatečné záruky“ ve smyslu článku 12a nařízení č. 136/66.
70.
V souhrnu tedy platí:
Právo Společenství nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle níž může být hospodářský subjekt schválen ve smyslu článku 12a nařízení č. 136/66 i vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž v řízení podle práva hospodářské soutěže, pokud je zajištěno, že v takovémto řízení budou efektivně uplatňována relevantní ustanovení zemědělského práva a že bude proveden veškerý nezbytný přezkum.
3. Ke třetí předběžné otázce
71.
Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda článek 12a nařízení č. 136/66 brání soukromě dohodnutému a financovanému systému nákupu a skladování olivového oleje, který je provozován bez oprávnění vydaného Komisí.
72.
K tomu je nutno poznamenat, že článek 12a nařízení č. 136/66 zavádí pouze režim podpor Společenství ve prospěch soukromého skladování olivového oleje (
38
). Toto ustanovení tedy nemá obsahovat vyčerpávající úpravu přípustnosti soukromého skladování olivového oleje, která by zakazovala každé soukromé skladování provozované mimo rozsah článku 12a. Ani ze znění, ani z cíle a právního rámce, do kterého je toto ustanovení zasazeno, nevyplývá, že by měl zákonodárce Společenství na mysli takovéto omezení svobody podnikání.
73.
I s ohledem na zásadu subsidiarity (čl. 5 odst. 2 ES) je nutno vycházet z toho, že zákonodárce Společenství nechtěl zcela vyloučit decentralizované iniciativy mající za cíl soukromé skladování. Jak bylo objasněno v ústní části řízení, mohou takovéto iniciativy na dění na trhu v jednotlivých členských státech a regionech možná reagovat rychleji a pružněji, než jak to se svými procesními a rozpočtově-technickými omezeními dovoluje mechanismus vytvořený na úrovni Společenství podle článku 12a nařízení č. 136/66; obě tyto formy se případně mohou užitečně doplňovat.
74.
V důsledku toho mohou soukromé hospodářské subjekty v zásadě volně přijímat opatření k soukromému skladování olivového oleje i mimo rozsah působnosti článku 12a nařízení č. 136/66. Právě toto plánuje v projednávaném případě Cecasa, která svůj systém financuje soukromě a nechce pro něj, podle shodujících se výpovědí všech účastníků řízení, využít žádných podpor Společenství.
75.
Má-li ale být soukromé skladování, jako v projednávaném případě, provozováno bez využití režimu podpor podle článku 12a nařízení č. 136/66, není z podstaty věci nezbytné ani konstatování vážného narušení trhu stanovené v tomto ustanovení, ani oprávnění vydané Komisí ve smyslu uvedeného ustanovení. Dotyčný hospodářský subjekt se ale současně nemůže dovolávat článku 12a nařízení č. 136/66 také proto, aby odůvodnil svůj záměr provozovat soukromé skladování a aby se vyhnul použití obecných pravidel, které platí na trhu olivového oleje. Soukromé skladování tedy musí být naopak provozováno za dodržení ostatního práva Společenství, jakož i ustanovení vnitrostátního práva, která jsou slučitelná s právem Společenství, a zejména za dodržení v daném případě použitelných pravidel hospodářské soutěže; zemědělství totiž není prostorem, v němž by byla hospodářská soutěž vyloučena (
39
).
76.
Jako dílčí závěr je tedy možné konstatovat:
Článek 12a nařízení č. 136/66 nebrání soukromě dohodnutému a financovanému systému nákupu a skladování olivového oleje. Takovýto systém ovšem musí být provozován za dodržení obecných pravidel platných na trhu olivového oleje, a zejména za dodržení v daném případě použitelného práva hospodářské soutěže.
4. Ke čtvrté předběžné otázce
77.
Podstatou čtvrté otázky předkládajícího soudu je, zda vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž mohou použít své vnitrostátní právo hospodářské soutěže i v případě dohody mezi producenty ve smyslu článku 2 nařízení č. 26, pokud by tato dohoda mohla ovlivnit trh s olivovým olejem nejen na vnitrostátní úrovni, nýbrž i v celém Společenství.
a) Úvodní poznámka k oběma předpokladům předkládajícího soudu
78.
Ve své otázce vychází předkládající soud ze dvou základních předpokladů: jednak by systém intervenčních nákupů a prodejů, který plánuje společnost Cecasa, mohl „vykazovat rozměr Společenství“ a ovlivnit trh s olivovým olejem v celém Společenství (první předpoklad), a jednak by tento záměr mohl spadat do rozsahu působnosti čl. 2 odst. 1 druhé věty nařízení č. 26 (druhý předpoklad).
79.
„Rozměr Společenství“ (první předpoklad) by systém plánovaný společností Cecasa měl tehdy, pokud by byl způsobilý ovlivnit obchod mezi členskými státy (viz zásada „mezistátního rozměru“ v čl. 81 odst. 1 ES). Ze skutkových zjištění Tribunal Supremo v této souvislosti vyplývá, že akcionáři společnosti Cecasa, jež jsou pěstiteli oliv, reprezentují 50 až 60 % vnitrostátní produkce olivového oleje Španělska, to znamená, že Cecasa by svým záměrem případně mohla bezprostředně ovlivnit více než polovinu španělského trhu s olivovým olejem. Asoliva dodává, že právě tento španělský trh představuje přibližně 45 % trhu Společenství, tedy téměř polovinu. Za takovýchto okolností se skutečně nabízí předpoklad, že intervenční nákupy a prodeje, které plánuje Cecasa, by se mohly významně projevit nejen na španělském trhu s olivovým olejem, nýbrž i na celém trhu Společenství s tímto produktem, a tedy nakonec na obchodu mezi členskými státy.
80.
Aby záměr společnosti Cecasa krom toho spadal do rozsahu působnosti čl. 2 odst. 1 druhé věty nařízení č. 26 (druhý předpoklad), musel by být dohodou, rozhodnutím nebo jednáním zemědělců, zemědělských sdružení a svazů těchto sdružení.
81.
Jak jsem uvedla výše (
40
), Cecasa sice nemůže být bez dalšího považována za rovnocennou seskupení producentů nebo sdružení seskupení producentů, v každém případě nikoli tehdy, pokud jsou tyto pojmy vykládány v souladu s definicí uvedenou v článku 5 nařízení č. 952/97. Nicméně, držiteli akcií ve společnosti Cecasa jsou z 68 % producenti oleje, lisovny oleje a družstva, takže záměr společnosti Cecasa by případně mohl být považován za dohodu nebo rozhodnutí zemědělců ve smyslu čl. 2 odst. 1 druhé věty nařízení č. 26.
82.
Pro zodpovězení předběžné otázky však nakonec není nezbytně nutné provést vyčerpávající přezkum správnosti obou předpokladů předkládajícího soudu. Jak totiž vysvětlím níže, použití vnitrostátního práva hospodářské soutěže zůstane možné i tehdy, pokud by záměr společnosti Cecasa spadal do rozsahu působnosti čl. 81 odst. 1 ES a čl. 2 odst. 1 druhé věty nařízení č. 26.
b) Posouzení předběžné otázky
83.
Výchozím bodem pro zodpovězení čtvrté předběžné otázky je úvaha, že společná organizace trhu se zemědělskými produkty nepředstavuje prostor bez hospodářské soutěže; naopak, zachování účinné hospodářské soutěže na trzích zemědělských produktů patří k cílům společné zemědělské politiky (
41
).
84.
Podle ustálené judikatury se v oblasti hospodářské soutěže právo Společenství a vnitrostátní právo uplatní souběžně vzhledem k tomu, že na omezující praktiky nahlížejí z odlišných hledisek. Zatímco se články 81 ES a 82 ES na omezující praktiky vztahují z důvodu překážek, které z nich mohou vyplývat pro obchod mezi členskými státy, vychází každá z vnitrostátních právních úprav v oblasti hospodářské soutěže z vlastních úvah a nahlíží na tyto praktiky pouze v tomto rámci (
42
). V rozsudku Milk Marque Soudní dvůr tuto zásadu potvrdil výslovně i ve vztahu k zemědělskému právu, včetně společné organizace trhu (
43
).
85.
Okolnost, že se jedná o případ s přeshraničním prvkem nebo s „rozměrem Společenství“, použití vnitrostátního práva hospodářské soutěže nebrání (
44
). Jsou-li totiž dohody, rozhodnutí nebo jednání ve smyslu zásady mezistátního rozměru, která je obsažena v čl. 81 odst. 1 ES, způsobilé ovlivnit obchod mezi členskými státy, nevede to v žádném případě k výlučnému použití práva ES v oblasti hospodářské soutěže a k účinku, který by vylučoval použití vnitrostátního práva hospodářské soutěže, nýbrž naopak k již zmíněnému souběžnému uplatnění obou práv hospodářské soutěže.
86.
Stejně tak není použití vnitrostátního práva hospodářské soutěže vyloučeno tím, že skutkový stav případně spadá do rozsahu působnosti článku 2 nařízení č. 26. Toto posledně uvedené ustanovení obsahuje pouze některá zvláštní pravidla pro použití práva hospodářské soutěže Společenství v oblasti zemědělství: z hmotně právního hlediska čl. 2 odst. 1 nařízení č. 26 vyjímá určité dohody, rozhodnutí a jednání ze zákazu uvedeného v čl. 81 odst. 1 ES. Z procesně právního hlediska čl. 2 odst. 2 ve spojení s čl. 2 odst. 3 nařízení č. 26 mimo jiné přenáší na Komisi výlučnou pravomoc určit na základě žádosti, na které dohody, rozhodnutí a jednání se výjimka uvedená v odstavci 1 vztahuje (
45
).
87.
Pravidlo o vztahu práva ES a vnitrostátního práva v oblasti hospodářské soutěže článek 2 nařízení č. 26 naproti tomu neobsahuje. Zejména odstavec 2 tohoto ustanovení nesmí být mylně chápán jako takovéto pravidlo. Z výlučnosti, která je v něm stanovena, totiž nevyplývá žádný účinek, který by vylučoval použití vnitrostátního práva hospodářské soutěže, nýbrž pouze stanoví orgán, který je příslušný pro použití práva hospodářské soutěže Společenství. Článek 2 odst. 2 nařízení č. 26 se konečně, pokud jde o výlučnost, kterou stanoví, podobá obecnému pravidlu o příslušnosti uvedenému v čl. 9 odst. 1 nařízení č. 17 (
46
), tak jak platilo až do 30. dubna 2004 (
47
).
88.
Výlučná pravomoc Komise k použití určitých ustanovení práva hospodářské soutěže Společenství nevylučuje, že se na stejný případ souběžně uplatní i vnitrostátní právo hospodářské soutěže, a to prostřednictvím vnitrostátního orgánu. Nedojde-li, jako v projednávaném případě, vůbec k řízení před Komisí podle čl. 2 odst. 2 a 3 nařízení č. 26, může být vnitrostátní právo hospodářské soutěže použito dokonce izolovaně.
89.
Pouze pro úplnost budiž zmíněno, že použití vnitrostátního práva hospodářské soutěže by v projednávaném případě bylo vyloučeno tehdy, pokud by se v případě společnosti Cecasa jednalo o spojení podniků mající význam pro celé Společenství (čl. 1 odst. 1 ve spojení s čl. 21 odst. 2 a čl. 22 odst. 1 nařízení o kontrole spojování podniků (
48
)). To by samozřejmě předpokládalo, že založení Cecasa jako společného podniku naplňovalo znaky pojmu spojení podle článku 3 nařízení o kontrole spojování podniků a že byly dosaženy prahové hodnoty obratu uvedené v jeho čl. 1 odst. 2 nebo 3; provedení tohoto přezkumu ve sporu v původním řízení je věcí předkládajícího soudu.
c) Požadavky práva Společenství na použití vnitrostátního práva
90.
I když tedy vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž mohou v případě, jakým je projednávaný případ, uplatnit své vnitrostátní právo hospodářské soutěže, nemají z hmotně právního hlediska úplnou volnost, nýbrž jsou podle ustálené judikatury povinny dbát určitých požadavků práva Společenství, které vyplývají z přednostního použití práva Společenství (
49
).
91.
V případě, který spadá do oblasti věcné působnosti jak čl. 81 odst. 1 ES, tak i vnitrostátního práva hospodářské soutěže, se vnitrostátní orgány nesmí dostat do rozporu s rozhodnutím Komise, nebo takovýto rozpor vyvolat (
50
). Ode dne 1. května 2004 jsou krom toho povinny použít čl. 81 odst. 1 ES souběžně se svým vnitrostátním právem hospodářské soutěže, přičemž vnitrostátní právo hospodářské soutěže nesmí vést k zákazu dohod, rozhodnutí nebo jednání, která jsou podle práva Společenství přípustná (čl. 3 odst. 1 a 2 ve spojení s čl. 45 odst. 2 nařízení č. 1/2003).
92.
Jsou-li dotčeny zemědělské produkty, jsou vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž krom toho povinny zdržet se všech opatření, která se odchylují od společné organizace trhu, která jsou s ní v rozporu, nebo která mohou narušit její fungování; zcela obecně dále nesmí narušit cíle společné zemědělské politiky (
51
).
93.
V souhrnu platí:
Vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž mohou použít vnitrostátní právo hospodářské soutěže i v případě dohody mezi producenty ve smyslu článku 2 nařízení č. 26, a to i tehdy, pokud by tato dohoda mohla ovlivnit trh s olivovým olejem nejen na vnitrostátní úrovni, nýbrž i v celém Společenství. Přitom jsou však vnitrostátní orgány povinny zdržet se všeho, čímž by se jejich rozhodnutí mohlo dostat do rozporu s požadavky práva hospodářské soutěže a zemědělského práva Společenství.
5. K páté předběžné otázce
94.
V případě, že čtvrtá otázka bude zodpovězena v tom smyslu, který jsem navrhla, je nutno se zabývat i pátou předběžnou otázkou. Podstatou této otázky předkládajícího soudu je, zda vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž mohou na základě vnitrostátního práva hospodářské soutěže zakázat soukromě dohodnutý a financovaný systém nákupu a skladování olivového oleje i tehdy, pokud je tento systém v návaznosti na článek 12a nařízení č. 136/66 stanoven pro případ „vážného narušení trhu“.
95.
Jinými slovy, Tribunal Supremo žádá vyjasnění, zda musí být takový systém, jako je systém plánovaný společností Cecasa, dovolen i přes případné pochybnosti z hlediska práva hospodářské soutěže přinejmenším v tom rozsahu, ve kterém má sloužit odvrácení vážného narušení trhu.
96.
Skutečností je, že vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž jsou při použití pravidel práva hospodářské soutěže povinny dbát hodnotových rozhodnutí a požadavků zemědělského práva Společenství. Použije-li se právo hospodářské soutěže Společenství (články 81 ES a 82 ES), vyplývá přednost zemědělské politiky před kapitolou Smlouvy o ES týkající se hospodářské soutěže z čl. 32 odst. 2 ES ve spojení s čl. 36 odst. 1 ES (
52
); použije-li se naproti tomu vnitrostátní právo hospodářské soutěže, vede již zásada přednostního použití práva Společenství (
53
) k tomu, že se prosadí hodnoty společné zemědělské politiky.
97.
V případě, že by tedy ze zemědělského práva Společenství vyplývalo, že soukromé skladování je přinejmenším za účelem odvrácení vážného narušení trhu vždy a bez dalších podmínek přípustné, bylo by tak nutno takovýto požadavek zohlednit i v rámci použití pravidel hospodářské soutěže orgány pro hospodářskou soutěž.
98.
Přesně takovýto požadavek však zemědělské právo Společenství v té podobě, která se použije ve vztahu ke skutkovému stavu v původním řízení, neobsahuje. Z článku 12a nařízení č. 136/66 pouze vyplývá, že Komise může za určitých v něm blíže uvedených podmínek spustit Společenstvím subvencovaný systém soukromého skladování. Naopak, ze společné organizace trhu s oleji a tuky nelze vyvodit žádné obecné výsady pro soukromé skladování olivového oleje, a to ani v případě vážného narušení trhu.
99.
Jak již bylo zmíněno (
54
), tato skutečnost sice nevylučuje, aby mimo rámec článku 12a nařízení č. 136/66 existoval soukromý, nesubvencovaný systém skladování. Takovýto systém nicméně musí být vytvořen a provozován za dodržení pravidel práva hospodářské soutěže; takovýto systém zejména nepožívá žádné imunity vůči zákazům použitelným v daném případě podle kartelového práva.
100.
V případě, že by vnitrostátní orgán pro hospodářskou soutěž nechtěl ve vztahu k soukromě dohodnutému a financovanému systému skladování olivového oleje použít příslušná pravidla práva hospodářské soutěže, nebo pokud by je chtěl použít jen v oslabené formě, existovalo by nebezpečí narušení společné zemědělské politiky. Její podstatnou součástí je totiž, jak je patrné z nařízení č. 26, právě uplatnění pravidel hospodářské soutěže v oblasti produkce zemědělských produktů a obchodu s nimi (
55
). Tímto je v neposlední řadě vyjádřen cíl společné zemědělské politiky, a to zajistit spotřebitelům dodávky za rozumné ceny [čl. 33 odst. 1 písm. e) ES].
101.
Je třeba připustit, že v rámci konkrétního použití příslušných pravidel hospodářské soutěže je možné výjimečně odůvodnit i praktiky podniků, které omezují hospodářskou soutěž. Na úrovni Společenství tak čl. 81 odst. 3 ES stanoví, že za jistých v něm blíže stanovených podmínek může být zákaz uvedený v čl. 81 odst. 1 ES prohlášen za nepoužitelný. V případě španělského práva stanoví podobným způsobem článek 3 zákona č. 16/1989 určité „předpoklady povolení“.
102.
Konkrétní výklad a použití takovýchto výjimek nebo „předpokladů povolení“ z příslušných zákazů podle práva hospodářské soutěže však nesmí z jejich strany vést k výsledku, který by byl v rozporu s hodnotami zemědělského práva Společenství (
56
).
103.
V této souvislosti je nutno připomenout, že nařízením č. 1638/98 byl v rámci společné organizace trhu s oleji a tuky zrušen do té doby existující režim veřejného výkupu, protože podle názoru zákonodárce Společenství představoval podporu produkce a ohrožoval stabilitu trhu (
57
).
104.
Zákonodárce Společenství tím tedy konkretizoval cíle společné zemědělské politiky pro oblast olejů a tuků v tom smyslu, že zejména stabilizace trhů [čl. 33 odst. 1 písm. c) ES] a zajištění dodávek spotřebitelům za rozumné ceny [čl. 33 odst. 1 písm. e) ES] je možné – v každém případě za současné situace – dosáhnout lépe bez režimu veřejného výkupu.
105.
V případě, že by bylo soukromým subjektům dovoleno vycházet z existence vážného narušení trhu z vlastního podnětu (
58
) a na tomto základě zřetelně ovlivnit dění na trhu – v projednávaném případě nabídku a cenu olivového oleje, mohlo by to v konečném důsledku vést k plíživému znovuzavedení režimu veřejného výkupu – byť s pomocí soukromých prostředků, čímž by došlo k obejití zrušení režimu veřejného výkupu zákonodárcem Společenství.
106.
Něco takového nesmí vnitrostátní orgány a soudy připustit. Podle ustálené judikatury jsou totiž členské státy povinny zdržet se všech opatření, která se odchylují od společné organizace trhu, nebo která by ji mohla porušovat (
59
). Se společnou organizací trhu jsou neslučitelná opatření, která by mohla bránit jejímu řádnému fungování, a to i tehdy, když dotyčná oblast nebyla touto organizací trhu upravena vyčerpávajícím způsobem (
60
).
107.
V souhrnu tedy platí:
Vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž mohou na základě vnitrostátního práva hospodářské soutěže zakázat soukromě dohodnutý a financovaný systém nákupu a skladování olivového oleje dokonce i tehdy, pokud je tento systém v návaznosti na článek 12a nařízení č. 136/66 stanoven pro případ „vážného narušení trhu“.
VI – Závěry
108.
Na základě předchozích úvah navrhuji Soudnímu dvoru, aby na otázky Tribunal Supremo odpověděl následovně:
„1)
Soukromá akciová společnost, jejímž předmětem činnosti je prodej olivového oleje, a která si stanovila za cíl prostřednictvím cílených nákupů a prodejů olivového oleje ovlivňovat nabídku na trhu, připadá v úvahu jako hospodářský subjekt ve smyslu čl. 12a odst. 1 nařízení č. 136/66/EHS, ve znění nařízení (ES) č. 1638/98. Tomu nebrání skutečnost, že se na základním kapitálu dotyčné akciové společnosti účastní kromě producentů oleje, lisoven oleje a družstev i finanční investoři. Takováto akciová společnost ale nemůže být za takových okolností, jako jsou okolnosti ve věci v původním řízení, považována za seskupení producentů nebo sdružení seskupení producentů ve smyslu nařízení (ES) č. 952/97.
2)
Právo Společenství nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle níž může být hospodářský subjekt schválen ve smyslu článku 12a nařízení č. 136/66 i vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž v řízení podle práva hospodářské soutěže, pokud je zajištěno, že v takovémto řízení budou efektivně uplatňována relevantní ustanovení zemědělského práva a že bude proveden veškerý nezbytný přezkum.
3)
Článek 12a nařízení č. 136/66 nebrání soukromě dohodnutému a financovanému systému nákupu a skladování olivového oleje. Takovýto systém ovšem musí být provozován za dodržení obecných pravidel platných na trhu olivového oleje, a zejména za dodržení v daném případě použitelného práva hospodářské soutěže.
4)
Vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž mohou použít vnitrostátní právo hospodářské soutěže i v případě dohody mezi producenty ve smyslu článku 2 nařízení č. 26, a to i tehdy, pokud by tato dohoda mohla ovlivnit trh s olivovým olejem nejen na vnitrostátní úrovni, nýbrž i v celém Společenství. Přitom jsou však vnitrostátní orgány povinny zdržet se všeho, čímž by se jejich rozhodnutí mohlo dostat do rozporu s požadavky práva hospodářské soutěže a zemědělského práva Společenství.
5)
Vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž mohou na základě vnitrostátního práva hospodářské soutěže zakázat soukromě dohodnutý a financovaný systém nákupu a skladování olivového oleje dokonce i tehdy, pokud je tento systém v návaznosti na článek 12a nařízení č. 136/66 stanoven pro případ ‚vážného narušení trhu‘.“
(
1
) – Původní jazyk: němčina.
(
2
) – Rozsudek ze dne 9. září 2003, Milk Marque a National Farmers’ Union (C-137/00, Recueil, s. I-7975).
(
3
) – Nařízení Rady č. 26 ze dne 4. dubna 1962 o použití určitých pravidel hospodářské soutěže na produkci zemědělských produktů a obchod s nimi (Úř. věst. č. 30, s. 993; Zvl. vyd. 03/01, s. 6), ve znění nařízení Rady č. 49 ze dne (Úř. věst. č. 53, s. 1571; Zvl. vyd. 03/01, s. 8).
(
4
) – Viz č. 15.07 Bruselské nomenklatury uvedené v této příloze, které se vztahuje na rostlinné oleje.
(
5
) – Nařízení Rady (ES) č. 1184/2006 ze dne 24. července 2006 o použití určitých pravidel hospodářské soutěže na produkci zemědělských produktů a obchod s nimi (Úř. věst. L 214, s. 7).
(
6
) – Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (jednotné nařízení o společné organizaci trhů) (Úř. věst. L 299, s. 1); časová působnost tohoto nařízení ve vztahu k olivovému oleji vyplývá z jeho článku 200 ve spojení s jeho čl. 204 odst. 2 písm. a).
(
7
) – Nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky (Úř. věst. č. 172, s. 3025; Zvl. vyd. 03/01, s. 77).
(
8
) – Rozhodné je znění nařízení o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky, tak jak vyplývá z čl. 1 bodu 8 nařízení Rady (ES) č. 1638/98 ze dne 20. července 1998, kterým se mění nařízení č. 136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky (Úř. věst. L 210, s. 32; Zvl. vyd. 03/23, s. 308).
(
9
) – Nařízení Rady (ES) č. 865/2004 ze dne 29. dubna 2004 o společné organizaci trhu s olivovým olejem a stolními olivami a o změně nařízení (EHS) č. 827/68 (Úř. věst. L 161, s. 97; Zvl. vyd. 03/45, s. 153).
(
10
) – Viz čl. 201 odst. 1 písm. c) ve spojení s čl. 204 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1234/2007.
(
11
) – Úř. věst. L 142, s. 30.
(
12
) – Viz čl. 55 odst. 1 druhá odrážka ve spojení s čl. 56 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení (Úř. věst. L 160, s. 80; Zvl. vyd. 03/25, s. 391).
(
13
) – Úř. věst. L 346, s. 14; Zvl. vyd. 03/24, s. 203.
(
14
) – BOE č. 170 ze dne 18. července 1989, s. 22747. Zákon č. 16/1989 byl mezitím zrušen a nahrazen novým zákonem č. 15/2007 ze dne 3. července o ochraně hospodářské soutěže (Ley de Defensa de la Competencia) (BOE č. 159 ze dne, s. 28848). Pro skutkový stav ve sporu v původním řízení je však podle informací předkládajícího soudu nadále rozhodný zákon č. 16/1989.
(
15
) – Rozsudek ze dne 14. prosince 2006, Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (C-217/05, Sb. rozh. s. I-11987, bod 7).
(
16
) – Supuestos de autorización.
(
17
) – Jak pro doplnění vyplývá ze spisu, jeden správní úřad v rámci španělských orgánů pro hospodářskou soutěž, takzvaný Subdirección General sobre Conductas Restrictivas de la Competencia, zahájil šetření v této věci již dne 16. června 2000.
(
18
) – Tribunal de Defensa de la Competencia svého času vykonával pravomoci orgánu pro hospodářskou soutěž.
(
19
) – Sala de lo Contencioso-Administrativo.
(
20
) – Ustálená judikatura; viz mimo jiné rozsudky ze dne 10. ledna 2006, IATA a ELFAA (C-344/04, Sb. rozh. s. I-403, bod 14), ze dne, Eckelkamp a další (C-11/07, Sb. rozh. s. I-6845, bod 27 a 28), a ze dne, Michaniki (C-213/07, Sb. rozh. s. I-9999, body 32 až 34).
(
21
) – Čtyřicátý čtvrtý bod odůvodnění nařízení č. 1257/1999.
(
22
) – Viz například sedmý bod odůvodnění a článek 3 nařízení Komise (ES) č. 327/2001 ze dne 16. února 2001, kterým se vydává oprávnění k uzavírání smluv o soukromém skladování olivového oleje a kterým se vypisuje časově omezené nabídkové řízení pro související podpory (Úř. věst. L 48, s. 9) (neoficiální překlad).
(
23
) – Viz například sdělení Komise „Rámec Společenství pro státní podporu v odvětví zemědělství“ (Úř. věst. 2000, C 28, s. 2) (neoficiální překlad), zde především oddíl 10; viz dále článek 3 nařízení Komise (ES) č. 2153/2005 ze dne 23. prosince 2005 o režimu podpor soukromého skladování olivového oleje (Úř. věst. L 342, s. 39).
(
24
) – Viz k tomu výše bod 14 tohoto stanoviska.
(
25
) – Viz znění čl. 12a odst. 1 nařízení č. 136/66, jakož i k jeho vysvětlení dvanáctý bod odůvodnění pozměňujícího nařízení č. 1638/98.
(
26
) – To znamená státní, popřípadě veřejnoprávní orgány nebo v každém případě státem, popřípadě veřejnoprávními orgány zvlášť pověřené subjekty.
(
27
) – O tento případ se jedná zejména ve španělské („organismos“), estonské („asutused“), řecké („οργανισμοί“), anglické („bodies“), francouzské („organismes“), italské („organismi“), maltské („korpi“), portugalské („organismos“), slovenské („orgány“), finské („elimet“ popř. „elinten“) a švédské jazykové verzi („organ“ popř. „organen“).
(
28
) – Kromě německé jazykové verze je tomu tak jmenovitě u české („hospodářské subjekty“ a „orgány“), dánské („organisationer“ a „organer“), lotyšské („organizācijas“ a „iestādes“), litevské („istaigos“ a „institucijos“), maďarské („szervezetek[et]“ a „szerve[k]“), nizozemské („organismen“ a „instanties“), polské („instytucje“ a „organy“) a slovinské jazykové verze („teles[a]“ a „organi“).
(
29
) – V tomto smyslu ustálená judikatura, viz například rozsudky ze dne 27. března 1990, Cricket St. Thomas (C-372/88, Recueil, s. I-1345, bod 19), ze dne, Borgmann (C-1/02, Recueil, s. I-3219, bod 25), a ze dne, CEPSA (C-279/06, Sb. rozh. s. I-6681, bod 50).
(
30
) – Viz dvanáctý bod odůvodnění pozměňujícího nařízení č. 1638/1998, kterým byl do nařízení č. 136/66 vložen článek 12a.
(
31
) – Zásadou otevřeného tržního hospodářství se má podle čl. 4 odst. 1 ES a článku 98 ES řídit hospodářská politika členských států a Společenství; viz k tomu také rozsudek ze dne 9. září 2003, CIF (C-198/01, Recueil, s. I-8055, bod 47).
(
32
) – Ustálená judikatura; viz mimo jiné rozsudky ze dne 7. června 2005, VEMW a další (C-17/03, Sb. rozh. s. I-4983, bod 41), a ze dne, Britannia Alloys & Chemicals v. Komise (C-76/06 P, Sb. rozh. s. I-4405, bod 21).
(
33
) – V souvislosti s tímto stanoveným cílem viz znovu dvanáctý bod odůvodnění pozměňujícího nařízení č. 1638/1998, kterým byl do nařízení č. 136/66 vložen článek 12a.
(
34
) – Viz k tomu moje argumentace ke druhé předběžné otázce (body 65 až 70 tohoto stanoviska).
(
35
) – Skutečnost, že společná pravidla v oblasti produkce mohou být stanovena a uplatňována pouze ve vztahu k producentům, popř. organizacím producentů, které jsou akcionáři příslušného sdružení, vyplývá již z povahy věci. Dodatečně je toto ale upřesněno i úvodními slovy čl. 6 odst. 1 písm. b) nařízení č. 952/97: „déterminer et appliquer, pour les personnes visées à l’article 5 paragraphe 1“ (francouzská jazyková verze), „decide on and apply, in respect of persons covered by Article 5(1)“ (anglická jazyková verze), a „determinar y aplicar, para las personas mencionadas en el apartado 1 del artículo 5“ (španělská jazyková verze); naproti tomu zavádějící německá jazyková verze s mnohoznačnou formulací „soweit es sich um unter Artikel 5 Absatz 1 fallende Personen handelt“.
(
36
) – Ustálená judikatura, viz například rozsudky ze dne 19. prosince 1968, Salgoi l (13/68, Recueil, s. 680 a 693), ze dne, Rewe-Zentralfinanz (33/76, Recueil, s. 1989, bod 5), a ze dne, Impact (C-268/06, Sb. rozh. s. I-2483, bod 46 až 48).
(
37
) – Na úrovni Společenství je zásada jednorázového odbavení uskutečněna například při kontrole spojování podniků, omezuje se zde ale na přezkum otázek týkajících se pouze práva hospodářské soutěže; viz článek 21 a osmý bod odůvodnění nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (Úř. věst. L 24, s. 1; Zvl. vyd. 08/03, s. 40).
(
38
) – Dvanáctý bod odůvodnění pozměňujícího nařízení č. 1638/1998, kterým byl do nařízení č. 136/66 vložen článek 12a.
(
39
) – Rozsudek Milk Marque (uvedený v poznámce pod čarou 2, bod 61).
(
40
) – Body 57 až 63 tohoto stanoviska.
(
41
) – Rozsudek Milk Marque (uvedený v poznámce pod čarou 2, body 57 a 61).
(
42
) – Rozsudky ze dne 13. února 1969, Walt Wilhelm a další (14/68, Recueil, s. 1, body 3 a 4), ze dne, Giry a Guerlain a další (253/78 a 1/79 až 3/79, Recueil, s. 2327, bod 15), a ze dne, Manfredi a další (C-295/04 až C-298/04, Sb. rozh. s. I-6619, bod 38).
(
43
) – Rozsudek Milk Marque (uvedený v poznámce pod čarou 2, body 62 až 67), na příkladu společné organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky.
(
44
) – Také věc Milk Marque, ve které Soudní dvůr uznal přípustnost použití vnitrostátního práva hospodářské soutěže, se týkala případu s přeshraničním prvkem; viz rozsudek Milk Marque (uvedený v poznámce pod čarou 2, body 110 až 120).
(
45
) – Nehledě na výlučnou pravomoc Komise činit rozhodnutí podle článku 2 nařízení č. 26 mohou vnitrostátní soudy považovat za nutné uvedené ustanovení použít; viz rozsudek ze dne 12. prosince 1995, Dijkstra a další (C-319/93, C-40/94 a C-224/94, Recueil, s. I-4471, body 25 až 36).
(
46
) – Nařízení Rady (EHS) č. 17 – První nařízení, kterým se provádějí články 85 a 86 Smlouvy (Úř. věst. 1962, č. 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3).
(
47
) – Článek 43 odst. 1 ve spojení s čl. 45 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).
(
48
) – Nařízení Rady (EHS) č. 4064/89 ze dne 21. prosince 1989 o kontrole spojování podniků (Úř. věst. L 395, s. 1; po opravě znovu zveřejněno v Úř. věst. 1990, L 257, s. 13; Zvl. vyd. 08/01, s. 31), ve znění nařízení Rady (ES) č. 1310/97 ze dne (Úř. věst. L 180, s. 1, s opravami v Úř. věst. 1998, L 3, s. 16, a v Úř. věst. 1998, L 40, s. 17; Zvl. vyd. 08/01, s. 164). Nové nařízení ES o kontrole spojování podniků (nařízení č. 139/2004) se vzhledem ke svému čl. 26 odst. 2 na projednávaný případ nevztahuje.
(
49
) – Rozsudky ze dne 15. července 1964, Costa v. ENEL (6/64, Recueil, s. 1253, 1270), CIF (uvedený v poznámce pod čarou 31, bod 48), a ze dne, Manfredi a další, (C-295/04 až C-298/04, Sb. rozh. s. I-6619, bod 39).
(
50
) – Rozsudek Walt Wilhelm (uvedený v poznámce pod čarou 42, bod 4 až 8); viz také rozsudky Giry a Guerlain (uvedený v poznámce pod čarou 42, bod 16), a ze dne 14. prosince 2000, Masterfoods a HB (C-344/98, Recueil, s. I-11369, bod 51 a 52).
(
51
) – Viz ke všemu, co je zde uvedeno, rozsudky ze dne 19. března 1998, Compassion in World Farming (C-1/96, Recueil, s. I-1251, bod 41), Milk Marque (uvedený výše v poznámce pod čarou 2, body 63, 80 a 94), a ze dne, Kuipers (C-283/03, Sb. rozh. s. I-4255, bod 37); viz rovněž argumentaci k páté předběžné otázce (body 94 až 107 tohoto stanoviska).
(
52
) – Rozsudky ze dne 29. října 1980, Maizena v. Rada (139/79, Recueil, s. 3393, bod 23), ze dne, Německo v. Rada (C-280/93, Recueil, s. I-4973, bod 61), a Milk Marque (uvedený v poznámce pod čarou 2, bod 81); viz dále rozsudek Kuipers (uvedený v poznámce pod čarou 51, body 32 a 34).
(
53
) – K přednosti práva Společenství viz judikatura uvedená výše v poznámce pod čarou 49.
(
54
) – Viz k tomu výše moje argumentace ke třetí předběžné otázce (body 71 až 76 tohoto stanoviska).
(
55
) – První bod odůvodnění nařízení č. 26.
(
56
) – Viz ještě jednou výše, bod 96 tohoto stanoviska.
(
57
) – Jedenáctý bod odůvodnění nařízení č. 1638/98.
(
58
) – V ústní části řízení Cecasa potvrdila, že zamýšlí sama posuzovat, kdy existuje „vážné narušení trhu“, na jehož základě by svůj plánovaný systém soukromého skladování aktivovala a prováděla by v jeho rámci předvídané intervenční nákupy a prodeje.
(
59
) – Rozsudky Compassion in World Farming (uvedený v poznámce pod čarou 51, bod 41), Milk Marque (uvedený v poznámce pod čarou 2, body 63 a 80), a Kuipers (uvedený v poznámce pod čarou 51, bod 37).
(
60
) – Rozsudky Compassion in World Farming (uvedený v poznámce pod čarou 51, bod 41), a Kuipers (uvedený v poznámce pod čarou 51, bod 37).