62019TO0627(01)_RES
Věc T‑627/19
(zveřejnění formou výňatků)
Harry Shindler a další
v.
Evropská komise
Usnesení Tribunálu (desátého senátu) ze dne 14. července 2020
„Žaloba pro nečinnost a žaloba na neplatnost – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Vystoupení Spojeného království z Unie – Žádost o přijetí rozhodnutí o zachování občanství Evropské unie pro některé státní příslušníky Spojeného království a rozhodnutí o různých opatřeních týkajících se práv státních příslušníků Spojeného království – Stanovisko Komise – Neexistence výzvy k jednání – Odmítnutí přijmout rozhodnutí o zachování občanství Evropské unie pro některé státní příslušníky Spojeného království – Neexistence právního zájmu na podání žaloby – Zjevně nepřípustná žaloba“
Žaloby pro nečinnost – Nečinnost – Pojem – Zdržení se jednání – Nevyhovující akt – Vyloučení
(Článek 265 SFEU)
(viz bod 28)
Žaloby pro nečinnost – Fyzické a/nebo právnické osoby – Podmínky přípustnosti – Předchozí výzva k jednání – Nezaujetí stanoviska orgánem – Aktivní legitimace – Podmínky, které mají kumulativní charakter – Nepřípustnost žaloby při nesplnění byť jen jedné z těchto podmínek
(Článek 265 SFEU)
(viz bod 32)
Žaloby pro nečinnost – Výzva orgánu – Neexistence – Nepřípustnost
(Článek 265 druhý pododstavec SFEU)
(viz bod 35)
Žaloba na neplatnost – Fyzické a/nebo právnické osoby – Právní zájem na podání žaloby – Nezbytnost vzniklého a trvajícího zájmu – Žaloba, která může žalobci přinést prospěch – Neexistence – Nepřípustnost
(Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU)
(viz bod 47)
Žaloba na neplatnost – Fyzické a/nebo právnické osoby – Právní zájem na podání žaloby – Zrušení, které může vést pouze k novému meritorně totožnému rozhodnutí – Nedostatek právního zájmu
(Článek 263 SFEU)
(viz body 48, 49)
Shrnutí
Dne 23. června 2016 se občané Spojeného království Velké Británie a Severního Irska v referendu vyslovili pro vystoupení své země z Evropské unie. Spojené království dne 29. března 2017 oznámilo Evropské radě svůj záměr vystoupit z Unie na základě čl. 50 odst. 2 SEU. Následně přijala Evropská rada se souhlasem Spojeného království několik rozhodnutí (
1
), jimiž prodloužila lhůtu stanovenou článkem 50 odst. 3 SEU, po jejímž uplynutí měly Smlouvy přestat být pro Spojené království použitelné, kdyby nedošlo k dohodě o podmínkách jeho vystoupení. Podle článku 1 rozhodnutí 2019/584 měla tato lhůta uplynout v zásadě 31. října 2019.
Dne 31. července 2019 zaslalo několik státních příslušníků Spojeného království s bydlištěm v Itálii či ve Francii (dále jen „žalobci“) dopis Evropské radě a Radě Evropské unie. Dne 1. srpna 2019 zaslali dopis v podstatě téhož znění Evropské komisi. V těchto dopisech žalobci zejména upozornili uvedené tři orgány na situaci státních příslušníků Spojeného království, kteří mají bydliště v jiných členských státech než ve Spojeném království a kteří si v těchto státech zařídili svůj soukromý a rodinný život, a požádali je, aby „konstatovaly nečinnost“ vyplývající z „opomenutí [těchto orgánů], v rozporu s právem, nezachovat občanství Evropské unie pro [uvedené státní příslušníky]“. Kromě toho vyzvali tyto tři orgány, aby ještě před vystoupením Spojeného království z Unie plánovaným na 31. října 2019 přijaly rozhodnutí o zachování občanství Evropské unie pro zmíněné státní příslušníky i po datu tohoto vystoupení, a to bez ohledu na to, zda bude či nebude uzavřena dohoda o podmínkách daného vystoupení. Dopisem podepsaným dne 11. září 2019 odpověděla Komise na dopis ze dne 1. srpna 2019 (dále jen „dopis ze dne 11. září 2019“). V tomto dopise odmítla výzvu k jednání obsaženou v dopise žalobců, přičemž zdůraznila, že jí Smlouvy neumožňují přijmout takové rozhodnutí, jaké požadují žalobci.
Žalobci poté podali žalobu k Tribunálu. Žaloba obsahuje předně návrhová žádání týkající se nečinnosti a podaná na základě článku 265 SFEU. Dále obsahuje návrhová žádání znějící na zrušení „explicitní[ho] rozhodnutí Komise ze dne [11]. září 2019 […], kterým se neuznává, že by došlo k nečinnosti“, jež žalobci na výzvu Tribunálu kvalifikovali jako návrhová žádání znějící na zrušení podaná na základě článku 263 SFEU.
Usnesením ze dne 14. července 2020 Tribunál žalobu odmítl, neboť shledal, že návrhová žádání týkající se nečinnosti i návrhová žádání znějící na zrušení jsou nepřípustná.
Pokud jde o návrhová žádání týkající se nečinnosti, žalobci navrhli, aby Tribunál zrušil rozhodnutí obsažené v dopise ze dne 11. září 2019, kterým Komise v podstatě odmítla přijmout rozhodnutí o zachování občanství Evropské unie ode dne vystoupení Spojeného království z Unie – bez ohledu na to, zda bude či nebude uzavřena dohoda o podmínkách tohoto vystoupení – pro některé státní příslušníky Spojeného království, kteří k uvedenému okamžiku nebudou mít státní příslušnost některého z členských států Unie. Na podporu těchto návrhových žádání předložili žalobci tři žalobní důvody, jimiž brojili proti ztrátě občanství Evropské unie pro tyto státní příslušníky.
Tribunál předně a bez návrhu ověřoval, zda žalobci mají právní zájem na uplatnění těchto tří žalobních důvodů. V této souvislosti připomněl, že podle ustálené judikatury nemůže mít žalobce legitimní zájem na zrušení rozhodnutí, o němž je již předem jasné, že bude muset být ve vztahu k němu znovu potvrzeno, a dále že žalobní důvod směřující ke zrušení je nepřípustný z důvodu nedostatku právního zájmu na podání žaloby, pokud i za předpokladu, že by byl opodstatněný, by zrušení napadeného aktu na základě tohoto žalobního důvodu nemohlo žalobce uspokojit. Žalobce tak nemá právní zájem na zrušení rozhodnutí – obsahujícího odmítnutí jednat v dotčené oblasti – na základě určitého žalobního důvodu v případě, kdy dotyčný orgán v každém případě nemá k jednání v dané oblasti žádnou pravomoc.
Dále poukázal Tribunál na to, že v projednávané věci by zrušení rozhodnutí obsaženého v dopise ze dne 11. září 2019 na základě žalobních důvodů vznesených žalobci mohlo žalobce uspokojit jen tehdy, kdyby Komise sama přijala závazný akt, jenž by ode dne vystoupení Spojeného království z Unie zachoval občanství Evropské unie pro některé státní příslušníky Spojeného království.
V tomto ohledu Tribunál nejprve připomněl, že podle čl. 13 odst. 2 SEU jedná každý orgán v mezích působnosti svěřené mu Smlouvami, a poté konstatoval, že žádné z ustanovení Smluv nebo sekundárního práva neopravňuje Komisi k přijetí závazných aktů, jejichž předmětem by bylo přiznání občanství Evropské unie určitým kategoriím osob. Toto konstatování je potvrzeno okolností, že tento orgán má v zásadě pravomoc jen předkládat návrhy v souladu s čl. 17 odst. 2 SEU.
Tribunál proto shledal, že Komise – bez ohledu na otázku, zda vystoupení Spojeného království z Unie vůbec mohlo vést ke ztrátě občanství Evropské unie pro všechny státní příslušníky Spojeného království, kteří k okamžiku uvedeného vystoupení neměli státní příslušnost některého z členských států – neměla v projednávané věci žádnou pravomoc k přijetí závazného aktu, jímž by ode dne tohoto vystoupení bylo zachováno občanství Unie pro některé kategorie osob, a přijetí aktu požadovaného žalobci musela odmítnout. Z toho vyplývá, že kdyby rozhodnutí obsažené v dopise ze dne 11. září 2019 bylo na základě žalobních důvodů vznesených žalobci zrušeno, ocitla by se Komise v situaci zjevného nedostatku pravomoci a nezbývalo by jí než přijmout nové rozhodnutí o odmítnutí přijmout akt požadovaný žalobci. Tribunál upřesnil, že takové zrušení by tudíž nemohlo žalobce uspokojit, takže žalobci nemají legitimní zájem na předložení shora uvedených žalobních důvodů.
Tribunál dospěl k závěru, že tyto žalobní důvody musí být odmítnuty jako nepřípustné, a tak jsou i sama návrhová žádání směřující ke zrušení vzhledem k tomu, že na jejich podporu nebyl uveden žádný přípustný žalobní důvod, zjevně nepřípustná.
(
1
) – Zejména rozhodnutí (EU) 2019/476 ze dne 22. března 2019 (Úř. věst. 2019, L 80 I, s. 1) a (EU) 2019/584 ze dne 11. dubna 2019 (Úř. věst. 2019, L 101, s. 1).