62022CJ0726_RES
Věc C‑726/22 P
Evropská komise
v.
Pollinis France
Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 16. ledna 2025
„Kasační opravný prostředek – Přístup k dokumentům – Nařízení (ES) č. 1049/2001 – Článek 4 odst. 3 první pododstavec – Ochrana rozhodovacího procesu – Nařízení (EU) č. 182/2011 – Postup projednávání ve výboru – Stanoviska vyjádřená členskými státy a dalšími členy výborů – Odepření přístupu“
Orgány Evropské unie – Právo veřejnosti na přístup k dokumentům – Nařízení č. 1049/2001 – Výjimky z práva na přístup k dokumentům – Ochrana rozhodovacího procesu – Podmínky – Restriktivní výklad i uplatnění
(Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1049/2001, bod 11 odůvodnění a čl. 4 odst. 3 první pododstavec)
(viz body 62, 65)
Orgány Evropské unie – Právo veřejnosti na přístup k dokumentům – Nařízení č. 1049/2001 – Výjimky z práva na přístup k dokumentům – Povinnost uvést odůvodnění – Rozsah
(Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1049/2001, článek 4)
(viz bod 63)
Orgány Evropské unie – Právo veřejnosti na přístup k dokumentům – Nařízení č. 1049/2001 – Oblast působnosti – Správní činnost Komise – Zahrnutí
(Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1049/2001, čl. 2 odst. 3)
(viz bod 66)
Orgány Evropské unie – Právo veřejnosti na přístup k dokumentům – Nařízení č. 1049/2001 – Výjimky z práva na přístup k dokumentům – Ochrana rozhodovacího procesu – Přijímání rozhodnutí – Pojem – Existence určeného rozhodovacího předmětu – Zahrnutí
(Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1049/2001, čl. 4 odst. 3 první pododstavec)
(viz bod 73)
Orgány Evropské unie – Právo veřejnosti na přístup k dokumentům – Nařízení č. 1049/2001 – Výjimky z práva na přístup k dokumentům – Ochrana rozhodovacího procesu – Podmínky – Konkrétní skutečné a vážné ohrožení uvedeného procesu – Rozsah – Úmysl orgánu přijmout rozhodnutí – Vyloučení
(Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1049/2001, čl. 4 odst. 3 první pododstavec)
(viz body 74, 77, 78)
Shrnutí
Soudní dvůr rozhodující o kasačním opravném prostředku, který zamítl, podaném Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu ve věci Pollinis France v. Komise (
1
), jímž Tribunál zrušil dvě rozhodnutí Komise (
2
) o odepření přístupu k dokumentům týkajícím se pokynů Evropského úřadu pro bezpečnost potravin (EFSA) z roku 2013 (
3
), upřesnil rozsah výjimky týkající se existence probíhajícího rozhodovacího procesu (
4
), v rámci postupu projednávání ve výborech a rozhodl o kvalifikaci „záležitosti, v níž orgán ještě nerozhodl“.
Pollinis France je francouzská nevládní organizace, která působí v oblasti ochrany životního prostředí a jejímž cílem je ochrana divokých a běžných včel, jakož i podpora udržitelného zemědělství s cílem přispět k zachování opylovačů. V roce 2020 předložila žalobkyně Komisi dvě žádosti o přístup (
5
) k některým dokumentům vztahujícím se k pokynům EFSA z roku 2013. První žádost se v podstatě týkala dokumentů obsahujících stanoviska členských států, členů Stálého výboru pro rostliny, zvířata, potraviny a krmiva (
6
) a Komise, pokud jde o tyto pokyny, jakož i všech návrhů na toto téma, které Komise obdržela nebo připravila od října 2018. Druhá žádost se týkala některých dokumentů týkajících se uvedených pokynů EFSA z roku 2013 a v podstatě se týkala korespondence, pořadů jednání, zápisů nebo zpráv ze schůzek mezi členy výboru Scopaff a některými úředníky nebo členy Komise v průběhu období od července 2013 do září 2018.
V odpovědi na potvrzující žádosti o přístup Komise dvěma rozhodnutími z roku 2020 poskytla částečný přístup k některým dokumentům a odepřela přístup k některým dalším dokumentům na základě výjimek týkajících se ochrany soukromí a osobnosti jednotlivce (
7
) a existence probíhajícího rozhodovacího procesu.
O pokynech EFSA z roku 2013 se totiž v rámci výboru Scopaff diskutuje již několik let a nebylo dosaženo dohody o jejich znění z důvodu nesouhlasu členských států, a aniž Komise mohla tyto pokyny přijmout. V roce 2019 požádala Komise úřad EFSA, aby provedl revizi pokynů z roku 2013 za účelem zohlednění nejnovějšího vědeckého vývoje.
V tomto kontextu uvedl Tribunál v napadeném rozsudku, když rozhodoval o dvou žalobách na neplatnost, že spornými rozhodnutími přijatými v roce 2020 Komise uvedla, že do doby, než bude dokončena revize tohoto dokumentu, je její přezkum v rámci výboru Scopaff „pozastaven“, což znamená, že rozhodovací proces lze považovat za „probíhající“, neboť bude pokračovat až po dokončení této revize.
Podle Tribunálu však v době přijetí sporných rozhodnutí již nebylo cílem žádného rozhodovacího procesu provést pokyny EFSA z roku 2013. Komise se naopak implicitně, ale nutně rozhodla tento dokument již neprovést. Samotná skutečnost, že v okamžiku přijetí sporných rozhodnutí probíhala revize těchto pokynů, znamená nemožnost určit obsah případných revidovaných pokynů, formu jejich případného přijetí a postup, který bude případně za tímto účelem použit, a tedy absenci předmětu rozhodovacího procesu Komise. V důsledku toho se Komise nemohla platně dovolávat výjimky týkající se ochrany probíhajícího rozhodovacího procesu.
Závěry Soudního dvora
Soudní dvůr, k němuž Komise podala kasační opravný prostředek a na jehož podporu uplatnila dva důvody kasačního opravného prostředku, zkoumal v rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku, zda měl Tribunál v napadeném rozsudku právem za to, že rozhodovací proces Komise, jehož předmětem byly pokyny EFSA z roku 2013, byl v okamžiku přijetí sporných rozhodnutí ukončen.
Úvodem Soudní dvůr připomněl, že cílem nařízení č. 1049/2001, které je založeno na zásadě otevřenosti a transparentnosti, je poskytnout veřejnosti co nejširší právo na přístup k dokumentům, které mají unijní orgány k dispozici. Ačkoli toto právo na přístup podléhá určitým omezením založeným na důvodech veřejného či soukromého zájmu, výjimky z práva na přístup stanovené nařízením č. 1049/2001 musí být vykládány a uplatňovány restriktivně. Mimoto pokud dotyčný orgán rozhodne o odepření přístupu k dokumentu, o jehož poskytnutí byl požádán, je v zásadě povinen vysvětlit, jak by mohl přístup k tomuto dokumentu konkrétně a skutečně ohrozit zájem chráněný výjimkou stanovenou v článku 4 nařízení č. 1049/2001, na kterou se tento orgán odvolává. Kromě toho musí být riziko takovéhoto ohrožení důvodně předvídatelné, a nikoli čistě hypotetické.
Pokud jde konkrétněji o výjimku týkající se ochrany rozhodovacího procesu, Soudní dvůr nejprve uvedl, že podle čl. 4 odst. 3 prvního pododstavce nařízení č. 1049/2001 přístup k dokumentu, který orgán vypracoval k vnitřnímu použití nebo obdržel a který se vztahuje k záležitosti, v níž orgán ještě nerozhodl, se odepře, pokud by zpřístupnění dokumentu vážně ohrozilo rozhodovací proces uvedeného orgánu, neexistuje-li převažující veřejný zájem na zpřístupnění.
V tomto ohledu Soudní dvůr připomněl, že pojem „rozhodovací proces“ musí být chápán tak, že se přímo vztahuje k přijetí rozhodnutí, a nikoli na celé správní řízení, které vedlo k přijetí tohoto rozhodnutí. Přijetí rozhodnutí přitom předpokládá existenci určitého předmětu, kterého se bude týkat budoucí rozhodnutí, a to nezávisle na bezprostřední povaze přijetí konkrétního a určitelného návrhu aktu. Navíc na rozdíl od toho, co tvrdila Komise, neměl Tribunál za to, že by neexistence takové bezprostřední povahy vylučovala existenci skutečné rozhodovací činnosti.
Dále připustit, že rozhodnutí ještě nebylo přijato, a tudíž stále probíhá „rozhodovací proces“ ve smyslu čl. 4 odst. 3 prvního pododstavce nařízení č. 1049/2001, pokud předmět takového procesu není určen, by bylo v rozporu jak se systematikou tohoto ustanovení, tak s judikaturou. Dokud totiž není určen přesný předmět budoucího rozhodnutí, je jakékoli riziko ohrožení rozhodovacího procesu směřujícího k přijetí tohoto rozhodnutí z důvodu zpřístupnění požadovaného dokumentu podle nařízení č. 1049/2001 již pojmově hypotetické, jelikož ve skutečnosti by bylo nemožné ověřit, zda obsah tohoto dokumentu skutečně souvisí s tímto rozhodovacím procesem.
Konečně se Tribunál nedopustil nesprávného právního posouzení ani tím, že nepovažoval za rozhodující pro posouzení existence „záležitosti, v níž [tento orgán] ještě nerozhodl“ ve smyslu čl. 4 odst. 3 prvního pododstavce nařízení č. 1049/2001, argument, podle kterého měla Komise stále za „cíl“ provést pokyny týkající se včel. Připustit, že pouhý úmysl orgánu přijmout rozhodnutí v oblasti spadající do jeho pravomoci mu umožňuje dovolávat se tohoto ustanovení, aniž je vyžadována existence rozhodovacího procesu směřujícího k přijetí rozhodnutí ohledně určitého předmětu, by totiž ve skutečnosti znamenalo přiznat tomuto orgánu možnost odepřít zpřístupnění jakéhokoliv dokumentu týkajícího se této oblasti. Pojem „záležitost, v níž [tento orgán] ještě nerozhodl“ ve smyslu uvedeného ustanovení přitom nelze vykládat tak široce, aby zahrnoval každý dokument, který se týká dané záležitosti.
Soudní dvůr proto dospěl k závěru, že Tribunál měl právem za to, že skutečnost, že Komise stále sledovala cíl provést pokyny týkající se včel, aby orgánům členských států poskytla dokument uvádějící „současné vědeckotechnické poznatky“, sama o sobě nepostačuje k závěru, že stále existuje „záležitost, v níž [tento orgán] ještě nerozhodl“ ve smyslu čl. 4 odst. 3 prvního pododstavce nařízení č. 1049/2001. Došel tedy k závěru, že je třeba první důvod kasačního opravného prostředku, jakož i následně druhý důvod kasačního opravného prostředku zamítnout jako irelevantní, a tudíž zamítnout kasační opravný prostředek v plném rozsahu.
(
1
) – Rozsudek ze dne 14. září 2022, Pollinis France v. Komise (T‑371/20 a T‑554/20, EU:T:2022:556, dále jen „napadený rozsudek“).
(
2
) – Rozhodnutí Komise C(2020) 4231 final ze dne 19. června 2020 ve věci T‑371/20 a C(2020) 5120 final ze dne 21. července 2020 ve věci T‑554/20 (dále jen „sporná rozhodnutí“).
(
3
) – Pokyny k posuzování rizik přípravků na ochranu rostlin týkajících se včel, přijaté úřadem EFSA dne 27. června 2013 (dále jen „pokyny EFSA z roku 2013“).
(
4
) – Na základě čl. 4 odst. 3 prvního pododstavce nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43).
(
5
) – Podle nařízení č. 1049/2001 a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. 2006, L 264, s. 13).
(
6
) – Standing Committee on Plants, Animals, Food and Feeds (dále jen „Scopaff“).
(
7
) – Ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1049/2001.