62018CJ0752_RES
Lieta C‑752/18
Deutsche Umwelthilfe eV
pret
Freistaat Bayern
(Bayerischer Verwaltungsgerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (virspalāta) 2019. gada 19. decembra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vide – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. pants, 47. panta pirmā daļa un 52. panta 1. punkts – Direktīva 2008/50/EK – Gaisa piesārņojums – Gaisa kvalitāte – Gaisa kvalitātes uzlabošanas plāns – Slāpekļa dioksīda robežlielumi – Pienākums veikt atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu minimālo pārsniegšanas laikposmu – Valsts tiesu pienākums veikt visus nepieciešamos pasākumus – Reģionālas valdības atteikums izpildīt tiesas rīkojumu – Apcietinājuma piemērošana attiecīgā reģiona augstiem politiskajiem pārstāvjiem vai augstākajām amatpersonām – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā – Tiesības uz personas brīvību – Juridiskais pamats – Samērīgums
Vide – Gaisa piesārņojums – Gaisa kvalitāte – Direktīva 2008/50 – Skaidri, precīzi un beznosacījuma pienākumi, kas izriet no šīs direktīvas – Dalībvalsts izdarīts pārkāpums – Valsts tiesu pienākums noteikt visus nepieciešamos pasākumus, lai izpildītu šo pienākumu – Apcietinājuma piemērošana personām, kuras ieņem amatus valsts pārvaldē – Nosacījumi – Pietiekami pieejams, precīzs un paredzams juridiskais pamats – Tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību un tiesību uz brīvību samērošana
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. pants, 47. panta pirmā daļa un 52. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/50)
(skat. 29.–33., 41.–45., 51., 52. un 56. punktu, kā arī rezolutīvo daļu)
Vide – Gaisa piesārņojums – Gaisa kvalitāte – Direktīva 2008/50 – Skaidri, precīzi un beznosacījuma pienākumi, kas izriet no šīs direktīvas – Dalībvalsts izdarīts pārkāpums – Prasība ievērot minētos pienākumus – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību – Apjoms
(Pamattiesību hartas 47. panta pirmā daļa; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/50)
(skat. 34.–40. punktu)
Pamattiesības – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Ierobežojumi – Citu personu tiesību uz brīvību ievērošana – Apcietinājuma piemērošana personai, lai nodrošinātu citas personas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā ievērošanu – Nosacījumi – Pietiekami pieejams, precīzs un paredzams juridiskais pamats šāda apcietinājuma piemērošanai – Samērīguma principa ievērošana
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. pants un 47. panta pirmā daļa)
(skat. 46.–50. punktu)
Rezumējums
Apcietinājums var tikt piemērots Bavārijas federālās zemes atbildīgajām personām, lai tās veiktu pasākumus gaisa uzlabošanai Minhenē (kā, piemēram, satiksmes aizliegums noteiktiem transportlīdzekļiem ar dīzeļdzinēju, vienīgi tad, ja šajā ziņā pastāv pietiekami pieejams, precīzs un paredzams tā piemērošanā valsts juridiskais pamats un šis apcietinājums ir samērīgs. Bavārijas federālās zemes Augstākai administratīvajai tiesai ir jāpārbauda, vai šie nosacījumi ir izpildīti.
Spriedumā Deutsche Umwelthilfe (C‑752/18), kas pasludināts 2019. gada 19. decembrī, Tiesa, izskatot lietu virspalātā, pirmo reizi lēma par jautājumu, vai valsts tiesām ir tiesības vai pat pienākums piemērot apcietinājumu attiecībā pret valsts iestāžu atbildīgajām personām, kuras ilgstoši atsakās izpildīt tiesas nolēmumu, ar ko tām ir uzdots izpildīt savus pienākumus saskaņā ar Savienības tiesībām.
Tiesā ir celta prasība saistībā ar tiesvedību starp Deutsche Umwelthilfe, Vācijas vides aizsardzības organizāciju, un Bavārijas federālo zemi par to, ka pēdējā minētā, īstenojot Direktīvu 2008/50 par gaisa kvalitāti (
1
), ilgstoši atteicās veikt nepieciešamos pasākumus, lai ievērotu robežlielumus attiecībā uz slāpekļa dioksīdu Minhenes pilsētā. Lai gan Bavārijas federālajai zemei 2012. gadā pirmo reizi tika uzdots grozīt savu gaisa kvalitātes uzlabošanas rīcības plānu, kas piemērojams šajā pilsētā, pēc tam 2016. gadā – otro reizi – piemērojot kavējuma naudu, lai izpildītu savus pienākumus, tostarp nosakot satiksmes aizliegumus attiecībā uz noteiktiem transportlīdzekļiem ar dīzeļdzinējiem dažādās apdzīvotās vietās, Bavārijas federālā zeme tomēr atteicās izpildīt šos rīkojumus, un līdz ar to 2017. gadā tai trešo reizi tika piespriests samaksāt kavējuma naudu 4000 EUR apmērā, ko tā samaksāja. Tā kā Bavārijas federālā zeme joprojām atteicās izpildīt šos rīkojumus un publiski paziņoja, ka tā nepildīs savus pienākumus, Deutsche Umwelthilfe cēla jaunu prasību, lai, pirmkārt, tiktu piespriesta jauna kavējuma nauda 4000 EUR apmērā, un šī prasība ar 2018. gada 28. janvāra rīkojumu tika apmierināta, un, otrkārt, lai Bavārijas federālās zemes atbildīgajam personām (proti, vides un patērētāju tiesību aizsardzības ministram vai, ja tāda nav, ministru prezidentam) tiktu piemērots apcietinājums, kas ar tās pašas dienas rīkojumu tika noraidīts. Izskatot Bavārijas federālās zemes prasību, iesniedzējtiesa, Bavārijas federālās zemes Augstākā administratīvā tiesa, pirmkārt, apstiprināja kavējuma naudas maksājuma pienākumu un, otrkārt, nolēma vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu saistībā ar iespējamo apcietinājuma piemērošanu. Proti, konstatējot, ka kavējuma naudu noteikšana, ciktāl, tā kā kavējuma naudas tiek iegrāmatotas kā federālās zemes ieņēmumi, tās nerada finansiālus zaudējumus, nespēja mudināt Bavārijas federālo zemi mainīt savu rīcību un ka apcietinājuma pasākuma piemērošana ir izslēgta valsts konstitucionālo iemeslu dēļ, minētā tiesa vērsās Tiesā ar prejudiciālu jautājumu, lai būtībā noskaidrotu, vai Savienības tiesības, it īpaši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantā garantētās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību ir jāinterpretē kā tādas, kas ļauj vai pat uzliek pienākumu valsts tiesām veikt šādu pasākumu.
Tiesa nosprieda, ka apstākļos, kurus raksturo valsts iestādes ilgstošs atteikums izpildīt tiesas lēmumu, ar ko tai tiek uzdots izpildīt skaidru, precīzu un beznosacījuma pienākumu, kas izriet no Savienības tiesībām, it īpaši no Direktīvas 2008/50, kompetentajai valsts tiesai federālās zemes atbildīgajām personām ir jāpiemēro apcietinājums, ja ir izpildīti divi nosacījumi. Pirmkārt, lai veiktu šādu pasākumu, valsts tiesībās ir jāpastāv pietiekami pieejamam, precīzam un paredzamam tā piemērošanā juridiskam pamatam. Otrkārt, ir jāņem vērā samērīguma princips.
Šajā ziņā Tiesa visupirms atgādināja, ka dalībvalstīm, īstenojot Savienības tiesības, ir jānodrošina to tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā ievērošana, kas ir garantētas gan Hartas 47. pantā, gan vides jomā Orhūsas konvencijas 9. panta 4. punktā (
2
). Minētās tiesības ir vēl svarīgākas tādēļ, ka ar Direktīvu 2008/50 prasīto pasākumu neveikšana apdraudētu cilvēku veselību. Valsts tiesiskajā regulējumā, kas izraisa situāciju, kurā tiesas spriedums paliek neiedarbīgs, netiek ievērota šo tiesību satura būtība un tiek atņemta to lietderīgā iedarbība. Šādā situācijā Tiesa atgādināja, ka valsts tiesai ir jāsniedz tāda valsts tiesību interpretācija, kas, cik vien iespējams, atbilst šajās tiesību normās izvirzītajiem mērķiem vai, ja tas nav iespējams, nav jāpiemēro jebkāda valsts tiesību norma, kas ir pretrunā Savienības tiesībām, kurām ir tieša iedarbība.
Tomēr Tiesa arī precizēja, ka šī pēdējā minētā pienākuma ievērošana nevar izraisīt to, ka netiek ievērotas citas pamattiesības, kas ir Hartas 6. pantā garantētās tiesības uz brīvību, kuras tiek ierobežotas ar apcietinājumu. Tā kā tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā nav absolūtas un tās saskaņā ar Hartas 52. panta 1. punktu var tikt ierobežotas, ir jāsamēro attiecīgās pamattiesības. Lai izpildītu šīs tiesību normas prasības, tiesību aktam, kurā tiesa ir pilnvarota noteikt kādai personai brīvības atņemšanu, vispirms ir jābūt pietiekami pieejamam, precīzam un paredzamam tā piemērošanā, lai novērstu jebkādu patvaļas risku, un tas ir jānosaka iesniedzējtiesai. Turklāt apcietinājuma piemērošana, kas nozīmē brīvības atņemšanu, ievērojot no samērīguma principa izrietošās prasības, var tikt izmantota tikai tad, ja nepastāv mazāk ierobežojošs pasākums (tostarp, piemēram, liela apmēra atkārtoti īsos laikposmos noteikta kavējuma nauda, kura netiek ieskaitīta tajos budžeta līdzekļos, no kuriem tā tiek maksāta), un tas arī ir jāpārbauda iesniedzējtiesai. Tikai gadījumā, ja tiktu secināts, ka tiesību uz brīvību ierobežojums apcietinājuma piemērošanas dēļ atbilst šiem nosacījumiem, Savienības tiesības ne tikai ļauj, bet prasa piemērot šādu pasākumu, tomēr precizējot, ka Direktīvas 2008/50 neievērošanu var konstatēt arī Tiesa prasības sakarā ar valsts pienākumu neizpildi ietvaros vai arī [šī neievērošana] var būt pamats, lai iestātos valsts atbildība par no tās izrietošiem zaudējumiem.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/50/EK (2008. gada 21. maijs) par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai (OV 2008, L 152, 1. lpp.).
(
2
)	Konvencija par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem, kas parakstīta Orhūsā 1998. gada 25. jūnijā un Eiropas Kopienas vārdā apstiprināta ar Padomes Lēmumu 2005/370/EK (2005. gada 17. februāris) (OV 2005, L 124, 1. lpp.).