Lieta C‑32/22 P(I)
Anheuser‑Busch Inbev SA/NV
un
Ampar BVBA
pret
Magnetrol International NV
un
Eiropas Komisiju
Tiesas (virspalāta) 2022. gada 1. augusta rīkojums
Apelācija – Iestāšanās lietā – Valsts atbalsts – Beļģijas Karalistes īstenota atbalsta shēma – Atļauja personām iestāties lietā apelācijas tiesvedībā, kurā pārsūdzēts Vispārējās tiesas spriedums – Vispārējās tiesas nolēmuma atcelšana – Lietas nodošana atpakaļ Vispārējai tiesai – Vispārējās tiesas nolēmums, ar kuru Vispārējā tiesa ir atteikusies pievienot lietas materiāliem personas, kas iestājusies apelācijas tiesvedībā, iesniegtos rakstveida apsvērumus par spriedumu par šo lietas atpakaļnodošanu – Netiešs Vispārējās tiesas lēmums, ar kuru atteikts personai, kas iestājusies lietā apelācijas tiesvedībā, atzīt lietā Vispārējā tiesā iestājušās personas statusu – Apelācijas sūdzības pieņemamība – Personas, kas iestājusies lietā apelācijas tiesvedībā, kā tādas personas statuss, kura iestājusies lietā Vispārējā tiesā
1.        Apelācija – Pieņemamība – Lēmumi, par kuriem var iesniegt apelācijas sūdzību – Lietas dalībnieks, kam ir atļauts iestāties lietā apelācijas par Vispārējās tiesas nolēmumu stadijā – Vispārējās tiesas nolēmuma atcelšana, lietu nododot atpakaļ Vispārējai tiesai – Vispārējās tiesas lēmums, ar kuru Vispārējā tiesa ir atteikusies personai, kas iestājusies lietā apelācijas tiesvedībā, atzīt personas, kas iestājusies lietā, statusu pēc lietas atpakaļnodošanas – Apelācijas sūdzība, kuru par šo lēmumu iesniegusi persona, kas iestājusies lietā apelācijas tiesvedībā – Pieņemamība
(Tiesas statūtu 57. panta pirmā daļa)
(skat. 30.–57. punktu)
2.        Tiesvedība – Iestāšanās lietā – Lietas dalībnieks, kam ir atļauts iestāties lietā apelācijas par Vispārējās tiesas nolēmumu stadijā – Vispārējās tiesas nolēmuma atcelšana, lietu nododot atpakaļ Vispārējai tiesai – Lietas dalībnieks, kuram ir atļauts iestāties lietā apelācijas stadijā un kuram pilntiesīgi piemīt personas, kas iestājusies lietā, statuss Vispārējā tiesā
(Tiesas statūtu 40. pants)
(skat. 67.–98. punktu)
Rezumējums
Ar 2016. gada 11. janvāra lēmumu (1) Komisija par nelikumīgu un ar iekšējo tirgu nesaderīgu valsts atbalstu atzina atbrīvojuma no nodokļa par virspeļņu sistēmu, ko Beļģija kopš 2004. gada piemēroja daudznacionālu uzņēmumu grupu Beļģijas vienībām. Tādēļ Komisija uzdeva atgūt šādi piešķirto atbalstu no tā saņēmējiem, kuru galīgais saraksts vēlāk bija jānosaka Beļģijas Karalistei.
Pēdējā minētā un Magnetrol International NV cēla Vispārējā tiesā atcelšanas prasības par šo lēmumu, kuras reģistrētas attiecīgi ar numuriem T‑131/16 un T‑263/16. Citas atcelšanas prasības par to pašu lēmumu cēla Atlas Copco Airpower NV un Atlas Copco AB (2), Anheuser‑Busch InBev SA/NV un Ampar BVBA (3), kā arī Soudal NV (4) un Esko‑Graphics BVBA (5) (turpmāk tekstā kopā –“apelācijas sūdzības iesniedzējas”). Tā kā Vispārējā tiesa lietas T‑131/16 un T‑263/16 bija izraudzījusies kā “pilotlietas”, tiesvedības pārējās iepriekš minētajās lietās tika apturētas līdz strīda atrisināšanai šajās pirmajās divās minētajās lietās.
Pēc lietu T‑131/16 un T‑263/16 apvienošanas Vispārējā tiesa apmierināja Beļģijas Karalistes un Magnetrol International NV prasības un atcēla Komisijas lēmumu (6).
Izskatot Komisijas iesniegto apelācijas sūdzību, Tiesas priekšsēdētājs atļāva apelācijas sūdzības iesniedzējām iestāties lietā Magnetrol International NV prasījumu atbalstam apelācijas tiesvedībā.
Ar 2021. gada 16. septembra spriedumu (7) Tiesa atcēla Vispārējās tiesas spriedumu un nodeva tai abas lietas atpakaļ, atliekot lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.
Pēc šīs lietas atpakaļnodošanas Vispārējai tiesai apelācijas sūdzības iesniedzējas tai iesniedza apsvērumus par secinājumiem, kas izdarāmi no šī Tiesas sprieduma, lai atrisinātu strīdu lietā T‑263/16 RENV.
Ar 2021. gada 6. decembra vēstulēm Vispārējās tiesas sekretārs informēja apelācijas sūdzības iesniedzējas, ka, tā kā to apsvērumi nav Vispārējās tiesas Reglamentā paredzēts dokuments, tad Vispārējās tiesas palātas, kura izskata lietu, priekšsēdētājs ir nolēmis tos nepievienot lietas T‑263/16 RENV materiāliem (turpmāk tekstā – “pārsūdzētais lēmums”).
Ar trim rīkojumiem Tiesas virspalāta apmierina apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegtās apelācijas sūdzības par šo lēmumu. Tā uzskata, ka lietas dalībnieki, kuru lietu Vispārējā tiesa aptur, gaidot pilotlietas galīgo atrisinājumu, un kuriem ir atļauts iestāties šajā pilotlietā apelācijas stadijā, saglabā šo personu, kas iestājušās lietā, statusu gadījumā, ja Tiesa atceļ Vispārējās tiesas spriedumu pilotlietā un nodod šo lietu atpakaļ Vispārējai tiesai.
Tiesas vērtējums
Vispirms Tiesa noraida nepieņemamības pamatu, kas balstīts uz pārsūdzētā lēmuma raksturu, saskaņā ar kuru Komisija apgalvoja, ka Vispārējās tiesas atteikums pievienot apelācijas sūdzības iesniedzēju apsvērumus lietas T‑263/16 RENV materiāliem nebija pārsūdzams.
Šajā ziņā Tiesa norāda, ka Vispārējās tiesas sekretāra 2021. gada 6. decembra vēstules, neraugoties uz to kopsavilkuma raksturu, ir jāsaprot tādējādi, ka tajās ir pausts Vispārējās tiesas lēmums atteikties atzīt apelācijas sūdzības iesniedzējām personu, kas iestājušās lietā, statusu lietā T‑263/16 RENV.
Attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju tiesībām iesniegt apelācijas sūdzību par šādu lēmumu saskaņā ar Tiesas statūtu 57. panta pirmo daļu, atbilstoši kam personas, kuru pieteikumu par iestāšanos lietā Vispārējā tiesa ir noraidījusi, ir tiesīgas iesniegt apelācijas sūdzību, Tiesa norāda, ka Vispārējā tiesa šajā gadījumā, protams, nav noraidījusi pieteikumus par iestāšanos lietā, jo apelācijas sūdzības iesniedzējas nav iesniegušas šādus pieteikumus Vispārējā tiesā. Tomēr to lēmumu tvērums, kurus Vispārējās tiesas sekretārs paziņoja apelācijas sūdzības iesniedzējām, ir līdzīgs tam, kāds būtu Vispārējās tiesas lēmumam noraidīt katras šīs apelācijas sūdzības iesniedzējas iesniegtu pieteikumu par iestāšanos lietā.
Turklāt, ja Tiesa atceļ Vispārējās tiesas nolēmumu apelācijas tiesvedībā un nodod lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, pamatodamās uz to, ka lieta nav izskatāmā stāvoklī, tad no personas, kas iestājusies lietā šajā apelācijas tiesvedībā, nevar pamatoti sagaidīt, ka tā formāli iesniegs Vispārējā tiesā pieteikumu par iestāšanos lietā tikai tādēļ, lai varētu iesniegt apelācijas sūdzību par lēmumu, ar kuru noraidīts šis pieteikums. Proti, šādu pieteikumu Vispārējā tiesa katrā ziņā varot tikai noraidīt kā novēlotu saskaņā ar tās Reglamenta noteikumiem.
Šajā ziņā, ja personai, kas iestājusies lietā apelācijas tiesvedībā, nebūtu tiesību, pamatojoties uz Tiesas statūtu 57. panta pirmo daļu, iesniegt apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas lēmumu, ar kuru tai ir atteikts personas, kas iestājusies lietā, statuss pēc lietas nodošanas atpakaļ šai tiesai, tad šim lietas dalībniekam būtu liegta jebkāda tiesību aizsardzība tiesā, kas ļauj tam attiecīgā gadījumā aizstāvēt savas tiesības iestāties lietā Vispārējā tiesā, lai gan minēto statūtu 57. panta pirmās daļas mērķis tieši ir garantēt šādu aizsardzību. Proti, ja minētā persona, kas iestājusies lietā apelācijas tiesvedībā, pamatoti atsaucoties uz savu personas, kas iestājusies lietā Vispārējā tiesā, statusu, tad tai neesot pieejams neviens cits tiesību aizsardzības līdzeklis, lai aizstāvētu savas procesuālās tiesības.
Turpinājumā Tiesa noraida Komisijas izvirzīto nepieņemamības pamatu, kas balstīts uz Soudal NV un Esko‑Graphics BVBA iesniegtās apelācijas sūdzības novēlotību.
Šajā nolūkā Tiesa norāda – lai gan šī apelācijas sūdzība tika iesniegta pēc Tiesas statūtu 57. panta pirmajā daļā paredzētā divu nedēļu termiņa kopš pārsūdzētā lēmuma paziņošanas, kurš ir pagarināts par vienotu desmit dienu termiņu, kas noteikts, pamatojoties uz apsvērumiem par attālumu, no šī termiņa tomēr var atkāpties, ja attiecīgais lietas dalībnieks ir pieļāvis atvainojamu maldību. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru šo attaisnojamo raksturu it īpaši var atzīt ārkārtas situācijā, kad attiecīgais lietas dalībnieks iestādes, tostarp Savienības tiesas rīcības dēļ un ņemot vērā piemērojamo noteikumu formulējumu, ir saskāries ar reālu nenoteiktību attiecībā uz termiņiem, kādos ir jāceļ prasība.
Šajā lietā Vispārējās tiesas atteikums Soudal NV un Esko‑Graphics BVBA, kas ir personas, kas iestājušās lietā apelācijas tiesvedībā, atzīt personu, kas iestājušās lietā, statusu tiesvedībā pēc lietas nodošanas atpakaļ ir pārrāvums šīs tiesas ilgtermiņa praksei, kura formāli ir nostiprināta tās judikatūrā. Turklāt Vispārējās tiesas sekretāra vēstulei bija kopsavilkuma raksturs, jo tajā nebija skaidri precizēts, ka Vispārējā tiesa liedz apelācijas sūdzības iesniedzējām personu, kas iestājušās lietā, statusu un tajā nebija ietverta neviena precīza norāde uz pieņemtā lēmuma pamatojumu. Visbeidzot, dienā, kad Soudal NV un Esko‑Graphics BVBA iesniedza apelācijas sūdzību, pamatojums, ar kādu šī apelācijas sūdzība bija jāiesniedz – Tiesas 56. vai 57. pants –, skaidri neizrietēja nedz no Tiesas judikatūras, nedz no minētajiem statūtiem, lai gan termiņš apelācijas sūdzības iesniegšanai šajos abos gadījumos ir atšķirīgs: apelācijas sūdzība saskaņā ar Tiesas statūtu 56. pantu ir jāiesniedz divu mēnešu laikā kopš Vispārējās tiesas nolēmuma paziņošanas, savukārt saskaņā ar minēto statūtu 57. pantu tā ir jāiesniedz divu nedēļu laikā.
Ņemot vērā šos apstākļus, Tiesa uzskata maldību, ko Soudal NV un Esko‑Graphics BVBA pieļāvušas attiecībā uz savas apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņu, par atvainojamu.
Noraidījusi dažādos Komisijas izvirzītos nepieņemamības pamatus, Tiesa izvērtē apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegto apelācijas sūdzību pamatotību.
Šajā ziņā Tiesa sāk ar norādi, ka Vispārējās tiesas Reglamentā nav precizēts statuss, kāds tiesvedībā pēc lietas atpakaļnodošanas ir jāatzīst attiecībā uz personām, kas iestājušās lietā apelācijas tiesvedībā. Tādējādi Vispārējās tiesas veiktā lietas izskatīšana pēc lietas atpakaļnodošanas skaidri ir vērtējama kā apelācijas tiesvedības Tiesā turpinātība, un tas ir tieši atspoguļots Vispārējās tiesas Reglamentā.
Tādējādi tā 217. pants ļauj lietas dalībniekiem tiesvedībā pēc lietas atpakaļnodošanas iesniegt rakstveida apsvērumus par secinājumiem, kuri attiecībā uz strīda atrisināšanu izdarāmi no Tiesas nolēmuma, ja atceltais lēmums ir pieņemts pēc tam, kad Vispārējā tiesa ir pabeigusi rakstveida procesu pēc būtības, un tas ir tādēļ, lai nodrošinātu tiesvedības Savienības tiesās turpinātību. Fakta, ka personai, kas iestājusies lietā apelācijas tiesvedībā, kura ir varējusi pierādīt savu ieinteresētību Tiesai iesniegtās lietas atrisināšanā, tiktu atteikts personas, kas iestājusies lietā pēc lietas atpakaļnodošanas, statuss, sekas būtu tādas, ka šim lietas dalībniekam tiktu liegta jebkāda iespēja iesniegt Vispārējā tiesā apsvērumus par sekām, kādas jāsecina no Tiesas lēmuma, kurš tomēr ir skāris tā intereses.
Turklāt risinājums, ko Vispārējā tiesa pieņēmusi pārsūdzētajā lēmumā, izraisa to, ka tiesvedības turpinātība lietā ir atkarīga no Tiesas lēmuma pašai pieņemt galīgo nolēmumu lietā vai, gluži pretēji, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai. Proti, ja Tiesa pieņem galīgo nolēmumu lietā, tad persona, kas iestājusies lietā apelācijas tiesvedībā, var izvirzīt savus argumentus Savienības tiesā, kurai ir jālemj par prasību pirmajā instancē, savukārt, ja tiktu ievērots Vispārējās tiesas pieņemtais risinājums, šāda iespēja tai tiktu liegta, ja lieta tiktu nodota atpakaļ Vispārējai tiesai.
Turklāt personas, kas iestājusies lietā apelācijas tiesvedībā, izslēgšana no tiesvedības pēc lietas atpakaļnodošanas vēl jo vairāk var ietekmēt tiesvedības Savienības tiesās turpinātību, jo šai personai, kas iestājusies lietā, vajadzētu būt iespējai, ievērojot piemērojamos procesuālos nosacījumus, atkal piedalīties tiesvedībā Tiesā gadījumā, ja apelācijas sūdzība būtu iesniegta par Vispārējās tiesas nolēmumu, kurš pieņemts pēc lietas nodošanas atpakaļ Vispārējai tiesai.
Šāda izslēgšana rada problēmu arī attiecībā uz lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu, jo Tiesa pati lemj par tiesāšanās izdevumiem tikai tad, ja apelācijas sūdzība ir nepamatota vai ja tā ir pamatota un Tiesa pati taisa galīgo spriedumu lietā. Savukārt, ja Tiesa nodod lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, pēdējai minētajai ir jālemj par to, vai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas tiesvedībā, tostarp tiesāšanās izdevumus, kuri radušies vai kurus ir pienākums atlīdzināt personām, kas iestājušās lietā apelācijas tiesvedībā. Tātad, ja pēdējiem minētajiem tiktu atteikts lietas dalībnieka statuss Vispārējā tiesā, tas nozīmētu, ka tiesāšanās izdevumi netiktu segti vai ka Vispārējā tiesa lemtu par prasījumiem šajā jomā attiecībā uz personu, kas nav lietas dalībniece tiesvedībā Vispārējā tiesā.
Tiesa secina, ka Tiesas statūti, Vispārējās tiesas Reglamentā personām, kas iestājušās lietā, garantēto procesuālo tiesību ievērošana un pareizas tiesvedības princips prasa, lai, ņemot vērā saskaņotu tiesvedības Tiesā un Vispārējā tiesā norisi, lietas dalībniekiem, kam ir atļauts iestāties lietā, kura ir apelācijas stadijā, pilntiesīgi piemistu personu, kas iestājušās lietā, statuss Vispārējā tiesā, ja lieta tiek nodota atpakaļ šai tiesai pēc tam, kad ir atcelts tās nolēmums, par kuru iesniegta apelācijas sūdzība.
Tātad Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, kuras dēļ Tiesai ir jāatceļ tās nolēmums par atteikšanos pievienot lietas T‑263/16 RENV materiāliem apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegtos rakstveida apsvērumus un tādējādi par atteikšanos atzīt šīm apelācijas sūdzības iesniedzējām personu, kas iestājušās lietā, statusu šajā lietā.
1      Lēmums (ES) 2016/1699 (2016. gada 11. janvāris) par valsts atbalsta shēmu attiecībā uz atbrīvojumu no nodokļa par virspeļņu SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN), ko īsteno Beļģija (paziņots ar numuru C(2015) 9837, OV 2016, L 260, 61. lpp.).
2      Reģistrēta ar numuru T‑278/16.
3      Reģistrēta ar numuru T‑370/16.
4      Reģistrēta ar numuru T‑201/16.
5      Reģistrēta ar numuru T‑335/16.
6      Spriedums, 2019. gada 14. februāris, Beļģija un Magnetrol International/Komisija (T‑131/16 un T‑263/16, EU:T:2019:91).
7      Spriedums, 2021. gada 16. septembris, Komisija/Beļģija un Magnetrol International (C‑337/19 P, EU:C:2021:741).