62022CJ0477
TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
2023. gada 9. novembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Autotransports – Dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošana – Regula (EK) Nr. 561/2006 – 3. panta a) punkts – Jēdziens “maršruta garums[, kas nepārsniedz] 50 kilometrus” – Autopārvadājumi ar transportlīdzekļiem, ko izmanto regulāriem pasažieru pārvadājumiem – Maršruta garums, kas nepārsniedz 50 kilometrus – Regulas Nr. 561/2006 nepiemērojamība – Jauktai izmantošanai paredzēti transportlīdzekļi – 4. panta e) un j) punkts – Jēdzieni “cits darbs” un “transportlīdzekļa vadīšanas laiks” – 6. panta 3. un 5. punkts – Kopējais transportlīdzekļa vadīšanas laiks divu secīgu nedēļu gaitā – Laiks, kas pavadīts, vadot transportlīdzekli, un kas ir izslēgts no šīs regulas piemērošanas jomas
Lietā C‑477/22
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Corte suprema di cassazione (Augstākā kasācijas tiesa, Itālija) iesniegusi ar 2022. gada 12. maijā lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2022. gada 15. jūlijā, tiesvedībā
ARST SpA – Azienda regionale sarda trasporti
pret
TR,
OS,
EK,
UN,
RC,
RS,
OA,
ZB,
HP,
WS,
IO,
TK,
ME,
SK,
TF,
TC,
ND,
TIESA (trešā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja K. Jirimēe [K. Jürimäe], tiesneši N. Pisarra [N. Piçarra] (referents), M. Safjans [M. Safjan], N. Jēskinens [N. Jääskinen] un M. Gavalecs [M. Gavalec],
ģenerāladvokāts: A. Rants [A. Rantos],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
ARST SpA – Azienda regionale sarda trasporti vārdā – S. Manso, avvocato,
–
Itālijas valdības vārdā – G. Palmieri, pārstāve, kurai palīdz P. Garofoli, avvocato dello Stato,
–
Eiropas Komisijas vārdā – L. Malferrari, P. Messina un G. Wilms, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 561/2006 (2006. gada 15. marts), ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 (OV 2006, L 102, 1. lpp), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 165/2014 (2014. gada 4. februāris) (OV 2014, L 60, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 561/2006”), 3. panta a) punkta, 4. panta j) punkta, kā arī 6. panta 3. un 5. punkta interpretāciju.
2
Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp ARST SpA – Azienda regionale sarda trasporti (turpmāk tekstā – “Arst”), Sardīnijas reģiona (Itālija) vietējā sabiedriskā transporta sabiedrību, no vienas puses, un vairākiem šīs sabiedrības darbiniekiem, no otras puses, par šo darbinieku Arst izvirzīto prasību samaksāt atlīdzību un/vai kompensāciju proporcionāli neizmantotām atpūtas stundām un stundām, kuras pārsniedz divu secīgu nedēļu laikā uzkrāto kopējo maksimālo transportlīdzekļa vadīšanas laiku.
Atbilstošās tiesību normas
Direktīva 2002/15/EK
3
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/15/EK (2002. gada 11. marts) par darba laika organizēšanu personām, kas ir autotransporta apkalpes locekļi (OV 2002, L 80, 35. lpp.), 3. panta a) punkta 1. apakšpunktā jēdziens “darba laiks” ir definēts šādi:
“transportlīdzekļa apkalpes locekļiem: laiks no darba sākuma līdz beigām, kurā transportlīdzekļa apkalpes loceklis ir savā darba vietā darba devēja rīcībā un pilda savas funkcijas vai veic darbības, tas ir:
–
laiks, kas veltīts visām autotransporta darbībām. Šīs darbības ir šādas:
i)
braukšana [transportlīdzekļa vadīšana];
ii)
iekraušana un izkraušana;
iii)
palīdzība pasažieriem, iekāpjot transportlīdzeklī un izkāpjot no tā;
iv)
tīrīšana un tehnikas apkope;
v)
visi pārējie darbi, lai nodrošinātu transportlīdzekļa, tā kravas un pasažieru drošību vai izpildītu juridiskas vai normatīvas saistības, kas tieši saistītas ar īpašu pārvadāšanas sagatavošanu [konkrētu notiekošu pārvadājumu], tostarp iekraušanas un izkraušanas uzraudzību, administratīvās formalitātes ar policiju, muitu, imigrācijas iestādēm utt.,
–
laiks, kurā viņš nevar rīkoties brīvi [kuru viņš nevar brīvi izmantot] un viņam jābūt savā darbstacijā, gatavam veikt parasto darbu ar konkrētu uzdevumu, kas [tostarp] saistīts ar dežūru, īpaši laikposmos, kad gaida iekraušanu vai izkraušanu, ja to ilgums nav zināms iepriekš [..].”
Regula Nr. 561/2006
4
Regulas Nr. 561/2006 17. un 24. apsvērumā ir noteikts:
“(17)
Šīs regulas mērķis ir uzlabot sociālos apstākļus darbiniekiem, uz kuriem tā attiecas, kā arī uzlabot vispārējo satiksmes drošību. Lai to panāktu, tā galvenokārt paredz noteikumus, kas attiecas uz maksimālo transportlīdzekļa vadīšanas laikposmu vienā dienā, vienā nedēļā un divu secīgu nedēļu laikposmā, kā arī noteikumus, kas liek transportlīdzekļu vadītājiem veikt regulāru iknedēļas atpūtas laikposmu vismaz reizi divās secīgās nedēļās, un noteikumus, kas paredz, ka ikdienas atpūtas laikposms nekādā ziņā nedrīkstētu būt īsāks par deviņām nepārtrauktām stundām. [..]
[..]
(24)
Dalībvalstīm vajadzētu paredzēt noteikumus transportlīdzekļiem, kurus izmanto regulāriem pasažieru pārvadājumiem un kuru maršruta garums nepārsniedz 50 km. Šiem noteikumiem būtu jānodrošina attiecīga aizsardzība, nosakot pieļaujamos transportlīdzekļa vadīšanas laikposmus, obligātos pārtraukumus un atpūtas laikposmus.”
5
Saskaņā ar šīs regulas 1. pantu tā “paredz noteikumus par transportlīdzekļu vadīšanas laikposmiem, pārtraukumiem un atpūtas laikposmiem transportlīdzekļu vadītājiem, kas veic kravu un pasažieru autopārvadājumus, lai saskaņotu konkurences apstākļus starp iekšzemes pārvadājumu veidiem, jo īpaši autopārvadājumu nozarē, un lai uzlabotu darba apstākļus un satiksmes drošību”, un “šīs regulas noteikumu mērķis ir arī attīstīt uzlabotu uzraudzības un ieviešanas praksi dalībvalstīs un uzlabot darba praksi autopārvadājumu jomā”.
6
Minētās regulas 2. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Šī regula attiecas uz pārvadājumiem ar:
[..]
b)
pasažieru pārvadāšanai paredzētiem transportlīdzekļiem, kuru konstrukcijas īpašības un aprīkojums ir piemērots vairāk nekā deviņu personu pārvadāšanai, ieskaitot transportlīdzekļa vadītāju, un kas ir paredzēti šādam mērķim.”
7
Minētās regulas 3. pantā ir noteikts:
“Šī regula neattiecas uz pārvadājumiem ar:
a)
transportlīdzekļiem, ko izmanto regulāriem pasažieru pārvadājumiem, ja minētajā pakalpojumā ietvertā maršruta garums nepārsniedz 50 kilometrus.
[..]”
8
Regulas Nr. 561/2006 4. pants ir izteikts šādā redakcijā:
“Šajā regulā:
[..]
e)
“cits darbs” nozīmē jebkādas darbības, kas tiek definētas kā darba laiks Direktīvas [2002/15] 3. panta a) apakšpunktā un kas nav “transportlīdzekļa vadīšana”, tostarp jebkuru darbu tam pašam vai citam darba devējam transporta nozarē vai ārpus tās;
[..]
h)
“iknedēļas atpūtas laikposms” nozīmē nedēļas laikposmu, ko transportlīdzekļa vadītājs drīkst brīvi izmantot pēc saviem ieskatiem un kas ietver “regulāru iknedēļas atpūtas laikposmu” un “saīsinātu iknedēļas atpūtas laikposmu”;
–
“regulārs iknedēļas atpūtas laikposms” nozīmē jebkuru atpūtu, kas ir vismaz 45 stundas;
[..]
j)
“transportlīdzekļa vadīšanas laiks” nozīmē transportlīdzekļa vadīšanas darbības ilgumu, ko reģistrē:
–
automātiski vai pusautomātiski ar reģistrācijas kontrolierīcēm, [kas minētas Regulā Nr. 165/2014 par tahogrāfiem autotransportā, ar kuru atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā]; vai
–
ar roku, kā noteikts [Regulā Nr. 165/2014];
k)
“transportlīdzekļa ikdienas vadīšanas laiks” nozīmē kopējo uzkrāto transportlīdzekļa vadīšanas laiku starp viena ikdienas atpūtas laikposma beigām un otra ikdienas atpūtas laikposma sākumu, vai starp ikdienas atpūtas laikposmu un iknedēļas atpūtas laikposmu;
[..]
n)
“regulārie pasažieru pārvadājumi” nozīmē iekšzemes un starptautiskus pakalpojumus, kā noteikts [Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1073/2009 (2009. gada 21. oktobris) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz piekļuvi starptautiskajam autobusu pārvadājumu tirgum un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 561/2006 (OV 2009, L 300, 88. lpp.) 2. panta 2. punktā];
[..]
q)
“transportlīdzekļa vadīšanas laikposms” nozīmē uzkrāto transportlīdzekļa vadīšanas laikposmu kopš brīža, kad transportlīdzekļa vadītājs uzsāk transportlīdzekļa vadīšanu pēc atpūtas laikposma vai reglamentētā pārtraukuma, līdz brīdim, kamēr [kad] viņš paņem atpūtas laikposmu vai reglamentēto pārtraukumu. Transportlīdzekļa vadīšanas laikposms var būt nepārtraukts vai pārtraukts.
[..]”
9
Regulas Nr. 561/2006 6. panta 3. un 5. punktā ir noteikts:
“3.   Kopējais uzkrātais transportlīdzekļa vadīšanas laikposms divu secīgu nedēļu laikā nepārsniedz 90 stundas.
[..]
5.   Transportlīdzekļa vadītājs kā citu darbu reģistrē jebkuru laikposmu, kas pavadīts tā, kā aprakstīts 4. panta e) punktā, kā arī jebkuru laikposmu, kas pavadīts, vadot transportlīdzekli, ko izmanto komercpārvadājumos, uz ko neattiecas šī regula [..].”
10
Saskaņā ar šīs regulas 15. pantu “dalībvalstis nodrošina, ka 3. panta a) punktā minēto transportlīdzekļu vadītājiem piemēro attiecīgās valsts tiesību aktus, kas nodrošina pienācīgu aizsardzību attiecībā uz atļautiem transportlīdzekļu vadīšanas laikposmiem un obligātiem pārtraukumiem, un atpūtas laikposmiem”.
Regula Nr. 1073/2009
11
Regulas Nr. 1073/2009 2. panta 2. punktā jēdziens “regulāri pārvadājumi” ir definēts kā “pārvadājumi, kas nodrošina pasažieru pārvadājumus noteiktos laika intervālos pa noteiktiem maršrutiem, pasažieriem iekāpjot un izkāpjot iepriekš noteiktās pieturvietās”.
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
12
2011. gada 5. septembrī vairāki Arst nodarbinātie pasažieru autopārvadājumu transportlīdzekļu vadītāji cēla prasību Tribunale di Oristano (Oristāno tiesa, Itālija), lūdzot piespriest šai sabiedrībai samaksāt viņiem atlīdzību un/vai kompensāciju proporcionāli neizmantotām atpūtas stundām un stundām, kuras pārsniedz divu secīgu nedēļu laikā uzkrāto kopējo maksimālo transportlīdzekļa vadīšanas laikposmu, kas esot Regulas Nr. 561/2006 pārkāpums. Šie transportlīdzekļu vadītāji norādīja, ka, ņemot vērā Arst noteikto darba laiku laikposmā no 2007. gada 11. aprīļa, kad stājās spēkā šī regula, līdz 2010. gada 6. decembrim, neviens no viņiem nav izmantojis “regulāru iknedēļas atpūtas laikposmu” minētās regulas 4. panta h) punkta izpratnē un ka viņi visi ir pārsnieguši divu secīgu nedēļu laikā uzkrāto kopējo maksimālo transportlīdzekļa vadīšanas laikposmu, kas paredzēts šīs pašas regulas 6. panta 3. punktā.
13
Savukārt Arst apgalvoja, ka Regula Nr. 561/2006 nav piemērojama šiem vadītājiem saskaņā ar tās 3. panta a) punktu, jo braucienus, kas pārsniedz šajā tiesību normā paredzēto maksimālo robežu, viņi esot veikuši tikai vienu vai divas reizes un tikai dažās darba vietās.
14
Šī tiesa šo prasību pilnībā apmierināja, bet par 50 % samazināja UN un TF prasītās atlīdzības summu tāpēc, ka par transportlīdzekļa vadītājiem viņi ir nostrādājuši īsāku laikposmu.
15
Arst par šo nolēmumu iesniedza apelācijas sūdzību Corte d’appello di Cagliari (Kaljāri apelācijas tiesa, Itālija). Šī tiesa ar 2016. gada 10. marta spriedumu samazināja summu, ko pirmās instances tiesa bija piespriedusi Arst samaksāt minētajiem vadītājiem, un pārējā daļā prasību noraidīja.
16
Corte d’appello di Cagliari (Kaljāri apelācijas tiesa) nosprieda, pirmkārt, ka jēdziens “maršruts” Regulas Nr. 561/2006 3. panta a) punkta izpratnē ārpilsētas pārvadājumos nozīmē kopējo autovadītāja nobraukumu darba dienas laikā, tādējādi, lai noteiktu, vai ir pārsniegta šajā tiesību normā paredzētā 50 kilometru robeža, esot jāņem vērā visu vadītāja šajā darba dienā veikto braucienu kilometru skaits. Otrkārt, tā, ņemot vērā šīs regulas 4. panta j) un k) punktu, uzskatīja, ka “ikdienas vadīšanas laiks” atbilst darba dienai, un tādējādi noraidīja Arst argumentu, saskaņā ar kuru, lai pārbaudītu, vai ir ievērots minētās regulas 6. panta 3. punktā paredzētais kopējais uzkrātais transportlīdzekļa vadīšanas divu secīgu nedēļu laikā laikposms, ir jāņem vērā tikai transportlīdzekļa vadīšanas laiks.
17
Arst iesniedza kasācijas sūdzību Corte suprema di cassazione (Augstākā kasācijas tiesa, Itālija) – iesniedzējtiesā, ar kuru tā apstrīd Corte d’appello di Cagliari (Kaljāri apelācijas tiesa, Itālija) 2016. gada 10. marta spriedumā izmantoto gan jēdziena “maršruts” Regulas Nr. 561/2006 3. panta a) punkta izpratnē, gan šīs regulas 6. panta 3. punktā minētā jēdziena “kopējais uzkrātais transportlīdzekļa vadīšanas laikposms divu secīgu nedēļu laikā” interpretāciju.
18
Šī tiesa norāda, pirmkārt, ka Arst nodrošina pasažieru autopārvadājumus noteiktos intervālos pa noteiktiem maršrutiem, pasažieriem iekāpjot un izkāpjot iepriekš noteiktās pieturvietās. Otrkārt, tā kā Regula Nr. 561/2006 saskaņā ar tās 3. panta a) punktu nav piemērojama autopārvadājumiem ar transportlīdzekļiem, ko izmanto regulāriem pasažieru pārvadājumiem, kuru maršruta garums nepārsniedz 50 km, minētā tiesa jautā, vai jēdziens “maršruts” nozīmē maršrutu, ko attiecīgais uzņēmums ir noteicis saistībā ar braukšanas biļetes apmaksu, kā tas atbilstoši tās viedoklim, šķiet, var izrietēt no šīs tiesību normas formulējuma, kurā ir atsauce uz “[līnijas] maršrutu”. Vienlaikus šai tiesai rodas jautājums, vai šis jēdziens drīzāk nozīmē vadītāja transportlīdzeklī vienas darba dienas laikā nobrauktos kilometrus, pat ja nobrauciens aptver vairākus maršrutus, kā tas, šķiet, var izrietēt no regulas mērķa, proti, saskaņā ar tās 17. apsvērumu šis mērķis ir “uzlabot sociālos apstākļus darbiniekiem, uz kuriem tā attiecas, kā arī uzlabot vispārējo satiksmes drošību”.
19
Iesniedzējtiesa precizē, ka pirmais jautājums izriet no tā, ka Arst nodrošina regulārus pasažieru pārvadājumus vairākos dažādos maršrutos un ka tās vadītāji nosedz vairākus maršrutus vienas un tās pašas darba dienas laikā ar vienu un to pašu transportlīdzekli. Šī tiesa arī norāda, ka šiem pārvadājumiem izmantotie transportlīdzekļi tiek izmantoti jauktā veidā gan braucieniem līdz 50 km, gan virs 50 km, un norāda, ka saskaņā ar 2021. gada 9. septembra spriedumu Ministère public (Eksteritoriālās sankcijas) (C‑906/19, EU:C:2021:715) Regula Nr. 561/2006 ir piemērojama šādā veidā izmantotiem transportlīdzekļiem. Tomēr tā uzskata, ka jaukta izmantošana nenozīmē, ka visi Arst nodrošinātie pārvadājumi ietilpst šīs regulas piemērošanas jomā.
20
Turklāt saistībā ar Regulas Nr. 561/2006 6. panta 3. punktu iesniedzējtiesa jautā, vai, lai novērtētu, vai ir ievērots kopējais uzkrātais transportlīdzekļa vadīšanas laikposms divu secīgu nedēļu laikā, ir jāņem vērā tikai reģistrēti “vadīšanas laik[i]” šīs regulas 4. panta j) punkta izpratnē šajās divās nedēļās, vai arī jebkurš “cits darbs”, ko veic attiecīgais vadītājs, minētās regulas 6. panta 5. punkta izpratnē. Šī tiesa uzskata, ka nav iespējams skaidri noteikt, vai šis “cits darbs” ir vai nav nozīmīgs, lai aprēķinātu kopējo uzkrāto transportlīdzekļa vadīšanas laikposmu divu secīgu nedēļu laikā, kas noteikts minētajā 6. panta 3. punktā. Tā arī norāda, ka Corte d’appello di Cagliari (Kaljāri apelācijas tiesa) ir noraidījusi Arst argumentu, saskaņā ar kuru šim nolūkam esot jāņem vērā tikai laiks, ko vadītājs pavadījis, vadot transportlīdzekli.
21
Šajos apstākļos Corte suprema di cassazione (Augstākā kasācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Regulas [Nr. 561/2006] 3. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “maršruts”, kas nepārsniedz 50 kilometrus, attiecas uz maršruta (līnijas) kilometru skaitu, ko transporta uzņēmums ir noteicis biļetes cenas samaksai, vai uz kopējo to kilometru skaitu, kurus transportlīdzekļa vadītājs nobrauc ikdienas darba maiņā, vai arī uz maksimālo attālumu uz ceļa, ko transportlīdzeklis sasniedz no sākumpunkta (rādiuss), vai katrā ziņā, uz kādu citu kritēriju ir jāpamatojas, lai aprēķinātu maršruta garuma kilometru skaitu?
Jebkurā gadījumā – vai uzņēmums, kas organizē pārvadājumus, var tikt atbrīvots no Regulas [Nr. 561/2006] piemērošanas attiecībā uz tiem transportlīdzekļiem, kuri tiek izmantoti vienīgi maršrutos, kas ir īsāki par 50 km, vai arī regula ir piemērojama pilnīgi visam uzņēmuma pārvadāšanas pakalpojumam tādēļ, ka citus transportlīdzekļus uzņēmums izmanto maršrutiem, kuri ir garāki par 50 km?
2)
Vai Regulas [Nr. 561/2006] 6. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka “kopējais uzkrātais transportlīdzekļa vadīšanas laikposms divu secīgu nedēļu laikā” ir “transportlīdzekļa vadīšanas laiku” divu nedēļu laikā summa – atbilstoši [šīs regulas] 4. panta j) apakšpunktā noteiktajai definīcijai – vai arī kopējais uzkrātais laikposms ietver arī citas darbības, un it īpaši visu transportlīdzekļa vadītāja nostrādāto darba maiņu divu nedēļu laikā, vai arī visus [minētās regulas] 6. panta 5. punktā minētos “citus darbus”?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
22
Pirmais prejudiciālais jautājums ir sadalīts divās daļās, kuras ir jāizskata pēc kārtas.
Par pirmā jautājuma pirmo daļu
23
Ar pirmā jautājuma pirmo daļu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 561/2006 3. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “maršruta garums[, kas] nepārsniedz 50 kilometrus” atbilst tā maršruta kilometru skaitam, ko transporta uzņēmums ir noteicis attiecībā uz tā sniedzamiem regulāriem pasažieru pārvadājumiem.
24
Jēdziens “maršruta [līnija]” Regulā Nr. 561/2006 nav definēts, un tās 3. panta a) punktā nav nevienas norādes uz dalībvalstu tiesībām, lai definētu šādu jēdzienu. Lai interpretētu šo tiesību normu, tātad ir jāatsaucas uz tās formulējuma ierasto nozīmi ikdienas valodā, kā arī uz tās kontekstu un attiecīgā tiesiskā regulējuma mērķi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 7. jūlijs, Pricoforest, C‑13/21, EU:C:2022:531, 22. punkts un tajā minētā judikatūra).
25
Ikdienas valodā jēdziens “maršruts” nozīmē maršrutu vai braucienu, kas tiek veikts vai ir jāveic tostarp pa autoceļu un kas savieno izbraukšanas punktu ar ierašanās punktu. Ar jēdzienu “līnija” apzīmē nepārtrauktu līniju, kas savieno šos punktus.
26
Tātad Regulas Nr. 561/2006 3. panta a) punkta formulējums norāda uz konkrētu nobraukto vai nobraucamo attālumu pa autoceļu, sekojot maršrutam, kas savieno izbraukšanas punktu ar ierašanās punktu, lai nodrošinātu regulārus pasažieru pārvadājumus, kuriem tiek izmantots konkrēts transportlīdzeklis (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 7. jūlijs, Pricoforest, C‑13/21, EU:C:2022:531, 24. punkts). Šajā formulējumā nav nekādas atsauces uz attālumu, ko transportlīdzekļa vadītājs faktiski ir nobraucis pa autoceļu konkrētā darba laikposmā, vai uz maksimālo attālumu, kuru konkrēts transportlīdzeklis ir nobraucis no tā izbraukšanas punkta.
27
Jēdziens “regulāri pārvadājumi” Regulas Nr. 1073/2009 2. panta 2. punktā, uz kuru atsauce ir paredzēta Regulas Nr. 561/2006 4. panta n) punktā, ir definēts kā “tādi pārvadājumi, kas nodrošina pasažieru pārvadājumus noteiktos laika intervālos pa noteiktiem maršrutiem, pasažieriem iekāpjot un izkāpjot iepriekš noteiktās pieturvietās”. Jēdziens “noteikts maršruts” izslēdz iespēju ņemt vērā jebkuru attālumu, kuru transportlīdzekļa vadītājs faktiski ir nobraucis pa autoceļu konkrētā darba laikposmā, vai maksimālo attālumu, ko konkrēts transportlīdzeklis ir nobraucis no tā izbraukšanas vietas un kas pārsniedz šo maršrutu.
28
Tādējādi jēdziens “maršruta garums[, kas] nepārsniedz 50 kilometrus” Regulas Nr. 561/2006 3. panta a) punkta izpratnē ir jāsaprot kā tāds, kas attiecas uz konkrētu maršrutu, kurš nepārsniedz šo attālumu un kurš savieno izbraukšanas punktu ar ierašanās punktu un attiecīgajā gadījumā apkalpo iepriekš noteiktas starpposma pieturvietas, lai uzņemtu un izsēdinātu pasažierus. Tādējādi saskaņā ar šo tiesību normu šāds pasažieru pārvadājums pa autoceļu ir izslēgts no šīs regulas piemērošanas jomas neatkarīgi no tā, vai tajā iesaistītie vadītāji vienas un tās pašas darba dienas laikā un ar vienu un to pašu transportlīdzekli nosedz vairākus no šiem braucieniem.
29
Katrā ziņā, kā Eiropas Komisija ir norādījusi rakstveida apsvērumos, transportlīdzekļu vadītājiem, kam Regula Nr. 561/2006 saskaņā ar tās 3. panta a) punktu nav piemērojama, atbilstoši šīs regulas 15. pantam, lasot tās 24. apsvēruma gaismā, ir piemērojamas valsts tiesību normas, kuru mērķis ir nodrošināt pienācīgu aizsardzību attiecībā uz atļautajiem transportlīdzekļa vadīšanas laikposmiem, kā arī obligātiem pārtraukumiem un atpūtas laikposmiem. Ar piemērojamiem valsts tiesību aktiem katrā ziņā ir jāievēro Direktīvā 2002/15 paredzētie noteikumi tostarp par darba laiku, pārtraukumiem un atpūtu.
30
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz pirmā jautājuma pirmo daļu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 561/2006 3. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “maršruta garums[, kas] nepārsniedz 50 kilometrus” atbilst transporta uzņēmuma noteiktam maršrutam, kurš nepārsniedz šo attālumu un kurš konkrētam transportlīdzeklim ir jānobrauc pa autoceļu, lai savienotu izbraukšanas punktu ar ierašanās punktu un attiecīgajā gadījumā apkalpotu iepriekš noteiktas starpposma pieturvietas, nolūkā nodrošināt pasažieru regulārus pārvadājumus, kuriem transportlīdzeklis tiek izmantots.
Par pirmā jautājuma otro daļu
31
Ar pirmā jautājuma otro daļu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 561/2006 2. panta 1. punkta b) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar 3. panta a) punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka šī regula ir piemērojama visiem attiecīgā uzņēmuma veiktajiem autopārvadājumiem, ja regulāriem pasažieru pārvadājumiem novirzītie transportlīdzekļi tiek izmantoti, lai pamatā aptvertu maršrutus, kuru garums nepārsniedz 50 km, un atsevišķos gadījumos – maršrutus, kuru garums pārsniedz 50 km.
32
Vispirms jāatgādina, ka attiecībā uz regulāriem pasažieru autopārvadājumiem Regulas Nr. 561/2006 piemērošanas joma ir noteikta, pirmkārt, tās 2. panta 1. punkta b) apakšpunktā, saskaņā ar ko šī regula attiecas uz pasažieru pārvadājumiem ar pasažieru pārvadāšanai paredzētiem transportlīdzekļiem, kuru konstrukcijas īpašības un aprīkojums ir piemērots vairāk kā deviņu personu pārvadāšanai, ieskaitot transportlīdzekļa vadītāju, un kuri ir paredzēti šādam mērķim.
33
Otrkārt, saskaņā ar Regulas Nr. 561/2006 3. panta a) punktu šī regula nav piemērojama autopārvadājumiem ar “transportlīdzekļiem, ko izmanto regulāriem pasažieru pārvadājumiem, ja minētajā pakalpojumā ietvertā maršruta garums nepārsniedz 50 kilometrus”. Ciktāl ar šo tiesību normu ir ieviests izņēmums no šīs regulas piemērošanas jomas, šī norma ir jāinterpretē šauri, lai tās iedarbība nepārsniegtu to, kas nepieciešams, lai nodrošinātu tādu interešu aizsardzību, kuras ar šo izņēmumu ir paredzēts nodrošināt (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 9. septembris, Ministère public (Eksteritoriālās sankcijas), C‑906/19, EU:C:2021:715, 33. punkts).
34
Šādos apstākļos, ja – kā šajā gadījumā – uzņēmums nodrošina regulārus pasažieru pārvadājumus, kuru maršruta garums pārsniedz 50 km un kurus veic ar transportlīdzekļiem, ko parasti izmanto regulāriem pasažieru pārvadājumiem, kuru maršruta garums nepārsniedz 50 km, šāda jaukta izmantošana nevar padarīt Regulu Nr. 561/2006 piemērojamu visiem šī uzņēmuma nodrošinātajiem regulārajiem pasažieru pārvadājumiem. Proti, regulāri pasažieru pārvadājumi, kuru maršruta garums nepārsniedz 50 km, ir tieši izslēgti no šīs regulas piemērošanas jomas saskaņā ar tās 3. panta a) punktu.
35
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmā jautājuma otro daļu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 561/2006 2. panta 1. punkta b) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar 3. panta a) punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka šī regula nav piemērojama visiem attiecīgā uzņēmuma veiktajiem autopārvadājumiem, ja regulāriem pasažieru pārvadājumiem novirzītie transportlīdzekļi tiek izmantoti, lai pamatā aptvertu maršrutus, kuru garums nepārsniedz 50 km, un atsevišķos gadījumos – maršrutus, kuru garums pārsniedz 50 km. Šī regula ir piemērojama tikai tad, ja šie maršruti pārsniedz 50 km.
Par otro jautājumu
36
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 561/2006 6. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā ietvertais jēdziens “kopējais uzkrātais transportlīdzekļa vadīšanas laikposms divu secīgu nedēļu laikā” papildus “transportlīdzekļa vadīšanas laikam” šīs regulas 4. panta j) punkta izpratnē ietver visus “citus darbus” minētās regulas 6. panta 5. punkta izpratnē, ko šo divu nedēļu laikā ir veicis transportlīdzekļa vadītājs.
37
Saskaņā ar Regulas Nr. 561/2006 6. panta 3. punktu “kopējais uzkrātais transportlīdzekļa vadīšanas laikposms divu secīgu nedēļu laikā nepārsniedz 90 stundas”.
38
Šīs tiesību normas versijās tostarp spāņu, vācu, angļu, franču, ungāru un portugāļu valodā ir paredzēta atsauce uz jēdzienu “transportlīdzekļa vadīšanas laiks”, kurš šīs regulas 4. panta j) punktā ir definēts kā “ transportlīdzekļa vadīšanas darbības ilgums, ko reģistrē” saskaņā ar Regulas Nr. 165/2014 noteikumiem. Savukārt frāze “periodo di guida”, kas ietverta Regulas Nr. 561/2006 6. panta 3. punkta itāļu valodas versijā, atbilst jēdzienam “transportlīdzekļa vadīšanas laikposms”, kurš šīs regulas 4. panta q) punktā definēts kā “uzkrātais transportlīdzekļa vadīšanas laikposms kopš brīža, kad transportlīdzekļa vadītājs uzsāk transportlīdzekļa vadīšanu pēc atpūtas laikposma vai reglamentētā pārtraukuma, līdz brīdim, kamēr [kad] viņš paņem atpūtas laikposmu vai reglamentēto pārtraukumu”, ar precizējumu, ka “transportlīdzekļa vadīšanas laikposms var būt nepārtraukts vai pārtraukts”.
39
Šādos apstākļos jākonstatē, ka gan jēdziens “transportlīdzekļa vadīšanas laiks”, gan jēdziens “transportlīdzekļa vadīšanas laikposms” Regulas Nr. 561/2006 4. panta j) un q) punkta izpratnē attiecas uz laika periodu, ko transportlīdzekļa vadītājs pavada, vadot transportlīdzekli, pat ja pirmais jēdziens attiecas tikai uz reģistrēto laika periodu.
40
Turpretim jēdziens “cits darbs Regulas Nr. 561/2006 4. panta e) punktā ir definēts kā “ jebkādas darbības, kas tiek definētas kā darba laiks [Direktīvas 2002/15 3. panta a) apakšpunkta 1. punktā] un kas nav “transportlīdzekļa vadīšana””. Saskaņā ar šo pēdējo minēto tiesību normu “darba laiks” ietver tostarp “laiku, kas veltīts visām autotransporta darbībām”, it īpaši “braukšanai”, “iekraušanai un izkraušanai”, “palīdzībai pasažieriem, iekāpjot transportlīdzeklī un izkāpjot no tā”, “tīrīšanai un tehniskai apkopei” un “visiem pārējiem darbiem, lai nodrošinātu transportlīdzekļa, tā kravas un pasažieru drošību vai izpildītu juridiskas vai normatīvas saistības, kas tieši saistītas ar īpašu pārvadāšanas sagatavošanu [konkrētu notiekošu pārvadājumu]”.
41
No tā izriet, ka jēdzieni “transportlīdzekļa vadīšanas laiks” un “transportlīdzekļa vadīšanas laikposms” Regulas Nr. 561/2006 4. panta j) un q) punkta izpratnē attiecas tikai uz transportlīdzekļa vadīšanas darbību, nevis uz visām darbībām, ko transportlīdzekļa vadītājs veic darba laikā.
42
Turklāt ar Regulas Nr. 561/2006 6. panta 5. punktu transportlīdzekļa vadītājam ir uzlikts pienākums kā “citu darbu” reģistrēt ne tikai “jebkuru laikposmu, kas pavadīts, kā aprakstīts [šīs regulas] 4. panta e) punktā”, proti, jebkuru darbību, kura tiek definēta kā “darba laiks”, izņemot transportlīdzekļa vadīšanu, bet arī “jebkuru laikposmu, kas pavadīts, veicot komercpārvadājumu ar transportlīdzekli, uz ko neattiecas [minētā] regula”.
43
No tā izriet, ka, lai aprēķinātu kopējo uzkrāto transportlīdzekļa vadīšanas laikposmu, kas atbilstoši Regulas Nr. 561/2006 6. panta 3. punktam divu secīgu nedēļu laikā nedrīkst pārsniedz 90 stundas, ir jāņem vērā tikai tie laikposmi, kurus transportlīdzekļa vadītājs pavada, vadot transportlīdzekli, un kuri ietilpst šīs regulas piemērošanas jomā. Proti, ja šādā aprēķinā tiktu iekļauts laiks, ko transportlīdzekļa vadītājs pavada, vadot transportlīdzekli, kuram šī regula saskaņā ar tās 3. panta a) punktu nav piemērojama, minētās regulas 6. panta 3. punkts attiektos uz autopārvadājumiem, kuri ir tieši izslēgti no tās piemērošanas jomas.
44
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz otro jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 561/2006 6. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā ietvertais jēdziens “kopējais uzkrātais transportlīdzekļa vadīšanas laikposms divu secīgu nedēļu laikā” attiecas tikai uz “transportlīdzekļa vadīšanas laiku” šīs regulas 4. panta j) punkta izpratnē, izslēdzot visus “citus darbus” minētās regulas 6. panta 5. punkta izpratnē, kuras šo divu nedēļu laikā ir veicis transportlīdzekļa vadītājs.
Par tiesāšanās izdevumiem
45
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 561/2006 (2006. gada 15. marts), ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 165/2014 (2014. gada 4. februāris), 3. panta a) punkts
ir jāinterpretē tādējādi, ka
jēdziens “maršruta garums[, kas] nepārsniedz 50 kilometrus” atbilst transporta uzņēmuma noteiktam maršrutam, kurš nepārsniedz šo attālumu un kurš konkrētam transportlīdzeklim ir jānobrauc pa autoceļu, lai savienotu izbraukšanas punktu ar ierašanās punktu un attiecīgajā gadījumā apkalpotu iepriekš noteiktas starpposma pieturvietas, nolūkā nodrošināt pasažieru regulārus pārvadājumus, kuriem transportlīdzeklis tiek izmantots.
2)
Regulas Nr. 561/2006, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu 165/2014, 2. panta 1. punkta b) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar 3. panta a) punktu,
ir jāinterpretē tādējādi, ka
šī regula nav piemērojama visiem attiecīgā uzņēmuma veiktajiem autopārvadājumiem, ja regulāriem pasažieru pārvadājumiem novirzītie transportlīdzekļi tiek izmantoti, lai pamatā aptvertu maršrutus, kuru garums nepārsniedz 50 km, un atsevišķos gadījumos – maršrutus, kuru garums pārsniedz 50 km. Šī regula ir piemērojama tikai tad, ja šie maršruti pārsniedz 50 km.
3)
Regulas Nr. 561/2006, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu 165/2014, 6. panta 3. punkts
ir jāinterpretē tādējādi, ka
šajā tiesību normā ietvertais jēdziens “kopējais uzkrātais transportlīdzekļa vadīšanas laikposms divu secīgu nedēļu laikā” attiecas tikai uz “transportlīdzekļa vadīšanas laiku” šīs regulas 4. panta j) punkta izpratnē, izslēdzot visus “citus darbus” minētās regulas 6. panta 5. punkta izpratnē, kuras šo divu nedēļu laikā ir veicis transportlīdzekļa vadītājs.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.