62007CC0164
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT] SECINĀJUMI,
sniegti 2008. gada 28. februārī (
1
)
Lieta C-164/07
James Wood
pret
Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions
“EKL 12. pants — Diskriminācija pilsonības dēļ — Kompensācija, ko piešķir Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions — Izslēgšana”
I — Ievads
1.
Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz jautājumiem par diskrimināciju pilsonības dēļ, piešķirot valsts kompensāciju noziedzīgos nodarījumos cietušajiem. Jautājumu par līdzīgu tēmu Tiesa apskatīja jau lietā Cowan (
2
).
2.
Pretēji lietai Cowan šajā lietā runa nav par kompensāciju tādos noziedzīgos nodarījumos cietušajiem, kas izdarīti valsts teritorijā. Būtībā Tiesa tiek lūgta sniegt atbildi par Kopienu tiesību prasībām valsts tiesiskajam regulējumam, kurā paredzēta kompensācija arī tādos noziedzīgos nodarījumos cietušajiem, kas izdarīti ārzemēs, tomēr piešķirot to tikai savas valsts pilsoņiem.
II — Atbilstošās tiesību normas
A — Kopienu tiesību normas
3.
EKL 12. panta pirmajā daļā ir noteikts:
“Piemērojot šo Līgumu un neskarot tajā paredzētos īpašos noteikumus, ir aizliegta jebkāda diskriminācija pilsonības dēļ.”
4.
Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/80/EK par kompensāciju noziegumos [noziedzīgos nodarījumos] cietušajiem (
3
) (turpmāk tekstā — “Direktīva 2004/80”) 17. pants ir izteikts šādi:
“Labvēlīgāki noteikumi
Ciktāl šādi noteikumi nav pretrunā šai direktīvai, šī direktīva dalībvalstīm neliedz:
a)
ieviest vai paturēt spēkā labvēlīgākus noteikumus noziegumos [noziedzīgos nodarījumos] cietušo vai citu noziegumos [noziedzīgos nodarījumos] skartu personu labā;
b)
ieviest vai paturēt spēkā noteikumus par kompensāciju tādos noziegumos [noziedzīgos nodarījumos] cietušajiem, kas izdarīti ārpus to teritorijas, vai citai personai, kuru skāris šāds noziegums [noziedzīgs nodarījums], saskaņā ar nosacījumiem, kurus dalībvalstis šim nolūkam var precizēt.”
B — Valsts tiesību normas
5.
Code francais de procédure pénale [Francijas Kriminālprocesa kodeksa] 706-3. pantā paredzēts:
“Ikviena persona, kas cietusi kaitējumu, kas radies apzinātu vai neapzinātu faktu rezultātā, kuri veido tiesībpārkāpuma faktisko sastāvu, var saņemt pilnīgu kaitējuma, kas radies tās aizskaršanas rezultātā, atlīdzību, ja izpildīti šādi nosacījumi:
1.
[..]
2.
[..]
3.
Cietusī persona ir Francijas pilsone vai arī fakti ir notikuši valsts teritorijā un cietusī persona ir:
—
vai nu Eiropas Ekonomikas Kopienas dalībvalsts pilsone,
—
vai saskaņā ar starptautiskiem līgumiem un nolīgumiem tā tajā dienā, kad darbība notikusi, vai prasības iesniegšanas brīdī likumīgi uzturas valstī.
[..]”
III — Fakti un pamata tiesvedība
6.
Džeimss Vuds [James Wood] ir Lielbritānijas pilsonis, kurš jau vairāk nekā 20 gadus dzīvo Francijā. Viņam ar dzīvesbiedre, kura ir Francijas pilsone, ir trīs kopīgi bērni, kuri visi ir Francijas pilsoņi.
7.
Viens no viņa bērniem, meita Helēna Vuda [Helena Wood], 2004. gadā gāja bojā satiksmes negadījumā Austrālijā, kad viņa tur atradās praksē.
8.
Vudu ģimene vērsās Commission nantaise d’indemnisation des victimes d’infractions (Nantes Kompensāciju piešķiršanas tiesībpārkāpumos cietušajiem komisija, turpmāk tekstā — “Kompensāciju komisija”) ar lūgumu atlīdzināt viņiem materiālo zaudējumu un morālo kaitējumu, kas radies sakarā ar Helēnas Vudas nāvi.
9.
Tiesības uz kompensāciju, par kuras apmēriem tika panākta vienošanās ar atbildīgo Fonds de Garantie (Garantiju fonds), tika atzītas nelaiķes mātei, brālim un māsai.
10.
Turpretī nelaiķes tēvam Fonds de Garantie atteicās maksāt kompensāciju, jo viņš neatbilstot Code de procédure pénale [Kriminālprocesa kodeksa] 706-3. pantā noteiktajiem kritērijiem. Saskaņā ar šo tiesību normu tiesības uz kompensāciju par kaitējumu, ko izraisījis ārpus valsts teritorijas noticis fakts, ir tikai Francijas pilsoņiem. Tā kā atšķirībā no pārējiem ģimenes locekļiem Vudam nav Francijas pilsonības, tad viņam nav tiesību saņemt kompensāciju. Šādas tiesības viņam pastāvētu tikai tad, ja viņa meita būtu gājusi bojā nelaimes gadījumā Francijā.
11.
Ar 2007. gada 11. janvāra vēstuli Vuds cēla prasību Tribunal de grande instance de Nantes Kompensāciju komisijā pret Fonds de Garantie. Savu prasību viņš pamatoja ar EEK līguma 7. pantu, kas aizliedz jebkādu diskrimināciju pilsonības dēļ.
12.
Diskriminācijas faktu Džeimss Vuds saskata apstāklī, ka viņam kā cietušajam nav piešķirta kompensācija, kas tika piešķirta viņa dzīvesbiedrei un bērniem, kuri ir Francijas pilsoņi, tikai tādēļ vien, ka viņš nav Francijas pilsonis, lai gan viņš vairāk nekā 20 gadus Francijā dzīvo, strādā un maksā nodokļus.
IV — Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu un tiesvedība Tiesā
13.
Ar 2007. gada 16. marta lēmumu Tribunal de grande instance de Nantes Kompensāciju komisija nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai saskaņā ar Romas līguma 7. pantā pasludināto nediskriminācijas pilsonības dēļ vispārējo principu Code francais de procédure pénale 706-3. panta normas ir saderīgas ar Kopienu tiesībām, ja Eiropas Kopienu pilsonim, kurš dzīvo Francijā un ir bērna, kas ir Francijas pilsonis un kas gājis bojā ārpus valsts teritorijas, tēvs, ir atteikta Fonds de Garantie maksātā kompensācija vienīgi viņa pilsonības dēļ?”
14.
Bez prasītājas un atbildētājas pamata lietā rakstveida un mutvārdu apsvērumus tiesvedībā Tiesā sniedza arī Francijas valdība un Komisija. Itālijas un Portugāles valdības sniedza tikai rakstveida apsvērumus.
V — Vērtējums
A — Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamība
15.
Pirms aplūkoju prejudiciālo jautājumu ir jāmin divi lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamības aspekti.
1) Prejudiciālā jautājuma interpretācija
16.
Prejudiciālais jautājums ir balstīts uz EEK līguma 7. pantu. Tagad diskriminācijas aizliegums pilsonības dēļ ir ietverts tādā pašā redakcijā arī Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 12. panta pirmajā daļā. Šajā lietā EKL 12. panta pirmā daļa ir piemērojama arī ratione temporis. Tādēļ turpmāk ir jāvadās pēc EKL 12. panta pirmās daļas.
17.
Raugoties uz prejudiciālā jautājuma formulējumu, paskaidrojoši ir jānorāda, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam ietvaros Tiesa nevar lemt par kāda valsts pasākuma saderīgumu ar Kopienu tiesībām. Tā tomēr iesniedzējtiesai var sniegt Kopienu tiesību interpretāciju, kas tai ļautu izlemt jautājumu par šādu saderīgumu tās izskatīšanā esošajā lietā (
4
).
18.
Tādēļ prejudiciālais jautājums ir jāinterpretē tā, ka šajā lietā tiek lūgts interpretēt EKL 12. panta pirmo daļu.
2) Kompensāciju komisijas tiesības uzdot prejudiciālu jautājumu
19.
Turklāt varētu uzdot arī jautājumu, vai Kompensāciju komisija, kas iesniedza šo jautājumu Tiesai prejudiciālā nolēmuma sniegšanai, vispār ir tiesa, kas EKL 234. panta izpratnē drīkst uzdot prejudiciālu jautājumu. Šeit var atsaukties uz secinājumiem lietā Cowan, kuros ģenerāladvokāts Lencs [Lenz], detalizēti pamatojot, pareizi secināja, ka šādu komisiju var uzskatīt par tiesu EKL 234. panta izpratnē (
5
). Viņš to argumentēja tā, ka šāda komisija ir neatkarīga instance, kas tiek sasaukta, lai pieņemtu lēmumu par cietušo tiesībām saņemt kompensāciju; šī instance ir izveidota ar likumu, tās nolēmumi ir juridiski saistoši un tā pieņem lēmumus, piemērojot tiesību normas, it īpaši Code de procédure pénale normas.
3) Pagaidu secinājumi
20.
Līdz ar to Tribunal de grande instance de Nantes Kompensācijas komisijas lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemams.
B — Prejudiciālā jautājuma satura vērtējums
21.
Šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatā ir jautājums, vai tāds valsts tiesību akts, kas kompensāciju cietušajiem saistībā ar ārzemēs izdarītiem noziedzīgiem nodarījumiem, paredz tikai savas valsts pilsoņiem un līdz ar to atsaka citas dalībvalsts pilsonim, kurš dzīvo šajā valstī, ir pretrunā EKL 12. panta pirmajai daļai.
22.
Pirms tiek izklāstīti no EKL 12. panta pirmās daļas izrietošie secinājumi attiecībā uz valsts tiesību aktu, vispirms būtu jāapskata Direktīva 2004/80.
1) Direktīva 2004/80 par kompensāciju noziedzīgos nodarījumos cietušajiem
23.
Portugāles un Itālijas valdības pareizi norāda, ka nav harmonizēta kompensāciju joma attiecībā uz tādos noziedzīgos nodarījumos, kas izdarīti ārpus kādas dalībvalsts teritorijas, cietušajiem. Tomēr attiecībā uz kompensācijām noziedzīgos nodarījumos cietušajiem pastāv viens Kopienu tiesību akts, proti, Direktīva 2004/80. Šīs direktīvas 17. pantā skaidri noteikts, ka šī direktīva dalībvalstīm neliedz ieviest vai paturēt spēkā noteikumus par kompensāciju tādos noziedzīgos nodarījumos cietušajiem, kas izdarīti ārpus to teritorijas, vai citai personai, kuru skāris šāds noziedzīgs nodarījums.
24.
Abas valdības no šīs dalībvalstu kompetences secina, ka šajā jomā Kopienu tiesībās nav sniegtas nekādas norādes dalībvalstu tiesību aktiem. Tomēr no dalībvalstu kompetences nevar atvasināt šādu secinājumu.
25.
Tieši dalībvalstīm atlikušās kompetences jomā tām savas tiesības ir jāīsteno, ievērojot Kopienu tiesības (
6
). Tādēļ turpinājumā ir jāizpēta, vai no EKL 12. pantā noteiktā diskriminācijas aizlieguma izriet kādas norādes un, ja izriet, tad — kādas.
2) Diskriminācijas aizlieguma piemērošanas joma
26.
EKL 12. panta pirmajā daļā, piemērojot šo līgumu, ir aizliegta jebkāda diskriminācija pilsonības dēļ. Turpinājumā vispirms ir jānoskaidro, vai šajos apstākļos ir jāpiemēro Līgums.
27.
Saskaņā ar jau nostiprināto Tiesas judikatūru Kopienu tiesību piemērošanas jomā ietilpst situācijas, kas saistītas ar Līgumā garantēto pamatbrīvību izmantošanu, it īpaši tās, kas saistītas ar EKL 18. pantā paredzēto pārvietošanās un uzturēšanās brīvību dalībvalstu teritorijā (
7
).
28.
Šajā lietā Līgumu var piemērot tādēļ, ka Vuds ir pārcēlies uz dzīvi Francijā un tur strādā vai arī tādēļ, ka viņš kā Eiropas Savienības pilsonis ir izmantojis savas tiesības uz brīvu pārvietošanos.
29.
Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nav ietverta detalizēta informācija par Džeimsa Vuda nodarbinātības stāvokli. Lūgumā ir tikai norādīts, ka Vuds informē, ka viņš Francijā dzīvo un strādā vairāk nekā 20 gadus. Diemžēl lūgumā nav sīkāk precizēts, vai viņš strādā algotu darbu, vai ir pašnodarbināta persona. Nav arī skaidrs, vai šī informācija ir pierādīta, vai arī atspoguļo tikai paša prasītāja teikto.
30.
Ja par pamatu tiek ņemta šī informācija, tad atkarībā no savas profesionālās darbības veida Francijā Vuds laika periodā, par kuru tiek uzdots jautājums par tiesībām saņemt kompensāciju, izmantoja savas darba ņēmēja brīvas pārvietošanās tiesības atbilstoši EKL 39. pantam vai arī savas tiesības brīvi veikt uzņēmējdarbību atbilstoši EKL 43. pantam.
31.
Ja tiesvedības laikā iesniedzējtiesā izrādītos, ka Vuds nebija nodarbināts, piemērojama būtu tā Līguma darbības joma EKL 12. panta izpratnē, kas attiecas uz Līguma noteikumiem par Eiropas Savienības pilsonību (EKL 18. pants). Saskaņā ar judikatūru Eiropas Savienības pilsonis, kas izmantojis savas EKL 18. panta 1. punktā paredzētās tiesības brīvi pārvietoties un dzīvot [uzturēties] dalībvalstīs, ir pakļauts šī līguma piemērošanas jomai un tātad var atsaukties uz EKL 12. panta pirmajā daļā paredzēto diskriminācijas aizliegumu.
32.
Eiropas Savienības pilsoņa statusam ir jābūt dalībvalstu pilsoņu pamatstatusam, kas tiem no šiem pilsoņiem, kuri atrodas tajā pašā situācijā, neatkarīgi no viņu pilsonības un neskarot izņēmumus, kas šajā sakarā ir īpaši paredzēti, Līguma ratione materiae piemērošanas jomā ļauj saņemt tādu pašu tiesisku attieksmi (
8
).
33.
Iesniedzējtiesas uzdevums būs noskaidrot, vai šajā lietā ir piemērojams Līgums, precīzāk, EKL 39., 43. vai 18. pants.
34.
Nobeigumā tomēr jāsecina, ka Vuda situācija ietilpst Līguma piemērošanas jomā un līdz ar to viņš var atsaukties uz savām tiesībām netikt diskriminētam pilsonības dēļ.
3) Nevienlīdzīga attieksme
35.
Turpmāk ir jānoskaidro, vai Vuds ir ticis diskriminēts pilsonības dēļ. Fonds de Garantie uzskata, ka šeit nav nevienlīdzīgas attieksmes. Tas cita starpā savu viedokli pamato ar to, ka Vuds būtu saņēmis kompensācijas maksājumu, ja viņš būtu atteicies no Lielbritānijas pilsonības un pieņēmis Francijas pilsonību.
36.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru nediskriminācijas princips noteic, ka līdzīgas situācijas nevar aplūkot atšķirīgi un dažādas situācijas nevar aplūkot vienādi, ja vien šāda pieeja nav objektīvi pamatota (
9
).
37.
Tas, ka šajā lietā līdzīgas situācijas tiek aplūkotas atšķirīgi, kļūst skaidrs, ja salīdzina Vuda situāciju ar viņa franču dzīvesbiedres situāciju. Abas personas jau vairāk nekā 20 gadus dzīvo kopā Francijā un abi zaudēja meitu, kura gāja bojā ārzemēs izdarītā noziedzīgā nodarījumā. Abām personām ir identiskas radnieciskās saites ar nelaiķi un līdz ar to abas personas cieta vienādu kaitējumu.
38.
Attiecībā uz kompensācijas saņemšanas kritērijiem Vuda situācija, izņemot pilsonību, ne ar ko neatšķiras no viņa dzīvesbiedres situācijas. Tomēr kompensācija tikai izmaksāta Vuda dzīvesbiedrei, taču ne viņam.
39.
Tātad līdzīgas situācijas tiek aplūkotas atšķirīgi. Tā kā atšķirīgā situācijas kvalifikācija nepārprotami tiek saistīta ar pilsonības kritēriju, tad šajā gadījumā pastāv tieša diskriminācija. Pretēji atbildētāja argumentiem, lai konstatētu diskrimināciju, nav būtiski, ka Vuds, mainot pilsonību, varēja iegūt tiesības saņemt kompensāciju.
4) Attaisnojums
40.
Līdz ar to vēl tikai jāpārbauda, vai šādu diskrimināciju var attaisnot.
41.
Šāda atšķirīga attieksme ir attaisnojama tikai tad, ja tā ir pamatota ar objektīviem apsvērumiem, kas nav saistīti ar attiecīgo personu pilsonību, un ja šie apsvērumi ir samērīgi ar valsts tiesību leģitīmo mērķi (
10
).
42.
Ir apšaubāmi, vai valsts tiesību norma, kas ir tieši diskriminējoša pilsonības dēļ, vispār var būt attaisnojama (
11
). Tomēr tā šeit nav jāizklāsta, jo — pat ja pieņemam, ka tāds attaisnojums vispār ir iespējams, — šajā lietā tāda nav.
43.
Portugāles valdība šādu attaisnojumu saskata nacionālās solidaritātes idejā, no kuras izriet, ka dalībvalsts ierobežo kompensāciju pretendentu loku un par ārzemēs izdarītiem noziedzīgiem nodarījumiem kompensācijas maksā tikai saviem pilsoņiem.
44.
Pati Francijas valdība atzīst, ka, pēc tās domām, Vudam tāpat kā viņa dzīvesbiedrei un bērniem būtu jāsaņem kompensācija. Turklāt Francijas valdība nekādi nepamato pilsonības noteikšanu par kompensācijas saņemšanas kritēriju.
45.
Tomēr Francijas valdība norāda uz apgrūtinājumiem, kādi varētu rasties kompensāciju sistēmas finansēšanai un sistēmai kopumā no šādu kompensāciju neierobežotas piešķiršanas. Proti, Francijā šī kompensāciju sistēma noziedzīgos nodarījumos cietušajiem ir ļoti dāsna un paredz šādas kompensācijas piešķiršanu dažnedažādos gadījumos. Tā, piemēram, kompensācijas tiek piešķirtas ne tikai noziedzīgos nodarījumos tieši cietušajiem, bet arī netieši cietušajiem, turklāt jēdziens “noziedzīgos nodarījumos netieši cietušie” tiek interpretēts ļoti plaši.
46.
Nepastāvot ierobežojumiem, jebkurš citas dalībvalsts valstspiederīgais, kurš tikai īsu brīdi kā tūrists ir uzturējies Francijā, varētu pieprasīt kompensāciju noziedzīgos nodarījumos cietušajiem arī gadījumos, kad viņa uzturēšanās laikā Francijā kāda tam tuvi stāvoša persona kļūst par noziedzīga nodarījuma upuri šīs personas izcelsmes valstī vai kādā trešā valstī.
47.
Tiesa noteiktos gadījumos ir atzinusi, ka dalībvalsts ir tiesīga zināmu sociālo pabalstu piešķiršanai, ja tas varētu kļūt par pārmērīgu apgrūtinājumu, paredzēt nosacījumu, ka starp attiecīgo personu un valsti pastāv faktiska saistība (
12
), zināma integrācijas pakāpe (
13
) vai īpaša saistība (
14
) ar šīs dalībvalsts sabiedrību. Tā, piemēram, spriedumā lietā Bidar saistībā ar uzturēšanās pabalstu studentiem Tiesa ir atzinusi, ka var būt likumīgi tas, ka ikviena dalībvalsts ir tiesīga raudzīties, lai atbalsts uzturēšanās izdevumu segšanai studentiem no citām dalībvalstīm nekļūtu par pārmērīgu apgrūtinājumu, kas var ietekmēt šīs dalībvalsts piešķirto atbalstu kopskaitu.
48.
Šos apsvērumus attiecīgi piemērojot šeit izskatāmās lietas apstākļiem, šķiet, ka ir likumīgi, piešķirot kompensāciju ārzemēs izdarītos noziedzīgos nodarījumos cietušajiem, lai šīs kompensācijas nekļūtu par pārmērīgu apgrūtinājumu, kā kritēriju noteikt, ka starp personu, kura pretendē uz kompensāciju, un kompensāciju piešķirošo dalībvalsti pastāv faktiska saistība.
49.
Valsts tiesību akts, kurā noteikt, ka kompensācijas ārzemēs izdarītos noziedzīgos nodarījumos cietušajiem tiek maksātas tikai personām, kurām ir faktiska saistība ar Francijas sabiedrību, būtībā kalpo pieļaujamam mērķim.
50.
Lai šāds valsts tiesību akts būtu attaisnots, tajā katrā ziņā ir jābūt ievērotiem samērīguma principa kritērijiem (
15
). Pasākums ir samērīgs tad, ja tas ir piemērots izvirzītā mērķa sasniegšanai un nepārsniedz šī mērķa sasniegšanai nepieciešamo.
51.
Šajā sakarā attiecībā uz maksājumiem, kurus neregulē Kopienu tiesības, dalībvalstīm ir plaša rīcības brīvība, izlemjot, kādi kritēriji izmantojami, novērtējot šādu saikni, vienlaikus ievērojot Kopienu tiesību izvirzītās robežas (
16
).
52.
Tomēr pamatots nevar būt tāds valsts tiesību akts, kurā kā kritērijs kompensācijas noziedzīgos nodarījumos cietušajiem piešķiršanai noteikta pilsonība, pieņemot, ka tieši diskriminējošs pasākums vispār var tikt atzīts par principā attaisnojamu.
53.
Ja kā vienīgo kritēriju pabalsta saņemšanai izvirza pilsonību, tad šo pabalstu nevar saņemt arī tās personas, kurām patiešām ir pietiekami faktiska saistība ar Francijas sabiedrību. Tāda persona kā Vuds, kurš 20 gadus ir dzīvojis un strādājis Francijā, kā to atzīst arī Francijas valdība, neapšaubāmi ir pietiekamā mērā integrējies Francijas sabiedrībā, kas izslēdz to, ka viņam varētu atteikt kompensāciju noziedzīgos nodarījumos cietušajiem. Šāds pasākums vairs nav piemērots attiecīgā mērķa sasniegšanai.
54.
Kompensācijas pieteikuma iesniedzēja dzīvesvieta principā var tikt izmantota kā kritērijs saiknei ar Francijas sabiedrību (
17
). Par pierādījumu, ka pabalsta saņēmējs ir integrējies attiecīgās dalībvalsts sabiedrībā, varētu uzskatīt konstatējumu, ka šī persona noteiktu laiku ir uzturējusies attiecīgajā dalībvalstī (
18
). Tomēr šādam konkrēti noteiktam dzīvesvietas kritērijam un it īpaši nepieciešamajam uzturēšanas ilgumam arī ir jāatbilst samērīguma pamatprincipam (
19
).
55.
Šāda dzīvesvietas kritērija paredzēšana nav pretrunā arī Tiesas spriedumam lietā Cowan.
56.
Sprieduma lietā Cowan pamatā bija Francijas tiesību akts, kas kompensācijas cietušajiem saņemšanai paredzēja nosacījumu, ka attiecīgajai personai ir uzturēšanās atļauja vai šī persona ir valsts, kas noslēgusi ar Franciju abpusējo nolīgumu, valstspiederīgais.
57.
Cowan kā tūrists apmeklēja Franciju un tur cieta no noziedzīga nodarījuma. Tā kā Cowan kā tūrista uzturēšanos varēja pieskaitīt pie pasīvās pakalpojumu sniegšanas brīvības, tad strīdīgais valsts tiesību akts ietilpa Līguma darbības jomā EKL 12. panta izpratnē. Tiesa secināja, ka valsts tiesību akts, kurā paredzēts, ka personas, kuras nav šīs valsts pilsoņi, var saņemt atlīdzību, ja tām ir uzturēšanās atļauja — citiem vārdiem sakot, tām jādzīvo šajā valstī — ir neattaisnoti diskriminējošs, ja savas valsts pilsoņiem netiek noteikti šādi nosacījumi (
20
).
58.
Tomēr no šī sprieduma nevar secināt, ka arī lietas apstākļos, kādi ir šajā lietā, dzīvesvietas kritērijs nebūtu saderīgs ar Kopienu tiesībām.
59.
Lietā Cowan“faktiskā saistība” starp pilsoņiem un valsti pastāvēja cita iemesla dēļ. Saistība ar Franciju pietiekamā apmērā izrietēja no fakta, ka noziedzīgs nodarījums tika izdarīts Francijas teritorijā un Cowan bija tieši cietis noziedzīgā nodarījumā. Tā kā faktiska saistība šeit jau pastāvēja, tad kā vēl vienu papildu “faktisku saistību”. kompensācijas piešķiršanai vairs nevarēja noteikt dzīvesvietas kritēriju.
60.
Tā kā Wood lietas pamatā esošajos apstākļos faktiskā saistība netika noteikta ar nozieguma izdarīšanas vietas palīdzību, tad, citādāk nekā lietā Cowan, šeit varētu ņemt vērā dzīvesvietas kritēriju.
5) Pagaidu secinājumi
61.
Kompensācijas noziedzīgos nodarījumos cietušajiem atteikums pilsonības dēļ nav attaisnojams.
VI — Secinājumi
62.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es iesaku Tiesai uz prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
EKL 12. panta pirmā daļa ir jāinterpretē tā, ka dalībvalsts valsts garantētas kompensācijas piešķiršanai noziedzīgos nodarījumos, kas izdarīti ārpus tās teritorijas, cietušajiem, kuri dzīvo šajā valstī, nedrīkst paredzēt nosacījumu, ka šīm personām ir jābūt šīs valsts pilsonībai.
(
1
)	Oriģinālvaloda — vācu.
(
2
)	1989. gada 2. februāra spriedums lietā 186/87 Cowan (Recueil, 195. lpp.).
(
3
)	OV L 261, 15. lpp.
(
4
)	Skat. tikai 2006. gada 23. marta spriedumu lietā C-237/04 Enirisorse (Krājums, I-2843. lpp., 24. punkts), 2001. gada 3. maija spriedumu lietā C-28/99 Verdonck u.c. (Recueil, I-3399. lpp., 28. punkts) un 1993. gada 15. decembra spriedumu lietā C-292/92 Hünermund u.c. (Recueil, I-6787. lpp., 8. punkts).
(
5
)	Ģenerāladvokāta Lenca 1988. gada 6. decembra secinājumi lietā 186/87 Cowan (Recueil, 195. lpp., 7. punkts). Tiesa iepriekš šo secinājumu 2. zemsvītras piezīmē minētajā spriedumā lietā Cowan, nevienam neiebilstot, vadījās no tā, ka šādas komisijas uzdots jautājums ir pieņemams.
(
6
)	Skat. tikai 2007. gada 18. decembra spriedumu lietā C-101/05 Skatteverket (Krājums, I-11531. lpp., 19. punkts) un iepriekš šo secinājumu 2. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Cowan, 19. punkts.
(
7
)	Skat. 2007. gada 11. septembra spriedumu lietā C-318/05 Komisija/Vācija (Krājums, I-6957. lpp., 126. punkts), 2007. gada 11. septembra spriedumu lietā C-76/05 Schwarz un Gootjes-Schwarz (Krājums, I-6849. lpp., 87. punkts), 2007. gada 23. oktobra spriedumu lietā C-11/06 Morgan (Krājums, I-9161. lpp., 23. punkts), 2005. gada 12. jūlija spriedumu lietā C-403/03 Schempp (Krājums, I-6421. lpp., 18. punkts), 2003. gada 2. oktobra spriedumu lietā C-148/02 Garcia Avello (Recueil, I-11613. lpp., 24. punkts) un 1998. gada 24. novembra spriedumu lietā C-274/96 Bickel un Franz (Recueil, I-7637. lpp., 15. punkts).
(
8
)	Skat. cita starpā iepriekš 7. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Komisija/Vācija, 125. punkts; 2004. gada 23. marta spriedumu lietā C-138/02 Collins (Recueil, I-2703. lpp., 61. punkts), iepriekš 7. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Garcia Avello, 22. un 23. punkts; 2002. gada 11. jūlija spriedumu lietā C-224/98 D’Hoop (Recueil, I-6191. lpp., 28. punkts) un 2001. gada 20. septembra spriedumu lietā C-184/99 Grzelczyk (Recueil, I-6193. lpp., 31. punkts).
(
9
)	Skat. tikai 2006. gada 12. septembra spriedumu lietā C-300/04 Eman un Servinger (Krājums, I-8055. lpp., 57. punkts), 2006. gada 10. janvāra spriedumu lietā C-344/04 IATA un ELFAA (Krājums, I-403. lpp., 95. punkts) un iepriekš 7. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Garcia Avello, 31. punkts.
(
10
)	2005. gada 15. marta spriedums lietā C-209/03 Bidar (Krājums, I-2119. lpp., 54. punkts), 2005. gada 15. septembra spriedums lietā C-258/04 Ioannidis (Krājums, I-8275. lpp., 29. punkts), iepriekš 8. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā D’Hoop, 36. punkts; iepriekš 7. zemsvītras piezīmē minētie spriedumi lietā Bickel un Franz, 27. punkts, un lietā Garcia Avello, 31. punkts.
(
11
)	Uz teorētisku pamatojuma esamību tiešas diskriminācijas gadījumā norāda arī 2002. gada 6. jūnija spriedums lietā C-360/00 Ricordi (Recueil, I-5089. lpp., 33. punkts), 1998. gada 12. maija spriedums lietā C-85/96 Martínez Sala (I-2691. lpp., 64. punkts), 1997. gada 2. oktobra spriedums lietā C-122/96 Saldanha un MTS (Recueil, I-5325. lpp., 26. un turpmākie punkti) un 1997. gada 20. marta spriedums lietā C-323/95 Hayes (Recueil, I-1711. lpp., 24. punkts). Turpretī par šāda pamatojuma neesamību norāda 1993. gada 20. oktobra spriedums apvienotajās lietās C-92/92 un C-326/92 Phil Collins u.c. (Recueil, I-5145. lpp., 32. punkts) un 1985. gada 13. februāra spriedums lietā 293/83 Gravier (Recueil, 593. lpp.).
(
12
)	Iepriekš 8. zemsvītras piezīmē minētie spriedumi lietā D’Hoop, 38. punkts, un lietā Collins, 67. punkts.
(
13
)	Iepriekš 7. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Morgan, 43. punkts, un iepriekš 10. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Bidar, 56. un 57. punkts.
(
14
)	2006. gada 26. oktobra spriedums lietā C-192/05 Tas-Hagen un Tas (Krājums, I-10451. lpp., 34. punkts).
(
15
)	Skat. tikai iepriekš 7. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Komisija/Vācija, 136. punkts, un iepriekš 14. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu lietā Tas-Hagen un Tas, 35. punkts.
(
16
)	Iepriekš 14. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Tas-Hagen un Tas, 36. punkts, un mani 2006. gada 30. marta secinājumi šajā lietā.
(
17
)	Attiecībā uz šo kritēriju skat. iepriekš 16. zemsvītras piezīmē minētos manus secinājumus lietā Tas-Hagen un Tas, 62. un turpmākie punkti.
(
18
)	Iepriekš 10. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Bidar, 59. punkts.
(
19
)	Iepriekš 8. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Collins, 66. un 72. punkts, un iepriekš 14. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Tas-Hagen un Tas, 36. un 37. punkts. Attiecībā uz šo skat. arī iepriekš 16. zemsvītras piezīmē minētos manus secinājumus lietā Tas-Hagen un Tas, 63. un 64. punkts.
(
20
)	Iepriekš 2. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Cowan, 10. punkts.