62013CC0401
ĢENERĀLADVOKĀTA MELHIORA VATELĒ [MELCHIOR WATHELET] SECINĀJUMI,
sniegti 2014. gada 4. septembrī (
1
)
Apvienotās lietas C‑401/13 un C‑432/13
Vasiliki Balazs
pret
Casa Județeană de Pensii Cluj (C‑401/13)
un
Casa Județeană de Pensii Cluj
pret
Attila Balazs (C‑432/13)
(Curtea de Apel Cluj (Rumānija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu)
“Migrējošu darba ņēmēju sociālais nodrošinājums — Vecuma pabalsti — Sociālā nodrošinājuma konvenciju piemērojamība starp dalībvalstīm — Dalībvalsts iestāžu atteikums piešķirt repatriantam ar izcelsmi citā dalībvalstī vecuma pensiju par šīs valsts teritorijā pabeigtiem nodarbinātības laikposmiem, pamatojoties uz Savienības tiesisko regulējumu”
1.
Curtea de Apel Cluj [Klužas Apelācijas tiesas] (Rumānija) iesniegtie lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 7. panta 2. punkta c) apakšpunktu Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97 (OV 1997, L 28, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 1992/2006 (
2
) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1408/71”).
2.
Šie lūgumi tika iesniegti tiesvedībās starp, no vienas puses, Vasiliki Balazs un Casa Județeană de Pensii Cluj (Klužas apgabala pensiju kase Rumānijā, turpmāk tekstā – “Casa Județeană de Pensii”) un, no otras puses, šo pēdējo minēto un Atilla Balazs par vecuma pensiju piešķiršanu A. un V. Balazs (turpmāk tekstā kopā – “laulātie Balazs”).
I – Atbilstošās tiesību normas
A – Savienības tiesības
3.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 preambulas sesto apsvērumu:
“[..] koordinēšanas noteikumiem ir jāgarantē, lai darba ņēmēji, kas pārvietojas Kopienā, un viņu apgādībā esošās personas, un viņus kā apgādniekus zaudējušie saglabātu tās tiesības un priekšrocības, kas iegūtas un kas atrodas iegūšanas stadijā”.
4.
Minētās regulas 6. pantā ir paredzēts šādi:
“Ievērojot 7. un 8. pantu, kā arī 46. panta 4. punktu, ar šo regulu attiecībā uz personām un jautājumiem, uz kuriem tā attiecas, tiek aizstāti jebkāda veida sociālā nodrošinājuma konvenciju noteikumi, kas saista [..]:
a)
vienīgi divas vai vairākas dalībvalstis [..]
[..]”.
5.
Atkāpjoties no šī 6. panta, Regulas Nr. 1408/71 7. panta 2. punkta c) apakšpunktā ir noteikts:
“Neatkarīgi no šīs regulas 6. panta, turpina piemērot:
[..]
c)
dažus noteikumus sociālā nodrošinājuma konvencijās, ko dalībvalstis noslēgušas pirms šīs regulas piemērošanas dienas, ar nosacījumu, ka šie noteikumi ir labvēlīgāki pabalstu saņēmējiem vai ka tie izriet no īpašiem vēsturiskiem apstākļiem un to darbības laiks ir ierobežots, ja šie noteikumi ir uzskaitīti III pielikumā.”
6.
Regulas Nr. 1408/71 45. pantā ir regulēta apdrošināšanas vai dzīvesvietas laikposmu atzīšana (vecuma un pēcnāves) pensiju jomā. Saskaņā ar šī panta 1. punktu, “ja kādas dalībvalsts tiesību akti saskaņā ar sistēmu, kas nav īpaša sistēma 2. vai 3. punkta nozīmē, nosaka, ka tiesību uz pabalstiem iegūšana, saglabāšana vai atgūšana ir atkarīga no apdrošināšanas vai dzīvesvietas laika posmu pabeigšanas, tad vajadzības gadījumā šīs dalībvalsts kompetentā institūcija ņem vērā tādus apdrošināšanas vai dzīvesvietas laika posmus, kas ir pabeigti saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem, neatkarīgi no tā, vai tas veikts saskaņā ar vispārēju sistēmu vai īpašu sistēmu un darbinieka vai pašnodarbinātas personas statusā”.
7.
Veids, kādā pabalsti ir piešķirami, savukārt ir izskaidrots minētās regulas 46. pantā:
“1.   Ja ir izpildīti kādi dalībvalsts tiesību aktu nosacījumi par tiesībām uz pabalstiem un tam nav bijis nepieciešams piemērot 45. pantu vai 40. panta 3. punktu, tad piemēro šādus noteikumus:
a)
kompetentā institūcija aprēķina to pabalsta summu, ko varētu saņemt:
i)
no vienas puses, vienīgi saskaņā ar tiesību aktiem, ko tā piemēro;
ii)
no otras puses, saskaņā ar 2. punktu;
b)
kompetentā institūcija tomēr var atteikties no aprēķinu veikšanas saskaņā ar a) apakšpunkta ii) daļu, ja šādu aprēķinu rezultāts, neņemot vērā starpību, ko rada skaitļu noapaļošana, ir vienāds ar vai mazāks par tāda aprēķina rezultātu, kas veikts saskaņā ar a) apakšpunkta i) daļu, ciktāl šī institūcija nepiemēro nekādus tiesību aktus, kuros ir noteikumi, kas vērsti pret pārklāšanos, kā minēts 46.b un 46.c pantā, vai ja iepriekš minētā institūcija piemēro tādus tiesību aktus, kuros ir noteikumi, kas vērsti pret pārklāšanos 46.c pantā minētajā gadījumā, ar noteikumu, ka šie tiesību akti nosaka, ka dažādu veidu pabalstus ņem vērā, vienīgi pamatojoties uz attiecību starp tādiem apdrošināšanas vai dzīvesvietas laika posmiem, kas pabeigti vienīgi saskaņā ar šiem tiesību aktiem, un tādiem apdrošināšanas vai dzīvesvietas laika posmiem, ko pieprasa šie tiesību akti, lai varētu kvalificēties pilnām pabalsta tiesībām.
IV pielikuma C daļā attiecībā uz katru attiecīgo dalībvalsti uzskaitīti gadījumi, kuros divi aprēķini uzrādītu šāda veida rezultātu.
2.   Ja kādi dalībvalsts tiesību aktos prasīti nosacījumi par tiesībām uz pabalstiem tiek izpildīti, vienīgi piemērojot 45. pantu vai 40. panta 3. punktu, tad piemēro šādus noteikumus:
a)
kompetentā institūcija aprēķina teorētisko pabalsta summu, ko attiecīgā persona varētu pieprasīt, ja tie visi apdrošināšanas un/vai dzīvesvietas laika posmi, kas pabeigti saskaņā ar dalībvalstu tiesību aktiem, kuri attiekušies uz šo darbinieku vai pašnodarbināto personu, būtu pabeigti attiecīgajā valstī saskaņā ar tiesību aktiem, ko tā piemēro pabalsta piešķiršanas dienā. Ja saskaņā ar šiem tiesību aktiem pabalsta summa nav atkarīga no pabeigto laika posmu ilguma, tad šo summu pieņem par teorētisko summu, kas minēta šajā daļā;
b)
šī kompetentā institūcija tad nosaka faktisko pabalsta summu, balstoties uz iepriekšējā daļā minēto teorētisko summu, proporcionāli attiecībai starp to apdrošināšanas vai dzīvesvietas laika posmu ilgumu, kas pirms apdrošināšanas gadījuma iestāšanās pabeigts saskaņā ar tiesību aktiem, ko piemēro šī institūcija, un kopējo apdrošināšanas un dzīvesvietas laika posmu ilgumu, kas pirms apdrošināšanas gadījuma iestāšanās pabeigts saskaņā ar visu attiecīgo dalībvalstu tiesību aktiem.
3.   Attiecīgā persona ir tiesīga saņemt no katras dalībvalsts kompetentās iestādes lielāko summu, kas aprēķināta saskaņā ar 1. un 2. punktu, neierobežojot jebkādu noteikumu piemērošanu, kuri attiecas uz samazināšanu, apturēšanu vai atsaukšanu, ko paredz tiesību akti, saskaņā ar kuriem pienākas šis pabalsts.
Šādā gadījumā veicamais salīdzinājums attiecas uz summām, kas noteiktas pēc minēto noteikumu piemērošanas.
[..]”
8.
Visbeidzot, Regulas Nr. 1408/71 94. panta 1. un 2. punktā ir noteikts šādi:
“1.   Saskaņā ar šo regulu nevar iegūt tiesības attiecībā uz laika posmu pirms 1972. gada 1. oktobra vai pirms dienas, kad tā stājusies spēkā attiecīgajā dalībvalstī vai kādā šīs valsts teritorijas daļā.
2.   Visus apdrošināšanas laika posmus un, attiecīgā gadījumā, visus nodarbinātības vai dzīvesvietas laika posmus, kas pabeigti saskaņā ar kādas dalībvalsts tiesību aktiem pirms 1972. gada 1. oktobra vai pirms tās spēkā stāšanās dienas šajā dalībvalstī vai kādā tās teritorijas daļā, ņem vērā, lai noteiktu tiesības uz pabalstiem, kas iegūtas saskaņā ar šo regulu.”
9.
Padomes 1972. gada 21. marta Regulā (EEK) Nr. 574/72 (
3
), redakcijā, kas izriet it īpaši no Padomes 2006. gada 20. novembra Regulas (EK) Nr. 1791/2006 (
4
) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 574/72“), ir noteikta Regulas Nr. 1408/71 izpildes kārtība.
B – Divpusējais nolīgums
10.
Rumānijas un Grieķijas valdību 1996. gada 23. februārī noslēgtais divpusējais nolīgums par no Rumānijas repatriējušos Grieķijas politisko bēgļu sociālās apdrošināšanas iemaksu kompensācijas galīgo tiesisko regulējumu (turpmāk tekstā – “divpusējais nolīgums”) Regulas Nr. 1408/71 III pielikumā nav minēts.
11.
Jēdzieni “repatriants” un “apdrošināšanas laikposms” šī divpusējā nolīguma vajadzībām minētā nolīguma 1. panta a) un e) punktā ir definēti šādi:
“a)
repatriants: pēc 1945. gada 1. janvāra Rumānijā uz dzīvi apmetusies Grieķijas izcelsmes persona, kurai ir politiskā bēgļa statuss, kā arī šīs personas ģimenes locekļi, kuri atgriezušies vai noteikti atgriezīsies Grieķijā uz pastāvīgu dzīvi sešu gadu laikā no šī nolīguma spēkā stāšanās dienas;
[..]
e)
apdrošināšanas laikposms: laikposms, attiecībā uz kuru Rumānijā ir tikušas veiktas sociālās apdrošināšanas iemaksas saskaņā ar Rumānijas tiesību aktiem.”
12.
Saskaņā ar divpusējā nolīguma 2. pantu:
“1.   Līgumslēdzējas puses reglamentē repatriantu sociālās apdrošināšanas iemaksu kompensāciju, kā paredzēts šī panta 2. un 3. punktā un šī nolīguma 3. pantā.
2.   Rumānija apņemas samaksāt Grieķijai vienreizēju summu kā kompensāciju, kas paredzēta pensiju izmaksai un kas nosedz Grieķijas repatriantu apdrošināšanas laikposmu.
3.   Grieķija apņemas pensionāriem, kuri ir repatriējušies, maksāt pensijas un apdrošinātām personām, kuras ir repatriējušās, atzīt Rumānijā pabeigto apdrošināšanas laikposmu saskaņā ar Grieķijas tiesību aktiem sociālā nodrošinājuma jomā.”
13.
Divpusējā nolīguma 2. panta 2. punktā minētā kompensācija atbilstoši šī nolīguma 3. pantam atbilst 15 miljoniem Savienoto valstu dolāru (USD).
14.
Saskaņā ar šī nolīguma 5. pantu, “tiklīdz ir samaksāta naudas summa USD 15 miljonu apmērā, pārtrauc pastāvēt jebkādi Rumānijas pienākumi saistībā ar repatriējušos Grieķijas politisko bēgļu tiesībām sociālā nodrošinājuma jomā”.
II – Pamatlietas faktiskie apstākļi
15.
Laulātie Balazs ir Grieķijas pilsoņi, kuru domicils ir Salonikos (Grieķija) un kuriem ir “repatriējušos Grieķijas politisko bēgļu” statuss.
16.
1948. gadā A. un V. Balazs, kuriem bija attiecīgi septiņi un deviņi gadi, Rumānijā tika atzīti par politiskajiem bēgļiem. Viņi piedalījās Rumānijas valsts sociālā nodrošinājuma sistēmā un tajā veica iemaksas attiecīgi 34 gadus un septiņus mēnešus un sešas dienas un 28 gadus. Viņi repatriējās uz Grieķiju 1990. gada 18. augustā.
17.
1998. gadā, kad laulātie Balazs iesniedza pieteikumus par viņu Rumānijā pabeigto darba laikposmu atzīšanu, Grieķijas iestādes uzskatīja, ka A. un V. Balazs Rumānijā bija pabeiguši darba laikposmus, kas atbilst attiecīgi 9382 un 8351 dienai. No šiem laikposmiem šīs iestādes saskaņā ar sociālā nodrošinājuma jomā piemērojamajiem Grieķijas tiesību aktiem atzina 4500 dienas.
18.
Līdz ar to Grieķijas iestādes laulātajiem Balazs piešķīra vecuma pensijas.
19.
Tādējādi V. Balazs labā tika ņemts vērā kopējais apdrošināšanas laikposms 6993 darba dienas, no kurām 4500 dienas tika atzītas saistībā ar darba laikposmiem Rumānijā un 2493 dienas – saistībā ar nodarbinātību Grieķijā. Uz šī pamata viņai sākot no 1999. gada 1. aprīļa tika piešķirta ikmēneša pensija 136910 Grieķijas drahmu (GRD) (aptuveni 390 euro) apmērā.
20.
Attiecībā uz A. Balazs vērā ņemtais kopējais apdrošināšanas laikposms bija 7733 dienas, no kurām 4500 dienas tika atzītas saistībā ar darba laikposmiem Rumānijā un 3233 dienas – saistībā ar nodarbinātību Grieķijā. Uz šī pamata pēc tam, kad A. Balazs vispirms bija saņēmis invaliditātes pensiju, Grieķijas iestādes viņam sākot no 2009. gada piešķīra vecuma pensiju ar ikmēneša maksājumiem 596,99 euro apmērā.
21.
2007. gada 11. oktobrī un 27. novembrī V. un A. Balazs abi vērsās Casa Județeană de Pensii ar pieteikumu par vecuma pensijas piešķiršanu, pamatojoties uz Regulā Nr. 1408/71 un Regulā Nr. 574/72 ietvertajām tiesību normām.
22.
Šie pieteikumi tika noraidīti ar 2011. gada 5. oktobra lēmumiem, jo, tā kā no Grieķijas iestāžu viedokļa laulātie Balazs ir repatriējušies Grieķijas politiskie bēgļi, Rumānijas iestādēm saskaņā ar divpusējā nolīguma 5. pantu nav pienākuma viņiem piešķirt vecuma pensijas.
23.
Ar 2012. gada 26. septembra spriedumiem civillietās Tribunalul Cluj [Klužas tiesa] šos lēmumus atcēla un deva rīkojumu Casa Județeană de Pensii pieņemt jaunus lēmumus, ar kuriem laulātajiem Balazs tiktu piešķirtas vecuma pensijas atbilstoši Regulai Nr. 1408/71 un Regulai Nr. 574/72, ņemot vērā šo laulāto pabeigtos kopējos iemaksu laikposmus Rumānijā. Šajā ziņā šī tiesa precizēja, ka šīs regulas ir piemērojamas attiecībā uz laulāto Balazs pieteikumiem, jo Regulas Nr. 1408/71 7. panta 2. punkta c) apakšpunkts neattiecas uz divpusējo nolīgumu, jo tā piemērošana nav tikusi ierobežota laikā, tas nav minēts šīs Regulas III pielikumā un tā tiesību normas acīmredzami nevar tikt uzskatītas par labvēlīgākām attiecībā uz pabalstu saņēmējiem.
24.
Pildot šos spriedumus, Casa Județeană de Pensii 2013. gada 20. un 27. februārī pieņēma divus jaunus lēmumus, ar kuriem, piemērojot Regulas Nr. 1408/71 tiesību normas, tā piešķīra A. un V. Balazs vecuma pensijas attiecīgi 405 un 500 Rumānijas leju (RON) apmērā mēnesī. Šajos lēmumos bija precizēts, ka atbilstoši Regulas Nr. 574/72 tiesību normām no Grieķijas iestāžu aprēķinātajiem kopējiem laikposmiem 7733 un 6993 dienu apmērā tika atskaitītas 4500 dienas, jo šīs dienas pārklājas ar laulāto Balazs pabeigtajiem obligātās apdrošināšanas laikposmiem Rumānijā laikā no 1975. gada 1. jūnija līdz 1990. gada 31. maijam.
25.
Abās lietās gan A. un V. Balazs, gan Casa Județeană de Pensii pārsūdzēja Tribunalul Cluj spriedumus civillietās Curtea de Apel Cluj. Pēdējā minētā iestāde būtībā apgalvoja, ka Regulas Nr. 1408/71 un Regulas Nr. 574/72 tiesību normas nav šajā lietā piemērojamas tāpēc, ka pastāv divpusējais nolīgums. Tādējādi saskaņā ar šo pēdējo minēto jebkādi Rumānijas pienākumi repatriējušos Grieķijas politisko bēgļu jautājumā esot pārstājuši pastāvēt, kad Rumānija esot izpildījusi savu pienākumu samaksāt Grieķijai USD 15 miljonus. Savukārt laulātie Balazs, pamatojoties uz šīm pašām regulām, lūdza atzīt viņu tiesības uz vecuma pensiju par visu iemaksu laikposmu, ko viņi bija pabeiguši Rumānijā. Viņi būtībā apgalvoja, ka Rumānijas pievienošanās Eiropas Savienībai dēļ šai dalībvalstij esot pienākums piemērot Regulu Nr. 1408/71 un Regulu Nr. 574/72. Faktiski Regulas Nr. 1408/71 7. panta 2. punkta c) apakšpunkts neattiecoties uz šo divpusējo nolīgumu, kas esot mazāk labvēlīgs un neesot uzskaitīts šīs regulas III pielikumā.
26.
Šajos apstākļos Curtea de Apel Cluj nolēma apturēt tiesvedību šajās abās pamatlietās un uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu.
III – Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu un tiesvedība Tiesā
27.
Tādējādi ar 2013. gada 27. jūnija un 2. jūlija lēmumiem, kas Tiesā reģistrēti attiecīgi 2013. gada 31. un 16. jūlijā, Curtea de Apel Cluj apturēja tiesvedību un atbilstoši LESD 267. pantam uzdeva Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Regulas (EEK) Nr. 1408/71 7. panta 2. punkta c) apakšpunkta tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka to piemērošanas jomā ietilpst pirms šīs regulas spēkā stāšanās datuma starp divām dalībvalstīm noslēgts divpusējs nolīgums, pamatojoties uz kuru šīs dalībvalstis ir vienojušās atcelt pienākumu saistībā ar sociālā nodrošinājuma pabalstiem, kas vienai valstij ir jāmaksā otras valsts pilsoņiem, kuriem ir bijis politisko bēgļu statuss pirmās valsts teritorijā un kuri ir repatriējušies uz otrās valsts teritoriju, apmaiņā pret pirmās valsts vienreizējas summas maksājumu, kas ir paredzēts pensiju izmaksai un nosedz laikposmu, kura laikā pirmajā dalībvalstī ir tikušas veiktas sociālās apdrošināšanas iemaksas?”
28.
Ar 2013. gada 4. septembra lēmumu Tiesas priekšsēdētājs izdeva rīkojumu par lietu apvienošanu.
29.
Laulātie Balazs, Grieķijas un Rumānijas valdības, kā arī Eiropas Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus.
30.
2014. gada 4. jūnijā notika tiesas sēde, kurā laulātie Balazs, Grieķijas un Rumānijas valdības, kā arī Komisija sniedza savus mutvārdu paskaidrojumus.
IV – Analīze
A – Prejudiciālā jautājuma priekšmets
31.
Iesniedzējtiesas uzdotais jautājums ir par problēmu attiecībā uz divpusēja nolīguma sociālā nodrošinājuma jomā, kurš ir ticis noslēgts datumā, kad viena no divām parakstītājām valstīm vēl nebija Eiropas Savienības dalībvalsts, no vienas puses, un Regulas Nr. 1408/71, no otras puses, savstarpējo sakarību.
32.
Regulas Nr. 1408/71 piemērojamības laikā problēma ir atrisināta pastāvīgajā judikatūrā, saskaņā ar kuru regula stājas spēkā attiecībā uz jaunu dalībvalsti no brīža, kad tā pievienojas Savienībai (
5
). Turklāt, kaut gan Regula Nr. 1408/71 principā ir spēkā tikai attiecībā uz nākotni, tā tomēr var tikt piemērota attiecībā uz tādu situāciju sekām nākotnē, kas ir radušās saskaņā ar agrākajiem tiesību aktiem (
6
).
33.
Tas, ka divpusējā nolīguma 5. pantā ir precizēts, ka ar to, ka Rumānija samaksā naudas summu USD 15 miljonu apmērā, pārtrauc pastāvēt “jebkādi [tās] pienākumi saistībā ar repatriējušos Grieķijas politisko bēgļu tiesībām sociālā nodrošinājuma jomā”, manuprāt, nevar grozīt Tiesas nostāju, saskaņā ar kuru Regula Nr. 1408/71 ir stājusies spēkā attiecībā uz Rumāniju no brīža, kad tā pievienojās Savienībai, un līdz ar to ir piemērojama attiecībā uz pagātnes situāciju sekām nākotnē.
34.
Faktiski, ja tiek lasīts tikai šīs regulas 6. un 7. pants, aizstāšanas princips ir neapspriežams. Lai no tā atkāptos, 7. panta 2. punkta c) apakšpunktā ir paredzēti divi kumulatīvi nosacījumi (
7
). Pirmkārt, starptautiskajai konvencijai ir jābūt labvēlīgākai pabalstu saņēmējiem vai ir jāizriet no īpašiem vēsturiskiem apstākļiem un šajā gadījumā tās darbības laikam ir jābūt ierobežotam. Otrkārt, tai ir jābūt uzskaitītai Regulas Nr. 1408/71 III pielikumā. Šajā lietā izņēmums nebūtu piemērojams, jo divpusējais nolīgums nav uzskaitīts šīs regulas III pielikumā (
8
).
35.
Tomēr no sprieduma Rönfeldt (C‑227/89, EU:C:1991:52) izriet, ka no aizstāšanas principa ir jāatkāpjas par labu starptautiskās konvencijas piemērošanai, ja tā potenciālajiem pabalstu saņēmējiem piedāvā labvēlīgāku režīmu, turklāt neatkarīgi no jautājuma, vai tā ir uzskaitīta Regulas Nr. 1408/71 III pielikumā. Līdz ar to ir jāizvērtē šīs judikatūras piemērojamība attiecīgajā lietā.
B – Aizstāšana ar Regulu Nr. 1408/71, ņemot vērā judikatūru lietā Rönfeldt un tās attīstību
36.
Jautājums par sakarību starp Regulu Nr. 1408/71 un agrāk noslēgtu starptautisku konvenciju ir konkrēti regulēts minētās regulas 6. un 7. pantā.
37.
Parastais gadījums ir aizstāšana ar Regulu Nr. 1408/71. Faktiski saskaņā ar tās 6. pantu, “ievērojot 7. un 8. pantu, kā arī 46. panta 4. punktu, ar šo regulu [..] tiek aizstāti jebkāda veida sociālā nodrošinājuma konvenciju noteikumi, kas saista [..] divas vai vairākas dalībvalstis”.
38.
7. panta 2. punkta c) apakšpunktā tikai atkāpes veidā ir paredzēts, ka “dažus noteikumus sociālā nodrošinājuma konvencijās, ko dalībvalstis noslēgušas pirms šīs regulas piemērošanas dienas, [turpina piemērot] ar nosacījumu, ka šie noteikumi ir labvēlīgāki pabalstu saņēmējiem vai ka tie izriet no īpašiem vēsturiskiem apstākļiem un to darbības laiks ir ierobežots, ja šie noteikumi ir uzskaitīti III pielikumā”.
39.
Līdz spriedumam lietā Rönfeldt (EU:C:1991:52) principi un izņēmums tika piemēroti stingri: regula aizstāj sociālā nodrošinājuma konvencijas, kas ir noslēgtas to dalībvalstu starpā, kuras nav minētas šīs regulas III pielikumā, “pat tad, ja šo konvenciju piemērošana rada personai, kurai ir tiesības saņemt pabalstu, lielākas priekšrocības nekā tās, kas izriet no minētās regulas” (
9
).
40.
Šī stingrība, kā norāda Tiesa, bija izskaidrojama ar Regulā Nr. 1408/71 noteiktā aizstāšanas principa imperatīvo raksturu, kas “nepieļauj citus izņēmumus kā vien tos, kuri ir konkrēti noteikti Regulā” (
10
).
41.
Spriedumā Rönfeldt (EU:C:1991:52), atgādinot aizstāšanas principa imperatīvo raksturu un neiespējamību pieļaut izņēmumus, kuri nav paredzēti pašā regulā (
11
), Tiesa tomēr atzina, ka LESD 45. un 48. pants “nepieļauj sociālā nodrošinājuma priekšrocību zaudēšanu, kas izriet no konvenciju, kuras ir spēkā starp divām vai vairākām dalībvalstīm un ir to valsts tiesību daļa, nepiemērošanas [..] Padomes Regulas Nr. 1408/71 spēkā stāšanas dēļ” (
12
).
42.
Toties spriedumā Thévenon (
13
), runājot par “īpašiem apstākļiem, kuri spriedumā lietā Rönfeldt [to] pamudināja pieļaut izņēmumu no Regulas Nr. 1408/71 6. pantā paredzētā noteikuma” (
14
), Tiesa precizēja, ka judikatūra lietā Rönfeldt nevar tikt piemērota attiecībā uz darba ņēmējiem, kuri savas tiesības uz brīvu pārvietošanos ir izmantojuši tikai pēc regulas stāšanās spēkā.
43.
Nobeigumā, kā Tiesa ir izskaidrojusi sprieduma Kaske (C‑277/99, EU:C:2002:74) 27. punktā, “iepriekš minētajā spriedumā lietā Rönfeldt atvasināto principu vienīgais mērķis ir nostiprināt tiesības, kas ir iegūtas sociālajā jomā un datumā, kurā dalībvalsts pilsonis, kas uz tām atsaucas, varēja tās izmantot, Kopienu tiesībās nebija regulētas. Līdz ar to apstāklim, ka Regula Nr. 1408/71 ir kļuvusi piemērojama pilsoņa izcelsmes dalībvalstī līdz ar šīs dalībvalsts pievienošanos Eiropas Kopienai, nav nozīmes attiecībā uz tā iegūtajām tiesībām gūt labumu no divpusēja tiesiskā regulējuma, kas vienīgais bija viņam piemērojams brīdī, kad viņš izmantoja tiesības uz brīvu pārvietošanos. [Š]āds risinājums ir pamatots ar ideju, ka attiecīgajai personai varēja būt tiesiskā paļāvība attiecībā uz iespēju izmantot divpusējās konvencijas tiesību normas” (mans izcēlums).
C – Judikatūras lietā Rönfeldt nepiemērojamība šīs lietas gadījumā
44.
Lai gan no judikatūras lietā Rönfeldt izriet, ka no Regulā Nr. 1408/71 noteiktā aizstāšanas principa ir jāatkāpjas par labu tādas starptautiskās konvencijas piemērošanai, kas potenciālajiem pabalstu saņēmējiem piedāvā labvēlīgāku režīmu, šai judikatūrai vēl ir arī jābūt piemērojamai tādā gadījumā, kāds ir laulāto Balazs gadījums.
45.
Nedomāju, ka tas tā ir.
1) Izšķirošais kritērijs un datums, kurā ir tikušas izmantotas tiesības uz brīvu pārvietošanos
46.
Es uzskatu, ka Regulā Nr. 1408/71 noteiktā aizstāšanas principa nepiemērošanas nosacījumu paplašinājums, kas izriet no judikatūras lietā Rönfeldt, ir jāinterpretē šauri.
47.
Šāda interpretācija man šķiet atbilstoša pašam spriedumam Rönfeldt (EU:C:1991:52) un pēc tā taisītajiem spriedumiem. Šajos spriedumos Tiesa atgādina principu par dalībvalstu starpā noslēgtu sociālā nodrošinājuma konvenciju tiesību normu aizstāšanu ar regulu (
15
).
48.
Šajā pašā sašaurinātajā perspektīvā Tiesa ir noraidījusi šīs atkāpes paplašināšanu, to attiecinot uz darba ņēmējiem, kuri savas tiesības uz brīvu pārvietošanos ir izmantojuši tikai pēc Regulas Nr. 1408/71 stāšanās spēkā (
16
).
49.
Šaura interpretācija arī spēj izturēt daļu kritikas, kas ir tikusi pausta tiesību doktrīnā, kuras pārstāvji spriedumā Rönfeldt (EU:C:1991:52) ir saskatījuši sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinācijas saskaņotības apdraudējumu un Savienības tiesību pārākuma pār valsts tiesībām – pat ja to avots ir konvencija – principa neievērošanu (
17
).
50.
Šajā ziņā tādai situācijai kā tā, kurā atrodas laulātie Balazs, ir viena fundamentāla faktiska atšķirība no judikatūras lietā Rönfeldt piemērošanas gadījumiem. Šajās lietās starptautiskās konvencijas subjekts bija savu pārvietošanās brīvību izmantojis ne tikai pirms Regulas Nr. 1408/71 spēkā stāšanās (spriedumā Thévenon (
18
) precizētais nosacījums), bet arī pēc minētās starptautiskās konvencijas parakstīšanas (
19
).
51.
Turpretim laulāto Balazs gadījumā divpusējais nolīgums tika parakstīts 1996. gada 23. februārī, proti, pēc tam, kad viņi bija izmantojuši savas tiesības uz brīvu pārvietošanos. Proti, laulātie Balazs, Grieķijas pilsoņi, apmetās uz dzīvi Rumānijā 1948. gadā un tika repatriēti uz Grieķiju 1990. gada 18. augustā, t.i., vairāk nekā sešus gadus pirms divpusējā nolīguma parakstīšanas.
52.
Līdz ar to nevar tikt apstrīdēts, ka laulātajiem Balazs, pārfrazējot šo secinājumu 43. punktā citēto sprieduma Kaske (EU:C:2002:74) 27. punktu, nebija nekādu iegūtu tiesību izmantot divpusējo nolīgumu, jo tas nebija piemērojams brīdī, kad viņi izmantoja savas tiesības uz brīvu pārvietošanos. Citiem vārdiem sakot, laulātajiem Balazs nevarēja būt tiesiskā paļāvība, ka viņi varēs izmantot divpusējas konvencijas tiesību normas, jo šāda konvencija tiesību uz brīvu pārvietošanos izmantošanas brīdī neeksistēja.
53.
Šajos apstākļos es uzskatu, ka atkāpes no Regulas Nr. 1408/71 noteiktā aizstāšanas principa paplašināšana, kas izriet no sprieduma Rönfeldt (EU:C:1991:52), nevar tikt piemērota attiecībā uz tādu situāciju, kāda ir pamatlietā.
54.
Līdz ar to es iesaku Tiesai uz iesniedzējtieas uzdoto jautājumu atbildēt, ka atkāpe no Regulas Nr. 1408/71 piemērošanas, kā ir paredzēts Regulas Nr. 1408/71 6. pantā, nevar tikt izdarīta, ja darba ņēmēji, uz kuriem attiecas starptautiskas sociālā nodrošinājuma konvencijas piemērošanas joma, savas tiesības uz brīvu pārvietošanos ir izmantojuši pirms tās stāšanās spēkā.
2) Regulas Nr. 1408/71 piemērošanas sekas
55.
Pamatlietās divpusējā nolīguma aizstāšana ar Regulu Nr. 1408/71 konkrēti nozīmē, ka sākot no 2007. gada 1. janvāra (datuma, kurā Rumānija pievienojās Eiropas Savienībai) Grieķijas un Rumānijas iestādēm laulātajiem Balazs ir jāpiemēro apdrošināšanas laikposmu ņemšanas vērā un pabalstu piešķiršanas noteikumi, kas ir paredzēti Regulā Nr. 1408/71.
56.
Citiem vārdiem sakot, pensijas, kas, no vienas puses, Grieķijai un, no otras puses, Rumānijai kopš 2007. gada 1. janvāra ir jāizmaksā laulātajiem Balazs, ir jānosaka atbilstoši Regulas Nr. 1408/71 45. un 46. pantam un 94. panta 2. punktam.
57.
Līdz ar to gan Rumānijai, gan Grieķijai, nosakot tiesības uz pabalstu, ir jāņem vērā visi apdrošināšanas, nodarbinātības vai dzīvesvietas laikposmi, kas ir pabeigti saskaņā ar jebkuras dalībvalsts tiesību aktiem pirms datuma, sākot no kura regula ir piemērojama Rumānijas teritorijā.
58.
Faktiski, kā ir norādīts Tiesas pastāvīgajā judikatūrā, no Regulas Nr. 1408/71 94. panta 2. punkta izriet, ka dalībvalstij “nav tiesību, nosakot vecuma pensiju, atteikties ņemt vērā apdrošināšanas laikposmus, kas ir pabeigti citas dalībvalsts teritorijā, tikai tāpēc vien, ka tie ir tikuši pabeigti, pirms regula stājās spēkā attiecībā uz šo valsti” (
20
).
59.
Līdz ar to šis pants ir jāinterpretē apvienojumā ar šīs pašas regulas 2. panta 1. punktu tādējādi, “ka tie garantē, ka, nosakot tiesības, kuras tiek piešķirtas saskaņā ar to noteikumiem, tiek ņemti vērā visi apdrošināšanas, nodarbinātības vai dzīvesvietas laikposmi, kas ir pabeigti saskaņā ar kādas dalībvalsts tiesību aktiem pirms šīs regulas spēkā stāšanās datuma, ar nosacījumu, ka migrējošais darba ņēmējs to pabeigšanas brīdī ir bijis kādas dalībvalsts pilsonis” (
21
) (kā tas ir laulāto Balazs gadījumā).
60.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 46. panta 2. punktu faktiskais pabalsta apmērs, kas ir jāizmaksā katrai attiecīgajai dalībvalstij, atbildīs proporcionālai attiecībai starp to apdrošināšanas vai dzīvesvietas laikposmu ilgumu, kurus laulātie Balazs ir pabeiguši attiecīgi katras minētās dalībvalsts teritorijā pirms apdrošināšanas gadījuma iestāšanās, turklāt saskaņā ar valsts tiesību aktiem.
61.
Faktiski, kā ir apstiprināts Regulas Nr. 574/72 15. panta 1. punktā, tā kā “vecuma pabalstus [..] piešķir divu vai vairāku dalībvalstu institūcijas saskaņā ar Regulas 46. panta 2. punktu, katra no attiecīgajām institūcijām veic summēšanu atsevišķi, ņemot vērā visus apdrošināšanas vai dzīvesvietas laika posmus, kurus darbinieks vai pašnodarbināta persona pabeigusi saskaņā ar visu to dalībvalstu tiesību aktiem, kuru tiesību subjekts viņš ir bijis [..]”.
62.
Visbeidzot, saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 46. panta 3. punktu laulātie Balazs“[būs] tiesīg[i] saņemt no katras dalībvalsts kompetentās iestādes lielāko summu” no faktiskās summas, kas tika aprakstīta iepriekš, un summas, kas, piemērojot Regulas Nr. 1408/71 46. panta 1. punktu, aprēķināta, pamatojoties vienīgi uz valsts tiesību aktiem.
3) Papildu apsvērumi par Regulas Nr. 1408/71 piemērošanas sekām
63.
Savu analīzi es vēlētos beigt, minot divus papildu apsvērumus saistībā ar Regulas Nr. 1408/71 piemērošanas konkrētajām sekām attiecībā uz, pirmkārt, Grieķiju un Rumāniju, un, otrkārt, laulātajiem Balazs.
64.
Pirmkārt, es apzinos, ka atkāpšanās no attiecīgā divpusējā nolīguma pamatlietā var ietekmēt dalībvalstu šī nolīguma pušu akceptēto tiesību un pienākumu apjomu, jo attiecībā uz laikposmu pēc 2007. gada 1. janvāra vecuma pabalsts, kas laulātajiem Balazs tiek maksāts Grieķijā, atbildīs tikai proporcionālai daļai, kas attiecas uz Grieķijā pabeigtajiem apdrošināšanas laikposmiem.
65.
Taču uz sekām, ko izraisītu divpusējā nolīguma apstrīdēšana, kuru īstenotu kāda no dalībvalstīm, šī nolīguma pusēm, neattiecas Tiesas kompetence.
66.
Otrkārt, es vēlētos atgriezties pie Komisijas pārstāvētās versijas, saskaņā ar kuru Casa Județeană de Pensii laikposmā no 2013. gada 20. līdz 27. februārim, pildot Tribunalul Cluj2012. gada 26. septembra spriedumus, pieņemtajos lēmumos piemērojot Regulu Nr. 1408/71, ir ievērotas Savienības tiesības.
67.
Tiesa ir Komisijai konkrēti uzdevusi jautājumu, vai ar šādu analīzi tā neiestājas par trešo metodi, kas izpaužas kā (Rumānijas iestāžu ar 2013. gada 20. un 27. februāra lēmumiem īstenota) Regulas Nr. 1408/71 un (Grieķijas iestāžu īstenota) divpusējā nolīguma kopīga piemērošana. 2014. gada 4. jūnija tiesas sēdē Komisija atbildēja, ka tās analīze vienīgi ļauj saskaņot spriedumos Walder (EU:C:1973:62) un Rönfeldt (EU:C:1991:52) paustos principus, t.i., no vienas puses, divpusējā nolīguma aizstāšanu ar Regulu Nr. 1408/71 un, no otras puses, labvēlīgāko nolīgumā ietverto elementu saglabāšanu.
68.
Es tomēr domāju, ka šis risinājums, neņemot vērā praktisko aspektu, kas tam ir attiecībā uz laulātajiem Balazs, juridiski neatbilst Regulai Nr. 1408/71.
69.
Gluži pretēji – kā šajā pašā tiesas sēdē atgādināja Rumānijas valdības pārstāvis, ar Regulas Nr. 1408/71 7. pantu nav atļauta tās un starptautiskas konvencijas kopīga piemērošana. Tomēr, lai ko arī neteiktu Komisija, tieši to izraisa tās ieteiktais risinājums.
D – Pakārtoti, par Tiesas kompetenci noteikt labvēlīgāko tiesību normu
70.
Ja Tiesa nerīkotos atbilstoši manai interpretācijai un nolemtu attiecināt judikatūru lietā Rönfeldt uz laulāto Balazs gadījumu, vienīgais jautājums, kas rastos, būtu par labvēlīgākās tiesību normas kritēriju.
1) Lietas dalībnieku argumenti
71.
Grieķija, Komisija un laulātie Balazs savos rakstveida apsvērumos uzskata, ka Regulas Nr. 1408/71 piemērošana radītu pabalstu saņēmējiem labvēlīgāku situāciju, jo tā ļautu tiem saņemt vecuma pensiju par visiem darba un iemaksu laikposmiem Rumānijā.
72.
Vienīgi Rumānijas valdība apgalvo pretējo, atsaucoties pamatā uz diviem argumentiem:
—
pirmkārt, tā uzskata, ka no divpusējā nolīguma 1. panta e) punkta, 2. panta 2. punkta un 5. panta, kā arī tā mērķa – galīgi reglamentēt repatriējušos Grieķijas politisko bēgļu sociālās apdrošināšanas iemaksu kompensāciju – izrietot, ka Grieķija ir apņēmusies atzīt visu Rumānijā pabeigto apdrošināšanas laikposmu un izmaksāt pensijas par visu šo laikposmu. Citiem vārdiem sakot, ierobežojot vērā ņemamo laikposmu uz 15 gadiem, Grieķija vienpusēji grozot saistības, kuras tai ir jāpilda saskaņā ar divpusējo nolīgumu, un,
—
otrkārt, attiecībā uz jautājumu, vai no divpusējā nolīguma izrietošās tiesības pabalstu saņēmējiem ir labvēlīgākas par tām, kuras izriet no Regulas Nr. 1408/71, Rumānijas valdība norāda, ka divpusējā nolīgumā ir noteikts vienīgi, kuras valsts tiesību akti ir jāpiemēro attiecībā uz pensijas piešķiršanu. Līdz ar to būtu, ņemot vērā katras lietas apstākļus, konkrēti jānoskaidro, kurš ir pabalstu saņēmējiem labvēlīgākais tiesiskais režīms. Šajā gadījumā, ņemot vērā, ka pensijas, ko Grieķijas iestādes maksā laulātajiem Balazs, apmērs ir lielāks par to, ko viņiem maksā Rumānijas iestādes, divpusējā nolīguma piemērošana viņiem būtu labvēlīgāka, tostarp gadījumā, ja Tiesa uzskatītu, ka Grieķijas iestādes var vienpusēji noteikt vērā ņemamo apdrošināšanas laikposmu.
2) Vērtējums
73.
Uzskatu, ka, lai noteiktu, kas – Regula Nr. 1408/71 vai divpusējais nolīgums – laulātajiem Balazs ir izdevīgāks, iepriekš obligāti ir jāinterpretē minētais nolīgums un, iespējams, saskaņā ar to piemērojamais valsts likums.
a) Starptautiskas konvencijas interpretācija
74.
Lai gan man ir pieņemama Rumānijas valdības pārstāvētā divpusējā nolīguma interpretācija, es nedomāju, ka Tiesas uzdevums ir lemt par Grieķijas saistībām saskaņā ar divpusējo nolīgumu (
22
).
75.
Šajā ziņā tomēr ir jāprecizē, ka Tiesa sava sprieduma Wencel (EU:C:2013:303) 37. punktā ir uzskatījusi, ka “Savienības tiesību normai, kurā gluži kā [Regulas Nr. 1408/71] 7. panta 2. punktā tiek dota priekšroka divpusēja nolīguma piemērošanai, nevar būt tāds saturs, kas būtu pretrunā šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma pamatā esošajiem principiem”.
76.
Tātad Tiesa jau ir atzinusi, ka Regulas Nr. 1408/71 III pielikumā minētās konvencijas tiesību normas, kas līdz ar to ir piemērojamas minētās regulas vietā, ir jāuzskata par neatbilstošām LESD 45. un 51. pantam (
23
).
77.
Kaut gan Tiesa šos principus ir atvasinājusi gadījumos, kad ir bijis piemērojams Regulas Nr. 1408/71 7. panta 2. punktā paredzētais izņēmums, tie vēl jo vairāk ir piemērojami attiecībā uz judikatūrā noteiktu izņēmumu, kas izriet no sprieduma Rönfeldt (EU:C:1991:52).
78.
Šajos apstākļos ir loģiski domāt, ka, lai tāda starptautiska konvencija kā tā, uz kuru attiecas pamatlietas, būtu saderīga ar principiem, kuri ir pamatā Regulai Nr. 1408/71 un LESD 45. un 51. pantam, tā būtu jāinterpretē tādējādi, ka ar to Grieķijas Republikai, kura divpusējā nolīguma 2. panta 3. punktā ir apņēmusies “pensionāriem, kuri ir repatriējušies, maksāt pensijas un apdrošinātām personām, kuras ir repatriējušās, atzīt Rumānijā pabeigto apdrošināšanas laikposmu”, ir noteikts pienākums piešķirt pensiju, kas atbilst visam šim laikposmam.
79.
Citiem vārdiem sakot, divpusējā nolīguma 2. panta 3. punktā izdarītā atsauce uz Grieķijas tiesību aktiem neatbrīvo Grieķijas iestādes no pienākuma interpretēt šo nolīgumu atbilstoši Līgumam.
b) Labvēlīgākās tiesību normas noteikšana
80.
Attiecībā uz labvēlīgākās tiesību normas konkrēto noteikšanu es atbilstoši Tiesas judikatūrai uzskatu, ka “iesniedzējtiesa [ir tā, kuras uzdevums ir] pārbaudīt, vai starptautiskās konvencijas piemērošana faktiski izrādās attiecīgajiem darba ņēmējiem vairāk vai mazāk izdevīga nekā regulas piemērošana. Pirmajā gadījumā izņēmuma kārtā un atbilstoši iepriekš minētajā spriedumā Rönfeldt apstiprinātajiem principiem būs jāpiemēro [divpusējā nolīgumā] paredzētie noteikumi. Pretējā gadījumā būs jāpiemēro regulas noteikumi Tiesas sniegtajā interpretācijā” (
24
).
81.
Citiem vārdiem sakot, valsts tiesas pienākums ir “novērtēt, vai attiecīgai personai no sociālā nodrošinājuma konvencijas[, kas ir interpretēta atbilstoši Regulai Nr. 1408/71 pamatā esošajiem principiem,] faktiski izriet iegūtas tiesības uz labvēlīgāku pabalstu” (
25
).
82.
Lai to izdarītu, iesniedzējtiesai būs jāsalīdzina laulāto Balazs situācija atkarībā no tā, vai viņu pensija tiek aprēķināta un piešķirta atbilstoši divpusējam nolīgumam, kas ir interpretēts atbilstoši Savienības tiesībām, vai Regulai Nr. 1408/71.
83.
Lai noteiktu, uz kādām tiesībām saskaņā ar to laulātie Balazs var pretendēt, valsts tiesai obligāti būs jāņem vērā Regulas Nr. 1408/71 45. un 46. pants un 94. panta 2. punkts (
26
).
84.
Šajā pakārtotajā gadījumā tādējādi galu galā arī būs attiecībā uz laulātajiem Balazs jāpiemēro tikai viens no abiem tiesību aktiem: Regula Nr. 1408/71 vai divpusējais nolīgums.
E – Par taisāmā sprieduma iedarbības laikā ierobežošanu
85.
Savos rakstveida apsvērumos Rumānijas valdība Tiesai lūdz gadījumā, ja tā atzītu, ka Rumānijas iestādēm ir pienākums piešķirt laulātajiem Balazs pensijas tiesības atbilstoši Regulai Nr. 1408/71, ierobežot tās sprieduma iedarbību laikā.
86.
Šim lūgumam būtu jēga tikai tad, ja Tiesa piekristu viedoklim, kuru es iztirzāju saistībā ar galveno jautājumu, vai – pretējā gadījumā – ja iesniedzējtiesa secinātu, ka Regula Nr. 1408/71 attiecīgajām personām ir izdevīgāka nekā divpusējais nolīgums.
87.
Kā atzīst pati Rumānijas valdība, šāda ierobežošana ir iespējama tikai, pastāvot diviem nosacījumiem, proti, pušu labas ticības esamībai un būtisku traucējumu rašanās riskam.
1) Rumānijas valdības argumenti
88.
Runājot par labo ticību, Rumānijas valdība norāda, ka tās nostāja ir pamatota ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, saskaņā ar kuru Savienības tiesības nepieļauj sociālā nodrošinājuma priekšrocību darba ņēmējiem zaudēšanu starptautiskas konvencijas aizstāšanas ar Regulu Nr. 1408/71 dēļ.
89.
Turklāt Rumānijas situācija atšķiroties no to citu dalībvalstu situācijas, kuras ir noslēgušas nolīgumus ar Grieķiju un kuras ir nolēmušas piemērot Regulu Nr. 1408/71.
90.
Attiecībā uz būtisku traucējumu rašanās risku Rumānijas valdība atsaucas uz faktu, ka personu, uz kurām attiecas divpusējais nolīgums, iemaksas ietekmēja tas, ka Rumānija samaksāja Grieķijas valdībai vienreizēju naudas summu USD 15 miljonu apmērā un ka līdz ar to Regulas Nr. 1408/71 piemērošanas gadījumā vajadzētu atrast citus finansējuma avotus.
91.
Pēc Rumānijas Casa Națională de Pensii Publice [Nacionālās valsts pensiju kases] novērtējuma papildu summa, kura būtu jāizmaksā, sasniegtu RON 38 560 683 (aptuveni 8680537 euro). Rumānijas valdība piebilst, ka ir celtas aptuveni 800 laulāto Balazs prasībām līdzīgas prasības.
2) Vērtējums
92.
Kā minēju iepriekš, man ir pieņemama Rumānijas valdības sniegtā interpretācija attiecībā uz divpusējo nolīgumu un katras šī nolīguma puses saistību apjomu.
93.
Tomēr, izskatot jautājumu par Tiesas sprieduma iedarbības laikā ierobežošanu, nosacījums par labo ticību neattiecas uz valsts paļāvību attiecībā uz tās valsts tiesību (tostarp starptautisko nolīgumu, kuru puse tā ir) interpretāciju, bet gan paļāvību, kas tai varēja būt attiecībā uz Savienības tiesību interpretāciju (
27
).
94.
Tādējādi, lai gan par judikatūras lietā Rönfeldt piemērojamību, iespējams, var diskutēt un šis jautājums var tikt interpretēts, Rumānijai katrā ziņā bija jārēķinās ar to, ka sākot no 2007. gada 1. janvāra Regula Nr. 1408/71 attiecībā uz to tiks piemērota.
95.
Faktiski, kaut gan tā pauda vēlmi, lai divpusējais nolīgums tiktu iekļauts minētās regulas III pielikumā, Grieķija šo lūgumu noraidīja. Šajos apstākļos noteicošajai bija jābūt paļāvībai uz to, ka tiks piemērots pamatprincips, t.i., divpusējā nolīguma aizstāšana ar Regulu Nr. 1408/71 atbilstoši minētās regulas 6. pantam.
96.
Šajos apstākļos es uzskatu, ka nav pamata ierobežot taisāmā sprieduma iedarbību laikā, jo, tā kā nav izpildīts labas ticības kritērijs, “nav jāpārbauda, vai ir izpildīts otrs [..] kritērijs par būtisku traucējumu rašanās risku” (
28
).
97.
Katrā ziņā es uzskatu, ka būtisku traucējumu rašanās risks arī nav ticis pierādīts.
98.
Faktiski saskaņā ar Rumānijas Nacionālās valsts pensiju kases novērtējumu papildu summa, kura būtu jāizmaksā, ja tiktu piemērota Regula Nr. 1408/71, papildus USD 15 miljoniem, kas ir samaksāti saskaņā ar divpusējo nolīgumu, sasniegtu RON 38 560 683 (aptuveni 8680537 euro).
99.
Vispirms, tā kā nav precīzāku datu, nav neiespējams, ka Rumānijas valdības norādītā summa nosedz arī jau celtās 800 prasības, kas ir analogas laulāto Balazs prasībām. Tādējādi iespējama sprieduma darbības ierobežošana laikā šīs lietas nekādi neietekmētu (
29
).
100.
Turklāt ir jāatgādina, ka finansiālas sekas, kas dalībvalstij izriet no prejudiciāla nolēmuma tiesvedībā taisīta sprieduma, pašas par sevi neattaisno šī sprieduma iedarbības laikā ierobežošanu (
30
). Smagas saimnieciskas sekas arī ir jāizvērtē atbilstoši to tiesisko attiecību daudzumam, kuras labas ticības dēļ ir tikušas nodibinātas, pamatojoties uz tiesisko regulējumu, kurš ir ticis uzskatīts par likumīgi spēkā esošu (
31
).
101.
Taču ir jākonstatē, ka papildus minētās summas ierobežotajam raksturam Rumānijas valdība nesniedz informāciju par attiecīgo potenciālo situāciju skaitu.
102.
Šajos apstākļos nevar tikt uzskatīts, ka ir konstatēta nosacījuma par būtiskiem traucējumiem izpilde.
V – Secinājumi
103.
Tādā situācijā, kāda ir pamatlietā, pabalstu saņēmēji savas tiesības uz brīvu pārvietošanos ir izmantojuši pirms atbilstīgās sociālā nodrošinājuma konvencijas parakstīšanas. Ņemot vērā šo konkrēto apstākli, es uzskatu, ka spriedumā Rönfeldt (EU:C:1991:52) minētais atkāpi ietverošais noteikums nav piemērojams.
104.
Līdz ar to un ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, es aicinu Tiesu uz Curtea de Apel Cluj uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
1)
atkāpe no Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 1992/2006, nevar tikt izdarīta, ja darba ņēmēji, uz kuriem attiecas starptautiskas sociālā nodrošinājuma konvencijas piemērošanas joma, savas tiesības uz brīvu pārvietošanos ir izmantojuši pirms tās stāšanās spēkā;
2)
pakārtoti, ja Tiesa nolemtu attiecībā uz pamatlietām piemērot judikatūru lietā Rönfeldt (C‑227/89, EU:C:1991:52), valsts tiesas uzdevums būtu novērtēt, vai laulātajiem Balazs no Rumānijas un Grieķijas valdību 1996. gada 23. februārī noslēgtā divpusējā nolīguma par no Rumānijas repatriējušos Grieķijas politisko bēgļu sociālās apdrošināšanas iemaksu kompensācijas galīgo tiesisko regulējumu, to interpretējot atbilstoši principiem, kuri ir pamatā Regulai Nr. 1408/71, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Regulu Nr. 118/97, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1992/2006, izriet iegūtas tiesības uz labvēlīgāku pabalstu nekā pabalsts, kas izriet no šīs regulas 45. un 46. panta un 94. panta 2. punkta piemērošanas abās dalībvalstīs.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	OV L 392, 1. lpp.
(
3
)	OV L 74, 1. lpp.
(
4
)	OV L 363, 1. lpp.
(
5
)	Šajā ziņā skat. spriedumu Wencel (C‑589/10, EU:C:2013:303, 30. punkts). Skat. arī spriedumu Duchon (C‑290/00, EU:C:2002:234, 21. un 22. punkts).
(
6
)	Šajā ziņā skat. spriedumu Wencel (EU:C:2013:303, 33. punkts).
(
7
)	Turpat (36. punkts).
(
8
)	Grieķijas un Rumānijas valdības ir vienisprātis, ka divpusējais nolīgums Regulas Nr. 1408/71 III pielikumā nav ticis minēts memoranda dēļ, ko Grieķijas iestādes iesniedza Migrējošo darba ņēmēju sociālā nodrošinājuma Administratīvajai komisijai, kura to apstiprināja tās 303. sanāksmē, kas notika Briselē 2006. gada 12. un 13. decembrī (neņemot vērā pret to vērstu Rumānijas lūgumu).
(
9
)	Spriedums Walder (82/72, EU:C:1973:62, 8. punkts).
(
10
)	Turpat (6. punkts).
(
11
)	22. punkts.
(
12
)	29. punkts.
(
13
)	C‑475/93, EU:C:1995:371, 26.–28. punkts. Šajā ziņā skat. arī spriedumu Thelen (C‑75/99, EU:C:2000:608, 16. punkts), kā arī Habelt u.c. (C‑396/05, EU:C:2007:810, 119. punkts).
(
14
)	Spriedums Thévenon (EU:C:1995:371, 27. punkts).
(
15
)	22. punkts. Šajā ziņā skat. arī spriedumus Thelen (EU:C:2000:608, 14. punkts) un Habelt u.c. (EU:C:2007:810, 118. punkts), kā arī ģenerāladvokāta Ž. Mišo [J. Mischo] secinājumus lietā Kaske (EU:C:2001:549, 10. punkts).
(
16
)	Spriedumi Thévenon (EU:C:1995:371, 26.–28. punkts), Thelen (EU:C:2000:608, 16. punkts), kā arī Habelt u.c. (EU:C:2007:810, 119. punkts).
(
17
)	Skat. it īpaši Kessler, F. “La prise en compte des droits à pension acquis en vertu d’une convention bilatérale conclue avant l’entrée en vigueur du Règlement CEE 1408/71”, Revue de droit sanitaire et social, 1991, 368.–370. lpp.; un Van Raepenbusch, S. “Les rapports entre le règlement (CEE) no 1408/71 et les conventions internationales dans le domaine de la sécurité sociale des travailleurs circulant à l’intérieur de la Communauté”, Cahiers de droit européen, 1991, 449.–466. lpp., īpaši 10. punkts. Konkrēti par labu šaurai interpretācijai izsakās González‑Sancho López, E., “Relaciones entre legislación comunitaria y convenios bilaterales en materia de seguridad social de migrantes: de la sentencia Rönfeldt al caso Peschiutta”, Revista de trabajo y Seguridad Social, Nr. 5, 1992. gada janvāris–marts, 81.–92. lpp.
(
18
)	EU:C:1995:371, 26.–28. punkts.
(
19
)	Lietā, kura bija pamatā spriedumam Rönfeldt (EU:C:1991:52), attiecīgā starptautiskā konvencija saistīja Vācijas Federatīvo Republiku un Dānijas Karalisti. Tā bija datēta ar 1953. gada 14. augustu, un pabalstu saņēmējs bija Vācijas pilsonis, kurš 1957. gadā bija izmantojis savu pārvietošanās brīvību un 1971. gadā bija atgriezies Vācijā. Lietā, kura bija pamatā spriedumam Thelen (EU:C:2000:608), attiecīgā starptautiskā konvencija saistīja Austrijas Republiku un Vācijas Federatīvo Republiku. Tā bija datēta ar 1978. gada 19. jūliju, un pabalstu saņēmējs bija Vācijas pilsonis, kurš bija dzīvojis Austrijā no 1986. līdz 1996. gadam un no 1991. līdz 1993. gadam bija tajā veicis profesionālo darbību. Lietā, kura bija pamatā spriedumam Kaske (EU:C:2002:74), attiecīgā starptautiskā konvencija atkal saistīja Austrijas Republiku un Vācijas Federatīvo Republiku. Tā bija stājusies spēkā 1979. gada 1. oktobrī, un pabalstu saņēmējs bija Vācijas un Austrijas pilsonis. Viņš bija veicis algotu darbu Austrijā no 1972. līdz 1982. gadam un Vācijā no 1983. gada līdz 1996. gada maijam (ar pārtraukumiem) un bija atgriezies Austrijā 1996. gada jūnijā. Lietā, kura bija pamatā spriedumam Naranjo Arjona u.c. (no C‑31/96 līdz C‑33/96, EU:C:1997:475), situācija bija nedaudz atšķirīga, jo attiecīgā starptautiskā konvencija saistīja Vācijas Federatīvo Republiku un Spānijas Karalisti un tā bija stājusies spēkā 1977. gada 1. novembrī, pabalstu saņēmēja uzturēšanās laikā [otrā dalībvalstī]. Viņš bija Spānijas pilsonis, kurš 1966. gadā bija izmantojis savu pārvietošanās brīvību un 1991. gadā bija atgriezies Spānijā. Tomēr arī šajā gadījumā pabalstu saņēmējam varēja būt tiesiskā paļāvība attiecībā uz konkrētās konvencijas piemērošanu, jo viņš uzņēmējā valstī palika vēl četrpadsmit gadus un savā izcelsmes valstī atgriezās brīdī, kad konvencija joprojām bija piemērojama.
(
20
)	Spriedums Duchon (EU:C:2002:234, 23. punkts). Šajā ziņā skat. arī spriedumus Rönfeldt (EU:C:1991:52, 16. punkts), Rundgren (C‑389/99, EU:C:2001:264, 29. punkts), kā arī Kauer (C‑28/00, EU:C:2002:82, 22. punkts).
(
21
)	Spriedums Belbouab (10/78, EU:C:1978:181, 8. punkts), izcēlums mans.
(
22
)	Šajā ziņā skat. spriedumu TNT Express Nederland (C‑533/08, EU:C:2010:243, 58.–63. punkts) un rīkojumu Hartmann (C‑162/98, EU:C:1998:539), kuros Tiesa ir atgādinājusi, ka tās kompetencē nav interpretēt starp vairākām dalībvalstīm noslēgtu starptautisku nolīgumu.
(
23
)	Skat. spriedumu Habelt u.c. (EU:C:2007:810, 124. un 125. punkts).
(
24
)	Spriedums Naranjo Arjona u.c. (EU:C:1997:475, 29. punkts).
(
25
)	Spriedums Martínez Domínguez u.c. (C‑471/99, EU:C:2002:523, 31. punkts).
(
26
)	Skat. šajos secinājumos ietverto iztirzājumu saistībā ar Regulas Nr. 1408/71 piemērošanas sekām.
(
27
)	“Pirmais nosacījums, lai lemtu ierobežot prejudiciālā nolēmuma iedarbību laikā, ir, ka indivīdi, kurus tas ietekmē, un valsts iestādes ir bijuši pamudināti uz rīcību, kas neatbilst Savienības tiesībām un kas ir izskaidrojama ar objektīvu un ievērojamu neskaidrību par konkrēto Savienības tiesību normu sekām. Tādējādi ar to, ka iesaistītās personas ir rīkojušās labā ticībā par Savienības tiesību normu vai valsts tiesību normu, kuras ir pretrunā Savienības tiesībām, spēkā esamību, nepietiek” (Fenger, N. un Broberg, M. Le renvoi préjudiciel à la Cour de justice de l’Union européenne, Larcier, collection Europe(s), 2013, 581. lpp.).
(
28
)	Spriedums Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108, 47. punkts).
(
29
)	Šajā ziņā skat. spriedumu Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:463, 144. punkts).
(
30
)	Šajā ziņā skat. spriedumu Nisipeanu (C‑263/10, EU:C:2011:466, 34. punkts).
(
31
)	Šajā ziņā skat. spriedumu Roders u.c. (no C‑367/93 līdz C‑377/93, EU:C:1995:261, 43. punkts).