62009CJ0402_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑402/09
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Tribunalul Sibiu (Rumānija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2009. gada 18. jūnijā un kas Tiesā reģistrēts 2009. gada 16. oktobrī, tiesvedībā
Ioan Tatu
pret
Statul român prin Ministerul Finanţelor şi Economiei,
Direcţia Generală a Finanţelor Publice Sibiu,
Administraţia Finanţelor Publice Sibiu,
Administraţia Fondului pentru Mediu
un
Ministerul Mediului .
TIESA (pirmā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ticano [ A. Tizzano ], tiesneši Ž. Ž. Kāzels [ J.‑J. Kasel ], M. Ilešičs [ M. Ilešič ] (referents), E. Levits un M. Safjans [ M. Safjan ],
ģenerāladvokāte E. Šarpstone [ E. Sharpston ],
sekretāre R. Šereša [ R. Şereş ], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2010. gada 28. oktobra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– J. Tatu [ I. Tatu ] vārdā – D. Taršia [ D. Târşia ], advokāts,
– Rumānijas valdības vārdā – A. Popesku [ A. Popescu ] un E. Gane [ E. Gane ], pārstāvji, kā arī V. Angelesku [ V. Angelescu ], padomdevējs,
– Čehijas valdības vārdā – M. Smoleks [ M. Smolek ] un K. Havličkova [ K. Havlíčková ], pārstāvji,
– Eiropas Komisijas vārdā – D. Triandafilu [ D. Triantafyllou ] un L. Bujona [ L. Bouyon ], pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2011. gada 27. janvāra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz EKL 90. panta interpretāciju.
2. Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp J. Tatu un Statul român prin Ministerul Finanţelor şi Economiei (Ekonomikas un finanšu ministrija, kas pārstāv Rumānijas valsti), Direcţia Generală a Finanţelor Publice Sibiu
(Sibiu Sabiedrības finanšu ģenerāldirekcija), Administraţia Finanţelor Publice Sibiu
(Sibiu Sabiedrības finanšu pārvalde), Administraţia Fondului pentru Mediu
(Vides naudas līdzekļu pārvalde) un Ministerul Mediului
(Vides ministrija) par nodokli, kas J. Tatu bija jāmaksā, reģistrējot no citas dalībvalsts ievestu automašīnu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesiskais regulējums
3. “Eiropas emisijas standarti” nosaka Eiropas Savienības dalībvalstīs pārdoto jauno automašīnu izplūdes gāzu emisijas pieņemamības robežas. Pirmais no šiem standartiem (ko parasti dēvē par “Euro 1”) tika ieviests ar Padomes 1991. gada 26. jūnija Direktīvu 91/441/EEK, ar kuru groza Direktīvu 70/220/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem, kas jāveic, lai novērstu gaisa piesārņošanu, ko rada emisija no mehāniskajiem transportlīdzekļiem (OV L 242, 1. lpp.), kas stājās spēkā 1992. gada 1. janvārī. Kopš tā laika noteikumi šajā jomā pakāpeniski tika padarīti stingrāki, lai uzlabotu gaisa kvalitāti Eiropas Savienībā.
4. Standarts “Euro 2” tika ieviests ar 1996. gada 1. janvāri. Pēc tam Kopienas likumdevējs ieviesa jaunus standartus. Piemērojot Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 20. jūnija Regulu (EK) Nr. 715/2007 par tipa apstiprinājumu mehāniskiem transportlīdzekļiem attiecībā uz emisijām no vieglajiem pasažieru un komerciālajiem transportlīdzekļiem ( Euro 5
un Euro 6 ) un par piekļuvi transportlīdzekļa remonta un tehniskās apkopes informācijai (OV L 171, 1. lpp.), pašlaik spēkā esošās robežas ir “Euro 5” robežas, un standarta “Euro 6” piemērošana ir paredzēta ar 2014. gadu.
5. Turklāt Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 5. septembra Direktīvā 2007/46/EK, ar ko izveido sistēmu mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju, kā arī tādiem transportlīdzekļiem paredzētu sistēmu, sastāvdaļu un atsevišķu tehnisku vienību apstiprināšanai (pamatdirektīva) (OV L 263, 1. lpp.), M kategorijas transportlīdzekļi, kas ietver “[automašīnas] pasažieru pārvadāšanai vismaz ar četriem riteņiem”, tiek nošķirti no N kategorijas transportlīdzekļiem, kas ietver “[automašīnas] preču pārvadājumiem vismaz ar četriem riteņiem”. Šīs kategorijas ir iedalītas apakškategorijās atkarībā no sēdvietu skaita un maksimālā svara (M kategorija) vai atkarībā tikai no maksimālā svara (N kategorija).
Valsts tiesiskais regulējums
6. Steidzamības kārtībā 2008. gada 21. aprīlī pieņemtā valdības rīkojuma Nr. 50/2008, ar ko ievieš piesārņojuma nodokli automašīnām ( Ordonanţă de Urgenţă a Guvernului nr. 50/2008 pentru instituirea taxei pe poluare pentru autovehicule ) (2008. gada 25. aprīļa Monitorul Oficial al României, Partea I,
Nr. 327; turpmāk tekstā – “ OUG Nr. 50/2008”) un kas stājās spēkā 2008. gada 1. jūlijā, 3. pantā tika ieviests piesārņojuma nodoklis attiecībā uz transportlīdzekļiem, kas ietilpst kategorijās no M 1 līdz M 3 un no N 1 līdz N 3.
7. Saskaņā ar OUG Nr. 50/2008 preambulas noteikumiem šis nodoklis ir viens no pasākumiem, “kas paredzēti, lai uzlabotu gaisa kvalitāti un ievērotu [Savienības] tiesību normās šajā jomā paredzētās robežvērtības”, un ir izveidots tā, lai “nodrošinātu piemērojamo [Savienības tiesību] normu, tostarp [Eiropas Savienības] Tiesas judikatūras, ievērošanu”.
8. OUG Nr. 50/2008 1. pantā ir noteikts:
“1. Šajā steidzamības kārtībā pieņemtajā rīkojumā tiek noteiktas atbilstošās piesārņojuma nodokļa automašīnām (turpmāk tekstā – “nodoklis”) ieviešanas tiesību normas, un šis nodoklis tiek ieskaitīts vides līdzekļu budžetā un to administrē Vides līdzekļu pārvalde, lai finansētu vides aizsardzības programmas un projektus.
2. Saskaņā ar šo steidzamības kārtībā pieņemto rīkojumu iekasētā summa tiek izmantota tādu vides aizsardzības programmu un projektu finansēšanai kā:
a) valsts automašīnu parka atjaunošanas atbalsta programma;
b) programma valsts vides kvalitātes uzlabošanai, apsaimniekojot vietējās zaļās zonas;
c) projekti klasisko apkures sistēmu aizstāšanai vai papildināšanai ar saules enerģijas, ģeotermiskajām un vēja rotoru sistēmām;
d) projekti enerģijas ražošanai no atjaunojamiem enerģijas avotiem [..];
[..].”
9. Saskaņā ar OUG Nr. 50/2008 4. panta a) punkta noteikumiem šis nodoklis bija maksājams, “pirmo reizi reģistrējot automašīnu Rumānijā”. Šī rīkojuma 5. panta 1. un 2. punktā ir precizēts, ka “nodokli aprēķina kompetentā nodokļu pārvalde” un ka “nodokļa ieviešanai fiziskai vai juridiskai personai [..], kura vēlas reģistrēt automašīnu, ir jāiesniedz dokumenti, kuros ir norādīti nodokļa aprēķinam vajadzīgie dati, kas ir paredzēti šā steidzamības kārtībā pieņemtā rīkojuma īstenošanas metodiskajos noteikumos”.
10. OUG Nr. 50/2008 5. panta 3. punktā ir noteikts, ka “nodokļa apmērs lejās tiek noteikts, pamatojoties uz valūtas maiņas likmi, kas noteikta iepriekšējā gada oktobra pirmajā darba dienā un publicēta Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī ”. Tādējādi pirmā piemērojamā valūtas maiņas likme bija tā, kas tika publicēta 2007. gada 2. oktobra Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (OV C 230, 2. lpp.), saskaņā ar kuru EUR 1 atbilst 3,3565 lejām.
11. OUG Nr. 50/2008 6. pantā ir noteikts:
“1. Maksājamo nodokļa summu [..] aprēķina šādi:
[..]
b) attiecībā uz M 1 kategorijas automašīnām, kas vai nu neatbilst nevienam minētajam emisijas standartam, vai atbilst emisijas standartam Euro 1
vai Euro 2, nodokli aprēķina pēc šādas formulas:
Maksājamā summa = C x D x (100‑E) : 100,
kur:
C = dzinēja cilindru tilpums (cilindru darba tilpums);
D =	īpašais nodoklis attiecībā uz dzinēja cilindru tilpumu atbilstoši 2. pielikuma trešajā kolonnā noteiktajam;
E = nodokļa procentuāls samazinājums atbilstoši 4. pielikuma otrajā kolonnā noteiktajam;
[..]
3. 4. pielikumā minētais fiksētais procentuālais samazinājums ir noteikts atbilstoši attiecīgās automašīnas vecumam, gada vidējam nobraukumam, tehniskajam stāvoklim un aprīkojumam. Aprēķinot nodokli, papildus fiksētajam procentam, ņemot vērā atšķirību no to faktoru standarta, kas tikuši izmantoti kā pamats fiksētā procenta noteikšanai, ir jāpiešķir samazinājumi saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzēti šā steidzamības kārtībā pieņemtā valdības rīkojuma īstenošanas noteikumos.
4. Lietotas automašīnas vecums tiek aprēķināts, ņemot vērā tās pirmo reģistrācijas datumu.
[..]”
12. Saskaņā ar OUG Nr. 50/2008 10. pantu:
“1. Nodoklī pārskaitāmā summa var tikt apstrīdēta, ja persona, kas reģistrēs lietotu automašīnu, var uzrādīt pierādījumus, ka viņas transportlīdzeklis ir vairāk zaudējis vērtību, nekā norādīts 4. pielikumā paredzētajā noteiktajā skalā.
2. Vērtības zaudēšanas vērtējums tiek veikts, pamatojoties uz datiem, kas ņemti vērā, nosakot 6. panta 3. punktā paredzēto samazinājuma procentu.
3. Apstrīdēšanas gadījumā lietotas automašīnas īpašības, kas paredzētas 2. punktā, pēc nodokļu maksātāja pieprasījuma tiek noteiktas ar tehniskās ekspertīzes palīdzību, ko par atlīdzību veic Autonomā pārvalde “Rumānijas automašīnu reģistrs”, pamatojoties uz procedūru, kas paredzēta šā steidzamības kārtībā pieņemtā rīkojuma īstenošanas metodiskajos noteikumos.
4. Tehniskās ekspertīzes cenu, ņemot vērā ar ekspertīzi saistītās darbības, nosaka Autonomā pārvalde “Rumānijas automašīnu reģistrs”, un tā nevar pārsniegt šīs ekspertīzes izmaksas.
5. Tehniskās ekspertīzes rezultāts rakstiski tiek apstiprināts dokumentā, ko izstrādā Autonomā pārvalde “Rumānijas automašīnu reģistrs” un kurā ietver atbilstošo informāciju par katru no 2. punktā paredzētajiem datiem un no tās izrietošo samazinājuma procentu.
6. Nodokļu maksātājs kompetentajām nodokļu pārvaldēm iesniedz Autonomās pārvaldes “Rumānijas automašīnu reģistrs” izstrādāto dokumentu par tehniskās ekspertīzes rezultātu.
7. Saņemot 6. punktā minēto dokumentu, kompetentā nodokļu pārvalde veic jaunu aprēķinu par summu, kas jāpārskaita nodoklī, un tā rezultātā var tikt atmaksāta starpība, kas rodas ar reģistrācijas brīdī samaksāto nodokļa summu.
8. Persona, kuru neapmierina atbilde uz tās sūdzību, var saskaņā ar likumu vērsties kompetentajās tiesās.
[..]”
13. OUG Nr. 50/2008 4. pielikuma teksts ir šāds:
Nodokļu samazinājuma procentu skala
>lt>1
14. Metodiskie OUG Nr. 50/2008 īstenošanas noteikumi tika pieņemti 2008. gada 24. jūnijā ( Normele metodologice de aplicare a Ordonanţei de urgenţă a Guvernului nr. 50/2008 pentru instituirea taxei pe poluare pentru autovehicule, 2008. gada 30. jūnija Monitorul Oficial al României, Partea I, Nr. 480; turpmāk tekstā – “metodiskie noteikumi”).
15. Metodisko noteikumu 3. panta 5. un 6. punktā ir noteikts:
“5. Nodokļa maksātāji nodokli maksā lejās, to ieskaitot kontā [..] “Pieejamie līdzekļi no nodokļa par automašīnu piesārņojumu” vai maksājot skaidrā naudā Valsts kases nodokļu aģentūrās, kurās tie ir reģistrēti kā nodokļu un nodevu maksātāji vai kur atrodas to nodokļu maksāšanai deklarētā dzīvesvieta [..].
6. Mēneša pēdējā darba dienā Valsts kases aģentūras pārskaita ievākto summu uz kontu [..] “Pieejamie līdzekļi videi”, kas Valsts kasē atvērts uz Vides līdzekļu pārvaldes vārda [..].”
16. Metodisko noteikumu IV nodaļas ar nosaukumu “Nodokļa aprēķins” 4. panta 4. un 5. punktā ir noteikts:
“4. Dati, pamatojoties uz kuriem tiek noteikti nodokļa, kas maksājams par automašīnām, kuras tiek uzskatītas par “standarta” automašīnām, samazinājuma procenti, kuri ir paredzēti [ OUG Nr. 50/2008] 4. pielikumā, ir šādi:
a) vecums, ko veido starpība starp datumu, kurā tika veikts aprēķins, un pirmās reģistrācijas datumu,
b) vidējais gada nobraukums:
– M1 – 15 000 km
– N1 – 30 000 km
– M2 un N2 – 60 000 km
– M3 un N3 – 100 000 km
c) standarta vispārējais stāvoklis, kas raksturīgs automašīnai, kura atbilst visām tehniskajām prasībām, kas saskaņā ar spēkā esošajiem tiesību aktiem noteiktas apstiprināšanas un periodisko tehnisko apskašu laikā, un kuras virsbūvē nav korozijas un bojājumu pazīmju, kas nav pārkrāsotas, kuras salona apdare ir tīra un nav bojāta un kuras priekšējā paneļa ierīces ir labā stāvoklī;
d) aprīkojums: klimatkontrole, ABS un gaisa spilvens.
5. Lietotām automašīnām, kuras pirmo reizi reģistrētas Rumānijā, pirmās reģistrācijas datums, kas izmantots nodokļa aprēķinam, ir tas, kas atspoguļots atbilstošajā ārvalsts reģistrācijas dokumenta ailē.”
17. Metodisko noteikumu V nodaļas ar nosaukumu “Lietotas automašīnas faktiskā vērtības samazinājuma noteikšana” 5. pantā ir noteikts:
“1. Maksājamā nodokļa summa, kas aprēķināta saskaņā ar [ OUG Nr. 50/2008] 6. panta noteikumiem, var tikt pielāgota, ja persona, kas lūdz piereģistrēt lietotu transportlīdzekli, pret goda vārdu deklarē, ka attiecīgā transportlīdzekļa patiesais vidējais gada nobraukums ir lielāks nekā vidējais gada nobraukums, ko uzskata par normālu attiecīgajai transportlīdzekļu kategorijai, kas paredzēta 4. panta 4. punkta b) apakšpunktā.
2. 1. punktā minētajā gadījumā nodokļa summu aprēķina, pamatojoties uz samazinājuma procentu, kurš izriet no [ OUG Nr. 50/2008] 4. pielikumā paredzētā procenta, kam pieskaita 1. pielikumā paredzēto papildu samazinājumu. [..]
3. Vidējais gada nobraukums tiek aprēķināts, transportlīdzekļa kilometru skaitītājā norādīto nobraukumu salīdzinot ar vecumu [..].
[..]
6. Nodoklī maksājamā summa [..] var tikt pielāgota arī tad, ja persona, kas lūdz piereģistrēt lietotu transportlīdzekli, pamatojoties uz Autonomās pārvaldes “Rumānijas automašīnu reģistrs” veikto tehnisko ekspertīzi, iesniedz pierādījumu, ka lietotā transportlīdzekļa vērtības samazinājums pārsniedz [ OUG Nr. 50/2008] 4. pielikumā paredzētajā noteiktajā skalā norādīto.
[..]”
18. Metodisko noteikumu 1. pielikumā ir šāda tabula:
Papildu samazinājuma procentu skala atkarībā no automašīnas faktiskā vidējā gada nobraukuma
>lt>2
Pamata lieta un prejudiciālais jautājums
19. 2008. gada jūlijā J. Tatu, Rumānijas pilsonis, kas dzīvo savā izcelsmes valstī, Vācijā iegādājās lietotu automašīnu. Šī automašīna ietilpst M1 kategorijā, tās dzinēja cilindru tilpums ir 2155 cm 3, un, ņemot vērā tās ražotās emisijas, tā atbilst piesārņojuma standartam Euro 2 . Ražota 1997. gadā, tā tika reģistrēta Vācijā šajā pašā gadā.
20. J. Tatu vēlējās reģistrēt minēto transportlīdzekli Rumānijā. Lai to izdarītu, viņam bija jāpārskaita piesārņojuma nodokļa summa 7595 leju apmērā, kas paredzēts OUG Nr. 50/2008, saskaņā ar lēmumu, ko 2008. gada 27. oktobrī pieņēma Administraţia Finanţelor Publice Sibiu .
21. Dokumentā, ar kuru tika ierosināta lieta, kas Tribunalul Sibiu iesniegts 2008. gada 17. decembrī, J. Tatu lūdza piespriest atbildētājām atmaksāt viņam minēto summu. Savas prasības pamatojumam viņš apgalvo, ka attiecīgais nodoklis nav saderīgs ar Savienības tiesībām, tostarp tādēļ, ka tas tiek iekasēts par lietotiem transportlīdzekļiem, kas importēti no citas dalībvalsts Rumānijā, un Rumānijā pirmo reizi reģistrētiem transportlīdzekļiem, lai arī par līdzīgiem transportlīdzekļiem, kas jau reģistrēti Rumānijā, šis nodoklis netiek iekasēts brīdī, kad tie tiek pārdoti kā lietoti transportlīdzekļi. Importētiem lietotiem transportlīdzekļiem tātad nodokļu slogs ir lielāks nekā līdzīgiem transportlīdzekļiem, kas jau reģistrēti Rumānijā, un tādēļ Rumānijas patērētāji drīzāk pirktu pēdējos minētos transportlīdzekļus.
22. Diskriminācijas apmēru ilustrējot pamata lietas apstākļi, jo attiecīgā lietotā automašīna Vācijā tika nopirkta par EUR 6600 un Rumānijā tai tika piemērots reģistrācijas nodoklis 7595 leju apmērā, kas atbilst vairāk nekā EUR 2200. Iekasētā nodokļa summa tātad būtiski pārsniedz atlikušo nodokļa summu, kas iekļauta līdzīga transportlīdzekļa, kurš jau reģistrēts Rumānijā, vērtībā.
23. Tāpat J. Tatu apgalvo, ka OUG Nr. 50/2008 mērķis, proti, vides aizsardzība, var tikt sasniegts, izmantojot piemērotākus pasākumus, piemēram, ieviešot piesārņojuma nodokli visām apritē esošajām automašīnām, nevis tikai tām, kas reģistrētas, sākot ar 2008. gada 1. jūliju.
24. Tribunalul Sibiu apliecina, ka ar OUG Nr. 50/2008 ieviestais nodoklis tiek iekasēts tikai par automašīnām, kas Rumānijā pirmo reizi reģistrētas, sākot ar 2008. gada 1. jūliju, kad stājās spēkā šis rīkojums, nevis par tām, kas pirms šā datuma jau atradās apritē Rumānijas teritorijā.
25. Tā sākumā izklāsta vēlākos OUG Nr. 50/2008 grozījumus, no kuriem pirmie tika ieviesti ar 2008. gada 4. decembra steidzamības kārtībā pieņemto valdības rīkojumu Nr. 208/2008, ar ko paredz zināmus pasākumus attiecībā uz piesārņojuma nodokli, kas piemērojams automašīnām ( ordonanţă de Urgenţă a Guvernului nr. 208/2008 pentru stabilirea unor măsuri privind taxa pe poluare pentru autovehicule ; 2008. gada 8. decembra Monitorul Oficial al României, Partea I, Nr. 825; turpmāk tekstā – “ OUG Nr. 208/2008”), kas stājās spēkā 2008. gada 15. decembrī.
26. Šādos apstākļos Tribunalul Sibiu nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai OUG Nr. 50/2008 tiesību normas ar turpmākajiem grozījumiem ir pretrunā EKL 90. panta noteikumiem? Vai šīs valsts tiesību normas ir uzskatāmas par acīmredzami diskriminējošu pasākumu?”
Par prejudiciālo jautājumu
27. Vispirms ir jāatgādina, ka, lai arī uz prejudiciālajiem jautājumiem par Savienības tiesību interpretāciju attiecas atbilstības prezumpcija, Tiesai tomēr nav jāsniedz atbilde, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekāda sakara ar pamata lietas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu (šajā ziņā it īpaši skat. 2006. gada 5. decembra spriedumu apvienotajās lietās C‑94/04 un C‑202/04 Cipolla  u.c., Krājums, I‑11421. lpp., 25. punkts; 2010. gada 1. jūnija spriedumu apvienotajās lietās C‑570/07 un C‑571/07 Blanco Pérez un Chao Gómez, Krājums, I‑4629. lpp., 36. punkts, kā arī 2010. gada 2. decembra spriedumu lietā C‑225/09 Jakubowska, Krājums, I‑0000. lpp., 28. punkts).
28. Šajā gadījumā no lietas materiāliem izriet, ka pamata lietā piemērojamais tiesību akts ir OUG Nr. 50/2008 sākotnējā redakcijā, jo attiecīgajai automašīnai minētajā lietā piesārņojuma nodoklis tika piemērots 2008. gada 27. oktobrī. Proti, atbilstoši skaidrojumiem lēmumā par prejudiciālu jautājumu uzdošanu OUG Nr. 50/2008 stājās spēkā 2008. gada 1. jūlijā un grozījumi šajā rīkojumā, kas izdarīti ar rīkojumu OUG
Nr. 208/2008, stājās spēkā tikai 2008. gada 15. decembrī.
29. Līdz ar to, lai iesniedzējtiesai sniegtu lietderīgu atbildi, uzdotais jautājums ir jāsaprot tādējādi, ka tas ir uzdots, lai noskaidrotu, vai EKL 90. pantam ir pretrunā tāda nodokļu sistēma kā tā, kas tika ieviesta ar OUG Nr. 50/2008 sākotnējā redakcijā.
30. Ņemot vērā šo precizējumu, kā arī OUG Nr. 50/2008 paredzētā nodokļa mērķi, ir jāuzskata, ka iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai LESD 110. pants, kura teksts ir identisks EKL 90. panta tekstam, ir jāinterpretē tādējādi, ka tam pretrunā ir situācija, ka dalībvalsts ievieš piesārņojuma nodokli, kas piemērojams automašīnām to pirmās reģistrācijas šajā dalībvalstī brīdī.
31. Izmantojot iesniedzējtiesai iesniegto un šā sprieduma 21.–23. punktā apkopoto argumentāciju, J. Tatu apgalvo, ka tāds nodoklis kā pamata lietā nav saderīgs ar LESD 110. pantu. Čehijas valdība piekrīt šim viedoklim. Rumānijas valdība un Eiropas Komisija apgalvo pretējo.
32. Kā savu secinājumu 20. un nākamajos punktos atgādinājusi ģenerāladvokāte, nodoklis, ko dalībvalsts iekasē, reģistrējot automašīnu savā teritorijā, lai to laistu apritē, nav nedz muitas nodoklis, nedz muitas nodoklim līdzvērtīgas iedarbības nodoklis LESD 28. un 30. panta izpratnē. Šāds nodoklis ir iekšējs nodoklis, un tātad tas ir vērtējams, ņemot vērā LESD 110. pantu (it īpaši skat. 2003. gada 17. jūnija spriedumu lietā C‑383/01 De Danske Bilimportører, Recueil, I‑6065. lpp., 34. punkts, kā arī 2006. gada 5. oktobra spriedumu apvienotajās lietās C‑290/05 un C‑333/05 Nádasdi
un Németh, Krājums, I‑10115. lpp., 38.–41. punkts).
33. Turklāt, tā kā LESD 34. panta piemērošanas jomā neietilpst iekšējie nodokļi, kas paredzēti LESD 110. pantā, tāds reģistrācijas nodoklis kā pamata lietā nevar tikt vērtēts, ņemot vērā noteikumus, kas attiecas uz importa kvantitatīvajiem ierobežojumiem un uz šādiem ierobežojumiem līdzvērtīgas iedarbības pasākumiem (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā De Danske Bilimportører, 32. punkts, kā arī 2007. gada 18. janvāra spriedumu lietā C‑313/05 Brzeziński, Krājums, I‑513. lpp., 50. punkts).
34. Ir jāatgādina, ka LESD 110. panta mērķis ir nodrošināt preču brīvu apriti starp dalībvalstīm parastos konkurences apstākļos. Tas ir paredzēts, lai novērstu jebkāda veida aizsardzību, ko varētu radīt diskriminējošu iekšējo nodokļu piemērošana citu dalībvalstu izcelsmes precēm (it īpaši skat. 1990. gada 11. decembra spriedumu lietā C‑47/88 Komisija/Dānija, Recueil, I‑4509. lpp., 9. punkts; iepriekš minēto spriedumu lietā Brzeziński, 27. punkts, un 2010. gada 3. jūnija spriedumu lietā C‑2/09 Kalinchev, Krājums, I‑4939. lpp., 37. punkts).
35. Šim nolūkam LESD 110. panta pirmajā daļā ir aizliegts katrai dalībvalstij piemērot citu dalībvalstu precēm iekšējos nodokļus, kas pārsniedz nodokli, kurš piemērojams līdzīgām valsts precēm. Šīs Līguma tiesību normas mērķis ir nodrošināt pilnīgu iekšējo nodokļu neitralitāti attiecībā uz konkurenci starp precēm, kas jau atrodas vietējā tirgū, un importētām precēm (iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Dānija, 8. un 9. punkts, kā arī 2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā C‑387/01 Weigel, Recueil, I‑4981. lpp., 66. punkts).
36. Pamata lietā netiek apstrīdēts, ka nodokļu sistēmā, kas ieviesta ar OUG Nr. 50/2008, formāli netiek nodalītas nedz automašīnas – atkarībā no to izcelsmes, nedz šo automašīnu īpašnieki – atkarībā no viņu pilsonības. Proti, attiecīgais nodoklis ir maksājams neatkarīgi no minētā transportlīdzekļa īpašnieka pilsonības, no dalībvalsts, kurā šis transportlīdzeklis ir ražots, un no tā, vai runa ir par valsts tirgū pirktu vai importētu transportlīdzekli.
37. Tomēr, pat ja tiešas diskriminācijas nosacījumi nav izpildīti, savu seku dēļ iekšējais nodoklis var būt netieši diskriminējošs (iepriekš minētais spriedums apvienotajās lietās Nádasdi
un Németh, 47. punkts).
38. Lai zinātu, vai tāds nodoklis kā pamata lietā rada netiešu diskrimināciju starp importētām lietotām automašīnām un līdzīgām lietotām automašīnām, kas jau atrodas valsts tirgū, ņemot vērā iesniedzējtiesas uzdotos jautājumus un Tiesai iesniegtos apsvērumus, vispirms ir jāizvērtē, vai šis nodoklis ir neitrāls attiecībā uz konkurenci starp importētām lietotām automašīnām un līdzīgām lietotām automašīnām, kas valsts teritorijā tikušas reģistrētas agrāk un kurām šīs reģistrācijas laikā ticis piemērots OUG Nr. 50/2008 paredzētais nodoklis. Turpinājumā būs jāizvērtē šā paša nodokļa neitralitāte starp importētiem lietotiem transportlīdzekļiem un līdzīgiem lietotiem transportlīdzekļiem, kas valsts teritorijā tikuši reģistrēti pirms OUG Nr. 50/2008 stāšanās spēkā.
Nodokļa neitralitāte attiecībā uz importētiem lietotiem transportlīdzekļiem un līdzīgiem lietotiem transportlīdzekļiem, kas valsts teritorijā tikuši reģistrēti agrāk un kuriem šīs reģistrācijas laikā ticis piemērots šis pats nodoklis
39. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru LESD 110. pants ir pārkāpts tad, ja tāda nodokļa summa, kas piemērojama importētam lietotam transportlīdzeklim, pārsniedz nodokļa atlikušo summu, kas iekļauta līdzīga lietota transportlīdzekļa, kurš jau reģistrēts valsts teritorijā, vērtībā (1995. gada 9. marta spriedums lietā C‑345/93 Nunes Tadeu, Recueil, I‑479. lpp., 20. punkts; 2001. gada 22. februāra spriedums lietā C‑393/98 Gomes Valente, Recueil, I‑1327. lpp., 23. punkts, kā arī 2002. gada 19. septembra spriedums lietā C‑101/00 Tulliasiamies
un Siilin, Recueil, I‑7487. lpp., 55. punkts).
40. Šajā ziņā Tiesa ir precizējusi, ka ar reģistrācijas nodokļa iekasēšanu dalībvalstī šā nodokļa summa tiek iekļauta transportlīdzekļa vērtībā. Tādējādi, ja attiecīgajā dalībvalstī reģistrētais transportlīdzeklis vēlāk kā lietots transportlīdzeklis tiktu pārdots šajā dalībvalstī, tā pārdošanas vērtība, kas iekļauj atlikušo reģistrācijas nodokļa summu, atbilst procentam, ko nosaka, pamatojoties uz transportlīdzekļa vērtības samazinājumu, no tā sākotnējās vērtības (iepriekš minētais spriedums apvienotajās lietās Nádasdi
un Németh, 54. punkts). Līdz ar to, lai nodrošinātu nodokļa neitralitāti, importēta lietota transportlīdzekļa vērtībai, ko izmanto par nodokļa bāzi, ir jāatspoguļo līdzīga, valsts teritorijā jau reģistrēta transportlīdzekļa vērtība (iepriekš minētais spriedums lietā Weigel, 71. punkts, un 2007. gada 20. septembra spriedums lietā C‑74/06 Komisija/Grieķija, Krājums, I‑7585. lpp., 28. punkts).
41. Lai panāktu šādu rezultātu, aprēķinot nodokļa summu, ir jāņem vērā transportlīdzekļu faktiskais vērtības samazinājums. Lai to ņemtu vērā, nav obligāti jāveic katra transportlīdzekļa vērtējums vai ekspertīze. Proti, izvairoties no šādai sistēmai raksturīgajām problēmām, dalībvalsts, pamatojoties uz iepriekš paredzētu noteikto skalu, kas ir noteikta ar normatīvu vai administratīvu noteikumu un aprēķināta, pamatojoties uz tādiem kritērijiem kā transportlīdzekļa vecums, nobraukums, vispārējais stāvoklis, piedziņas veids, marka vai modelis, var noteikt lietotu transportlīdzekļu vērtību, kas parasti ir ļoti tuva faktiskajai vērtībai (iepriekš minētie spriedumi lietās Gomes Valente, 24. punkts; Weigel, 73. punkts, un Komisija/Grieķija, 29. punkts).
42. Tiesa nav uzskaitījusi šos objektīvos kritērijus, ko izmanto automašīnu vērtības samazinājuma vērtēšanai, kā obligātus (iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Grieķija, 37. punkts). Līdz ar to tie nav noteikti jāpiemēro vienlaicīgi. Tomēr tādas skalas piemērošana, kas ir balstīta tikai uz vienu vērtības samazinājuma kritēriju, piemēram, automašīnas vecumu, nenodrošina, lai skala atspoguļotu šo transportlīdzekļu faktisko vērtības samazinājumu (šajā ziņā skat. iepriekš minētos spriedumus lietās Gomes Valente, 28. un 29. punkts, kā arī Komisija/Grieķija, 38.–42. punkts). Tostarp, tā kā nobraukums netika ņemts vērā, attiecīgajos tiesību aktos izmantotā skala parasti neļauj panākt importētu lietotu transportlīdzekļu faktiskās vērtības saprātīgu tuvinājumu (iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Grieķija, 43. punkts).
43. Pamata lietā no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem viennozīmīgi izriet, ka nodokļa summa tiek noteikta, pirmkārt, ņemot vērā parametrus, kas zināmā mērā atspoguļo transportlīdzekļa radīto piesārņojumu, piemēram, tā dzinēja cilindru tilpumu un Euro
standartu, kuram tas atbilst, un, otrkārt, ņemot vērā minētā transportlīdzekļa vērtības samazinājumu. Šis vērtības samazinājums, kura dēļ tiek samazināta summa, kas iegūta, pamatojoties uz vides parametriem, tiek noteikta, ņemot vērā ne tikai transportlīdzekļa vecumu ( OUG Nr. 50/2008 6. panta 1. punktā norādītās formulas E elements), bet arī – kā izriet no OUG Nr. 50/2008 6. panta 3. punkta un metodisko noteikumu 4. un 5. panta – tā faktisko vidējo gada nobraukumu, ar nosacījumu, ka nodokļu maksātājs ir iesniedzis deklarāciju, kurā norādīts šis nobraukums. Turklāt, ja nodokļu maksātājs uzskata, ka vecums un faktiskais vidējais gada nobraukums pareizi un pietiekami neatspoguļo faktisko transportlīdzekļa vērtības samazinājumu, saskaņā ar OUG Nr. 50/2008 10. pantu viņš var lūgt, lai tas tiktu noteikts, veicot ekspertīzi, kuras izmaksas, kas jāsedz nodokļu maksātājam, nedrīkst pārsniegt ar ekspertīzi saistīto darbību izmaksas.
44. Nodokļa aprēķinā ieviešot transportlīdzekļa vecumu un tā faktisko vidējo gada nobraukumu un šo kritēriju piemērošanai pievienojot šā transportlīdzekļa un tā aprīkojuma stāvokļa fakultatīvu ņemšanu vērā par samērīgu samaksu, izmantojot ekspertīzi, ko veic iestāde, kuras kompetencē ir automašīnu reģistrācija, tāds tiesiskais regulējums kā pamata lietā nodrošina, ka nodokļa summa tiek samazināta, ņemot vērā faktiskā transportlīdzekļa vērtības samazinājuma saprātīgu tuvinājumu.
45. Šo secinājumu pamato apstāklis, ka OUG Nr. 50/2008 4. pielikumā noteiktajā skalā ir pienācīgi ņemts vērā, ka automašīnas gada vērtības samazinājums parasti pārsniedz 5 % un ka šis vērtības samazinājums nav lineārs, it īpaši pirmajos gados, kad tas ir daudz lielāks nekā vēlāk (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Grieķija, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
46. Turklāt Rumānijas valdība ir pamatoti varējusi uzskatīt, ka šie vērtības samazinājuma kritēriji, kas attiecas uz transportlīdzekļa un tā aprīkojuma stāvokli, pienācīgi var tikt piemēroti, tikai ekspertam veicot šā transportlīdzekļa individuālu apskati, un ka, lai ekspertīzes nebūtu jāveic pārāk bieži un lai tādējādi gan administratīvā, gan finansiālā ziņā netiktu apgrūtināta izveidotā sistēma, ir jāpieprasa, lai nodokļu maksātājs maksātu ekspertīzes izmaksas.
47. No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka tāda sistēma kā tā, kas ieviesta ar OUG Nr. 50/2008, kurā, izmantojot detalizētas un statistiski pamatotas noteiktas skalas ar elementiem, kas attiecas uz šā transportlīdzekļa vecumu un faktisko vidējo gada nobraukumu, kam pēc nodokļu maksātāja pieprasījuma, viņam maksājot izmaksas, var pievienot ekspertīzi par minētā transportlīdzekļa un tā aprīkojuma vispārējo stāvokli, reģistrācijas nodokļa aprēķinā tiek ņemts vērā automašīnas vērtības samazinājums, nodrošina, ka šis nodoklis, ja to piemēro importētiem lietotiem transportlīdzekļiem, nepārsniedz minētā nodokļa atlikušo summu, kas iekļauta līdzīgu lietotu transportlīdzekļu, kas pirms tam tikuši reģistrēti valsts teritorijā un šīs reģistrācijas laikā aplikti ar OUG Nr. 50/2008 paredzēto nodokli, vērtībā.
Nodokļa neitralitāte attiecībā uz importētiem lietotiem transportlīdzekļiem un līdzīgiem lietotiem transportlīdzekļiem, kas valsts teritorijā reģistrēti pirms minētā nodokļa ieviešanas
48. J. Tatu norāda, ka, Rumānijā laižot apritē citā dalībvalstī nopirktu lietotu transportlīdzekli, ir jāmaksā piesārņojuma nodoklis, proti, viņa gadījumā – nodoklis 7595 leju apmērā par transportlīdzekli ar dzinēja cilindru tilpumu 2155 cm 3, Euro 2
standartu un ražotu 1997. gadā, bet Rumānijā pirms OUG Nr. 50/2008 stāšanās spēkā reģistrēta transportlīdzekļa iegāde Rumānijas lietotu transportlīdzekļu tirgū ar tieši tādu pašu vecumu un tām pašām tehniskajām īpašībām kā minētais importētais transportlīdzeklis principā finansiāli būs daudz izdevīgāka, jo par to nav jāmaksā nekāds OUG Nr. 50/2008 paredzētais analoģiska lieluma nodoklis vai arī tas jau ir iekļauts šā Rumānijas tirgū nopirktā transportlīdzekļa vērtībā.
49. Rumānijas valdība savukārt apgalvo, ka LESD 110. pants neapdraud dalībvalstu nodokļu autonomiju un ka Rumānijas lietotu transportlīdzekļu izdevīgums, salīdzinot ar importētiem lietotiem transportlīdzekļiem, uz ko atsaucas J. Tatu, ir saistīts ar to, ka OUG Nr. 50/2008 nav piemērojams transportlīdzekļiem, kas Rumānijā tikuši reģistrēti pirms šī rīkojuma stāšanās spēkā. Šajā ziņā šī valdība atsaucas uz 49. punktu iepriekš minētajā spriedumā apvienotajās lietās Nádasdi
un Németh, kurā Tiesa galvenokārt nosprieda, ka uz LESD 110. pantu nevar lietderīgi atsaukties, lai pierādītu nodokļa diskriminējošu iedarbību tikai tādēļ vien, ka tas ir piemērojams transportlīdzekļiem, kas reģistrēti pēc likuma, kurš uz tiem attiecas, stāšanās spēkā, nevis tiem, kas reģistrēti pirms šīs stāšanās spēkā.
50. Šajā ziņā vispirms ir jāatgādina – kā Tiesa norādījusi iepriekš minētā sprieduma apvienotajās lietās Nádasdi
un Németh
49. punktā –, ka LESD 110. pantā nav paredzēts liegt dalībvalstīm ieviest jaunus nodokļus vai grozīt esošo nodokļu likmi vai ar nodokli apliekamo summu.
51. Turklāt un acīmredzami, ja dalībvalsts ievieš jaunu nodokļu likumu, tā nosaka datumu, ar kuru tas ir piemērojams. Līdz ar to piemērotais nodoklis pēc šā likuma stāšanās spēkā var atšķirties no iepriekš spēkā esošās nodokļa likmes. Kā Tiesa konstatējusi minētā sprieduma apvienotajās lietās Nádasdi
un Németh
49. punktā, uz ko ir atsaukusies Rumānijas valdība, minētais apstāklis vien nevar tikt uzskatīts par tādu, kam ir diskriminējoša iedarbība starp situācijām, kas ir iepriekš izveidojušās, un tām, kas rodas pēc jauna noteikuma stāšanās spēkā.
52. Turpretī no minētā sprieduma apvienotajās lietās Nádasdi
un Németh
nekādi neizriet, ka dalībvalstu pilnvaras jaunu nodokļu ieviešanā būtu neierobežotas. Tieši otrādi – saskaņā ar pastāvīgo judikatūru LESD 110. pantā paredzētais aizliegums ir piemērojams ikreiz, kad nodokļa maksājums var kavēt citu dalībvalstu izcelsmes preču ievešanu, atbalstot valsts preces (šajā ziņā skat. 1988. gada 3. marta spriedumu lietā 252/86 Bergandi, Recueil, 1343. lpp., 25. punkts; 1995. gada 7. decembra spriedumu lietā C‑45/94 Ayuntamiento de Ceuta, Recueil, I‑4385. lpp., 29. punkts, kā arī 2007. gada 8. novembra spriedumu lietā C‑221/06 Stadtgemeinde Frohnleiten
un Gemeindebetriebe Frohnleiten, Krājums, I‑9643. lpp., 40. punkts).
53. Proti, LESD 110. pantam tiktu atņemta tā būtība un mērķis, ja dalībvalstis drīkstētu ieviest jaunus nodokļus, kuru mērķis vai sekas būtu tādas, ka persona nevēlētos pirkt importētās preces, bet izvēlētos pirkt līdzīgas preces, kas ir pieejamas valsts tirgū un kas tajā laistas pirms minēto nodokļu stāšanās spēkā. Šāda situācija ļautu dalībvalstīm, ieviešot iekšējos nodokļus, kas izveidoti tādējādi, ka tiem ir iepriekš aprakstītās sekas, apiet aizliegumus, kas paredzēti LESD 28., 30. un 34. pantā.
54. Attiecībā uz nodokļiem, kas piemērojami automašīnām, no tā, ka šajā jomā nav saskaņotības, izriet, ka katra dalībvalsts savus nodokļu pasākumus var veidot atbilstoši saviem ieskatiem. Šādi apsvērumi, tāpat kā pasākumi, kas veikti, lai tos īstenotu, tomēr nedrīkst radīt iepriekšējā punktā aprakstītās sekas (šajā ziņā skat. 2002. gada 21. marta spriedumu lietā C‑451/99 Cura Anlagen, Recueil, I‑3193. lpp., 40. punkts; 2005. gada 15. septembra spriedumu lietā C‑464/02 Komisija/Dānija, Krājums, I‑7929. lpp., 74. punkts, un 2006. gada 1. jūnija spriedumu lietā C‑98/05 De Danske Bilimportører, Krājums, I‑4945. lpp., 28. punkts).
55. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka automašīnas, kas atrodas dalībvalsts tirgū, ir tās “valsts preces” LESD 110. panta izpratnē. Ja šīs preces tiek pārdotas šīs dalībvalsts lietotu transportlīdzekļu tirgū, tās ir jāuzskata par tāda paša veida importētiem lietotiem transportlīdzekļiem “līdzīgām precēm” ar tādām pašām īpašībām un tādu pašu nolietojumu. Proti, lietoti transportlīdzekļi, kas nopirkti minētās dalībvalsts tirgū, un tie, kas importam un laišanai ap ritē tajā nopirkti citās dalībvalstīs, ir konkurējošas preces (it īpaši skat. iepriekš minētos spriedumus lietās Komisija/Dānija, 17. punkts, kā arī Kalinchev, 32. un 40. punkts).
56. No iepriekš minētajiem principiem izriet, ka LESD 110. pantā ir paredzēts pienākums katrai dalībvalstij izvēlēties un veidot savus nodokļus, kas automašīnām piemērojami tādā veidā, lai tā rezultātā netiktu veicināta valsts lietotu transportlīdzekļu pārdošana un tātad netiktu padarīta mazāk izdevīga līdzīgu lietotu transportlīdzekļu importēšana.
57. Pamata lietā, lai gan ir neapstrīdēta statistikas datu esamība, kas ilustrē Rumānijā importēto transportlīdzekļu reģistrāciju būtisku kritumu kopš OUG Nr. 50/2008 stāšanās spēkā, Rumānijas valdība Tiesā uzsvēra, ka šā tiesiskā regulējuma galvenais mērķis ir vides aizsardzība.
58. Tomēr no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem viennozīmīgi izriet, ka minētā tiesiskā regulējuma sekas ir tādas, ka importētie lietotie transportlīdzekļi, kam ir raksturīgs liels vecums un nolietojums, lai gan ir palielināta nodokļu summas samazinājuma piemērošana, lai ņemtu vērā to vērtības samazinājumu, tiek aplikti ar nodokli, kas var sasniegt 30 % no to pirkuma vērtības, bet līdzīgiem transportlīdzekļiem, kas tiek pārdoti valsts lietotu transportlīdzekļu tirgū, netiek uzlikts šāds nodokļu slogs. Nevar apstrīdēt, ka šādos apstākļos OUG Nr. 50/2008 sekas ir tādas, ka citās dalībvalstīs nopirktu lietotu transportlīdzekļu importēšana un laišana apgrozībā Rumānijā tiek padarīta neizdevīga.
59. Šajā ziņā, ņemot vērā šā sprieduma 50.–53. punktā atgādinātos principus, ir jāprecizē, ka, lai arī dalībvalsts nodokļu jomā saglabā paplašinātu kompetenci, kas tai ļauj veikt daudz dažādu pasākumu, tai ir jāievēro arī LESD 110. pantā paredzētais aizliegums.
60. Turklāt ir jākonstatē – kā to pamatoti norāda J. Tatu –, ka vides aizsardzības mērķis, ko izvirzījusi Rumānijas valdība, kas izpaužas, pirmkārt, kā, piemērojot neizdevīgu nodokli, īpaši piesārņojošu transportlīdzekļu – tādu, kas atbilst standartiem Euro 1
un Euro 2
un kuriem ir liels dzinēju cilindru tilpums, – aprites Rumānijā kavēšana un, otrkārt, kā fakts, ka ienākumus, ko ar šo nodokli gūst vides projektu finansēšanai, patiesībā varētu atgūt daudz pilnīgāk un saskanīgāk, piemērojot piesārņojuma nodokli visiem šā veida transportlīdzekļiem, kas tikuši laisti apgrozībā Rumānijā. Šāda nodokļu uzlikšana, kuras īstenošana ikgadējā ceļa nodokļa ietvaros pilnībā ir paredzama, nesniegtu priekšrocības valsts lietotu transportlīdzekļu tirgum, salīdzinot ar importēto lietoto transportlīdzekļu laišanu apritē, un turklāt būtu atbilstoša principam “piesārņotājs maksā”.
61. Ņemot vērā visu iepriekš minēto, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka LESD 110. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā situācija, kurā dalībvalsts ievieš piesārņojuma nodokli, kas ir piemērojams automašīnām brīdī, kad tās pirmo reizi tiek reģistrētas šajā dalībvalstī, ja šis fiskālais pasākums tiek veidots tā, ka tas padara neizdevīgu citā dalībvalstī nopirktu lietotu transportlīdzekļu laišanu apgrozībā minētajā dalībvalstī, nepadarot neizdevīgu tāda paša vecuma un nolietojuma lietotu transportlīdzekļu iegādi valsts tirgū.
Par tiesāšanās izdevumiem
62. Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
LESD 110. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā situācija, kurā dalībvalsts ievieš piesārņojuma nodokli, kas ir piemērojams automašīnām brīdī, kad tās pirmo reizi tiek reģistrētas šajā dalībvalstī, ja šis fiskālais pasākums tiek veidots tā, ka tas padara neizdevīgu citā dalībvalstī nopirktu lietotu transportlīdzekļu laišanu apgrozībā minētajā dalībvalstī, nepadarot neizdevīgu tāda paša vecuma un nolietojuma lietotu transportlīdzekļu iegādi valsts tirgū.