null
ROZSUDEK TRIBUNÁLU (šestého senátu)
29. dubna 2026(*)
„ Nové odrůdy rostlin – Udělení odrůdového práva Společenství pro odrůdu brambor Melrose – Nezaplacení ročního poplatku ve stanovené lhůtě – Zrušení ochrany – Žádost o navrácení do původního stavu – Pravomoc odvolacího senátu – Pojem ‚zvláštní okolnosti‘ – Podmínky doručování rozhodnutí a sdělení CPVO“
Ve věci T‑573/24,
Romagnoli Fratelli SpA, se sídlem v Boloni (Itálie), zástupci: E. Truffo a A. Iurato, advokáti,
žalobkyně,
proti
Odrůdovému úřadu Společenství (CPVO), zástupci: M. García-Moncó Fuente, M. Fortin, A. Christ a A. Pontecorvi, jako zmocněnci,
žalovanému,
TRIBUNÁL (šestý senát),
ve složení: P. Škvařilová-Pelzl, předsedkyně, I. Nõmm (zpravodaj) a D. Kukovec, soudci,
za soudní kancelář: V. Di Bucci, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení, zejména k organizačnímu procesnímu opatření ze dne 26. listopadu 2025 a k odpovědi žalobkyně, došlé kanceláři Tribunálu dne 12. prosince 2025, a odpovědi CPVO, došlé kanceláři Tribunálu dne 11. prosince 2025,
s ohledem na to, že účastníci řízení ve lhůtě tří týdnů od okamžiku, kdy jim bylo doručeno sdělení o ukončení písemné části řízení, nepodali žádost o konání jednání, a poté, co na základě čl. 106 odst. 3 svého jednacího řádu stanovil, že bude rozhodováno bez konání ústní části řízení,
vydává tento
Rozsudek
1        Žalobou podanou na základě článku 263 SFEU se žalobkyně, společnost Romagnoli Fratelli SpA, domáhá zrušení rozhodnutí odvolacího senátu Odrůdového úřadu Společenství (CPVO) ze dne 3. srpna 2024 (věc A001/2023) (dále jen „napadené rozhodnutí“).
Skutečnosti předcházející sporu a skutečnosti, které nastaly po podání žaloby
2        Dne 10. prosince 2009 podala společnost Meranini & C. Srl u CPVO žádost o odrůdové právo Společenství na základě nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství (Úř. věst. 1994, L 227, s. 1; Zvl. vyd. 03/16, s. 390). Tato žádost byla zapsána do rejstříku pod číslem 2009/2240.
3        Rostlinnou odrůdou, pro kterou bylo požádáno o odrůdové právo Společenství, je odrůda brambor Melrose náležející k druhu Solanum tuberosum L.
4        Rozhodnutím CPVO ze dne 20. února 2012 bylo dotčené rostlinné odrůdě uděleno odrůdové právo Společenství.
5        Od 24. dubna 2018 se žalobkyně v důsledku převodu dotčeného odrůdového práva Společenství stala držitelkou uvedeného odrůdového práva Společenství.
6        Dne 27. října 2021 vydal CPVO výzvu k úhradě týkající se platby ročního poplatku za odrůdové právo Společenství k dotčené rostlinné odrůdě a zaslal ji žalobkyni do jejího osobního prostoru klientského portálu, nazvaného „MyPVR“.
7        Vzhledem k tomu, že platba požadovaná ve výzvě k úhradě nebyla ve stanovené lhůtě provedena, byla žalobkyni dne 10. ledna 2022 zaslána formální upomínka v souladu s čl. 83 odst. 2 nařízení č. 2100/94 prostřednictvím osobního prostoru klientského portálu MyPVR. V rámci této upomínky CPVO vyzval žalobkyni, aby ve lhůtě jednoho měsíce zaplatila dlužnou částku ročního poplatku, aby nedošlo ke zrušení odrůdového práva Společenství pro dotčenou rostlinnou odrůdu v souladu s čl. 21 odst. 2 písm. c) uvedeného nařízení.
8        Vzhledem k tomu, že žalobkyně nestáhla dokumenty týkající se ročního poplatku z osobního prostoru klientského portálu MyPVR, zaslal CPVO dne 16. února 2022 žalobkyni další upomínku e-mailem, avšak neprodloužil lhůtu pro zaplacení.
9        Vzhledem k tomu, že roční poplatek nebyl zaplacen ve stanovené lhůtě, zrušil CPVO dne 21. března 2022 dotčené odrůdové právo Společenství (dále jen „rozhodnutí ze dne 21. března 2022“). Rozhodnutí o tomto zrušení bylo žalobkyni oznámeno dne 22. března 2022 a má se za to, že bylo doručeno dne 30. března 2022.
10      Dne 6. května 2022 předložila žalobkyně žádost o navrácení do původního stavu, pokud jde o lhůtu pro zaplacení výše uvedeného ročního poplatku podle článku 80 nařízení č. 2100/94.
11      Dne 6. května 2022 zaplatila žalobkyně do té doby nezaplacený roční poplatek.
12      Rozhodnutím ze dne 7. listopadu 2022 (dále jen „rozhodnutí ze dne 7. listopadu 2022“) nevyhověl CPVO žádosti žalobkyně o navrácení do původního stavu.
13      Dne 5. ledna 2023 podala žalobkyně k Tribunálu žalobu na neplatnost rozhodnutí ze dne 7. listopadu 2022, zapsanou do rejstříku pod číslem T‑2/23.
14      Dne 6. ledna 2023 podala žalobkyně k odvolacímu senátu CPVO odvolání proti rozhodnutí ze dne 21. března 2022, kterým CPVO zrušil dotčené odrůdové právo Společenství.
15      Tentýž den, tj. 6. ledna 2023, podala žalobkyně rovněž žádost o navrácení do původního stavu týkající se lhůty pro podání odvolání proti rozhodnutí ze dne 21. března 2022, neboť již uplynula dvouměsíční lhůta pro podání odvolání proti tomuto rozhodnutí k odvolacímu senátu CPVO, jež je stanovena v článku 69 nařízení č. 2100/94.
16      Rozsudkem ze dne 17. dubna 2024, Romagnoli Fratelli v. CPVO (Melrose) (T‑2/23, EU:T:2024:247), Tribunál žalobu proti rozhodnutí ze dne 7. listopadu 2022 zamítl. Dne 14. června 2024 podala žalobkyně proti uvedenému rozsudku kasační opravný prostředek.
17      Dne 3. srpna 2024 přijal odvolací senát napadené rozhodnutí. Odvolací senát měl zaprvé za to, že odvolání proti rozhodnutí ze dne 21. března 2022 bylo podáno opožděně. Připomněl, že uvedené rozhodnutí bylo považováno za oznámené žalobkyni dne 30. března 2022, že lhůta pro podání odvolání tedy uplynula dne 30. května 2022 a že odvolání bylo podáno více než sedm měsíců po jejím uplynutí.
Zadruhé měl odvolací senát CPVO za to, že má pravomoc sám rozhodnout o žádosti o navrácení do původního stavu. Zatřetí ve věci samé zamítl žádost o navrácení do původního stavu z důvodu, že žalobkyně neprokázala, že čelila zvláštním okolnostem ani že vynaložila veškerou řádnou péči požadovanou ke splnění podmínek, jež jsou stanoveny v čl. 80 odst. 1 nařízení č. 2100/94. Konečně začtvrté na základě tohoto zamítnutí dospěl k závěru, že odvolání proti rozhodnutí ze dne 21. března 2022 musí být odmítnuto jako nepřípustné. Dne 10. září 2024 bylo napadené rozhodnutí oznámeno žalobkyni.
18      Rozsudkem ze dne 1. srpna 2025, Romagnoli Fratelli v. CPVO (C‑426/24 P, nezveřejněný, EU:C:2025:619), Soudní dvůr zamítl kasační opravný prostředek proti rozsudku ze dne 17. dubna 2024, Melrose (T‑2/23, EU:T:2024:247).
Návrhová žádání účastníků řízení
19      Žalobkyně v podstatě navrhuje, aby Tribunál:
–        zrušil napadené rozhodnutí,
–        prohlásil žádost o navrácení do původního stavu podanou k odvolacímu senátu CPVO za přípustnou;
–        obnovil dotčené odrůdové právo Společenství;
–        uložil CPVO náhradu nákladů řízení.
20      CPVO v podstatě navrhuje, aby Tribunál:
–        zamítl žalobu jako neopodstatněnou,
–        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
K přípustnosti důkazů předložených poprvé před Tribunálem
21      CPVO v podstatě navrhuje, aby část přílohy 10, jakož i přílohy 11 až 14 a 16 až 18 žaloby byly prohlášeny za nepřípustné z důvodu, že nebyly žalobkyní předloženy v průběhu správního řízení před ním.
22      Je nutno konstatovat, že přílohy 10 až 14 (s výjimkou organizačního schématu žalobkyně pro rok 2022, který je uveden na čtvrté straně přílohy 10) a přílohy 16 až 18 žaloby nejsou uvedeny ve spisu k řízení u CPVO.
23      V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle judikatury musí být legalita unijního aktu posuzována v závislosti na informacích, které mohl mít orgán k dispozici v okamžiku, kdy jej přijal. Před unijním soudem tedy nelze uplatňovat skutečnosti, které nebyly uplatněny během správního řízení (rozsudek ze dne 17. dubna 2024, Melrose, T‑2/23, EU:T:2024:247, bod 32; obdobně viz rovněž rozsudek ze dne 8. března 2023, Novasol v. ECHA, T‑70/22, nezveřejněný, EU:T:2023:106, bod 22).
24      Vzhledem k tomu, že přílohy uvedené v bodě 22 výše byly předloženy poprvé před Tribunálem, nelze je při přezkumu legality napadeného rozhodnutí vzít v potaz, a proto musí být odmítnuty.
K věci samé
25      Úvodem je třeba podotknout, že je nesporné, že odvolání podané k odvolacímu senátu CPVO proti rozhodnutí ze dne 21. března 2022 bylo podáno více než sedm měsíců po uplynutí lhůty pro jeho podání. Žádost o navrácení do původního stavu podaná žalobkyní dne 6. ledna 2023 přitom směřovala k obnovení jejích práv podat odvolání proti rozhodnutí ze dne 21. března 2022.
26      V tomto ohledu odvolací senát CPVO v bodech 28 a 29 napadeného rozhodnutí konstatoval, že v případě lhůty, která uplynula a která byla důvodem pro podání žádosti o navrácení do původního stavu, se jedná o lhůtu, kterou je třeba dodržet ve vztahu k odvolacímu senátu, a nikoli ve vztahu k orgánu CPVO rozhodujícímu v prvním stupni. V důsledku toho měl odvolací senát za to, že odvolání proti rozhodnutí ze dne 21. března 2022 a žádost o navrácení do původního stavu jsou neoddělitelné, a má tedy pravomoc tuto žádost zkoumat.
27      Tento závěr odvolacího senátu CPVO, pokud jde o jeho pravomoc rozhodnout o žádosti o navrácení do původního stavu, s nímž ostatně účastníci řízení souhlasí, je třeba potvrdit.
28      V tomto ohledu je třeba připomenout, že v kapitole VI čtvrté části nařízení č. 2100/94 je stanoven soubor „ustanovení upravujících řízení“.
29      Mezi ustanovení uvedená v bodě 28 výše patří čl. 80 odst. 1 nařízení č. 2100/94. V uvedeném odstavci je stanoveno, že „[p]okud bylo žadateli o odrůdové právo Společenství, držiteli nebo jinému účastníkovi řízení u [ú]řadu navzdory největší svědomitostí za daných okolností znemožněno vůči [ú]řadu dodržet lhůtu, navrátí se na jeho žádost jeho práva do původního stavu, pokud toto znemožnění má za přímý následek podle [uvedeného] nařízení ztrátu práva nebo opravného prostředku“.
30      Je třeba zdůraznit, že na rozdíl od jiných ustanovení upravujících řízení obsažených v kapitole VI čtvrté části nařízení č. 2100/94, jako je článek 77 uvedeného nařízení, která odlišují řízení „před [ú]řadem“ od řízení „před odvolacím senátem“, nic v čl. 80 odst. 1 tohoto nařízení nenaznačuje, že by pojem „vůči [ú]řadu“ obsažený v tomto ustanovení vylučoval odvolací senát. Podobně jako v případě působnosti článku 75 nařízení č. 2100/94, v němž je stanoveno, že „[r]ozhodnutí [ú]řadu musejí být odůvodněna“, lze oblast působnosti čl. 80 odst. 1 téhož nařízení chápat tak, že zahrnuje i odvolací senát.
31      Skutečnost, že v žádném z ustanovení nařízení č. 2100/94 není výslovně stanoveno, že pokud se žádost o navrácení do původního stavu týká lhůty, kterou žadatel nebyl schopen dodržet před odvolacím senátem CPVO, má o ní tento senát pravomoc rozhodnout, neznamená, že uvedený senát takovou pravomoc nemá.
32      Zaprvé je totiž třeba zdůraznit, že v článku 35 nařízení č. 2100/1994, který se týká vnitřního rozdělení pravomocí, pokud jde o rozhodnutí přijatá CPVO, se v jeho odstavci 1 stanoví, že prezident CPVO je v zásadě příslušný pro všechna rozhodnutí, která nejsou přijímána odvolacími senáty, a v odstavci 2 je stanovena pravomoc svěřená výboru.
33      V článku 81 odst. 1 nařízení č. 2100/94 je stanoveno, že pokud v uvedeném nařízení nebo v ustanoveních přijatých podle tohoto nařízení, nejsou obsažena procesní ustanovení, použije CPVO zásady procesního práva obecně uznávané v členských státech. V oblasti navrácení do původního stavu je přitom orgánem příslušným k rozhodnutí o žádosti v zásadě a na základě zásady souběžnosti pravomocí ten orgán, který byl příslušný ke konstatování nedodržení lhůty.
34      Z výkladu článku 35 ve spojení s článkem 81 nařízení č. 2100/1994 tak lze dovodit, že unijní normotvůrce měl v úmyslu implicitně umožnit odvolacímu senátu CPVO přezkoumat žádost o navrácení do původního stavu, která se týká lhůty, kterou žadatel před ním nemohl dodržet.
35      Zadruhé je třeba připustit, že v článku 7 nařízení Komise (ES) č. 874/2009 ze dne 17. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2100/94, pokud jde o řízení před Odrůdovým úřadem Společenství (Úř. věst. 2009, L 251, s. 3), je stanoveno, že výbory rozhodují o otázkách týkajících se navrácení do původního stavu podle článku 80 nařízení č. 2100/94. V článku 7 nařízení č. 874/2009 je však stanoveno, že posuzování těchto otázek výbory doplňuje jejich rozhodování na základě svěření pravomocí podle čl. 35 odst. 2 nařízení č. 2100/94. Ve světle posledně uvedeného ustanovení tak lze článek 7 nařízení č. 874/2009 vykládat v tom smyslu, že přiznává výborům pravomoc rozhodovat o otázkách týkajících se navrácení do původního stavu pouze v oblastech, v nichž jim byla svěřena pravomoc podle čl. 35 odst. 2 nařízení č. 2100/94. Takový výklad je v souladu se zásadou, podle které musí být prováděcí nařízení vykládáno v co největším možném rozsahu tak, aby bylo v souladu s ustanoveními základního nařízení (rozsudky ze dne 24. června 1993, Dr Tretter, C‑90/92, EU:C:1993:264, bod 11, a ze dne 10. září 1996, Komise v. Německo, C‑61/94, EU:C:1996:313, bod 52). Podle takového výkladu článku 7 nařízení č. 874/2009 přitom otázka navrácení do původního stavu týkající se lhůty, kterou žadatel nebyl schopen dodržet před odvolacím senátem CPVO, nespadá do pravomoci výborů.
36      Je třeba dodat, že důvod existence článku 7 nařízení č. 874/2009 spočívá v nutnosti určit na úrovni CPVO osobu (tj.
předsedu nebo osobu jím pověřenou) příslušnou nebo výbor příslušný k rozhodnutí o žádosti o navrácení do původního stavu, pokud k nedodržení lhůty došlo před tímto orgánem. Takové vymezení v uvedeném nařízení naopak pozbývá na jakémkoli významu, jedná-li se o žádost o navrácení do původního stavu týkající se lhůty, která nebyla dodržena před odvolacím senátem CPVO. Právě posledně uvedený odvolací senát má totiž výlučnou příslušnost rozhodovat o této otázce, a nemusí být tedy v tomto ohledu výslovně určen v nařízení č. 2100/94.
37      Zatřetí, jak vyplývá z dvacátého šestého bodu odůvodnění nařízení č. 2100/94, „povinnosti a pravomoci [CPVO], včetně jeho odvolacího senátu, týkající se udělení, ukončení nebo ověření odrůdového práva Společenství a oznámení, jakož i uspořádání [ú]řadu a jednacího řádu, součinnosti s Komisí a členskými státy, zejména prostřednictvím Správní rady, zahrnutí zkušebních úřadů do technických zkoušení a nezbytných rozpočtových opatření, je nutno vytvářet co možná nejvíce podle vzoru pravidel vyvinutých pro jiné systémy“.
38      V tomto ohledu byla odvolacímu senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) přiznána pravomoc rozhodovat o žádosti o navrácení do původního stavu, pokud se zmeškaný úkon, který je předmětem uvedené žádosti, týká opožděně podaného opravného prostředku. V nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (Úř. věst. 2017, L 154, s. 1), je totiž v souladu se zásadou souběžnosti pravomocí připomenutou v bodě 33 výše v článku
104, nadepsaném „Navrácení do původního stavu“, v odstavci 4 stanoveno, že „[o] žádosti rozhodne oddělení, které je příslušné rozhodnout o zmeškaném úkonu“.
39      V tomto smyslu je třeba v co největším možném rozsahu vykládat rovněž pravomoci CPVO, včetně jeho odvolacích senátů, a vycházet přitom z výše uvedených pravidel stanovených pro EUIPO nařízením 2017/1001, což rovněž vede k závěru, že odvolací senát CPVO by měl mít pravomoc přezkoumat žádost o navrácení do původního stavu, pokud jde o lhůtu, kterou žadatel nemohl v řízení u tohoto odvolacího senátu dodržet.
40      Z bodů 28 až 39 výše vyplývá, že odvolací senát CPVO měl právem za to, že mu přísluší rozhodnout o žádosti o navrácení do původního stavu, která byla založena na tom, že žalobkyně nedodržela lhůtu pro podání odvolání k odvolacímu senátu.
41      Žaloba vychází ze čtyř žalobních důvodů, z nichž první vychází z nesprávného posouzení existence vyšší moci způsobené pandemií covidu-19, druhý z nesprávného posouzení existence omluvitelného omylu, třetí z nesprávného nebo nepřesného výkladu důkazů a čtvrtý z porušení článku 65 nařízení č. 874/2009.
42      Tribunál považuje za vhodné prozkoumat první tři žalobní důvody společně a následně provést analýzu čtvrtého žalobního důvodu.
K prvnímu, druhému a třetímu žalobnímu důvodu, jež vycházejí z nesprávného posouzení existence vyšší moci způsobené pandemií covidu-19, z nesprávného posouzení existence omluvitelného omylu a z nesprávného nebo nepřesného výkladu důkazů
43      V rámci prvního, druhého a třetího žalobního důvodu žalobkyně odvolacímu senátu CPVO v podstatě vytýká, že nezohlednil, že byla vystavena vyšší moci zapříčiněné pandemií covidu-19. Má totiž za to, že uvedený odvolací senát neprovedl posouzení založené na skutkových okolnostech, ale že se omezil na konstatování, že předložené důkazy nejsou přesvědčivé. Žalobkyně se přitom zaprvé dovolává četných pracovních nepřítomností svých zaměstnanců ze zdravotních důvodů. Poukazuje zejména na pracovní nepřítomnost jediné zaměstnankyně odpovídající za kontakty a korespondenci s CPVO. Zadruhé žalobkyně tvrdí, že jelikož je středně velkým zemědělským podnikem, představuje pro ni jakýkoli nedostatek pracovníků případ vyšší moci. V této souvislosti dodává, že v řešení nedostatku zaměstnanců jí bránily finanční i právní překážky.
44      CPVO argumenty uvedené na podporu těchto žalobních důvodů zpochybňuje.
45      Podle čl. 80 odst. 1 nařízení č. 2100/94 platí, že pokud bylo žadateli o odrůdové právo Společenství, držiteli nebo jinému účastníkovi řízení u CPVO navzdory největší svědomitostí za daných okolností znemožněno vůči posledně uvedenému dodržet lhůtu, navrátí se na jeho žádost jeho práva do původního stavu, pokud toto znemožnění má za přímý následek podle uvedeného nařízení ztrátu práva nebo opravného prostředku.
46      Z článku
80 odst. 1 nařízení č. 2100/94 vyplývá, že navrácení do původního stavu podléhá dvěma kumulativním podmínkám, přičemž první podmínkou je, že dotčená osoba vynaložila veškerou řádnou péči požadovanou s ohledem na zvláštní okolnosti, a druhou podmínkou je, že zmeškání lhůty uvedenou osobou mělo za přímý následek ztrátu práva nebo opravného prostředku [obdobně viz rozsudek ze dne 15. září 2011, Prinz Sobieski zu Schwarzenberg v. OHIM – British-American Tobacco Polska (Romuald Prinz Sobieski zu Schwarzenberg), T‑271/09, nezveřejněný, EU:T:2011:478, bod 53 a citovaná judikatura].
47      Mimoto dodržení lhůt je otázkou veřejného pořádku a navrácení do původního stavu může narušit právní jistotu. Proto musí být podmínky pro uplatnění navrácení do původního stavu vykládány striktně [v tomto smyslu a obdobně viz usnesení ze dne 9. prosince 2022, AMO Development v. EUIPO (Lékařské nástroje), T‑311/22, nezveřejněné, EU:T:2022:822, bod 20 a citovaná judikatura].
48      V projednávané věci žalobkyně v rámci prvních tří žalobních důvodů uplatněných společně zpochybňuje posouzení první podmínky uvedené v bodě 46 výše ze strany odvolacího senátu CPVO, v rozsahu, v němž uvedený odvolací senát dospěl k závěru, že neprokázala, že jednak čelila zvláštním okolnostem a jednak vynaložila veškerou řádnou péči požadovanou za těchto okolností.
49      V první řadě je třeba zkoumat argument založený na pracovní nepřítomnosti zaměstnanců žalobkyně v důsledku pandemie covidu-19.
50      Zaprvé měl odvolací senát správně za to, že žalobkyně nepředložila přesvědčivé argumenty umožňující mít za to, že dotčené pracovní nepřítomnosti vysvětlují, proč nebyla dodržena lhůta pro podání odvolání k odvolacímu senátu.
51      Žalobkyně totiž nezpochybňuje, že rozhodnutí ze dne 21. března 2022 obdržela dne 30. března 2022. Příslušelo jí tak konkrétně prokázat důvod, proč nemohla dodržet lhůtu pro podání odvolání, která běžela od 30. března do 30. května 2022.
52      Žalobkyně přitom nepředložila žádný důkaz, který by prokazoval, že v období od 30. března do 30. května 2022 došlo k pracovní nepřítomnosti jejích zaměstnanců ze zdravotních důvodů.
53      Zadruhé, pokud jde o konkrétnější argument vycházející z nepřítomnosti jediné zaměstnankyně, která byla pověřena korespondencí s CPVO, z prohlášení dotčené osoby předně vyplývá, že období její pracovní nepřítomnosti spadalo spíše do ledna 2022. Žalobkyně nepředložila žádný dokument uvádějící dobu nepřítomnosti této zaměstnankyně, která byla pověřena korespondenci s CPVO, během níž by tak nebyla s to plnit úkoly, které jí byly svěřeny a jež se týkají uvedené korespondence.
54      Žalobkyně tedy nepředložila důkazy umožňující prokázat, že nepřítomnost zaměstnankyně pověřené korespondencí s CPVO trvala v období od března do května 2022, a že v důsledku toho žalobkyně čelila zvláštním okolnostem z důvodu pandemie covidu-19, které jí bránily dodržet lhůtu pro podání odvolání proti rozhodnutí ze dne 21. března 2022 k odvolacímu senátu CPVO.
55      Dále i za předpokladu nepřítomnosti této zaměstnankyně v období od 30. března do 30. května 2022, nepředložila žalobkyně žádný důkaz umožňující odůvodnit, proč nebylo možné tuto zaměstnankyni nahradit.
56      V neposlední řadě je třeba konstatovat, že žalobkyně nevysvětlila důvody, proč nebyla použita jiná možná řešení k náhradě nepřítomnosti její zaměstnankyně, která byla údajně pověřena korespondencí s CPVO. Například i kdyby byla nepřítomnost této zaměstnankyně prokázána, což v projednávané věci nebyla, žalobkyně nijak nevysvětlila ani nepodložila důkazy, co jí bránilo předat úkoly uvedené zaměstnankyně a identifikátory, které jí umožňovaly přístup k osobnímu prostoru klientského portálu MyPVR, po dotčenou dobu jinému svému zaměstnanci.
57      V tomto ohledu již Tribunál rozhodl, že i tehdy, pokud by byla prokázána nedostupnost určité osoby v rámci společnosti, i kdyby byla tato osoba pověřena korespondencí s daným orgánem, nelze tuto nedostupnost považovat za okolnost nezávislou na žalobci [v tomto smyslu viz usnesení ze dne 24. března 2022, Cheers Interactive (India) v. EUIPO – Furrion Property (Vyobrazení tří horizontálních černých pruhů), T‑544/21, nezveřejněné, EU:T:2022:202, bod 36].
58      Zatřetí, pokud jde o argument vycházející z kybernetického útoku, který utrpěla partnerská společnosti a jehož vedlejší obětí údajně byla žalobkyně, posledně zmiňovaná neuvedla, natož aby prokázala, jak mohl kybernetický útok, k němuž došlo na konci prosince 2021 a kterého se týkalo trestní oznámení podané státnímu zástupci Italské republiky dne 7. ledna 2022, odůvodnit nedodržení lhůty, která uplynula o pět měsíců později, a to tím spíše že není zpochybňováno, že žalobkyně obdržela rozhodnutí ze dne 21. března 2022 dne 30. března 2022.
59      Začtvrté je třeba odmítnout argument žalobkyně, podle kterého ji CPVO v podstatě řádně neinformoval o použitelných pravidlech a o možnostech odvolání. Předně je třeba uvést, že CPVO v rozhodnutí ze dne 21. března 2022 žalobkyni jasně upozornil na možnost podat proti tomuto rozhodnutí odvolání ve lhůtě dvou měsíců od nabytí jeho účinku.
60      Dále, jak velmi správně zdůrazňuje CPVO, žalobkyně byla prostřednictvím jeho e-mailu ze dne 5. května 2022 jasně informována o možnosti a podmínkách podání odvolání. CPVO dokonce upřesnil podmínky, které musí být splněny pro podání žaloby na neplatnost i žádosti o navrácení do původního stavu.
61      Konečně žádné ustanovení neukládá CPVO povinnost informovat účastníka řízení o řízeních, která má k dispozici, a tím spíše ani uvedenému účastníku řízení doporučit, aby využil konkrétní procesní opravný prostředek [obdobně viz rozsudek ze dne 4. května 2018, Skyleader v. EUIPO – Sky International (SKYLEADER), T‑34/17, nezveřejněný, EU:T:2018:256, bod 43].
62      Ve druhé řadě žalobkyně bez úspěchu tvrdí, že s ohledem na svou střední velikost neměla k dispozici finanční prostředky na přijetí dalších zaměstnanců, aby nahradila zaměstnance v pracovní neschopnosti. Stejně tak se marně dovolává právních překážek, které jí údajně bránily v náboru zaměstnanců.
63      Zaprvé totiž neurčitá argumentace žalobkyně znamená, že jakýkoli nedostatek zaměstnanců musí být v případě středně velkého zemědělského podniku považován za vyšší moci.
64      Taková úvaha nemůže stačit k tomu, aby konkrétně prokázala, že podmínky pro uplatnění navrácení do původního stavu jsou splněny a že se OCPV v tomto ohledu dopustil nesprávného posouzení. Jak bylo zdůrazněno v bodě 47 výše, je třeba připomenout, že tyto podmínky musí být vykládány striktně.
65      Zadruhé argument, podle kterého italské právní předpisy znemožňovaly žalobkyni nábor zaměstnanců, je uplatněn poprvé až před Tribunálem.
66      Legalita napadeného rozhodnutí přitom musí být unijním soudem posuzována v závislosti na skutečnostech, které mohl mít CPVO k dispozici v okamžiku, kdy je přijal (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. září 2025, AQ v. ECHA, T‑1101/23, nezveřejněný, EU:T:2025:894, bod 33).
67      Navíc legislativní akt, o který žalobkyně opírá své argumenty, nebyl připojen k žalobě. V uvedené žalobě je ustanovení těchto právních předpisů zmíněno pouze vágně a bez zasazení do kontextu, a neobsahuje tak žádné konkrétní vysvětlení umožňující určit, zda a jak se uvedené právní předpisy v projednávané věci skutečně uplatnily.
68      Proto CPVO poté, co zohlednil důkazy, které mu byly předloženy v okamžiku podání žádosti o navrácení do původního stavu, správně dospěl k závěru, že žalobkyně neprokázala, že čelila zvláštním okolnostem, ani že jednala s veškerou řádnou péčí vyžadovanou s ohledem na tyto důkazy.
69      Z toho vyplývá, že první tři žalobní důvody musí být zamítnuty jako neopodstatněné.
Ke čtvrtému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení článku 65 nařízení č. 874/2009
70      Ve čtvrtém žalobním důvodu žalobkyně v první řadě tvrdí, že neobdržela upomínku zaslanou CPVO dne 10. ledna 2022, jež se týkala nezaplaceného ročního poplatku. Vytýká CPVO, že porušil článek 65 nařízení č. 874/2009, neboť nepředložil důkaz o řádném doručení a přijetí této upomínky. Ve druhé řadě žalobkyně obecně zpochybňuje skutečnost, že osobní prostor klientského portálu MyPVR je považován za úřední způsob doručování dokumentů nebo rozhodnutí ve smyslu nařízení č. 2100/94 a nařízení č. 874/2009, a proto zpochybňuje použitelnost všeobecných podmínek týkajících se používání elektronických komunikačních systémů pocházejících od CPVO a určených pro CPVO (dále jen „všeobecné podmínky MyPVR“), jak jsou vymezeny v rozhodnutí prezidenta CPVO ze dne 20. prosince 2016.
71      CPVO argumenty uvedené na podporu těchto žalobních důvodů zpochybňuje.
72      Úvodem je třeba zdůraznit, že argumenty uplatněné na podporu čtvrtého žalobního důvodu jsou v podstatě totožné s argumenty předloženými v rámci druhého žalobního důvodu vzneseného ve věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 17. dubna 2024, Melrose (T‑2/23, EU:T:2024:247), který byl potvrzen v řízení o kasačním opravném prostředku rozsudkem ze dne 1. srpna 2025, Romagnoli Fratelli v. CPVO (C‑426/24 P, nezveřejněný, EU:C:2025:619). Na uvedené argumenty je třeba poskytnout stejnou odpověď.
73      Zaprvé osobní prostor klientského portálu MyPVR představuje platný úřední způsob doručování výzvy k úhradě ze dne 27. října 2021 a upomínky ze dne 10. ledna 2022 (rozsudek ze dne 17. dubna 2024, Melrose, T‑2/23, EU:T:2024:247, body 52 až 65).
74      Podle článku 79 nařízení č. 2100/94 totiž CPVO doručí z vlastního podnětu všechna rozhodnutí a předvolání, jakož i oznámení a sdělení, od kterých počíná lhůta, nebo které je třeba doručit buď podle jiných ustanovení uvedeného nařízení, nebo podle předpisů přijatých na základě uvedeného nařízení nebo u kterých nařídil doručení prezident CPVO. Doručení může být provedeno prostřednictvím úřadů členských států, do jejichž příslušnosti spadají odrůdy rostlin.
75      Je třeba uvést, že jelikož v projednávané věci výzva k úhradě ze dne 27. října 2021 i upomínka ze dne 10. ledna 2022 stanovily lhůtu, kterou musí žalobkyně dodržet, je třeba je považovat za „oznámení [nebo] sdělení, od kterých počíná lhůta“ ve smyslu článku 79 nařízení č. 2100/94.
76      Podle čl. 64 odst. 4 nařízení č. 874/2009 se dokumenty nebo jejich kopie, na jejichž doručování se použije článek 79 nařízení č. 2100/94, doručují elektronickými prostředky, které určí prezident CPVO, nebo poštou prostřednictvím doporučeného dopisu s doručenkou.
77      Ze znění čl. 64 odst. 4 nařízení č. 874/2009 vyplývá, že sdělení a oznámení CPVO, od kterých počíná lhůta ve smyslu článku 79 nařízení č. 2100/94, mohou být doručována elektronickými prostředky, a dále že způsoby tohoto doručování elektronickými prostředky určuje prezident CPVO.
78      V souladu s čl. 64 odst. 4 nařízení č. 874/2009 přijal prezident CPVO dne 20. prosince 2016 rozhodnutí týkající se elektronické komunikace ze strany CPVO a pro posledně uvedený úřad.
79      Článek 3 první pododstavec rozhodnutí prezidenta CPVO ze dne 20. prosince 2016 stanoví, že CPVO zpřístupní na své internetové stránce „www.cpvo.europa.eu“ platformu elektronické komunikace, která uživatelům umožní přijímat, zobrazovat, tisknout a ukládat všechny dokumenty a všechna oznámení zasílaná CPVO, jež jsou k dispozici elektronicky, jakož i odpověď na oznámení a žádosti nacházející se ve spise a další dokumenty. Tento prostor elektronické komunikace („Osobní prostor“) je systém s omezeným přístupem a bude nazýván „MyPVR“.
80      Článek 3 čtvrtý pododstavec rozhodnutí prezidenta CPVO ze dne 20. prosince 2016 stanoví, že po ukončení vývoje bude klientský portál MyPVR nabízet možnost přijímat elektronicky veškerou komunikaci pocházející od CPVO. Pokud si uživatel zvolí tuto možnost, CPVO mu bude zasílat všechna oznámení v elektronické podobě prostřednictvím tohoto osobního prostoru kromě případů, kdy je to technicky nemožné.
81      Podle čl. 4 prvního pododstavce rozhodnutí prezidenta CPVO ze dne 20. prosince 2016 se uživateli, jakmile si aktivuje možnost komunikovat s CPVO elektronicky, zasílají prostřednictvím klientského portálu MyPVR všechna úřední oznámení CPVO dostupná v elektronické podobě. Dokumenty obsahující písemnosti, pro které článek 79 nařízení č. 2100/94 stanoví doručení z vlastního podnětu, jsou doručovány prostřednictvím klientského portálu MyPVR.
82      Podle článku 6 rozhodnutí prezidenta CPVO ze dne 20. prosince 2016 „budou ve všeobecných podmínkách týkajících se elektronické komunikace od [CPVO] a pro [CPVO] učiněné prostřednictvím klientského portálu MyPVR, uveřejněných na internetové stránce [CPVO], dále upřesněny elektronické nástroje, podmínky s nimi související a technické podmínky, kterým podléhají elektronická oznámení nebo sdělení od [CPVO] a pro [CPVO], jakož i povinnosti spojené s užíváním, se kterými musí uživatelé vyjádřit souhlas“.
83      Z článku 3 prvního a čtvrtého pododstavce a z čl. 4 prvního pododstavce rozhodnutí prezidenta CPVO ze dne 20. prosince 2016 uvedených v bodech 79 až 81 výše vyplývá, že veškerá sdělení a oznámení včetně těch, na něž se vztahuje článek 79 nařízení č. 2100/94, mohou být zasílána prostřednictvím osobního prostoru klientského portálu MyPVR za podmínky, že uživatel aktivoval možnost, aby s ním CPVO komunikoval elektronicky.
84      Mimoto článek 6 rozhodnutí prezidenta CPVO ze dne 20. prosince 2016, zmíněný v bodě 82 výše, stanoví, že ve všeobecných podmínkách MyPVR budou dále upřesněny elektronické nástroje, podmínky s nimi související a technické podmínky, kterým podléhají elektronická oznámení nebo sdělení od CPVO. Proto nelze zpochybnit ani použitelnost těchto všeobecných podmínek.
85      Kromě toho bod 4 písm. b) verze 3.0 všeobecných podmínek MyPVR opětovně potvrzuje, že pokud se uživatel rozhodl pro elektronickou komunikaci, bude mu CPVO platně doručovat rozhodnutí, sdělení a jiné dokumenty elektronickými prostředky prostřednictvím osobního prostoru klientského portálu, pokud to nebude z technických důvodů nemožné nebo v případě, že jsou některé funkce uvedeného prostoru ve vývoji. V takových případech lze jako schválený způsob doručení akceptovat elektronickou komunikaci prostřednictvím e-mailu nebo jiného platného komunikačního prostředku.
86      Výtka týkající se v podstatě protiprávnosti osobního prostoru klientského portálu MyPVR jakožto úředního způsobu doručování, tedy nemůže obstát.
87      Z článku 3 čtvrtého pododstavce a z čl. 4 prvního pododstavce rozhodnutí prezidenta CPVO ze dne 20. prosince 2016, jakož i z bodu 4 písm. b) verze 3.0 všeobecných podmínek MyPVR však vyplývá, že použití klientského portálu MyPVR jakožto úředního způsobu doručování podléhá podmínce, že uživatel aktivoval možnost umožňující CPVO komunikovat s ním elektronicky.
88      V tomto ohledu je třeba poznamenat, že žalobkyně nezpochybňuje, že si zvolila elektronickou komunikaci prostřednictvím klientského portálu MyPVR ve smyslu ustanovení uvedených v bodě 87 výše a že přijala verzi 3.0 všeobecných podmínek MyPVR, čímž potvrdila své rozhodnutí zvolit si komunikaci elektronickou cestou.
89      Podle bodu 2 verze 3.0 všeobecných podmínek MyPVR se uživatelé zavazují využívat osobní prostor zejména k přijímání oznámení a dokumentů zasílaných CPVO. Elektronická komunikace prostřednictvím e-mailu bude akceptována jako schválený způsob komunikace pouze v případech, kdy platforma není vhodná. Mimoto v bodě 2 druhém pododstavci verze 3.0 všeobecných podmínek MyPVR je stanoveno, že při používání osobního prostoru klientského portálu se uživatel zavazuje dodržovat povinnosti stanovené v bodě 2 prvním pododstavci.
90      Není tedy pochyb o tom, že používáním osobního prostoru klientského portálu a přijetím všeobecných podmínek MyPVR žalobkyně souhlasila s tím, že bude přijímat sdělení a oznámení od CPVO prostřednictvím osobního prostoru klientského portálu MyPVR.
91      Ve světle výše uvedeného je třeba zamítnout výtku týkající se protiprávnosti klientského portálu MyPVR jakožto úředního způsobu doručování ve vztahu k žalobkyni.
92      Ve druhé řadě výtka vycházející z údajného porušení článku 65 nařízení č. 874/2009 tím, že CPVO nepředložil důkaz o skutečném doručení a přijetí upomínky zaslané dne 10. ledna 2022, musí být zamítnuta ze stejných důvodů, jaké jsou uvedeny v rozsudku ze dne 17. dubna 2024, Melrose (T‑2/23, EU:T:2024:247, body 71 až 77).
93      Je totiž třeba zdůraznit, že upomínka ze dne 10. ledna 2022 byla zaslána prostřednictvím klientského portálu MyPVR. Článek 65 nařízení č. 874/2009 týkající se doručování poštou proto nelze v projednávaném případě použít. V tomto ohledu je třeba odkázat na článek 64a nařízení č. 874/2009, který se týká doručování elektronickými prostředky nebo jinými technickými prostředky.
94      Článek 64a odst. 1 nařízení č. 874/2009 stanoví, že doručení elektronickými prostředky se provádí předáním digitální kopie dokumentu, který má být oznámen. Doručení se pokládá za uskutečněné v den, kdy sdělení obdržel příjemce. Prezident CPVO stanoví podrobnosti o doručování elektronickými prostředky. Podle čl. 64a odst. 3 téhož nařízení stanoví prezident CPVO podrobnosti o doručování jinými technickými komunikačními prostředky.
95      Jak již bylo konstatováno v bodech 88 až 90 výše, žalobkyně nezpochybňuje, že souhlasila s přijímáním sdělení a oznámení CPVO prostřednictvím klientského portálu MyPVR. V tomto ohledu je třeba rovněž připomenout, že podle čl. 4 prvního pododstavce rozhodnutí prezidenta CPVO ze dne 20. prosince 2016 platí, že jakmile uživatel aktivoval možnost komunikovat s CPVO elektronicky, všechna úřední oznámení CPVO dostupná v elektronické podobě, včetně dokumentů, na jejichž doručování se použije článek 79 nařízení č. 2100/94, mu jsou doručována prostřednictvím klientského portálu MyPVR. Klientský portál MyPVR by proto měl být považován za jediný úřední způsob doručování úředních oznámení, včetně těch, která jsou stanovena v článku 79 nařízení č. 2100/94.
96      Podle čl. 4 prvního pododstavce rozhodnutí prezidenta CPVO ze dne 20. prosince 2016 proto CPVO žalobkyni prostřednictvím klientského portálu MyPVR doručil zaprvé dne 27. října 2021 výzvu k úhradě týkající se zaplacení ročního poplatku, následovanou dne 28. října 2021 automatickým e-mailem, a zadruhé dne 10. ledna 2022 dotčenou upomínku, v níž byla žalobkyně vyzvána, aby uhradila nezaplacený poplatek v souladu s čl. 83 odst. 2 nařízení č. 2100/94, po níž následoval dne 11. ledna 2022 automatický e-mail.
97      Pokud jde o skutečné doručení upomínky ze dne 10. ledna 2022, čl. 4 čtvrtý pododstavec rozhodnutí prezidenta CPVO ze dne 20. prosince 2016 upřesňuje, že rozhodnutí nebo jiný dokument se považují za doručené uplynutím sedmého dne následujícího po dni, kdy byl uživateli zaslán e-mail s upozorněním, že CPVO uložil digitální kopii rozhodnutí nebo dokumentu do osobního prostoru klientského portálu. V projednávané věci z toho vyplývá, že na upomínku ze dne 10. ledna 2022 je třeba nahlížet tak, že byla doručena dne 18. ledna 2022, tedy sedmý den následující po 11. lednu 2022, kdy byl zaslán automatický e-mail informující žalobkyni o uložení dotčeného dokumentu do osobního prostoru klientského portálu MyPVR.
98      Kromě toho podle čl. 4 pátého pododstavce rozhodnutí prezidenta CPVO ze dne 20. prosince 2016 platí, že pokud uživatel nemůže nahlédnout do rozhodnutí nebo jiného dokumentu, musí o tom neprodleně informovat CPVO. Je nutno konstatovat, že v projednávané věci žalobkyně neinformovala CPVO o jakémkoli problému s přístupem k dotčeným dokumentům.
99      CPVO proto nelze vytýkat, že upomínku ze dne 10. ledna 2022 nedoručil. Vzhledem k tomu, že žalobkyně neprokázala opak, má se za to, že žalobkyně dotčenou upomínku obdržela dne 18. ledna 2022. Tato výtka tedy musí být rovněž zamítnuta jako neopodstatněná.
100    Ve světle výše uvedeného je třeba čtvrtý žalobní důvod, a v důsledku toho i žalobu v plném rozsahu zamítnout jako neopodstatněné, aniž je důvodné rozhodovat o druhém bodu návrhového žádání žalobkyně, jenž směřuje v podstatě k tomu, aby Tribunál vyhověl žádosti o navrácení do původního stavu zkoumané odvolacím senátem, a o třetím bodu návrhového žádání žalobkyně, jenž směřuje k tomu, aby Tribunál obnovil dotčené odrůdové právo Společenství.
K nákladům řízení
101    Podle čl. 134 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
102    Vzhledem k tomu, že CPVO požadoval náhradu nákladů řízení a žalobkyně neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (šestý senát)
rozhodl takto:
1)      Žaloba se zamítá.
2)      Společnosti Romagnoli Fratelli SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.
Škvařilová-Pelzl
Nõmm
Kukovec
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 29. dubna 2026.
Podpisy
*      Jednací jazyk: angličtina.