62023CC0692
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
ATHANASIA RANTOSE
přednesené dne 30. dubna 2025 (
1
)
Věc C‑692/23
AVR-Afvalverwerking BV
proti
NV BAR-Afvalbeheer,
Gemeente Barendrecht,
Gemeente Albrandswaard,
Gemeente Ridderkerk,
NV Irado,
Afvalsturing Friesland NV
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Gerechtshof Den Haag (Odvolací soud v Haagu, Nizozemsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Veřejné zakázky – Směrnice 2014/24/EU – Článek 12 odst. 3 – Veřejná zakázka zadávaná ‚in-house‘ – Podmínky – Hranice pro činnosti ovládané právnické osoby vykonávané při plnění úkolů, jež jí byly svěřeny veřejnými zadavateli – Zohlednění obratu přidružených podniků ve skupině – Zohlednění obratu dosaženého činnostmi vykonávanými z pověření veřejných zadavatelů“
I. Úvod
1.
Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 12 odst. 3 prvního pododstavce písm. b) a odst. 5 směrnice 2014/24/EU o zadávání veřejných zakázek (
2
).
2.
Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi společností AVR-Afvalverwerking BV (dále jen „společnost AVR“) na straně jedné a obcemi Gemeente Barendrecht (obec Barendrecht, Nizozemsko), Gemeente Albrandswaard (obec Albrandswaard, Nizozemsko) a Gemeente Ridderkerk (obec Ridderkerk, Nizozemsko) (společně dále jen „obce BAR“) a neziskovými organizacemi NV BAR-Afvalbeheer (dále jen „BAR“ nebo „společnost BAR“), NV Irado (dále jen „Irado“ nebo „společnost Irado“) a Afvalsturing Friesland NV (dále jen „AF“ nebo „společnost AF“) (dále, společně, jen „žalované v původním řízení“) na straně druhé, jehož předmětem jsou veřejné zakázky na sběr a zpracování zbytkového komunálního odpadu obcí BAR, jež byly zadány společnostem Irado a AF bez výběrového řízení na základě výjimky „in house“.
3.
Připomínám, že podle této výjimky, jež byla zakotvena v rozsudku Soudního dvora Teckal (
3
) a následně kodifikována zejména v článku 12 směrnice 2014/24 (
4
), se na veřejné zakázky zadávané právnickým osobám ovládaným veřejným zadavatelem nevztahují pravidla pro zadávání veřejných zakázek, pokud veřejný zadavatel ovládá dotčenou právnickou osobu obdobně, jako ovládá vlastní organizační složky, a pokud ovládaná právnická osoba vykonává podstatnou část činnosti pro tohoto veřejného zadavatele. Smysl (ratio legis) tohoto pravidla totiž spočívá v tom, že v takovém případě veřejný zadavatel ve skutečnosti využívá vlastních prostředků a subjekt, jemuž je zakázka zadávána, je prakticky součástí jeho interních organizačních složek (
5
). Zatímco odstavec 1 tohoto článku stanoví podmínky pro uplatnění této výjimky v případě zakázek zadávaných veřejným zadavatelem, který ovládá dotčenou právnickou osobu sám, jeho odstavec 3 rozšiřuje tutéž výjimku na veřejné zakázky zadávané veřejným zadavatelem, který dotčenou právnickou osobu ovládá společně s dalšími veřejnými zadavateli. Tak jako v posledním případě je tomu i v projednávané věci, kdy je dotčená právnická osoba (tedy AF) ovládána několika nizozemskými obcemi, včetně obcí BAR.
4.
V tomto ohledu vyžaduje čl. 12 odst. 3 první pododstavec směrnice 2014/24 splnění tří podmínek, aby bylo možné provést zadání in-house (
6
), přičemž jednou z nich je podmínka uvedená pod písm. b) tohoto odstavce 3, která je předmětem věci v původním řízení a podle které musí ovládaná právnická osoba provádět „více než 80 % činností“ při plnění úkolů, jež jí byly svěřeny ovládajícími veřejnými zadavateli (dále jen „podmínka činností“). Článek 12 odst. 5 směrnice stanoví, že pro určení tohoto „procentního podílu činnosti“ lze vzít v úvahu mimo jiné „průměrný celkový obrat […] za tři roky předcházející zadání veřejné zakázky“.
5.
V této souvislosti položil Gerechtshof Den Haag (Odvolací soud v Haagu, Nizozemsko) otázky, jejichž podstatou je, zda v případě, kdy je ovládaná právnická osoba součástí skupiny, jako AF v projednávané věci, má být „procentní podíl činností“ vypočten pouze z obratu této právnické osoby, nebo z konsolidovaného obratu celé skupiny.
6.
Ačkoli měl Soudní dvůr již příležitost upřesnit rozsah působnosti výjimky in-house po její kodifikaci ve směrnici 2014/24 (
7
), v kontextu projednávané věci se má vyslovit k otázce, již dosud neřešil, a to k uplatnění podmínky činností v konkrétní situaci a k tomu, nakolik jsou za tímto účelem relevantní jiné oblasti unijního práva, zejména pojem „podnik“ ve smyslu unijního práva hospodářské soutěže nebo pojem „konsolidovaná účetní závěrka“ v účetním právu podle směrnice 2013/34/EU (
8
).
II. Právní rámec
7.
V bodech 5, 31 a 32 odůvodnění směrnice 2014/24 se uvádí:
„(5)
Mělo by se připomenout, že žádné ustanovení této směrnice nezavazuje členské státy zadat subdodávky na poskytování služeb, jež si přejí poskytovat samy nebo organizovat jiným způsobem než prostřednictvím veřejných zakázek ve smyslu této směrnice, nebo poskytování těchto služeb externalizovat. […]
[…]
(31)
Existuje značná právní nejistota ohledně toho, do jaké míry by se na smlouvy uzavřené mezi subjekty v rámci veřejného sektoru měla pravidla pro zadávání veřejných zakázek vztahovat. Příslušná judikatura Soudního dvora Evropské unie je v jednotlivých členských státech, a dokonce i jednotlivými veřejnými zadavateli vykládána odlišně. Je proto nezbytné vyjasnit, ve kterých případech se na smlouvy uzavřené v rámci veřejného sektoru nevztahují pravidla pro zadávání veřejných zakázek.
Mělo by se přitom vycházet ze zásad stanovených v příslušné judikatuře Soudního dvora Evropské unie. Skutečnost, že obě strany dohody jsou samy veřejnými orgány, sama o sobě nevylučuje použití pravidel pro zadávání veřejných zakázek. […]
Mělo by být zajištěno, aby spolupráce mezi orgány veřejné správy vyjmutá z oblasti působnosti této směrnice nevedla ve vztahu k soukromým hospodářským subjektům k narušení hospodářské soutěže, pokud se díky takové spolupráci dostává soukromý poskytovatel služeb do výhodnějšího postavení vůči svým konkurentům.
(32)
Na veřejné zakázky zadávané ovládaným právnickým osobám by se neměly vztahovat postupy stanovené v této směrnici, pokud veřejný zadavatel ovládá dotčenou právnickou osobu obdobně, jako ovládá vlastní organizační složky, za podmínky, že ovládaná právnická osoba vykonává více než 80 % svých činností při plnění úkolů, jež jí svěřil ovládající veřejný zadavatel nebo jiné právnické osoby ovládané tímto veřejným zadavatelem, bez ohledu na příjemce plnění veřejné zakázky.
Tato výjimka by se neměla týkat situací, kdy má na kapitálu ovládané právnické osoby přímou účast soukromý hospodářský subjekt, neboť v takovém případě by zadáním veřejné zakázky bez jednacího řízení získal tento soukromý hospodářský subjekt s kapitálovou účastí v ovládané právnické osobě neoprávněnou výhodu před svými konkurenty. […] Rovněž by mělo být vyjasněno, že rozhodujícím prvkem je pouze přímá účast soukromého subjektu v ovládané právnické osobě. V případě kapitálové účasti soukromého subjektu v ovládajícím veřejném zadavateli či ovládajících veřejných zadavatelích toto nebrání zadání veřejné zakázky ovládané právnické osobě bez ohledu na postupy stanovené v této směrnici, neboť tyto účasti nemají nepříznivý vliv na hospodářskou soutěž mezi soukromými hospodářskými subjekty.
[…]“
8.
Článek 2 této směrnice, nadepsaný „Definice“, v odst. 1 stanoví:
„Pro účely této směrnice se použijí následující definice:
1)
‚veřejnými zadavateli‘ se rozumí stát, regionální nebo místní orgány, veřejnoprávní subjekty, sdružení tvořená jedním nebo více takovými orgány či jedním nebo více veřejnoprávními subjekty;
[…]
5)
‚veřejnými zakázkami‘ nebo ‚smlouvami na veřejné zakázky‘ se rozumějí úplatné smlouvy uzavřené písemnou formou mezi jedním nebo více hospodářskými subjekty a jedním nebo více veřejnými zadavateli, jejichž předmětem je provedení stavebních prací, dodání výrobků nebo poskytnutí služeb;
[…]
10)
‚hospodářským subjektem‘ se rozumí jakákoli fyzická nebo právnická osoba nebo veřejný subjekt nebo skupina těchto osob nebo subjektů, včetně dočasných sdružení podniků, které na trhu nabízejí provedení stavebních prací nebo stavby, dodání výrobků nebo poskytování služeb;
[…]“
9.
Článek 12 uvedené směrnice, nadepsaný „Veřejné zakázky mezi subjekty ve veřejném sektoru“, stanoví:
„1.   Veřejná zakázka zadaná veřejným zadavatelem soukromoprávní či veřejnoprávní právnické osobě spadá mimo oblast působnosti této směrnice, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
veřejný zadavatel ovládá dotčenou právnickou osobu obdobně, jako ovládá vlastní organizační složky;
b)
více než 80 % činností ovládané právnické osoby je prováděno při plnění úkolů, jež jí byly svěřeny ovládajícím veřejným zadavatelem nebo jinými právnickými osobami, jež uvedený veřejný zadavatel ovládá, a
c)
žádný soukromý subjekt nemá v ovládané právnické osobě přímou kapitálovou účast s výjimkou kapitálové účasti, s níž není spojeno ovládání ani možnost blokovat a již v souladu se Smlouvami vyžadují vnitrostátní právní předpisy, přičemž taková účast nezakládá rozhodující vliv na ovládanou právnickou osobu.
Má se za to, že veřejný zadavatel ovládá právnickou osobu obdobně, jako ovládá vlastní organizační složky ve smyslu prvního pododstavce písm. a), pokud má rozhodující vliv na strategické cíle i významná rozhodnutí ovládané právnické osoby. K takovému ovládání může docházet i ze strany jiné právnické osoby, která je sama stejným způsobem ovládána veřejným zadavatelem.
[…]
3.   Veřejný zadavatel, který neovládá soukromoprávní či veřejnoprávní právnickou osobu ve smyslu odstavce 1, může nicméně uvedené právnické osobě zadat veřejnou zakázku bez ohledu na tuto směrnici, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
veřejný zadavatel ovládá společně s jinými veřejnými zadavateli tuto právnickou osobu obdobně, jako ovládají vlastní organizační složky;
b)
více než 80 % činností uvedené právnické osoby je prováděno při plnění úkolů, jež jí byly svěřeny ovládajícími veřejnými zadavateli nebo jinými právnickými osobami, jež uvedení veřejní zadavatelé ovládají, a
c)
žádný soukromý subjekt nemá v ovládané právnické osobě přímou kapitálovou účast s výjimkou kapitálové účasti, s níž není spojeno ovládání ani možnost blokovat a již v souladu se Smlouvami vyžadují vnitrostátní právní předpisy, přičemž taková účast nezakládá rozhodující vliv na ovládanou právnickou osobu.
Pro účely prvního pododstavce písm. a) veřejní zadavatelé společně ovládají právnickou osobu, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
i)
orgány s rozhodovacím oprávněním ovládané právnické osoby jsou složeny ze zástupců všech zúčastněných veřejných zadavatelů; jednotliví zástupci mohou zastupovat některé nebo všechny zúčastněné veřejné zadavatele,
ii)
tito veřejní zadavatelé jsou s to společně vyvíjet rozhodující vliv na strategické cíle a významná rozhodnutí ovládané právnické osoby a
iii)
ovládaná právnická osoba nesleduje žádné zájmy, které jsou v rozporu se zájmy ovládajících veřejných zadavatelů.
[…]
5.   Pro určení procentního podílu činností uvedeného v odst. 1 prvním pododstavci písm. b), prvním pododstavci odst. 3 písm. b) a odst. 4 písm. c) se vezme v úvahu průměrný celkový obrat nebo jiný vhodný ukazatel založený na činnosti, jako například náklady vzniklé příslušné právnické osobě nebo veřejnému zadavateli v souvislosti se službami, dodávkami a stavebními pracemi za tři roky předcházející zadání veřejné zakázky.
[…]“
III. Spor v původním řízení, předběžné otázky a řízení u Soudního dvora
10.
V roce 1995 založily obce v provincii Frísko (Nizozemsko) společnou neziskovou organizaci pro zpracování odpadů, a sice společnost AF. Jejími akcionáři se následně staly i další obce z jiných provincií.
11.
AF stojí v čele skupiny dceřiných společností, z nichž podle předkládajícího soudu některé působí v jiné oblasti, než je plnění úkolů svěřených AF nebo těmto dceřiným společnostem obcemi, které jsou akcionáři AF (
9
). Společnost AF sestavuje konsolidovanou roční účetní závěrku, která v souladu s článkem 22 směrnice 2013/34 zahrnuje její finanční údaje, jakož i finanční údaje jejích dceřiných podniků, které ovládá nebo sama řídí.
12.
Kromě toho společnost AF sama provozuje z pověření obcí v provincii Frísko skládku odpadů (dále jen „dotčená skládka“). Na tuto skládku se ukládá jiný než komunální zbytkový odpad (
10
), včetně průmyslového odpadu a odpadu z obecních projektů, jako je sanace půdy v rámci stavebních prací nebo odstraňování azbestu.
13.
V roce 2000 založily tři obce v provincii Jižní Holandsko (Nizozemsko) neziskovou organizaci Irado, kterou pověřily nakládáním s jejich odpady. V roce 2017 se Irado stala akcionářem společnosti AF, které s účinností od 1. února 2017 svěřila zpracování zbytkového komunálního odpadu, který shromažďuje v těchto třech obcích.
14.
V roce 2015 založily obce BAR, které se rovněž nacházejí v provincii Jižní Holandsko, neziskovou organizaci BAR pro nakládání s odpady těchto obcí (
11
).
15.
Do 31. prosince 2019 měla každá z obcí BAR uzavřenu smlouvu s jinou společností zabývající se zpracováním odpadu. Na základě těchto smluv zpracovávala zbytkový komunální odpad těchto obcí společnost AVR, která se specializuje na toto odvětví, a to částečně jako subdodavatel.
16.
V roce 2019 obce BAR rozhodly, že BAR nabude majetkovou účast v Irado a tuto posledně uvedenou společnost pověří sběrem a zpracováním jejich zbytkového komunálního odpadu.
17.
Dne 13. prosince 2019 uzavřely Irado a AF smlouvu o svozu, přepravě a zpracování zbytkového komunálního odpadu z obcí BAR s účinností od 1. ledna 2020 (dále jen „veřejná zakázka Irado – AF“).
18.
Dne 20. prosince 2019 uzavřely BAR a Irado smlouvu, která se rovněž týkala zpracování zbytkového komunálního odpadu z obcí BAR (dále jen „veřejná zakázka BAR – Irado“).
19.
Dne 31. prosince 2019 se BAR stala akcionářem Irado.
20.
Společnost AVR podala žalobu k Rechtbank Den Haag (Okresní soud v Haagu, Nizozemsko), kterou se domáhala, aby byly veřejné zakázky uvedené v bodech 17 a 18 tohoto stanoviska prohlášeny za neplatné, nebo podpůrně zrušeny, případně aby nebyly provedeny, a to z důvodu, že nebyly splněny podmínky zadání in-house. Touto žalobou se dále domáhala, aby soud nařídil vypsání výběrového řízení na tyto veřejné zakázky, pokud by měly obce BAR o jejich zadání nadále zájem.
21.
Žaloba byla zamítnuta s odůvodněním, že podmínky zadání in-house byly splněny, načež společnost AVR podala odvolání ke Gerechtshof Den Haag (Odvolací soud v Haagu, Nizozemsko), tedy předkládajícímu soudu.
22.
Podle uvedeného soudu je mezi účastníky nesporné, že obě výše uvedené zakázky v zásadě podléhají povinnosti zajistit veřejnou soutěž stanovené ve směrnici 2014/24, ledaže na ně lze uplatnit výjimku in-house.
23.
Uvedený soud má tudíž za to, že pro rozhodnutí sporu, který mu byl předložen, je třeba v zásadě posoudit, zda společnost AF splňuje ve vztahu k ovládajícím veřejným zadavatelům požadavky stanovené v čl. 12 odst. 3 prvním pododstavci písm. b) a odst. 5 prvním pododstavci této směrnice. Podle prvního z těchto ustanovení musí právnická osoba, které je zakázka zadána, provádět více než 80 % činnosti při plnění úkolů, jež jí byly svěřeny ovládajícími veřejnými zadavateli. Druhé ustanovení upřesňuje, že pro určení tohoto procentního podílu činností se vezme v úvahu zejména průměrný celkový obrat.
24.
V tomto ohledu má tentýž soud pochybnosti zejména o dvou aspektech.
25.
Zaprvé si klade otázku, zda má být pro výpočet obratu, podle kterého se posuzuje splnění hranice 80% činnosti, vzat v potaz pouze obrat dosažený AF, nebo i obrat skupiny, do níž AF patří. V projednávané věci totiž podle toho, jakým způsobem se zohlední konsolidovaný obrat této skupiny, může, ale nemusí být této hranice dosaženo.
26.
V tomto ohledu předkládající soud uvádí, že žalované v původním řízení tvrdí, že jelikož čl. 12 odst. 3 první pododstavec písm. b) směrnice 2014/24 výslovně zmiňuje činnosti právnické osoby, které je veřejná zakázka zadána, může být relevantním obratem jedině obrat této právnické osoby, tedy AF, samotné. Zohlednění konsolidovaného obratu skupiny, do níž AF patří, by podle nich představovalo použití tohoto ustanovení contra legem. Navíc podle nich není konsolidovaný obrat vhodným ukazatelem, jelikož právní nauka týkající se konsolidace v účetním právu je příliš technická a složitá. Naopak společnost AVR tvrdí, že obrat skupiny musí být vzat v potaz, jelikož jde o jediný prostředek, který odráží faktickou a hospodářskou situaci osoby tvořící součást skupiny (
12
). V opačném případě by právnická osoba ovládaná veřejnými zadavateli mohla obejít požadavek stanovený v čl. 12 odst. 3 prvním pododstavci písm. b) uvedené směrnice tím, že by vykonávala činnost jako člen skupiny, v jejímž rámci by sama prováděla více než 80 % činnosti ve prospěch těchto veřejných zadavatelů, zatímco jedna nebo více společností z téže skupiny by působily na volném trhu.
27.
Zadruhé se předkládající soud domnívá, že pokud Soudní dvůr dospěje k závěru, že je třeba vzít v potaz pouze nekonsolidovaný obrat společnosti AF, je třeba určit, zda má obrat dosažený společností AF v souvislosti s provozem skládky považovat za obrat dosažený při plnění úkolů svěřených veřejným zadavatelem. V tomto ohledu uvedený soud zdůrazňuje, že podle tvrzení společnosti AVR jsou skládky průmyslového odpadu v Nizozemsku částečně provozovány soukromými hospodářskými subjekty, takže AF v rámci této činnosti soutěží s těmito subjekty, a obrat spojený se skládkou by tudíž neměl být brán v potaz. Žalované v původním řízení naproti tomu tvrdí, že obrat AF spojený s dotčenou skládkou souvisí s plněním úkolů svěřených veřejnými zadavateli, a je tudíž třeba jej vzít v potaz, a to bez ohledu na to, že je ho dosahováno prostřednictvím třetích osob, které na skládku ukládají svůj odpad.
28.
Za těchto okolností se Gerechtshof Den Haag (Odvolací soud v Haagu) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být kritérium činností stanovené v čl. 12 odst. 3 prvním pododstavci písm. b) směrnice [2014/24] ve spojení s čl. 12 odst. 5 této směrnice vykládáno v tom smyslu, že pokud se [procentní podíl činností] uvedený v těchto ustanoveních určí na základě obratu a ovládaná právnická osoba je součástí skupiny, je nezbytné vzít v úvahu výlučně obrat ovládané právnické osoby samotné, nebo rovněž obrat všech podniků spojených nebo nespojených ve skupině, jako je například
i)
konsolidovaný obrat, kdy se obrat dotčené právnické osoby podle vnitrostátních ustanovení provádějících články 22 a 24 směrnice 2013/34 přičte k obratu jiných podniků ve skupině, nebo
ii)
obrat podniků, se kterými ovládaná právnická osoba tvoří ve smyslu pojmu ‚podnik‘, jak jej definuje unijní právo hospodářské soutěže, hospodářskou jednotku?
2)
V případě odpovědi na první otázku v tom smyslu, že musí být přihlédnuto výhradně k obratu ovládané právnické osoby samotné, musí být kritérium činností uvedené v této otázce vykládáno v tom smyslu, že obrat dosahovaný prostřednictvím třetích osob, které jako uživatelé ukládají odpady na skládku, kterou ovládaná právnická osoba provozuje z pověření ovládajících veřejných zadavatelů, je nezbytné považovat za obrat dosažený při plnění úkolů, které byly této právnické osobě svěřeny těmito ovládajícími veřejnými zadavateli, pokud se vezme v úvahu, že konkurenty ovládané právnické osoby jsou v rámci provozování této činnosti i soukromí poskytovatelé?“
29.
Písemná vyjádření předložily společnosti AVR, AF, Irado a BAR, jakož i obce BAR, italská a rakouská vláda a Evropská komise. Na jednání konaném dne 5. února 2025 přednesly tyto zúčastněné, vyjma rakouské vlády, rovněž ústní vyjádření.
IV. Analýza
A. Úvodní poznámky
30.
Projednávaná věc se týká podmínek zadávání in-house, tedy přímého zadávání veřejných zakázek bez výběrového řízení v případech, kdy veřejní zadavatelé společně ovládají dotčenou právnickou osobu, na základě čl. 12 odst. 3 směrnice 2014/24.
31.
Připomínám, že podle tohoto ustanovení veřejná zakázka zadaná veřejným zadavatelem soukromoprávní či veřejnoprávní právnické osobě spadá mimo oblast působnosti této směrnice, pokud zaprvé veřejný zadavatel ovládá společně s jinými veřejnými zadavateli dotčenou právnickou osobu obdobně, jako ovládají vlastní organizační složky (první podmínka); zadruhé více než 80 % činnosti ovládané právnické osoby je prováděno při plnění úkolů, jež jí byly svěřeny ovládajícími veřejnými zadavateli nebo jinými právnickými osobami, jež uvedení veřejní zadavatelé ovládají (druhá podmínka), a zatřetí v zásadě žádný soukromý subjekt nemá v ovládané právnické osobě přímou kapitálovou účast (třetí podmínka).
32.
Otázky položené předkládajícím soudem v projednávané věci se týkají výhradně druhé podmínky a vyplývají ze sporu týkajícího se nakládání s komunálním odpadem z obcí BAR prostřednictvím poměrně složité právní struktury.
33.
S ohledem na tuto složitost považuji za vhodné v prvé řadě poskytnout určité upřesnění, které umožní tyto otázky lépe vymezit. Předmět sporu v původním řízení se tudíž v podstatě týká oprávněnosti zadání veřejné zakázky na svoz, přepravu a zpracování zbytkového komunálního odpadu z obcí BAR těmito obcemi bez výběrového řízení společnosti AF prostřednictvím komplikované struktury, na jejímž základě obce BAR společně ovládají AF přes dva prostředníky, a sice společnosti BAR a Irado. Konkrétně obce BAR nejprve založily neziskovou organizaci BAR, které svěřily úkol spočívající v nakládání s jejich odpady. BAR následně zadala společnosti Irado in-house zakázku na sběr a zpracování zbytkového komunálního odpadu pro tři dotyčné obce (veřejná zakázka BAR – Irado). Irado je nezisková organizace, již založily tři jiné obce nacházející se ve stejné provincii jako obce BAR za účelem naklání s odpady z těchto jiných obcí. Následně Irado rovněž zadala přímo AF zakázku na svoz, přepravu a zpracování zbytkového komunálního odpadu z obcí BAR (veřejná zakázka Irado – AF). AF je společná nezisková organizace pro nakládání s odpady, kterou založily obce z provincie Frísko a jejímiž akcionáři se později staly i jiné obce mimo tuto provincii. AF stojí v čele skupiny dceřiných společností, jejichž předmětem činnosti je zejména výroba elektřiny a páry ze spalování zbytkového odpadu a fermentace organické hmoty z tohoto odpadu za účelem výroby bioplynu. Kromě toho společnost AF sama provozuje z pověření obcí z provincie Frísko skládku odpadů. Na tuto skládku se ukládá jiný než komunální zbytkový odpad, včetně průmyslového odpadu a odpadu z obecních projektů, jako je sanace půdy v rámci stavebních prací nebo odstraňování azbestu.
34.
Spor v původním řízení byl předložen předkládajícímu soudu na základě odvolání podaného společností AVR působící v odvětví zpracování odpadu, kterým tato společnost zpochybňuje oprávněnost zadání veřejných zakázek BAR – Irado a Irado – AF na základě výjimky in-house.
35.
Předkládající soud uvádí, že pro určení možné použitelnosti výjimky in-house je třeba posoudit, zda AF splňuje ve vztazích s BAR a Irado druhou podmínku, stanovenou v čl. 12 odst. 3 prvním pododstavci písm. b) směrnice 2014/24, podle které musí AF provádět více než 80 % činnosti při plnění úkolů, jež jí svěřili její akcionáři, tedy Irado a ostatní obce z provincie Frísko. Takové posouzení podle něj závisí na dvou faktorech: zaprvé na tom, který obrat má být vzat v potaz pro posouzení kritéria činnosti, jelikož hranice „více než 80 %“ činnosti je dosaženo, pouze pokud soud vezme v potaz jen obrat samotné AF, a nikoliv obrat skupiny, do níž AF patří (první předběžná otázka), a zadruhé na tom, zda je třeba vzít v potaz obrat AF z provozování skládky jakožto obrat dosažený při plnění úkolů, jež AF svěřili její ovládající akcionáři (druhá předběžná otázka).
36.
Po těchto upřesněních považuji za vhodné ještě před tím, než přistoupím k věcnému posouzení těchto otázek, ve druhé řadě upozornit na některé aspekty týkající se použití výjimky in-house, které jsou podle mého názoru pro účely této analýzy rovněž relevantní, ačkoli nejsou předmětem projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
37.
Zaprvé je třeba uvést, že předkládající soud nikde nezmiňuje první podmínku, stanovenou v čl. 12 odst. 3 prvním pododstavci písm. a) směrnice 2014/24, která vyžaduje, aby veřejní zadavatelé společně ovládali dotčenou právnickou osobu obdobně, jako ovládají vlastní organizační složky. Jak Soudní dvůr zdůraznil v rozsudku Sambre, na rozdíl od odstavců 1 a 2 tohoto článku tento odstavec 3 nepředpokládá, že by veřejný zadavatel mohl splnit podmínky ovládání právnické osoby, jíž byla zadána zakázka, nepřímo, tedy tak, že by ji ovládala jiná právnická osoba, kterou stejným způsobem ovládá tento veřejný zadavatel (
13
). V souvislosti s použitím uvedeného odstavce 3 má navíc pojem „společně ovládají“ právnickou osobu určitá specifika, jež jsou upřesněna ve druhém pododstavci tohoto ustanovení, který stanoví tři kumulativní podmínky týkající se následujících prvků: i) složení rozhodovacích orgánů ovládané právnické osoby; ii) schopnost vyvíjet rozhodující vliv na její významné cíle a rozhodnutí a iii) sledování zájmů, které jsou v souladu se zájmy veřejných zadavatelů (
14
).
38.
V tomto ohledu podotýkám, že v projednávaném případě z důkazů obsažených ve spisu předloženém Soudnímu dvoru nevyplývá, že by se obce BAR přímo podílely na složení rozhodovacích orgánů AF tak, aby mohly vyvíjet rozhodující vliv na její významná rozhodnutí. Obce BAR mají v AF podle všeho pouze nepřímou účast, a to prostřednictvím společnosti Irado, ovládané společností BAR, kterou pak společně ovládají obce BAR (
15
). V případě takového nepřímého ovládání prostřednictvím dvou prostředníků však nevidím žádný rozdíl mezi tímto druhem kaskádového ovládání a nepřímým ovládáním, které Soudní dvůr v rámci společného ovládání výslovně vyloučil. Kromě toho by tento typ kaskádového ovládání fakticky rozmělňoval původní způsob ovládání a odchyloval se tím od smyslu (ratia legis) výjimky in-house, která vychází z myšlenky, že veřejný zadavatel při plnění úkolů veřejné služby využívá vlastních prostředků (
16
). Předkládajícímu soudu tedy přísluší ověřit, zda za okolností projednávané věci obce BAR skutečně ovládají AF obdobně, jako ovládají vlastní organizační složky.
39.
Zadruhé podotýkám, že pořadí, v němž vznikly jednotlivé vztahy dotčené v původním řízení, rovněž vyvolává určité pochybnosti o okamžiku, kdy byly splněny podmínky pro zadání obou veřejných zakázek dotčených ve věci v původním řízení. Podmínky pro oprávněné použití ustanovení odchylujícího se od unijních právních předpisů o veřejných zakázkách musí být totiž v zásadě splněny v okamžiku uzavření smlouvy na veřejnou zakázku (
17
). Z bodů 17 až 19 tohoto stanoviska vyplývá, že v projednávané věci neměly ani obce BAR, ani samotná společnost BAR v okamžiku zadání sporných veřejných zakázek žádnou majetkovou účast v Irado. Veřejná zakázka Irado – AF byla totiž zadána 13. prosince 2019 a veřejná zakázka BAR – Irado 20. prosince 2019, zatímco BAR, a tedy nepřímo i obce BAR, se stala akcionářem Irado až 31. prosince 2019. Otázka použití článku 12 směrnice 2014/24 na spor ve věci v původním řízení tedy závisí na tom, zda mají být jednotlivé smlouvy s ohledem na časovou posloupnost jejich uzavření posuzovány jako celek, a tedy zda má být za okamžik zadání obou sporných veřejných zakázek považován okamžik, kdy se BAR stala akcionářem Irado, tedy 31. prosince 2019 (
18
). V tomto ohledu je třeba připomenout, že pro účely možné kvalifikace operace, která zahrnuje několik fází, jako „veřejné zakázky“, musí být tato operace posouzena jako celek a s ohledem na její účel (
19
). Pokud by tedy rozhodným okamžikem pro účely posouzení podmínek týkajících se výjimkyin-house byl 31. prosinec 2019, bylo by nutné přinejmenším potvrdit, že veřejná zakázka BAR – Irado vstoupila v platnost až po tomto datu, tedy 1. ledna 2020, aby bylo možné tuto výjimku použít (
20
).
40.
Zatřetí, pokud jde o stejnou problematiku, ačkoli předkládající soud uvádí, že předběžné otázky se týkají dvou veřejných zakázek zadaných bez výběrového řízení, konkrétně veřejné zakázky BAR – Irado a veřejné zakázky Irado – AF, je obtížné pochopit, proč jsou činnosti AF v projednávané věci relevantní pro posouzení legality veřejné zakázky BAR – Irado, když AF není stranou smlouvy na tuto veřejnou zakázku. Tyto dvě veřejné zakázky by totiž měly být zkoumány odděleně, přičemž veřejná zakázka BAR – Irado by měla být posuzována podle obratu společnosti Irado (
21
).
41.
Ve třetí a poslední řadě, pokud jde o otázky položené předkládajícím soudem, připomínám starší rozhodnutí Soudního dvora, podle kterého z hlavního cíle právních předpisů unijního práva v oblasti veřejných zakázek, a sice volného pohybu zboží a služeb a otevření nenarušené hospodářské soutěže ve všech členských státech, vyplývá povinnost použít právní předpisy týkající se postupů pro zadávání veřejných zakázek, pokud má veřejný zadavatel v úmyslu uzavřít se subjektem právně odlišným úplatnou smlouvu, ať již je tento subjekt sám veřejným zadavatelem, či nikoli. Jakákoli výjimka z této povinnosti musí být vykládána restriktivně (
22
).
42.
Tyto otázky musí Soudní dvůr posoudit právě ve světle této judikatury, a to zejména s ohledem na skutečnost, že podle bodu 31 odůvodnění směrnice 2014/24 by se při posuzování smluv uzavřených mezi subjekty veřejného sektoru mělo vycházet ze zásad stanovených v uvedené judikatuře (
23
).
B. K první předběžné otázce
43.
Podstatou první předběžné otázky položené předkládajícím soudem je, zda musí být čl. 12 odst. 3 první pododstavec písm. b) směrnice 2014/24 ve spojení s čl. 12 odst. 5 prvním pododstavcem této směrnice vykládán v tom smyslu, že při posuzování podmínky, aby ovládaná právnická osoba prováděla více než 80 % činnosti při plnění úkolů, jež jí svěřili ovládající veřejní zadavatelé, v případě, kdy je procentní podíl činností uvedený v těchto ustanoveních určen na základě obratu a kdy dotčená právnická osoba ovládá jiné podniky, s nimiž tvoří skupinu, musí být vzat v potaz jen obrat této právnické osoby, nebo obrat celé skupiny. Pokud je správně druhá možnost, ptá se uvedený soud na to, zda je možné vzít v potaz konsolidovaný obrat skupiny podle článků 22 a 24 směrnice 2013/34, nebo obrat subjektů, s nimiž ovládaná právnická osoba tvoří „hospodářskou jednotku“ ve smyslu pojmu „podnik“, jak je definován v unijním právu hospodářské soutěže.
44.
Připomínám, že čl. 12 odst. 5 první pododstavec směrnice 2014/24 stanoví, že pro určení „procentního podílu činností“ uvedeného v čl. 12 odst. 3 prvním pododstavci písm. b) této směrnice se vezme v úvahu zejména „průměrný celkový obrat […] za tři roky předcházející zadání veřejné zakázky“. V projednávané věci předkládající soud uvádí, že vezme-li se v úvahu konsolidovaný obrat skupiny, do níž AF patří, je tento „procentní podíl činností“ nižší než 80 % a veřejná zakázka dotčená v původním řízení tudíž nesplňuje druhou podmínku, stanovenou v tomto ustanovení. Naproti tomu vezme-li se v úvahu jen (nekonsolidovaný) obrat AF, je „procentní podíl činností“ vyšší než 80 % a obce BAR použily výjimku in-house oprávněně, jelikož tento vyšší podíl dokládá, že AF provádí většinu činnosti na účet obcí BAR a dalších ovládajících veřejných zadavatelů.
45.
V tomto ohledu předně uvádím, že směrnice 2014/24 pojem „procentní podíl činností“ ani pojem „obrat“ uvedené ve zmíněném čl. 12 odst. 5 nedefinuje ani neupřesňuje (
24
).
46.
Podle ustálené judikatury Soudního dvora platí, že znění ustanovení unijního práva, které výslovně neodkazuje na právo členských států za účelem vymezení svého smyslu a dosahu, musí být zpravidla vykládáno autonomním a jednotným způsobem v celé Evropské unii, přičemž tento výklad je třeba hledat nejen s přihlédnutím k jeho znění, ale rovněž ke kontextu tohoto ustanovení a k cíli sledovanému dotčenou právní úpravou. Historie vzniku ustanovení unijního práva může rovněž poskytnout informace relevantní pro jeho výklad (
25
).
47.
V prvé řadě, pokud jde o znění čl. 12 odst. 5 prvního pododstavce směrnice 2014/24, vyplývá z něj, že pro určení procentního podílu činností „se vezme v úvahu průměrný celkový obrat nebo jiný vhodný ukazatel založený na činnosti, jako například náklady vzniklé příslušné právnické osobě nebo veřejnému zadavateli v souvislosti se službami, dodávkami a stavebními pracemi za tři roky předcházející zadání veřejné zakázky“ (
26
). Druhý pododstavec tohoto ustanovení pak stanoví, že „[p]okud kvůli datu, ke kterému byly příslušná právnická osoba nebo veřejný zadavatel založeny nebo zahájily činnost, nebo z důvodu reorganizace jejich činností není obrat […] za předchozí tři roky […] buď dostupný, nebo přestal být relevantní, postačí prokázat, zejména prostřednictvím plánů činnosti, že hodnocení činnosti je věrohodné“ (
27
).
48.
Ze znění těchto ustanovení vyplývá, že obrat se vztahuje k „právnické osobě“ nebo „veřejnému zadavateli“, jichž se veřejná zakázka týká. To lze vysvětlit samotnou povahou odstavce 5 článku 12 směrnice 2014/24, jehož cílem je upřesnit, jak má být stanoven procentní podíl činností uvedený v odstavcích 1, 3 a 4 tohoto článku 12, v nichž je ve vztahu ke kritériu činností rovněž použit pojem „právnická osoba“ (
28
) nebo „veřejný zadavatel“ (
29
). Pro účely této analýzy je však relevantní pouze odkaz na „právnickou osobu“.
49.
Podle doslovného výkladu příslušných ustanovení, jichž se žalované v původním řízení dovolávají, je tudíž třeba pojem „obrat“ ve smyslu těchto ustanovení posuzovat jen na základě obratu „dotčené právnické osoby“, v projednávané věci obratu AF, a nikoli obratu skupiny, do níž patří.
50.
Mám však za to, že tento závěr, založený na doslovném výkladu, nemůže být sám o sobě dostatečným důvodem k tomu, aby nebyl vzat v potaz obrat skupiny, a to zejména s ohledem na kontext a cíle sledované článkem 12 směrnice 2014/24. Domnívám se totiž, že při výkladu těchto pojmů není třeba být přespříliš formální. Takový přístup by byl podle mého názoru v rozporu s judikaturou Soudního dvora, podle které má vnitrostátní soud při posuzování, zda subjekt, jemuž je zakázka zadávána, uskutečňuje převážnou část činnosti ve prospěch veřejných zadavatelů, kteří jej vlastní, zohlednit „všechny okolnosti konkrétního případu, jak kvalitativní, tak kvantitativní“ (
30
).
51.
Ve druhé řadě, pokud jde o kontext a historii čl. 12 odst. 5 prvního pododstavce směrnice 2014/24, připomínám, že podle čl. 2 odst. 1 bodu 5 této směrnice se „veřejnými zakázkami“ nebo „smlouvami na veřejné zakázky“ rozumějí „úplatné smlouvy uzavřené písemnou formou mezi jedním nebo více hospodářskými subjekty a jedním nebo více veřejnými zadavateli“ (
31
). Pojmem „hospodářský subjekt“ se podle bodu 10 tohoto ustanovení rozumí „jakákoli fyzická nebo právnická osoba nebo veřejný subjekt nebo skupina těchto osob nebo subjektů […], které na trhu nabízejí provedení stavebních prací nebo stavby, dodání výrobků nebo poskytování služeb“ (
32
). V rámci analýzy článku 12 uvedené směrnice tedy nelze pominout, že toto ustanovení, které se vztahuje na „[v]eřejné zakázky mezi subjekty ve veřejném sektoru“, používá terminologii obsaženou v definici pojmu „veřejné zakázky“ nebo „smlouvy na veřejné zakázky“, ačkoli představuje výjimku z použití pravidel upravujících jejich zadávání. Tento článek 12 tak v odstavcích 1 a 3 jednoznačně odkazuje na „soukromoprávní či veřejnoprávní právnickou osobu“, aby byla zajištěna terminologická shoda s pojmem „hospodářský subjekt“, který odkazuje zejména na „právnické osoby“. Navíc, jelikož je pojem „veřejné zakázky“ nebo „smlouvy na veřejné zakázky“ definován jako „úplatné smlouvy“, musí být i v rámci výjimky stanovené v čl. 12 odst. 3 téže směrnice zakázka zadána osobě, která je stranou smlouvy. Tato kontextuální analýza vysvětluje, proč unijní normotvůrce zvolil pojem „právnická osoba“ místo širšího pojmu, jako je „podnik“ nebo „seskupení podniků“, který by umožňoval čistě na základě znění tohoto ustanovení učinit závěr, že relevantní obrat může mít širší rozsah, než je obrat dotčené právnické osoby. Ačkoli je pravda, že uvedený normotvůrce mohl použít pojem „podnik“, z této kontextuální analýzy ani z přípravných prací ke směrnici 2014/24 nevyplývá, že byl pojem „právnická osoba“ zvolen záměrně jako protipól k pojmu „podnik“, nebo že by tyto dva pojmy nemohly existovat zároveň (
33
).
52.
Ve třetí řadě, pokud jde o cíle sledované článkem 12 směrnice 2014/24, Soudní dvůr vysvětlil, že požadavek, aby dotčená osoba uskutečňovala většinu činnosti s veřejným zadavatelem nebo veřejnými zadavateli, kteří ji vlastní, má za cíl zajistit, aby tato směrnice zůstala použitelná i v případě, kdy je tato právnická osoba činná na trhu, a tedy může soutěžit s jinými podniky. Taková právnická osoba totiž není nezbytně zbavena svobody jednat pouze z toho důvodu, že rozhodnutí, která se jí týkají, jsou kontrolována veřejnými zadavateli, kteří ji vlastní, pokud ještě může vykonávat významnou část hospodářské činnosti s jinými hospodářskými subjekty. Soudní dvůr dodal, že naopak v případě, kdy jsou plnění této právnické osoby z podstatné části určena pouze veřejným zadavatelům, jeví se jako odůvodněné, aby se tato právnická osoba vyhnula omezením této směrnice, která jsou dána snahou chránit hospodářskou soutěž, která v tomto případě není odůvodněná (
34
). V souladu s bodem 31 odůvodnění téže směrnice totiž nesmí výjimka z povinnosti zajistit hospodářskou soutěž vést ve vztahu k soukromým hospodářským subjektům k narušení hospodářské soutěže tím, že by se soukromý poskytovatel služeb dostal do výhodnějšího postavení vůči svým konkurentům.
53.
Právě tento cíl by měl být podle mého názoru rozhodný pro analýzu směřující k posouzení dosahu relevantního obratu. To znamená, že volba mezi konsolidovaným a nekonsolidovaným obratem v rámci použití druhé podmínky stanovené v čl. 12 odst. 3 směrnice 2014/14 se musí odvíjet od toho, zda je jeden či druhý z nich s to odhalit, zda ovládaná právnická osoba vykonává významnou část hospodářské činnosti prostřednictvím ovládajících veřejných zadavatelů, nebo naopak zda vykonává pouze zanedbatelnou část činnosti s jinými soukromými subjekty (
35
).
54.
V tomto ohledu mám za to, že pokud ovládaná právnická osoba stojí v čele skupiny, jako je tomu v projednávané věci, a vystupuje tedy jako mateřský podnik, je pro určení, zda jsou služby poskytované touto právnickou osobou v zásadě určeny pro veřejného zadavatele, či nikoli, vhodnějším podkladem konsolidovaný obrat této skupiny.
55.
Zaprvé v takovém případě poskytuje konsolidovaný obrat v zásadě přesnější obraz o skutečné a objektivní velikosti této ovládané právnické osoby, což umožňuje posoudit, zda může soutěžit s jinými podniky, a to i nepřímo, tedy s podniky, které jsou konkurenty dceřiných společností, jež tato právnická osoba ovládá. Z důvodu tohoto ovládání dceřiných společností lze z hlediska hospodářské soutěže obrat dosažený dceřinými společnostmi „přičíst“ mateřské společnosti, takže se zdá logické, aby byl pro účely určení procentního podílu činností prováděných při plnění úkolů svěřených veřejnými zadavateli vzat v potaz tento konsolidovaný obrat. V tomto ohledu nelze vyloučit, že činnosti dceřiných společností ovládaných v rámci skupiny jsou neoddělitelně spojeny s plněním úkolů svěřených mateřské společnosti, ne-li nezbytné pro toto plnění, takže obrat dosažený těmito dceřinými společnostmi musí být považován za obrat dosažený při plnění těchto úkolů (
36
).
56.
Zadruhé, pokud byla mateřské společnosti zadána zakázka in-house, je docela dobře možné, že z ní má fakticky prospěch i dceřiná společnost, byť působí na jiném trhu, jelikož se tím dostává do výhodnějšího postavení ve srovnání se svými konkurenty. Tato dceřiná společnost by mohla v praxi využívat solventnost a lidské a materiální zdroje mateřské společnosti. Stejně tak by si kontrolovaná právnická osoba mohla dovolit účtovat akcionářům, kteří jsou veřejnoprávními subjekty, vyšší sazby, než jsou sazby tržní, a prostřednictvím svých dceřiných společností účtovat nižší ceny subjektům, které nejsou jejími akcionáři, což by vedlo k nekalé soutěži vůči soukromým subjektům, jež poskytují konkurenční služby subjektům, které nejsou jejími akcionáři (
37
).
57.
Zatřetí, a to je nejdůležitější, volba konsolidovaného obratu skupiny by omezila riziko, že veřejnoprávní subjekty budou moci obcházet zásadu zajistit výběrové řízení ve smyslu směrnice 2014/24 tím, že uměle rozdělí strukturu ovládaných podniků tak, aby fiktivně splňovaly hranici 80 % činnosti. Veřejnoprávní subjekty by se mohly jednoduše vyhnout tržnímu prostředí tím, že by čistě formálně rozdělily podnik na několik dceřiných podniků a těm přidělily část obratu dosaženého na soukromém trhu s cílem obejít tuto hranici. To by vedlo k nepřiměřeně vysokému počtu výjimek z použití této směrnice, a tudíž k omezení hospodářské soutěže. Cíle sledované touto směrnicí, a zejména otevření nenarušené hospodářské soutěže ve všech členských státech, by tím byly ohroženy, kdyby zadavatelům bylo dovoleno počínat si tak, že by mohli utajit zadávání veřejných zakázek na služby podnikům se smíšenou majetkovou účastí (
38
). Zohledněním konsolidovaného obratu by byla omezena možnost takového obcházení.
58.
S ohledem na výše uvedené se v případě, kdy je ovládaná právnická osoba mateřskou společností skupiny, musí použít jako „průměrný celkový obrat“ této ovládané právnické osoby ve smyslu čl. 12 odst. 5 prvního pododstavce směrnice 2014/24 konsolidovaný obrat této skupiny. Naopak pokud je ovládaná právnická osoba jen jedním z dceřiných podniků skupiny podniků a sama neovládá jiné podniky z této skupiny, je obrat uvedené skupiny irelevantní.
59.
Ve čtvrté a poslední řadě, pokud jde o otázky položené předkládajícím soudem, jejichž podstatou je relevance
ustanovení směrnice 2013/34, respektive pojmu „podnik“, jak je definován v právu unijním hospodářské soutěže, pro určení konsolidovaného obratu skupiny, je podle mého názoru třeba upřednostnit funkční přístup, a to z následujících důvodů.
60.
Zaprvé, pokud jde o směrnici 2013/34, z bodu 31 jejího odůvodnění vyplývá, že „[k]onsolidovaná účetní závěrka by měla prezentovat činnosti mateřského podniku a jeho dceřiných podniků jakožto činnosti jednoho hospodářského subjektu (skupiny). Za dceřiné podniky by měly být pokládány podniky kontrolované mateřským podnikem. Kontrola by měla být založena na většině hlasovacích práv, avšak může existovat i v případech, kdy jsou s dalšími akcionáři či společníky uzavřeny dohody. Za určitých okolností může být kontrola účinně vykonávána i v případě, kdy mateřský podnik drží v dceřiném podniku menšinový či nulový podíl“ (
39
).
61.
Z uvedeného vyplývá, že tato směrnice se vztahuje nejen na situace kapitálové kontroly, ale také na smluvní a administrativní kontrolu, čímž upřednostňuje funkční přístup. Článek 22 uvedené směrnice stanoví, že členské státy od mateřských společností vyžadují, aby sestavovaly „konsolidovanou účetní závěrku“ a „konsolidovanou zprávu vedení podniku“, jestliže vykonávají kontrolu nad dceřinou společností. Tato kontrola se určuje na základě různých faktorů, a to zejména na základě toho, zda má mateřská společnost většinu hlasovacích práv akcionářů nebo společníků v dceřiné společnosti; zda má právo jmenovat či odvolat většinu členů jejího statutárního, řídícího nebo dozorčího orgánu, nebo zda má právo uplatňovat na ni rozhodující vliv na základě smlouvy.
62.
V tomto ohledu konstatuji, že ačkoli je základním cílem povinného sestavování „konsolidované účetní závěrky“ transparentnost účetnictví a informací, tedy nutnost zajistit, aby akcionáři mateřské a dceřiné společnosti, jakož i dotčené třetí osoby, například investoři a smluvní partneři, měli věrný a poctivý obraz o hospodářských a finančních výsledcích dotyčných podniků (
40
), mám za to, že ve světle faktorů zohledňovaných při určení existence výše uvedené kontroly může skutečnost, že mateřská společnost musí sestavovat konsolidovanou účetní závěrku, dokládat, že jde o „činnost jednoho hospodářského subjektu“, což se jeví být pro účely posouzení „procentního podílu činností“ relevantní. Pravidla konsolidace jsou totiž v konečném důsledku založena na stejné logice jako pojem „podnik“, jak je definován v právu hospodářské soutěže.
63.
Kromě toho výklad, podle kterého je při ověřování procentního podílu činností vhodnější zohlednit roční účetní závěrky, jak jsou upraveny ve směrnici 2013/34, nachází oporu i v právních předpisech o zadávání zakázek subjekty působícími ve zvláštních odvětvích (směrnice 2014/25) a o udělování koncesí (směrnice 2014/23/EU (
41
)). Za účelem ověření toho, zda určitý podnik je či není přidružen k danému zadavateli, a tedy zda podléhá jeho přímému nebo nepřímému dominantnímu vlivu, tyto dvě směrnice výslovně stanoví, že takové ověření je možné „provést co nejsnadněji“ na základě konsolidované účetní závěrky (
42
). V souladu s těmito směrnicemi se tedy „přidruženým podnikem“ rozumí podnik, jehož roční účetní závěrky jsou konsolidovány s ročními účetními závěrkami zadavatele v souladu s požadavky směrnice [2013/34]“, a pokud jsou poskytovány stejné služby „více než jedním přidruženým podnikem, s nímž tvoří hospodářskou skupinu“, vypočítá se procentní podíl s ohledem na celkový obrat ze služeb, z dodávek nebo ze stavebních prací poskytnutých těmito přidruženými podniky“ (
43
). Není žádný důvod, proč by se v rámci směrnice 2014/24 neměla tato pravidla použít a být vykládána stejným způsobem (
44
).
64.
S ohledem na výše uvedené mám za to, že konsolidovaná účetní závěrka podle směrnice 2013/34 může poskytnout další prvky pro výklad podmínky činností stanovené zejména v čl. 12 odst. 3 prvním pododstavci písm. b) směrnice 2014/24.
65.
Takový závěr podle mého názoru nemůže být zpochybněn argumentem žalovaných v původním řízení, podle kterého není konsolidovaný obrat vhodným ukazatelem, jelikož právní nauka týkající se konsolidace v účetním právu je příliš technická a složitá a má také mnoho výjimek. Naopak právě vzhledem k tomu, že mateřské společnosti jsou povinny konsolidovat své účetní závěrky s účetními závěrkami podniků, v nichž mají většinu akcionářských hlasovacích práv, mají právo jmenovat většinu členů jejich statutárního, řídícího nebo dozorčího orgánu, nebo mají právo uplatňovat na ně rozhodující vliv, poskytuje rozsah konsolidace věrný obraz skutečné a objektivní velikosti podniku (
45
). Navíc samotným smyslem směrnice 2013/34 je zajistit právní jistotu a podávat věrný a poctivý obraz o aktivech, pasivech, finanční situaci a výsledku hospodaření podniku, což zároveň pomáhá zaručit užitečný účinek směrnice 2014/24 tím, že omezuje možnosti jejího obcházení (
46
).
66.
Zadruhé, pokud jde o použití pojmů „podnik“ a „hospodářská jednotka“ v právu hospodářské soutěže, podotýkám, že v některých případech se unijní pravidla pro konsolidované účetní závěrky nepoužijí, například z důvodu velikosti dotyčných podniků nebo z důvodu, že nejsou splněny některé podmínky týkající se jejich právní formy (
47
). Mimoto není vyloučeno, že „ovládaná právnická osoba“ přenese plnění úkolů, jež jí byly svěřeny, na jinou právnickou osobu, v níž má „ovládaná právnická osoba“ menšinový podíl, a na tuto společnost se tedy nebude vztahovat povinnost konsolidace. V takových případech lze proto zvážit alternativní kritérium, které zajistí soudržné použití podmínky činností, přičemž za tímto účelem může být užitečné vycházet z pojmů „podnik“ a „hospodářská jednotka“ ve smyslu unijního práva hospodářské soutěže. Pojem „podnik“, který je uveden v článcích 101 a 102 SFEU, je autonomním pojmem, který označuje subjekt, jenž porušil právo hospodářské soutěže, a rozumí se jím „jakákoli entita tvořená osobními, hmotnými a nehmotnými složkami, která vykonává hospodářskou činnost, nezávisle na právním postavení této entity a způsobu jejího financování“ (
48
). Soudní dvůr, jenž vycházel z funkčního přístupu, měl rovněž za to, že pojem „podnik“ označuje hospodářskou jednotku, i když z právního hlediska je tato hospodářská jednotka složena z více fyzických nebo právnických osob. Unijní právo hospodářské soutěže totiž tím, že odkazuje na činnosti podniků, stanoví jako rozhodující kritérium existenci jednoty v jejich tržním chování, aniž formální oddělenost jednotlivých společností vyplývající z jejich samostatné právní subjektivity brání takové jednotě pro účely použití pravidel hospodářské soutěže (
49
). Vytvoření a použíti tohoto pojmu „hospodářská jednotka“ sledovalo dva cíle, a sice zaprvé vyjmout dohody mezi entitami patřícími k témuž podniku z působnosti článku 101 SFEU a zadruhé umožnit přičtení protisoutěžního jednání dceřiné společnosti mateřské společnosti v rámci skupiny společností.
67.
První z těchto dvou cílů je obdobou požadavků pojmu „právnická osoba“ ve smyslu článku 12 směrnice 2014/24, jelikož se rovněž vztahuje na „dohody“ – veřejné zakázky, které jsou úplatnými smlouvami uzavřenými s jedním nebo několika hospodářskými subjekty, takže pokud taková právnická osoba jakožto mateřská společnost tvoří s ovládanými dceřinými společnostmi jednu a tutéž hospodářskou jednotku, obrat takového podniku vypovídá o činnostech této právnické osoby a musí být vzat v potaz při posuzování, zda je splněna podmínka činností (a to i v případě, že neprovádí konsolidaci). Pokud je tedy za účelem zajištění plného účinku podmínky činností potřeba použít alternativní kritéria, nelze vyloučit možnost použití pojmu „podnik“ ve smyslu práva hospodářské soutěže (například pokud podniky nejsou propojeny kapitálově, ale pouze smluvně). Pojem „hospodářská jednotka“ v právu hospodářské soutěže totiž brání tomu, aby se mateřská společnost vyhnula účinkům tohoto práva pouze z důvodu, že se porušení dopustila jen její dceřiná společnost. Tento argument lze použít, i pokud jde o kritérium činností. Jestliže mateřská společnost a její dceřiná společnost tvoří jednu a tutéž hospodářskou jednotku, musí být pro posouzení, zda je splněno kritérium činností, vzat v potaz obrat této hospodářské jednotky, a to i v případě, že neprovádí konsolidaci.
68.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji odpovědět na první předběžnou otázku tak, že čl. 12 odst. 3 první pododstavec písm. b) a odst. 5 první pododstavec směrnice 2014/24 musí být vykládán v tom smyslu, že podmínka, aby ovládaná právnická osoba prováděla více než 80 % činnosti při plnění úkolů, jež jí byly svěřeny ovládajícími veřejnými zadavateli, musí být v případě, kdy je procentní podíl činností uvedený v těchto ustanoveních určen na základě obratu a ovládaná právnická osoba stojí v čele skupiny, pro kterou se sestavuje konsolidovaná účetní závěrka, v zásadě posuzována na základě konsolidovaného obratu této skupiny v souladu s články 22 a 24 směrnice 2013/34 nebo, zejména pokud se tato směrnice nepoužije, na základě kritérií vyplývajících z pojmu „podnik“, jak je definován v unijním právu hospodářské soutěže.
C. Ke druhé předběžné otázce
69.
Podstatou druhé předběžné otázky položené předkládajícím soudem je, zda musí být čl. 12 odst. 3 první pododstavec písm. b) směrnice 2014/24 ve spojení s čl. 12 odst. 5 prvním pododstavcem této směrnice vykládán v tom smyslu, že pro určení obratu ovládané právnické osoby dosaženého při plnění úkolů svěřených ovládajícími veřejnými zadavateli je třeba vzít v potaz i obrat dosažený prostřednictvím třetích osob, jež jsou uživateli na trzích, kde jsou jejími konkurenty i soukromoprávní subjekty.
70.
Připomínám, že v projednávané věci se předkládající soud ptá, zda má být obrat dosažený prostřednictvím třetích osob, které jako uživatelé ukládají odpady na skládku provozovanou společností AF, vzat v potaz jakožto obrat dosažený při plnění úkolů, které této společnosti svěřily obce BAR. Ačkoli uvedený soud pokládá tuto otázku pro případ, že odpověď na první předběžnou otázku bude znít, že je třeba vzít v potaz pouze obrat ovládané právnické osoby, což podle mého názoru není pravda, není vyloučeno, že tento soud bude muset posoudit skutkové okolnosti, a v důsledku toho pro něj bude užitečná odpověď na druhou otázku. Považuji proto za nutné ji zodpovědět.
71.
Na úvod bych rád upřesnil, že na rozdíl od první předběžné otázky tato druhá otázka nesměřuje k určení, zda obrat dosažený ze skládky provozované AF má být zohledněn jako obrat této společnosti, jelikož o tom není sporu, nýbrž zda má být tento obrat považován za obrat spojený s plněním „úkolů, jež jí byly svěřeny veřejnými zadavateli“ ve smyslu čl. 12 odst. 3 prvního pododstavce písm. b) směrnice 2014/24, a tedy zda je zahrnut do stanovené hranice 80 % obratu, který musí být vyhrazen k plnění úkolů svěřených veřejným zadavatelem.
72.
V tomto ohledu připomínám, že ani toto ustanovení, ani čl. 2 odst. 1 bod 1 této směrnice, který obsahuje definici pojmu „veřejní zadavatelé“, neupřesňuje, jak je třeba chápat výraz „úkoly, jež jí byly svěřeny veřejnými zadavateli“. Tento výraz je třeba posuzovat z čistě skutkového hlediska. Posouzení, zda provoz skládky spadá mezi „úkoly svěřené ovládajícími veřejnými zadavateli“, sice přísluší provést výhradně předkládajícímu soudu, nicméně se domnívám, že by mu v tomto ohledu mohla být užitečná analýza obsažená v následujících bodech.
73.
V prvé řadě, jak rozhodl Soudní dvůr v rozsudku Carbotermo, „[č]inností podniku, kterému byla zakázka zadána, a kterou je třeba zohlednit, je […] veškerá činnost, kterou tento podnik uskutečňuje v rámci zakázky zadané zadavatelem, bez ohledu na to, kdo je beneficientem, ať již samotný zadavatel, nebo uživatel plnění“ (
50
). Skutečnost, že za službu skládkování platí třetí osoby, je tudíž z hlediska zohlednění obratu pro účely posouzení „procentního podílu činností“ irelevantní. Podstatné tedy není, v čí prospěch je služba poskytována nebo kdo ji financuje, ale spíše zda je skutečně spojena s plněním úkolů, jež právnické osobě svěřili ovládající veřejní zadavatelé. Pokud tomu tak je, představuje obrat z plateb od třetích osob-uživatelů obrat dosažený při plnění svěřených úkolů.
74.
V projednávané věci by zohlednění skutečnosti, že na dotčenou skládku jsou ukládány výhradně odpady třetích osob, nebylo relevantní. Předkládajícímu soudu nicméně přísluší ověřit, zda byla AF pověřena provozováním této skládky jménem obcí, které ji ovládají, za účelem plnění úkolů veřejné služby. Z předkládacího rozhodnutí přitom podle všeho vyplývá, že na uvedenou skládku je ukládán jiný než komunální zbytkový odpad, včetně průmyslového odpadu a odpadu ze sanace půdy. Naproti tomu veřejné zakázky BAR – Irado a Irado – AF se týkaly pouze zpracování komunálního odpadu z obcí BAR (
51
). Z těchto okolností se při absenci jiných skutkových okolností na první pohled jeví, že úkoly, které AF plní v souvislosti se skládkou, již provozuje, nespadají mezi úkoly svěřené veřejnými zadavateli ve smyslu čl. 12 odst. 3 prvního pododstavce písm. b) směrnice 2014/24.
75.
Ve druhé a poslední řadě výjimka týkající zadávání zakázek in-house neobsahuje žádnou podmínku, která by omezovala její působnost na odvětví, která nejsou otevřená hospodářské soutěži. Jedinou otázkou, kterou je třeba posoudit, je, zda provozování skládky ze strany AF (včetně zpracování jiného než komunálního odpadu, které provádějí i soukromé subjekty) spadá mezi plnění úkolů, jež AF svěřili ovládající veřejní zadavatelé. Skutečnost, že AF přímo soutěží se soukromými provozovateli je tudíž sama o sobě irelevantní, vzhledem k tomu, že skládkování zbytkového komunálního odpadu je podle nizozemských právních předpisů zakázáno a skládkovat lze pouze průmyslový odpad a že v Nizozemsku provozují skládky určené k ukládání průmyslového odpadu zčásti soukromí provozovatelé.
76.
S ohledem na výše uvedené navrhuji odpovědět na druhou předběžnou otázku tak, že čl. 12 odst. 3 první pododstavec písm. b) a odst. 5 první pododstavec směrnice 2014/24 musí být vykládán v tom smyslu, že pro účely určení obratu ovládané právnické osoby dosaženého při plnění úkolů, jež jí svěřili ovládající veřejní zadavatelé, je třeba vzít v potaz obrat dosažený třetími osobami-uživateli na trzích, na nichž tato právnická osoba soutěží i se soukromými hospodářskými subjekty, pokud lze prokázat, že jí tyto úkoly byly skutečně svěřeny veřejnými zadavateli.
V. Závěry
77.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžné otázky položené Gerechtshof Den Haag (Odvolací soud v Haagu, Nizozemsko) odpověděl následovně:
„Článek 12 odst. 3 první pododstavec písm. b) a odst. 5 první pododstavec směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES
musí být vykládán v tom smyslu, že
–
podmínka, aby ovládaná právnická osoba prováděla více než 80 % činnosti při plnění úkolů, jež jí byly svěřeny ovládajícími veřejnými zadavateli, musí být v případě, kdy je procentní podíl činností uvedený v těchto ustanoveních určen na základě obratu a ovládaná právnická osoba stojí v čele skupiny, pro kterou se sestavuje konsolidovaná účetní závěrka, v zásadě posuzována na základě konsolidovaného obratu této skupiny v souladu s články 22 a 24 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/34/EU ze dne 26. června 2013 o ročních účetních závěrkách, konsolidovaných účetních závěrkách a souvisejících zprávách některých forem podniků, o změně směrnice 2006/43/ES a o zrušení směrnic 78/660/EHS a 83/349/EHS nebo, zejména pokud se tato směrnice nepoužije, na základě kritérií vyplývajících z pojmu ‚podnik‘, jak je definován v unijním právu hospodářské soutěže, a
–
pro účely určení obratu ovládané právnické osoby dosaženého při plnění úkolů, jež jí svěřili ovládající veřejní zadavatelé, je třeba vzít v potaz obrat dosažený třetími osobami-uživateli na trzích, na nichž tato právnická osoba soutěží i se soukromými hospodářskými subjekty, pokud lze prokázat, že jí tyto úkoly byly skutečně svěřeny veřejnými zadavateli.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. 2014, L 94, s. 65).
(
3
) – Viz rozsudek ze dne 18. listopadu 1999, Teckal (C‑107/98, EU:C:1999:562, bod 50).
(
4
) – Viz bod 31 odůvodnění směrnice 2014/24. Viz rovněž rozsudek ze dne 22. prosince 2022, Sambre & Biesme a Commune de Farciennes (C‑383/21 a C‑384/21, dále jen „rozsudek Sambre, EU:C:2022:1022, bod 43). Tato výjimka byla kodifikována rovněž v článku 28 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/25/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb a o zrušení směrnice 2004/17/ES (Úř. věst. 2014, L 94, s. 243).
(
5
) – V tomto ohledu viz první věta bodu 5 odůvodnění směrnice 2014/24 a rozsudek ze dne 8. prosince 2016, Undis Servizi (C‑553/15, dále jen „rozsudek Undis Servizi, EU:C:2016:935, bod 30 a citovaná judikatura).
(
6
) – Směrnice 2014/24 pojmy „interní“ a in-house, respektive kvazi interní a kvazi in-house výslovně nepoužívá, nicméně tyto pojmy se začaly obecně používat v praxi a právní nauce. K této terminologii viz stanovisko generálního advokáta G. Hogana ve věci Irgita (C‑285/18, EU:C:2019:369, bod 38 a citovaná judikatura).
(
7
) – Viz zejména rozsudky ze dne 3. října 2019, Irgita (C‑285/18, dále jen „rozsudek Irgita, EU:C:2019:829); ze dne 28. května 2020, Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (C‑796/18, EU:C:2020:395); ze dne 4. června 2020, Remondis (C‑429/19, dále jen „rozsudek Remondis, EU:C:2020:436); ze dne 12. května 2022, Comune di Lerici (C‑719/20, EU:C:2022:372), a rozsudek Sambre.
(
8
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 26. června 2013 o ročních účetních závěrkách, konsolidovaných účetních závěrkách a souvisejících zprávách některých forem podniků, o změně směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES a o zrušení směrnic Rady 78/660/EHS a 83/349/EHS (Úř. věst. 2013, L 182, s. 19).
(
9
) – Podotýkám však, že společnost AF při slyšení uvedla, že její dceřiné společnosti nevykonávají žádné jiné činnosti než ty, které vykonávají pro akcionáře společnosti AF.
(
10
) – Nejde přitom o odpad, jehož skládkování je na základě čl. 5 odst. 1 až 4 směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů (Úř. věst. 1999, L 182, s. 1; Zvl. vyd. 15/04, s. 228) zakázáno.
(
11
) – Zejména v rámci opatření potřebných k dosažení cílů stanovených v článku 11 směrnice Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 98/2008 ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic (Úř. věst. 2008, L 312, s. 3).
(
12
) – Na podporu tohoto přístupu odkazuje společnost AVR na rozsudek ze dne 11. května 2006, Carbotermo a Consorzio Alisei (C‑340/04, dále jen „rozsudek Carbotermo, EU:C:2006:308, body 60 až 62), a rozsudek Undis Servizi (bod 33).
(
13
) – Viz rozsudek Sambre (bod 61).
(
14
) – Viz rozsudek Sambre (body 62 až 64). Podotýkám, že návrh směrnice Komise stanovil, že se v případě splnění těchto tří podmínek „má za to, že […] ovládají“, nikoliv že prokazatelně „ovládají“ [viz čl. 11 odst. 3 druhý pododstavec návrhu COM(2011) 896 final – 2011/0438 (COD)].
(
15
) – Veřejná zakázka Irado – AF se kromě toho netýká plnění úkolů, jež jí svěřila Irado, ale úkolů, které na ni přenesla organizace BAR. V této souvislosti podotýkám, že ve vnitrostátním řízení společnost AVR zpochybnila, že organizace BAR skutečně ovládá organizaci Irado, jelikož BAR má v Irado velmi omezená hlasovací práva.
(
16
) – V tomto smyslu viz rozsudek Sambre (bod 72) a rozsudek Carbotermo (body 39 a 40), jakož i bod 3 tohoto stanoviska.
(
17
) – Viz rozsudek ze dne 12. května 2022, Comune di Lerici (C‑719/20, EU:C:2022:372, bod 40).
(
18
) – Obdobně viz rozsudek ze dne 10. listopadu 2005, Komise v. Rakousko (C‑29/04, EU:C:2005:670, bod 38).
(
19
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. května 2020, Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (C‑796/18, EU:C:2020:395, body 38 a 39, jakož i citovaná judikatura).
(
20
) – V tomto ohledu viz bod 17 tohoto stanoviska. Bylo by také užitečné vědět, zda bylo ve smlouvě o zadání veřejné zakázky BAR – Irado uvedeno, že BAR se stane akcionářem společnosti Irado dne 31. prosince 2019.
(
21
) – Obrat společnosti AF by mohl být relevantní pouze tehdy, kdyby se kromě skutečnosti, že společnost Irado ovládá společnost AF obdobně, jako ovládá vlastní organizační složky, prokázalo, že jediným účelem zadání veřejné zakázky BAR – Irado bylo zadání zakázky na zpracování odpadu společnosti AF, v důsledku čehož by se obě zakázky považovaly za jeden celek. To se však nejeví jako pravdivé, neboť jak vyplývá z ústního vyjádření společnosti BAR, dohoda o spolupráci mezi společnostmi BAR a Irado byla mnohem širší a komplexnější a kromě zpracování zbytkového komunálního odpadu obcí BAR se týkala řady dalších služeb (jako jsou mimo jiné asistenční služby v oblasti financí a řízení lidských zdrojů).
(
22
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. října 2005, Parking Brixen (C‑458/03, EU:C:2005:605, bod 63) a rozsudek Undis Servizi (body 28 a 29, jakož i citovaná judikatura), jakož i stanovisko generálního advokáta G. Cosmase ve věci Teckal (C‑107/98, EU:C:1999:344, bod 65).
(
23
) – V tomto smyslu viz rozsudek Sambre (bod 66 a citovaná judikatura).
(
24
) – Podotýkám však, že 80 % je minimální hranice, která je v některých členských státech vyšší [pokud jde o právní nauku, viz Hartung, X., a Kuźma, K., „Article 12, Public contracts between entities within the public sector“, v Caranta, R., a Sanchez-Graells, A. (éd.), European Public Procurement, Edward Elgar Publishing, 2021, s. 135].
(
25
) – V tomto smyslu viz rozsudek Remondis (body 23 a 24, jakož i citovaná judikatura) a rozsudek Sambre (bod 54 a citovaná judikatura).
(
26
) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
27
) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
28
) – Viz čl. 12 odst. 1 první pododstavec písm. b), odst. 2 a odst. 3 první pododstavec písm. b) směrnice 2014/24.
(
29
) – Viz čl. 12 odst. 2 a odst. 4 písm. c) směrnice 2014/24.
(
30
) – Viz rozsudek Undis Servizi (body 31 a 32, jakož i citovaná judikatura).
(
31
) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
32
) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
33
) – Viz článek 11 návrhu směrnice Komise [(COM(2011) 896 final – 2011/0438 (COD)].
(
34
) – Viz rozsudek Undis Servizi (bod 33 a citovaná judikatura), a stanovisko generálního advokáta P. Légera ve věci ARGE (C‑94/99, EU:C:2000:330, bod 77).
(
35
) – Viz rozsudek Carbotermo (bod 63).
(
36
) – Podotýkám, že v projednávané věci ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že zpracování odpadů neprovádí výhradně AF, ale zajišťují je rovněž dceřiné společnosti zabývající se tříděním a spalováním odpadu. Tyto činnosti prováděné dceřinými společnostmi AF jsou tedy úzce spojeny s plněním veřejné zakázky in-house a jsou pro ně nezbytné.
(
37
) – Pokud jde o toto riziko křížového subvencování, poznamenávám, že AF ho v projednávaném případě vyloučila, protože, jak vysvětlila na jednání, sazby účtované třetím osobám nemohou být nižší než sazby placené samotnými akcionáři.
(
38
) – Obdobně viz rozsudek ze dne 10. listopadu 2005, Komise v. Rakousko (C‑29/04, EU:C:2005:670, bod 48).
(
39
) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
(
40
) – V tomto ohledu viz bod 29 odůvodnění směrnice 2013/34.
(
41
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí (Úř. věst. 2014, L 94, s. 1).
(
42
) – Viz bod 39 odůvodnění směrnice 2014/23 a bod 41 odůvodnění směrnice 2014/25.
(
43
) – Kurzivou zvýraznil autor stanoviska. V tomto ohledu viz čl. 13 odst. 1 a 6 směrnice 2014/23, jakož i čl. 29 odst. 1 a 6 směrnice 2014/25.
(
44
) – V tomto smyslu viz bod 38 odůvodnění směrnice 2014/25. Důvodem, proč na rozdíl od směrnice 2014/24 tyto dvě směrnice odkazují výslovně na ustanovení směrnice 2013/34, je pravděpodobně skutečnost, že v kontextu posledně uvedených směrnic je řada zadavatelů uspořádána jako hospodářská skupina, která může sestávat z několika samostatných podniků, a je proto vhodné vyjmout ze zadávacího řízení určité zakázky zadávané přidruženému podniku, jehož hlavní činností je poskytování služeb skupině, jejíž je součástí, a nikoli jejich nabízení na trhu (viz bod 39 odůvodnění směrnice 2014/25 a bod 38 odůvodnění směrnice 2014/23).
(
45
) – Viz rovněž bod 20 odůvodnění směrnice 2013/34, v němž se uvádí, že „[k] tomu, aby byli uživatelé účetní závěrky s to lépe srovnávat finanční situaci podniků v Unii, je nutno stanovit omezený počet vzorů členění rozvahy“.
(
46
) – Viz bod 9 odůvodnění směrnice 2013/34.
(
47
) – Viz článek 23 směrnice 2013/34, který stanoví výjimky pro „malé skupiny“ a „střední skupiny“.
(
48
) – Viz rozsudek ze dne 27. dubna 2017, Akzo Nobel a další v. Komise (C‑516/15 P, EU:C:2017:314, bod 47 a citovaná judikatura). K pojmům „podnik“ a „hospodářská jednotka“ viz mé stanovisko ve věci Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2022:586, body 24 až 55, jakož i citovaná judikatura). Viz rovněž mé stanovisko ve věci Finanzamt T II (C‑184/23, EU:C:2024:416, body 1 a 38), pokud jde o pojem „seskupení pro účely DPH‘ “, kterým se rozumí seskupení tvořené právně nezávislými osobami, které jsou však navzájem úzce propojeny finančními, hospodářskými a organizačními vazbami.
(
49
) – Viz rozsudek ze dne 6. října 2021, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, bod 41 a citovaná judikatura).
(
50
) – Viz rozsudek Carbotermo (body 65 a 66) (kurzivou zvýraznil autor stanoviska), jakož i bod 32 odůvodnění směrnice 2014/24.
(
51
) – Konkrétně podle obcí BAR se po konzultaci, kterou v souvislosti se zakázkou na udržitelné zpracování komunálního odpadu uspořádala BAR, ukázalo, že společnost AVR není schopna zajistit udržitelné zpracování tohoto odpadu, zejména pokud jde o zaručený minimální procentní objem třídění plastových obalů, kovových obalů a nápojových kartonů, s cílem spalovat co nejméně odpadu, což odůvodňovalo zadání zakázky in-house společnostem Irado a AF.