62024CJ0457
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
z 5. marca 2026 (
*1
)
„Odvolanie – Spoločná poľnohospodárska politika (SPP) – Európsky poľnohospodársky záručný fond (EPZF) a Európsky poľnohospodársky fond pre rozvoj vidieka (EPFRV) – Vykonávacie rozhodnutie (EÚ) 2021/2020 – Výdavky vylúčené z financovania Európskou úniou – Výdavky vynaložené Rumunskom – Nariadenie (ES) č. 1306/2013 – Článok 52 – Postup overenia súladu – Vykonávacie nariadenie (EÚ) č. 908/2014 – Článok 34 – Zmena právneho základu návrhov Európskej komisie na finančnú opravu – Možnosť dotknutého členského štátu účinne vyjadriť svoje stanovisko k týmto návrhom – Pojem ‚externý faktor‘ – Nariadenie (ES) č. 1307/2013 – Článok 44 – Požiadavky na diverzifikáciu – Zámena medzi pôdou ležiacou úhorom a dočasnými trávnymi porastami – Vykonávacie nariadenie (EÚ) č. 809/2014 – Článok 35 – Zvýšenie miery kontrol – Pojem ‚významné neplnenie povinnosti‘“
Vo veci C‑457/24 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 26. júna 2024,
Rumunsko, v zastúpení: E. Gane, R. Antonie a M. Chicu, splnomocnené zástupkyne,
žalobca,
ďalší účastník konania:
Európska komisia, v zastúpení: A. Biolan a M. Salyková, splnomocnení zástupcovia,
žalovaná v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
v zložení: predseda štvrtej komory I. Jarukaitis, predseda prvej komory F. Biltgen, vykonávajúci funkciu sudcu štvrtej komory, sudcovia M. Condinanzi, N. Jääskinen (spravodajca) a R. Frendo,
generálna advokátka: J. Kokott,
tajomník: R. Şereş, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 18. júna 2025,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Svojím odvolaním sa Rumunsko domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie zo 17. apríla 2024, Rumunsko/Komisia (T‑49/22, ďalej len napadnutý rozsudok, EU:T:2024:254), ktorým Všeobecný súd zamietol jeho žalobu proti čiastočnému zrušeniu vykonávacieho rozhodnutia Komisie (EÚ) 2021/2020 zo 17. novembra 2021, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú určité výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF) a v rámci Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (Ú. v. EÚ L 413, 2021, s. 10, ďalej len „sporné rozhodnutie“), v rozsahu, v akom sa toto rozhodnutie týka výdavkov, na ktoré sa Rumunsko zaviazalo na základe EPZF a EPFRV (ďalej spoločne len „fondy“) počas rozpočtových rokov 2018 a 2019 vo výške 178320110,85 eura.
Právny rámec
Nariadenie (EÚ) č. 1303/2013
2
Článok 85 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1303/2013 zo 17. decembra 2013, ktorým sa stanovujú spoločné ustanovenia o Európskom fonde regionálneho rozvoja, Európskom sociálnom fonde, Kohéznom fonde, Európskom poľnohospodárskom fonde pre rozvoj vidieka a Európskom námornom a rybárskom fonde a ktorým sa stanovujú všeobecné ustanovenia o Európskom fonde regionálneho rozvoja, Európskom sociálnom fonde, Kohéznom fonde a Európskom námornom a rybárskom fonde, a ktorým sa zrušuje nariadenie Rady (ES) č. 1083/2006 (Ú. v. EÚ L 347, 2013, s. 320), s názvom „Finančné opravy Komisie“, v odseku 3 stanovuje:
„[Európska k]omisia pri rozhodovaní o finančnej oprave podľa odseku 1 dodrží zásadu proporcionality tým, že zohľadní povahu a závažnosť porušenia uplatniteľného práva a jeho finančné dôsledky pre rozpočet [Európskej ú]nie. Komisia informuje Európsky parlament o rozhodnutiach prijatých s cieľom uplatniť finančné opravy.“
Nariadenie (EÚ) č. 1306/2013
3
Odôvodnenia 36, 37 a 39 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1306/2013 zo 17. decembra 2013 o financovaní, riadení a monitorovaní spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (Ú. v. EÚ L 347, 2013, s. 549), stanovujú:
„(36)
Komisia je zodpovedná za plnenie rozpočtu Európskej únie v spolupráci s členskými štátmi v súlade s článkom 317 [ZFEÚ]. Komisia je splnomocnená rozhodnúť prostredníctvom vykonávacích aktov o tom, či sú výdavky vynaložené členskými štátmi v súlade s právom Únie. Členské štáty by mali mať právo zdôvodniť svoje rozhodnutia o platbách a možnosť využiť zmierovací postup v prípade nezhody medzi nimi a Komisiou. …
(37)
V prípade EPZF by sa vymožené sumy mali vrátiť do fondu, pokiaľ výdavky nie sú v súlade s právom Únie a keď na ne neexistovalo nijaké oprávnenie. S cieľom poskytnúť dostatok času na vykonanie všetkých potrebných administratívnych postupov vrátane vnútorných kontrol by členské štáty mali vyžadovať, aby prijímateľ vrátil platby do 18 mesiacov po tom, ako platobná agentúra alebo orgán zodpovedný za vymáhanie schválil prípadne dostal správu o kontrole alebo podobný dokument, v ktorom sa uvádza, že došlo k nezrovnalosti. Pre prípady, v ktorých boli spôsobené nezrovnalosti a suma sa vymáhaním nezískala v plnej výške, je potrebné vytvoriť systém finančnej zodpovednosti. Na tento účel je potrebné ustanoviť postup umožňujúci Komisii chrániť záujmy rozpočtu Únie rozhodnutím účtovať danému členskému štátu časť súm, ktoré sa stratili z dôvodu nezrovnalostí a ktoré sa nevymohli v primeranej lehote. Pravidlá by sa mali uplatňovať v prípade všetkých súm, ktoré sa nevymohli v primeranej lehote. …
…
(39)
Na ochranu finančných záujmov rozpočtu Únie je potrebné, aby členské štáty prijali opatrenia s cieľom ubezpečiť sa o tom, že transakcie financované z fondov sa skutočne vykonali a správne realizovali. Tiež je potrebné, aby členské štáty predchádzali všetkým nezrovnalostiam alebo nesplneniam povinností zo strany prijímateľov, zistili ich a účinne riešili. …“
4
Článok 52 nariadenia č. 1306/2013, nazvaný „Overenie súladu“, stanovuje:
„1.   V prípade, ak Komisia zistí, že výdavky spadajúce do rozsahu pôsobnosti článku 4 ods. 1 a článku 5 neboli vynaložené v súlade s právom Únie, a v prípade EPFRV neboli vynaložené v súlade s uplatniteľným právom Únie a vnútroštátnym právom uvedeným v článku 85 nariadenia [č. 1303/2013], Komisia prijme vykonávacie akty, ktorými sa určia sumy, ktoré sa majú vylúčiť z financovania Úniou. …
2.   Komisia posúdi sumy, ktoré sa majú vylúčiť, na základe závažnosti zistenej nezlučiteľnosti. Komisia náležite zohľadní charakter porušenia, ako aj finančnú ujmu spôsobenú Únii. Vylúčenie stanoví na základe identifikácie súm, ktoré neboli oprávnene vynaložené, a v prípade, že tieto sumy nie je možné identifikovať vynaložením primeraného úsilia, môže uplatniť extrapolované alebo paušálne korekcie. Paušálne korekcie sa uplatňujú len vtedy, ak vzhľadom na povahu prípadu alebo z dôvodu, že členský štát neposkytol Komisii potrebné informácie, nie je možné pri primeranom úsilí presnejšie určiť finančnú škodu spôsobenú Únii.
3.   Pred prijatím akéhokoľvek rozhodnutia o zamietnutí financovania sa písomne oznámia výsledky kontrol Komisie, ako aj odpovede dotknutého členského štátu, po čom sa obe strany pokúsia dospieť k dohode o opatreniach, ktoré je potrebné prijať. V tejto fáze postupu sa členským štátom umožní preukázať, že skutočný rozsah nesúladu je menší, ako vyplýva z posúdenia Komisie.
V prípade, že sa nedospeje k dohode, členský štát môže požiadať o začatie konania s cieľom zosúladiť postoje oboch strán v lehote štyroch mesiacov. Správa o výsledku tohto konania sa predloží Komisii. Komisia zohľadní odporúčania v tejto správe pred vydaním rozhodnutia o zamietnutí financovania a odôvodní svoje rozhodnutie, ak sa rozhodne uvedené odporúčania nezohľadniť.
…“
5
Článok 53 tohto nariadenia s názvom „Právomoci Komisie“ v odseku 1 stanovuje:
„Komisia prijme vykonávacie akty, ktorými ustanoví pravidlá o:
…
b)
overení súladu podľa článku 52, pokiaľ ide o opatrenia, ktoré sa majú prijať v súvislosti s prijatím rozhodnutia a jeho vykonaním, vrátane výmeny informácií medzi Komisiou a členskými štátmi a termínov, ktoré sa majú dodržať, ako aj zmierovacieho konania stanoveného v uvedenom článku vrátane zriadenia, úloh, zloženia a pracovných podmienok zmierovacieho orgánu.“
6
Článok 58 tohto nariadenia s názvom „Ochrana finančných záujmov Únie“ znie takto:
„1.   Členské štáty prijímajú v rámci [spoločnej poľnohospodárskej politiky (SPP)] všetky právne predpisy, regulačné a správne opatrenia, ako aj všetky ďalšie opatrenia potrebné na zabezpečenie účinnej ochrany finančných záujmov Únie, najmä na:
a)
kontrolu zákonnosti a správnosti operácií financovaných z fondov;
…
2.   Členské štáty zavedú účinné systémy riadenia a kontroly s cieľom zabezpečiť dodržiavanie právnych predpisov upravujúcich režimy podpory Únie, a tak minimalizovať riziko finančnej ujmy pre Úniu.
…“
Nariadenie (EÚ) č. 1307/2013
7
Článok 43 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1307/2013 zo 17. decembra 2013, ktorým sa ustanovujú pravidlá priamych platieb pre poľnohospodárov na základe režimov podpory v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zrušuje nariadenie Rady (ES) č. 637/2008 a nariadenie Rady (ES) č. 73/2009 (Ú. v. EÚ L 347, 2013, s. 608, a korigendum Ú. v. EÚ L 130, 2016, s. 11) (ďalej len „nariadenie č. 1307/2013“), nazvaný „Všeobecné pravidlá“, v odseku 1 stanovoval:
„Poľnohospodári oprávnení na platbu v rámci režimu základných platieb alebo režimu jednotnej platby na plochu dodržiavajú v zmysle článku 32 ods. 2 až 5 na všetkých svojich hektároch, na ktoré možno poskytnúť podporu, poľnohospodárske postupy prospešné pre klímu a životné prostredie uvedené v odseku 2 tohto článku alebo rovnocenné postupy uvedené v odseku 3 tohto článku.“
8
Článok 44 tohto nariadenia, nazvaný „Diverzifikácia plodín“, stanovoval:
„1.   Ak orná pôda poľnohospodára pokrýva od 10 do 30 hektárov a značnú časť roka alebo značnú časť cyklu plodiny sa na celej tejto pôde nepestujú plodiny pod vodou, musia byť na nej aspoň dve rôzne plodiny. Hlavná plodina nesmie pokrývať viac ako 75 % tejto ornej pôdy.
Ak orná pôda poľnohospodára pokrýva viac ako 30 hektárov a značnú časť roka alebo značnú časť cyklu plodiny sa na celej tejto pôde nepestujú plodiny pod vodou, musia na nej byť aspoň tri rôzne plodiny. Hlavná plodina nesmie pokrývať viac ako 75 % tejto ornej pôdy a dve hlavné plodiny spoločne nesmú pokrývať viac ako 95 % tejto ornej pôdy.
2.   Bez toho, aby bol dotknutý počet plodín vyžadovaný podľa odseku 1, maximálne prahové hodnoty v nich stanovené sa neuplatňujú na podniky v prípade, že viac ako 75 % ornej pôdy pokrývajú trávy alebo iné rastlinné krmivá, alebo pôda ležiaca úhorom. V takýchto prípadoch nesmie hlavná plodina na zvyšnej ornej ploche pokrývať viac ako 75 % tejto zvyšnej ornej pôdy s výnimkou prípadu, keď túto zvyšnú plochu pokrývajú trávy alebo iné rastlinné krmivá, alebo pôda ležiaca úhorom.
3.   Odseky 1 a 2 sa neuplatňujú na:
a)
podniky, v ktorých sa viac ako 75 % ornej pôdy využíva na produkciu tráv alebo iných rastlinných krmív, sa ponecháva úhorom alebo je predmetom kombinácie týchto využití, za predpokladu, že orná plocha, ktorá sa takto nevyužíva, nepresahuje 30 hektárov;
b)
podniky, v ktorých viac ako 75 % poľnohospodárskej plochy, na ktorú možno poskytnúť podporu, predstavuje trvalý trávny porast a využíva sa na produkciu tráv alebo iných rastlinných krmív, alebo na pestovanie plodín pod vodou počas značnej časti roka alebo značnej časti cyklu plodiny, alebo je predmetom kombinácie týchto využití, za predpokladu, že orná plocha, ktorá sa takto nevyužíva, nepresahuje 30 hektárov;
c)
podniky, v ktorých viac ako 50 % plôch nahlásenej ornej pôdy poľnohospodár nenahlásil vo svojej žiadosti o podporu v predchádzajúcom roku a v ktorých sa na základe porovnania geopriestorových žiadostí o podporu na celej ornej pôde pestuje iná plodina ako v predchádzajúcom kalendárnom roku;
…“
9
Článok 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/2393 z 13. decembra 2017 (Ú. v. EÚ L 350, 2017, s. 15) zmenil článok 44 ods. 2 a 3 písm. a) a b) nariadenia (EÚ) č. 1307/2013 takto:
„2.   Bez toho, aby bol dotknutý počet plodín vyžadovaný podľa odseku 1, sa maximálne prahové hodnoty, ktoré sú v ňom stanovené, neuplatňujú na podniky, v ktorých viac ako 75 % ornej pôdy pokrývajú trávy alebo iné rastlinné krmivá, alebo pôda ležiaca úhorom, alebo plodiny pestované pod vodou počas značnej časti roka alebo značnej časti cyklu plodín. V takýchto prípadoch nesmie hlavná plodina na zvyšnej ornej ploche pokrývať viac ako 75 % tejto zvyšnej ornej pôdy s výnimkou prípadu, keď túto zvyšnú plochu pokrývajú trávy alebo iné rastlinné krmivá, alebo pôda ležiaca úhorom.
3.   Odseky 1 a 2 sa neuplatňujú na:
a)
podniky, v ktorých sa viac ako 75 % ornej pôdy využíva na produkciu tráv alebo iných rastlinných krmív, na pestovanie bôbovitých plodín, ponecháva sa úhorom alebo je predmetom kombinácie týchto využití;
b)
podniky, v ktorých viac ako 75 % poľnohospodárskej plochy, na ktorú možno poskytnúť podporu, predstavuje trvalý trávny porast a využíva sa na produkciu tráv alebo iných rastlinných krmív, alebo na pestovanie plodín pod vodou počas značnej časti roka alebo značnej časti cyklu plodiny, alebo je predmetom kombinácie týchto využití“.
10
V súlade s článkom 6 nariadenia 2017/2393 sa táto zmena článku 44 nariadenia č. 1307/2013 uplatňovala od 1. januára 2018.
Delegované nariadenie (EÚ) č. 640/2014
11
Článok 2 delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) č. 640/2014 z 11. marca 2014, ktorým sa dopĺňa nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1306/2013 vzhľadom na integrovaný administratívny a kontrolný systém, podmienky zamietnutia alebo odňatia platieb a administratívne sankcie uplatniteľné na priame platby, podporné nariadenia na rozvoj vidieka a krížové plnenie (Ú. v. EÚ L 181, 2014, s. 48 a korigendum Ú. v. EÚ L 209, 2015, s. 48), zmeneného delegovaným nariadením Komisie (EÚ) 2017/723 zo 16. februára 2017 (Ú. v. EÚ L 107, 2016, s. 1) (ďalej len „delegované nariadenie č. 640/2014“), stanovuje:
„1.   Na účely integrovaného systému uvedeného v článku 67 ods. 1 nariadenia [č. 1306/2013] sa uplatňuje vymedzenie pojmov v článku 4 ods. 1 nariadenia [č. 1307/2013] a v článku 67 ods. 4 nariadenia [č. 1306/2013].
Uplatňuje sa aj toto vymedzenie pojmov:
…
23. ‚určená plocha‘ je:
a)
pokiaľ ide o režimy pomoci na plochu, plocha, v prípade ktorej sú splnené všetky kritériá oprávnenosti alebo iné povinnosti týkajúce sa podmienok udelenia pomoci, bez ohľadu na počet platobných nárokov, ktorými disponuje príjemca; …
…“
12
Článok 23 tohto nariadenia s názvom „Základ výpočtu platby na poľnohospodárske postupy prospešné pre klímu a životné prostredie, pokiaľ ide o hektáre, na ktoré možno poskytnúť podporu, nahlásené v rámci režimu základných platieb alebo režimu jednotnej platby na plochu“ v odseku 2 stanovuje:
„Bez toho, aby boli dotknuté administratívne sankcie uplatniteľné v súlade s článkom 28, ak plocha nahlásená v jednotnej žiadosti o základnú platbu alebo o jednotnú platbu na plochu presahuje určenú plochu, na výpočet ekologizačnej platby sa použije určená plocha.
Ak sa však zistí, že plocha určená na účely režimu základných platieb alebo režimu jednotnej platby na plochu je väčšia než plocha nahlásená v žiadosti o pomoc, na výpočet ekologizačnej platby sa použije nahlásená plocha.“
13
Článok 24 tohto nariadenia s názvom „Zníženie ekologizačnej platby v prípade nespĺňania diverzifikácie plodín“ stanovuje:
„1.   Pokiaľ ide o ornú pôdu, v prípade ktorej sa v súlade s článkom 44 ods. 1 prvým pododsekom nariadenia [č. 1307/2013] stanovuje, že sa na nej majú pestovať aspoň dve rôzne plodiny, a hlavná plodina sa nesmie pestovať na viac ako 75 % celkovej ornej pôdy, ale plocha, ktorá sa určila pre hlavnú plodinu, pokrýva viac než 75 % celkovej určenej plochy ornej pôdy, plocha, ktorá sa má použiť na výpočet ekologizačnej platby v súlade s článkom 23 tohto nariadenia, sa zníži o dvojnásobok plochy, o ktorú plocha hlavnej plodiny presahuje 75 % celkovej určenej plochy ornej pôdy.
2.   Pokiaľ ide o ornú pôdu, v prípade ktorej sa v súlade s článkom 44 ods. 1 prvým pododsekom nariadenia [č. 1307/2013] stanovuje, že sa na nej majú pestovať aspoň dve rôzne plodiny, a hlavná plodina sa nesmie pestovať na viac ako 75 % celkovej ornej pôdy, ale plocha, ktorá sa určila pre hlavnú plodinu, pokrýva viac než 75 % celkovej určenej plochy ornej pôdy, plocha, ktorá sa má použiť na výpočet ekologizačnej platby v súlade s článkom 23 tohto nariadenia, sa zníži o dvojnásobok plochy, o ktorú plocha hlavnej plodiny presahuje 75 % celkovej určenej plochy ornej pôdy.
3.   Pokiaľ ide o ornú pôdu, v prípade ktorej sa v súlade s článkom 44 ods. 1 druhým pododsekom nariadenia [č. 1307/2013] stanovuje, že sa na nej majú pestovať aspoň tri rôzne plodiny, a dve hlavné plodiny sa nesmú pestovať na viac ako 95 % celkovej ornej pôdy, ale plocha, ktorá sa určila pre dve hlavné plodiny, pokrýva viac než 95 % celkovej určenej plochy ornej pôdy, plocha, ktorá sa má použiť na výpočet ekologizačnej platby v súlade s článkom 23 tohto nariadenia, sa zníži o päťnásobok plochy, o ktorú plocha dvoch hlavných plodín presahuje 95 % celkovej určenej plochy ornej pôdy.
4.   Pokiaľ ide o poľnohospodárske podniky, v prípade ktorých sa v článku 44 ods. 2 nariadenia [č. 1307/2013] stanovuje, že hlavná plodina na zvyšnej ornej pôde nesmie pokrývať viac ako 75 % tejto zvyšnej ornej pôdy, ale plocha, ktorá sa určila pre hlavnú plodinu na zvyšnej určenej ornej pôde, pokrýva viac než 75 %, plocha, ktorá sa má použiť na výpočet ekologizačnej platby v súlade s článkom 23 tohto nariadenia, sa zníži o dvojnásobok plochy, o ktorú plocha hlavnej plodiny presahuje 75 % zvyšnej určenej ornej pôdy.
5.   Ak sa zistilo, že príjemca počas troch rokov nespĺňal požiadavku na diverzifikáciu plodín opísanú v tomto článku, plocha, o ktorú sa má zredukovať plocha na výpočet ekologizačnej platby v súlade s odsekmi 1 až 4 na nasledujúce roky, sa vynásobí dvomi.“
14
Článok 25 tohto nariadenia s názvom „Zníženie ekologizačnej platby v prípade nespĺňania požiadaviek na trvalé trávne porasty“ znie takto:
„1.   Ak sa zistí neplnenie povinností vyplývajúcich z článku 45 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia [č. 1307/2013], plocha, ktorá sa má použiť na výpočet ekologizačnej platby v súlade s článkom 23 tohto nariadenia, sa zníži o plochu, pri ktorej sa zistilo neplnenie požiadaviek článku 45 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia [č. 1307/2013].
2.   Ak sa zistí neplnenie povinností uvedených v článku 44 delegovaného nariadenia [Komisie] (EÚ) č. 639/2014 [z 11. marca 2014, ktorým sa dopĺňa nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1307/2013, ktorým sa ustanovujú pravidlá priamych platieb pre poľnohospodárov na základe režimov podpory v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa mení príloha X k uvedenému nariadeniu (Ú. v. EÚ L 181, 2014, s. 1)], plocha, ktorá sa má použiť na výpočet ekologizačnej platby v súlade s článkom 23 tohto nariadenia, sa zníži o plochu, pri ktorej sa zistilo neplnenie povinností uvedených v článku 44 delegovaného nariadenia [č. 639/2014].
3.   Neplnenie povinností sa považuje za „zistené“, ak sa zistí pri akejkoľvek kontrole vykonanej v súlade s článkom 74 nariadenia [č. 1306/2013] alebo po tom, ako o ňom akýmkoľvek iným spôsobom bol upovedomený príslušný kontrolný orgán alebo platobná agentúra.“
15
Článok 26 delegovaného nariadenia č. 640/2014 s názvom „Zníženie ekologizačnej platby v prípade neplnenia požiadaviek na oblasti ekologického záujmu“ stanovuje:
„1.   Oblasť ekologického záujmu požadovaná v súlade s článkom 46 ods. 1 nariadenia [č. 1307/2013] (ďalej len ‚požadovaná oblasť ekologického záujmu‘) sa vypočíta na základe celkovej určenej plochy ornej pôdy vrátane určených plôch uvedených v článku 46 ods. 2 prvom pododseku písm. c), d), g) a h) uvedeného nariadenia, ak si to vyžaduje článok 46 ods. 2 nariadenia [č. 1307/2013].
2.   Ak požadovaná oblasť ekologického záujmu presahuje určenú oblasť ekologického záujmu pri zohľadnení váženia oblastí ekologického záujmu stanoveného v článku 46 ods. 3 nariadenia (EÚ) č. 1307/2013, plocha, ktorá sa má použiť na výpočet ekologizačnej platby v súlade s článkom 23 tohto nariadenia, sa zníži o desaťnásobok nenájdenej oblasti ekologického záujmu.
Na účely prvého pododseku nesmie byť určená oblasť ekologického záujmu väčšia ako podiel oblastí ekologického záujmu nahlásených v rámci celkovej nahlásenej plochy ornej pôdy.
3.   Ak sa zistilo, že príjemca počas troch rokov nespĺňal požiadavky na oblasť ekologického záujmu opísané v tomto článku, plocha, o ktorú sa má zredukovať plocha na výpočet ekologizačnej platby v súlade s odsekom 2 na nasledujúce roky, sa vynásobí dvomi.“
Vykonávacie nariadenie (EÚ) č. 809/2014
16
Článok 35 vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) č. 809/2014 zo 17. júla 2014, ktorým sa stanovujú pravidlá uplatňovania nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1306/2013 v súvislosti s integrovaným administratívnym a kontrolným systémom, opatreniami na rozvoj vidieka a krížovým plnením (Ú. v. EÚ L 227, 2014, s. 69), zmeneného vykonávacím nariadením Komisie (EÚ) 2018/746 z 18. mája 2018 (Ú. v. EÚ L 125, 2018, s. 1) (ďalej len „vykonávacie nariadenie č. 809/2014“), nazvaný „Zvýšenie miery kontrol“, stanovuje:
„Keď kontroly na mieste odhalia akékoľvek významné neplnenie povinností v súvislosti s daným režimom pomoci alebo podporným opatrením alebo v regióne alebo v časti regiónu, príslušný orgán primerane zvýši percento príjemcov ktorí sa majú kontrolovať na mieste v nasledujúcom roku.“
Vykonávacie nariadenie (EÚ) č. 908/2014
17
Článok 27 vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) č. 908/2014 zo 6. augusta 2014, ktorým sa stanovujú pravidlá uplatňovania nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1306/2013 vzhľadom na platobné agentúry a ostatné orgány, finančné hospodárenie, schvaľovanie účtovných závierok, pravidlá kontroly, zábezpeky a transparentnosť (Ú. v. EÚ L 255, 2014, s. 59), zmeneného delegovaným nariadením Komisie (EÚ) 2018/56 z 12. januára 2018 (Ú. v. EÚ L 10, 2018, s. 9) (ďalej len „vykonávacie nariadenie č. 908/2014“), stanovuje:
„S cieľom zabezpečiť, aby sa v bežných prípadoch postup overenia súladu uzavrel v primeranom časovom rámci, je vhodné stanoviť špecifické obdobia rôznych etáp postupu, ktoré Komisia a členské štáty musia dodržiavať. Zároveň by však Komisia mala mať možnosť v prípade potreby tieto obdobia predĺžiť vzhľadom na stupeň komplikovanosti prípadu, ktorý je predmetom vyšetrovania. Členské štáty by v rámci postupu overenia súladu mali mať právo na kontradiktórne konanie a na riadne posúdenie informácií potrebných na posúdenie rizika vzťahujúceho sa na fondy.“
18
Článok 34 tohto nariadenia, nazvaný „Overenie súladu“, stanovuje:
„1.   Komisia s cieľom určiť, ktoré sumy je potrebné vylúčiť z financovania zo zdrojov Únie, ak sa zistí, že predmetné výdavky nevznikli v súlade s pravidlami Únie, používa vlastné zistenia a zohľadňuje informácie, ktoré poskytujú členské štáty, za predpokladu že členské štáty dané informácie poskytnú v lehotách, ktoré stanovila Komisia v rámci postupu overenia súladu vykonávaného podľa článku 52 nariadenia [č. 1306/2013] a v súlade s týmto článkom.
2.   Ak Komisia v dôsledku vyšetrovania dospeje k záveru, že výdavky nevznikli v súlade s pravidlami Únie, oznámi dotknutému členskému štátu svoje zistenia, pričom špecifikuje nápravné opatrenia potrebné na zabezpečenie spĺňania predpisov v budúcnosti a uvedie predbežnú mieru finančnej opravy, ktorú v danej etape postupu považuje za zodpovedajúcu svojim zisteniam. V uvedenom oznámení takisto určí dátum uskutočnenia bilaterálneho stretnutia do piatich mesiacov od uplynutia lehoty, ktorú má členský štát na poskytnutie odpovede. V oznámení sa odvolá na tento článok.
Členský štát odpovedá do dvoch mesiacov od doručenia predmetného oznámenia. Vo svojej odpovedi má príležitosť predovšetkým:
a)
preukázať Komisii, že skutočná miera nesplnenia povinností alebo rizika pre fondy je nižšia, než uviedla Komisia;
b)
informovať Komisiu o nápravných opatreniach, ktoré prijal v záujme zabezpečenia súladu s pravidlami Únie, a o dátume ich skutočného vykonania.
Komisia môže v opodstatnených prípadoch na základe zdôvodnenej žiadosti členského štátu povoliť predĺženie dvojmesačnej lehoty maximálne o dva mesiace. Žiadosť je potrebné zaslať Komisii pred uplynutím tohto obdobia.
Ak sa členský štát domnieva, že bilaterálne stretnutie nie je potrebné, vo svojej odpovedi na uvedené oznámenie informuje Komisiu o tejto skutočnosti.
3.   Na bilaterálnom stretnutí obidve strany vynakladajú úsilie, aby dospeli k dohode, pokiaľ ide o opatrenia, ktoré sa majú prijať, ako aj o hodnotenia závažnosti porušenia a finančnej ujmy spôsobenej rozpočtu Únie.
Komisia do 30 pracovných dní od bilaterálneho stretnutia vypracuje zápisnicu a zašle ju členskému štátu. Členské štáty môžu Komisii do 15 pracovných dní od doručenia zápisnice zaslať svoje pripomienky.
Komisia do šiestich mesiacov od zaslania zápisnice z bilaterálneho stretnutia formálne oznámi svoje závery členskému štátu na základe informácií prijatých v rámci postupu overenia súladu. V uvedenom oznámení posúdi výdavky, ktoré je potrebné vylúčiť z financovania zo zdrojov Únie podľa článku 52 nariadenia [č. 1306/2013] a článku 12 delegovaného nariadenia [Komisie] (EÚ) č. 907/2014 [z 11. marca 2014, ktorým sa dopĺňa nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1306/2013, pokiaľ ide o platobné agentúry a ostatné orgány, finančné riadenie, schvaľovanie účtovných závierok, zábezpeky a používanie eura (Ú. v. EÚ L 255, 2014, s. 18)]. Komisia sa v tomto oznámení odvolá na článok 40 ods. 1 tohto nariadenia.
…
6.   Pri posudzovaní výdavkov, ktoré sa majú vylúčiť z financovania zo zdrojov Únie, sa informácie, ktoré poskytli členské štáty po formálnom oznámení Komisie uvedenom v odseku 3 treťom pododseku, môžu zohľadniť len:
a)
ak je to potrebné na to, aby sa zabránilo výraznému nadhodnoteniu finančnej ujmy spôsobenej rozpočtu Únie, a
b)
v prípade, že oneskorené postúpenie informácií je náležite opodstatnené externými faktormi a neohrozuje včasné prijatie rozhodnutia podľa článku 52 nariadenia [č. 1306/2013].
…“
19
Článok 40 tohto nariadenia s názvom „Zmierovací postup“ v odseku 1 stanovuje:
„Členský štát môže postúpiť záležitosť zmierovaciemu orgánu do 30 pracovných dní od doručenia formálneho oznámenia Komisie uvedeného v článku 34 ods. 3 treťom pododseku, a to tak, že pošle odôvodnenú žiadosť o zmierenie sekretariátu zmierovacieho orgánu.
…“
Okolnosti predchádzajúce sporu a sporné rozhodnutie
20
Všeobecný súd opísal okolnosti predchádzajúce sporu v bodoch 2 až 30 napadnutého rozsudku a pre potreby tohto konania ich možno zhrnúť nasledovne.
Vyšetrovanie v roku 2017
21
Komisia začala vyšetrovanie AA/2018/002/RO (ďalej len „vyšetrovanie v roku 2017“) proti Rumunsku na základe článku 52 nariadenia č. 1306/2013 a článku 34 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 s cieľom overiť, či realizácia administratívy a kontroly schém pomoci na plochu vyplácanej z finančných prostriedkov bola vykonaná Rumunskom v súlade s právnymi predpismi Únie za rozpočtové roky 2015 a 2016.
22
Od 12. do 16. júna 2017 Komisia vykonala audit na mieste v Rumunsku.
23
Dňa 28. augusta 2017 Komisia v nadväznosti na tento audit oznámila Rumunsku výsledky svojich overení v súlade s článkom 34 ods. 2 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 a požiadala ho o doplňujúce informácie.
24
Dňa 20. februára 2018 Komisia zorganizovala bilaterálne stretnutie (ďalej len „bilaterálne stretnutie z roku 2017“) v súlade s článkom 34 ods. 2 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014.
25
Dňa 3. apríla 2018 bola Rumunsku zaslaná zápisnica z bilaterálneho stretnutia z roku 2017 spolu s výzvou na poskytnutie dodatočných informácií do 2. júla 2018.
26
Dňa 25. apríla 2018 Rumunsko predložilo svoje pripomienky k zápisnici z bilaterálneho stretnutia z roku 2017 a 2. júla a 11. septembra 2018 predložilo svoje odpovede na žiadosť o doplňujúce informácie uvedenú v tejto zápisnici v súlade s ustanoveniami vykonávacieho nariadenia č. 908/2014.
27
Dňa 1. marca 2019 Komisia oznámila Rumunsku v súlade s článkom 34 ods. 3 tretím pododsekom a článkom 40 ods. 1 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 svoje závery založené na informáciách získaných v rámci postupu overovania súladu. Komisia konkrétne uviedla, že trvá na svojom stanovisku, podľa ktorého systém zavedený Rumunskom v rozpočtových rokoch 2015 a 2016, ktorý je predmetom vyšetrovania v roku 2017, vykazuje nedostatky vo fungovaní piatich kľúčových kontrol, a zároveň spresnila výšku sumy, ktorú zamýšľala vylúčiť z financovania Úniou.
28
Dňa 10. apríla 2019 Rumunsko podalo návrh na zmierovací postup. Po zmierovacom konaní mu zmierovací orgán 24. júna 2019 zaslal správu.
29
V nadväznosti na túto správu Rumunsko 10. júla 2019 oznámilo Komisii revidovaný výpočet vplyvu na základe článku 34 ods. 6 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014.
30
Komisia následne zaslala Rumunsku svoje konečné stanovisko, v ktorom uviedla, že čiastočne trvá na svojom stanovisku vyjadrenom v záveroch oznámených 1. marca 2019 a znižuje výšku sumy, ktorú navrhuje vylúčiť z financovania Úniou po zohľadnení revidovaného výpočtu vplyvu, ktorý predložilo Rumunsko (ďalej len „konečné stanovisko z roku 2017“).
31
Súhrnná správa o vyšetrovaní v roku 2017 bola následne zaslaná Rumunsku.
Vyšetrovanie v roku 2018
32
Komisia začala vyšetrovanie AA/2018/007/RO (ďalej len „vyšetrovanie v roku 2018“) proti Rumunsku na základe článku 52 nariadenia č. 1306/2013 a článku 34 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 s cieľom overiť, či Rumunsko vykonalo administratívu a kontrolu schém pomoci na plochu vyplácanej z finančných prostriedkov v súlade s právnymi predpismi Únie za rozpočtové roky 2017 a 2018.
33
Od 2. do 6. júla 2018 Komisia vykonala v Rumunsku audit na mieste (ďalej len „audit 2018“).
34
Listom z 28. augusta 2018 Komisia oznámila Rumunsku výsledky svojich overení v súlade s článkom 34 ods. 2 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014.
35
Rumunsko 29. októbra 2018 zaslalo Komisii svoje pripomienky k výsledkom kontrol.
36
Dňa 23. januára 2019 Komisia pozvala Rumunsko na bilaterálne stretnutie v súlade s článkom 34 ods. 2 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014.
37
Dňa 5. marca 2019 sa Komisia a rumunské orgány stretli na bilaterálnom stretnutí (ďalej len „dvojstranné stretnutie týkajúce sa roku 2018“).
38
Komisia 10. apríla 2019 Komisia zaslala Rumunsku zápisnicu z bilaterálneho stretnutia týkajúceho sa roku 2018 (ďalej len „zápisnica z vyšetrovania v roku 2018“).
39
Rumunsko 3. mája 2019 oznámilo Komisii svoje pripomienky k zápisnici z vyšetrovania v roku 2018.
40
Rumunsko listom z 10. júna 2019 predložilo odpovede na žiadosť o doplňujúce informácie uvedenú v zápisnici z vyšetrovania v roku 2018.
41
Komisia následne 19. decembra 2019 zaslala Rumunsku predbežné závery vyšetrovania 2018 (ďalej len „oznámenie o vylúčených výdavkoch za rok 2018“) v súlade s článkom 34 ods. 3 tretím pododsekom vykonávacieho nariadenia č. 908/2014, v ktorých oznámila svoj návrh vylúčiť z financovania Úniou sumu vo výške 178846662,94 eura a potvrdila svoj názor, podľa ktorého v Rumunsku počas rozpočtových rokov 2017 a 2018 vykonávanie schémy pomoci na plochu porušovalo právne predpisy Únie.
42
Komisia konkrétne uviedla, že dôvody vylúčenia týchto výdavkov z fondov sa týkali nedostatkov zistených v súvislosti so štyrmi kľúčovými kontrolami, a to administratívnymi kontrolami, pokiaľ ide o definíciu pôdy ležiacej úhorom v porovnaní s definíciou dočasných trávnych porastov, uskutočnením krížových kontrol s cieľom preukázať oprávnenosť deklarovaných parciel, uskutočnením dostatočného počtu kontrol na mieste a uskutočnením kontrol na mieste v dostatočnej kvalite.
43
Dňa 5. februára 2020 Rumunsko podalo návrh na začatie zmierovacieho postupu (ďalej len „návrh na začatie zmierovacieho konania za rok 2018“).
44
Dňa 15. decembra 2020 Rumunsko podalo návrh na stretnutie v rámci zmierovacieho postupu.
45
Zmierovací orgán vydal 4. januára 2021 svoju správu, v ktorej dospel k záveru, že zmier nie je možný.
46
Komisia 5. júla 2021 oznámila Rumunsku svoje konečné stanovisko prijaté v nadväznosti na zmierovaciu správu. V tomto stanovisku Komisia v podstate zotrvala na svojom posúdení, podľa ktorého systém zavedený v Rumunsku v rozpočtových rokoch 2017 a 2018 vykazoval nedostatky vo fungovaní štyroch kľúčových kontrol. Okrem toho Komisia znížila navrhované paušálne opravy na sumu 178320110,85 eura.
47
Komisia následne zaslala Rumunsku súhrnnú správu, v ktorej pripomenula jednotlivé fázy vyšetrovania v roku 2018, rozsah pripomienok, ktoré Rumunsko predložilo počas postupu overovania súladu, a odôvodnenie svojich konečných záverov.
48
Dňa 17. novembra 2021 Komisia prijala sporné rozhodnutie.
49
Pokiaľ ide o výdavky vynaložené Rumunskom z titulu finančných prostriedkov za rozpočtové roky 2017 a 2018, Komisia poukázala na porušenia práva Únie uvedené v bode 42 tohto rozsudku a rozhodla uložiť mu paušálnu opravu vo výške 178320110,85 eura.
Konanie pred Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok
50
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 27. januára 2022 Rumunsko podalo žalobu o čiastočné zrušenie sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom sa týkalo výdavkov, ktoré vynaložilo na finančné prostriedky v rozpočtových rokoch 2018 a 2019 vo výške 178320110,85 eura.
51
Na podporu svojej žaloby Rumunsko uviedlo tri žalobné dôvody.
52
Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd zamietol tieto žalobné dôvody ako nedôvodné a v dôsledku toho zamietol žalobu v celom rozsahu.
53
V prvom rade Všeobecný súd v bodoch 34 až 173 napadnutého rozsudku preskúmal a zamietol prvý žalobný dôvod, ktorý sa delí na päť častí a je založený na nesprávnom výkone právomoci Komisie vylúčiť sumy z financovania Úniou na základe článku 52 nariadenia č. 1306/2013.
54
Po prvé v bodoch 37 až 52 tohto rozsudku Všeobecný súd analyzoval a zamietol ako nedôvodnú prvú časť tohto žalobného dôvodu založenú na pochybeniach, ktorých sa dopustila Komisia pri konštatovaní nedostatkov v administratívnych kontrolách, pokiaľ ide o vzťah medzi vyšetrovaniami v roku 2017 a v roku 2018, ako aj lehotu uplatniteľnú na informácie poskytnuté Rumunskom v rámci vyšetrovania v roku 2018.
55
V tejto súvislosti Všeobecný súd najmä v bodoch 41 a 42 uvedeného rozsudku uviedol, že vyšetrovanie v roku 2017 a vyšetrovanie v roku 2018 sa prekrývajú, pokiaľ ide o štyri kľúčové kontroly, v prípade ktorých Komisia konštatovala porušenia. Uviedol však, že tieto porušenia sa týkali dvoch rôznych období, a to vyšetrovania v roku 2017 týkajúceho sa rozpočtových rokov 2015 a 2016 a vyšetrovania v roku 2018 týkajúceho sa rozpočtových rokov 2017 a 2018, a rozhodnutie prijaté v nadväznosti na vyšetrovanie v roku 2017 nebolo napadnuté opravným prostriedkom, a teda nadobudlo právoplatnosť. Všeobecný súd konštatoval, že žaloba bola podaná proti spornému rozhodnutiu, ktoré bolo prijaté na konci vyšetrovania v roku 2018 a týkala sa rozpočtových rokov 2017 a 2018. Rumunsko teda podľa Všeobecného súdu mohlo, pokiaľ ide o vyšetrovanie v roku 2017, spochybniť len odkazy Komisie na toto vyšetrovanie počas vyšetrovania v roku 2018, na základe ktorých Komisia prijala sporné rozhodnutie.
56
Pokiaľ ide o lehotu uplatniteľnú na poskytnutie informácií Rumunskom v rámci vyšetrovania v roku 2018, Všeobecný súd v bode 47 napadnutého rozsudku uviedol, že dve podmienky stanovené v tejto súvislosti v článku 34 ods. 6 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 majú kumulatívnu povahu, takže ak jedna z nich nie je splnená, nie je potrebné preskúmať druhú.
57
Všeobecný súd ďalej v bode 49 tohto rozsudku rozhodol, že čiastočné prekrývanie sa vyšetrovania v roku 2017 a vyšetrovania v roku 2018 nemá vplyv na zákonnosť sporného rozhodnutia, takže konanie, ktoré Rumunsko vytýkalo Komisii, keď tvrdilo, že nemohlo poskytnúť zásadné informácie v rámci vyšetrovania v roku 2018, z dôvodu konania Komisia v rámci vyšetrovania v roku 2017, nemožno považovať za externý faktor v zmysle článku 34 ods. 6 písm. b) vykonávacieho nariadenia č. 908/2004.
58
Okrem toho v bode 50 uvedeného rozsudku Všeobecný súd uviedol, že v rámci postupu overovania súladu mal dotknutý členský štát predložiť vysvetlenie umožňujúce usudzovať, že oneskorené predloženie informácií po oficiálnom oznámení zaslanom Komisiou odôvodňovali externé faktory, a že Komisia mala povinnosť posúdiť, či je toto vysvetlenie uspokojivé, keďže v prípade, že by Komisia toto vysvetlenie zamietla a neuplatnila by článok 34 ods. 6 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014, uvedený členský štát by mohol na Všeobecnom súde napadnúť odmietnutie zohľadniť informácie, ktoré takto poskytol.
59
V bode 51 napadnutého rozsudku Všeobecný súd na jednej strane uviedol, že pri vyšetrovaní v roku 2018 sa jediný externý faktor, na ktorý sa Rumunsko odvoláva, týkal informácií o miere chybovosti použitých na výpočet rizika pre EPZF. Na druhej strane Rumunsko nespochybnilo správanie Komisie počas postupu overovania súladu, ale až pred Všeobecným súdom, takže Komisii nemožno platne vytýkať, že nesprávne preskúmala pojem „externý faktor“ v zmysle článku 34 ods. 6 písm. b) vykonávacieho nariadenia č. 908/2004.
60
Po druhé v bodoch 53 až 99 tohto rozsudku Všeobecný súd preskúmal a zamietol ako nedôvodnú druhú časť prvého žalobného dôvodu založenú na nesprávnom posúdení, ktorého sa údajne dopustila Komisia pri konštatovaní nedostatkov v správnych kontrolách, pokiaľ ide o definíciu pôdy ležiacej úhorom vo vzťahu k definícii dočasného trávneho porastu.
61
V tejto súvislosti Všeobecný súd najprv v bode 77 uvedeného rozsudku zamietol prvú výhradu založenú na odkazoch Komisie na vyšetrovanie v roku 2017 v rámci vyšetrovania v roku 2018.
62
Pokiaľ ide o tvrdenie Rumunska, podľa ktorého v prípade ornej pôdy, ktorej plocha sa pohybuje od 10 do 30 hektárov (ha), skutočnosť, že pôda ležiaca úhorom sa zamieňa s dočasnými trávnymi porastmi, nepredstavuje pre fondy žiadne riziko, a že v dôsledku toho bol v prejednávanej veci dodržaný článok 44 ods. 1 nariadenia č. 1307/2013, v bode 70 napadnutého rozsudku okrem iného rozhodol, že takmer vo všetkých prípadoch, ak je jedna z plodín, teda dočasné trávnaté plochy alebo pôda ležiaca úhorom, deklarovaná v jednej z dvoch kategórií potrebných na zabezpečenie diverzifikácie (hlavná plodina alebo vedľajšia plodina), iné plodiny sú deklarované v druhej kategórii, Rumunsko implicitne uznalo, že nie je schopné zabezpečiť, aby pre fondy neexistovalo žiadne riziko.
63
V bode 71 tohto rozsudku Všeobecný súd spresnil, že táto argumentácia pripúšťa prípadnú existenciu prípadov, v ktorých dve plodiny vyžadované článkom 44 ods. 1 prvým pododsekom nariadenia č. 1307/2013 sú pôda ležiaca úhorom a dočasné trávne porasty. Na rozdiel od toho, čo tvrdí Rumunsko, bolo teda na zabezpečenie dodržania požiadavky stanovenej v tomto ustanovení, podľa ktorej musia byť na ornej pôde poľnohospodára s rozlohou od 10 do 30 ha pestované dve plodiny, potrebné rozlišovanie medzi pôdou ležiacou úhorom a dočasnými trávnymi porastmi, keďže by mohla existovať situácia, v ktorej by orná pôda bola v skutočnosti úplne pokrytá pôdou ležiacou úhorom alebo dočasnými trávnymi porastmi.
64
Pokiaľ ide o tvrdenie Rumunska, podľa ktorého hoci hlavná plodina v zásade nesmie pokrývať viac ako 75 % ornej pôdy, prekročenie tejto prahovej hodnoty je prípustné tak v prípade pôdy ležiacej úhorom, ako aj v prípade dočasných trávnych porastov v súlade s článkom 44 ods. 3 nariadenia č. 1307/2013, takže aj keď sa obe plodiny zamieňajú, neexistuje žiadne riziko pre fondy, Všeobecný súd v bode 72 uvedeného rozsudku konštatoval, že Rumunsko nepredložilo dôkaz o tom, že podmienka na uplatnenie výnimky stanovenej v článku 44 ods. 3 písm. a) nariadenia č. 1307/2013, teda skutočnosť, že dočasné trávne porasty, pôda ležiaca úhorom alebo jej kombinácia predstavujú viac ako 75 % ornej pôdy podniku, bola splnená.
65
Pokiaľ ide o tvrdenie Rumunska, podľa ktorého jeho inšpektori kontrolovali pôdu deklarovanú ako pôdu ležiacu úhorom počas dvoch po sebe nasledujúcich rokov s cieľom sankcionovať prípadné nezrovnalosti, Všeobecný súd v bode 76 napadnutého rozsudku uviedol, že audit v roku 2018 odhalil odlišný problém, a to skutočnosť, že na mieste došlo k chybe pri kvalifikácii pôdy, ktorá vyvolala reťazovú reakciu, čo spochybnilo uplatnenie prahových hodnôt ekologizácie založených na diverzifikácii plodín v súlade s článkom 44 nariadenia č. 1307/2013.
66
Všeobecný súd následne v bode 87 tohto rozsudku zamietol druhú výhradu založenú na nejasnosti právneho základu vyšetrovania v roku 2018.
67
Všeobecný súd v bodoch 83 až 86 uvedeného rozsudku vychádzal zo skutočnosti, že Rumunsko sa dozvedelo o právnom základe vyšetrovania v roku 2018, a to najneskôr 10. apríla 2019, teda v deň oznámenia zápisnice z vyšetrovania v roku 2018. Okrem toho podľa neho nemohlo platne tvrdiť, že odkaz na článok 44 nariadenia č. 1307/2013, ktorý sa týka diverzifikácie plodín s cieľom využívať režim platieb na poľnohospodárske postupy prospešné pre klímu a životné prostredie, nebol dostatočný na pochopenie povahy a rozsahu námietky Komisie.
68
Všeobecný súd napokon v bode 99 napadnutého rozsudku zamietol tretiu výhradu založenú na pochybeniach pri výpočte paušálnej opravy, ktorú Komisia uplatnila v rámci vyšetrovania v roku 2018.
69
Na tento účel v bode 95 tohto rozsudku okrem iného uviedol, že výnimka stanovená v článku 34 ods. 6 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 sa v prejednávanej veci neuplatňovala. V bode 97 uvedeného rozsudku konštatoval, že Rumunsko nepreukázalo, že Komisia sa dopustila nesprávneho posúdenia, keď sa domnievala, že oprava, na ktorú Rumunsko poukazovalo na podporu jeho tvrdenia, podľa ktorého nezrovnalosť zistená Komisiou mala nízky stupeň závažnosti a malý rozsah, sa neuskutočnila.
70
Po tretie v bodoch 100 až 152 napadnutého rozsudku Všeobecný súd preskúmal a zamietol ako nedôvodnú tretiu časť prvého žalobného dôvodu založenú na nesprávnom posúdení, ktorého sa údajne dopustila Komisia pri konštatovaní nedostatkov v správnych kontrolách, pokiaľ ide o definíciu pôdy ležiacej úhorom vo vzťahu k definícii dočasného trávneho porastu.
71
Pokiaľ ide o prvú výhradu založenú na nesprávnom posúdení, ktorého sa dopustila Komisia pri konštatovaní nedostatkov pri vykonávaní kontrol v rámci EPZF, Všeobecný súd ju v bode 143 tohto rozsudku zamietol.
72
Konkrétne v bodoch 121 a 122 uvedeného rozsudku rozlišoval medzi aktualizáciou informačného systému poľnohospodárskych pozemkov (ďalej len „LPIS“) a nízkym percentuálnym podielom prípadov nesúladu zistených počas vyšetrovania v roku 2018 a dospel k záveru, že Komisia sa nedopustila nesprávneho posúdenia, keď v spornom rozhodnutí konštatovala, že pokiaľ ide o túto aktualizáciu, neexistuje prahová hodnota uplatniteľná na chyby.
73
Pokiaľ ide o uvedenú aktualizáciu, Všeobecný súd v bodoch 130 a 131 napadnutého rozsudku rozhodol, že otázka právneho základu trojročnej aktualizácie LPIS nemala vplyv na nedostatky, ktoré Komisia konštatovala. Na jednej strane totiž zo zápisnice z bilaterálneho stretnutia z 8. septembra 2017 o akčnom pláne z roku 2017, ktorý citovalo samotné Rumunsko, vyplývalo, že žiadny členský štát nebol sankcionovaný za to, že nepristúpil k aktualizácii LPIS každé tri roky, ale že chyby vyplývajúce z neexistencie aktualizácie vytvárali riziko pre fondy a mohli predstavovať základ pre finančné opravy. Na druhej strane, ako už Všeobecný súd konštatoval v súvislosti s inými tvrdeniami Rumunska, riziko pre EPZF bolo spôsobené vekom snímok LPIS.
74
Pokiaľ ide o druhú výhradu založenú na nesprávnom posúdení, ktorého sa dopustila Komisia pri konštatovaní nedostatkov pri vykonávaní kontrol v rámci EPZF, Všeobecný súd ju v bode 152 uvedeného rozsudku zamietol.
75
Všeobecný súd v bode 149 uvedeného rozsudku rozhodol, že Komisia v oznámení o vylúčených výdavkoch na rok 2018 správne vysvetlila, že nezohľadnila výpočty predložené Rumunskom z dôvodu, že neboli v súlade s tým, čo bolo dohodnuté na bilaterálnom stretnutí týkajúcom sa roku 2018. V bode 150 uvedeného rozsudku rozhodol, že Komisia sa nedopustila nesprávneho posúdenia, keď sa domnievala, že výnimka stanovená v článku 34 ods. 6 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 sa v prejednávanej veci neuplatňuje.
76
Všeobecný súd v bode 151 napadnutého rozsudku tiež uviedol, že v každom prípade Komisii neprináleží preukázať, že výpočty členského štátu sú nesprávne, ale že je na tomto členskom štáte, aby preukázal, že skutočnosti, z ktorých Komisia vychádzala pri vyjadrení svojich pochybností, boli nesprávne, čo Rumunsko v prejednávanej veci podľa neho neurobilo.
77
Po štvrté v bodoch 153 až 169 uvedeného rozsudku Všeobecný súd preskúmal a zamietol ako nedôvodnú štvrtú časť prvého žalobného dôvodu založenú na nesprávnom posúdení, ktorého sa údajne dopustila Komisia pri konštatovaní nedostatkov v správnych kontrolách na mieste.
78
Pokiaľ ide o nezhodu medzi Rumunskom a Komisiou v súvislosti s percentuálnym podielom príjemcov, ktorí musia byť predmetom kontroly v rámci opatrení pomoci v prospech ekologizácie, ak sa zistia významné nesúlady, Všeobecný súd najprv v bode 162 napadnutého rozsudku uviedol, že tento nesúlad súvisí s určením percentuálneho podielu vyplývajúceho z výpočtu, ktorého cieľom je stanoviť jednu z dvoch hodnôt, ktoré sú potrebné na určenie tohto percentuálneho podielu.
79
Pokiaľ ide o pracovný dokument DS/CDP/2015/19, na ktorý odkazuje Rumunsko, Všeobecný súd v bode 163 tohto rozsudku uviedol, že v tomto dokumente sa uvádza, že platba na ekologizáciu sa môže uskutočniť len na plochu, ktorá je v zásade oprávnená, teda na plochu, ktorá spĺňa kritériá oprávnenosti režimu jednotnej platby na plochu (ďalej len „SAPS“). V bode 164 uvedeného rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že pokiaľ ide o vzorec, ktorý sa má použiť na určenie miery kontroly ekologizácie, ktorá sa mala zvýšiť v roku nasledujúcom po roku, v ktorom došlo k závažným nezrovnalostiam, uvedený dokument spresňuje, že čitateľ, teda celkové zníženie za ekologizáciu na hektáre, sa má chápať ako celkové zníženie počtu hektárov v kontrolovanom regióne, vrátane zníženia všetkých požiadaviek v oblasti ekologizácie. Podľa Všeobecného súdu to znamenalo, že sa malo zohľadniť nielen zníženie vyplývajúce zo všetkých požiadaviek v oblasti ekologizácie, ale aj zníženie počtu hektárov v kontrolovanom regióne.
80
Po piate v bodoch 170 až 173 napadnutého rozsudku Všeobecný súd preskúmal a zamietol ako nedôvodnú piatu časť prvého žalobného dôvodu založenú na nesprávnom posúdení, ktorého sa údajne dopustila Komisia pri konštatovaní nedostatkov v správnych kontrolách na mieste, keďže dôvodnosť tejto časti súvisela s dôvodnosťou druhej a tretej časti prvého žalobného dôvodu.
81
V druhom rade Všeobecný súd v bodoch 174 až 181 tohto rozsudku preskúmal a zamietol ako nedôvodný druhý žalobný dôvod založený na porušení zásady proporcionality.
82
V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 180 uvedeného rozsudku uviedol, že v rámci tohto žalobného dôvodu Rumunsko opätovne uviedlo jednak skutočnosť, že nebolo schopné predložiť primerané výpočty v lehote stanovenej v článku 34 ods. 3 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 z dôvodu prekrývania sa vyšetrovania v roku 2017 a vyšetrovania v roku 2018, a jednak skutočnosť, že Komisia neuplatnila článok 34 ods. 6 tohto vykonávacieho nariadenia, a teda ani nezohľadnila výpočty, ktoré Rumunsko predložilo v návrhu na zmier na rok 2018. Všeobecný súd preto v bode 181 uvedeného rozsudku konštatoval, že v rozsahu, v akom v tomto rozsudku rozhodol, že predloženie vhodných výpočtov v rámci vyšetrovania v roku 2018 nezávisí od výpočtov z vyšetrovania v roku 2017 a že podmienky stanovené v článku 34 ods. 6 tohto vykonávacieho nariadenia neboli v prejednávanej veci splnené, treba druhý žalobný dôvod zamietnuť.
83
V treťom rade Všeobecný súd v bodoch 182 až 209 napadnutého rozsudku preskúmal a zamietol ako nedôvodný tretí žalobný dôvod založený na porušení povinnosti odôvodnenia.
Návrhy účastníkov konania na Súdnom dvore
84
Rumunsko navrhuje, aby Súdny dvor:
–
vyhlásil odvolanie za prípustné a zrušil napadnutý rozsudok v celom rozsahu,
–
s konečnou platnosťou rozhodol o spore tak, že vyhovie žalobe o čiastočnú neplatnosť sporného rozhodnutia, alebo
–
subsidiárne vrátil vec Všeobecnému súdu, aby opätovne rozhodol tak, že vyhovie žalobe o čiastočnú neplatnosť sporného rozhodnutia, ktorú podalo Rumunsko, a
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
85
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie a
–
uložil Rumunsku povinnosť nahradiť trovy konania.
O odvolaní
86
Na podporu svojho odvolania Rumunsko uvádza štyri odvolacie dôvody.
Prvý odvolací dôvod založený na porušení článku 52 nariadenia č. 1306/2013 v spojení s článkom 34 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 a článkom 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“)
87
Prvý odvolací dôvod sa skladá zo štyroch častí.
Prvá časť týkajúca sa zmeny právneho základu návrhov Komisie na finančnú opravu počas postupu overovania súladu
– Argumentácia účastníkov konania
88
V rámci prvej časti prvého odvolacieho dôvodu Rumunsko namieta voči bodom 85 a 86 napadnutého rozsudku.
89
Všeobecný súd nesprávne rozhodol, že Komisia mohla zmeniť právny základ svojich návrhov na finančnú opravu počas postupu overovania súladu, a to aj na bilaterálnom stretnutí. Na druhej strane Všeobecný súd nesprávne konštatoval, že Rumunsko bolo informované o právnom základe týchto návrhov najneskôr 10. apríla 2019, teda v deň doručenia zápisnice z vyšetrovania v roku 2018, a že tento členský štát mal príležitosť účinne predložiť svoje pripomienky predtým, ako mu Komisia zaslala oznámenie o vylúčených výdavkoch.
90
Postup overovania súladu totiž podľa článku 52 nariadenia č. 1306/2013 v spojení s článkom 34 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 predpokladá, že Komisia už v prvej etape tohto postupu uvedie pravidlá Únie, ktoré považuje za porušené, potrebné opatrenia a zamýšľanú opravu v tejto súvislosti.
91
Rumunsko s odkazom na rozsudok z 3. mája 2012, Španielsko/Komisia (C‑24/11 P, EU:C:2012:266, body 26 až 28), pripomína, že po skončení vyšetrovania a v prípade, že sa domnieva, že výdavky neboli vynaložené v súlade s pravidlami Únie, je Komisia povinná oznámiť dotknutému členskému štátu výsledky svojich kontrol a uviesť nápravné opatrenia, ktoré sa majú prijať na zabezpečenie dodržiavania týchto pravidiel v budúcnosti. Na to, aby takéto oznámenie mohlo plniť funkciu upozornenia pre tento členský štát, Komisia mu musí umožniť dokonale sa oboznámiť s jej výhradami, najmä dostatočne presne označiť nezrovnalosť, ktorá sa mu vytýka.
92
Komisia sa domnieva, že prvú časť prvého odvolacieho dôvodu treba zamietnuť ako nedôvodnú.
– Posúdenie Súdnym dvorom
93
Na úvod treba pripomenúť, že overovanie súladu sa riadi článkom 52 nariadenia č. 1306/2013.
94
Podľa odseku 1 tohto článku 52 sa overovanie súladu vykoná, ak Komisia zistí, že výdavky patriace do rozsahu pôsobnosti článku 4 ods. 1 a článku 5 tohto nariadenia neboli vynaložené v súlade s právom Únie, a v prípade EPFRV neboli vynaložené v súlade s uplatniteľným právom Únie a vnútroštátnym právom uvedeným v článku 85 nariadenia č. 1303/2013. Komisia teda prijme vykonávacie akty, v ktorých sa určia sumy, ktoré sa majú vylúčiť z financovania Úniou.
95
V odseku 3 článku 52 nariadenia č. 1306/2013 sa stanovuje postup, ktorý sa má dodržať pred prijatím akéhokoľvek rozhodnutia o zamietnutí financovania. Z tohto vyplýva, že prijatie takého rozhodnutia je podmienené existenciou výmeny písomných oznámení medzi Komisiou a dotknutým členským štátom o výsledku kontrol vykonaných Komisiou s cieľom dosiahnuť dohodu o opatreniach, ktoré sa majú prijať. Ak sa nedosiahne dohoda, dotknutý členský štát môže požiadať o začatie zmierovacieho konania, na konci ktorého sa správa s odporúčaniami predloží Komisii, ktorá ju zohľadní pred prijatím rozhodnutia o zamietnutí financovania [pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. októbra 2025, Bulharsko/Komisia (Neoprávnené výdavky financované z EPZF), C‑294/23 P, EU:C:2025:823, bod 56].
96
Tento postup tak zavádza dialóg medzi Komisiou a dotknutým členským štátom a jeho cieľom je v podstate po prvé umožniť im vymieňať si informácie, po druhé ponúknuť tomuto členskému štátu možnosť uplatňovať svoje právo na obhajobu, po tretie umožniť mu preukázať nepresnosť zistení Komisie a napokon po štvrté umožniť uvedenému členskému štátu informovať Komisiu o nápravných opatreniach prijatých s cieľom zabezpečiť dodržiavanie právnej úpravy Únie [pozri analogicky rozsudok z 13. februára 2020, Grécko/Komisia (Trvalé pasienky), C‑252/18 P, EU:C:2020:95, bod 84].
97
Zároveň v súlade s článkom 53 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1306/2013 Komisia prijala vykonávacie nariadenie č. 908/2014, ktorého článok 34 stanovuje podrobné pravidlá postupu overovania súladu stanoveného v článku 52 nariadenia č. 1306/2013.
98
Ako vyplýva z článku 34 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 v spojení s odôvodnením 27 tohto nariadenia, ide o kontradiktórne konanie, ktorého jednotlivé etapy podliehajú dodržaniu osobitných lehôt s cieľom zabezpečiť jeho ukončenie v primeranej lehote [pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. októbra 2025, Bulharsko/Komisia (Neoprávnené výdavky financované z EPZF), C‑294/23 P, EU:C:2025:823, bod 58].
99
V prvej etape Komisia v súlade s článkom 34 ods. 2 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 oznámi dotknutému členskému štátu svoje zistenia, pričom uvedie nápravné opatrenia, ktoré považuje za potrebné prijať, a predbežnú úroveň finančnej opravy, ktorú považuje za primeranú.
100
Z judikatúry vyplýva, že toto oznámenie musí dostatočne presným spôsobom identifikovať všetky nezrovnalosti vytýkané dotknutému členskému štátu, na ktorých bola v konečnom dôsledku založená zamýšľaná finančná oprava. Iba takéto oznámenie môže zabezpečiť úplné oboznámenie sa s výhradami Komisie [pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. októbra 2025, Bulharsko/Komisia (Neoprávnené výdavky financované z EPZF), C‑294/23 P, EU:C:2025:823, bod 59 a citovanú judikatúru].
101
Okrem toho v súlade s článkom 34 ods. 2 prvým pododsekom vykonávacieho č. 908/2014 musí uvedené oznámenie stanoviť, že bilaterálne stretnutie sa uskutoční do piatich mesiacov od uplynutia lehoty na odpoveď, ktorú má dotknutý členský štát k dispozícii. Z článku 34 ods. 3 druhého pododseku tohto vykonávacieho nariadenia tiež vyplýva, že Komisia do 30 pracovných dní od bilaterálneho stretnutia vypracuje zápisnicu z tohto stretnutia a zašle ju dotknutému členskému štátu, ktorý môže oznámiť svoje pripomienky Komisii do 15 pracovných dní od jej doručenia.
102
Oznámením uvedeným v bode 99 tohto rozsudku sa síce musí dotknutý členský štát dokonale oboznámiť s výhradami Komisie, aby mohlo splniť funkciu upozornenia [pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. februára 2020, Grécko/Komisia (Trvalé pasienky), C‑252/18 P, EU:C:2020:95, bod 82 a citovanú judikatúru], ale to neznamená, že všetky právne ustanovenia potenciálne porušené pôvodne konštatovanou nezrovnalosťou musia byť nevyhnutne v tomto oznámení uvedené.
103
Súdny dvor už totiž rozhodol, že pokiaľ uvedené oznámenie môže plniť funkciu upozornenia, samotné opomenutie právneho odkazu v tomto dokumente nepredstavuje porušenie podstatnej formálnej náležitosti (pozri v tomto zmysle rozsudky z 24. januára 2002, Fínsko/Komisia, C‑170/00, EU:C:2002:51, bod 34, a zo 7. októbra 2004, Španielsko/Komisia, C‑153/01, EU:C:2004:589, bod 93).
104
Takisto platí, že hoci je Komisia povinná vo vzťahoch s členskými štátmi dodržiavať podmienky, ktoré si sama stanovila prostredníctvom vykonávacích nariadení, členské štáty nemôžu vo vzťahoch s Komisiou zaujímať čisto formalistické stanoviská, ak je z okolností zrejmé, že ich práva boli plne chránené (pozri v tomto zmysle rozsudky z 24. januára 2002, Fínsko/Komisia, C‑170/00, EU:C:2002:51, bod 34, a zo 7. októbra 2004, Španielsko/Komisia, C‑153/01, EU:C:2004:589, bod 93). Tak je to najmä v prípade, keď dotknutý členský štát mohol pochopiť základ návrhov Komisie na finančnú opravu a mohol účinne vyjadriť svoje stanovisko počas postupu overovania súladu (pozri analogicky rozsudok z 19. januára 2006, Comunità montana della Valnerina/Komisia, C‑240/03 P, EU:C:2006:44, bod 129 a citovanú judikatúru).
105
Treba dodať, že na rozdiel od toho, čo tvrdí Rumunsko, výklad článku 52 nariadenia č. 1306/2013 v spojení s článkom 34 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014, podľa ktorého po oznámení uvedenom v bode 99 tohto rozsudku, ktoré predstavuje prvú etapu postupu, nemôže dôjsť k žiadnej zmene právneho základu týkajúceho sa návrhov Komisie na finančnú opravu, by na rozdiel od judikatúry citovanej v bode 104 tohto rozsudku znamenal, že by sa pripustilo, že členské štáty môžu zabrániť pokračovaniu tohto postupu. Tento výklad by skresľoval vyvíjajúcu sa povahu tohto konania, ktoré je založené na výmene informácií medzi Komisiou a dotknutým členským štátom, a nútil Komisiu, aby uvedené konanie začala odznova, hoci z okolností prejednávanej veci vyplýva, že dotknutý členský štát pochopil návrhy Komisie na finančnú opravu a mohol k nim účinne predložiť svoje pripomienky predtým, ako mu táto inštitúcia v súlade s článkom 34 ods. 3 tretím pododsekom vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 oznámila závery, ku ktorým dospela na základe informácií získaných v rámci konania o overovaní súladu. Takýto výklad by teda bol v rozpore s cieľom ochrany finančných záujmov rozpočtu Únie uvedeným v odôvodneniach 37 a 39 nariadenia č. 1306/2013, keďže by mohol ohroziť účinnosť vymáhania neoprávnene vynaložených súm.
106
Všeobecný súd sa teda nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 85 napadnutého rozsudku rozhodol, že Komisia môže zmeniť právny základ svojich návrhov na finančnú opravu v priebehu postupu overovania súladu pod podmienkou, že k tejto zmene dôjde v čase tohto postupu, ktorý umožňuje členskému štátu zaujať stanovisko k týmto návrhom.
107
Pokiaľ ide o otázku, či sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 86 napadnutého rozsudku rozhodol, že Rumunsko bolo najneskôr 10. apríla 2019 informované o právnom základe tvrdení Komisie, a že z tohto dôvodu bolo schopné účinne zaujať stanovisko k uvedeným návrhom, z posúdenia skutkového stavu vykonaného Všeobecným súdom v bodoch 83 a 84 napadnutého rozsudku, ktoré Rumunsko nespochybňuje, vyplýva, že v zápisnici z vyšetrovania v roku 2018, ktorá bola Rumunsku oznámená 10. apríla 2019, Komisia spresnila, že právnym základom nedostatkov, ktoré boli Rumunsku vytýkané, boli články 4 a 44 až 46 nariadenia č. 1307/2013. V bode 84 tohto rozsudku Všeobecný súd okrem toho uviedol, že tento členský štát vedel o nedostatkoch konštatovaných v rámci auditu z roku 2018 týkajúcich sa otázky vymedzenia pôdy ležiacej úhorom v porovnaní s vymedzením dočasného trávneho porastu, takže nemohol platne tvrdiť, že odkaz na článok 44 tohto nariadenia, ktorý sa týka diverzifikácie plodín s cieľom mať prospech z režimu ekologizácie, nebol dostatočný na pochopenie povahy a rozsahu tvrdení Komisie.
108
Za týchto podmienok vzhľadom na skutočnosť, že Rumunsko tak malo možnosť predložiť svoje pripomienky k tomuto dokumentu, ako to vyžadujú ustanovenia uvedené v bode 101 tohto rozsudku, Všeobecný súd mohol v bode 86 napadnutého rozsudku rozhodnúť, že Rumunsko bolo informované o právnom základe návrhov Komisie na finančnú opravu najneskôr 10. apríla 2019, teda v deň oznámenia zápisnice z vyšetrovania v roku 2018, takže malo príležitosť účinne predložiť svoje pripomienky predtým, ako mu Komisia zaslala svoje závery o vylúčených výdavkoch na rok 2018.
109
Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že prvá časť prvého odvolacieho dôvodu sa musí zamietnuť ako nedôvodná.
Druhá časť týkajúca sa uplatniteľnosti článku 52 nariadenia č. 1306/2013 v spojení s článkom 34 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 na poskytnutie informácií týkajúcich sa neexistencie porušenia práva Únie
– Argumentácia účastníkov konania
110
V rámci druhej časti prvého odvolacieho dôvodu Rumunsko namieta voči bodom 50 až 51 napadnutého rozsudku.
111
Podľa jeho názoru Všeobecný súd v tomto rozsudku nesprávne rozhodol, že článok 52 nariadenia č. 1306/2013 v spojení s článkom 34 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 sa uplatňuje nielen na poskytnutie informácií týkajúcich sa výpočtu finančnej opravy, ale aj na poskytnutie informácií týkajúcich sa neexistencie porušenia práva Únie.
112
Všeobecný súd v týchto bodoch odkázal na podmienky stanovené v článku 34 ods. 6 vykonávacieho nariadenia č. 908/2004, aby v podstate potvrdil záver Komisie, podľa ktorého informácie predložené Rumunskom po oznámení týkajúcom sa vylúčených výdavkov na rok 2018 a smerujúce k preukázaniu neexistencie porušenia práva Únie nemali byť zohľadnené.
113
Podmienka uvedená v článku 34 ods. 6 písm. a) tohto vykonávacieho nariadenia pritom odkazuje na zohľadnenie informácií, ktoré členský štát oneskorene poskytol, aby sa predišlo hrubému nadhodnoteniu finančnej ujmy spôsobenej rozpočtu Únie. Toto ustanovenie teda predstavuje výnimku, ktorá sa musí vykladať a uplatňovať reštriktívne. Neuplatňuje sa teda na poskytnutie informácií týkajúcich sa neexistencie porušenia práva Únie.
114
Komisia sa v prvom rade domnieva, že druhá časť prvého odvolacieho dôvodu je neprípustná. Pripomína, že preskúmanie Súdneho dvora je v rámci odvolacieho konania obmedzené na posúdenie právneho riešenia žalobných dôvodov a tvrdení prejednávaných na Všeobecnom súde. Rumunsko však pred Všeobecným súdom netvrdilo, že článok 34 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 sa neuplatňuje na postup overenia súladu, ktorý viedol k prijatiu sporného rozhodnutia, ale tvrdilo opak. Okrem toho sa Komisia domnieva, že tvrdenia predložené Rumunskom neumožňujú jasne určiť, ku ktorému porušeniu práva Únie došlo v rámci postupu overovania súladu vedeného v prejednávanej veci, ktoré tento členský štát navyše považuje za „neexistujúce“.
115
Subsidiárne Komisia tvrdí, že druhú časť prvého odvolacieho dôvodu treba zamietnuť ako nedôvodnú.
– Posúdenie Súdnym dvorom
116
Komisia na úvod namieta neprípustnosť druhej časti prvého odvolacieho dôvodu jednak z dôvodu, že Rumunsko nepredložilo tvrdenie týkajúce sa neuplatniteľnosti článku 52 nariadenia č. 1306/2013 v spojení s článkom 34 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 na poskytnutie informácií týkajúcich sa neexistencie porušenia práva Únie pred Všeobecným súdom, a jednak z dôvodu, že toto tvrdenie je nejasné.
117
V tejto súvislosti stačí uviesť, že podľa ustálenej judikatúry je právomoc Súdneho dvora v rámci odvolania obmedzená na posúdenie právneho rozhodovania o žalobných dôvodoch a tvrdeniach prejednávaných na Všeobecnom súde. Účastník konania teda nemôže pred Súdnym dvorom po prvýkrát uviesť dôvod, ktorý neuviedol v konaní pred Všeobecným súdom, pretože tým by sa mu umožnilo predložiť Súdnemu dvoru, ktorého právomoc v oblasti odvolacieho konania je obmedzená, spor v širšom rozsahu, ako bol ten, o ktorom rozhodoval Všeobecný súd. Odvolateľ však môže podať odvolanie, v ktorom na Súdnom dvore uvedie dôvody a tvrdenia vyplývajúce zo samotného napadnutého rozsudku a ktorých cieľom je z právneho hľadiska spochybniť jeho dôvodnosť (rozsudok zo 6. októbra 2021, Sigma Alimentos Exterior/Komisia, C‑50/19 P, EU:C:2021:792, body 39 a 40 a citovaná judikatúra).
118
Rumunsko v prejednávanej veci jasne a podrobne napáda dôvody napadnutého rozsudku uvedené v bodoch 50 a 51 tohto rozsudku. Ak by, ako tvrdí Rumunsko, článok 52 nariadenia č. 1306/2013 v spojení s článkom 34 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 nebol uplatniteľný na poskytnutie informácií týkajúcich sa neexistencie porušenia práva Únie, posúdenie, ktoré Všeobecný súd uviedol v týchto bodoch, pokiaľ ide o oneskorené predloženie týchto informácií, by bolo nesprávne. Druhú časť prvého odvolacieho dôvodu teda nemožno považovať za zmenu predmetu sporu pred Všeobecným súdom alebo za nejasnú, čo sú okolnosti, ktoré by mali za následok neprípustnosť tejto časti.
119
Vzhľadom na tieto úvahy treba námietku neprípustnosti smerujúcu proti druhej časti prvého odvolacieho dôvodu zamietnuť.
120
Pokiaľ ide o vec samu, z článku 34 ods. 6 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 vyplýva, že toto ustanovenie sa týka posúdenia výdavkov, ktoré sa majú vylúčiť z financovania Úniou.
121
Posúdenie toho, či došlo k porušeniu práva Únie, ktoré vedie k takémuto vylúčeniu, ako aj určenie výšky finančnej opravy, ktorá z toho vyplýva, sú pritom vnútorne prepojené. Preto sa nemožno domnievať, ako v podstate tvrdí Rumunsko, že predloženie dodatočných informácií dotknutým členským štátom s cieľom preukázať neexistenciu porušenia práva Únie by sa mohlo uskutočniť po oznámení oficiálnych záverov Komisie bez zohľadnenia rámca stanoveného článkom 34 ods. 6 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014, ktorý stanovuje podmienky, za ktorých členský štát môže takéto informácie oznámiť.
122
Ak by sa totiž toto ustanovenie neuplatňovalo na poskytovanie takýchto informácií, členské štáty by mohli po oznámení jej oficiálnych záverov poskytnúť Komisii dodatočné informácie, ktoré by jej ukladali povinnosť neustále prehodnocovať svoje vlastné závery, pokiaľ ide o údajnú neexistenciu porušenia práva Únie.
123
Okrem toho, ako vyplýva z bodu 98 tohto rozsudku, postup overovania súladu predstavuje kontradiktórny postup, ktorého jednotlivé etapy podliehajú dodržaniu osobitných lehôt, aby sa zabezpečilo, že bude ukončené v primeranej lehote.
124
Výklad článku 34 ods. 6 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 navrhovaný Rumunskom by mal za následok predĺženie tohto postupu a osobitné lehoty, ktoré sú Komisia a členské štáty povinné dodržiavať v súlade s článkom 34 ods. 3 tohto vykonávacieho nariadenia, by zbavil ich podstaty.
125
Takýto výklad, ktorý by členským štátom umožňoval predĺžiť postup vymáhania neoprávnene vynaložených súm, by bol navyše ťažko zlučiteľný s cieľom ochrany finančných záujmov rozpočtu Únie uvedeným v odôvodneniach 37 a 39 nariadenia č. 1306/2013. Ako bolo totiž uvedené v bode 105 tohto rozsudku, predĺženie postupu overovania súladu môže ohroziť účinnosť vymáhania týchto súm.
126
V dôsledku toho je potrebné zamietnuť druhú časť prvého odvolacieho dôvodu ako nedôvodnú.
Tretia časť týkajúca sa pojmu „externý faktor“ v zmysle článku 34 ods. 6 písm. b) vykonávacieho nariadenia č. 908/2014
– Argumentácia účastníkov konania
127
V rámci tretej časti prvého odvolacieho dôvodu Rumunsko namieta voči bodu 49 napadnutého rozsudku.
128
Podľa jeho názoru Všeobecný súd v tomto rozsudku nesprávne rozhodol, že správanie Komisie, a to čiastočné prekrývanie sa dvoch vyšetrovaní a oneskorené objasnenie skutočností relevantných pre druhé vyšetrovanie v rámci prvého vyšetrovania, nemôže predstavovať „externý faktor“ tohto druhého vyšetrovania v zmysle článku 34 ods. 6 písm. b) vykonávacieho nariadenia č. 908/2014.
129
Podľa Rumunska pritom akýkoľvek vonkajší prvok, ktorý znemožní členskému štátu poznať skutočnosti, ktoré sa mu vytýkajú, predstavuje „vonkajší faktor“ v zmysle týchto ustanovení. Platí to najmä v prípade oneskoreného objasnenia vytýkaného nedostatku Komisiou alebo prijatia odlišného prístupu Komisiou v dvoch vyšetrovaniach vedených súčasne.
130
Okrem toho Rumunsko zdôrazňuje, že na rozdiel od toho, čo vyplýva z bodov 41 a 42 napadnutého rozsudku, sa neodvolávalo na prekrývanie sa dvoch vyšetrovaní s cieľom spochybniť zákonnosť vyšetrovania v roku 2017 týkajúceho sa rokov 2015 a 2016. Toto prekrývanie sa malo vplyv na zákonnosť vyšetrovania v roku 2018, keďže Rumunsko nemohlo včas poznať skutočnosti, ktoré mu boli vytýkané v tomto vyšetrovaní.
131
Komisia v prvom rade tvrdí, že tretia časť prvého odvolacieho dôvodu je neprípustná. Pripomína, že podľa ustálenej judikatúry v súlade s článkom 256 ods. 1 ZFEÚ a článkom 58 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie sa odvolanie obmedzuje na právne otázky. Rumunsko sa však v skutočnosti obmedzuje na spochybnenie skutkového posúdenia, ktoré vykonal Všeobecný súd v bode 49 napadnutého rozsudku. Subsidiárne Komisia spochybňuje dôvodnosť argumentácie Rumunska.
– Posúdenie Súdnym dvorom
132
Na úvod Komisia tvrdí, že Rumunsko treťou časťou prvého odvolacieho dôvodu v skutočnosti spochybňuje skutkové posúdenie, ktoré vykonal Všeobecný súd v bode 49 napadnutého rozsudku, a preto treba túto časť vyhlásiť za neprípustnú.
133
V tejto súvislosti stačí uviesť, že Rumunsko nespochybňuje skutkové posúdenie vykonané Všeobecným súdom, ale výklad pojmu „externý faktor“ v zmysle článku 34 ods. 6 písm. b) vykonávacieho nariadenia č. 908/2014, podaný v bode 49 napadnutého rozsudku, podľa ktorého správanie Komisie, a to čiastočné prekrývanie sa dvoch vyšetrovaní, a objasnenie skutočnosti zo strany Komisie relevantných pre druhé prešetrovanie v prvom vyšetrovaní nepredstavujú takýto „externý faktor“ tohto druhého prešetrovania, ktorý by v súlade s týmto ustanovením mohol odôvodniť zohľadnenie informácií oznámených dotknutým členským štátom po oficiálnom oznámení Komisie uvedenom v článku 34 ods. 3 treťom pododseku tohto vykonávacieho nariadenia.
134
Za týchto podmienok je tretia časť prvého odvolacieho dôvodu prípustná.
135
Pokiaľ ide o vec samu, Rumunsko tvrdí, že Všeobecný súd v bode 49 napadnutého rozsudku nesprávne rozhodol, že konanie, ktoré Rumunsko vytýka Komisii v rámci vyšetrovania v roku 2017, nemožno považovať za externý faktor v zmysle tohto článku 34 ods. 6 písm. b) vykonávacieho nariadenia č. 908/2014.
136
Ako však správne uviedol Všeobecný súd v bode 50 napadnutého rozsudku, v rámci postupu overovania súladu dotknutý členský štát musí predložiť vysvetlenie umožňujúce usudzovať, že oneskorené predloženie informácií po oficiálnom oznámení zaslanom Komisiou odôvodňovali externé faktory, a že Komisia mala povinnosť posúdiť, či je toto vysvetlenie uspokojivé, keďže v prípade, že by Komisia toto vysvetlenie zamietla a neuplatnila by článok 34 ods. 6 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014, tento členský štát by mohol na Všeobecnom súde napadnúť odmietnutie zohľadniť informácie, ktoré takto poskytol.
137
V tejto súvislosti z bodu 51 napadnutého rozsudku vyplýva, že Komisia pred Všeobecným súdom tvrdila, a Rumunsko jej neodporovalo, že pri vyšetrovaní v roku 2018 sa jediný externý faktor, na ktorý sa Rumunsko odvolávalo, týkal informácií o miere chybovosti použitý na výpočet rizika pre EPZF. Rumunsko zároveň nespochybnilo konanie Komisie počas postupu overovania súladu, ale len pred Všeobecným súdom.
138
Tieto dôvody však samy osebe môžu odôvodniť to, že Všeobecný súd v bode 52 napadnutého rozsudku zamietol argumentáciu Rumunska týkajúcu sa lehoty uplatniteľnej na informácie poskytnuté Rumunskom v rámci vyšetrovania v roku 2018.
139
Argumentácia smerujúca proti bodu 49 napadnutého rozsudku preto nemôže spochybniť zamietnutie prvej časti prvého žalobného dôvodu Všeobecným súdom v bode 52 napadnutého rozsudku. Je preto neúčinná.
140
V dôsledku toho je potrebné zamietnuť tretiu časť prvého odvolacieho dôvodu ako čiastočne neúčinnú a čiastočne nedôvodnú.
Štvrtá časť týkajúca sa práva členského štátu na účinné súdne preskúmanie
– Argumentácia účastníkov konania
141
V rámci štvrtej časti prvého odvolacieho dôvodu Rumunsko tvrdí, že Všeobecný súd obmedzil jeho právo na účinné súdne preskúmanie v rozpore s článkom 47 Charty. Tri nesprávne právne posúdenia identifikované v rámci prvých troch častí tohto odvolacieho dôvodu by totiž mali za následok obmedzenie možnosti tohto členského štátu účinne uviesť pred Komisiou a následne pred Všeobecným súdom podstatné aspekty týkajúce sa existencie porušenia práva Únie, ktoré predstavuje predbežnú podmienku uloženia finančných opráv.
142
Komisia tvrdí, že štvrtú časť prvého odvolacieho dôvodu treba vyhlásiť za neprípustnú z dôvodu jej nejasnosti. Rumunsko totiž dostatočne nevysvetlilo, v čom Komisia alebo Všeobecný súd porušili článok 47 Charty. Podľa Komisie treba v každom prípade túto časť zamietnuť ako nedôvodnú.
– Posúdenie Súdnym dvorom
143
Pokiaľ ide o námietku Komisie, podľa ktorej sú tvrdenia Rumunska založené na porušení článku 47 Charty neprípustné z dôvodu ich nejasnosti, treba na úvod konštatovať, že z odvolania jasne vyplýva, že tieto tvrdenia, ktoré Rumunsko uviedlo v rámci štvrtej časti prvého odvolacieho dôvodu, sú podľa nej dôsledkom údajných pochybení, ktoré identifikovalo v rámci prvých troch častí tohto odvolacieho dôvodu.
144
Za týchto podmienok je štvrtá časť prvého odvolacieho dôvodu prípustná.
145
Vzhľadom na to v rozsahu, v akom sa Rumunsko domnieva, že porušenie článku 47 Charty uvedené v rámci tohto odvolacieho dôvodu vyplýva z údajných pochybení, ktoré identifikovalo v rámci prvých troch častí tohto odvolacieho dôvodu, stačí uviesť, že z bodov 93 až 109, 120 až 126 a 135 až 140 tohto rozsudku vyplýva, že preskúmanie týchto prvých troch častí neodhalilo žiadne nesprávne právne posúdenie v posúdení vykonanom Všeobecným súdom.
146
Za týchto podmienok nemôže štvrtá časť prvého odvolacieho dôvodu uspieť.
147
Prvý odvolací dôvod preto treba zamietnuť v celom rozsahu.
Druhý odvolací dôvod založený na porušení ustanovení článku 52 nariadenia č. 1306/2013 v spojení s článkom 44 ods. 1 až 3 nariadenia č. 1307/2013 a zásadou proporcionality
148
Druhý odvolací dôvod sa delí na päť častí.
Prvá časť týkajúca sa pravidiel uplatniteľných na diverzifikáciu plodín v prípade ornej pôdy medzi 10 a 30 ha
– Argumentácia účastníkov konania
149
V rámci prvej časti druhého odvolacieho dôvodu Rumunsko v podstate kritizuje uplatnenie článku 44 ods. 1 až 3 nariadenia č. 1307/2013 týkajúceho sa pravidiel uplatniteľných na diverzifikáciu plodín Všeobecným súdom v bodoch 69 až 72 a 76 napadnutého rozsudku na prípad, keď sa deklarovaná orná pôda pohybuje v rozsahu od 10 do 30 ha.
150
Konkrétne sa táto časť týka preskúmania, ktoré vykonal Všeobecný súd v bodoch 69 až 72 tohto rozsudku, na záver ktorého odmietol tvrdenie Rumunska, podľa ktorého v prípade pôdy, ktorej plocha sa pohybuje od 10 do 30 ha, skutočnosť, že pôda vyňatá z produkcie sa zamieňa s dočasnými trávnymi porastmi, nepredstavuje pre fondy žiadne riziko. V tejto súvislosti sa Rumunsko domnieva, že nie je možné predstaviť si situáciu, v ktorej by zámena medzi pôdou ležiacou úhorom a dočasnými trávnymi porastmi mohla v prípade ornej pôdy s rozlohou 10 až 30 ha viesť k porušeniu článku 44 ods. 1 až 3 nariadenia č. 1307/2013.
151
Rumunsko okrem toho tvrdí, že Všeobecný súd nepriamo v bode 76 uvedeného rozsudku nesprávne rozhodol, že zámena medzi pôdou ležiacou úhorom a dočasnými trávnymi porastmi vyvolala reťazovú reakciu, čo spochybnilo uplatnenie prahových hodnôt ekologizácie založených na diverzifikácii plodín, stanovené v článku 44 nariadenia č. 1307/2013.
152
Komisia sa domnieva, že túto argumentáciu treba zamietnuť.
– Posúdenie Súdnym dvorom
153
Pokiaľ ide v prvom rade o argumentáciu Rumunska, ktorou v podstate spochybňuje odôvodnenie Všeobecného súdu uvedené v bodoch 70 až 72 napadnutého rozsudku, na základe ktorého tento súd odmietol jeho tvrdenie, ktorého cieľom je preukázať, že v prípade pôdy s plochou od 10 do 30 ha zámena pôdy ležiacej úhorom s dočasnými trávnymi porastmi nepredstavuje pre fondy žiadne riziko, treba uviesť, že v súlade s článkom 44 ods. 1 prvým pododsekom nariadenia č. 1307/2013, ak orná pôda poľnohospodára pokrýva od 10 do 30 hektárov a značnú časť roka alebo značnú časť cyklu plodiny sa na celej tejto pôde nepestujú plodiny pod vodou, táto orná pôda zahŕňa aspoň dve rôzne plodiny a hlavná plodina nepokrýva viac ako 75 % tejto ornej pôdy.
154
Podľa tohto ustanovenia sa na účely zabezpečenia diverzifikácie plodín musia na ornej pôde s rozlohou 10 až 30 ha v zásade pestovať aspoň dve rôzne plodiny.
155
Treba preto konštatovať, že zámena pôdy ležiacej úhorom a dočasných trávnych porastov môže viesť k porušeniu tohto pravidla.
156
Ako totiž správne uviedol Všeobecný súd v bodoch 70 a 71 napadnutého rozsudku, ak je jedna z dvoch plodín, dočasný trávny porast alebo pôda ležiaca úhorom deklarovaná v jednej z dvoch kategórií potrebných na zabezpečenie diverzifikácie v súlade s článkom 44 ods. 1 nariadenia č. 1307/2013, t. j. ako hlavná plodina alebo vedľajšia plodina, iné plodiny sú deklarované v druhej kategórii. V takom prípade nemožno vylúčiť, že existuje situácia, v ktorej je orná pôda v skutočnosti plne pokrytá pôdou ležiacou úhorom alebo dočasnými trávnymi porastmi, takže podmienka týkajúca sa toho, aby sa aspoň dve plodiny nachádzali na ornej pôde, ktorej plocha je od 10 do 30 ha, stanovená v článku 44 ods. 1 prvom pododseku nariadenia č. 1307/2013, nie je splnená.
157
Všeobecnému súdu preto nemožno vytýkať, že zastával názor, že rozlišovanie medzi pôdou ležiacou úhorom a dočasnými trávnymi porastmi je nevyhnutné na zabezpečenie diverzifikácie plodín v súlade s požiadavkami stanovenými v článku 44 ods. 1 prvom pododseku nariadenia č. 1307/2013.
158
Pokiaľ ide ďalej o argumentáciu Rumunska, podľa ktorej zámena pôdy ležiacej úhorom a dočasných trávnych porastov nespôsobuje riziko pre fondy, pokiaľ ide o ornú pôdu s rozlohou 10 až 30 ha, keďže prekročenie prahovej hodnoty 75 % je povolené tak v prípade pôdy ležiacej úhorom, ako aj v prípade dočasných trávnych porastov, treba uviesť, že článok 44 ods. 3 písm. a) z nariadenia č. 1307/2013, či už v znení platnom do 1. januára 2018 alebo v znení po tomto dátume v nadväznosti na zmenu, ktorá v ňom bola vykonaná nariadením 2017/2393, stanovuje, že odseky 1 a 2 tohto článku 44 sa neuplatňujú na poľnohospodárske podniky, v ktorých sa viac ako 75 % ornej pôdy využíva na pestovanie tráv alebo iných bylinných kŕmnych plodín, vyňatých z produkcie alebo na ktoré sa vzťahuje kombinácia týchto spôsobov využitia.
159
Ako uviedol Všeobecný súd v bode 72 napadnutého rozsudku, uplatnenie tejto výnimky teda vyžaduje, aby bola splnená predbežná podmienka, teda aby dočasné trávne porasty, pôda ležiaca úhorom alebo ich kombinácia predstavovali viac ako 75 % ornej pôdy podniku.
160
Vzhľadom na to, že Všeobecný súd v bode 72 napadnutého rozsudku v rámci zistenia a posúdenia skutkových okolností a dôkazov konštatoval, že Rumunsko nepredložilo dôkaz o tom, že táto podmienka bola v prejednávanej veci splnená, preto mohol oprávnene zamietnuť aj tvrdenia Rumunska týkajúce sa prípadného uplatnenia článku 44 ods. 3 písm. a) nariadenia č. 1307/2013.
161
Napokon vzhľadom na to, že výklad článku 44 ods. 1 až 3 nariadenia č. 1307/2013 týkajúci sa pravidiel uplatniteľných na diverzifikáciu plodín, ktorý podal Všeobecný súd v prípade ornej pôdy, ktorej plocha sa pohybuje od 10 do 30 ha, neobsahuje nesprávne právne posúdenie, ani tvrdenie Rumunska, podľa ktorého Všeobecný súd v bode 76 napadnutého rozsudku nesprávne rozhodol, že zámena medzi pôdou ležiacou úhorom a dočasnými trávnymi porastmi vyvolala reťazovú reakciu, čím spochybnil uplatnenie prahových hodnôt ekologizácie založených na diverzifikácii plodín stanovenej v článku 44 nariadenia č. 1307/2013, nemôže uspieť.
162
Prvú časť druhého odvolacieho dôvodu preto treba zamietnuť ako nedôvodnú.
Druhá časť týkajúca sa skreslenia argumentácie Rumunska
– Argumentácia účastníkov konania
163
Druhá časť druhého dôvodu sa týka bodov 58 a 69 až 71 napadnutého rozsudku. Podľa Rumunska Všeobecný súd zmiešal tvrdenia uvedené v bode 63 návrhu na začatie konania s tvrdeniami uvedenými v bode 64 tohto návrhu. Všeobecný súd tým skreslil obsah argumentácie Rumunska, ktorá sa týkala osobitného prípadu ornej pôdy s rozlohou od 10 do 30 ha.
164
Toto skreslenie malo za následok, že Všeobecný súd sa v bode 70 napadnutého rozsudku nesprávne domnieval, že rumunské orgány implicitne uznali, že nie sú schopné zaručiť, že pre fondy neexistuje riziko, pokiaľ ide o ornú pôdu s rozlohou od 10 do 30 ha.
165
Rumunsko v skutočnosti tvrdilo, že v prípade tejto ornej pôdy zámena pôdy ležiacej úhorom s dočasnými trávnymi porastmi nevedie k porušeniu požiadaviek v oblasti diverzifikácie.
166
Komisia spochybňuje túto argumentáciu.
– Posúdenie Súdnym dvorom
167
Treba konštatovať, že tvrdenia založené na skreslení argumentácie Rumunska, ktorou je poznačený najmä bod 70 napadnutého rozsudku, nemôžu uspieť.
168
V tejto súvislosti treba uviesť, že tento bod 70 je súčasťou odôvodnenia, podľa ktorého Všeobecný súd odpovedal na súbor tvrdení Rumunska, ktorými sa snaží preukázať, že v prípade ornej pôdy s rozlohou 10 až 30 ha skutočnosť, že pôda ležiaca úhorom sa zamieňa s dočasnými trávnymi porastmi, nepredstavuje pre fondy žiadne riziko.
169
Ako vyplýva z bodov 153 až 162 tohto rozsudku, Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 71 a 72 napadnutého rozsudku konštatoval, že v prípade tejto ornej pôdy môže zámena pôdy ležiacej úhorom a dočasných trávnych porastov viesť k porušeniu pravidiel týkajúcich sa diverzifikácie plodín a predstavovať riziko škody pre rozpočet Únie. Rumunsko však tvrdením, že v prípade uvedenej ornej pôdy zámena medzi pôdou ležiacou úhorom a dočasnými trávnymi porastmi nevedie k porušeniu požiadaviek v oblasti diverzifikácie, implicitne uznalo, že nie je schopné rozlišovať medzi pôdou ležiacou úhorom a dočasnými trávnymi porastmi na účely uplatnenia pravidiel stanovených na tento účel v článku 44 nariadenia č. 1307/2013.
170
Druhá časť druhého odvolacieho dôvodu preto nemôže spochybniť analýzu Všeobecného súdu, a preto ju treba zamietnuť ako neúčinnú.
Tretia časť týkajúca sa údajnej povinnosti Komisie zohľadniť informácie týkajúce sa neexistencie porušenia práva Únie v prípade ornej pôdy s rozlohou od 10 do 30 ha
– Argumentácia účastníkov konania
171
Tretia časť sa týka konštatovania uvedeného v bode 95 napadnutého rozsudku, podľa ktorého útvary Komisie neboli povinné zohľadniť informácie poskytnuté Rumunskom týkajúce sa neexistencie porušenia práva Únie v prípade ornej pôdy s rozlohou od 10 do 30 ha.
172
Komisia spochybňuje tvrdenia Rumunska.
– Posúdenie Súdnym dvorom
173
V rámci tretej časti svojho druhého odvolacieho dôvodu Rumunsko opakuje časť tvrdení, ktoré už uviedlo na podporu prvého odvolacieho dôvodu. Táto časť sa síce týka, samozrejme, bodu 95 napadnutého rozsudku, a nie bodov 50 a 51 tohto rozsudku, ako druhá časť prvého odvolacieho dôvodu, ale treba konštatovať, že v tomto bode 95 Všeobecný súd len pripomenul, že na základe preskúmania vykonaného v bodoch 49 až 51 uvedeného rozsudku sa výnimka stanovená v článku 34 ods. 6 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 v prejednávanej veci neuplatňuje.
174
Ako však vyplýva z bodu 126 tohto rozsudku, Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade článku 34 ods. 6 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014.
175
Tretiu časť druhého odvolacieho dôvodu preto treba zamietnuť ako nedôvodnú.
Štvrtá časť týkajúca sa porušenia článku 52 nariadenia č. 1306/2013 v spojení s článkom 34 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014
– Argumentácia účastníkov konania
176
V rámci štvrtej časti druhého odvolacieho dôvodu Rumunsko spochybňuje výklad článku 52 nariadenia č. 1306/2013 v spojení s článkom 34 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014, ktorý podal Všeobecný súd v bodoch 83 až 87 napadnutého rozsudku.
177
Komisia zastáva názor, že túto časť treba zamietnuť ako nedôvodnú.
– Posúdenie Súdnym dvorom
178
Treba uviesť, že v rámci štvrtej časti druhého odvolacieho dôvodu Rumunsko s odkazom na tvrdenia uvedené v prvej časti prvého odvolacieho dôvodu tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade článku 52 nariadenia č. 1306/2013 v spojení s článkom 34 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014, ktorý vyplýva z bodov 83 až 87 napadnutého rozsudku.
179
Ako však vyplýva z preskúmania vykonaného v bodoch 93 až 108 tohto rozsudku, Všeobecný súd sa nedopustil žiadneho nesprávneho právneho posúdenia pri výklade týchto ustanovení.
180
V dôsledku toho je potrebné zamietnuť štvrtú časť druhého odvolacieho dôvodu ako nedôvodnú.
Piata časť týkajúca sa zásady proporcionality pri uplatnení paušálnej opravy vo výške 5 %
– Argumentácia účastníkov konania
181
V rámci piatej časti druhého odvolacieho dôvodu Rumunsko tvrdí, že Všeobecný súd sa v bodoch 95 až 99 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď na základe analýzy, ktorú kvalifikuje ako zhrnutie, rozhodol, že Komisia pri uplatnení paušálnej opravy vo výške 5 % za rozpočtové roky 2017 a 2018 dodržala zásadu proporcionality.
182
Na odôvodnenie takej finančnej opravy podľa neho musí existovať významné nedodržanie uplatňovania výslovných pravidiel Únie, ktoré vystavuje fondy skutočnému riziku straty alebo nezrovnalosti.
183
Rumunsko sa v podstate domnieva, že súhrnná analýza vykonaná Všeobecným súdom v bodoch 95 až 99 napadnutého rozsudku nepodporuje jeho posúdenie, podľa ktorého uplatnenie paušálnej opravy vo výške 5 % rešpektuje zásadu proporcionality, ako to vyžaduje článok 85 ods. 3 nariadenia č. 1303/2013 a článok 52 ods. 1 nariadenia č. 1306/2013.
184
Všeobecný súd sa vo svojej analýze závažnosti a rozsahu konštatovaného nedodržania uvedenej v bode 97 napadnutého rozsudku nezaoberal dôvodmi, ktoré odôvodňovali uplatnenie paušálnych opráv, ktorých výška je podstatne vyššia ako dvojnásobok paušálnych opráv uplatnených za rozpočtové roky 2015 a 2016.
185
Pokiaľ ide o dĺžku trvania a opakovanie údajného nedodržania, Všeobecný súd v bode 98 tohto rozsudku uviedol všeobecné vyhlásenia, ktoré neumožňujú pochopiť dôvody, pre ktoré je odôvodnené sankcionovať konanie Rumunska z dôvodu jeho opakujúcej sa povahy, hoci o tomto konaní sa s konečnou platnosťou vôbec nerozhodlo, že nie je v súlade s právom Únie. V tejto súvislosti Rumunsko pripomína, že konečné stanovisko na rok 2017 bolo rumunským orgánom zaslané 20. decembra 2019, t. j. po oznámení o vylúčených výdavkoch na rok 2018. K tomuto dátumu však Rumunsko úplne objektívne nemohlo zmeniť svoje konanie v rozpočtových rokoch, ktorých sa týkalo vyšetrovanie v roku 2018.
186
Komisia zastáva názor, že piata časť druhého odvolacieho dôvodu sa musí zamietnuť ako nedôvodná.
– Posúdenie Súdnym dvorom
187
Pokiaľ ide v prvom rade o argumentáciu Rumunska založenú na nedostatočnom odôvodnení napadnutého rozsudku, treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry musia z odôvodnenia rozsudku jasne a jednoznačne vyplývať úvahy Všeobecného súdu, aby sa dotknuté osoby mohli oboznámiť s dôvodmi prijatého rozhodnutia a Súdny dvor mohol vykonať svoje súdne preskúmanie (rozsudok z 19. septembra 2019, Poľsko/Komisia, C‑358/18 P, EU:C:2019:763, bod 74 a citovaná judikatúra).
188
Povinnosť odôvodnenia však Všeobecný súd nenúti, aby vypracoval odôvodnenie, ktoré by vyčerpávajúcim spôsobom a jednotlivo rozoberalo všetky úvahy vyjadrené účastníkmi sporu. Odôvodnenie teda môže byť implicitné, avšak pod podmienkou, že umožní dotknutým osobám oboznámiť sa s dôvodmi, pre ktoré Všeobecný súd neuznal ich tvrdenia, a poskytne Súdnemu dvoru dostatok prostriedkov, aby mohol vykonať svoje preskúmanie (rozsudok z 19. septembra 2019, Poľsko/Komisia, C‑358/18 P, EU:C:2019:763, bod 75 a citovaná judikatúra).
189
V prejednávanej veci stačí konštatovať, že na účely odpovede na tvrdenie Rumunska, podľa ktorého mal byť zohľadnený výpočet uvedený v návrhu na začatie zmierovacieho konania na rok 2018, Všeobecný súd najprv v bode 95 napadnutého rozsudku s odkazom na preskúmanie vykonané v bodoch 49 až 51 tohto rozsudku, podľa ktorého dve podmienky stanovené v článku 34 ods. 6 vykonávacieho nariadenia č. 908/2014 neboli splnené, uviedol, že výnimka stanovená v tomto ustanovení sa v prejednávanej veci neuplatňuje. Všeobecný súd následne v bode 97 uvedeného rozsudku odpovedal na tvrdenia Rumunska, podľa ktorých nezrovnalosť, na ktorú poukázala Komisia, mala nízky stupeň závažnosti a malý rozsah. V tejto súvislosti odkázal na posúdenie uvedené v bodoch 73 až 75 tohto rozsudku, podľa ktorého Rumunsko nepreukázalo, že zistené nezrovnalosti boli počas administratívnych kontrol napravené. V bode 98 napadnutého rozsudku Všeobecný súd odpovedal na tvrdenia Rumunska, ktoré mali preukázať, že tieto nezrovnalosti nemali trvalú a opakujúcu sa povahu, pričom vysvetlil, že dôkazy predložené Rumunskom sa týkajú vyšetrovania v roku 2017, a nie vyšetrovania v roku 2018.
190
Okrem toho treba uviesť, že Všeobecný súd v bodoch 174 až 181 napadnutého rozsudku, ktoré Rumunsko nespochybnilo, odpovedal na druhý žalobný dôvod tohto členského štátu založený na porušení zásady proporcionality pri uplatnení paušálnych opráv vo výške 5 % v prípade EPZF a 2 % v prípade EPFRV. Všeobecnému súdu preto nemožno platne vytýkať, že v bodoch 95 až 99 tohto rozsudku neuviedol osobitné dôvody týkajúce sa dodržania tejto zásady, ktoré by išli nad rámec odpovede na všetky tvrdenia predložené Rumunskom v rámci tretej výhrady druhej časti prvého odvolacieho dôvodu založenej na pochybeniach pri výpočte paušálnej opravy uplatnenej Komisiou v rámci vyšetrovania v roku 2018.
191
Z toho vyplýva, že Všeobecný súd neporušil svoju povinnosť odôvodnenia, keďže dôvody uvedené v bodoch 95 až 99 napadnutého rozsudku umožňujú jasne a jednoznačne uviesť dôvody, pre ktoré Všeobecný súd zamietol tvrdenia Rumunska založené na údajných pochybeniach pri výpočte paušálnej opravy, ktorú Komisia uplatnila v rámci vyšetrovania v roku 2018.
192
V dôsledku toho treba výhradu založenú na nedostatočnom odôvodnení zamietnuť ako nedôvodnú.
193
V druhom rade, pokiaľ ide o argumentáciu, ktorou Rumunsko v podstate tvrdí, že Všeobecný súd porušil zásadu proporcionality tým, že nekonštatoval nesúlad paušálnej opravy uplatnenej Komisiou v spornom rozhodnutí, treba poznamenať, že Rumunsko sa obmedzuje na tvrdenie, že stručné odôvodnenie Všeobecného súdu nepodporuje posúdenie, podľa ktorého uplatnenie paušálnej opravy vo výške 5 % v rámci vyšetrovania v roku 2018 rešpektuje zásadu proporcionality, avšak bez toho, aby presne uviedlo právne argumenty uvedené na podporu tohto tvrdenia. Súdnemu dvoru však neprináleží zisťovať, akého nesprávneho právneho posúdenia sa Všeobecný súd mohol dopustiť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. júna 2020, Vnešeconombank/Rada, C‑731/18 P, EU:C:2020:500, bod 82 a citovanú judikatúru).
194
Z toho vyplýva, že piatu časť druhého odvolacieho dôvodu treba zamietnuť ako sčasti nedôvodnú a sčasti neprípustnú.
Tretí odvolací dôvod založený na porušení článku 52 nariadenia č. 1306/2003 a usmernení pre výpočet finančných opráv
195
Vo svojom treťom odvolacom dôvode Rumunsko tvrdí, že Všeobecný súd porušil článok 52 nariadenia č. 1306/2013 a oznámenie Komisie C(2015) 3675 final z 8. júna 2015 s názvom „Usmernenia pre výpočet finančných opráv v rámci postupov overenia súladu a rozpočtového schválenia účtovných závierok“ (ďalej len „usmernenia o výpočte finančných opráv“). V rámci tohto odvolacieho dôvodu Rumunsko spochybňuje body 121 a 122, ako aj 130 a 131 napadnutého rozsudku.
Argumentácia účastníkov konania
196
Rumunsko tvrdí, že Všeobecný súd porušil článok 52 nariadenia č. 1306/2013 a usmernenia o výpočte finančných opráv, pokiaľ ide o nedostatky súvisiace s aktualizáciou „kvality LPIS“, keď v bodoch 121 a 122 napadnutého rozsudku konštatoval, že tvrdenie Rumunska týkajúce sa nízkeho percentuálneho podielu konštatovaných prípadov nesúladu nebolo v tejto súvislosti relevantné a v bodoch 130 a 131 tohto rozsudku, že ani tvrdenia Rumunska týkajúce sa akčného plánu vypracovaného v októbri 2017 nemohli uspieť.
197
Všeobecný súd týmto rozhodnutím rozporuplne definoval nedostatok súvisiaci s neexistenciou aktualizácie LPIS každé tri roky.
198
Keď sa totiž konštatovalo, že neexistovala prahová hodnota uplatniteľná na chyby vyplývajúce z aktualizácie LPIS a že akékoľvek pochybenie mohlo mať finančné dôsledky, Všeobecný súd by tiež konštatoval, že neexistencia „aktualizácie kvality LPIS“ každé tri roky objektívne predstavuje nedostatok, ktorý je základom uplatnenia finančnej opravy.
199
Okrem toho, ak by chyby vyplývajúce z veku snímok vytvárali riziko pre fondy a otázka právneho základu aktualizácie LPIS každé tri roky by nebola relevantná, vyplývalo by z toho, že chyby vyplývajúce z neexistencie aktualizácie LPIS by predstavovali nedostatok, ktorý je základom uplatnenia finančnej opravy.
200
V tejto súvislosti Rumunsko tvrdí, že článok 52 nariadenia č. 1306/2013 zakotvuje pravidlo, podľa ktorého akékoľvek nedostatky, nesúlad alebo nezrovnalosť, ktoré tvoria základ finančnej opravy, musia vyplývať z nesplnenia povinnosti vyplývajúcej z práva Únie, a teda musia byť založené na jasne identifikovanom právnom základe. Okrem toho podľa usmernení o výpočte finančných opráv v prípade neúplných kontrol možno finančné opravy uplatniť len v prípade závažného porušenia jasne identifikovaných pravidiel práva Únie.
201
Nebol však podľa neho zistený právny základ pre aktualizáciu LPIS každé tri roky, keďže Komisia navyše vo svojej zápisnici z bilaterálneho stretnutia z 8. septembra 2017 o akčnom pláne z roku 2017 uviedla, že táto aktualizácia nie je právnou povinnosťou, ale len osvedčeným postupom. Okrem toho Všeobecný súd dospel k záveru o existencii nedostatku charakterizovaného pochybeniami vyplývajúcimi z neexistencie aktualizácie LPIS bez toho, aby bola vo vyšetrovaní v roku 2018 konštatovaná akákoľvek chyba tohto druhu. Všeobecný súd údajne nesprávne zamietol tvrdenia Rumunska týkajúce sa nízkeho percentuálneho podielu nesúladu. Takéto posúdenie je v rozpore so zisteniami Komisie týkajúcimi sa aktualizácie LPIS v rámci vyšetrovania v roku 2018. Pracovná hypotéza Komisie v tomto vyšetrovaní spočíva skôr na už existujúcom všeobecnom probléme veku snímok LPIS.
202
V tejto súvislosti Rumunsko tvrdí, že chyby vyplývajúce z neexistencie aktualizácie LPIS nezodpovedajú nedostatku s názvom „aktualizácia kvality LPIS“, ako ho opísala Komisia vo svojich zisteniach týkajúcich sa kvality aktualizácie LPIS. Tento členský štát však pripomína, že písomné oznámenie musí v súlade s ustálenou judikatúrou umožniť dotknutému členskému štátu dokonale sa oboznámiť s výhradami Komisie, aby toto oznámenie mohlo plniť funkciu upozornenia. Všeobecný súd však odkazom na odlišný nedostatok „zrušil“ funkciu upozornenia zistení Komisie v rámci postupu overovania súladu.
203
Komisia spochybňuje argumentáciu Rumunska.
204
Domnieva sa, že tvrdenie, podľa ktorého Všeobecný súd odkazom na nedostatok odlišný od toho, ktorý je opísaný v zisteniach Komisie v rámci postupu overovania súladu, „zrušil“ funkciu upozornenia týchto konštatovaní, je neprípustné z dôvodu, že Rumunsko toto tvrdenie v prvostupňovom konaní nevznieslo.
Posúdenie Súdnym dvorom
205
Na úvod treba pripomenúť, že s cieľom zabezpečiť dodržiavanie riadneho finančného hospodárenia s finančnými prostriedkami Únie a chrániť finančné záujmy Únie nariadenie č. 1306/2013 ukladá členským štátom určité povinnosti. V súlade s článkom 58 ods. 1 tohto nariadenia teda prináleží členským štátom, aby v rámci SPP prijali všetky zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia, ako aj všetky ostatné opatrenia potrebné na zabezpečenie účinnej ochrany finančných záujmov Únie. Okrem toho z odseku 2 tohto článku 58 vyplýva, že členské štáty zavedú účinné systémy riadenia a kontroly s cieľom zabezpečiť dodržiavanie právnych predpisov upravujúcich režimy podpory Únie, a tak minimalizovať riziko finančnej ujmy pre Úniu.
206
Právo Únie síce nespresňuje frekvenciu aktualizácií LPIS, v každom prípade však prináleží členským štátom, aby v súlade s povinnosťami uvedenými v predchádzajúcom bode tohto rozsudku zabezpečili, aby LPIS účinne zabezpečoval dodržiavanie právnych predpisov upravujúcich režimy podpory Únie a minimalizoval riziko finančnej ujmy pre Úniu.
207
Po tomto spresnení treba uviesť, že z napadnutého rozsudku ani konkrétne z jeho bodov 121, 122, 130 a 131 nijako nevyplýva, že by Všeobecný súd konštatoval existenciu nedostatku charakterizovaného neexistenciou aktualizácie LPIS každé tri roky.
208
Konkrétne na rozdiel od toho, čo tvrdí Rumunsko, Všeobecný súd v bode 122 napadnutého rozsudku tým, že pripomenul predbežnú povahu aktualizácie LPIS vo vzťahu k akejkoľvek kontrole na mieste, odmietol tvrdenie tohto členského štátu, podľa ktorého sa pri uložení finančnej opravy malo zohľadniť nízke percento prípadov nesúladu zistených počas kontrol. Všeobecný súd v ňom vôbec neuviedol povinnosť uvedeného členského štátu aktualizovať LPIS každé tri roky. Pokiaľ ide o bod 131 tohto rozsudku, Všeobecný súd v ňom uviedol, že vzhľadom na to, že riziko pre EPZF bolo spôsobené vekom snímok LPIS, teda kvalitou zaznamenaných snímok, a nie frekvenciou ich aktualizácie, otázka právneho základu cyklu aktualizácie týchto snímok nemala vplyv na uplatnenie opráv stanovených v rámci vyšetrovania v roku 2018.
209
Okrem toho, pokiaľ ide o výhradu Rumunska založenú na rozpornosti posúdenia Všeobecného súdu a konštatovaní Komisie, pokiaľ ide o existenciu nového nedostatku spojeného s neexistenciou aktualizácie LPIS, treba zamietnuť tvrdenie Komisie, podľa ktorého je neprípustná z dôvodu, že tento členský štát ju neuviedol v prvostupňovom konaní.
210
Ako v tejto súvislosti vyplýva z judikatúry citovanej v bode 117 tohto rozsudku, odvolateľ môže podať odvolanie, v ktorom na Súdnom dvore uvedie dôvody a tvrdenia vyplývajúce zo samotného napadnutého rozsudku a ktorých cieľom je z právneho hľadiska spochybniť jeho dôvodnosť.
211
O taký prípad ide v prejednávanej veci, keďže Rumunsko v podstate tvrdí, že Všeobecný súd sa pri vymedzení nedostatkov súvisiacich s aktualizáciou LPIS odchýlil od nedostatku konštatovaného Komisiou v rámci vyšetrovania v roku 2018, a preto rozhodol, že existuje nová nezrovnalosť, ktorú Komisia počas postupu overovania súladu nezaznamenala. Táto výhrada je teda prípustná.
212
Pokiaľ však ide o vecnú stránku argumentácie Rumunska, treba uviesť, že na rozdiel od toho, čo tvrdí tento členský štát, z bodov 121, 122, 131 a 133 napadnutého rozsudku nevyplýva, že Všeobecný súd usudzoval, že v rozpore s konštatovaniami Komisie existoval nový nedostatok súvisiaci s neexistenciou aktualizácie LPIS.
213
Ako totiž bolo uvedené v bode 208 tohto rozsudku, Všeobecný súd sa obmedzil na pripomenutie, že riziko pre EPZF bolo spôsobené vekom snímok LPIS, a nie frekvenciou jeho aktualizácie.
214
Všeobecnému súdu preto nemožno vytýkať, že v bodoch 121, 122, 130 a 131 napadnutého rozsudku porušil článok 52 nariadenia č. 1306/2013 a usmernenia o výpočte finančných opráv alebo že v tomto rámci rozporuplne definoval údajné nedostatky súvisiace s aktualizáciou LPIS každé tri roky.
215
Tretí odvolací dôvod sa preto musí zamietnuť ako nedôvodný.
Štvrtý odvolací dôvod založený na porušení článkov 31, 34 a 35 vykonávacieho nariadenia č. 809/2014, článkov 23 až 26 delegovaného nariadenia č. 640/2014, ako aj pracovného dokumentu DS/CDP/2015/19
216
Vo svojom štvrtom odvolacom dôvode Rumunsko tvrdí, že Všeobecný súd porušil články 31, 34 a 35 vykonávacieho nariadenia č. 809/2014, články 23 až 26 delegovaného nariadenia č. 640/2014, ako aj pracovný dokument DS/CDP/2015/19. Tento odvolací dôvod sa týka bodov 163 až 164 napadnutého rozsudku.
Argumentácia účastníkov konania
217
Podľa Rumunska sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že plocha, na ktorú nemožno poskytnúť podporu podľa SAPS, mala byť zohľadnená pri výpočte celkového zníženia ekologizácie na hektáre, aby sa zvýšila vzorka (miera) pre kontroly na mieste. Takýto výklad, ktorý stotožňuje plochu, na ktorú nemožno poskytnúť podporu v rámci SAPS, s prípadom zníženia platby na poľnohospodárske postupy prospešné pre klímu a životné prostredie (ďalej len „ekologizačná platba“) by bol v rozpore s článkami 31, 34 a 35 vykonávacieho nariadenia č. 809/2014, s článkami 23 až 26 delegovaného nariadenia č. 640/2014, ako aj s pracovným dokumentom DS/CDP/2015/19.
218
Rumunsko zdôrazňuje, že príloha I tohto dokumentu stanovuje percento zvýšenia miery kontroly platby na ekologizáciu odkazom na dve hodnoty. Prvá hodnota „A“ zahŕňa percentuálny podiel hektárov kontrolovaných pozemkov na mieste, na ktoré boli uplatnené zníženia z dôvodu ekologizácie. Hodnota „B“ zahŕňa percentuálny podiel poľnohospodárov skontrolovaných na mieste, u ktorých bol zistený jeden alebo viacero prípadov nesúladu z dôvodu ekologizácie.
219
Percentuálny podiel, ktorý predstavuje hodnota A, ak kontrola na mieste týkajúca sa ekologizácie zahŕňa náhodnú vzorku a vzorku vybranú na základe analýzy rizika vykonanej v súlade s článkom 34 ods. 2 písm. b) a c) vykonávacieho nariadenia č. 809/2014, sa určí osobitne pre každú z týchto dvoch vzoriek. Priemer dvoch percentuálnych podielov, ktoré z toho vyplývajú, predstavuje hodnotu „A“ použitú na určenie zvýšenia miery kontrol na mieste pre ekologizačnú platbu.
220
Okrem toho Rumunsko uvádza, že na určenie celkového zníženia ekologizačnej platby na hektáre, ktoré sa má uplatniť na účely určenia zvýšenia miery kontrol na mieste v prípade ekologizačnej platby, musia byť dodržané články 24 až 26 delegovaného nariadenia č. 640/2014. Tieto články sa však týkajú zníženia platby na ekologizáciu v troch prípadoch, a to v prípade nedodržania povinnosti diverzifikácie plodín, v prípade nedodržania požiadaviek v oblasti trvalých trávnych porastov a v prípade nedodržania požiadaviek uplatniteľných na oblasť ekologického záujmu. Na rozdiel od toho, ako rozhodol Všeobecný súd, plocha, ktorá nie je oprávnená pre SAPS, nepredstavuje prípad zníženia platby v prospech ekologizácie.
221
Rumunsko tiež pripomína, že podľa článku 2 ods. 1 bodu 23 delegovaného nariadenia č. 640/2014 sa určená plocha vzťahuje len na hektáre, na ktoré možno poskytnúť podporu.
222
Okrem toho, pokiaľ ide o zníženia platieb v prospech ekologizácie v prípade nedodržania povinnosti diverzifikácie plodín a v prípade nedodržania požiadaviek uplatniteľných na oblasť ekologického záujmu, obvod alebo plocha, ktorá je predmetom zníženia, sa vypočíta na základe tej istej určenej plochy. Z toho vyplýva, že nie všetky hektáre, na ktoré možno poskytnúť podporu v rámci SAPS, predstavujú hektáre, na ktoré možno poskytnúť podporu v rámci ekologizačnej platby.
223
Rumunsko tiež uvádza, že ako vyplýva z ustanovení článku 35 vykonávacieho nariadenia č. 809/2014 a ako to potvrdzuje pracovný dokument DS/CDP/2015/19, významný nesúlad sa musí určiť odkazom na výsledky kontrol na mieste v prípade ekologizačnej platby.
224
Komisia zastáva názor, že tento odvolací dôvod musí byť zamietnutý ako nedôvodný.
Posúdenie Súdnym dvorom
225
V rámci štvrtého odvolacieho dôvodu Rumunsko vytýka Všeobecnému súdu, že porušil články 31, 34 a 35 vykonávacieho nariadenia č. 809/2014, články 23 až 26 delegovaného nariadenia č. 640/2014, ako aj pracovný dokument DS/CDP/2015/19, keď v bodoch 163 a 164 napadnutého rozsudku rozhodol, že plocha, na ktorú nemožno poskytnúť podporu podľa SAPS, mala byť zohľadnená pri výpočte celkového zníženia za ekologizáciu na hektáre, aby sa zvýšila vzorka (miera) pre kontroly na mieste.
226
V prvom rade, pokiaľ ide o výhradu Rumunska, podľa ktorej plocha, na ktorú nemožno poskytnúť podporu podľa SAPS, sa nemá zohľadniť pri tomto výpočte, treba pripomenúť, že v súlade s článkom 35 vykonávacieho nariadenia č. 809/2014, ak kontroly na mieste odhalia významný nesúlad v rámci schémy pomoci alebo podporného opatrenia, alebo v regióne alebo v časti regiónu, príslušný orgán v dôsledku toho zvýši percentuálny podiel príjemcov, ktorí majú byť predmetom kontroly na mieste v nasledujúcom roku.
227
V tejto súvislosti treba konštatovať, že dodržanie kritérií oprávnenosti pre SAPS patrí medzi podmienky, ktoré musia byť splnené na to, aby poľnohospodár mohol získať platbu na ekologizáciu.
228
Po prvé článok 2 ods. 1 bod 23 písm. a) delegovaného nariadenia č. 640/2014 totiž definuje pojem „určená plocha“, pokiaľ ide o režimy pomoci na plochu, ako plochu, v prípade ktorej sú splnené všetky kritériá oprávnenosti alebo iné povinnosti týkajúce sa podmienok udelenia pomoci, bez ohľadu na počet platobných nárokov, ktorými disponuje príjemca.
229
Po druhé článok 23 ods. 2 tohto delegovaného nariadenia stanovuje, že bez toho, aby boli dotknuté administratívne sankcie uplatniteľné v súlade s článkom 28 tohto delegovaného nariadenia, ak plocha nahlásená v jednotnej žiadosti o základnú platbu alebo o jednotnú platbu na plochu presahuje určenú plochu, na výpočet ekologizačnej platby sa použije určená plocha.
230
Po tretie článok 43 ods. 1 nariadenia č. 1307/2013 odkazuje na hektáre, na ktoré možno poskytnúť podporu v rámci režimu základných platieb alebo SAPS. Z toho konkrétne vyplýva, že poľnohospodári oprávnení na platbu v rámci jedného z týchto režimov dodržiavajú v zmysle článku 32 ods. 2 až 5 tohto nariadenia na všetkých svojich hektároch, na ktoré možno poskytnúť podporu, poľnohospodárske postupy prospešné pre klímu a životné prostredie uvedené v odseku 2 tohto článku 43 alebo rovnocenné postupy uvedené v odseku 3 tohto článku.
231
Z vyššie uvedeného teda vyplýva, že kritériá SAPS sú súčasťou podmienok, ktorých dodržanie sa musí overiť na účely konštatovania prípadnej existencie významného nesúladu v rámci schémy pomoci alebo podporného opatrenia v zmysle článku 35 vykonávacieho nariadenia č. 809/2014. Z toho vyplýva, že okolnosť, že plocha nie je oprávnená podľa SAPS, musí byť zohľadnená v miere chybovosti týkajúcej sa ekologizácie použitej na zvýšenie kontrol na mieste v priebehu nasledujúceho roka.
232
V dôsledku toho nemožno Všeobecnému súdu vytýkať, že v bodoch 163 a 164 napadnutého rozsudku uviedol, že plocha, na ktorú nemožno poskytnúť podporu podľa SAPS, mala byť zohľadnená pri výpočte celkového zníženia na ekologizáciu na hektáre s cieľom zvýšiť percento príjemcov, ktorí mali byť predmetom kontroly.
233
V druhom rade, pokiaľ ide o argumentáciu Rumunska, podľa ktorej vzhľadom na ustanovenia článku 23 ods. 2 delegovaného nariadenia č. 640/2014 neexistuje žiadne riziko poskytnutia ekologizačných platieb na hektáre, ktoré nie sú oprávnené na SAPS, stačí uviesť, že je nesporné, že toto konštatovanie platí pre konkrétneho príjemcu, ktorý bol správne kontrolovaný na mieste a v prípade ktorého bola prípadná neprípustnosť SAPS správne preukázaná.
234
Ako však správne zdôraznila Komisia, neplatí to pre všetkých ostatných dotknutých príjemcov, ktorí neboli riadne skontrolovaní na mieste.
235
V treťom rade treba konštatovať, že výhrada Rumunska, podľa ktorej sa Všeobecný súd nesprávne domnieval, že plocha, na ktorú nemožno poskytnúť podporu v rámci SAPS, predstavuje prípad zníženia platby v prospech ekologizácie uvedenej v článkoch 24 až 26 delegovaného nariadenia č. 640/2014, vychádza z nesprávneho výkladu napadnutého rozsudku.
236
Z bodov 163 a 164 napadnutého rozsudku totiž vyplýva, že Všeobecný súd iba rozhodol, že plocha, na ktorú nemožno poskytnúť podporu podľa SAPS, musí byť zohľadnená v miere chybovosti spojenej s ekologizáciou použitou na zvýšenie vzorky kontrol na mieste. Na rozdiel od toho, čo zrejme tvrdí Rumunsko, prípadné zvýšenie percentuálneho podielu príjemcov, ktorí sa majú podrobiť kontrolám na mieste v nasledujúcom roku, samo osebe nevedie k zníženiu ekologizačnej platby v zmysle článkov 24 až 26 delegovaného nariadenia č. 640/2014.
237
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy nemožno štvrtému odvolaciemu dôvodu vyhovieť.
238
Vzhľadom na to, že sa nevyhovelo žiadnemu z odvolacích dôvodov uvedených na podporu odvolania, treba toto odvolanie zamietnuť ako celok.
O trovách
239
V súlade s článkom 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne o trovách konania.
240
Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1 účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
241
Keďže Komisia navrhla uložiť Rumunsku povinnosť nahradiť trovy konania a Rumunsko nemalo úspech vo svojich dôvodoch, treba mu uložiť povinnosť znášať jeho vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Komisii.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
1.
Odvolanie sa zamieta.
2.
Rumunsko znáša svoje vlastné trovy konania a je povinné nahradiť trovy konania Európskej komisie.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: rumunčina.