62019TJ0018_RES
Vec T‑18/19
Colin Brown
proti
Európskej komisii
Rozsudok Všeobecného súdu (štvrtá rozšírená komora) z 5. októbra 2020
„Verejná služba – Úradníci – Úradník, ktorý bol pri svojom nástupe do služby štátnym príslušníkom Spojeného kráľovstva – Vystúpenie Spojeného kráľovstva z Únie – Nadobudnutie štátneho občianstva štátu výkonu práce počas kariéry – Zánik nároku na príspevok na expatriáciu – Rovnosť zaobchádzania – Zásada zákazu diskriminácie – Článok 4 ods. 1 prílohy VII služobného poriadku“
Úradníci – Odmena – Príspevok na expatriáciu – Podmienky priznania – Udalosť odôvodňujúca opätovné preskúmanie situácie oprávnenej osoby administratívou – Nadobudnutie štátneho občianstva štátu výkonu práce počas kariéry – Zahrnutie
[Služobný poriadok úradníkov, príloha VII, článok 4 ods. 1 písm. a)]
(pozri body 36, 37, 39, 41 – 45, 50 – 52)
Úradníci – Odmena – Príspevok na expatriáciu – Podmienky priznania – Opätovné preskúmanie situácie oprávnenej osoby založené na nadobudnutí štátneho občianstva štátu výkonu práce počas kariéry – Zánik nároku na príspevok na expatriáciu – Zohľadnenie okolností, na základe ktorých bola podaná žiadosť o udelenie štátneho občianstva – Riziko povinného odstúpenia z funkcie spojené s vystúpením členského štátu z Únie – Neexistencia vplyvu
[Služobný poriadok úradníkov, príloha VII, článok 4 ods. 1 písm. a)]
(pozri body 64 – 69)
Úradníci – Odmena – Príspevok na expatriáciu – Podmienky priznania – Opätovné preskúmanie situácie oprávnenej osoby založené na nadobudnutí štátneho občianstva štátu výkonu práce počas kariéry – Prirovnanie k situácii úradníka, ktorý je alebo bol štátnym príslušníkom štátu, na ktorého území sa nachádza miesto výkonu práce – Porušenie zásady rovnosti a zákazu diskriminácie – Neexistencia
[Služobný poriadok úradníkov, príloha VII, článok 4 ods. 1 písm. b)]
(pozri body 81 – 83, 86 – 90, 96, 97, 112 – 117)
Zhrnutie
Rozsudkom Brown/Komisia (T‑18/19), vyhláseným 5. októbra 2020, Všeobecný súd, ktorý rozhodoval v zložení rozšírenom na päť sudcov, spresňuje, za akých podmienok môže byť úradníkovi, ktorý počas kariéry nadobudne štátne občianstvo štátu výkonu práce, odňatý z tohto dôvodu nárok na príspevok na expatriáciu vzhľadom na podmienky priznania stanovené v článku 4 ods. 1 prílohy VII Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“).
V prejednávanej veci žalobca, Colin Brown, nastúpil do služby Komisie 1. januára 2001. V tom čase bol len štátnym príslušníkom Spojeného kráľovstva. Úrad Komisie pre správu a úhradu individuálnych nárokov (PMO) mu priznal príspevok na expatriáciu vzhľadom na požadované podmienky úradníka, „ktorý nie je a nikdy nebol štátnym príslušníkom štátu, na ktorého území sa nachádza jeho miesto výkonu práce“ podľa článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku.
Dňa 23. júna 2016 sa občania Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska v referende vyjadrili za vystúpenie svojej krajiny z Európskej únie. Dňa 29. marca 2017 Spojené kráľovstvo oznámilo Európskej rade svoje rozhodnutie vystúpiť z Únie. Za týchto okolností požiadal žalobca 27. júna 2017 o belgické štátne občianstvo, ktoré mu bolo udelené 3. novembra. PMO po tom, ako bol o tom informovaný, oznámil žalobcovi 23. februára 2018 svoje rozhodnutie odňať mu nárok na príspevok na expatriáciu a v dôsledku toho aj nárok na náhradu cestovných výdavkov z dôvodu, že nadobudol štátne občianstvo štátu výkonu práce, v tomto prípade Belgicka. Opravným rozhodnutím z 19. marca 2018 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) bol dátum nadobudnutia účinnosti rozhodnutia z 23. februára 2018 stanovený na 1. decembra 2017.
Keďže sťažnosť podaná žalobcom proti napadnutému rozhodnutiu nebola úspešná, žalobca podal na Všeobecný súd žalobu, ktorou sa domáhal zrušenia napadnutého rozhodnutia a obnovenia predmetných dávok od 1. decembra 2017. Na podporu svojich návrhov na zrušenie žalobca uviedol štyri žalobné dôvody, ktorými na jednej strane spochybňuje možnosť opätovného preskúmania jeho nároku na príspevok na expatriáciu tak v zásade, ako aj vzhľadom na osobitné okolnosti prejednávanej veci, a na druhej strane uvádza porušenie zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie vyplývajúce najmä z podmienok priznania uplatňovaných v rámci opätovného preskúmania a ich výkladu.
Všeobecný súd v prvom rade rozhodol, že PMO neporušil článok 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku, keď sa domnieval, že nadobudnutie štátneho občianstva štátu výkonu práce počas kariéry musí viesť k opätovnému preskúmaniu nároku na príspevok na expatriáciu. Hoci totiž toto ustanovenie výslovne nestanovuje možnosť takéhoto opätovného preskúmania, Všeobecný súd zdôraznil, že administratíva nemôže pokračovať v mesačnom vyplácaní tohto príspevku, ak nastane udalosť, ktorá podstatným spôsobom mení situáciu osoby, ktorá z neho má prospech vzhľadom na podmienky jeho priznania. V takom prípade a v prípade neexistencie ustanovenia, ktoré by tomu bránilo, musí administratíva túto situáciu opätovne preskúmať.
V tejto súvislosti Všeobecný súd poznamenal, že výklad článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku podporuje túto analýzu, keďže z neho nevyplýva žiadna skutočnosť, ktorá by mohla vylúčiť akékoľvek opätovné preskúmanie nároku na príspevok na expatriáciu v dôsledku toho, že úradník počas kariéry nadobudol štátne občianstvo štátu výkonu práce. Po prvé, keďže je v súčasnosti formulovaná negatívna podmienka týkajúca sa štátnej príslušnosti štátu, na ktorého území sa nachádza miesto výkonu práce, takéto znenie nevylučuje, aby dotknutý úradník na účely zachovania nároku na príspevok na expatriáciu musel spĺňať túto podmienku počas celej svojej kariéry. Po druhé, pokiaľ ide o voľbu podmienok priznania príspevku na expatriáciu vykonanú normotvorcom, Všeobecný súd so zreteľom na prípravné práce (
1
) na starom služobnom poriadku (
2
) uvádza, že kritérium štátnej príslušnosti bolo prijaté z dôvodov týkajúcich sa jeho presnosti a jednoduchého uplatnenia bez toho, aby ignorovalo jeho obmedzenia, najmä v situáciách dvojitého štátneho občianstva. Vzhľadom na zásadu reštriktívneho výkladu ustanovení práva Únie, ktoré zakladajú nárok na finančné dávky, Všeobecný súd konštatoval, že vylúčenie akéhokoľvek opätovného preskúmania v prípade nadobudnutia štátneho občianstva štátu miesta výkonu práce počas kariéry by vyžadovalo iné znenie predmetného ustanovenia. Po tretie sa Všeobecný súd domnieval, že takéto opätovné preskúmanie je v súlade aj s cieľom príspevku na expatriáciu, ktorý spočíva v kompenzácii osobitných výdavkov a nevýhod vyplývajúcich z toho, že počas celej kariéry je úradník odlúčený od svojho miesta pôvodu z dôvodu plnenia povinností v službách Únie v jeho mieste výkonu práce. Keďže bol totiž normotvorca Únie vyzvaný preniesť tento cieľ do definície podmienok priznania príspevku na expatriáciu, Všeobecný súd poznamenal, že vzhľadom na formuláciu použitú v tejto súvislosti v článku 4 ods. 1 písm. a) prílohy VII služobného poriadku integrácia úradníka vyplývajúca zo skutočnosti, že si počas kariéry zriadil svoje zvyčajné bydlisko v štáte výkonu práce a pracuje v ňom, nemôže brániť platbe príspevku na expatriáciu. Naopak, táto voľba sa nemôže uplatniť v prípade nadobudnutia štátneho občianstva štátu výkonu práce počas kariéry vzhľadom na osobitnú formu integrácie, ktorú predstavuje takáto naturalizácia.
Napokon Všeobecný súd odmietol argumentáciu, ktorou žalobca vytýkal PMO, že vzhľadom na dôvody, ktoré ho viedli k žiadosti o udelenie štátneho občianstva, neupustil od opätovného preskúmania, pričom tieto dôvody prezentuje ako tlak predstavujúci vyššiu moc. V tejto súvislosti Všeobecný súd po tom, čo spresnil, že cieľom konania o udelení štátneho občianstva uplatneného žalobcom bolo zabrániť riziku povinného odstúpenia z funkcie, ktorému by ho prípadne vystavilo vystúpenie Spojeného kráľovstva z Únie, konštatoval, že sporné opätovné preskúmanie nemožno považovať za také, ktoré by spôsobilo žalobcovi nadmernú záťaž zodpovedajúcu požiadavkám vyššej moci, a teda zbavilo PMO povinnosti vykonať opätovné preskúmanie, ktoré mu prináleží. Platilo to o to menej, že nadobudnutie belgického štátneho občianstva už v plnej miere garantovalo žalobcovi, že si zachová svoje zamestnanie. V tejto súvislosti Všeobecný súd napokon pripomína, že nikto sa nemôže domáhať zrušenia účinkov vystúpenia členského štátu z Únie.
V druhom rade Všeobecný súd rozhodol, že ani uplatnenie podmienok priznania príspevku na žalobcu v rámci opätovného preskúmania, ktoré platia pre úradníkov, ktorí sú štátnymi príslušníkmi štátu, na ktorého území sa nachádza miesto výkonu práce, ani výklad, ktorý im bol poskytnutý, nie sú v rozpore so zásadou rovnosti a zákazu diskriminácie.
Všeobecný súd predovšetkým zdôraznil, že rozlišovanie vyplývajúce z voľby štátnej príslušnosti ako prvého kritéria pri výkone širokej miery voľnej úvahy normotvorcu na účely stanovenia podmienok zamestnávania úradníkov sa nezdá zjavne neprimerané alebo svojvoľné vzhľadom na cieľ príspevku na expatriáciu. Navyše periodicita jeho vyplácania, ktorá je navyše časovo neobmedzená, vyžaduje dodržiavanie zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie nielen v čase nástupu do služby, ale aj pri každom opätovnom preskúmaní nároku na tento príspevok.
Vzhľadom na prísne podmienky na vznik nároku na príspevok na expatriáciu uložené úradníkom, ktorí sú štátnymi príslušníkmi štátu výkonu práce, a to úplnú absenciu akéhokoľvek bydliska alebo zamestnania na európskom území tohto štátu počas desaťročného referenčného obdobia predchádzajúceho ich nástupu do služby, Všeobecný súd neodhalil nijaký dôvod na to, aby bol žalobca oslobodený od splnenia týchto podmienok po nadobudnutí tohto štátneho občianstva. Od tohto dátumu teda treba s ním zaobchádzať rovnako ako s každým iným štátnym príslušníkom alebo bývalým belgickým štátnym príslušníkom, ktorých hoci len krátkodobý pobyt v Belgicku počas desaťročného referenčného obdobia môže brániť nároku na príspevok podľa článku 4 ods. 1 písm. b) prílohy VII služobného poriadku. Všeobecný súd naopak konštatoval, že situácia úradníka, ktorý nadobudne štátne občianstvo štátu výkonu práce počas svojej kariéry, nie je porovnateľná so situáciou úradníkov, ktorí nevyjadrili úmysel formalizovať svoje väzby s týmto štátom nadobudnutím jeho štátneho občianstva.
V každom prípade Všeobecný súd odmietol tvrdenie založené na diskriminácii v neprospech úradníkov, ktorí sú štátnymi príslušníkmi Spojeného kráľovstva, po tom, ako sa ubezpečil, že kritizovaný výklad sa v praxi použije nezávisle od občianstva úradníka zohľadneného pôvodne a že navyše nemá nič spoločné s akýmikoľvek úvahami týkajúcimi sa vývoja vzťahov medzi Európskou úniou a Spojeným kráľovstvom. Napokon v odpovedi na žalobný dôvod založený na porušení zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie vyplývajúceho z nesprávneho výkladu článku 4 ods. 1 písm. b) prílohy VII služobného poriadku Všeobecný súd poznamenal, že presadzovaný výklad je v tejto súvislosti nezlučiteľný so samotným znením tohto ustanovenia, ako aj s jeho dosahom, takže ho treba zamietnuť.
Všeobecný súd vyvodil dôsledky z týchto úvah a v dôsledku toho zamietol ostatné časti žalobných návrhov a žalobu v celom rozsahu.
(
1
)	Informačné oznámenie Rady z 11. decembra 1959.
(
2
)	Nariadenie Rady č. 31 (EHS) a č. 11 (EZUO) z 18. decembra 1961, ktorým sa stanovuje Služobný poriadok a podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov Európskeho hospodárskeho spoločenstva a Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES 1962, 45, s. 1387).