62025CJ0150_RES
Vec C‑150/25 [Marhaux] (
i
)
BX
proti
État belge
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal de première instance du Luxembourg (Belgicko)]
Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 12. marca 2026
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 45 ZFEÚ – Voľný pohyb pracovníkov – Daň z príjmov – Príjmy zo zárobkovej činnosti dosiahnuté v inom členskom štáte – Oslobodenie od dane s výhradou progresivity v členskom štáte bydliska – Neuplatnenie dvojstrannej zmluvy o zamedzení dvojitého zdanenia zmluvným štátom – Strata časti daňových výhod súvisiacich s osobnou a rodinnou situáciou daňovníka“
Voľný pohyb osôb – Pracovníci – Zásada zákazu diskriminácie – Zamestnania v štátnej službe alebo verejnej službe – Odchylný režim – Obmedzenia – Uplatňovanie len na opatrenia obmedzujúce prístup – Zdanenie príjmov pochádzajúcich zo zamestnania v štátnej službe alebo verejnej službe iného členského štátu, na ktoré sa vzťahuje voľný pohyb pracovníkov
(Článok 45 ZFEÚ)
(pozri body 32 – 35)
Voľný pohyb osôb – Pracovníci – Rovnosť zaobchádzania – Daň z príjmov – Dvojstranná zmluva o zamedzení dvojitého zdanenia – Daňoví rezidenti poberajúci príjmy zo zárobkovej činnosti v druhom členskom štáte, zdaniteľné v tomto druhom členskom štáte a oslobodené od dane v členskom štáte bydliska – Daňová zmluva stanovujúca rozdelenie zohľadnenia osobnej a rodinnej situácie daňovníka v pomere k príjmom zdaňovaným v každom štáte – Neuplatňovanie daňovej zmluvy štátom zamestnania – Daňová právna úprava štátu bydliska, ktorá má za následok stratu časti daňových výhod spojených s osobnou a rodinnou situáciou daňovníka – Neprípustnosť
(Článok 45 ZFEÚ)
(pozri body 47 – 51, 54 a výrok)
Zhrnutie
Súdny dvor, na ktorý sa obrátil Tribunal de première instance du Luxembourg (Súd prvej inštancie pre provinciu Luxembourg, Belgicko) s návrhom na začatie prejudiciálneho konania, rozhodol, že na zabezpečenie voľného pohybu pracovníkov zaručeného článkom 45 ZFEÚ musí štát bydliska daňovníka poberajúceho zahraničné príjmy zo zárobkovej činnosti oslobodené od dane na základe daňovej zmluvy zohľadniť celú jeho osobnú a rodinnú situáciu, ak štát zamestnania neuplatňuje túto zmluvu a neumožňuje úplné poskytnutie zodpovedajúcich daňových výhod.
BX je belgický daňový rezident, ktorý poberá príjmy zo zárobkovej činnosti z belgických zdrojov, ale aj iné príjmy, okrem iného z francúzskeho zdroja. V súlade s daňovou zmluvou medzi Belgickom a Francúzskom (
1
) sa príjmy pochádzajúce z francúzskeho zdroja zdaňujú vo Francúzsku a sú oslobodené od dane z príjmov fyzických osôb v Belgicku (
2
).
Pri podaní daňových priznaní k dani z príjmov fyzických osôb v Belgicku za zdaňovacie obdobia 2020 a 2021 BX odpočítal od všetkých svojich príjmov výživné, ktoré platil svojej dcére a svojej bývalej manželke, ktoré majú bydlisko v Belgicku. Belgická daňová správa mu však priznala odpočet vyplateného výživného len v pomere k jeho príjmom z belgického zdroja.
Keďže jeho pôvodné sťažnosti boli neúspešné, BX sa obrátil na predkladajúci vnútroštátny súd, pričom tvrdil, že pravidlo pomerného rozdelenia odpočítateľného výživného medzi príjmy z belgického zdroja a príjmy zo zahraničného zdroja oslobodené od tejto dane je v rozpore s článkom 45 ZFEÚ.
Za týchto podmienok sa predkladajúci vnútroštátny súd po tom, čo konštatoval, že francúzska daňová správa nesprávne uplatňuje daňovú zmluvu medzi Belgickom a Francúzskom tým, že neumožňuje zohľadniť rodinnú situáciu daňovníka pomerne k príjmom zdaniteľným vo Francúzsku na účely odpočítania časti výživného nepodliehajúceho odpočtu od jeho zdaniteľných príjmov v Belgicku, pýta, či je belgická právna úprava v rozsahu, v akom vedie k čiastočnej strate nároku na daňový odpočet s cieľom zohľadniť osobnú a rodinnú situáciu daňových rezidentov, zlučiteľná s voľným pohybom pracovníkov zaručeným článkom 45 ZFEÚ.
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor pripomína, že hoci v zásade prináleží členskému štátu, ktorý uplatňuje zásadu zdanenia všetkých príjmov daňovníkov v mieste bydliska, vrátane príjmov zo zahraničného zdroja, zohľadniť celú osobnú a rodinnú situáciu týchto daňovníkov (
3
), takýto členský štát môže byť za určitých okolností čiastočne oslobodený od plnenia tejto povinnosti na základe zmlúv o zamedzení dvojitého zdanenia (
4
).
Takáto možnosť však nemôže zbaviť členské štáty ich povinnosti vykonávať svoju daňovú právomoc spôsobom, ktorý nie je diskriminačný vo vzťahu k štátnym príslušníkom Únie, ktorí uplatnili svoje právo na voľný pohyb pracovníkov zaručené v článku 45 ods. 1 a 2 ZFEÚ.
Ak členský štát bydliska uzavrie dvojstrannú daňovú zmluvu, ktorou si tento členský štát a členský štát zamestnania rozdelia zdanenie všetkých príjmov daňovníkov, ktorí uplatnili svoje právo na voľný pohyb pracovníkov, a úmerne tomuto rozdeleniu zohľadnia ich osobnú a rodinnú situáciu, potom sa členský štát bydliska sa musí považovať za štát, ktorý svoje právomoci vykonáva nediskriminačným spôsobom len v prípade, ak dotknutí daňovníci majú istotu, že v konečnom dôsledku bude ich celková osobná a rodinná situácia náležite zohľadnená ako v prípade daňovníkov rezidentov, ktorí nemajú príjmy pochádzajúce z iného členského štátu.
V opačnom prípade by sa štátni príslušníci Únie, ktorí uplatnili svoje právo na voľný pohyb pracovníkov, nachádzali v nevýhodnejšej právnej alebo skutkovej situácii v porovnaní s daňovníkmi rezidentmi, ktorí nevyužili svoje právo na voľný pohyb pracovníkov, čo je v rozpore so zásadou zákazu diskriminácie, ako je konkretizovaná najmä v článku 45 ods. 1 a 2 ZFEÚ.
Naproti tomu, ak sa preukáže, že štát zamestnania uplatňuje daňovú zmluvu spôsobom, ktorý neumožňuje daňovým rezidentom s bydliskom v členskom štáte bydliska z dôvodu ich osobnej a rodinnej situácie členského štátu bydliska dosiahnuť odpočet, ktorý je úmerný príjmom dosiahnutým v tomto štáte a ktorý kompenzuje stratu vzniknutú v štáte bydliska, treba členský štát bydliska považovať za členský štát, ktorý nie je zbavený svojej povinnosti zohľadniť v celom rozsahu osobnú a rodinnú situáciu daňových rezidentov.
V dôsledku toho treba právnu úpravu tohto členského štátu bydliska – v rozsahu, v akom neumožňuje daňovým rezidentom, ktorí uplatnili svoje právo na voľný pohyb pracovníkov, v tejto situácii opätovne získať právo na úplné zohľadnenie ich osobných a rodinných výdavkov – považovať za právnu úpravu, ktorá zavádza obmedzenie voľného pohybu pracovníkov, pokiaľ neexistuje nijaký naliehavý dôvod všeobecného záujmu, ktorý by mohol odôvodniť takéto obmedzenie.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.
(
1
)	Zmluva medzi Francúzskom a Belgickom o zamedzení dvojitého zdanenia a stanovení pravidiel vzájomnej administratívnej a právnej pomoci v oblasti daní z príjmov z 10. marca 1964.
(
2
)	Príjmy z francúzskeho zdroja sa však po uplatnení odstupňovanej sadzby dane zohľadňujú na účely stanovenia dane v Belgicku, pričom táto daň sa následne zníži o časť dane vypočítanú z časti oslobodených príjmov.
(
3
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. februára 1995, Schumacker (C‑279/93, EU:C:1995:31, bod 32), ako aj z 12. decembra 2013, Imfeld a Garcet (C‑303/12, EU:C:2013:822, bod 43).
(
4
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. decembra 2002, de Groot (C‑385/00, EU:C:2002:750, bod 99), a z 15. júla 2021, État belge (Strata daňových výhod v členskom štáte bydliska) (C‑241/20, EU:C:2021:605, bod 44).