62006TJ0118
РЕШЕНИЕ НА ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯ СЪД (трети състав)
2 април 2009 година (
*1
)
„Марка на Общността — Заявка за словна марка на Общността „ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP“ — Абсолютни основания за отказ — Липса на отличителен характер — Описателен характер — Задължение за мотивиране — Член 7, параграф 1, букви б) и в) и член 73 от Регламент (ЕО) № 40/94“
По дело T-118/06
Zuffa, LLC, установено в Лас Вегас, Невада (Съединени щати), за което се явяват г-н S. Malynicz, barrister, г-н M. Blair и г-н C. Balme, solicitors,
жалбоподател,
срещу
Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП), за която се явява г-н P. Bullock, в качеството на представител,
ответник,
с предмет жалба срещу Решение на първи апелативен състав на СХВП от 30 януари 2006 г. (преписка R 931/2005-1) относно регистрацията на словния знак „ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP“ като марка на Общността,
ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯТ СЪД НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ (трети състав),
състоящ се от: г-н J. Azizi, председател, г-жа E. Cremona и г-н S. Frimodt Nielsen (докладчик), съдии,
секретар: г-н J. Palacio González, главен администратор,
предвид жалбата, подадена в секретариата на Първоинстанционния съд на 12 април 2006 г.,
предвид писмения отговор, подаден в секретариата на Първоинстанционния съд на 13 юли 2006 г.,
предвид Определение на председателя на трети състав от 13 ноември 2008 г. относно съединяването на настоящото дело с дело T-379/05 за целите на устната фаза на производството,
след съдебното заседание от 16 декември 2008 г.,
постанови настоящото
Решение
Обстоятелства, предхождащи спора
1
На 25 юли 2002 г. жалбоподателят Zuffa, LLC подава заявка за регистрация на словна марка на Общността в Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) съгласно Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от относно марката на Общността (OВ L 11, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146), съответно изменен.
2
Марката, за която се иска регистрация, е словната марка „ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP“.
3
Стоките и услугите, за които се иска регистрацията на марка, са в частност от класове 9, 16, 25, 28 и 41 по смисъла на Ницската спогодба относно Международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марките от 15 юни 1957 г., ревизирана и изменена (наричана по-нататък „Ницската спогодба“), и за всеки от тези класове съответстват на следното описание:
—
„записани аудиокасети, плочи, компактдискове, записани видеокасети, лазерни видеодискове, цифрови многофункционални видеодискове, DVD, CD-ROM, всички представляващи носители за състезания, демонстрации и програми за смесени бойни изкуства; програми за компютърни игри; софтуер за компютри, кинематографични филми в областта на смесените бойни изкуства; очила, очила за слънце“ от клас 9;
—
„книги и педагогически и образователни наръчници на хартия в областта на спорта и свободното време; автомати за продажба на хартия за писма; списания на общи теми, както и по теми, свързани със спорта, физическата култура и свободното време; вестници в областта на спорта, физическата култура и свободното време; календари; снимки, закрепени или не върху поставка; търговски карти; пътни карти; книги и списания относно спортните състезания и игрите; каталози за продажба на стоки, свързани със спорта; пликове; отпечатки на рисунки върху хартия и картон; пощенски картички със или без снимка; картички за писане; бележници с листове (note pads); поздравителни картички; готварски книги; книжки за оцветяване и тематични книги за деца и възрастни; релефни лепенки; лепенки; албуми за снимки; бележници с листове (memorandum books); химикалки; моливи; обвивки и папки за документи; бележници и класьори; ножове за разрязване на хартия; поставка за бележки; хартиени флагчета, закрепени за дръжка; бележници; дъски за хартия; обложки на книги; показалци за отбелязване на страницата; табла за афиши; табла за афиши, които могат да се трият; моливодържатели; поставки за кламери; преспапие; хартиени салфетки; плакати; програми за събития; хартия за писма и хартиени изделия; хартия за рисуване; хартия за опаковане на подаръци; светеща хартия; хартия за чертане; лепенки; хартиени знамена; ваденки и ленти за ваденки за предно стъкло; ценни ваденки и ценни ваденки с листове за представяне; ленти и лепенки за броня; бележници с листове (memo pads); неелектрически гуми; електрически гуми; поставки за хартия; карти; офис оборудване; албуми за цветни литографски лепенки; албуми за пощенски картички; холографски търговски карти и поздравителни картички; несесери за моливи; острилки; комплекти хартия за опаковане на подаръци; декоративни кутии за подаръци; комикси; показалци за отбелязване на страницата; албуми за афиши; табелки от хартия, табла за празненства и обявления; тампони, напоени с мастило; каучукови тампони за печатане на илюстрации; бележници, контролни регистри и албуми с автографи; автомати за лепящи се ленти за хартиени изделия или за домакински цели; кутии за подреждане на вещи от ондулиран картон, мебели и кутии за подреждане на вещи от ондулиран картон; светлоотразителна хартия“ от клас 16;
—
„дрехи и облекла, а именно загряващи облекла, горнища на анцузи, спортни панталони; тениски; пола; ризи за голф; спортни ризи; потници; долни фланелки; бебешки панталони; бебешки обувки; колани; вратовръзки; жартиери, презрамки, тиранти; шалчета и кърпи за глава; плажни сандали; дрехи за сън за бебета и малки деца; халати; нощници; пижами и дрехи за вкъщи; бански костюми; плажно облекло; бебешки пелени; бебешки къси панталони; облекла за джогинг; детски дрехи без ръкави и крачоли; къси панталони за момчета; чорапи; дрехи за игра; работни комбинезони; ленти за китки; комбинезони; костюми Henley; къси панталони; поли; дамски блузи; долни гащи; панталони; ризи; якета; униформи за спортни съдии; облекла за лека атлетика; копия на екипи на отбори; пуловери; анораци; пуловери с висока яка; ръкавици с един пръст и ръкавици; бельо; фланелки; папийонки; шапкарски изделия и шалове; наушници; ленти; чорапи; дрехи за дъжд, и по-специално дъждобрани и якета; обувни артикули, и по-специално обувки, ботуши и пантофи; бикини; връхни дрехи; шапки; каскети; козирки; престилки; престилки от плат и грейки за ски; платнени обувки; долни гащи; якета за предпазване от вятъра; карнавални костюми; спортни сака; седем осми дамски чорапи; джинси; чорапогащници; облекла за тренировка и спорт, и по-специално къси панталони, якета, панталони, ризи“ от клас 25;
—
„топки от каучук; фигурки с подвижни части и свързаните с тях аксесоари; игри, изискващи сръчност; кукли от парцали; плюшени играчки; топки; топки за голф; топки за тенис; игри за баня; украса за коледни елхи; колективни игри; игри със строителни кубчета; изделия за игра на карти, които се продават в комплект; кукли и облекло за кукли; игри за кукли; продукти за гримиране за игра; игри за кърмачета; електрически задвижвани играчки; игри за стимулиране сетивните усещания при деца; ръкавици за голф; маркери за топки за голф; пъзели; хвърчила; подвижни бебешки играчки; музикални кутии за игра; украшения за празненства под формата на малки играчки; надуваеми играчки за басейни; многофункционални играчки; играчки, които се навиват с пружина; играчки за стрелба по цел; играчки под формата на диск, които се хвърлят; лъкове и стрели; превозни средства за игра; коли за игра; камиони за игра; кофички и лопатки за игра; летни кънки; комплекти за моделиране; ракети за игра; пушки за игра; кобури на пистолети за игра; музикални игри; комплекти за бадминтон; пръчици и разтвори за направа на мехурчета; фигурки за игра; касички; кукли марионетки; играчки йо-йо; скейтбордове; скутери; маски; преносими електронни игри; карти за игра; играчки — снежни топки от пластмаса, пълни с вода“ от клас 28;
—
„сценични представления на живо; представяне на представления на живо; театрално продуциране; услуги, свързани с атракционни и тематични паркове; развлекателни услуги; услуги, свързани с увеселителни паркове; образователни и развлекателни услуги, предоставяни в тематични паркове или свързани с тематични паркове; продуциране, представяне, разпространение и отдаване под наем на телевизионни и радиопрограми; продуциране, представяне, разпространение и отдаване под наем на игрални филми; продуциране, представяне, разпространение и отдаване под наем на звуко- и видеозаписи; информация относно почивки; продуциране на развлекателни представления и на интерактивни програми, предназначени за разпространение по телевизията, чрез кабел, сателити, чрез аудио- и видеоносители, дискети, лазерни дискове, компютърни дискове и по електронен път; продуциране и предоставяне на развлечения, на новини и информация чрез комуникационни и компютърни мрежи“ от клас 41.
4
С решение от 31 май 2005 г. проверителят отхвърля заявката за марка за всички стоки и услуги от класове 9, 16, 25, 28 и 41 на основание член 38 от Регламент № 40/94 с мотива, че заявената марка е описателна, че е лишена от отличителен характер и че не може да бъде регистрирана по силата на член 7, параграф 1, букви б) и в) и параграф 2 от Регламент № 40/94.
5
На 29 юли 2005 г. жалбоподателят подава жалба срещу решението на проверителя на основание членове 57—62 от Регламент № 40/94.
6
С Решение от 30 януари 2006 г. (наричано по-нататък „обжалваното решение“) първи апелативен състав отменя решението на проверителя, отхвърля жалбата на жалбоподателя, доколкото с нея се оспорва преценката на проверителя, че марката „ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP“ е лишена от отличителен характер или е описателна за всички стоки и услуги от класове 9, 16, 25, 28 и 41, посочени в заявката за регистрация, и връща делото на проверителя, що се отнася до въпроса дали са изпълнени предвидените в член 7, параграф 3 от Регламент № 40/94 условия.
7
На първо място, апелативният състав счита, че потенциалните потребители са средните англоговорещи потребители, които присъстват на представления на живо и купуват потребителски стоки като дрехи, хартиени изделия и канцеларски материали или играчки (вж. точка 13 от обжалваното решение).
8
На следващо място, апелативният състав отбелязва, че заявената марка представлява съчетание от английски думи, чието значение е ясно и недвусмислено: понятието „ultimate“ означавало „решителен, окончателен“; понятието„fighting“ имало смисъла на „борба“; а що се отнася до думата „championship“, тя препращала към състезание за определяне на шампион. Следователно за всяко лице, което е в състояние да разговаря на английски, изразът „ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP“ имал смисъла на „шампионат по екстремна борба“, а понятията „ultimate fighting“ се възприемали като обозначение на вид борба, която приключва, когато единият от борещите се вече не е в състояние да се бие (вж. точки 14 и 15 от обжалваното решение).
9
Освен това апелативният състав счита, че посочените в заявката за марка услуги от клас 41 са в пряка връзка с организирането на спортни събития. Марката „ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP“ била описателна за тях, тъй като посочвала съдържанието на тези събития. По отношение на стоките от други класове заявената марка можело да не се счита за описателна, но все пак била лишена от отличителен характер. Всъщност марката „ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP“ не можела да се възприема като посочваща търговския произход на съдържащите се в заявката стоки, а като описваща спортно събитие посредством родови понятия. Впрочем в областта на спортните шампионати потребителите били свикнали например означенията „Европейски шампионат по футбол“ или „турнир по голф Masters“ да определят разглежданото събитие и изделията като например облеклото, носещо наименованието на това събитие, да съдържа също и наименованието на производителя (вж. точки 16—25 от обжалваното решение).
10
На последно място, след като в точка 20 от обжалваното решение апелативният състав посочва, че не може да се изключи възможността в края на даден образователен процес потенциалните потребители да свикнат с наименованието на дадена спортна дейност до степен да я свързват с отделно предприятие, той връща преписката на проверителя що се отнася до въпроса дали марката „ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP“ е придобила отличителен характер вследствие от използването ѝ (вж. точки 26—28 от обжалваното решение).
Искания на страните
11
Жалбоподателят моли Първоинстанционния съд:
—
да отмени обжалваното решение, доколкото с него се отхвърля жалбата му въз основа на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 40/94,
—
да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.
12
СХВП моли Първоинстанционния съд:
—
да отхвърли жалбата,
—
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
От правна страна
По предмета на спора
13
В отговор на поставените от Първоинстанционния съд въпроси СХВП приема в съдебното заседание, че проверителят все още не се е произнесъл по въпроса дали заявената марка „ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP“ е придобила отличителен характер вследствие от използването ѝ по смисъла на член 7, параграф 3 от Регламент № 40/94 в очакване на решението на Първоинстанционния съд за приключване на настоящото производство. Следователно жалбоподателят запазва интереса да иска отмяната на обжалваното решение, след като неговите искания не са останали без предмет.
14
По-нататък, запитани по този въпрос в съдебното заседание, страните потвърждават, че въпросът дали заявената марка „ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP“ е придобила отличителен характер вследствие от използването ѝ по смисъла на член 7, параграф 3 от Регламент № 40/94 няма нищо общо с настоящия спор.
По законосъобразността на обжалваното решение
Доводи на страните
15
Жалбоподателят твърди по същество, че като е приел обжалваното решение апелативният състав е нарушил член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 40/94. В това отношение жалбоподателят твърди, че апелативният състав е допуснал грешка в преценката на значението на знака „ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP“, както и на връзката между знака „ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP“ и посочените в заявката за марка стоки и услуги. Той твърди освен това, че някои наименования на състезания могат да бъдат обект на използване като марка и не са лишени от отличителен характер.
16
СХВП оспорва всички твърдения на жалбоподателя.
Съображения на Първоинстанционния съд
17
Въпреки че в настоящия случай жалбоподателят не се позовава на липсата на мотиви, спазването на задължението за мотивиране, на което са подчинени актовете, чийто контрол за законосъобразност се осъществява от общностните юрисдикции, е въпрос от императивен характер, който евентуално трябва да бъде повдигнат служебно (вж. в този смисъл Решение на Съда от 20 март 1959 г. по дело Nold/Върховен орган, 18/57, Recueil, стр. 89, 115, Решение на Съда от по дело Комисия/Daffix, C-166/95 P, Recueil, стр. I-983, точка 24 и Решение на Първоинстанционния съд от по дело Institut für Lernsysteme/СХВП — Educational Services (ELS), T-388/00, Recueil, стр. II-4301, точка 59). Първоинстанционният съд счита за необходимо да разгледа служебно въпроса дали обжалваното решение е мотивирано в достатъчна степен. В съдебното заседание на страните е поставен въпросът дали обжалваното решение е достатъчно мотивирано.
18
Съгласно член 73 от Регламент № 40/94 решенията на СХВП трябва да бъдат мотивирани и могат да се основават единствено на мотиви, по които страните са имали възможност да представят своите коментари. Освен това правило 50, параграф 2, буква з) от Регламент (ЕО) № 2868/95 на Комисията от 13 декември 1995 година за прилагане на Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета относно марката на Общността (ОВ L 303, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 189) предвижда, че решението на апелативния състав трябва да съдържа мотивите на решението. Предвиденото в тези разпоредби задължение за мотивиране има същия обхват като задължението, уредено в член 253 ЕО (вж. Решение на Първоинстанционния съд от по дело Sunrider/СХВП — Vitakraft-Werke Wührmann и Friesland Brands (VITATASTE и METABALANCE 44), T-124/02 и T-156/02, Recueil, стр. II-1149, точка 72 и Решение на Първоинстанционния съд от по дело L&D/СХВП — Sämann (Aire Limpio), T-168/04, Recueil, стр. II-2699, точка 113 и цитираната съдебна практика).
19
Съгласно постоянната съдебна практика изискваните от член 253 ЕО мотиви трябва да излагат по ясен и недвусмислен начин съображенията на автора на акта. По този начин задължението на апелативния състав да мотивира своите решения има двойна цел — от една страна, да даде възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетите мерки, за да могат да защитят правата си, а от друга страна, да дадат възможност на общностния съд да упражни контрол за законосъобразност (вж. Решение по дело VITATASTE и METABALANCE 44, посочено по-горе, точка 73 и Решение по дело Aire Limpio, посочено по-горе, точка 114 и цитираната съдебна практика).
20
Въпросът дали мотивите на дадено решение отговарят на тези изисквания следва да се преценява с оглед не само на текста му, но и на неговия контекст, както и на съвкупността от правни норми, уреждащи съответната материя (вж. Решение по дело VITATASTE и METABALANCE 44, посочено по-горе, точка 73 и цитираната съдебна практика).
21
В това отношение съгласно член 4 от Регламент № 40/94 решаващият елемент, за да може знак, който може да бъде изобразен по графичен начин, да представлява марка на Общността, се състои в неговата годност да отличава продуктите на едно предприятие от тези на друго предприятие. От това следва по-специално, че абсолютните основания за отказ, предвидени в член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 40/94, а именно съответно липсата на отличителен характер и описателния характер на знака, могат да се преценят само във връзка със стоките или услугите, за които се иска регистрацията на знака (вж. Решение на Първоинстанционния съд от 31 януари 2001 г. по дело Taurus-Film/СХВП (Cine Action), T-135/99, Recueil, стр. II-379, точка 25 и Решение на Първоинстанционния съд по дело Taurus-Film/OHMI (Cine Comedy), T-136/99, Recueil, стр. II-397, точка 25 и цитираната съдебна практика).
22
Следователно евентуалното наличие на предвидените в член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 40/94 абсолютни основания за отказ трябва да бъде обект на конкретна преценка, която да отчита всички релевантни факти и обстоятелства с оглед на стоките или услугите, за които се иска регистрация, от една страна, и от друга — с оглед на възприятието на заинтересованите среди, състоящи се от потребителите на посочените стоки или услуги (вж. Решение на Първоинстанционния съд от 8 юни 2005 г. по дело Wilfer/СХВП (ROCKBASS), T-315/03, Recueil, стр. II-1981, точка 51, и цитираната съдебна практика, и Решение на Първоинстанционния съд от по дело IVG Immobilien/СХВП (I), T-441/05, Recueil, стр. II-1937, точка 41, вж. също така по аналогия Решение на Съда от по дело Henkel, C-218/01, Recueil, стр. I-1725, точки 50 и 51).
23
Освен това изброените в член 7, параграф 1 от Регламент № 40/94 основания за отказ следва да се тълкуват в светлината на общия интерес, залегнал в основата на всяко едно от тях, като всяко от тези основания е независимо от останалите и изисква отделно разглеждане (вж. Решение на Съда от 29 април 2004 г. по дело Henkel/СХВП, C-456/01 P и C-457/01 P, Recueil, стр. I-5089, точка 45 и цитираната съдебна практика). Всъщност отчетеният при разглеждане на всяко от тези основания за отказ общ интерес може и дори трябва да отрази различни съображения според разглежданото основание за отказ (вж. Решение на Съда от по дело Eurohypo/СХВП, C-304/06 P, Сборник, стр. I-3297, точки 54 и 55 и цитираната съдебна практика и Решение на Първоинстанционния съд от по дело PTV/СХВП (map&guide), T-302/03, Recueil, стр. II-4039, точка 33).
24
В това отношение стоящият в основата на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 общ интерес се отнася до необходимостта, от една страна, да не се ограничава неоснователно възможността за свободно ползване на знака, чиято регистрация се иска, по отношение на другите оператори, предлагащи стоки или услуги, сходни с тези, за които се иска регистрацията, както и, от друга страна, да се гарантира на потребителя или крайния потребител какъв е произходът на стоките или услугите, определени в заявката за марка, като му се позволява без вероятност от объркване да отличи тези стоки или услуги от такива с друг произход. Такава гаранция представлява всъщност основната функция на марката (вж. в този смисъл Решение на Съда от 16 септември 2004 г. по дело SAT.1/СХВП, C-329/02 P, Recueil, стр. I-8317, точки 23, 26 и 27 и цитираната съдебна практика и Решение на Съда по дело Eurohypo/СХВП, посочено по-горе, точки 59 и 62).
25
Що се отнася до член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94, тази разпоредба преследва цел от общ интерес, която изисква знаците или означенията, описващи характерните особености на стоки или услуги, за които се иска регистрация, да могат да се използват свободно от всички. Следователно тази разпоредба не допуска такива знаци или означения да бъдат запазени на основание тяхната регистрация като марка само за едно предприятие (вж. Решение по дело ROCKBASS, посочено по-горе, точка 50 и цитираната съдебна практика).
26
От горепосоченото следва, че съществува явно припокриване на съответното приложно поле на основанията, съдържащи се в член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 40/94. От съдебната практика следва по-специално, че поради тази причина словна марка, която описва характерните особености на стоки или услуги по смисъла на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94, може a priori да бъде приета и за лишена от отличителен характер по смисъла на член 7, параграф 1, буква б) от същия регламент по отношение на същите тези стоки или услуги. Доказателството за това обаче трябва да се представи отделно (вж. в този смисъл Решение по дело Eurohypo/СХВП, посочено по-горе, точки 69 и 70).
27
От това следва, че когато регистрацията на марка се иска за различни стоки или услуги, апелативният състав трябва да провери in concreto по отношение на всяка една от тези стоки или услуги дали във връзка с марката не е налице някое от предвидените в член 7, параграф 1 от Регламент № 40/94 основания за отказ на регистрация и може да достигне до различни изводи в зависимост от разглежданите стоки или услуги (вж. по аналогия Решение на Съда от 12 февруари 2004 г. по дело Koninklijke KPN Nederland, C-363/99, Recueil, стр. I-1619, точки 33 и 73). Поради това, когато отказва регистрацията на марка, апелативният състав е длъжен да изложи в своето решение изводите, до които е стигнал по отношение на всяка от стоките и услугите, за които се отнася заявката за регистрация, независимо от начина, по който тя е формулирана. При все това, когато едно и също основание за отказ не допуска регистрацията за категория или група от стоки или услуги, компетентният орган може да се ограничи до това да представи общи мотиви по отношение на всички тези стоки или услуги (вж. по аналогия Решение на Съда от по дело BVBA Management, Training en Consultancy, C-239/05, Recueil, стр. I-1455, точка 38).
28
В това отношение възможността апелативният състав да представи общи мотиви за серия стоки или услуги може да обхване само стоките и услугите, които имат помежду си достатъчно пряка и конкретна връзка, за да формират категория с достатъчна хомогенност, така че всички фактически и правни съображения, изграждащи мотивите на разглежданото решение, да могат, от една страна, да пояснят в достатъчна степен доводите на апелативния състав за всяка една стока и услуга, принадлежаща към тази категория, а от друга страна, да могат да се приложат еднакво към всяка една от съответните стоки и услуги. Единствено обстоятелството, че разглежданите стоки или услуги са от един и същи клас по смисъла на Ницската спогодба обаче не е достатъчно за това, тъй като тези класове често съдържат голямо разнообразие от стоки или услуги, между които не съществува непременно достатъчно пряка и конкретна връзка (вж. в този смисъл Решение на Първоинстанционния съд от 21 май 2008 г. по дело Enercon/СХВП (E), T-329/06, непубликувано в Сборника, точки 34 и 35, и Решение на Първоинстанционния съд от по дело TridonicAtco/СХВП (Intelligent Voltage Guard), T-297/07, непубликувано в Сборника, точки 22—24; в този смисъл и по аналогия вж. също така Решение на Първоинстанционния съд от по дело Gagliardi/СХВП — Norma Lebensmittelfilialbetrieb (MANŪ MANU MANU), T-392/04, непубликувано в Сборника, точки 91 и 92).
29
В настоящото дело заявената марка се отнася до повече от 215 стоки от четири различни класа по смисъла на Ницската спогодба, както и до най-малко тринадесет вида различни услуги, включително в частност до записаните аудиокасети, готварските книги, бебешките обувки, лъковете и стрелите, както и до предоставянето на информация в областта на спорта чрез компютърни мрежи (вж. точка 3 по-горе). Следователно свързаните със заявената марка стоки и услуги имат помежду си такива различия, дължащи се на естеството, характеристиките, предназначението и начина им на предлагане на пазара, че не могат да се разглеждат като изграждащи хомогенна категория, която да позволи на апелативния състав да постанови общи мотиви по отношение на тях.
30
Апелативният състав обаче се е ограничил до разграничението между услугите от клас 41, от една страна, за които посочва, че заявената марка е описателна (вж. точка 17 от обжалваното решение) и всички посочени в заявката за марка стоки, а от друга страна — за които посочва, че марката можела да не се счита като описателна, но че във всички случаи била лишена от отличителен характер, след като се възприемала не като указваща произхода, а като родово понятие, определящо спортно събитие (вж. точка 18 от обжалваното решение).
31
Поради общия им характер подобни мотиви очевидно не са достатъчни, за да дадат възможност на Първоинстанционния съд да упражни своя контрол за обосноваността на обжалваното решение.
32
Всъщност, що се отнася до услугите от клас 41 по смисъла на Ницската класификация, апелативният състав изтъква, че след като понятието „ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP“ посочва съдържанието на тези услуги, заявената марка е описателна по отношение на него. От представения в точка 3 списък обаче следва, че свързаните със заявената марка услуги — които включват по-специално: сценичните представления на живо, развлекателните услуги, образователните услуги, предоставяни в тематични паркове, отдаването под наем на игрални филми, информацията относно почивки, интерактивните програми, предназначени за разпространение чрез компютърни дискове — нямат помежду си достатъчно пряка и конкретна връзка, за да формират категория с достатъчна хомогенност, така че апелативният състав да може да използва общи мотиви по отношение на тях. Всъщност, от една страна, единственото обстоятелство, че разглежданите стоки или услуги са от един и същи клас по смисъла на Ницската спогодба, не е достатъчно (вж. точка 28 по-горе). От друга страна, тези услуги имат толкова разнороден характер, че що се отнася до тяхното естество и характеристиките им мотивите на апелативния състав са прекалено общи и абстрактни.
33
Що се отнася до съвкупността от стоки от класове 9, 16, 25 и 28 по смисъла на Ницската спогодба — за стоки, които апелативният състав посочва, че тъй като знакът „ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP“ не може да се възприеме като указващ произхода, а може да се счита единствено като напомнящ за спортно събитие, този знак бил лишен отличителен характер — следва да се посочи, че те са още по-разнородни от услугите от клас 41, така че помежду си нямат достатъчно пряка и конкретна обща връзка, за да формират категория с достатъчна хомогенност, така че апелативният състав да може да използва общи мотиви по отношение на тях, и че предвид тяхното естество и характеристиките им съдържащите се в обжалваното решение по отношение на тези стоки мотиви са прекалено общи и абстрактни.
34
Следователно извършеното от апелативния състав разделение в две категории запазва съществуването на много голяма разнородност между групираните по този начин стоки и услуги, така че само поради това разграничение те не биха могли да образуват хомогенни категории, които да дадат основание на апелативния състав да използва общи мотиви по отношение на всяка от тези категории.
35
При тези условия мотивите, посочени от апелативния състав за всяка от определените от него две категории, не поясняват в достатъчна степен доводите му по отношение на всяка една стока и услуга, за която е поискана регистрацията на марката „ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP“.
36
Ето защо следва да се приеме, че обжалваното решение е опорочено от непълнота на мотивите и че поради това трябва да бъде отменено.
По съдебните разноски
37
По смисъла на член 87 параграф 2 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като СХВП е загубила делото, тя следва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски в съответствие с исканията на жалбоподателя.
По изложените съображения
ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯТ СЪД (трети състав)
реши:
1)
Отменя Решение на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 30 януари 2006 г. (преписка R 931/2005-1), доколкото с него се отхвърля жалбата, подадена от Zuffa, LLC, на основание член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от относно марката на Общността.
2)
Осъжда СХВП да заплати съдебните разноски.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Постановено в открито съдебно заседание в Люксембург на 2 април 2009 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.