62008CC0456
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-ЖА J. KOKOTT
представено на 29 октомври 2009 година (
1
)
Дело C-456/08
Европейска комисия
срещу
Ирландия
„Неизпълнение на задължения от държава членка — Директива 93/37/ЕИО — Обществени поръчки за строителство — Уведомяване на кандидатите и на оферентите за решенията относно възлагането на поръчката — Директива 89/665/ЕИО — Производства по обжалване при възлагането на обществени поръчки — Срок за обжалване — Дата, от която започва да тече срокът за обжалване“
I — Въведение
1.
Настоящото производство за установяване на неизпълнение на задължения от държава членка дава възможност на Съда да уточни практиката си относно правните средства за защита, с които разполагат неуспелите оференти в процедурите за възлагане на обществени поръчки.
2.
От една страна, Комисията упреква Ирландия, че в конкретен случай ирландски орган не е уведомил неуспелия консорциум от оференти за окончателното решение във връзка с възлагането на проект за пътно строителство.
3.
От друга страна, Комисията и Ирландия са на различни становища по въпроса дали предвидените в ирландското процесуално право срокове са формулирани по достатъчно ясен, точен и предвидим начин, който позволява ефективно обжалване на решенията, взети от възложителите.
4.
Що се отнася до последната проблематика, настоящото дело разкрива допирни точки с дело Uniplex (Обединено кралство) (С-406/08), по което днес също представям заключение.
II — Правна уредба
А — Общностна правна уредба
5.
Общностната правна уредба по този случай се съдържа в Директиви 93/97/ЕИО (
2
) и 89/665/ЕИО (
3
).
6.
Член 8, параграф 2 от Директива 93/37 в редакцията ѝ, изменена с Директива 97/52/ЕО (
4
), съдържа следната разпоредба:
„Възложителите информират кандидатите и оферентите, в най-кратък срок и в писмена форма, ако е направено такова искане, за решенията относно възлагането на поръчката, включително за мотивите, поради които са решили да се откажат от възлагане на поръчка, за която е проведена конкурентна процедура за възлагане, или да възобновят процедурата. Те уведомяват и Службата за официални публикации на Европейските общности за тези решения“. [неофициален превод]
7.
Член 1 от Директива 89/665 в изменената ѝ с Директива 92/50/ЕИО (
5
) редакция (
6
) предвижда:
„1.   Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че по отношение на процедурите за възлагане на обществени поръчки, попадащи в приложното поле на Директиви 71/305/ЕИО, 77/62/ЕИО и 92/50/ЕИО […], решенията, взети от възложителите, могат да бъдат ефективно обжалвани и по-специално възможно най-бързо в съответствие с условията, посочени в следващите членове, и по-специално в член 2, параграф 7, с мотива, че тези решения са нарушили правото на Общността в областта на обществените поръчки или националните норми, транспониращи това право.
2.   Държавите членки гарантират, че не съществува дискриминация между предприятията, които биха могли да претендират за нанесена им щета в контекста на процедура за предоставяне на поръчка, в резултат от разграничаването, което настоящата директива прави между националните норми, транспониращи правото на Общността и другите национални норми.
3.   Държавите членки гарантират, че производствата по обжалване са достъпни, съгласно подробни правила, които държавите членки могат да установят, поне за всяко лице, което има или което е имало интерес от спечелването на процедурата за възлагане на поръчка за доставки или за строителство, и което е било или би могло да претърпи вреди от твърдяно нарушение. По-специално, държавите членки могат да изискат лицето, което е поискало преразглеждането, да уведоми предварително възложителя за твърдяното нарушение и за намерението си да поиска обжалване“ (
7
).
Б — Национална правна уредба
8.
Националните правни разпоредби, които имат значение за настоящото дело, се съдържат, от една страна, в ирландския „European Communities (Award of Public Authorities’ Contracts) Regulations 2006“ (
8
) (наричан по-нататък „Правилникът за APAC“), и от друга страна, в ирландския „Rules of the Superior Courts“ (
9
) (наричан по-нататък „RSC“).
9.
Част от член 49 от Правилника за APAC гласи следното:
„1.   Във възможно най-кратък срок след приемането на решение относно сключването на договор за обществена поръчка или на рамково споразумение или приемането в динамична система за покупки възложителят уведомява кандидатите и оферентите за решението чрез възможно най-бързите средства за комуникация (като електронна поща или факс). […]
[…]
5.   Възложител не може да сключи договор за обществена поръчка със спечелил оферент преди изтичането на срок от най-малко 14 дни, считано от датата, на която оферентите са били уведомени за решението за възлагане на поръчката в съответствие с параграф 1.
[…]“
10.
Член 84 А, параграф 4 от RSC (
10
) предвижда:
„Всяка жалба срещу решение за възлагане или срещу възлагането на обществена поръчка трябва да бъде подадена във възможно най-кратък срок и във всички случаи в срок от три месеца, считано от датата, на която за първи път са възникнали основанията за обжалване, освен ако сезираната юрисдикция приеме, че е налице основание за продължаване на този срок“.
III — Фактите и досъдебната процедура
11.
Ирландският National Roads Authority (Национален орган по пътищата, наричан по-нататък „NRA“) е орган, на който е възложено да организира изграждането и поддържането на пътищата в Ирландия.
12.
NRA публикува в Официален вестник на Европейския съюз от 10 юли 2001 г. покана за изразяване на интерес за проектирането, изграждането, финансирането и експлоатацията на околовръстна магистрала, така наречената Dundalk Western Bypass Motorway. На изпълнителя се предлага да установи публично-частно партньорство (
11
) с NRA и да експлоатира този участък от магистралата за период от около 30 години.
13.
През декември 2001 г. NRA отправя покана до четирима кандидати за участие в преговори. През април 2003 г. NRA избира двама от тях, с които да проведе по-задълбочени преговори, а именно консорциумите EuroLink и Celtic Roads Group. На 8 август 2003 г. NRA кани двата консорциума да подадат най-добра окончателна оферта („best and final offer“).
14.
С писмо от 14 октомври 2003 г. Eurolink е уведомен, че NRA е решил да определи Celtic Roads Group за предпочитан оферент. NRA обаче уточнява, че подадената от EuroLink оферта не е отхвърлена. Ако по-натъшните преговори с Celtic Roads Group завършели без сключването на договор, NRA си запазвал правото да покани EuroLink и да проведе обсъждане с него на мястото на Celtic Roads Group.
15.
На 9 декември 2003 г. NRA решава да възложи поръчката на Celtic Roads Group. Договорът с Celtic Roads Group е подписан на 5 февруари 2004 г. От 9 февруари 2004 г. на страницата на NRA в интернет е огласено неговото съдържание и освен това на 3 април 2004 г. е публикувано обявление в Официален вестник на Европейския съюз.
16.
На 8 април 2004 г. SIAC Construction Limited (наричано по-нататък „SIAC“) — предприятие, член на неуспелия консорциум EuroLink — сезира High Court of Ireland с иск за обезщетение за вреди и пропуснати ползи, който се основава на твърдението за наличие на различни нередности на процедурата за възлагане.
17.
С решение от 16 юли 2004 г. (
12
) High Court отхвърля посочения иск като недопустим, с мотива че е просрочен. Обратно на поддържаното от SIAC, ирландската юрисдикция счита, че най-късно на 14 октомври 2003 г., когато EuroLink е бил уведомен от NRA кой е предпочитаният оферент, SIAC e трябвало да е запознатo с основанията за предявявянето на неговия иск. Съгласно член 84 А, параграф 4 от RSC, SIAC е трябвало да предяви своя иск най-късно три месеца след тази дата.
18.
Поради това SIAC подава оплакване до Комисията. В това оплакване предприятието твърди по-конкретно, че никога не е било информирано от NRA за решението му за възлагане.
19.
В резултат на това оплакване Комисията първо изпраща на 15 ноември 2004 г. административно писмо до ирландските власти с молба за по-подробна информация относно фактите. Отговорът на Ирландия от 25 април 2006 г. не е от естество да разсее съмненията на Комисията. Ето защо на 10 април 2006 г. Комисията изпраща на Ирландия официално уведомително писмо, а на 15 декември 2006 г. — допълнително официално уведомително писмо, на които тази държава членка отговаря с писма съответно от 30 май 2006 г. и от 21 февруари 2007 г.
20.
Тъй като обаче все още не е удовлетворена от обясненията на Ирландия, на 1 февруари 2008 г. с мотивирано становище по смисъла на член 226, първа алинея ЕО Комисията кани Ирландия в двумесечен срок да предприеме необходимите мерки, за да се съобрази с това становище. Ирландия отговаря на това мотивирано становище на 25 юни 2008 г., като посочва по-конкретно, че при транспонирането на Директива 2007/66 е предвидено изменение на националните законови, подзаконови и административни разпоредби. Комисията обаче не е удовлетворена и от този отговор.
IV — Искания на страните и производството пред Съда
21.
С молба от 14 октомври 2008 г., постъпила в Съда на 20 октомври 2008 г., на основание член 226, втора алинея ЕО Комисията предявява настоящия иск срещу Ирландия.
22.
Комисията моли Съда:
—
да установи, че с националните си законови разпоредби относно сроковете за упражняване на правото на съдебно обжалване от оферентите в рамките на процедури за възлагане на обществени поръчки и като не е уведомила жалбоподателя за решението за възлагане в процедурата, предмет на настоящото производство, Ирландия не е изпълнила задълженията си по член 1, параграф 1 от Директива 89/655 в съответствие с даденото му от Съда тълкуване (що се отнася до приложимите срокове) и по член 1, параграф 1 от Директива 89/655 в съответствие с даденото му от Съда тълкуване, както и по член 8, параграф 2 от Директива 93/37 (що се отнася до липсата на уведомление), и
—
да осъди Ирландия да заплати съдебните разноски.
23.
От своя страна Ирландия моли Съда:
—
да отхвърли иска и
—
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
24.
Съдът разглежда жалбата първо в писмената фаза на производството, а след това в съдебното заседание на 24 септември 2009 г. (
13
)
V — Анализ
25.
Искът на Комисията следва да се счита за основателен, ако Ирландия не е изпълнила едно от задълженията си по Договора за ЕО. В съответствие с член 249, параграф 3 ЕО и с член 10 ЕО тези задължения включват също и задължението за постигане на целите на директивите на Общността.
26.
В конкретния случай Комисията основава иска си на две твърдения за нарушения. Първото твърдение за нарушение е изведено от конкретен случай; то се отнася до твърдяната липса на уведомяване на неуспелия консорциум от оференти за решението за възлагане на проекта за изграждане на Dandalk Western Bypass Motorway. Второто твърдение за нарушение надхвърля рамките на този конкретен случай; с него се изтъква несъвместимостта с общностното право на режима на сроковете за обжалване по ирландското право, така както е уреден в член 84А, параграф 4 от RSC.
А — Първо твърдение за нарушение: липса на уведомление за решението за възлагане
27.
С първото си твърдение за нарушение Комисията упреква Ирландия в нарушение на задълженията ѝ по член 1, параграф 1 от Директива 89/665, както и по член 8, параграф 2 от Директива 93/37, състоящо се в това, че NRA не е уведомил по съответния ред неуспелия оферент за решението си за възлагане на проекта за изграждане на Dandalk Western Bypass Motorway.
28.
Както Комисията, така и Ирландия приемат имплицитно, че възложеният от NRА проект за изграждане на Dandalk Western Bypass Motorway представлява обществена поръчка за строителство по смисъла на Директива 93/37.
29.
Следователно по силата на член 8, параграф 2 от Директива 93/37 в качеството си на възложител NRA е бил длъжен да информира в най-кратък срок кандидатите и оферентите за решението си за възлагането на тази поръчка.
30.
Същото задължение произтича освен това от член 1, параграф 1 от Директива 89/665, тъй като ефективна съдебна защита срещу решения за възлагане може да бъде гарантирана само ако всички кандидати и оференти са своевременно и пълно информирани именно за тези решения (
14
).
31.
Безспорно е обаче, че в случая NRA никога не е уведомявал официално неуспелия консорциум от оференти EuroLink, в който участва SIAC, за решението си да възложи въпросния проект за пътно строителство на конкурентния консорциум Celtic Roads Group.
32.
Обявлението от 9 февруари 2004 г. на страницата на NRA в интернет и обявлението от 3 април 2004 г. в Официален вестник на Европейския съюз също не са били от естество да заместят по подходящ начин липсващото уведомление. Всъщност те просто са информирали обществеността за окончателното сключване на договора между NRA и Celtic Roads Group. За да се даде обаче на неуспелите кандидати и оференти възможност за ефективна съдебна защита, е трябвало те да бъдат уведомени своевременно за взетото от NRA решение за възлагане преди сключването на договора, а не едва след това да бъдат поставени пред свършен факт (
15
).
33.
От това следва, че при изготвяне на проекта за изграждане на Dandalk Western Bypass Motorway NRA не е спазил задълженията си за уведомяване по смисъла на член 8, параграф 2 от Директива 93/37 и на член 1, параграф 1 от Директива 89/665.
34.
Ирландия възразява, че в настоящия случай SIAC все пак не е претърпяло никаква вреда. Тя счита, че с оглед на обстоятелствата в конкретния случай за предприятието никога не е съществувала несигурност по въпроса на кого NRA ще възложи проекта за пътно строителство. В това отношение Ирландия се позовава на писмото на NRA от 14 октомври 2003 г., с което консорциумът Eurolink е бил уведомен за избора на Celtic Roads Group за предпочитан оферент от NRA. Според Ирландия най-късно на тази дата за SIAC трябва да е било ясно, че — освен при изключителни обстоятелства (
16
) — ще бъде взето решение за възлагане в полза на Celtic Roads Group. По този въпрос Ирландия се присъединява изрично към становището от High Court of Ireland, възприето в националното производство по обжалване (
17
).
35.
Това възражение обаче е неправилно. С писмото си от 14 октомври 2003 г. NRA не уведомява за окончателното решение за възлагане, а напротив, дори изрично посочва на EuroLink, че не отхвърля офертата му. Наистина, възможно е изборът на „предпочетен оферент“ от NRA вече да е представлявал важна стъпка в желаната посока, но все още не е водел до окончателното определяне на оферент. Всъщност NRA си е запазил изрично правото, ако е необходимо, да покани EuroLink да проведе обсъждане с него на мястото на Celtic Roads Group. Следователно до настъпване на нови обстоятелства EuroLink е имал законно основание да смята, че все още не е изцяло отхвърлен.
36.
Независимо от това в производството за установяване на неизпълнение на задължения от държава членка на основание член 226 ЕО, което има обективен характер, във всеки случай е ирелевантно дали в резултат на поведението на публични органи са настъпили действителни щети или други неблагоприятни последици (
18
).
37.
Накрая Ирландия подчертава, че вътрешното ѝ право е съобразено със задълженията за уведомяване по общностното право; тези задължения били напълно транспонирани в член 49, параграф 1 от Правилника за APAC. При тези обстоятелства не можело един изолиран случай на липса на уведомление за решението за възлагане да бъде заклеймяван като нарушение на общностното право.
38.
Този довод на Ирландия обаче също е неубедителен. От една страна, съвсем не е безспорно, че член 49, параграф 1 от Правилника за APAC действително транспонира правилно задълженията за уведомяване по общностното право; по този въпрос е образувано и още е висящо отделно производство за установяване на неизпълнение на задължения срещу Ирландия (
19
). От друга страна, според установената съдебна практика производството за установяване на неизпълнение на задължения от държава членка позволява не само да се провери съвместимостта на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държава членка с общностното право, но и да се установи, че орган на държава членка нарушава общностната правна уредба в конкретен случай (
20
).
39.
Eто защо като цяло стигам до извода, че първото твърдение за нарушение на Комисията е основателно.
Б — Второ твърдение за нарушение: противоречащ на общностното право режим на сроковете за обжалване в ирландското процесуално право
40.
С второто си твърдение за нарушение Комисията упреква Ирландия в нарушение на член 1, параграф 1 от Директива 89/665, състоящо се в това, че член 84А, параграф 4 от RSC урежда преклузивния срок за подаване на жалби в производството по обжалване по начин, противоречащ на изискванията на общностното право.
41.
Директива 89/665 не съдържа изрична уредба на сроковете, приложими в производствата по обжалване по член 1 от Директивата (
21
). Съдът обаче трайно приема, че в рамките на процесуалната си автономия държавите членки могат да въвеждат разумни процесуални преклузивни срокове, при условие че при това зачитат принципите на равностойност и на ефективност (
22
). И двата принципа са заложени в член 1 от Директива 89/665: принципът на равностойност в параграф 2, а принципът на ефективност — в параграф 1 (
23
).
42.
В настоящия случай принципът на ефективност е в центъра на вниманието. Безспорно е, че Ирландия може да предвиди преклузивни срокове за обжалване на решенията на възложители (
24
). Страните спорят единствено за някои условия на националния режим на сроковете. По същество следва да се провери дали този режим на срокове е достатъчно ясен, за да позволи ефективно обжалване по смисъла на член 1, параграф 1 от Директива 89/665. Комисията твърди, че това не е така. Тя се позовава на елементи на несигурност, от една страна, относно определянето на видовете решения, за чието оспорване се прилага срокът по член 84 А, параграф 4 от RSC, а от друга страна, относно продължителността на този срок.
1. По определянето на видовете решения, за които се прилага преклузивният срок (първа част от второто твърдение за нарушение)
43.
В първата част от второто си твърдение за нарушение Комисията критикува съществуващата правна несигурност относно вида решения в процедурата за възлагане на обществените поръчки, за оспорването на които трябва да бъде спазен срокът по член 84 А, параграф 4 от RSC. Комисията твърди, че с оглед на съдържанието му член 84 А, параграф 4 от RSC се прилага всъщност само за обжалването на „решение за възлагане или възлагането на обществена поръчка“. Според Комисията обаче на практика в приложното поле на тази разпоредба изглежда се включват и междинни решения, така че срещу тях могат да бъдат подавани жалби също само в срока по член 84 А, параграф 4 от RSC.
44.
Фактите, на които Комисията се позовава в това отношение, са безспорни: както отговорите, дадени от Ирландия в настоящото производство за установяване на неизпълнение на задължения, така и решението, постановено от High Court of Ireland по проекта за изграждане на Dandalk Western Bypass Motorway (
25
), потвърждават, че компетентните ирландски органи прилагат определения в член 84 А, параграф 4 от RSC срок за обжалване не само за оспорването на окончателни решения („решение за възлагане или възлагането на обществена поръчка“), но и за оспорването на взети от възложители междинни решения (
26
).
45.
Между страните обаче е твърде спорен въпросът дали член 84 А, параграф 4 от RSC, така както го тълкуват и прилагат националните органи, отговаря на изискванията на член 1, параграф 1 от Директива 89/665.
46.
Член 1, параграф 1 от Директива 89/665 изисква решенията, взети от възложителите да „могат да бъдат ефективно обжалвани и по-специално възможно най-бързо“, с мотива че тези решения са нарушили правото на Общността в областта на обществените поръчки.
47.
За постигането на тази цел на Директивата държавите членки трябва, в съответствие с член 249, трета алинея ЕО във връзка с член 10 ЕО, да предприемат всички необходими мерки, независимо дали общи или специални. Съгласно постоянната съдебна практика те са длъжни да предвидят ясна правна рамка в съответната област (
27
). Те са длъжни да уредят вътрешния правен режим по достатъчно точен, ясен и предвидим начин, така че да позволят на частноправните субекти да се запознаят с правата и задълженията си (
28
).
48.
Освен това същият извод се налага и от принципа на правна сигурност, който като общ принцип е част от общностния правен ред и обвързва държавите членки при упражняването на правомощията им в областта на общностното право (
29
). Според трайната съдебна практика принципът на правната сигурност изисква правните норми, особено когато могат да имат неблагоприятни последици за частноправните субекти, да бъдат ясни и точни и приложението им да бъде предвидимо за субектите на правото (
30
).
49.
Изискванията за яснота, точност и предвидимост се налагат с особена строгост за режим на срокове като този по член 84А, параграф 4 от RSC. Режим на срокове, който е неясен, всъщност може да породи в съществена степен неблагоприятни последици за физическите лица и предприятията. Ако оферент или кандидат пропусне срока за обжалване по член 84А, параграф 4 от RSC, правото му на оспорване на евентуални нарушения на правото в областта на обществените поръчки се преклудира и той губи възможността за обжалване на съответното решение за възлагане. При това положение той няма повече право да иска по съдебен ред да получи самата обществена поръчка или поне обезщетение за обществената поръчка, която е загубил (
31
).
50.
Прилагането на преклузивен срок обаче не трябва именно да лишава от неговата конкретна ефективност упражняването на правото на обжалване на решенията за възлагане (
32
).
51.
Само когато несъмнено е ясно, че преклузивен срок по член 84А, параграф 4 от RSC започва да тече дори от момента на приемането от възложителите на подготвителни актове или на спорните в случая междинни решения, оферентите и кандидатите са в състояние да вземат необходимите мерки, за да бъдат санкционирани, в съответствие с член 1, параграф 1 от Директива 89/665, евентуалните нарушения на правната уредба в областта на обществените поръчки и за да избегнат преклудиране на правата им.
52.
В този смисъл считам за несъвместимо с изискванията на член 1, параграф 1 от Директива 89/665 включването от страна на Ирландия в обхвата на срока по член 84А, параграф 4 от RSC на обжалването на междинни решения, без това да е ясно изразено в текста на разпоредбата. Всъщност по този начин оферентите и кандидатите в процедурите за възлагане на обществени поръчки не могат да предвидят с достатъчна сигурност последиците от режима на срокове, и по-специално обхвата на преклудирането, до което те водят. Това положение застрашава постигането на целта за ефективност на обжалването на взети от възложителите решения, която член 1, параграф 1 от Директива 89/665 поставя на държавите членки.
— По възражението на Ирландия, че срок за оспорване, приложим за междинни решения, отговаря на целите на Директива 89/665, и по специално на изискването за бързина
53.
На първо място Ирландия поддържа, че съгласно Директива 89/665 и свързаната с нея съдебна практика всички решения, взети от възложители, подлежат на обжалване. Според Ирландия включването на междинни решения в обхвата на предвидения в член 84А, параграф 4 от RSC режим на срокове съответства на изискванията на общностното право. Освен това в основата на Директива 89/665 било залегнало изискването за бързина. Член 1, параграф 1 от тази директива изисквал не само ефективно, но и възможно най-бързо обжалване на решенията на възложители. Поради това за обжалването на всички решения, взети от възложители, трябвало да важи срокът по член 84А, параграф 4 от RSC. Ирландия поддържа, че ако се допусне неуспелите оференти да изтъкват всички свои оплаквания едва след като е взето окончателно решение за възлагане, има опасност от продължителна правна несигурност и значителна загуба на време при възлагането на обществени поръчки. Освен това Ирландия твърди, че по този начин става невъзможно да се отстранят евентуални нарушения на правото в областта на обществените поръчки в хода на процедурата за възлагане на обществени поръчки.
54.
По този въпрос следва да се отбележи, че Ирландия, естествено, е свободна да предвижда преклузивни срокове за обжалването на подготвителни актове и междинни решения в областта на обществените поръчки — например на създаването на „short list“ или на избора на предпочетен оферент. Както вече посочих (
33
), определянето на разумни преклузивни срокове е съвместимо с общностното право, при условие че при това се зачитат принципите на равностойност и на ефективност: такива преклузивни срокове, включително относително кратки срокове, могат в още по-голяма степен да бъдат законоосъобразни и подходящи, когато за определена материя общностното право налага изискването за бързина, като изисква — както в правото в областта на обществените поръчки — да се процедира „възможно най-бързо“ (
34
) (член 1, параграф 1 от Директива 89/665 (
35
)).
55.
Следователно е напълно вярно, че с включването на междинните решения в обхвата на съдържащия се в член 84А, параграф 4 от RSC режим на срокове, Ирландия преследва законосъобразна, съответстваща на Директивата цел (
36
). Тази цел обаче трябва да се осъществи в националното право при спазване на изискванията за правна сигурност. Режимът на срокове трябва да бъде ясно и точно формулиран и последиците му трябва да бъдат предвидими. Наличието на национална практика, която обслужва целите на дадена директива, не освобождава държавите членки от задължението да въведат достатъчно точен, ясен и предвидим правен режим, така че да позволят на частноправните субекти да се запознаят с правата и задълженията си (
37
).
56.
В настоящия случай следва освен това да се припомни, че Директива 89/665 определя на държавите членки като цел не само бързина, но и ефективност на обжалването на решения за възлагане (вж. член 1, параграф 1 от Директива 89/665). Национална практика, която постига само една от тези две цели за сметка на другата, не съответства на Директивата. Включването на междинните решения в обхвата на преклузивния срок по член 84А, параграф 4 от RSC може наистина да служи на целта за бързина на обжалването; без обаче това да е едновременно изяснено в съдържанието на член 84А, параграф 4 от RSC, тази практика на ирландските органи е за сметка на правната сигурност и по този начин в крайна сметка застрашава постигането на целта за ефективност на обжалването (
38
).
57.
Освен това между изискването за правна сигурност и изискването за бързина в областта на обществените поръчки не съществува принципно противоречие (
39
). Напротив, възможно най-бързото обжалване на взетите от възложители решения служи за постигане на правна сигурност, при условие че приложимото за целта производство, включително преклузивните срокове, в националното право е уредено по възможно най-ясен, точен и предвидим начин.
58.
Ето защо първото възражение на Ирландия следва да се отхвърли.
— По възражението на Ирландия, че националното ѝ право е от системата на „common law“
59.
По-нататък Ирландия изтъква, че националното ѝ право е от системата на „common law“. В система на common law като ирландската определящи били не само законовите разпоредби, но и съдебната практика. При нужда оферентите и кандидатите трябвало да потърсят правна консултация.
60.
В това отношение следва да се отбележи, че директивата е акт, който оставя на националните власти свобода при избора на формата и средствата за постигането на предписания резултат (член 249, параграф 3 ЕО). Следователно транспонирането във вътрешното право на дадена директива не изисква непременно приемането на изрични и конкретни правни разпоредби, а в това отношение може да е достатъчен и общ правен контекст. От решаващо значение обаче е този подход да гарантира цялостното прилагане на директивата по достатъчно ясен и точен начин (
40
).
61.
Ако националният правен режим е резултат от взаимодействието на законови разпоредби и „прецедентно право“, това не трябва да е за сметка на яснотата и точността на съответните разпоредби и правила. Този извод важи в още по-голяма степен, когато дадена директива цели да предостави права на частноправните субекти (
41
) и неясен или сложен правен режим по отношение на евентуални преклузивни срокове би могъл да доведе до загуба на права — в настоящия случай до загубата на правото на обжалване на решенията, взети от възложители. По-специално чуждестранните оференти и кандидати биха могли да се откажат да кандидатстват за обществени поръчки в Ирландия поради наличието на сложен и непрозрачен правен режим.
62.
Националните юрисдикции са длъжни да тълкуват и прилагат разпоредбите на вътрешното право в съответствие с директивите (
42
). Конкретно с оглед на процедурата по обжалване в областта на обществените поръчки те трябва, доколкото е възможно, да тълкуват и прилагат националните разпоредби, които уреждат преклузивен срок така, че да осигурят спазването на изискването за ефективност, което произтича от Директива 89/665 (
43
).
63.
Не спазва тези изисквания национална юрисдикция, която прилага по аналогия определения в закона преклузивен срок за упражняване на правото на обжалване — в настоящия случай в член 84А, параграф 4 от RSC, — като разширява неговото съдържание, и по отношение на обжалването на решения, за които законодателят не е предвидил такъв преклузивен срок. Правното положение, което произтича от това, става още по-непрозрачно. С оглед на преклудиращото действие на преклузивния срок заинтересованите оференти и кандидати рискуват да загубят правото си на обжалване на някои решения. По този начин се застрашава установената в член 1, параграф 1 от Директива 89/665 цел за ефективност на обжалването на решенията, взети от възложителите (
44
).
64.
Предвид гореизложеното второто възражение на Ирландия следва също да се отхвърли.
— Междинно заключение
65.
Следователно предвид всичко изложено дотук се налага изводът, че първата част от второто твърдение за нарушение, посочено от Комисията, следва да се уважи.
2. По продължителността на преклузивния срок (втора част от второто твърдение за нарушение)
66.
Във втората част от второто си твърдение за нарушение Комисията критикува съдържащата се в член 84А, параграф 4 от RSC формулировка, според която жалбите трябва да бъдат подадени „в най-кратък срок и във всички случаи в срок от три месеца“. Според Комисията тази разпоредба поставя заинтересованите оференти и кандидати в положение на несигурност относно точната продължителност на преклузивния срок и прави прекомерно трудно за тях подаването на жалба. Освен това Комисията счита, че не е възможно да се разбере в кои случаи е достатъчно да се подаде жалба в срока от три месеца и в кои случаи жалбата трябва да бъде подадена по-рано, тоест преди изтичането на трите месеца.
67.
На първо място следва да се отбележи, че когато дадена разпоредба свързва период от време, определен в дни, седмици, месеци или години, с израза „в най-кратък срок“ или с подобно допълнение, не се касае непременно за два самостоятелни преклузивни срока. В текста на много разпоредби такива допълнения се използват просто с цел да се изтъкне изискването за бързина и да се напомни на жалбоподателите или на ищците, че задължително трябва да предприемат необходимите мерки на възможно най-ранен етап, за да могат да защитят правата си по възможно най-добрия начин.
68.
Така например самият Съд преди е използвал в този смисъл израза „в най-кратък срок“ във връзка с евентуални молби на страните за удължаване на времето за изказване в съдебно заседание (
45
). Срочно наетите служители на Общността, останали без работа, трябва да изпълнят някои формалности „колкото е възможно по-бързо и не по-късно от [конкретно определени срокове]“ (
46
). Подобен израз може да се срещне освен това когато целта е да се посочи, че при обработването на някои молби или процедури публичните органи са длъжни да спазват изискването за бързина (
47
). На правото в областта на възлагането на обществени поръчки също не е чуждо понятието за „задължение за полагане на дължима грижа, което се разбира повече като задължение за извършване на действие, отколкото като задължение за постигане на определен резултат“ (
48
).
69.
По отношение на разглеждания в случая режим на срокове по член 84А, параграф 4 от RSC не може обаче да се приеме със сигурност, че изразът „в най-кратък срок“ цели просто да даде израз на изискването за бързина. По-скоро, въз основа на данните, представени от Ирландия в производството пред Съда, не е изключена възможността изразът „в най-кратък срок“, използван в член 84А, параграф 4 от RSC, да има по-широко значение и да се тълкува в смисъл на самостоятелен преклузивен срок, който може да направи недопустимо обжалването дори преди изтичане на тримесечния срок, който „във всички случаи“ е налице.
70.
Вярно е, че Ирландия изглежда обикновено счита всяка жалба за подадена в срок, ако бъде подадена „във всички случаи в срок от три месеца, считано от датата, на която за първи път са възникнали основанията за обжалване“. Същевременно обаче Ирландия подчертава, позовавайки се на решение на своя върховен съд (
49
), че „основното задължение“ (
50
) на всеки, който подава жалба на основание член 84А, параграф 4 от RSC, е да подаде жалбата си „в най-кратък срок“. При някои обстоятелства, според Ирландия, това би могло да доведе до отхвърляне на жалба поради просрочие дори ако е била подадена в тримесечния срок (
51
). От това следва, че най-малкото не е изключено ирландските юрисдикции да тълкуват израза „в най-кратък срок“, използван в член 84А, параграф 4 от RSC, като самостоятелен преклузивен срок (
52
).
71.
Ако изразът „в най-кратък срок“, съдържащ се в член 84А, параграф 4 от RSC, действително оправомощава ирландските юрисдикции по тяхна преценка да отхвърлят жалби като недопустими дори преди изтичането на тримесечния срок, се налага изводът, че той не отговаря на изискванията на общностното право. Всъщност последиците на преклузивен срок, чиято продължителност е оставена на свободната преценка на компетентния съд, са непредвидими. Заинтересованите оференти и кандидати са поставени в положение на несигурност относно периода от време, с който разполагат, за да подготвят жалбите си по разумен начин, и едва ли са в състояние да преценят шансовете за успех на такива жалби. В резултат на това не се постига предписаната от член 1, параграф 1 от Директива 89/665 цел за ефективност на обжалването на решенията, взети от възложител (
53
).
72.
Тъй като не може да бъде изключено, че националните юрисдикции тълкуват израза „в най-кратък срок“, съдържащ се в член 84А, параграф 4 от RSC, в смисъл на самостоятелен преклузивен срок, тази разпоредба освен това не е достатъчно ясна, за да гарантира съвместимо с общностното право прилагане (
54
). По тази причина член 84А, параграф 4 от RSC също не транспонира в достатъчна степен Директива 89/665.
— По възражението на Ирландия, изведено от възможността за националните юрисдикции при необходимост да продължават срока за обжалване по тяхна преценка
73.
Ирландия твърди, че член 84А, параграф 4 от RSC позволява на националните юрисдикции да продължават срока за обжалване по тяхна преценка; за пример Ирландия сочи решение на High Court of Ireland от 2006 г. (
55
)
74.
Такава възможност за удължаване на срока може наистина да позволява на юрисдикциите да следят за справедливо решение за всеки индивидуален случай. Тя обаче не може да запълни посочените по-горе непълноти в разпоредбата на член 84А, параграф 4 от RSC по отношение на изискванията за яснота, точност и предвидимост на режима на срокове. Дори да вземат предвид тази възможност за продължаване, заинтересованите оференти и кандидати не могат да предвидят предварително периода от време, с който разполагат, за да подготвят съответната жалба по разумен начин, нито дали такова обжалване би имало шанс за успех. Напротив, по този начин се добавя още един елемент на несигурност към режим на срокове, който и без това вече е неясен.
75.
Член 1, параграф 1 във връзка с параграф 3 от Директива 89/665 предоставя лично право на обжалване на решенията, взети от възложител, на всяко лице, което има или е имало интерес от спечелването на определена процедура за възлагане на поръчка и което е претърпяло или би могло да претърпи вреди от твърдяно нарушение (
56
). Както също посочвам по дело Uniplex (UK), ефективното прилагане на такова право не може да бъде оставено на свободната преценка на национален орган, нито дори на преценката на независим съд (
57
).
76.
Следователно първото възражение на Ирландия трябва да се отхвърли.
— По възражението на Ирландия, изведено от твърдението, че нито една жалба не е била отхвърлена поради просрочие, на основание нарушение на правилото „в най-кратък срок“
77.
По-нататък Ирландия изтъква, че досега нито една ирландска юрисдикция не е отхвърлила жалба поради просрочие с мотива, че е била подадена в тримесечния срок, но не в „в най-кратък срок“.
78.
Този втори довод също не може да бъде приет. За да се докаже, че транспонирането на дадена директива е непълно или неправилно, не е необходимо да се установят действителните последици на националното законодателство за транспониране. Всъщност от самия текст на това законодателство личи дали транспонирането е непълно или неправилно (
58
). Искът за установяване на неизпълнение на задължения има обективен характер и може да бъде предявен, дори да не са настъпили действителни щети или други неблагоприятни последици (
59
).
— По възражението на Ирландия, изведено от твърдението за предстоящо изменение на националното правна уредба
79.
Накрая в досъдебната процедура в своя защита Ирландия изтъква довода, че във връзка с транспонирането на Директива 2007/66 националното право и без това ще бъде изменено, което ще позволи да се изясни съдържанието на член 84А, параграф 4 от RSC.
80.
В това отношение е достатъчно да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика наличието на неизпълнение на задължения от държава членка трябва да се преценява с оглед на положението на държавата членка към момента на изтичането на срока, даден в мотивираното становище; настъпилите впоследствие промени не могат да бъдат взети предвид от Съда (
60
). Още по-малко могат да бъдат взети предвид изменения на националното право, които все още са на стадий планиране или проект.
— Междинно заключение
81.
Като цяло стигам до извода, че втората част от второто твърдение за нарушение също трябва да се счете за основателна и следователно предявеният от Комисията иск трябва да бъде уважен изцяло.
VI — По съдебните разноски
82.
По силата на член 69, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Комисията е направила искане за осъждането на Ирландия и последната е загубила делото, Ирландия трябва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.
VII — Заключение
83.
Въз основа на гореизложените съображения предлагам на Съда да се произнесе, както следва:
„1.
Ирландия не е изпълнила задълженията си по Договора за ЕО, поради това че
а)
в противоречие с изискванията на член 8, параграф 2 от Директива 93/37/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство и на член 1, параграф 1 от Директива 89/665/ЕИО на Съвета от 21 декември 1989 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прилагането на производства по обжалване при възлагането на обществени поръчки за доставки и за строителство, ирландският National Roads Authority не е уведомил неуспелия оферент за решението си за възлагане във връзка с проекта за изграждане на Dundalk Western Bypass Motorway и
б)
в противоречие с изискванията на член 1, параграф 1 от Директива 89/665/ЕИО, разпоредбите на член 84А, параграф 4 от ирландския Процедурен правилник на висшите съдилища (Rules of the Superior Courts) не указват достатъчно ясно каква е продължителността на преклузивния срок за обжалване на решение за възлагане и за кои решения, взети от възложител, се отнася този срок.
2)
Осъжда Ирландия да заплати съдебните разноски“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: немски.
(
2
)	Директива на Съвета от 14 юни 1993 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство (OВ L 199, стр. 54). Поради факта че спорната процедура за възлагане на обществена поръчка е проведена преди 31 януари 2006 г., към настоящото дело не е относима Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги (OB L 134, стр. 114 и поправка в ОВ L 351, стр. 44; Специално издание на български език, глава 6, том 8, стр. 116, поправка в ОВ L 182, 2008 г., стр. 282).
(
3
)	Директива на Съвета от 21 декември 1989 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прилагането на производства по обжалване при възлагането на обществени поръчки за доставки и за строителство (OВ L 395, стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 237).
(
4
)	Директива на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 1997 година за изменение на Директиви 92/50/ЕИО, 93/36/ЕИО и 93/37/ЕИО относно координирането на процедурите за възлагане съответно на обществени поръчки за услуги, на обществени поръчки за доставки и на обществени поръчки за строителство (OВ L 328, стр. 1).
(
5
)	Директива 92/50/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за услуги (ОВ L 209, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 2, стр. 50).
(
6
)	Последните изменения на Директива 89/665 с Директива 2007/66 не са относими към настоящия спор, тъй като за тях се прилага срок на транспониране до 20 декември 2009 г. (Директива 2007/66/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2007 година за изменение на директиви 89/665/ЕИО и 92/13/ЕИО на Съвета с оглед повишаване на ефективността на процедурите за преразглеждане при възлагане на обществени поръчки, OB L 335, стр. 31; вж. по-специално член 3, параграф 1 от нея).
(
7
)	Позоваването на Директива 71/305/ЕИО, съдържащо се в член 1, параграф 1 от Директива 89/665, следва да се разбира като позоваване на Директива 93/37 (вж. член 36, параграф 2 от Директива 93/37).
(
8
)	Правилник относно възлагането на обществени поръчки от 2006 г. (S.I. № 329 от 2006 г.).
(
9
)	Процедурен правилник на висшите съдилища.
(
10
)	Тази разпоредба произтича от изменение на процесуалните правила на High Court of Ireland), влязло в сила на 19 октомври 1998 г. и направено с т.нар. Rules of the Superior Courts (№ 4) (Review of the Award of Public Contracts) (SI № 374 от 1998 г.).
(
11
)	„Public-Private Partnership (РРР)“.
(
12
)	Решение на едноличен състав на High Court of Ireland) (съдия Kelly) по дело SIAC Construction Limited/National Road Authority ([2004] IEHC 128) (наричано по-нататък „дело SIAC/NRA“).
(
13
)	Устните състезания са проведени непосредствено след устните състезания по дело Uniplex (UK) (С-406/08).
(
14
)	Решение от 24 юни 2004 г. по дело Комисия/Австрия (C-212/02, точка 21) и Решение от 3 април 2008 г. по дело Комисия/Испания (C-444/06, Сборник, стр. I-2045, точка 38); в същия смисъл вж. още Решение от 28 октомври 1999 г. по дело Alcatel Austria и др. (С-81/98, Recueil, стр. I-7671, точка 43).
(
15
)	В този смисъл Решение по дело Комисия/Австрия, посочено по-горе в бележка под линия 14, точка 21.
(
16
)	На езика на производствотo: „except in very exceptional circumstances“.
(
17
)	Вж. по този въпрос Решение по дело SIAC/NRA, посочено по-горе в точка 17 от настоящото заключение и в бележка под линия 12.
(
18
)	Решение от 21 септември 1999 г. по дело Комисия/Ирландия (С-392/96, Recueil, стр. I-5901, точка 61), Решение от 26 юни 2003 г. по дело Комисия/Франция (С-233/00, Recueil, стр. I-6625, точка 62), Решение от 14 март 2006 г. по дело Комисия/Франция (С-177/04, Recueil, стр. I-2461, точка 52) и Решение от 26 октомври 2006 г. по дело Комисия/Испания (С-36/05, Recueil, стр. I-10313, точка 38).
(
19
)	Решение по дело Комисия/Ирландия (С-455/08).
(
20
)	Вж. например Решение от 31 януари 2006 г. по дело Комисия/Испания (С-503/03, Recueil, стр. I-1097), а по отношение на възлагането на обществени поръчки — Решение от 10 април 2003 г. по дело Комисия/Германия (С-20/01 и С-28/01, Recueil, стр. I-3609), Решение от 14 септември 2004 г. по дело Комисия/Италия (С-385/02, Recueil, стр. I-8121), Решение от 10 ноември 2005 г. по дело Комисия/Австрия (С-29/04, Recueil, стр. I-9705), Решение от 4 юни 2009 г. по дело Комисия/Гърция (С-250/07, Сборник, стр. I-4369) и Решение от 15 октомври 2009 г. по дело Комисия/Германия (С-275/08).
(
21
)	Вж. също моето заключение, представено на 13 март 2008 г. по дело Pressetext Nachrichtenagentur (С-454/06, Сборник, стр. I-4401, точка 154). В бъдеще обаче член 2в от Директива 89/665, изменена с Директива 2007/66, ще определя основните изисквания на общностното право към националните срокове за подаването на молба за преразглеждане.
(
22
)	Вж. например Решение от 16 декември 1976 г. по дело Rewe/Landwirtschaftskammer Saarland (33/76, Recueil, стр. 1989, точка 5), Решение от 15 септември 1998 г. по дело Edis (C-231/96, Recueil, стр. I-4951, точки 20 и 35), Решение от 17 юни 2004 г. по дело Recheio — Cash & Carry (C-30/02, Recueil, стр. I-6051, точка 18) и Решение от 6 октомври 2009 г. по дело Asturcom Telecomunicaciones (С-40/08, Сборник, стр. I-9579, точка 41).
(
23
)	Вж. точка 155 от моето заключение по дело Pressetext Nachrichtenagentur, (посочено по-горе в бележка под линия 21).
(
24
)	Вж. по този въпрос Решение от 12 декември 2002 г. по дело Universale-Bau и др. (C-470/99, Recueil, стр. I-11617, по-специално точки 71 и 76), Решение от 27 февруари 2003 г. по дело Santex (C-327/00, Recueil, стр. I-1877, точка 52) и Решение от 11 октомври 2007 г. по дело Lämmerzahl (C-241/06, Сборник, стр. I-8415, точка 50).
(
25
)	Решение по дело SIAC/NRA, посочено по-горе в бележка под линия 12.
(
26
)	Значението на законовите, подзаконовите и административните разпоредби трябва да се преценява с оглед на тълкуването им от националните юрисдикции; вж. Решение от 8 юни 1994 г. по дело Комисия/Обединено кралство (C-382/92, Recueil, стр. I-2435, точка 36), Решение от 9 декември 2003 г. по дело Комисия/Италия (С-129/00, Recueil, стр. I-14637, точка 30) и Решение от 18 юли 2007 г. по дело Комисия/Германия (С-490/04, Сборник, стр. I-6095, точка 49).
(
27
)	Решение от 15 март 1990 г. по дело Комисия/Нидерландия (С-339/87, Recueil, стр. I-851, точка 25), Решение от 30 май 1991 г. по дело Комисия/Германия (C-361/88, Recueil, стр. I-2567, точка 24), Решение от 2 август 1993 г. по дело Комисия/Италия (С-366/89, Recueil, стр. I-4201, точка 17), Решение от 28 април 2005 г. по дело Комисия/Италия (С-410/03, Recueil, стр. I-3507, точка 32) и Решение от 12 юли 2007 г. по дело Комисия/Австрия (С-504/04, Сборник, стр. I-5939, точка 298).
(
28
)	Решение от 30 май 1991 г. по дело Комисия/Германия (посочено в бележка под линия 27, точка 24), Решение по дело Комисия/Италия, (посочено в бележка под линия 27, точка 17), Решение от 7 ноември 1996 г. по дело Комисия/Люксембург (C-221/94, Recueil, стр. I-5669, точка 22), Решение от 13 септември 2001 г. по дело Комисия/Испания (С-417/99, Recueil, стр. I-6015, точка 38) и Решение от 16 юли 2009 г. по дело Комисия/Ирландия (С-427/07, Сборник, стр. I-6277, точка 55).
(
29
)	Решение от 26 април 2005 г. по дело „Goed Wonen“ (C-376/02, Recueil, стр. I-3445, точка 32), Решение от 16 септември 2008 г. по дело Isle of Wight Council и др. (C-288/07, Сборник, стр. I-7203, точка 48) и Решение от 10 септември 2009 г. по дело Plantanol (C-201/08, Сборник, стр. I-8343, точка 43).
(
30
)	Решение от 7 юни 2005 г. по дело VEMW и др. (C-17/03, Recueil, стр. I-4983, точка 80), Решение от 17 юли 2008 г. по дело ASM Brescia (C-347/06, Сборник, стр. I-5641, точка 69), Решение от 18 ноември 2008 г. по дело Förster (C-158/07, Сборник, стр. I-8507, точка 67) и Решение по дело Plantanol (посочено по-горе в бележка под линия 29, точка 46).
(
31
)	Чрез примера с проекта за изграждане на Dundalk Western Bypass Motorway, който е в основата на настоящото производство за установяване на неизпълнения на задължения от държава членка, особено ясно се онагледява преклудирането, в резултат на член 84А, параграф 4 от RSC: според Ирландия SIAC е трябвало в срока по член 84А, параграф 4 от RSC да оспори още междинното решение на NRA относно избора на предпочетения оферерент и още на този етап да изтъкне всички свои твърдения за нарушения относно избора на консорциума Celtic Roads Group. При последващото оспорване на окончателното решение за възлагане, както установява High Court of Ireland в решението по дело SIAC/NRA (посочено по-горе в бележка под линия 12), SIAC вече е бил пропуснал срока да обжалва на това основание.
(
32
)	В този смисъл Решение по дело Universale-Bau и др., посочено по-горе в бележка под линия 24 (по-специално точка 72), Решение по дело Santex, (посочено по-горе в бележка под линия 24, точки 51 и 57) и Решение по дело Lämmerzahl (посочено в бележка под линия 24, точка 52); най-общо относно процесуалните правила за съдебни производства вж. Решение от 3 март 2005 г. по дело Fabricom (С-21/03 и С-34/03, Recueil, стр. I-1559, точка 42).
(
33
)	Вж. по-горе, точка 41 от настоящото заключение.
(
34
)	Вж. посочените по-горе в бележка под линия 24 Решение по дело Universale-Bau и др. (точка 76), Решение по дело Santex (точка 52) и Решение по дело Lämmerzahl (точки 50 и 51); вж. също точка 157 от моето заключение по дело Pressetext Nachrichtenagentur (посочено по-горе в бележка под линия 21).
(
35
)	Вж. освен това трето и пето съображение от Директива 89/665, в които става въпрос за „бързи правни средства за защита“ и за „нарушения […] спешно разгледани“. Член 2в от Директива 89/665 (въведен с Директива 2007/66) уточнява, че в бъдеще ще бъдат допустими норми на вътрешното право, съгласно които „всяка молба за преразглеждане на решение, взето от възлагащ орган в рамките на или във връзка с процедура за възлагане на обществена поръчка, попадаща в приложното поле на Директива 2004/18/ЕО, трябва да бъде подадена преди изтичането на определен срок“.
(
36
)	В същия смисъл Решение по дело Universale-Bau и др. (посочено по-горе в бележка под линия 24, точки 75—79), Решение по дело Lämmerzahl, (посочено по-горе в бележка под линия 24, точки 50 и 51) и Решение от 12 февруари 2004 г. по дело Grossmann Air Service (C-230/02, Recueil, стр. I-1829, точки 30 и 36—39).
(
37
)	Решение по дело Комисия/Германия (посочено по-горе в бележка под линия 27, точка 24), Решение по дело Комисия/Италия (посочено по-горе в бележка под линия 27, точка 17) и Решение по дело Комисия/Люксембург (посочено по-горе в бележка под линия 28, точка 22).
(
38
)	Вж. по този въпрос по-горе, точки 49 и 50 от настоящото заключение.
(
39
)	Вж. още веднъж Решение по дело Universale-Bau и др. (посочено по-горе в бележка под линия 24, точки 76—78).
(
40
)	Решение от 23 май 1985 г. по дело Комисия/Германия (29/84, Recueil, стр. 1661, точка 23), Решение от 9 април 1987 г. по дело Комисия/Италия (363/85, Recueil, стр. 1733, точка 7), Решение от 10 май 2001 г. по дело Комисия/Нидерландия (С-144/99, Recueil, стр. I-3541, точка 17), Решение от 20 октомври 2005 г. по дело Комисия/Обединено кралство (С-6/04, Recueil, стр. I-9017, точка 21), Решение от 30 ноември 2006 г. по дело Комисия/Люксембург (С-32/05, Recueil, стр. I-11323, точка 34) и Решение по дело Комисия/Ирландия (посочено по-горе в бележка под линия 28, точки 54 и 55).
(
41
)	Вж. още веднъж Решение по дело Комисия/Ирландия (посочено по-горе в бележка под линия 28, точка 55).
(
42
)	Общо за принципа на тълкуването в съответствие с директивите вж. Решение от 10 април 1984 г. по дело Von Colson и Kamann (14/83, Recueil, стр. 1891, точка 26), Решение от 5 октомври 2004 г. по дело Pfeiffer и др. (C-397/01—C-403/01, Recueil, стр. I-8835, точка 113) и Решение от 15 април 2008 г. по дело Impact (C-268/06, Сборник, стр I-2483, точка 98); конкретно за Директива 89/665 вж. освен това Решение по дело Santex, посочено по-горе в бележка под линия 24 (точка 63), и Решение по дело Lämmerzahl, посочено по-горе в бележка под линия 24 (точка 62).
(
43
)	Решение по дело Santex (посочено по-горе в бележка под линия 24, точка 62).
(
44
)	Вж. също по-горе, точки 49—52 от настоящото заключение.
(
45
)	Вж. точка 50, втора алинея от Практическите указания относно преките производства и жалбите срещу решения или определения на Първоинстанционния съд в редакцията от 15 октомври 2004 г. (ОВ L 361, 2004 г., стр. 15): съгласно това правило молбата за удължаване на времето за изказване за съдебно заседание е трябвало да постъпи в Съда „в най-кратък срок“ и е можела да бъде взета предвид само ако е постъпила „не по-малко от две седмици преди датата на съдебното заседание“.
(
46
)	Член 1, точка 2, букви а) и б) от Регламент (ЕО) № 780/2009 на Комисията от 27 август 2009 година за определяне на разпоредбите за прилагане на член 28а, параграф 2, трета алинея и член 96, параграф 2, трета алинея от Условията за работа на другите служители на Европейските общности (ОВ L 226, стр. 3).
(
47
)	Вж. например член 3, параграф 2 от Директива 2003/4/ЕO на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 година относно обществения достъп до информация за околната среда и за отмяна на Директива 90/313/ЕИО на Съвета (ОВ L 141, стр. 26; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 9, стр. 200); във връзка с предходната правна уредба вж. също моето заключение, представено на 27 януари 2005 г. по дело Housieaux (Решение от 21 април 2005 г.С-186/04, Recueil, стр. I-3299, точка 23).
(
48
)	Решение по дело Комисия/Гърция (посочено по-горе в бележка под линия 20, точка 68). Вж. освен това член 2, параграф 1, буква а) от Директива 89/665 и член 41, параграфи 1 и 2 от Директива 2004/18.
(
49
)	Решение на Supreme Court of Ireland от 4 април 2003 г. по дело Dekra Éireann Teoranta/Minister for the Environment and Local Government ([2003] IESC 25, [2003] 2 IR 270) (Ирландия се позовава по-конкретно на точка 14а от съображенията, изложени от съдията Denham).
(
50
)	На езика на производството: „primary obligation“.
(
51
)	Позовавайки се на obiter dictum в решението на Supreme Court (Ирландия) по дело Dekra Éireann Teoranta, посочено в бележка под линия 49, Ирландия посочва, че „in certain circumstances a court could refuse an application unter Order 84A, rule 4, brought within three months where the prejudice to the public or a party could be such that the application should be refused“.
(
52
)	В това отношение особено показателни са съображенията, изложени от съдията Denham в решението по дело Dekra Éireann Teoranta, посочено в бележка под линия 49. В това решение съдията взема отношение, първо, по правилото за сроковете по член 84, параграф 21, първа алинея от RSC, чието съдържание по същество е същото: „Whilst there is a discretion in the court to extend this time, there is also a discretion to refuse the application even within the months specified in the Rules of the Superior Courts“ ([2003] 2 IR 270, 285). По-нататък в съображенията си съдията Denham се спира на въпроса за тълкуването на разглеждания в конкретния случай режим на срокове, предвиден в член 84А, параграф 4 от RSC, и го тълкува, както следва: „[…] in all the circumstances of a case a court may determine in its discretion that the prejudice to the public or a party could be such that […] the application should be refused. Since urgency and rapidity is an underpinning policy of applications regarding public contracts, the test requires that such applications be made rapidly and an applicant must explain reasonably any delay“ ([2003] 2 IR 270, 286).
(
53
)	Вж. по този въпрос моето заключение с днешна дата по дело Uniplex (UK), (С-406/08, все още непубликувано в Сборника, точка 69).
(
54
)	Решение по дело Комисия/Италия (посочено по-горе в бележка под линия 26, точка 33).
(
55
)	Решение, постановено от едноличен състав на High Court (Ирландия) (съдията Clarke) на 2 май 2006 г. по дело Veolia Water UK/Fingal County Council (No. 1) ([2006] IEHC 137, [2007] 1 IR 690, точки 28—54).
(
56
)	В този смисъл Решение от 2 юни 2005 г. по дело Koppensteiner (C-15/04, Recueil, стр. I-4855, точка 38) и Решение по дело Lämmerzahl (посочено по-горе в бележка под линия 24, точка 63, второ изречение).
(
57
)	Вж. моето заключение с днешна дата по дело Uniplex (UK) (посочено по-горе в бележка под линия 53, точки 48—50).
(
58
)	Решение по дело Комисия/Ирландия (посочено по-горе в бележка под линия 18, точка 60).
(
59
)	Решение по дело Комисия/Ирландия (посочено по-горе в бележка под линия 18, точка 61), Решение по дело Комисия/Франция (посочено по-горе в бележка под линия 18, точка 62), Решение по дело Комисия/Франция (посочено по-горе в бележка под линия 18, точка 52) и Решение по дело Комисия/Испания (посочено по-горе в бележка под линия 18, точка 38).
(
60
)	Вж. например Решение по дело Комисия/Обединено кралство (посочено по-горе в бележка под линия 40, точка 49), Решение по дело Комисия/Испания (посочено в бележка под линия 28, точка 34), Решение по дело Комисия/Люксембург (посочено по-горе в бележка под линия 40, точка 22) и Решение по дело Комисия/Ирландия (посочено по-горе в бележка под линия 28, точки 64 и 65). Конкретно във връзка с довода за предстоящото транспониране на Директива 2007/66 вж. Решение от 11 юни 2009 г. по дело Комисия/Франция (С-327/08, точки 21—26).