62023CJ0351_RES
Дело C‑351/23
GR REAL s. r. o.
срещу
POиRT
(Преюдициално запитване, отправено от Krajský súd v Prešove)
Решение на Съда (голям състав) от 24 юни 2025 година
„Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Неравноправни клаузи в потребителските договори — Директива 93/13/ЕИО — Член 6, параграф 1 — Член 7, параграф 1 — Договор за потребителски кредит — Договор, обезпечен с недвижим имот, представляващ семейното жилище на потребителя — Предсрочна изискуемост — Извънсъдебна публична продан на този недвижим имот — Национална правна уредба, която позволява провеждането на тази продан без предварителна проверка от съд на съответното вземане — Основания за нищожност на посочената продан, изключващи наличието на неравноправни клаузи — Ефективност на признатата на потребителите защита — Членове 7 и 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз“
Защита на потребителите — Неравноправни клаузи в потребителските договори — Директива 93/13 — Приложно поле — Съдебно производство, образувано от дружество, на което е възложено семейното жилище на потребител, продадено в рамките на извънсъдебно принудително изпълнение върху ипотекиран имот, предоставен като обезпечение от този потребител, и имащо за цел извеждането на последния — Насрещен иск, подаден от потребителя в рамките на това производство, за оспорване на законосъобразността на прехвърлянето на собствеността на посоченото семейно жилище — Включване — Условия
(Директива 93/13 на Съвета, член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1)
(вж. т. 63—74, 77 и 79—83; т. 1 от диспозитива)
Защита на потребителите — Неравноправни клаузи в потребителските договори — Директива 93/13 — Мерки за преустановяване на употребата на неравноправни клаузи — Национална правна уредба, която позволява продължаването на извънсъдебно принудително изпълнение върху ипотекиран недвижим имот, предоставен като обезпечение от потребител и представляващ семейното му жилище, въпреки наличието на висяща пред съд молба за допускане на временна мярка и на непротиворечиви косвени доказателства за евентуалното наличие на потенциално неравноправна клауза в договора, който е в основата на това изпълнение — Правна уредба, която не позволява прогласяване по съдебен ред на отмяната на това изпълнение поради наличието на такава клауза в този договор — Недопустимост
(Директива 93/13 на Съвета, член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1)
(вж. т. 88—105; т. 2 от диспозитива)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Krajský súd v Prešove (Окръжен съд Прешов, Словакия), Съдът, заседаващ в голям състав, се произнася по защитата, предоставена на потребителите с Директива 93/13 (
1
), разглеждана в светлината на основните права на жилище и на ефективна съдебна защита (
2
), в рамките на спор между двама потребители и лицето, на което е възложено семейното жилище на тези потребители, по повод, от една страна, извеждането на последните от това жилище след придобиването му от лицето, на което то е възложено, и от друга страна, насрещен иск, с който посочените потребители оспорват законосъобразността на прехвърлянето на собствеността върху този недвижим имот. Съдът разглежда и условията, при които производството за извънсъдебно принудително изпълнение върху дадения като обезпечение ипотекиран имот, веднъж след като бъде започнато, трябва да продължи, за да се спазят тези основни права и изискванията, предвидени в Директива 93/13.
На 7 април 2011 г. PO и RT, ответниците, сключват със словашка кредитна институция (наричана по-нататък „банката“) договор за кредит в размер на 63000 евро, който подлежи на погасяване с месечни вноски. Срокът за погасяване на кредита е 20 януари 2030 г. В случай на забава за плащане клауза, съдържаща се в прилаганите от банката общи условия, предвижда предсрочна изискуемост. Договорът за кредит предвижда обезпечение с учредяването на ипотека върху семейното жилище на ответниците.
В резултат на забавата на ответниците да платят месечните вноски, на 3 ноември 2016 г. банката обявява кредита за предсрочно изискуем и приканва ответниците да платят цялата останала дължима по договора за кредит сума. Банката подава и молба за принудително изпълнение върху ипотекирания имот чрез извънсъдебна публична продан на съответния недвижим имот.
На 21 април 2017 г. ответниците предявяват пред Okresný súd Prešov (Районен съд Прешов, Словакия) иск банката да бъде задължена да прекрати действията по реализиране на обезпечението, и молба за допускане на временна мярка за спиране на действията по изпълнение до приключването на делото с влязло в сила съдебно решение по съществото на спора.
Първата публична продан е проведена на 25 април 2017 г., но никой не подава заявка за участие.
С определение от 26 май 2017 г. Районен съд Прешов отхвърля молбата на ответниците за допускане на временна мярка. Последните обжалват това определение пред Окръжен съд Прешов. На 18 юли 2017 г., преди този съд да може да постанови решението си, в рамките на втората публична продан съответният недвижим имот е придобит от ищеца GR REAL — дружество, осъществяващо дейност по-специално в областта на кредитирането, управлението и поддръжката на недвижими имоти. Тази продан е извършена, въпреки че PO се противопоставя на изпълнението върху дадения като обезпечение ипотекиран имот с мотива, че е в ход съдебно производство за прекратяване на действията по изпълнение, и че както организаторът на публичната продан, така и дружеството, на което е възложен имотът, са били уведомени за наличието на висящо съдебно оспорване на принудителното изпълнение.
На 9 август 2017 г. Окръжен съд Прешов отменя определението от 26 май 2017 г. и разпорежда ново разглеждане на молбата на ответниците за допускане на временна мярка, по-специално с мотива, че Районен съд Прешов е трябвало да разгледа възраженията на ответниците относно липсата на съгласие относно клаузата за предсрочна изискуемост.
На 19 декември 2017 г. ответниците оттеглят иска, подаден на 21 април 2017 г., поради проданта на разглеждания недвижим имот. Поради това на 11 януари 2018 г. Районен съд Прешов прекратява производството.
След отказа на ответниците да освободят съответния недвижим имот, тъй като последният е единственото жилище, с което разполагат и което е обитавано от тях и децата им, две от които са непълнолетни, ищецът предявява иск за опразване на имота пред Районен съд Прешов. Отхвърлянето на иска от този съд е потвърдено във въззивното производство от Окръжен съд Прешов.
С определение от 8 април 2021 г. Najvyšší súd Slovenskej republiky (Върховен съд на Словашката република) отменя решенията на двете съдилища и връща делото на Районен съд Прешов, който да разгледа правото на собственост на ищеца. Последният съд уважава иска на ищеца и разпорежда на ответниците да освободят съответния недвижим имот, като отхвърля иска им за оспорване на законосъобразността на проданта на този недвижим имот.
Както ищецът, така и ответниците обжалват това решение пред запитващата юрисдикция — Окръжен съд Прешов. Пред този съд ответниците твърдят, че са нарушени потребителските им права и правото им на жилище.
От една страна, запитващата юрисдикция изразява съмнения относно съответствието на клаузата за предсрочна изискуемост в разглеждания договор за кредит с изискването за прозрачност, като се има предвид, че тази клауза се съдържа в общите условия на банката, но не е била доведена до знанието на ответниците. От друга страна, тази юрисдикция иска да се установи дали съгласно Директива 93/13 дружеството, на което е възложен имотът в рамките на извънсъдебна публична продан и което е уведомено за наличието на висящо съдебно производство относно действителността на клаузата, която е в основата на тази продажба, се ползва с абсолютна защита, или тази защита би могла да бъде ограничена, по-специално с оглед на активното поведение на съответните потребители, за да се предпазят от това принудително изпълнение, позовавайки се на неравноправния характер на посочената клауза и на съмненията относно добросъвестността на това дружество.
Съображения на Съда
На първо място, Съдът проверява дали разглежданото в главното производство съдебно производство попада в приложното поле на Директива 93/13 (
3
).
Така Съдът припомня, че за да се определи дали може надлежно да се направи позоваване на Директива 93/13 в рамките на такова производство, следва да се разгледат неговият предмет, особеностите на спора, в който то се вписва, както и наличието на непротиворечиви косвени доказателства за евентуално наличие на потенциално неравноправна клауза в договора за ипотечен кредит, във връзка с който е проведено такова производство.
Що се отнася, на първо място, до предмета на производството, Съдът припомня практиката си, по силата на която Директива 93/13 по принцип не може да бъде надлежно изтъкната в рамките на спор, който се отнася до защитата на вещните права, произтичащи от законосъобразно придобитото от този продавач или доставчик вследствие на публична продан право на собственост (
4
). Съдът припомня също, че национален съд не може да извършва проверка на неравноправния характер на договорни клаузи, която би довела до отмяна на актовете за прехвърляне на собствеността върху недвижим имот, в положение, при което производството по принудително изпълнение върху ипотекиран имот, довело до това прехвърляне, е приключило и правото на собственост върху този недвижим имот е прехвърлено на трето лице, без да се оспорва законосъобразността на този трансфер (
5
). В този контекст Съдът уточнява, че предметът на разглежданите в главното производство искове се различава от разглежданите в посочената по-горе практика на Съда. Всъщност спорът в главното производство се отличава с особеността, че запитващата юрисдикция е сезирана, от една страна, с иск за извеждане на ответниците от семейното им жилище, предявен от ищеца при упражняване на правото му на собственост, което е придобил вследствие на извънсъдебната публична продан на това жилище, и от друга страна, с насрещен иск, с който ответниците оспорват законосъобразността на прехвърлянето на собствеността върху това жилище на ищеца, с мотива, че условията, при които е извършено това прехвърляне, не отговарят на изискването за ефективна съдебна защита (
6
).
Следователно за разлика от разглеждания спор по дело Banco Santander (
7
) спорът в главното производство се отнася не само до защитата на вещните права на собственост, придобити в резултат на продажба на недвижим имот чрез публична продан, но и до условията, при които производството за принудително изпълнение върху ипотекирания имот е могло да доведе до прехвърлянето на тези права върху дружеството, на което е възложен недвижимият имот. В случая в рамките на насрещния си иск ответниците не противопоставят на приобретателя на недвижим имот — трето лице по договора за ипотечен кредит относно този имот, основания за нищожност на този договор или на някои от неговите клаузи, а оспорват самата законосъобразност на прехвърлянето на собствеността на този имот върху приобретателя.
Второ, що се отнася до особеностите на спора, в който се вписва производството, и по-специално до поведението на потребителите по отношение на разглежданото производство за извънсъдебно принудително изпълнение, Съдът подчертава, че то не може да се квалифицира като напълно пасивно.
Всъщност, от една страна, ответниците подават иск, с който целят да попречат на продължаването на това производство, заедно с молба за допускане на временна мярка за спирането му. Според запитващата юрисдикция обаче това правно средство за защита е единственото, което позволява да се противопоставят на провеждането на извънсъдебна публична продан. Без да се засяга преценката, която тази юрисдикция следва да извърши, фактът, че след провеждането на публичната продан ответниците са оттеглили иска си, не може да постави под въпрос констатацията, че посочените ответници не са останали пасивни, тъй като са можели основателно да приемат, че посоченият иск е станал безпредметен.
От друга страна, запитващата юрисдикция посочва, че по време на втората публична продан ответниците са уведомили ищеца за наличието на висяща молба за допускане на временна мярка за спиране на принудителното изпълнение върху съответния ипотекиран имот. Тази преценка на фактите е от компетентността на запитващата юрисдикция и обвързва Съда, въпреки че ищецът оспорва твърдението, че е бил уведомен за съществуването на такава молба.
Трето, запитващата юрисдикция счита, че към датата на публичната продан са съществували непротиворечиви косвени доказателства относно евентуалното наличие на потенциално неравноправна клауза в договора, който е в основата на принудителното изпълнение върху съответния ипотекиран имот. Всъщност тази юрисдикция изразява съмнения относно съответствието на клаузата за предсрочна изискуемост, довела до това принудително изпълнение, с изискването за прозрачност.
С оглед на гореизложеното Съдът счита, че за разлика от делото, по което е постановено решение Banco Santander (
8
), ответниците не са останали пасивни в рамките на производството за извънсъдебно принудително изпълнение. Напротив, те са използвали предвидените в националната правна уредба правни средства за защита, за да се противопоставят на това изпълнение, и са информирали за действията си засегнатите от това изпълнение лица. Производството за принудително изпълнение обаче е продължило и е приключило с публична продан на семейното им жилище, при липсата на какъвто и да било съдебен контрол върху основанието на вземането, чието плащане се иска от банката, и то въпреки че съществуват непротиворечиви косвени доказателства за потенциално неравноправния характер на клаузата за предсрочна изискуемост, която е в основата на същото това принудително изпълнение. При такива обстоятелства обаче защитата на правната сигурност на вече извършено прехвърляне на собственост върху трето лице (
9
) не може да се счита за абсолютна.
Поради това Съдът счита, че попада в приложното поле на Директива 93/13 (
10
), разглеждана в светлината на правото на жилище и правото на ефективна съдебна защита (
11
), съдебно производство, в рамките на което, от една страна, дружеството, на което е възложен недвижим имот, представляващ семейно жилище на потребител, продадено в рамките на извънсъдебно принудително изпълнение върху ипотекиран имот, предоставен като обезпечение от този потребител в полза на лицето, предоставящо кредити по занятие, иска извеждането на посочения потребител, а от друга страна, последният оспорва с насрещен иск законосъобразността на прехвърлянето на собствеността върху този имот на дружеството, на което той е възложен, извършено въпреки съдебно производство, все още висящо към момента на прехвърлянето, което има за цел спиране на действията по реализиране на обезпечението поради наличието на неравноправни клаузи в договора, който е в основата на това изпълнение, за което дружеството, на което е възложен недвижимият имот, е било предварително уведомено от същия потребител. Това е така, когато към датата на съответната продан са съществували непротиворечиви косвени доказателства за потенциално неравноправния характер на тези клаузи и потребителят е използвал правните средства за защита, чието привеждане в действане е можело разумно да се очаква от средния потребител, за да получи съдебен контрол на тези клаузи.
На второ място, Съдът констатира, че Директива 93/13, разглеждана в светлината на правото на жилище и на ефективна съдебна защита, не допуска национална правна уредба (
12
), която позволява извънсъдебно принудително изпълнение върху ипотекиран недвижим имот, предоставен като обезпечение от потребител в полза на лицето, предоставящо кредити по занятие, и представляващ семейното жилище на този потребител, да продължи въпреки наличието на висяща пред съд молба за допускане на временна мярка за спиране на това изпълнение и на непротиворечиви косвени доказателства за евентуалното наличие на потенциално неравноправна клауза в договора, който е в основата на това изпълнение. Това е така, когато тази правна уредба не предвижда никаква възможност за прогласяване по съдебен ред на нищожността на същото изпълнение поради наличието на неравноправни клаузи в този договор.
В случая, освен ако не се установи друго при проверките, които запитващата юрисдикция следва да извърши, правните средства за защита, с които са разполагали ответниците към датата на провеждане на публичната продан, не са отговаряли на изискването за ефективна съдебна защита.
Всъщност, от една страна, тези правни средства за защита не са предлагали реалната възможност за спиране на провеждането на тази продан в рамките на принудителното изпълнение, за да се позволи съдебният контрол върху потенциално неравноправна клауза в договора, който е в основата на това изпълнение, въпреки че пред съд има висящо искане за спиране на изпълнението. Член 7, параграф 1 от Директива 93/13 обаче изисква потребителят да не бъде лишен от реалната възможност да постигне спиране на производството по принудително изпълнение, образувано въз основа на изпълнително основание, почиващо на договорна клауза, чиято действителност се оспорва по съдебен ред поради неравноправния ѝ характер. Всъщност при липсата на това спиране решението, с което се установява неравноправният характер на тази клауза, би предоставило на потребителя само последваща защита с чисто обезщетителен характер, която би била непълна и недостатъчна. Това изискване е обосновано в още по-голяма степен, когато, както в настоящото дело, производството по принудително изпълнение е насочено към жилището на потребителя и неговото семейство, чиято защита попада в обхвата на основното право на зачитане на личния и семейния живот (
13
).
От друга страна, посочените правни средства за защита не предоставят на ответниците възможността да се иска обявяване на проданта за нищожна поради наличието на неравноправна клауза в договора, който е в основата на тази продан (
14
), и то въпреки наличието на непротиворечиви косвени доказателства относно потенциално неравноправния характер на тази клауза.
Съдът добавя, че с оглед на неотдавнашната практика на Върховния съд на Словашката република относно Закона за доброволната публична продан (
15
) възможността за тълкуване на този закон (
16
), което да е в съответствие с разпоредбите на Директива 93/13, не изглежда изключено. В това отношение, ако запитващата юрисдикция счита, че ѝ е позволено да тълкува по този начин посочения закон, що се отнася до предвидените в него основания за отмяна, същият закон предвижда и че искане за обявяване на нищожност трябва да се подаде в срок от три месеца, считано от датата на възлагането на изнесената на продан вещ. Освен ако запитващата юрисдикция не установи друго, от ответниците не може разумно да се очаква да подадат искане за обявяване на нищожност на съответната публична продан въз основа на Закона за доброволната публична продан, тъй като не биха могли да предвидят тълкуването на този закон от Върховния съд на Словашката република пет години след тази продан.
Значението обаче на обществения интерес, който е в основата на защитата, която Директива 93/13 предоставя на потребителите, и необходимостта да се гарантира ефективността на правата, които правните субекти черпят от нея, обосновават — при липсата на ефективни правни средства за защита, които да им позволят да предявят правата си, произтичащи от същата директива преди датата на възлагането на изнесената на продан вещ — правото на ответниците да оспорят принудителното изпълнение, довело до това възлагане.
Съдът уточнява също, че след като би могло да се наложи запитващата юрисдикция да установи нищожността на публичната продан и следователно да възстанови правоотношенията, съществуващи между ответниците и банката преди провеждането на тази продан, тази юрисдикция трябва да разгледа, с оглед на приложимото национално право, възможността да се позволи на тази банка да участва в производството в съответствие с всички подходящи процесуални правила.
(
1
)	Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).
(
2
)	Член 7 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), който се отнася до зачитането на личния и семейния живот, гарантира правото на жилище, докато член 47 от Хартата предвижда правото на ефективна съдебна защита.
(
3
)	И по-специално в приложното поле на член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13.
(
4
)	Решение от 7 декември 2017 г., Banco Santander (С‑598/15, EU:C:2017:945, т. 44 и 47).
(
5
)	Решение от 17 май 2022 г., Ibercaja Banco (С‑600/19, EU:C:2022:394, т. 57).
(
6
)	Както е предвидено в член 47 от Хартата и в член 7, параграф 1 от Директива 93/13.
(
7
)	Решение от 7 декември 2017 г., Banco Santander (С‑598/15, EU:C:2017:945).
(
8
)	Решение от 7 декември 2017 г., Banco Santander (С‑598/15, EU:C:2017:945).
(
9
)	На която Съдът се позовава в решения от 7 декември 2017 г., Banco Santander (С‑598/15, EU:C:2017:945, т. 45), и от 17 май 2022 г., Ibercaja Banco (С‑600/19, EU:C:2022:394, т. 57).
(
10
)	И по-специално член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13.
(
11
)	Членове 7 и 47 от Хартата.
(
12
)	Zákon č. 527/2002 Z. z. o dobrovoľných dražbách a o doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 323/1992 Zb. o notároch a notárskej činnosti (Notársky poriadok) v znení neskorších predpisov (Закон № 527/2002 за доброволната публична продан и за допълнение на Закон № 323/1992 за нотариусите и нотариалната дейност на Словашкия национален съвет (Кодекс на нотариусите) (наричан по-нататък „Законът за доброволната публична продан“).
(
13
)	Член 7 от Хартата.
(
14
)	Член 21, параграф 2 от Закона за доброволната публична продан предвижда правото да се иска обявяване на публичната продан за нищожна в срок от три месеца от датата на възлагането на изнесената на продан вещ, ако се оспори действителността на договора за обезпечение или са нарушени разпоредбите на този закон.
(
15
)	В писменото си становище словашкото правителство изтъква, че в съдебната практика от 2022 г., потвърдена през 2023 г., Върховният съд на Словашката република е тълкувал член 21, параграф 2 от Закона за доброволната публична продан в смисъл, че наличието на неравноправни клаузи в договора, който е в основата на извънсъдебното принудително изпълнение, представлява основание за обявяване на нищожността на проведената в рамките на това принудително изпълнение продан.
(
16
)	И по-специално член 21, параграф 2 от Закона за доброволната публична продан.