61994CC0017_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1 Esillä olevassa asiassa Tribunal de grande instance de Bergerac (Ranska) on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle kysymyksiä sonnien siemennesteen keinosiemennysasemia koskevien ranskalaisten säädösten suhteesta perustamissopimuksen valtion monopoleja, sijoittautumisoikeutta ja palvelujen vapaata tarjoamista koskeviin määräyksiin sekä useisiin direktiiveihin, joista osa koskee toisaalta eläinlääkärin ammatin harjoittamista ja osa puhdasrotuisia jalostusnautoja. Tässä asiassa on myös kysymys vaatimuksista, joita voidaan asettaa ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle asian tosiasiakuvauksen suhteen, sekä suhteesta yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, joka koskee täysin valtion sisäisiä tilanteita.
Kansalliset säädökset
2 Ranskassa kotieläinten keinosiemennystä sääntelee karjankasvatuksesta 28.12.1966 annettu laki nro 66-1005 sekä useat sen soveltamissäännökset. Tämän lain 4 pykälän mukaan siemennesteen keräyksen ja käsittelyn voivat tehdä vain joko keinosiemennysaseman esimiehet tai heidän valvonnassaan joku muu. Samoin keinosiemennyksen voivat tehdä vain ne, joilla on keinosiemennysaseman esimiehen toimilupa tai keinosiementäjän toimilupa.
Keinosiemennysaseman pitäminen on mahdollista lain 5 pykälän mukaan ainoastaan Ranskan maatalousministeriön tähän etukäteen myöntämän luvan perusteella. Tämän säännöksen neljännessä ja viidennessä pykälässä säädetään, että jokainen keinosiemennysasema huolehtii tietystä alueesta, jonka sisällä se on ainoa tämän toiminnan harjoittaja. Tämän keinosiemennysaseman toiminta-alueeseen kuuluvat kasvattajat voivat pyytää asemaa hankkimaan valintansa mukaiselta tuotantoasemalta peräisin olevaa siemennestettä. Lain 9 pykälässä säädetään rikosoikeudellisia seuraamuksia edellä mainittujen säännösten rikkomisesta.
3 Keinosiemennyksestä 22.3.1969 annetun asetuksen nro 69-258 mukaisesti keinosiementäjänä toimiminen edellyttää Ranskan maatalousministerin antamaa lupaa. Keinosiemennys on tehtävä maatalousministeriön hyväksymien keinosiemennysasemien valvonnassa.
4 Keinosiementäjien ja keinosiemennysasemien esimiesten koulutuksesta ja tähän toimintaan myönnettävistä toimiluvista 21.11.1991 annetussa hallinnollisessa määräyksessä säädetään edellä mainitun asetuksen nro 69-258 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä. Määräyksen 1 pykälän mukaan keinosiemennys on tehtävä alueellisesti toimivaltaisen keinosiemennysaseman valvonnassa. Ranskan maatalousministeri voi myöntää luvan toimia keinosiementäjänä keinosiemennysaseman esimiehen antaman sellaisen todistuksen perusteella, jossa vahvistetaan, että todistuksen haltija toimii keinosiemennyksen aikana keinosiemennysaseman esimiehen vastuun alaisena (ks. 2 pykälä). Saman määräyksen 3 pykälässä säädetään, että todistus aseman esimiehen toimeen myönnetään sellaisille henkilöille, jotka ovat läpäisseet kokeen keinosiementäjinä, ja muun muassa eläinlääkäreille.
Tosiseikat
5 Pääasiassa syyllisiksi epäillyt Denis Gervais, Jean-Louis Nougaillon, Christian Carrard ja Bernard Horgue ovat Ranskan kansalaisia, joilla on kotipaikka Ranskassa. He ovat kaikki suorittaneet Ranskassa eläinlääkärin tutkinnon. Kukaan heistä ei toimi hyväksytyllä keinosiemennysasemalla. Esitettyjen tietojen perusteella on katsottava näytetyn, että syyllisiksi epäillyillä on Denis Gervaisia lukuun ottamatta lupa keinosiementäjänä toimimiseen.
Vuoden 1992 maaliskuussa Coopérative périgorde agenaise d'élevage et d'insémination artificielle (jäljempänä CPAEIA), jolla on alueellinen yksinoikeus muun muassa Bergeracin seudun osalta, teki valituksen näistä henkilöistä Bergeracin viralliselle syyttäjälle, koska nämä henkilöt olivat vastoin edellä mainitun lain nro 66-1005
5 pykälää harjoittaneet keinosiemennystä ilman Ranskan oikeuden mukaisia lupia. Virallinen syyttäjä nosti tästä syystä syytteen Denis Gervaisia ja Jean-Louis Nougaillonia vastaan keinosiemennyksen harjoittamisesta ilman että heille on annettu tietty alue tämän toiminnan harjoittamiseksi lainmukaisesti, ja Christian Carrardia ja Bernard Horgueta vastaan keinosiemennysaseman pitämisestä ilman lupaa.
Syyllisiksi epäillyt eivät ole kiistäneet loukanneensa ranskalaisia säädöksiä keinosiemennyksen harjoittamisesta. He katsovat kuitenkin, ettei heihin voida kohdistaa rikosoikeudellisia seuraamuksia, koska lupajärjestelmä on heidän mukaansa yhteisön oikeuden vastainen.
Ennakkoratkaisukysymykset
6 Näissä olosuhteissa Tribunal de grande instance de Bergerac on 14.1.1994 tekemällään päätöksellä esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
"1) Onko ETY:n perustamissopimuksen 59 artiklan ja sen toteuttamisesta eläinlääkärintoiminnan harjoittamisessa 18.12.1978 annettujen neuvoston direktiivien 78/1026/ETY ja 78/1027/ETY(1) vastaista sellaisen kansallisen nautakarjan keinosiemennystä koskevan lainsäädännön soveltaminen, jossa eläinlääkäreille annettavan keinosiementäjän toimiluvan myöntämisen ehdoksi asetetaan hyväksytyn keinosiemennysaseman johtajan antama todistus, jossa vahvistetaan, että todistuksen haltija toimii hänen valvonnassaan siltä osin, kun kysymyksessä ovat keinosiemennyksen toimittamista koskevat toimenpiteet, jolloin eläinlääkäreiltä kielletään siten rikosoikeudellisten seuraamusten uhalla palvelujen vapaa tarjonta ja rajoitetaan samalla huomattavasti heidän toimintaansa, koska on luotu järjestelmä, jossa tämän toiminnan harjoittamista koskeva alueellinen yksinoikeus on sellaisilla henkilöillä, jotka toimivat keinosiemennysasemilla ja joilla ei välttämättä ole eläinlääkärin kelpoisuutta?
2) Onko ETY:n perustamissopimuksen 52 artiklan ja sen toteuttamisesta eläinlääkärintoiminnan harjoittamisessa 18.12.1978 annettujen neuvoston direktiivien 78/1026/ETY ja 78/1027/ETY vastaista sellaisen kansallisen nautakarjan keinosiemennystä koskevan lainsäädännön soveltaminen, jonka mukaan eläinlääkäreille voidaan myöntää tietyin edellytyksin lupa toimia
keinosiementäjänä, mutta heiltä kielletään rikosoikeudellisten seuraamusten uhalla tämän toiminnan harjoittaminen, ja siten käytännössä mitätöidään heidän sijoittautumisoikeutensa, elleivät he sijoittaudu sellaisen niin kutsutun keinosiemennysaseman alaisuuteen, jota pitävät henkilöt, joilla ei välttämättä ole eläinlääkärin kelpoisuutta ja jolle on myönnetty alueellinen yksinoikeus tämän toiminnan harjoittamiseen siten, että koko Ranskan alueella eläinlääkärien vapaata sijoittautumisoikeutta ei voida käyttää oikein liittymättä tällaiseen asemaan?
3) Onko puhdasrotuisista jalostusnaudoista 25 päivänä heinäkuuta 1977 annettua neuvoston direktiiviä 77/504/ETY(2) ja puhdasrotuisten jalostusnautojen jalostustarkoituksiin hyväksymisestä 18 päivänä kesäkuuta 1987 annettua neuvoston direktiiviä 87/328/ETY(3), jotka on annettu terveyspoliittisista syistä ja joissa pyritään niiden sanamuodon mukaan turvaamaan yhteisön sisällä käytävän kaupan vapaus, tulkittava siten, että niissä sallitaan se, että kansallisessa keinosiemennystä koskevassa lainsäädännössä annetaan luonteeltaan puhtaasti taloudellinen alueellinen yksinoikeus tämän toiminnan harjoittamiseen sellaisille 'asemille', joita pitävillä henkilöillä ei välttämättä ole eläinlääkärin kelpoisuutta?
4) Ovatko sellaiset kansalliset säädökset, joissa keinosiemennyksen harjoittamisen ehdoksi asetetaan luvan saaminen nautakarjan keinosiementämiseen ja joissa tämän luvan saamisen ehtona on luvansaaneen keinosiemennysaseman johtajan antama todistus, jossa vahvistetaan, että todistuksen haltija toimii tämän esimiehen valvonnassa keinosiemennyksiä tehdessään, ja jotka näin kieltävät eläinlääkäreiltä tämän toiminnan harjoittamisen tai ainakin rajoittavat sitä sillä perusteella, että eläinlääkärin on toimittava sellaisen
keinosiemennysaseman johtajan alaisuudessa, jolla on alueellinen yksinoikeus keinosiemennyksen harjoittamiseen, neuvoston direktiivien 77/504/ETY ja 87/328/ETY mukaisia, kun niissä ei säädetä mitään rajoituksia eläinlääkäreiden sijoittautumiselle tai toiminnalle?
5) Onko sellainen palvelun tarjontaa koskeva yksinoikeus, josta on säädetty karjankasvatuksesta 28.12.1966 annetussa laissa ja sen soveltamisesta annetuissa säännöksissä, ETY:n perustamissopimuksen 37 ja 59 artiklan mukainen siltä osin kuin tämä yksinoikeus estää sellaisia henkilöitä harjoittamasta keinosiemennystä, joilla on vaadittava koulutus ja pätevyys, ja sallii siten tämän toiminnan vain yksinoikeudella toimivan keinosiemennysaseman henkilökunnalle?"
Tutkittavaksi ottaminen
7 Komissio, Ranskan hallitus ja CPAEIA, pääasian asianomistaja, ovat katsoneet, että ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ei tuo esille, edes lyhyesti, asian tosiasiallisia olosuhteita eikä asiaa koskevia säädöksiä. Siten ennakkoratkaisukysymykset on jätettävä tutkimatta.
8 Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti tarve sellaisen yhteisön oikeuden tulkinnan saamiseen, joka olisi hyödyllinen kansalliselle tuomioistuimelle, edellyttää, että kansallinen tuomioistuin määrittelee sen tosiasiallisen ja oikeudellisen toimintaympäristön, jota sen esittämät ennakkoratkaisukysymykset koskevat.(4) Samoin on välttämätöntä, että kansallinen tuomioistuin selvittää ne syyt, miksi se katsoo, että vastaus sen esittämiin kysymyksiin on riidan ratkaisun kannalta tarpeellinen.(5) Lisäksi ennakkoratkaisupyyntöä koskevissa päätöksissä esitetyt tiedot tekevät mahdolliseksi sen, että yhteisöjen tuomioistuin antaa niihin asianmukaiset vastaukset, mutta nämä tiedot antavat myös jäsenvaltioiden hallituksille ja muille asianosaisille mahdollisuuden kannanottonsa esittämiseen.(6) Siten yhteisöjen tuomioistuimen on valvottava, että tämä mahdollisuus säilyy ottaen huomioon sen, että yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 20 artiklan mukaan ennakkoratkaisupyyntöä koskeva päätös annetaan tiedoksi vain asianosaisille.(7)
9 Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskeva päätös ei täytä niitä edellytyksiä, joita tämän edellä mainitun oikeuskäytännön perusteella voidaan perustellusti asettaa. Jos asiaan ei olisi tuotu muuta selvitystä kuin mitä ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevalla päätöksellä esitettiin, katson, että ennakkoratkaisupyyntö olisi pitänyt jättää tutkimatta.
10 Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin esittänyt pääasiassa syytteessä oleville henkilöille kysymyksiä lisäselvitysten saamiseksi asiaan. Katson, että näihin kysymyksiin annettujen vastausten perusteella on mahdollista olosuhteet huomioon ottaen antaa kansalliselle tuomioistuimelle asianmukainen vastaus esitettyihin kysymyksiin. Siten esitettyihin kysymyksiin on vastattava.
Ensimmäinen ja toinen kysymys
11 Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään, ovatko sellaiset säännökset, joissa säädetään Ranskassa keinosiemennyksen harjoittamista koskevista edellytyksistä, perustamissopimuksen 52 ja 59 artiklan sekä tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta eläinlääketieteen alalla sekä toimenpiteistä sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamiseksi 18 päivänä joulukuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 78/1026/ETY ja eläinlääkäreiden toimintaa koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 18 päivänä joulukuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 78/1027/ETY säännösten mukaiset.
12 Perustamissopimuksen 49, 57, 66 ja 235 artiklan nojalla annetun direktiivin 78/1026/ETY 2 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on tunnustettava sellaiset tutkintotodistukset, todistukset ja muut muodollista kelpoisuutta osoittavat asiakirjat, jotka on annettu jäsenvaltioiden kansalaisille toisessa jäsenvaltiossa direktiivin 78/1027/ETY 1 artiklan mukaisesti siten, että kyseinen pätevyystodistus antaa jäsenvaltion alueella saman oikeuden eläinlääkärin toiminnan aloittamiseen ja sen harjoittamiseen kuin jäsenvaltion itsensä antamat tutkintotodistukset, todistukset ja muut muodollista kelpoisuutta osoittavat asiakirjat.
13 Samoin perustamissopimuksen 49, 57, 66 ja 235 artiklan nojalla annetun direktiivin 78/1027/ETY 1 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on vaadittava henkilöiltä, jotka haluavat aloittaa eläinlääkärin toiminnan harjoittamisen tai harjoittaa sitä, että heillä on direktiivin 78/1026/ETY 3 artiklassa tarkoitettu tutkintotodistus, todistus tai muu sellainen muodollista kelpoisuutta osoittava asiakirja eläinlääketieteessä, joka takaa, että asianomainen on koulutuksensa aikana saanut tarpeelliset tiedot niistä tieteenaloista, joihin eläinlääkärin toiminta perustuu. Direktiivin muissa säännöksissä määrätään tiedoista, jotka eläinlääkärin on oltava saanut koulutuksessaan sekä koulutuksen kestosta ja edellytyksistä tähän koulutukseen hyväksymiseksi.
14 Pääasiassa syyllisiksi epäillyt henkilöt katsovat, että lupavaatimus merkitsee alueellista yksinoikeutta keinosiemennyksen harjoittamiseen. Siten ranskalaiset säädökset ovat sekä perustamissopimuksen mukaisen vapaan liikkuvuuden että direktiivien 78/1026/ETY ja 78/1027/ETY säännösten vastaisia. Sitä vastoin komissio, Ranskan hallitus ja CPAEIA katsovat, että pääasiassa on kysymys puhtaasti valtion sisäisestä asiasta, joka ei kuulu perustamissopimuksen vapaata liikkuvuutta koskevien säännösten alaan. Direktiiveissä 78/1026/ETY ja 78/1027/ETY ei ole säännöksiä keinosiemennyksen harjoittamisesta eikä niissä myöskään säädetä toiminnoista, joiden pitäisi katsoa liittyvän eläinlääkärin toimintaan.
15 Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen sijoittautumisoikeutta koskevia määräyksiä ei voida soveltaa sellaisiin jäsenvaltion puhtaasti sisäisiin tilanteisiin, joissa jäsenvaltion kansalaiset haluavat harjoittaa tämän jäsenvaltion alueella itsenäistä ammattiaan, jos he eivät ole tätä ennen saaneet koulutusta siihen toisessa jäsenvaltiossa tai harjoittaneet siellä tätä ammattia.(8) Samoin palvelujen vapaata tarjoamista koskevat perustamissopimuksen 59 ja 60 artikla eivät sovellu toimintaan, joka kokonaisuudessaan rajoittuu yhden ainoan jäsenvaltion alueelle.(9)
16 Kenelläkään syyllisiksi epäillyistä henkilöistä ei ole mitään ammatillisia sidoksia toiseen jäsenvaltioon. Siten he eivät voi vedota perustamissopimuksen määräyksiin vapaasta sijoittautumisoikeudesta ja palvelujen tarjoamisen vapaudesta tilanteissa, jotka eivät kuulu yhteisön oikeuden alaan, vaikka ranskalainen riidanalainen lainsäädäntö olisikin edellä mainittujen määräysten vastainen.
17 Tämän vuoksi katson perustamissopimuksen 52 ja 59 artiklan soveltuvuuden osalta, että yhteisöjen tuomioistuimen tulisi vastata ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen siten, että perustamissopimuksen sijoittautumisoikeutta ja palvelujen tarjoamisen vapautta koskevat määräykset eivät sovellu sellaisiin jäsenvaltion puhtaasti sisäisiin tilanteisiin, joissa jäsenvaltion kansalaiset haluavat harjoittaa tämän jäsenvaltion alueella itsenäistä ammattiaan, jos he eivät ole tätä ennen saaneet koulutusta siihen toisessa jäsenvaltiossa tai harjoittaneet siellä tätä ammattia.
18 Katson, että direktiiveissä 78/1026/ETY ja 78/1027/ETY ei ole säännöksiä, joilla olisi merkitystä pääasian ratkaisun kannalta. Direktiivin 78/1026/ETY 2 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on tunnustettava sellaiset tutkintotodistukset yms, jotka on annettu jäsenvaltioiden kansalaisille toisessa jäsenvaltiossa direktiivin 78/1027/ETY säännösten mukaisesti siten, että pätevyystodistukset antavat jäsenvaltion alueella saman oikeuden eläinlääkärin toiminnan aloittamiseen ja sen harjoittamiseen kuin jäsenvaltion itsensä antamat tutkintotodistukset, todistukset ja muut muodollista kelpoisuutta osoittavat asiakirjat. Direktiivi 78/1027/ETY liittyy direktiiviin 78/1026/ETY siten, että siinä säädetään tiedoista yms., jotka eläinlääkärin on tullut saada koulutuksessaan, mutta direktiivissä ei ole mitään säännöksiä siitä, mitä toimintaa koulutettu eläinlääkäri voi harjoittaa, eikä eläinlääkärin ja sen valtion suhteesta, jossa hän on suorittanut eläinlääkärin muodollista kelpoisuutta osoittavan kokeen.
19 Nämä kaksi direktiiviä soveltuvat vain sellaisiin tilanteisiin, joissa kysymyksessä olevalla eläinlääkärillä on toisen jäsenvaltion myöntämä tutkintotodistus kuin sen valtion, jota vastaan hän aikoo vedota direktiiveihin. Sitä vastoin direktiiveissä ei säädetä sellaisesta jäsenvaltion puhtaasti sisäisestä tilanteesta, jossa jäsenvaltion myöntämän tutkintotodistuksen haltija, joka on myös tämän jäsenvaltion kansalainen, aikoo käyttää tätä tutkintotodistusta harjoittaakseen eläinlääkärin toimintaa tässä jäsenvaltiossa.
20 Tästä syystä ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi ensimmäisen ja toisen kysymyksen direktiivien 78/1026/ETY ja 78/1027/ETY suhdetta koskevaan osaan siten, että henkilöt, joilla on eläinlääkärin tutkintotodistus, eivät voi vedota tutkintotodistuksen myöntänyttä jäsenvaltiota vastaan tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta eläinlääketieteen alalla sekä toimenpiteistä sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamisesta annetun direktiivin 78/1026/ETY ja eläinlääkäreiden toimintaa koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun direktiivin 78/1027/ETY säännöksiin.
Kolmas ja neljäs kysymys
21 Kolmannessa ja neljännessä kysymyksessä ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään, onko sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa tietyille keinosiemennysasemille annetaan alueellinen yksinoikeus keinosiemennyksen harjoittamiseen ja jossa keinosiementäjän toiminnan aloittamisen ehtona on keinosiemennysaseman esimiehen toimilupa, direktiivien 77/504/ETY ja 87/328/ETY vastainen.
22
Direktiivillä 77/504/ETY, joka perustuu EY:n perustamissopimuksen 43 ja 100 artiklaan, neuvosto pyrki antamaan useita säännöksiä edistääkseen puhdasrotuisten jalostusnautojen yhteisön sisäistä kauppaa ja tuotantoa. Direktiivin 2 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on huolehdittava, ettei kotieläinjalostuksen perusteella kielletä, rajoiteta tai estetä puhdasrotuisten jalostusnautojen yhteisön sisäistä kauppaa.
23 Edellä mainitun direktiivin 3 artiklan mukaisesti neuvosto antoi direktiivillä 87/328/ETY säännöksiä puhdasrotuisten jalostusnautojen jalostustarkoituksiin hyväksymisestä. Näiden säännösten mukaisesti jäsenvaltiot eivät voi kieltää, rajoittaa tai estää puhdasrotuisten sonnien viralliseen testaukseen hyväksymistä tai niiden siemennesteen sellaisten määrien käyttämistä kuin hyväksytyt järjestöt tai yhdistykset tarvitsevat virallisten testien suorittamiseen. Jäsenvaltiot eivät voi myöskään estää puhdasrotuisten sonnien hyväksymistä tai niiden siemennesteen käyttämistä keinosiemennykseen alueellaan, jos sonnit on hyväksytty keinosiemennykseen jossakin jäsenvaltiossa komission 11 päivänä maaliskuuta 1986 tekemän päätöksen 86/130/ETY(10) mukaisesti suoritettujen testien perusteella (ks. direktiivin 2 artiklan 1 kohta).
Direktiivissä säädetään myös, että jäsenvaltioiden on huolehdittava, että yhteisön sisäistä kauppaa varten 2 artiklassa tarkoitettu siemenneste kerätään, käsitellään ja varastoidaan virallisesti hyväksytyllä keinosiemennysasemalla (ks. direktiivin 4 artikla).
24 Syyllisiksi epäillyt henkilöt katsovat, että direktiiveissä 77/504/ETY ja 87/328/ETY ei oikeuteta jäsenvaltioita antamaan tietyille henkilöille tai yrityksille yksinoikeutta keinosiemennyksen harjoittamiseen tai tekemään tällaisen toiminnan harjoittaminen ennakkoluvan alaiseksi. Tällainen lainsäädäntö on EY:n perustamissopimuksen 30 artiklassa tarkoitetun tavaroiden vapaan liikkuvuuden vastaista. Komissio, Ranskan hallitus ja CPAEIA katsovat sitä vastoin, että edellä mainituissa direktiiveissä ei säädetä keinosiemennyksen edellytyksistä ja/tai niistä henkilöistä, jotka voivat harjoittaa keinosiemennystä.
25 Olen samaa mieltä komission, Ranskan hallituksen ja CPAEIA:n kanssa siitä, että direktiivit 77/504/ETY ja 87/328/ETY koskevat niiden sanamuoto ja tarkoitus huomioon ottaen ainoastaan kansallisia toimenpiteitä, joilla on vaikutus puhdasrotuisten jalostusnautojen kauppaan ja erityisesti siemennesteen kauppaan jalostustarkoituksessa. Niissä ei ole mitään, minkä perusteella voisi olettaa, että ne kohdistuisivat jäsenvaltioiden oikeuteen varata keinosiemennyksen harjoittaminen tietyille ammattiryhmille tai yrityksille, kunhan vain tällaiset kansalliset säädökset eivät merkitse suoraan tai välillisesti lainvastaista rajoitusta härän siemennesteen yhteismarkkinakauppaan.
26 Käytettävissä olevien tietojen perusteella ranskalaisessa järjestelmässä ei kielletä muita elinkeinonharjoittajia keinosiemennysasemien lisäksi tuomasta härän siemennestettä muista jäsenvaltioista(11) tai muutoin harjoittamasta tällaisten tuotteiden kauppaa. Säädöksissä ei anneta keinosiementäjälle myöskään valtaa päättää vastoin karjankasvattajan tahtoa, onko keinosiemennys tehtävä ranskalaisella tai tuodulla siemennesteellä.
27 Sellaisen kansallisen lainsäädännön, jossa rajoitutaan määrittelemään ne yritykset ja elinkeinonharjoittajat, jotka voivat laillisesti harjoittaa keinosiemennystä, ei voida katsoa sellaisenaan merkitsevän direktiivin 77/504/ETY 2 artiklan mukaista kiellettyä rajoitusta siemennesteen ja puhdasrotuisten jalostusnautojen hedelmöitettyjen alkioiden kaupalle. Tällaisessa lainsäädännössä ei myöskään rajoiteta puhdasrotuisten sonnien siemennesteen tuontia niissä määrällisissä rajoissa, jotka ovat tarpeellisia, jotta hyväksytyt järjestöt tai yhdistykset voivat suorittaa direktiivin 87/328/ETY 2 artiklassa tarkoitetut viralliset testit.
28 Näissä olosuhteissa ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa kolmanteen ja neljänteen kysymykseen siten, että sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa annetaan keinosiemennysasemille ja henkilöille, joille on myönnetty keinosiementäjän toimilupa ja joilla ei välttämättä ole eläinlääkärin kelpoisuutta, yksinoikeus keinosiemennyksen harjoittamiseen, ei ole puhdasrotuisista jalostusnaudoista annetun direktiivin 77/504/ETY ja puhdasrotuisten jalostusnautojen jalostustarkoituksiin hyväksymisestä annetun direktiivin 87/328/ETY vastainen.
Viides kysymys
29 Viidennellä kysymyksellään ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään, onko Ranskassa voimassa oleva palvelujen tarjoamista koskeva yksinoikeus perustamissopimuksen 37 ja 59 artiklan mukainen.
30 Pääasiassa syyllisiksi epäillyt henkilöt katsovat, että ranskalainen lainsäädäntö on perustamissopimuksen 5, 37, 59, 86 ja 90 artiklan vastainen. Komissio, Ranskan hallitus ja CPAEIA sitä vastoin katsovat, että tämä kysymys on jo ratkaistu asiassa 271/81, Mialocq ym., 28.6.1983 annetussa tuomiossa.(12)
Ranskan hallitus ja CPAEIA katsovat lisäksi, että viides kysymys perustuu virheelliseen oletukseen Ranskan oikeuden ulottuvuudesta, koska itsenäiset yrittäjät voivat myös saada luvan asemilta keinosiemennysten tekemiseen.
31 En katso, että yhteisöjen tuomioistuin voisi kieltäytyä vastaamasta tähän viidenteen kysymykseen viittaamalla Ranskan hallituksen ja CPAEIA:n esittämiin perusteluihin. Ennakkoratkaisumenettelyssä yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa antaa ratkaisua sellaisen väitteen oikeellisuudesta, jossa väitetään, että ennakkoratkaisukysymys on aiheeton sen vuoksi, että se perustuisi kansallisen oikeuden virheelliseen tulkintaan.(13)
32 Suhteesta perustamissopimuksen 59 artiklaan esitetyn kysymyksen osalta, viittaan ensimmäiseen kysymykseen antamaani vastaukseen.
33 Katson, että edellä mainitussa asiassa Mialocq ym. yhteisöjen tuomioistuin on jo antanut ratkaisun perustamissopimuksen 37 artiklan ja sellaisten kansallisten säädösten välisestä suhteesta, joista esillä olevassa asiassa on kysymys. Tässä tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että 37 artikla soveltuu tavaroiden kauppaan eikä koske palvelujen tarjoamisen yksinoikeutta. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan mikään ei oikeuta olettamaan, että ranskalaiset nautakarjan keinosiemennystä koskevat säädökset merkitsisivät epäsuorasti yksinoikeutta, joka haittaa tavaroiden vapaata liikkumista:
"Näistä olosuhteista käy itse asiassa ilmi, että Ranskassa sovellettavan lainsäädännön mukaan jokainen yksittäinen karjankasvattaja voi vapaasti pyytää keinosiemennysasemaa, jonka alueeseen hän kuuluu, toimittamaan hänelle siemennestettä valintansa mukaisesta tuotantokeskuksesta Ranskasta tai ulkomailta. Ranskan hallitus on osoittanut, ettei mikään ranskalaisessa lainsäädännössä estä keinosiemennysasemaa tai jopa yksittäistä karjankasvattajaa kääntymään suoraan ulkomaisen keskuksen puoleen siemennesteen ostamiseksi ja saamasta tähän tarkoitukseen tarpeellisen tuontiluvan.
Siten ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että 37 artiklaa on tulkittava siten, että se ei sovellu palvelujen tarjoamisen yksinoikeuteen, vaikka tällainen yksinoikeus tekisi kyseiselle jäsenvaltiolle mahdolliseksi ottaa johtaakseen tietyn yritystoiminnan alan, kunhan tällainen yksinoikeus ei ole vastoin tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatetta eikä syrji tuotitavaroita kansallista alkuperää olevien tavaroiden eduksi (12 ja 13 kohta)."
34 Oikeudenkäyntiasiakirjoista ei voida mitenkään päätyä esillä olevassa asiassa toiseen lopputulokseen. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut edellä mainitussa asiassa C-323/93, Centre d'insémination de la Crespelle, 5.10.1994
antamassaan tuomiossa, kansallisen tuomioistuimen asiana on arvioida, syrjiikö ranskalainen lainsäädäntö tuotua härän siemennestettä käytännössä. Esillä olevan asian oikeudenkäynnissä ei ole esitetty mitään tietoja, jotka osoittaisivat syrjintää kansallisten tuotteiden eduksi.
35 Katson, että yhteisöjen tuomioistuimen ei tule ottaa huomioon syyllisiksi epäiltyjen henkilöiden esittämiä väitteitä EY:n perustamissopimuksen 5, 86 ja 90 artiklan osalta. Halutessaan antaa ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle tarkoituksenmukaisen vastauksen esitettyyn ennakkoratkaisukysymykseen yhteisöjen tuomioistuin voi tietysti ottaa harkinnassaan huomioon sellaisia yhteisön oikeuden säännöksiä, joita tämä ennakkoratkaisunpyynnön esittänyt kansallinen tuomioistuin ei ole esittänyt kysymyksessään, mutta yhteisöjen tuomioistuin ei voi sitä vastoin käsitellä yhden asianosaisen pyynnöstä kysymyksiä, joita kansallinen tuomioistuin ei ole esittänyt.(14)
36 Edellä olevan huomioon ottaen ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa viidenteen kysymykseen siten, että perustamissopimuksen 37 artiklaa ei sovelleta palvelujen tarjoamista koskevaan yksinoikeuteen, paitsi jos tällainen yksinoikeus vaikuttaa tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatteeseen syrjimällä tuontitavaroita kansallista alkuperää olevien tavaroiden hyväksi. Ratkaisuehdotus
37 Edellä olevan huomioon ottaen ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti:
"1) Perustamissopimuksen sijoittautumisoikeutta ja palvelujen tarjoamisen vapautta koskevat määräykset eivät sovellu sellaisiin jäsenvaltion puhtaasti sisäisiin tilanteisiin, joissa jäsenvaltion kansalaiset haluavat harjoittaa tämän jäsenvaltion alueella itsenäistä ammattiaan, jos he eivät ole tätä ennen saaneet koulutusta siihen toisessa jäsenvaltiossa tai harjoittaneet siellä tätä ammattiaan.
2) Henkilöt, joilla on eläinlääkärin tutkintotodistus, eivät voi vedota tutkintotodistuksen myöntänyttä jäsenvaltiota vastaan tutkintotodistusten, todistusten ja muiden muodollista kelpoisuutta osoittavien asiakirjojen vastavuoroisesta tunnustamisesta eläinlääketieteen alalla sekä toimenpiteistä sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamisesta annetun neuvoston direktiivin 78/1026/ETY tai eläinlääkäreiden toimintaa koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta annetun neuvoston direktiivin 78/1027/ETY säännöksiin.
3) Sellainen kansallinen lainsäädäntö, jossa annetaan keinosiemennysasemille ja henkilöille, joille on myönnetty keinosiementäjän toimilupa ja joilla ei välttämättä ole eläinlääkärin kelpoisuutta, yksinoikeus keinosiemennyksen harjoittamiseen, ei ole puhdasrotuisista jalostusnaudoista annetun neuvoston direktiivin 77/504/ETY ja puhdasrotuisten jalostusnautojen jalostustarkoituksiin hyväksymisestä annetun neuvoston direktiivin 87/328/ETY vastainen.
4) Perustamissopimuksen 37 artiklaa ei sovelleta palvelujen tarjoamista koskevaan yksinoikeuteen, paitsi jos tällainen yksinoikeus vaikuttaa tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatteeseen syrjimällä tuontitavaroita kansallista alkuperää olevien tavaroiden hyväksi."
(1) - EYVL L 362, sivut 1 ja 7.
(2) - EYVL L 206, s. 8, sellaisena kuin se on muutettuna kotieläinjalostusta ja polveutumista koskevista vaatimuksista puhdasrotuisten eläinten kaupassa ja direktiivien 77/504/ETY ja 90/425/ETY muuttamisesta 25 päivänä maaliskuuta 1991 annetussa neuvoston direktiivissä 91/174/ETY (EYVL 1991 L 85, s. 37).
(3) - EYVL L 167, s. 54.
(4) - Ks. esim. asiat C-320/90, C-321/90 ja C-322/90, Telemarsicabruzzo ym., tuomio 26.1.1993, Kok. 1993, s. I-393, 6 kohta; asia C-386/92, Monin Automobiles, määräys 26.4.1993 (Kok. 1993, s. I-2049, 6 kohta).
(5) - Ks. asia C-343/90, Lourenço Dias, tuomio 16.7.1992 (Kok. 1992, s. I-4673, 19 kohta) ja asia C-378/93, La Pyramide, määräys 9.8.1994 (Kok. 1994, s. I-3999, 13 kohta).
(6) - Ks. erityisesti yhdistetyt asiat 141/81, 142/81 ja 143/81, Holdijk ym., tuomio 1.4.1982 (Kok. 1982, s. 1299, 6 kohta).
(7) - Ks. asia C-458/93, Saddik, määräys 23.3.1995 (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa 13 kohta) ja asia C-167/94, Grau Gomis ym., määräys 7.4.1995 (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa, 10 kohta).
(8) - Ks. viimeksi yhdistetyt asiat C-29/94-C-35/94, Aubertin ym., tuomio 16.2.1995, (Kok. 1995, s. I-311, 9 kohta).
(9) - Ks. asia C-41/90, Höfner ja Elser, tuomio 23.4.1991 (Kok. 1991, s. I-1979, 37 kohta).
(10) - EYVL L 101, s. 37.
(11) - Ks. asia C-323/93, Centre d'insémination de la Crespelle, tuomio 5.10.1994 (Kok. 1994, s. I-5077).
(12) - Kok. 1983, s. 2057.
(13) - Ks. asia C-347/89, Eurim-Pharm, tuomio 16.4.1991 (Kok. 1991, s. I-1747, 14-17 kohta).
(14) - Ks. asiassa 299/84, Neumann, tuomio 14.11.1985 (Kok. 1985, s. 3663, 12 kohta).