62003CC0374_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Verwaltungsgericht Sigmaringen esittää esillä olevassa asiassa neljä kysymystä ETY–Turkki‑assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80(2) (jäljempänä päätös N:o 1/80) tulkinnasta. Kansallinen tuomioistuin haluaa erityisesti selvittää, onko jäsenvaltiossa säännönmukaisesti työskentelevän turkkilaisen työntekijän tyttärellä oikeus saada opintotukea Istanbulin yliopistossa (Turkki) suoritettavia vuoden kestäviä opintoja varten.
2. Asian merkitys liittyy erityisesti sen asiayhteyteen. Turkkilaisten työntekijöiden lapsilla on Euroopan yhteisön alueella päätöksen N:o 1/80 9 artiklaan perustuvia oikeuksia. Kyseisellä päätöksellä pannaan täytäntöön ETY:n ja Turkin välinen assosiaatiosopimus.(3) Oikeudet poikkeavat niistä oikeuksista, joita yhteisön työntekijöiden lapsilla on EY 39 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen sekä työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68(4) (jäljempänä asetus N:o 1612/68) perusteella.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A ETY:n ja Turkin välinen assosiaatiosopimus
3. Assosiaatiosopimuksen 2 artiklan 1 kohdan mukaan sopimuksen tarkoituksena on edistää sopimuspuolten välisten kaupallisten ja taloudellisten suhteiden jatkuvaa ja tasapainoista vahvistamista työvoimaa koskevat asiat mukaan lukien, jotta ne toteuttaisivat välillään asteittain työntekijöiden vapaan liikkuvuuden (12 artikla) ja poistaisivat väliltään sijoittautumisvapauden rajoitukset (13 artikla) ja palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitukset (14 artikla) Turkin kansan elinolojen parantumiseksi ja Turkin tasavallan yhteisöön myöhemmin tapahtuvan liittymisen helpottamiseksi (sopimuksen johdanto-osan neljäs perustelukappale ja 28 artikla).
4. Tätä varten sopimus sisältää valmistelevan vaiheen, jonka aikana Turkin tasavalta voi vahvistaa talouttaan yhteisön avustuksella (3 artikla), siirtymävaiheen, jonka aikana toteutetaan asteittain tulliliitto ja lähennetään yhteisön ja Turkin talouspolitiikkaa (4 artikla), sekä loppuvaiheen, joka perustuu tulliliittoon ja joka merkitsee sopimuspuolten talouspolitiikan yhteensovittamisen vahvistamista (5 artikla).
5. Assosiaatiosopimuksen 6 artiklassa määrätään seuraavaa: ”Varmistaakseen assosiaatiojärjestelmän soveltamisen ja asteittaisen kehittämisen sopimuspuolet kokoontuvat assosiaationeuvostossa, joka toimii sille tällä sopimuksella annettujen toimivaltuuksien rajoissa.” Assosiaationeuvosto käyttää päätösvaltaa sopimuksessa vahvistettujen tavoitteiden toteuttamiseksi ja siinä määrätyissä tapauksissa (assosiaatiosopimuksen 22 artiklan 1 kohta). Kummankin sopimuspuolen on toteutettava toimenpiteet, jotka ovat tarpeen tehtyjen päätösten täytäntöön panemiseksi.
6. Assosiaatiosopimuksen 9 artiklassa määrätään seuraavaa: ”Sopimuspuolet toteavat, että sopimuksen soveltamisalalla kaikki kansalaisuuteen perustuva syrjintä on kiellettyä yhteisön perustamissopimuksen 7 artiklassa ilmaistun periaatteen mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta sellaisten erityissäännösten ja määräysten soveltamista, jotka voidaan antaa 8 artiklan nojalla.”
7. Assosiaatiosopimuksen 12 artiklassa määrätään, että ”sopimuspuolet pitävät lähtökohtanaan yhteisön perustamissopimuksen 48, 49 ja 50 artiklaa toteuttaessaan välillään asteittain työntekijöiden vapaan liikkuvuuden”.
8. Assosiaatiosopimukseen liitetyn, Brysselissä 23.11.1970 allekirjoitetun lisäpöytäkirjan, joka on hyväksytty ja vahvistettu yhteisön nimissä 19.12.1972 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2760/72(5) (jäljempänä lisäpöytäkirja), 1 artiklassa määrätään assosiaatiosopimuksen 4 artiklassa tarkoitetun siirtymävaiheen edellytyksistä, yksityiskohtaisista säännöistä ja toteuttamisaikataulusta. Lisäpöytäkirjan 62 artiklan mukaan se muodostaa kyseisen sopimuksen erottamattoman osan.
9. Lisäpöytäkirjan II osaston otsikkona on ”Henkilöiden ja palvelujen liikkuvuus”, ja sen I luku koskee työntekijöitä.
10. Lisäpöytäkirjan 36 artiklassa, joka kuuluu kyseiseen I lukuun, määrätään, että työntekijöiden vapaa liikkuvuus jäsenvaltioiden ja Turkin välillä toteutetaan asteittain assosiaatiosopimuksen 12 artiklassa ilmaistujen periaatteiden mukaisesti ja että assosiaationeuvosto päättää tätä varten tarvittavista yksityiskohtaisista säännöistä.
B Päätös N:o 1/80
11. Assosiaationeuvosto teki 19.9.1980 päätöksen N:o 1/80. Päätöstä ei, yllättävää kyllä, ole lainkaan julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.(6) Päätöksen N:o 1/80 johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”Päätöksen tavoitteena on edellä mainitut näkökohdat huomioon ottaen molempien sopimuspuolten kansainvälisten velvollisuuksien osalta parantaa työntekijöitä ja heidän perheenjäseniään koskevaa sosiaaliturvajärjestelmää päätöksellä N:o 2/76 toteutettuun järjestelmään nähden”.
12. Käsiteltävän asian kannalta keskeinen määräys on 9 artikla, jossa määrätään seuraavaa: ”Turkkilaiset lapset, jotka asuvat säännönmukaisesti jossakin yhteisön jäsenvaltiossa vanhempiensa kanssa, jotka työskentelevät tai ovat työskennelleet siellä säännönmukaisesti, otetaan tässä jäsenvaltiossa opetuksen, oppisopimuskoulutuksen ja ammattikoulutuksen kursseille yhtäläisin edeltävää koulutusta koskevin pääsyvaatimuksin kuin tämän jäsenvaltion kansalaisten lapset. He voivat saada kansallisessa lainsäädännössä tällä alalla säädetyt edut tässä jäsenvaltiossa.”
13. Kyseisen päätöksen 10 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa: ”Yhteisön jäsenvaltiot soveltavat niiden laillisilla työmarkkinoilla työskenteleviin turkkilaisiin työntekijöihin järjestelmää, joka ei sisällä minkäänlaista kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää yhteisön muiden jäsenvaltioiden kansalaisten palkkaukseen ja muihin työskentelyehtoihin verrattuna.”
C Asetus N:o 1612/68
14. Asetuksen 12 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jos jäsenvaltion kansalainen on tai on ollut työssä toisen jäsenvaltion alueella, on hänen lapsillaan, jos he asuvat kyseisessä jäsenvaltiossa, oikeus osallistua peruskoulutukseen, oppisopimuskoulutukseen ja ammatilliseen koulutukseen samoin edellytyksin kuin tämän valtion kansalaisilla.
Jäsenvaltioiden on tuettava toimenpiteitä, joilla pyritään turvaamaan näille lapsille parhaat mahdolliset edellytykset osallistua tähän opetukseen.”
D Kansallinen lainsäädäntö
15. Bundesausbildungsförderungsgesetzin (liitovaltion opintotukilaki, jäljempänä BAföG) 5 §:n 2 momentin ensimmäisen virkkeen nojalla opintotukea maksetaan opiskelijalle, jonka vakituinen kotipaikka on Saksassa ja joka opiskelee ulkomaisessa oppilaitoksessa, jos
”1. kyseiset opinnot ovat asianomaisen henkilön koulutuksen kannalta hyödyllisiä koulutuksen kyseisessä vaiheessa ja jos ainakin osa kyseisistä opinnoista voidaan laskea osaksi koulutuksen edellytettyä tai tavanomaista kestoa
tai
2. jos saksalaisen oppilaitoksen ja ulkomaisen oppilaitoksen kansainväliseen yhteistyöhön liittyen yhteen tutkintoon johtavaa koulutusta, joka jakautuu mainittujen oppilaitosten välille, voidaan vaihtoehtoisesti antaa saksalaisessa oppilaitoksessa tai ulkomaisessa oppilaitoksessa
tai
3. suoritettuaan opintoja saksalaisessa oppilaitoksessa opiskelija opiskelee vähintään vuoden ajan Euroopan unionin jäsenvaltion oppilaitoksessa ja asianomaisella on riittävä kielitaito”.
16. BAföG:n 5 §:n 2 momentin neljännen virkkeen mukaan saman momentin ensimmäistä virkettä sovelletaan BAföG:n 8 §:n 2 momentissa mainittuihin opiskelijoihin (”muut opiskelijat”) ainoastaan siinä tapauksessa, että ulkomaisista opinnoista on säädetty opintoja koskevissa säännöissä siten, että osa opinnoista on välttämättä suoritettava ulkomailla.
17. BAföG:n 8 §:n 1 momentissa säädetään, että opintotukea voidaan maksaa
”1. perustuslaissa tarkoitetuille Saksan kansalaisille
2. kansalaisuudettomien henkilöiden asemasta liittovaltion alueella annetussa laissa tarkoitetuille kansalaisuudettomille henkilöille
3. Saksassa asuville ulkomaalaisille, joilla on turvapaikkamenettelystä annetun lain mukainen turvapaikkaoikeus
4. ulkomaalaisille, joiden vakinainen asuinpaikka on Saksassa ja joilla on humanitaariseen apuun liittyvän toiminnan yhteydessä vastaanotettujen pakolaisten hyväksi toteutetuista toimenpiteistä annetun lain 1 §:n mukainen pakolaisasema
5. ulkomaalaisille, joiden vakinainen asuinpaikka on Saksassa, joilla on pakolaisasema ja joiden oleskelulupa Saksan liittotasavallassa ei ole ainoastaan tilapäinen
6. ulkomaalaisille, joiden vakinainen oleskelupaikka on Saksassa ja jotka saavat ulkomaalaislain 51 §:n 1 momentissa tarkoitettua suojaa karkottamista vastaan
7. ulkomaalaisille, joiden vakinainen asuinpaikka kuuluu lain alueelliseen soveltamisalaan silloin, kun kyseisen henkilön vanhemmista toinen on perustuslaissa tarkoitettu Saksan kansalainen
8. opiskelijoille, joilla yhteisön kansalaisten oleskelusta annetun lain mukaan on lapsina oikeus vapaaseen liikkuvuuteen; joilla on lapsina kyseisen lain mukaan oleskeluoikeus, sekä opiskelijoille, joilla ei kyseisen lain mukaan ole mainittua oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen tai oleskeluoikeutta lapsina, koska he ovat täyttäneet 21 vuotta tai koska ne eivät ole vanhempiensa tai puolisonsa huollettavina
9. opiskelijoille, jotka ovat Euroopan yhteisön muun jäsenvaltion tai Euroopan talousalueeseen kuuluvan valtion kansalaisia ja jotka työskentelivät Saksassa ennen opintojen aloittamista; kyseisen ammatillisen toiminnan ja opintojen välillä on tällöin oltava lähtökohtaisesti jokin yhteys”.
18. BAföG:n 8 §:n 2 momentissa täsmennetään, että opintotukea myönnetään ulkomaalaisille ainoastaan sillä edellytyksellä, että opiskelijan vanhemmista ainakin toinen on oleskellut Saksassa ja työskennellyt siellä laillisesti yhteensä vähintään kolmen vuoden ajan sellaisten opintojen alkamista edeltävän kuuden vuoden aikana, joihin tukea voidaan myöntää.
III Asian tosiseikat
A Pääasian tosiseikat
19. G. Gürol, pääasian kantaja, on Saksassa 28.7.1975 syntynyt Turkin kansalainen, jonka vanhemmat asuvat Saksassa. Hän on opiskellut lukuvuoden 1995/1996 ensimmäisestä lukukaudesta alkaen Tübingenin yliopistossa kansantaloustieteen opintokokonaisuutta erikoistumisalanaan Turkkiin liittyvä alueellinen tutkimus. Hän saa kyseisiin opintoihinsa valtion maksamaa opintotukea. Gürol opiskeli vuoden 1999 lokakuusta vuoden 2000 syyskuuhun Bogazicin yliopistossa Istanbulissa (Turkissa). Hän toimitti 13.8.1999 vastaajalle opintotukihakemuksen, joka koski hänen opintojaan Istanbulin Bogazici‑yliopistossa.
20. Landesamt für Ausbildungsförderung Nordrhein-Westfalen (Nordrhein-Westfalenin opintotukilautakunta) hylkäsi 2.9.1999 kantajan hakemuksen. Se perusteli päätöstään erityisesti sillä, että Gürolilla, joka kuuluu opiskelijana ryhmään ”muut ulkomaalaiset”, on Saksan lainsäädännön nojalla oikeus opintotukeen ainoastaan silloin, kun oleskelu ulkomailla kuuluu opintovaatimuksiin sellaisena osana, joka on välttämätöntä suorittaa ulkomailla. Tutkintoasetuksesta tai tohtorin tutkintoon tähtäävien opintojen opintosuunnitelmasta ei kuitenkaan millään tavalla ilmene, että Tübingenin yliopiston taloustieteellinen tiedekunta edellytti pakollisesti yhden vuoden opintoja ulkomailla.
21. Kantaja haki 29.9.1999 päivätyllä kirjeellä oikaisua kyseiseen päätökseen Karlsruhessa toimivan, sosiaali‑ ja työasioista vastaavan turkkilaisvaltuutetun kautta. Oikaisuvaatimuksensa tueksi kantaja väitti lisäksi, että häntä oli pidettävä Saksassa asuvana opiskelijana ja että saksalaiset opiskelijat saavat opintotukea ulkomailla suoritettaviin opintoihin. Lisäksi päätöksen N:o 1/80 10 artiklassa kielletään kaikki palkkausta ja muita työsuhteen ehtoja koskeva syrjintä, ja tämä pätee myös sosiaalisiin ja verotusta koskeviin etuihin. Valittajan isällä on näin ollen oikeus siihen, että hänen tyttärensä saa tiettyjä etuja, ja tyttärellä on turkkilaisen työntekijän lapsena myös oikeus ammatilliseen koulutukseen liittyviin etuihin. Lisäksi on todettu, että EY 39 artiklaa voitiin soveltaa myös sellaisiin etuihin, jotka eivät liity henkilön asemaan työntekijänä vaan joiden tarkoituksena on edistää integraatiota ja liikkuvuutta. Lisäksi on mainittava, että Tübingenin yliopiston taloustieteellinen tiedekunta nimenomaisesti edellytti vuoden kestäviä opintoja ulkomailla.
22. Vastaaja hylkäsi 17.12.1999 tekemällään päätöksellä kantajan oikaisuvaatimuksen perusteettomana ja perusteli hylkäävän päätöksensä olennaisilta osin toistamalla ja täsmentämällä niitä näkökohtia, jotka se esitti 2.9.1999 tekemässään alkuperäisessä päätöksessä. Kantaja nosti kyseisestä päätöksestä 2.2.2000 kanteen Verwaltungsgericht Sigmaringenissa, joka on esittänyt kanteen käsittelyn yhteydessä 31.7.2003 tekemällään päätöksellä neljä ennakkoratkaisukysymystä.
B Kansallisen tuomioistuimen näkemykset
23. Kansallinen tuomioistuin toteaa ennakkoratkaisukysymyksiin liittyvissä huomautuksissaan, että BAföG:n asian kannalta oleellisten kansallisten säännösten täsmällisen sanamuodon perusteella kantajalla ei ole oikeutta opintotukeen ulkomailla suoritettujen opintojen osalta. Kantaja ei voi myöskään vedota perustuslain 3 §:ssä säädettyyn yhdenvertaisuusperiaatteeseen. Kansallisen tuomioistuimen mukaan kantaja ei voi myöskään perustella oikeutta saada tukea Turkissa suoritettaviin lukukauden pituisiin opintoihinsa vetoamalla ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) lisäpöytäkirjan 2 artiklaan ja saman yleissopimuksen 14 artiklaan. Mitään oikeutta ei tässä tapauksessa voida johtaa myöskään päätöksen N:o 3/80 3 artiklan 1 kohdasta jo siitäkään syystä, että opintotuen myöntäminen ulkomaisiin opintoihin ei kuulu kyseisen päätöksen aineelliseen soveltamisalaan, mikä selviää tarkasteltaessa mainitun päätöksen 4 artiklan 1 kohdan a–h alakohdassa lueteltuja sosiaaliturvaetuja.
24. Näin ollen oikeusriidan ratkaisemisen kannalta on tarpeen selvittää, voiko valittaja vedota suoraan opintotukea koskevaan oikeuteen päätöksen N:o 1/80 9 artiklan nojalla.
C Ennakkoratkaisukysymykset
25. Kansallinen tuomioistuin keskeytti asian käsittelyn 31.7.2003 ja esitti seuraavat neljä ennakkoratkaisukysymystä:
”1) Onko ETY–Turkki‑assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 9 artiklan ensimmäisellä virkkeellä Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden kansallisissa oikeusjärjestyksissä välitön oikeusvaikutus siten, että turkkilaisilla lapsilla, jotka asuvat säännönmukaisesti jossakin yhteisön jäsenvaltiossa vanhempiensa kanssa, jotka työskentelevät tai ovat työskennelleet siellä säännönmukaisesti, on tässä jäsenvaltiossa oikeus opetukseen, oppisopimuskoulutukseen ja ammattikoulutukseen samoin edellytyksin kuin tämän jäsenvaltion kansalaisten lapsilla?
2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: Täyttävätkö ’säännönmukaista asumista vanhempiensa kanssa’ koskevan edellytyksen myös sellaiset turkkilaiset lapset, jotka perustavat pääasiallisen kotipaikkansa paikkaan, jossa yliopistotasoista ammatillista koulutusta annetaan, ja pitävät sen siellä ja jotka ilmoittavat vanhempiensa kotipaikan ainoastaan toissijaiseksi kotipaikakseen?
3) Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: Merkitseekö ETY–Turkki‑assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 9 artiklan ensimmäinen virke paitsi kyseisessä artiklassa tarkoitettujen henkilöiden yhdenvertaista pääsyä oppilaitoksiin myös yhdenvertaista oikeutta sellaisiin sosiaalisiin etuihin, joita jäsenvaltio myöntää helpottaakseen opetukseen osallistumista, vai onko päätöksen N:o 1/80 9 artiklan ensimmäistä ja toista virkettä tulkittava siten, että jäsenvaltiot ovat säilyttäneet itsellään mahdollisuuden asettaa muita edellytyksiä sille, myöntävätkö ne koulutukseen liittyviä sosiaalisia etuja ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetuille henkilöille, tai rajoittaa kyseisiä etuja?
4) Jos toiseen ja kolmanteen kysymykseen vastataan myöntävästi: Koskeeko tämä myös tapausta, jossa kyseisellä määräyksellä suojatut henkilöt suorittavat korkeakouluopintoja kotimaassaan Turkissa?”
D Yhteisöjen tuomioistuimessa käyty menettely
26. Asiassa ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia pääasian kantaja (Bezirksregierung Kölnin välityksellä), Saksan hallitus, Itävallan hallitus ja komissio. Kantaja selvensi kantaansa 21.10.2004 pidetyssä istunnossa; samoin tekivät myös vastaaja, Saksan hallitus ja komissio. Vastaaja, Itävallan hallitus ja Saksan hallitus katsovat, ettei päätöksen N:o 1/80 9 artiklasta seuraa kantajalle oikeutta opintotukeen sellaisten opintojen osalta, jotka on mahdollista suorittaa ulkomailla. Sen sijaan komissio ja kantaja katsovat, että turkkilaisen työntekijän lapsella on päätöksen N:o 1/80 9 artiklan nojalla oikeus opintotukeen ulkomailla suoritettujen opintojen osalta.
1.
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
27. Verwaltungsgericht haluaa ensimmäisellä kysymyksellään selvittää, onko päätöksen N:o 1/80 9 artiklan ensimmäisellä virkkeellä välitön oikeusvaikutus jäsenvaltioissa.
28. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa Demirel antamassaan tuomiossa,(7) että yhteisön ja kolmansien maiden välisessä sopimuksessa olevan määräyksen on katsottava olevan välittömästi sovellettavissa silloin, kun se sanamuotonsa sekä sopimuksen tavoitteiden ja luonteen huomioon ottaen sisältää selvän ja täsmällisen velvoitteen, joka ei täyttämisensä ja vaikutustensa syntymisen osalta edellytä myöhempien toimenpiteiden toteuttamista. Kysymykseen siitä, voiko assosiaationeuvoston päätöksellä olla välitön oikeusvaikutus, on sovellettava samoja edellytyksiä.(8)
29. Päätöksen N:o 1/80 9 artiklan ensimmäisessä virkkeessä määrätään seuraavaa: ”Turkkilaiset lapset, jotka asuvat säännönmukaisesti jossakin yhteisön jäsenvaltiossa vanhempiensa kanssa, jotka työskentelevät tai ovat työskennelleet siellä säännönmukaisesti, otetaan tässä jäsenvaltiossa opetuksen, oppisopimuskoulutuksen ja ammattikoulutuksen kursseille yhtäläisin edeltävää koulutusta koskevin vaatimuksin kuin tämän jäsenvaltion kansalaisten lapset. – – ” Siinä annetaan turkkilaisille lapsille selvin ja täsmällisin sanamuodoin pääsyoikeus yhtäläisin edeltävää koulutusta koskevin pääsyvaatimuksin kuin jäsenvaltion omille kansalaisille. Määräys on selvä ja täsmällinen velvoite kohdella Saksassa asuvia saksalaisia ja turkkilaisia opiskelijoita yhdenvertaisesti yhtäläisten edeltävää koulutusta koskevin pääsyvaatimuksin. Päätöksen N:o 1/80 9 artiklalla suojatuilla henkilöillä on oltava pääsy oppilaitoksiin samoin edellytyksin kuin saksalaisilla eli ilman kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää. Kuten kansallinen tuomioistuin toteaa asiakirja-aineistossa, 9 artiklan ensimmäinen virke on välittömän soveltamisen kannalta tarvittavalla tavalla selvä ja ehdoton. Kyseisen oikeuden syntymistä koskevat edellytykset on myös vahvistettu täsmällisesti ilman, että kansallisen lainsäätäjän toteuttama täytäntöönpano olisi välttämätön. Päätöksen N:o 1/80 9 artiklan ensimmäisen virkkeen täytäntöönpano tai sen vaikutukset eivät riipu myöhemmästä kansallisen oikeuden toimesta, joten kyseinen määräys on välittömästi sovellettava.
30. Verwaltungsgerichtin ensimmäiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että päätöksen N:o 1/80 9 artiklan ensimmäisellä virkkeellä on välitön oikeusvaikutus Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioissa.
2.
Toinen ennakkoratkaisukysymys
31. Kansallinen tuomioistuin haluaa toisella ennakkoratkaisukysymyksellään selvittää, täyttävätkö ”säännönmukaista asumista vanhempiensa kanssa” koskevan edellytyksen myös sellaiset turkkilaiset lapset, jotka perustavat pääasiallisen kotipaikkansa paikkaan, jossa he suorittavat ammattiin johtavia yliopisto-opintoja, ja pitävät sen siellä ja jotka ilmoittavat vanhempiensa kotipaikan ainoastaan toissijaiseksi kotipaikakseen.
32. Komissio huomauttaa, että päätöksen N:o 1/80 9 artiklassa edellytetään vain lasten asuvan vanhempiensa kanssa. Siinä ei aseteta muita edellytyksiä esimerkiksi yhteisestä perhe-elämästä tai pysyvästä asuinpaikasta. Kyseisessä artiklassa ei myöskään erotella erilaisia asumistapoja esimerkiksi pääasiallisen kotipaikan tai toisen kotipaikan osalta. Näin ollen komissio katsoo, että edellytys vanhempien kanssa asumisesta täyttyy, koska kantaja on ilmoittanut toissijaiseksi kotipaikakseen vanhempiensa asunnon Philippsburgissa. Tällainen tulkinta on komission mukaan päätöksen N:o 1/80 9 artiklan hengen ja tavoitteen mukainen. Lisäksi määräyksessä ei aseteta turkkilaisten lasten koulutustyypin valinnalle mitään rajoituksia lukuun ottamatta yhtäläisiä edeltävää koulutusta koskevia pääsyvaatimuksia. Tästä syystä turkkilaisten työntekijöiden lapsilla on oikeus valita opintoalansa ja siten myös opiskelupaikkansa vanhempiensa asuinpaikasta riippumatta. Asuinpaikkavaatimuksen kaikenlaiset muut tulkinnat rajoittaisivat päätöksen N:o 1/80 9 artiklassa myönnettyä oikeutta tavalla, jota ei voida hyväksyä.
33. Saksan hallituksen mukaan päätöksen N:o 1/80 9 artikla edellyttää lasten ja vanhempien asumista yhdessä perheenä. Tämä edellytys täyttyy myös silloin, kun lapsi asuu opiskeluaikanaan opiskeluasunnossa toisella paikkakunnalla, mutta on asunut aiemmin eli ennen opiskelun aloittamista perheensä kanssa perheenjäsenenä. Muussa tapauksessa olisi kyseessä opiskeluoikeuden vakava rajoittaminen ainakin maantieteellisesti. Vanhempien kanssa asumista koskevan edellytyksen merkitys, tavoite tai sanamuoto eivät sulje pois mahdollisuutta asua opintojen vuoksi muualla kuin vanhempien asunnossa. Näin ollen kansallisen tuomioistuimen on selvitettävä, onko kantaja asunut perheensä kanssa perheenjäsenenä ennen opintojensa alkua.
34. Sananmukaisesti tarkasteltuna päätöksen N:o 1/80 9 artiklan ensimmäisessä virkkeessä edellytetään opiskeluoikeuden osalta, että lapset asuvat vanhempiensa kanssa. Olen Saksan hallituksen kanssa samaa mieltä siitä, että tällä tarkoitetaan, että turkkilaisten työntekijöiden lasten on asuttava vanhempiensa kotona ennen opintojen aloittamista. Lapsi saattaa kuitenkin joutua muuttamaan toiseen kaupunkiin, jos vanhempien asuinpaikka on kaukana siitä oppilaitoksesta, jossa turkkilaisen työntekijän lapsi haluaa alkaa opiskella. Etenkin Saksan kaltaisessa suuressa maassa opiskelevilla lapsilla ei aina ole mahdollisuutta asua vanhempiensa kanssa opiskeluaikanaan. Näin päätöksen N:o 1/80 9 artiklassa myönnettyä oikeutta ei olisi mahdollista hyödyntää kaikilta osin, jos lapsen olisi mahdollista valita vain vanhempien asuinpaikan mukainen opiskelupaikka. Asuinpaikkaa koskevan vaatimuksen suppeampi tulkinta rajoittaisi turkkilaisten työntekijöiden lasten oikeutta osallistua koulutukseen tavalla, jota ei voida hyväksyä.
35. Päätöksen N:o 1/80 9 artiklan tällainen tulkinta vastaa tavoitetta antaa turkkilaisten työntekijöiden perheenjäsenille tiettyjä etuja, jotta heidän integroitumisensa isäntämaan yhteiskuntaan kävisi helpommin ja nopeammin. Tämä käy ilmi epäsuorasti myös päätöksen N:o 1/80 johdanto-osan kolmannesta perustelukappaleesta: ”Päätöksen tavoitteena on edellä mainitut näkökohdat huomioon ottaen molempien sopimuspuolten kansainvälisten velvollisuuksien osalta parantaa työntekijöitä ja heidän perheenjäseniään koskevaa sosiaaliturvajärjestelmää päätöksellä N:o 2/76 toteutettuun järjestelmään nähden.”
36. Verwaltungsgerichtin toiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että turkkilaisten työntekijöiden lapset täyttävät ”säännönmukaista asumista vanhempiensa kanssa” koskevan edellytyksen myös silloin, kun he muuttavat vanhempiensa asunnosta valitsemiensa opintojen alkaessa opiskelupaikkakunnalle.
3.
Kolmas ja neljäs ennakkoratkaisukysymys
37. Kolmannen ja neljännen ennakkoratkaisukysymyksen osalta yhtäältä pääasian kantajan ja komission ja toisaalta pääasian vastaajan ja Saksan ja Itävallan hallitusten kannat ovat keskenään täysin päinvastaiset.
38. Komissio, jota käsittelyssä tuki pääasian kantaja, väittää ensisijaisesti, että päätöksen N:o 1/80 9 artiklan ensimmäisellä virkkeellä on välitön oikeusvaikutus, joten siihen sisältyy syrjintäkielto.
39. Komissio perustelee kantaansa määräyksen välittömästä oikeusvaikutuksesta määräyksen sanamuodolla ja päätöksen N:o 1/80 soveltamisalalla sellaisena kuin se on mahdollista päätellä assosiaatiosopimuksen 12 artiklan ja vuoden 1972 lisäpöytäkirjan 36 artiklan perusteella, joissa määrätään työntekijöiden vapaan liikkuvuuden asteittaisesta toteuttamisesta. Lisäksi komission mukaan päätöksen N:o 1/80 9 artiklan ensimmäisessä virkkeessä taattu oikeus osallistua koulutukseen kärsisi, jos turkkilaisilla lapsilla ei olisi selvää oikeutta toisessa virkkeessä tarkoitettuihin etuihin.
40. Mahdollinen haitta oikeudelle osallistua koulutukseen olisi kyseessä myös silloin, jos 9 artiklan toisen virkkeen välittömään oikeusvaikutukseen perustuva selvä oikeus ei sisältäisi Saksan kansalaisten oikeuksia vastaavaa oikeutta.
41. Sen varalta, että yhteisöjen tuomioistuin ei jaa sen käsitystä 9 artiklan toisen virkkeen välittömästä vaikutuksesta, komissio väittää toissijaisesti, että 9 artiklan joka tapauksessa välittömästi vaikuttavaa ensimmäistä virkettä tulisi tulkita siten, että siitä seuraa oikeus vastaaviin etuihin kuin mitä saksalaisten opiskelijoiden käytettävissä on.
42. Komission mukaan tällaista tulkintaa tukee myös asetuksen N:o 1612/68 12 artiklan vastaava säännös, jonka tavoite, joskin hieman laajemmin muotoiltuna, on komission mukaan sama kuin päätöksen N:o 1/80 9 artiklan ensimmäisen virkkeen, eli EU:n alueelle töihin tulevien työntekijöiden, tässä tapauksessa turkkilaisten työntekijöiden, lasten sosiaalisen integraation edistäminen siten, että heille taataan oikeus osallistua koulutukseen samoin edellytyksin kuin lapsille, jotka ovat vastaanottavan valtion kansalaisia.
43. Pääasian vastaaja sekä Saksan ja Itävallan hallitukset katsovat päinvastoin, ettei päätöksen N:o 1/80 9 artiklan toisesta virkkeestä seuraa jäsenvaltioiden velvollisuutta asettaa julkisia varoja käytettäväksi turkkilaisten lasten koulutukseen osallistumisen helpottamiseksi samoin edellytyksin kuin omien kansalaisten osalta. Niiden mukaan määräyksen sanamuoto antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden tällaisten etujen tarjoamiseen. Määräyksen tarkempi toteuttaminen on kuitenkin kansallisen lainsäätäjän harkinnassa.
44. Esillä olevan tulkintaa koskevan kysymyksen ratkaisemiseksi on otettava huomioon päätöksen N:o 1/80 9 artiklan sanamuodon lisäksi myös päätöksen järjestelmä ja soveltamisala sellaisena miksi se on muodostunut ETY:n ja Turkin välisen assosiaatiosopimuksen asteittaisen toteuttamisen kautta.
45. Assosiaationeuvosto ei aluksi päässyt kovin hyvin eteenpäin assosiaatiosopimuksen 12 artiklassa määrätyn ”asteittaisen työntekijöiden vapaan liikkuvuuden” toteuttamisessa. Asioiden eteneminen nopeutui sen jälkeen, kun vuoden 1970 lisäpöytäkirja hyväksyttiin asetuksella N:o 2760/72 (ks. edellä oleva 8–10 kohta). Tuloksena oli ensin päätös N:o 2/76 ja sen jälkeen nyt käsiteltävänä oleva päätös N:o 1/80.
46. Päätöksen N:o 1/80 II luku sisältää sosiaaliset määräykset. Luvun 1 jakso koskee erityisesti työmahdollisuuksiin ja työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen liittyviä asioita. Vaikka tämän osan tarkoituksena on johdanto-osan kolmannen perustelukappaleen mukaan ”– – parantaa työntekijöitä ja heidän perheenjäseniään koskevaa sosiaaliturvajärjestelmää päätöksellä N:o 2/76 toteutettuun järjestelmään nähden”, sen sisällöstä ja sanamuodosta käy ilmi assosiaationeuvoston suuri varovaisuus toimivaltaisena lainsäätäjänä.
47. Edellä esitetty käy ilmi useista päätöksen kyseisen osan määräyksistä, joilla perustetaan järjestelmä, joka on lähes joka suhteessa rajoittavampi kuin mitä EY 39–EY 42 artiklassa ja niihin perustuvassa johdetussa lainsäädännössä on määrätty tai säädetty.
48. Päätöksen 6 artiklassa esimerkiksi annetaan turkkilaisille työntekijöille tiukkojen edellytysten täyttyessä oikeus päästä sen jäsenvaltion työmarkkinoille, jossa he oleskelevat. Heillä ei tätä oikeutta käyttäessään ole myöskään samaa asemaa kuin jäsenvaltion kansalaisilla. Samoin päätöksen N:o 1/80 7 artiklan määräys, joka koskee turkkilaisten työntekijöiden perheenjäsenten pääsyä sen jäsenvaltion työmarkkinoille, jossa he asuvat, on huomattavasti tiukempi kuin jäsenvaltioiden kansalaisiin sovellettavat säännökset. Sama pätee myös päätöksen N:o 1/80 8 artiklaan, joka on hyvin rajallinen ja asettaa tiukat edellytykset turkkilaisten työntekijöiden liikkumiselle yhteisön sisällä.
49. Kun päätöksen N:o 1/80 perusteella ETY:n sisällä työskenteleviin turkkilaisiin työntekijöihin sovellettavia määräyksiä verrataan varsin yleisellä tasolla jäsenvaltioiden kansalaisia koskeviin säännöksiin, huomataan, että ensimmäiseksi mainittu järjestelmä ei perustu yhdenvertaisuus‑ tai syrjimättömyysperiaatteeseen. Oikeudet ja edut kuvaillaan tarkasti jokaisen määräyksen kohdalla erikseen. Niissä päätöksen kohdissa, joissa mainitaan turkkilaisten työntekijöiden ja vastaanottavan maan kansalaisten yhdenvertainen kohtelu, määräyksen soveltamisala on määritetty hyvin tarkasti. Päätöksen 10 artiklan 1 kohdassa kielletään turkkilaisten työntekijöiden kaikki palkkausta ja muita työsuhteen ehtoja koskeva syrjintä. Päätöksen 10 artiklan 2 kohdassa myönnetylle yhtäläiselle kohtelulle palkkauksen osalta on taas asetettu tiukat edellytykset.
50. Haluan myös muistuttaa, että silloin, kun kyseessä on ihmisten vapaa liikkuvuus Euroopan yhteisöjen sisällä, muualla kuin kotimaassaan asuvien yhteisön kansalaisten juridinen asema ei valtion myöntämien etujen osalta edelleenkään ole täysin samanlainen kuin sen maan kansalaisten, johon he ovat sijoittautuneet. Niiden henkilöiden osalta, joita voidaan pitää taloudellisina siirtolaisina, yhteisön primaari‑ ja johdetussa oikeudessa säädetään toistuvasti enemmän vastaavasta kohtelusta jäsenvaltion kansalaisiin nähden kuin direktiivin 90/364/ETY(9) soveltamisalaan kuuluvien ei‑aktiivisten siirtolaisten, jotka ovat yhteisön kansalaisia, osalta tai direktiivin 93/96/ETY(10) soveltamisalaan kuuluvien opiskelijoiden osalta. Ihmisten vapaalle liikkuvuudelle yhteisössä on tunnusomaista yhdenvertaisuusperiaate ja siihen yhteisön primaari‑ ja johdetussa oikeudessa tehdyt poikkeamat. Periaate on ollut lähtökohtana oikeuskäytännölle, jossa yhdenvertaisuusperiaatteen ja yhteisön lainsäätäjän tarkoittamien poikkeamien soveltamisalaa on toisinaan määritelty jonkin verran uudelleen, mutta eroa on kuitenkin sinänsä kunnioitettu.(11) Samoin nyt esillä olevassa asiassa on kyseessä yhdenvertaisuusperiaatteen ja toimivaltaisen lainsäätäjän selvänä tavoitteena olleiden poikkeusten välinen jännite.
51. Edellä esitetyn perusteella turkkilaisten työntekijöiden päätökseen N:o 1/80 perustuvaa juridista asemaa yhteisön sisällä voidaan kuvailla asemaksi, joka antaa tiettyjä etuja verrattuna muihin kolmansien maiden työntekijöihin. Vaikka assosiaatiosopimuksen 12 artiklassa määrätään selvästi aseman asteittaisesta kehittymisestä yhteisön kansalaisten asemaa vastaavaksi, assosiaationeuvosto, joka on asiassa toimivaltainen lainsäätäjä, ei toistaiseksi ole vielä toteuttanut pitkälle meneviä vaiheita. Tästä on mielestäni pääteltävä, että esitettyihin kysymyksiin on vastattava ensisijaisesti itse päätöksen N:o 1/80 sanamuodon, järjestelmän ja asiayhteyden perusteella ja että sanamuodon tulkinnassa on noudatettava suurta varovaisuutta verrattaessa sitä niiden työntekijöiden, jotka ovat yhteisön kansalaisia, vapaata liikkuvuutta koskevaan primaari‑ ja johdettuun oikeuteen nähden. Jos nimittäin assosiaationeuvoston tavoitteena olisi ollut turkkilaisten työntekijöiden ja jäsenvaltioiden kansalaisten asemien saattaminen lähemmäs toisiaan, se olisi toimivaltaisena lainsäätäjänä varmistanut päätöksen N:o 1/80 ja työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevan yhteisön primaari‑ ja johdetun oikeuden sisällön yhtenäisyyden paremmin.
52. Tästä syystä ei olisi oikein komission ehdotuksen mukaisesti tulkita päätöksen N:o 1/80 9 artiklaa täysin samaan tapaan kuin asetuksen N:o 1612/68 12 artiklaa. Määräyksen ja säännöksen sanamuodon eroista käy ilmi, että toimivaltainen lainsäätäjä on tässä tapauksessa nimenomaan halunnut toteuttaa toisistaan poikkeavat järjestelmät. Mielestäni tuomioistuimen on kunnioitettava lainsäätäjän selvää tahtoa tai ainakin otettava se huomioon.
53. Täsmällisesti luettuna päätöksen N:o 1/80 9 artiklan ensimmäisessä virkkeessä myönnetään turkkilaisten työntekijöiden lapsille, jotka asuvat säännönmukaisesti jossakin yhteisön jäsenvaltiossa vanhempiensa kanssa, oikeus osallistua peruskoulutuksen, oppisopimuskoulutuksen ja ammatillisen koulutuksen kursseille yhtäläisin edeltävää koulutusta koskevin pääsyvaatimuksin kuin jäsenvaltion kansalaisten lapset. Tuen komission näkemystä, jota Itävallan ja Saksan hallitukset eivät erikseen käsittele, että tällä yhdenvertaista kohtelua koskevalla vaatimuksella, joka suppeasti tulkittuna koskee vain oikeutta osallistua koulutukseen, voi olla sisällöllistä merkitystä tiettyjen – kalliimpien – koulutusten kannalta vain silloin, jos turkkilaisille lapsille annetaan myös taloudelliset mahdollisuudet osallistua koulutukseen. Siitä määrätään 9 artiklan toisessa virkkeessä: ”He voivat saada kansallisessa lainsäädännössä tällä alalla säädetyt edut tässä jäsenvaltiossa.”
54. Tämän 9 artiklan ensimmäistä virkettä täydentävän virkkeen kirjaimellinen ja systemaattinen tulkinta ei anna syytä olettaa, että sillä olisi välitön oikeusvaikutus, eikä sen voida myöskään tulkita sisältävän yhdenvertaisuuskohtelua. Jos päätöksen toimivaltaisen säätäjän tavoitteena olisi ollut välittömästi vaikuttava käsky yhdenvertaisesta kohtelusta, se olisi voinut helposti muotoilla määräyksen toisin: ”He saavat kansallisen lainsäädännön tällä alalla säädetyt edut samoin edellytyksin kuin jäsenvaltion kansalaiset.” Tässä yhteydessä on syytä kiinnittää huomiota myös siihen, että päätöksen seuraavan 10 artiklan 2 kohdassa selvästi kielletään kaikki palkkausta ja muita työsuhteen ehtoja koskeva syrjintä.
55. Komission noudattama tulkintatapa on melko kaukaa haettu, eikä sitä mielestäni ole tarpeen seurata. Siinä vedotaan analogiseen järjestelmään asetuksen N:o 1612/68 12 artiklaan nähden, jota lainsäätäjä olisi toki voinut helposti seurata, mutta ilmeisesti se ei ole halunnut tehdä niin.
56. Paljon loogisemmalta lähestymistavalta vaikuttaakin 9 artiklan virkkeiden tulkitseminen niiden keskinäisen yhteyden perusteella. Kuten korostin edellä 54 kohdassa, toinen virke on ensimmäistä virkettä täydentävä ”mahdollisuuksia antava” lauseke, josta seuraa jäsenvaltioille velvoite varmistaa myös turkkilaisten lasten taloudelliset mahdollisuudet osallistua koulutukseen. Tällainen taloudellisia mahdollisuuksia koskeva velvoite antaa jäsenvaltioille kylläkin jonkin verran harkintavaltaa – mikä näyttääkin olevan 9 artiklan toisen virkkeen sanamuodon tavoitteena – mutta kun virkettä luetaan ensimmäisen virkkeen yhteydessä, harkintavalta on rajoitettu: turkkilaisilla lapsilla on oltava todellisuudessa mahdollisuus osallistua koulutukseen, johon heillä on pääsy. Näin ollen heidän on saatava myös koulutuksen kannalta tarvittavat taloudelliset edut.
57. Tästä 9 artiklan tulkinnasta seuraa näin ollen, että siltä osin kuin koululaisten ja opiskelijoiden opintotuen, lisien, ennakoiden ja lainojen muodossa myönnettävien julkisten etujen ja järjestelyjen tarkoituksena on tehdä koulutukseen osallistuminen käytännössä mahdolliseksi, ne on tarjottava myös turkkilaisille opiskelijoille.
58. Käänteisesti ajateltuna tämä tarkoittaa, että mikäli turkkilaiselle opiskelijalle koulutuksen tai opintojen suorittamista varten myöntämät edut ovat rajoitetummat tai toisenlaiset kuin jäsenvaltion omien kansalaisten lasten kohdalla, jäsenvaltion on osoitettava, ettei tämä ero ole ristiriidassa päätöksen N:o 1/80 9 artiklaan perustuvan jäsenvaltion velvoitteen kanssa, jonka mukaan sen on tuettava artiklan tavoitteena olevaa tulosta eli sitä, että turkkilaisilla lapsilla on ensinnäkin oikeus osallistua peruskoulutukseen, oppisopimuskoulutukseen ja ammatilliseen koulutukseen samoin edellytyksin kuin jäsenvaltion kansalaisilla ja että heillä on lisäksi käytännössä oltava mahdollisuus harjoittaa tätä oikeuttaan.
59. Tämä pätee yhtäläisesti myös sellaisiin julkisiin etuihin ja järjestelyihin, jotka annetaan koululaisten ja opiskelijoiden käyttöön, jotta nämä voisivat opiskella ulkomailla. Turkkilaisten työntekijöiden lapsille on annettava mahdollisuus osallistua ja suorittaa loppuun valitsemansa koulutus asianmukaisesti ja silloin, kun ulkomailla opiskelu on olennainen osa valittuja opintoja, tämä vaikuttaa yhtä lailla turkkilaisten työntekijöiden lasten etuihin. Samoin tällaisessa tapauksessa jäsenvaltion on annettava turkkilaisille lapsille mahdollisuus käytännössä harjoittaa oikeuttaan koulutukseen osallistumiseen.
60. Kansallisen tuomioistuimen onkin nyt arvioitava tämän velvoitteen noudattamista asian tosiseikkojen valossa.
IV Ratkaisuehdotus
61. Edellä esitetty huomioon ottaen ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Verwaltungsgericht Sigmaringenin esittämiin kysymyksiin seuraavasti:
62. ETY–Turkki‑assosiaationeuvoston 19.9.1980 tehdyn päätöksen N:o 1/80 9 artiklaa on tulkittava siten, että
– määräyksen ensimmäisellä virkkeellä on välitön oikeusvaikutus jäsenvaltioissa
– turkkilaisten työntekijöiden lapset täyttävät ”säännönmukaista asumista vanhempiensa kanssa” koskevan vaatimuksen myös silloin, jos he opintojensa alkaessa muuttavat pois vanhempiensa kodista asuakseen valitsemiensa opintojen edellyttämällä paikkakunnalla
– kansallisen tuomioistuimen on arvioitava, antaako pääasian kantajan kaltaisiin Turkin kansalaisiin sovellettava kansallinen lainsäädäntö heille taloudelliset mahdollisuudet käyttää oikeuttaan osallistua peruskoulutukseen, oppisopimuskoulutukseen ja ammatilliseen koulutukseen.
(1) .
(2)
–	Euroopan talousyhteisön ja Turkin välisellä assosiaatiosopimuksella perustetun assosiaationeuvoston assosiaation kehittämisestä 19.9.1980 tehty päätös N:o 1/80.
(3)
–	Turkin tasavallan ja toisaalta ETY:n jäsenvaltioiden sekä yhteisön 12.9.1963 Ankarassa allekirjoittama Euroopan talousyhteisön ja Turkin välinen assosiaatiosopimus, joka on tehty, hyväksytty ja vahvistettu yhteisön puolesta 23 päivänä joulukuuta 1963 tehdyllä neuvoston päätöksellä 64/732/ETY (EYVL 1964, 217, s. 3685).
(4)
–	EYVL L 257, s. 2.
(5)
–	Euroopan talousyhteisön ja Turkin väliseen assosiointisopimukseen liitettyjen, 23 päivänä marraskuuta 1970 allekirjoitettujen lisä‑ ja rahoituspöytäkirjojen tekemisestä sekä toimenpiteistä niiden voimaan saattamiseksi 19 päivänä joulukuuta 1972 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2760/72 (EYVL L 293, s. 1; epävirallinen käännös).
(6)
–	Tämä voimaantuloon liittyvä puute ei ole antanut yhteisöjen tuomioistuimelle aihetta kyseenalaistaa päätöksen aineellisoikeudellista merkitystä.
(7)
–	Asia 12/86, Demirel, tuomio 30.9.1987 (Kok. 1987, s. 3719, Kok. Ep. IX, s. 177,14 kohta).
(8)
–	Asia C‑192/89, Sevince, tuomio 20.9.1990 (Kok. 1990, s. I‑3461, 15 kohta, Kok. Ep. X, s. 529).
(9)
–	Oleskeluoikeudesta 28 päivänä kesäkuuta 1990 annettu neuvoston direktiivi 90/364/ETY (EYVL L 180, s. 26).
(10)
–	Opiskelijoiden oleskeluoikeudesta 29 päivänä lokakuuta 1993 annettu neuvoston direktiivi 93/96/ETY (EYVL L 317, s. 59).
(11)
–	Ks. asiassa C‑209/03, Bidar, 11.11.2004 antamani ratkaisuehdotus (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa); ks. myös asia C‑184/99, Grzelczyk, tuomio 20.9.2001 (Kok. 2001, s. I‑6193).