61996CC0309_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1 Pretura circondariale di Roma haluaa tässä asiassa yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillään ennakkoratkaisukysymyksillä saada tietää, loukataanko omaisuudensuojaa, yrittämisen vapautta ja yhdenvertaista kohtelua koskevia perusoikeuksia ja rikotaanko ETY:n perustamissopimuksen 40 artiklan 3 kohtaa sellaisella kansallisella lainsäädännöllä, jossa rajoitetaan huomattavasti omaisuudensuojaa koskevaa oikeutta luontoa ja kulttuuria koskevan ympäristön suojelun perusteella säätämättä rajoituksesta maksettavasta korvauksesta.
II Kansalliset säännökset
2 Lazion alueellisen lain (legge regionale) nro 22,(1) joka on annettu 20.6.1996, 1 §:llä on perustettu Inviolatan arkeologinen luonnonpuisto, joka sijaitsee Rooman lähellä sijaitsevassa Guidonia-Montecelion kunnassa.
Lain, joka on julkaistu 28.11.1977 annetun alueellisen lain nro 46 ja 6.12.1991 annetun lain nro 394 mukaisesti, 2 §:n 1 momentissa todetaan, että puisto on perustettu kysymyksessä olevan alueen luonnonympäristön ja arkeologisten löytöjen suojelemiseksi ja parantamiseksi.
Lain 7 §:ssä kielletään tietyt toimenpiteet puiston alueella; niihin kuuluvat metsästäminen, jätehuoltolaitosten rakentaminen, viljelynmuuttaminen ja maansiirtotyöt, moottoriajoneuvoliikenne ja moottoriajoneuvojen pysäköiminen, uusien teiden perustaminen sekä kaikki rakennustyöt; tietyissä poikkeustilanteissa kielloista voidaan puiston päämäärien saavuttamiseen liittyvistä tietyistä syistä poiketa; poikkeamiseen tarvitaan pääsääntöisesti erityinen lupa.
Lain 8 §:ssä annetaan lupa poikkeustapauksissa harjoittaa tiettyjä, puistoa vähäisessä määrin rasittavia toimintoja, joita pääasiallisesti ovat tiede- ja tutkimustoiminta ja sosiaalisin perustein harjoitettava matkailu sitä varten erikseen määrätyissä puiston osissa.
Lain 9 §:ssä säädetään vielä tietyissä tilanteissa alueellisen budjetin momentilta sellaisille henkilöille maksettavaksi tulevista korvauksista, joille aiheutuu haittaa puiston johdosta.
III Tosiseikat
3 Pääasian kantajana oleva kansalaisuudeltaan italialainen Daniele Annibaldi omistaa Guidonian kunnassa sijaitsevan 65 hehtaarin tilan. Tämän tilan maa-alueesta 35 hehtaaria on vuodesta 1996 lähtien sijainnut arkeologisen luonnonpuiston alueella.
4 Guidonian pormestari kieltäytyi 8.8.1996 hallinnoivana viranomaisena hyväksymästä pääasian kantajan tekemää hakemusta saada lupa istuttaa puistoon kuuluvalle kantajan omalle maalle kolmen hehtaarin suuruinen hedelmätarha.
5 Pääasian kantaja nosti 26.8.1996 Codice italiano di procedura civilen (Italian siviiliprosessilaki) 703 §:n nojalla kanteen Pretura circondariale di Roma, sezione distaccata di Tivolissa. Kanteessaan hän väitti, että hakemuksen hylkäämisellä rajoitetaan laittomasti hänen omaisuudensuojaa koskevaa oikeuttaan ja hänen oikeuttaan hoitaa maatalousyritystä. Annibaldin mukaan edellä mainittu alueellinen laki nro 22, jonka nojalla hakemus hylättiin, ja erityisesti sen 7 ja 8 §, ovat ristiriidassa Italian valtiosäännön, yhteisön oikeuden perusoikeuksien suojaan liittyvien yleisten oikeusperiaatteiden sekä ETY:n perustamissopimuksen 40 ja 52 artiklan kanssa.
IV Ennakkoratkaisukysymykset
6 Katsottuaan, että asiassa on tullut esiin yhteisön oikeuden tulkintaa koskeva kysymys, kansallinen tuomioistuin esitti yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
"1)
Loukataanko kansalaisten omaisuudensuojaa, yrittämisen vapautta ja yhdenvertaista kohtelua kansallisten viranomaisten edessä koskevia perusoikeuksia sellaisilla kansallisen oikeuden säännöksillä, joissa arkeologisessa luonnonpuistossa toimivat yritykset velvoitetaan olemaan harjoittamatta mitään toimintaa kyseisellä alueella, minkä seurauksena näitä yrityksiä itse asiassa pakkolunastetaan säätämättä pakkolunastuksen kohteille maksettavasta korvauksesta?
2) Riippumatta siitä, minkä vastauksen yhteisöjen tuomioistuin antaa ensimmäiseen kysymykseen, loukataanko riidanalaisen alueellisen lain 7 §:ssä (joka on yhteisön oikeutta koskevan ratkaisun kannalta verrattavissa kaikkiin muihin kansallisiin säännöksiin) säädetyillä toimenpiteillä perustamissopimuksen 40 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettua yhdenvertaisuusperiaatetta ja siihen liittyvää syrjintäkiellon periaatetta?"
V Tutkittavaksi ottaminen
7
Kuten esitän myöhemmin tässä ratkaisuehdotuksessa, ennakkoratkaisukysymyksiin vastaaminen ei kuulu yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan, koska pääasian kohteena oleva oikeussuhde ei kuulu yhteisön oikeuden soveltamisalaan. Katson kuitenkin, että asiassa on hyödyllistä käsitellä muutamia pääasian asianosaisen Regione Lazion esittämiä prosessiväitteitä, joiden nojalla se vaatii tuomioistuinta jättämään ennakkoratkaisupyynnön tutkimatta ennakkoratkaisupyyntöä koskevien puutteiden takia.
8 Mielestäni on joka tapauksessa tärkeää todeta aluksi, että ennakkoratkaisumenettelyssä pääasian asianosaisia pyydetään yksinkertaisesti tulemaan kuulluiksi siten, että ne jättävät huomautuksensa yhteisöjen tuomioistuimelle.(2) Nämä huomautukset liittyvät ennakkoratkaisumenettelyyn, ja niiden tarkoituksena on auttaa yhteisöjen tuomioistuinta täyttämään tehtävänsä, joka on pikemminkin antaa yhtenäinen ratkaisu sille esitetyistä yhteisön oikeuden ennakkoratkaisukysymyksistä kuin todeta, että ennakkoratkaisukysymykset ovat vailla merkitystä.(3) Tämä velvollisuus ilmentää erityisen hyvin kaikille ennakkoratkaisumenettelyyn osallistuville osapuolille eikä pelkästään ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle kuuluvaa yhteistyövelvollisuutta. Mielestäni tämän velvollisuuden vuoksi viranomaiset, jotka ovat antaneet riidanalaiset säännökset ja jotka ovat, kuten esillä olevassa asiassa, asianosaisia pääasiassa, eivät varsinkaan saa rajoittua osoittamaan ennakkoratkaisupyynnössä tapauksen tosiseikkojen tai antamiensa säännösten puutteita, vaan sen on toimitettava yhteisöjen tuomioistuimelle puuttuvaksi väitetyt seikat, jotka kyseisten viranomaisten voidaan ajatella tuntevan sitä paitsi paremmin kuin kukaan muu.
9 Asiassa on ensinnäkin väitetty, että ennakkoratkaisupyyntöä ei voida ottaa tutkittavaksi, koska ennakkoratkaisua pyytänyt kansallinen tuomioistuin ei ole siksi, että se on pelkästään toistanut kantajan esittämät väitteet, esittänyt riittävästi oikeusriitaa koskevia tosiseikkoja ja oikeussääntöjä, eikä se ole selostanut riittävästi niitä syitä, joiden johdosta se on päätynyt esittämään ennakkoratkaisukysymykset, minkä johdosta jäsenvaltiot eivätkä muut mahdolliset menettelyn osapuolet pysty esittämään asian kannalta merkityksellisiä huomautuksiaan yhteisöjen tuomioistuimelle.
Tämän osalta on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisen tuomioistuimen on määriteltävä esitettyjä kysymyksiä koskevat tosiseikat ja oikeussäännöt tai ainakin selostettava ne tosiseikkoja koskevat olettamukset, joihin nämä kysymykset perustuvat, ei ainoastaan siksi, että yhteisöjen tuomioistuin pystyisi antamaan hyödyllisiä vastauksia, vaan myös siksi, että jäsenvaltioilla ja muilla osapuolilla, joille ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskeva päätös on annettu tiedoksi, on niiden perusteella mahdollisuus esittää huomautuksensa EY:n tuomioistuimen perussäännön 20 artiklan mukaisesti.(4) Ennakkoratkaisupyyntö, joka ei miltään osilta täytä näitä vaatimuksia, on jätettävä tutkimatta, kuten edellä esitetystä tätä asiaa koskevasta oikeuskäytännöstä käy ilmi.
Näin ei kuitenkaan ole tässä asiassa. Pääasian oikeusriitaa koskevat tosiseikat ja oikeussäännöt käyvät riittävällä tavalla ilmi ennakkoratkaisupyynnöstä ja osapuolten, erityisesti komission huomautuksista ja ennakkoratkaisupyynnön esittämisen syyt on mahdollista ymmärtää riippumatta siitä, mikä vastaus annetaan. Lisäksi kansallisella tuomioistuimella on oikeus, ja mahdollisesti velvollisuus pyytää viran puolesta tai asianosaisten pyynnöstä ennakkoratkaisua.(5) Näin ollen pelkästään sillä seikalla, että kansallinen tuomioistuin on hyväksynyt kantajan vaatimukset siitä, että yhteisöjen tuomioistuimelle esitetään ennakkoratkaisukysymys, ei ole mitään merkitystä tässä tapauksessa. Näin ollen on syytä hylätä tästä tehty päinvastainen prosessiväite.
10 Toiseksi asiassa on väitetty, että pääasian kantaja riitauttaa suoraan vuoden 1996 alueellisen lain nro 22 ja että esitetty vaatimus ei kuulu sen sisällön takia minkään italialaisen tuomioistuimen toimivaltaan. Regione Lazio väittää tämän perusteella, että pääasian oikeusriita on täysin hypoteettinen ja fiktiivinen ja että ennakkoratkaisupyyntö on siten jätettävä tutkimatta.
Tässä yhteydessä on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksinomaan kansallisten tuomioistuinten tehtävänä on harkita, onko niiden esittämä ennakkoratkaisupyyntö tarpeen ja onko niiden yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä ennakkoratkaisukysymyksillä merkitystä asian kannalta. Kun kysymykset koskevat yhteisön oikeuden tulkintaa, yhteisöjen tuomioistuin on periaatteessa velvollinen vastaamaan niihin, ellei ole ilmeistä, että kansallisen tuomioistuimen pyytämällä yhteisön oikeuden tulkitsemisella tai yhteisön oikeussäännön pätevyyden arvioinnilla ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiasialliseen luonteeseen tai kohteeseen.(6)
Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä selvästi ilmenee, kantaja ei tässä tapauksessa ole riitauttanut kansallisia säännöksiä, vaan näitä säännöksiä soveltaneen hallintoviranomaisen niiden perusteella toteuttaman kantajan oikeuksien rajoittamisen. Näin ollen ei ole mitenkään osoitettu, että oikeusriita olisi hypoteettinen tai sitä ei ole, ja tätä koskeva päinvastainen prosessiväite on siten hylättävä.
11 Kansallisten tuomioistuinten välinen toimivallan jako ja kansallisen prosessioikeuden sääntöjen soveltaminen eivät vaikuta ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamiseen.(7) Näin ollen vastaajan muita väitteitä, joiden mukaan kantajan on saatettava hallintoviranomaisten antama kielteinen päätös hallintotuomioistuimen käsiteltäväksi eikä nostettava siitä kannetta Pretoressa, ei siten voida hyväksyä.
12 Kolmanneksi on väitetty, että ennakkoratkaisupyyntö on jätettävä tutkimatta, koska siinä oli pyydetty yhteisöjen tuomioistuinta ratkaisemaan suoraan se, ovatko kansalliset säännökset yhteensopivia yhteisön oikeuden kanssa, ja että esillä olevassa asiassa ei ole syytä, jonka vuoksi ennakkoratkaisukysymykset olisi "muotoiltava uudelleen".
Tältä osin on riittävää todeta, että yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa ennakkoratkaisumenettelyssä lausua kansallisen toimenpiteen yhteensopivuudesta yhteisön oikeuden kanssa. Sitä vastoin, jos siihen on syytä, yhteisöjen tuomioistuin on toimivaltainen esittämään kansalliselle tuomioistuimelle kaikki sellaiset yhteisön oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joiden avulla kansallinen tuomioistuin voi ratkaista, ovatko kansalliset säännökset yhteensopivia yhteisön oikeuden kanssa.(8)
Tässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä käy oikein tulkittuna helposti ilmi, että kansallinen tuomioistuin pyytää yhteisöjen tuomioistuinta esittämään sille kaikki sellaiset yhteisön oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joiden perusteella kansallinen tuomioistuin voi tarvittaessa arvioida kansallisten säännösten pätevyyden. Ennakkoratkaisupyynnön perusteella on selvää, että tällöin ei ole kysymys ennakkoratkaisukysymysten "muotoilemisesta uudelleen", mihin yhteisöjen tuomioistuimella on joka tapauksessa mahdollisuus.(9) Esitetty prosessiväite on siten hylättävä.
13 Kirjallisissa huomautuksissa kantaja on vedonnut ensimmäisessä kysymyksessä mainittujen perusvapauksien lisäksi myös yleiseen luottamuksensuojan periaatteeseen ja perustamissopimuksen 52 artiklassa tarkoitettuun sijoittautumisvapauteen. Koska kantaja on vetoamalla näihin periaatteisiin lainvastaisesti laajentanut oikeudenkäynnin kohdetta, nämä väitteet on jätettävä tutkimatta.(10)
VI Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta
14 Sekä Regione Lazio että komissio ovat väittäneet, ettei yhteisöjen tuomioistuimella ole toimivaltaa vastata ennakkoratkaisukysymyksiin, koska oikeudenkäynnin kohde ei kuulu yhteisön oikeuden soveltamisalaan. Ennakkoratkaisukysymykset on näin ollen tutkittava tämän väitteen osalta.
A Ensimmäinen kysymys
15 Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin haluaa ensimmäisellä kysymyksellä tietää, loukataanko pääasiassa kysymyksessä olevan kaltaisilla kansallisilla säännöksillä yhteisön oikeusjärjestyksessä taattuja omaisuudensuojaa, yrittämisen vapautta ja yhdenvertaista kohtelua koskevia perusoikeuksia.
16 Ensimmäiseksi on korostettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön(11) mukaan perusoikeudet ovat oleellinen osa niitä yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamisen yhteisöjen tuomioistuin takaa. Tässä suhteessa yhteisöjen tuomioistuin on saanut vaikutteita jäsenvaltioiden yhteisestä valtiosääntöperinteestä samoin kuin niistä seikoista, jotka ilmenevät ihmisoikeuksien suojaamista koskevista sellaisista kansainvälisistä toimista tai sopimuksista, joihin jäsenvaltiot ovat osallistuneet tai joihin ne ovat liittyneet. Tämän osalta ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyllä yleissopimuksella (jäljempänä yleissopimus), johon nimenomaisesti viitataan Euroopan yhtenäisyysasiakirjan johdanto-osassa sekä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen F artiklan 3 kohdassa, J.1 artiklan 2 kohdan viidennessä luetelmakohdassa ja K.2 artiklan 1 kohdassa, on erityistä merkitystä.(12) Kuten yhteisöjen tuomioistuin on myös täsmentänyt, tästä seuraa, että yhteisössä ei voida hyväksyä sellaisia toimenpiteitä, jotka eivät ole yhteensopivia näin tunnustettujen ja taattujen ihmisoikeuksien kunnioittamisen kanssa.(13)
17 Oikeuskäytännön mukaan perusoikeuksien suojaaminen yhteisön oikeusjärjestyksessä velvoittaa ensinnäkin yhteisön toimielimiä. Yhteisöjen tuomioistuin on siten katsonut, että "ihmisoikeuksien kunnioittaminen on edellytys sille, että yhteisön toimet ovat lainmukaisia".(14)
18 Toiseksi nämä vaatimukset velvoittavat myös jäsenvaltioita niiden suorittaessa toimenpiteitä sellaisilla aloilla, jotka kuuluvat yhteisön oikeuden soveltamisalaan. Erityisesti yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että perusoikeuksien suojaaminen yhteisöjen oikeusjärjestyksessä asettaa velvoitteita myös jäsenvaltioille niiden pannessa täytäntöön yhteisön säännöksiä ja määräyksiä.(15)
19 Siten yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta lausua ennakkoratkaisumenettelyssä yhteisön oikeuden perusteella suojattavien perusoikeuksien tulkinnasta vastaa laajuudeltaan jäsenvaltioiden velvoitteen laajuutta kunnioittaa näitä oikeuksia. Siten vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun kansallinen lainsäädäntö kuuluu yhteisön oikeuden soveltamisalaan, yhteisöjen tuomioistuimen, jolle on esitetty ennakkoratkaisupyyntö, on esitettävä kansalliselle tuomioistuimelle kaikki sellaiset tulkintaan liittyvät seikat, jotka ovat tarpeen, jotta kansallinen tuomioistuin voisi arvioida, onko kansallinen lainsäädäntö yhteensopiva erityisesti yleissopimukseen perustuvien perusoikeuksien kanssa, joiden kunnioittamista yhteisöjen tuomioistuin valvoo. Sitä vastoin yhteisöjen tuomioistuimella ei ole tätä toimivaltaa sellaisen lainsäädännön osalta, joka ei kuulu yhteisön oikeuden soveltamisalaan.(16)
20 Yhteisön oikeusjärjestyksessä taattuihin perusoikeuksiin kuuluu omistusoikeuden suoja, joka on mainittu yleissopimuksen 1 lisäpöytäkirjassa.(17)
21 ETY:n perustamissopimuksen 222 artiklassa määrätään omistusoikeusjärjestelmistä seuraavasti: "Tällä sopimuksella ei puututa jäsenvaltioiden omistusoikeusjärjestelmiin". Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut tätä artiklaa tulkitessaan, että " - - vaikka perustamissopimuksen 222 artiklassa ei kyseenalaisteta jäsenvaltioiden mahdollisuutta ottaa käyttöön julkista pakkolunastusjärjestelmää, sellaista järjestelmää koskee kuitenkin myös syrjinnän kieltävä perussääntö, joka on perustamissopimuksen sijoittautumisvapautta koskevan luvun perustana".(18)
Yhteisöjen tuomioistuin on myös katsonut, että ottaen huomioon immateriaalioikeuksiin liittyvät kaupalliset ja varallisuusoikeudelliset piirteet "kyseisiä oikeuksia, vaikka niihin sovelletaan kansallisia lainsäädäntöjä, koskevat perustamissopimuksessa esitetyt vaatimukset, ja ne kuuluvat näin ollen perustamissopimuksen soveltamisalaan",(19) minkä vuoksi yhteisöjen tuomioistuin sovelsi niihin perustamissopimuksen 7 artiklaa.(20) Yhteisöjen tuomioistuin hylkäsi täten näissä perusteluissa epäsuorasti perusteen, jonka mukaan nämä oikeudet kuuluisivat perustamissopimuksen 222 artiklan soveltamisalaan.
Tästä oikeuskäytännöstä seuraa, että perustamissopimuksen 222 artiklan mukaan periaatteessa jäsenvaltioiden toimivaltaan jää määritellä omistusoikeusjärjestelmät, mukaan lukien yleisen edun perusteella tähän järjestelmään tehtävät rajoitukset, kuitenkin siten, että kansalliset säännökset eivät saa vaikuttaa perustamissopimuksessa suojattuihin vapauksiin. Edellä olevan oikeuskäytännön perusteella voidaan myös katsoa, että kansalliset toimenpiteet, joilla säännellään omistusoikeuskysymyksistä, ovat periaatteessa jäsenvaltion sisäinen asia, elleivät ne kuulu yhteisön oikeuden soveltamisalaan siksi, että niiden soveltamisen perusteella tulee esille ulkomaalaisia koskevia kysymyksiä (kuten asiassa Fearon) tai koska ne ovat sekaluonteisia toimenpiteitä.
Tästä seuraa, että jos tällaisen tapauksen kaltaisessa asiassa ennakkoratkaisukysymyksen yhteydessä tulee esiin kysymys valtion puuttumisesta omaisuudensuojaan, jolloin riippumatta siitä, toteaako yhteisöjen tuomioistuin, ettei se ole toimivaltainen, vai ratkaiseeko se asian, sen ei kuulu vastata kysymyksiin pelkästään perustamissopimuksen 222 artiklan pohjalta vaan sen on tutkittava välttämättä vielä se, kuuluuko kysymyksessä oleva kansallinen säännös yhteisön oikeuden soveltamisalaan.
22 Tässä asiassa se, että riidanalainen asetus mahdollisesti vaikuttaa pääasian kantajan omaisuudensuojaa koskevaan oikeuteen ei riitä, jotta yhteisöjen tuomioistuimella voisi sen perusteella olla toimivalta antaa asiassa ennakkoratkaisu, koska tämä lainsäädäntö ei kuulu yhteisön oikeuden soveltamisalaan.(21)
23 Nimittäin toisaalta pääasian kantaja on kansalaisuudeltaan italialainen, ja toisaalta Italian lainsäädännöllä rajoitetaan huomattavalla tavalla omaisuudensuojaa, eikä asiassa ole tullut esille mitään seikkoja, joiden perusteella kävisi ilmi, että tämä säännös on annettu yhteisön oikeuden perusteella tai että sen tarkoituksena olisi taata yhteisön oikeuden sääntöjen noudattaminen. Lisäksi kantajan asemaan ei liity mitään ulkomaalaisia koskevia seikkoja.
24 Samoin on laita yrittämisen vapauden ja ammatinharjoittamisen vapauden kanssa yleensä, joka on myös suojeltu yhteisön oikeudessa.(22) Sen lisäksi, että tämän asian olosuhteiden vuoksi tämän oikeuden rajoitus osoittautuu pelkäksi omaisuudensuojaa koskevaan oikeuteen(23) tehdyn rajoituksen seuraukseksi, mikään ei viittaa siihen, että tämä tilanne kuuluisi yhteisön oikeuden soveltamisalan piiriin.
25 Totean samoin väitetystä yhteisön oikeuden yhdenvertaisen kohtelun periaatteen rikkomisesta. Tämän periaatteen mukaan toisiinsa verrattavissa olevissa tilanteissa on meneteltävä samalla tavalla.(24) Pääasian kantaja on väittänyt huomautuksissaan, että häntä ei ole kohdeltu yhdenvertaisella tavalla, koska alueellisen lain nro 22
7 §:ssä ei säädetä korvauksesta maatalouden harjoittamiselle aiheutettavista rajoituksista, vaikka tämän lain 13 §:ssä sallitaan se, että jätteiden hävitystoimintaa voidaan edelleen jatkaa toisessa osassa puistoa. Riippumatta siitä, onko tässä asiassa kysymyksessä oleva kohtelu yhdenvertaista vai ei, tämä kysymys on luonteeltaan puhtaasti sisäinen eikä sillä ole merkitystä yhteisön oikeuden kannalta.
26 On todettava, että tilanne, josta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on annettava ratkaisu, on puhtaasti sisäinen ja että yhteisöjen tuomioistuin ei ole toimivaltainen vastaamaan ensimmäiseen kysymykseen.
B Toinen kysymys
27 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa toisella kysymyksellään tietää, onko tässä oikeusriidassa kysymyksessä olevan säännöksen kaltainen säännös perustamissopimuksen 40 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan vastainen, jossa säädetään, että "yhteisen järjestelyn tulee rajoittua vain 39 artiklassa lueteltujen tavoitteiden toteuttamiseen, eikä niillä saa syrjiä tuottajia tai kuluttajia yhteisössä".
28 Tässä määräyksessä tarkoitettu syrjintäkielto on ainoastaan erityinen ilmaus yhteisön oikeuden yleisiin periaatteisiin kuuluvasta yhdenvertaisen kohtelun periaatteesta.(25) Edellytyksenä sille, että voitaisiin arvioida, onko kansallinen säännös kenties tämän määräyksen vastainen, on että kansallinen säännös on annettu yhteistä maatalouden markkinajärjestelyä koskevan yhteisön oikeuden säännöksen perusteella.(26)
29 Tässä tapauksessa riidanalaisella kansallisella säännöksellä ei näytä olevan pienintäkään yhteyttä yhteiseen maatalouden markkinajärjestelyyn, ja näin ollen asiassa ei ole syytä soveltaa tällaiseen järjestelyyn liittyviä sääntöjä. Tästä seuraa, että yhteisöjen tuomioistuin ei ole toimivaltainen antamaan pyydettyä tulkintaa.
VII Ratkaisuehdotus
Edellä lausutun perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle seuraavasti:
Yhteisöjen tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi on saatettu ennakkoratkaisupyyntö, ei voi esittää kansalliselle tuomioistuimelle sellaisia yhteisön oikeuden tulkintaan liittyviä seikkoja, joiden avulla kansallinen tuomioistuin voisi arvioida, onko kansallisen oikeuden säännös yhteensopiva perusoikeuksien kanssa, joiden kunnioittamisen se takaa, koska kysymyksessä oleva asetuksen säännös koskee tilannetta, joka ei kuulu yhteisön oikeuden soveltamisalaan.
Samalla tavoin yhteisöjen tuomioistuin ei voi esittää tulkintaan liittyviä seikkoja kansallisen säännöksen yhteensopivuuden arvioimiseksi ETY:n perustamissopimuksen 40 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan kanssa, koska kyseistä säännöstä ei ole annettu yhteistä maatalouden markkinajärjestelyä koskevan yhteisön oikeuden säännöksen perusteella.
(1) - Bollettino ufficiale della Regione Lazion nro 18:n säännönmukainen lisäosa nro 2, 1.7.1996, s. 3.
(2) - Asia C-364/92, SAT Fluggesellschaft, tuomio 19.1.1994 (Kok. 1994, s. I-43, tuomion 9 kohta).
(3) - Ks. asia 44/65, Singer, tuomio 9.12.1965 (Kok. 1965, s. 1191, 8 ja 11 kohta).
(4) - Ks. mm. asia C-257/95, Bresle, määräys 2.2.1996 (Kok. 1996, s. I-233, 16 ja 19 kohta) ja asia C-307/95, Max Mara, määräys 21.12.1995 (Kok. 1995, s. I-5083, 6-9 kohta).
(5) - Asia C-261/95, Palmisani, tuomio 10.7.1997 (Kok. 1997, s. I-4025, 20 kohta).
(6) - Ks. mm. edellä alaviitteessä 5 mainittu asia Palmisani, tuomion 18 kohta sekä asia C-297/94, Bruyère ym., tuomio 21.3.1996 (Kok. 1996, s. I-1551, 19 kohta) ja asia C-415/93, Bosman, tuomio 15.12.1995 (Kok. 1995, s. I-4921, 59 kohta), jne.
(7) - Yhdistetyt asiat C-332/92, C-333/92 ja C-335/92, Eurico Italia ym., tuomio 3.3.1994 (Kok. 1994, s. I-711, 13 kohta).
(8) - Ks. asia C-177/94, Perfili, tuomio 1.2.1996 (Kok. 1996, s. I-161, 9 kohta).
(9) - Ks. asia C-334/95, Krüger, tuomio 17.7.1997 (Kok. 1997, s. I-4517, 23 kohta).
(10) - Ks. yhdistetyt asiat C-134/91 ja C-135/91, Kerafina - Keramische und Finanz-Holding ja Vioktimatiki, tuomio 12.11.1992 (Kok. 1992, s. I-5699, 16 kohta) ja asia 270/81, Felicitas, tuomio 15.7.1982 (Kok. 1982, s. 2771, 9 kohta), jne.
(11) - Ks. mm. asia C-299/95, Kremzow, tuomio 29.5.1997 (Kok. 1997, s. I-2629, 14 kohta); lausunto 2/94, 28.3.1996 (Kok. 1996, s. I-1759, 35 kohta); asia C-260/89, ERT, tuomio 18.6.1991 (Kok. 1991, s. I-2925, 41 kohta), jne.
(12) - Ks. mm. edellä alaviitteessä 11 mainittu lausunto 2/94, 32 kohta.
(13) - Ks. edellä alaviitteessä 11 mainittu asia Kremzow, tuomion 14 kohta ja asia ERT, tuomion 41 kohta.
(14) - Edellä alaviitteessä 11 mainittu lausunto 2/94, 34 kohta.
(15) - Asia C-63/93, Duff ym., tuomio 15.2.1996 (Kok. 1996, s. I-569, 29 kohta); asia C-351/92, Graff, tuomio 14.7.1994 (Kok. 1994, s. I-3361, 17 kohta) ja asia 5/88, Wachauf, tuomio 13.7.1989 (Kok. 1989, s. 2609, 19 kohta).
(16) - Ks. edellä alaviitteessä 11 mainittu asia Kremzow, tuomion 15 kohta; edellä alaviitteessä 8 mainittu asia Perfili, tuomion 20 kohta; asia C-159/90, Society for the Protection of Unborn Children Ireland, tuomio 4.10.1991 (Kok. 1991, s. I-4685, 31 kohta); edellä alaviitteessä 11 mainittu asia ERT, tuomion 42 kohta; asia 12/86, Demirel, tuomio 30.9.1987 (Kok. 1987, s. 3719, 28 kohta); yhdistetyt asiat 60/84 ja 61/84, Cinéthèque ym., tuomio 11.7.1985 (Kok. 1985, s. 2605, 26 kohta), jne.
(17) - Asia 44/79, Hauer, tuomio 13.12.1979 (Kok. 1979, s. 3727, 17 kohta). Ks. vastaavasti yhdistetyt asiat C-248/95 ja C-249/95, SAM Schiffahrt ja Stapf, tuomio 17.7.1997 (Kok. 1997, s. I-4475, 72 kohta).
(18) - Asia 182/83, Fearon, tuomio 6.11.1984 (Kok. 1984, s. 3677, 7 kohta). Tämä asia koski sellaisten Irlannin oikeuden säännöksiin perustuvien pakkolunastusta koskevien edellytysten yhteensopivuutta yhteisön oikeuden kanssa, joiden perusteella pakkolunastettiin sellaiselle Irlannin oikeuden mukaan perustetulle yhtiölle kuuluva kiinteistö, jonka osakkeenomistajat olivat Britannian kansalaisia.
(19) - Ks. yhdistetyt asiat C-92/92 ja C-326/92, Phil Collins ym., tuomio 20.10.1993 (Kok. 1993, s. I-5145, 22 kohta).
(20) - Mainittu edellä alaviitteessä 19, tuomion 28 kohta.
(21) - Siten ei ole tarpeen tutkia: a) kysymystä siitä, onko riidanalaisessa kansallisessa säännöksessä todella kysymys pakkolunastuksesta, kuten pääasian kantaja väittää ja kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin näyttää katsoneen, vai onko kyseessä omistusoikeutta koskevassa lainsäädännössä säädetty rajoitus, mitä pidän oikeampana vaihtoehtona (ks. tästä erosta asiassa Hauer annettu tuomio, tuomion 19 kohta, sekä julkisasiamies Jacobsin asiassa Wachauf annetun tuomion yhteydessä esittämän ratkaisuehdotuksen 24 kohta. Toisen näkökulman mukaisesti annetuista tuomioista ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio Fredin v. Ruotsi, 18.2.1991, A 192 ja Pine Valle, 29.11.1995, A 222; b) kysymystä siitä, ovatko valtion toimenpiteet tässä tapauksessa perusteltuja (edellytyksistä, joiden perusteella perusoikeuksia voidaan rajoittaa, ks. asia C-84/95, Bosphorus, tuomio 30.7.1996, Kok. 1996, s. I-3953, 21 kohta sekä edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa SAM Schiffahrt ja Stapf annetun tuomion 72 kohta, asiassa Wachauf annetun tuomion 18 kohta ja asiassa Hauer annetun tuomion 30 kohta); c) kysymystä siitä, onko korvausta maksettava tässä tapauksessa (ks. tältä osin asiassa Wachauf annetun tuomion 24 kohta ja julkisasiamies Jacobsin ratkaisuehdotuksen 24 kohta. Ks. myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio Katte Klitsche de la Grane v. Italia, A 293-B, joka koskee sitä, että omaisuudensuojaan tehtävästä rajoituksesta ei ollut maksettu korvausta kaupunkisuunnitteluun liittyvistä syistä).
(22) - Ks. edellä alaviitteessä 17 mainitut yhdistetyt asiat SAM Schiffahrt ja Stapf, tuomion 72 kohta.
(23) - Sen osoittamiseksi, että ammatilliseen tai kaupalliseen maatalouden harjoittamiseen tehty rajoitus on pääasiallisesti omistajan omaisuuden käyttöön ja siitä nauttimiseen, eli tilan viljelyyn, tehtyjen rajoitusten seuraus vrt. edellä alaviitteessä 17 mainittu asia Hauer, tuomion 33 kohta.
(24) - Ks. mm. yhdistetyt asiat SAM Schiffahrt ja Stapf, tuomion 50 kohta.
(25) - Ks. edellä alaviitteessä 15 mainittu asia Duff ym., tuomion 26 kohta.
(26) - Ks. edellä alaviitteessä 15 mainittu asia Graff, tuomion 16-18 kohta.