62023TJ0329_RES
Asia T‑329/23
Tšekin tasavalta
vastaan
Euroopan komissio
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (laajennettu kymmenes jaosto) 9.4.2025
Unionin omat varat – Jäsenvaltioiden taloudellinen vastuu – Jäsenvaltioiden velvollisuus asettaa omia varoja komission käyttöön – Perimättä olevia omia varoja vastaavien määrien maksaminen komissiolle – Tuontitullit – Tekstiilituotteiden, jalkineiden ja aurinkolasien tuonti Aasiasta – Tullausarvo – Aliarvotuksen puuttuminen – Vakuuden antamista ennen tavaroiden luovutusta koskevan velvollisuuden puuttuminen – Unionin saama perusteeton etu
Euroopan unionin omat varat – Toteaminen ja käyttöön asettaminen jäsenvaltioiden toimesta – Käyttöön asettaminen siihen liittyvin varaumin – Unionin saamaan perusteettomaan etuun perustuva kanne – Todistustaakka
(SEUT 268 artikla ja SEUT 340 artiklan toinen kohta)
(ks. 38 ja 39 kohta)
Tulliliitto – Yhteinen tullitariffi – Tullausarvo – Määrittäminen – Määrittämismenetelmät – Määrittämistä hyväksyttävän vähimmäishinnan kaltaisen tilastoarvon perusteella ei voida hyväksyä määritettäessä tullausarvoa fall back ‑menetelmän mukaan – Tilastoarvoa voidaan käyttää vain sellaisten tuontien havaitsemiseksi, jotka saatetaan aliarvottaa
(Parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 2913/92 29 artikla)
(ks. 82–84 ja 93 kohta)
Euroopan unionin omat varat – Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaaminen – Jäsenvaltioiden velvoitteet – Vakuuden antaminen tuonneista, jonka tullausarvo saattaa olla aliarvotettu – Edellytys – Tiedot, joiden perusteella voidaan laskea ilmoitetun tullausarvon perusteella määritettyä suurempi tullin määrä
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 2913/92 13 artiklan 1 kohta, 29, 30 ja 31 artikla; komission asetuksen N:o 2454/93 248 artiklan 1 kohta)
(ks. 85–87, 94 ja 95 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin, joka käsittelee Euroopan unionin saamaan perusteettomaan etuun perustuvaa kannetta, jonka se hyväksyy, ottaa kantaa uudenlaiseen kysymykseen, joka koskee yhtäältä sellaisen kanteen tutkintaa, jonka jäsenvaltio on nostanut väitetyn omiin varoihin tullialalla kohdistuvan perusteettoman edun perusteella, ja toisaalta tilastoarvon huomioon ottamista tavaroiden tullausarvon laskennan perustana.
Sen jälkeen, kun kaikki Maailman kauppajärjestön (WTO) jäsenmaista peräisin olevien tekstiili- ja vaatetustuotteiden tuontiin sovellettavat kiintiöt poistettiin 1.1.2005 alkaen, unioniin tuotiin erittäin suuressa määrin Aasiasta ja erityisesti Kiinasta peräisin olevia tekstiilituotteita ja jalkineita, ja siihen kohdistui kyseisten tuontien tullausarvon aliarvotuksen riski. Vastauksena tähän riskiin kaikkien jäsenvaltioiden hyväksymillä Discount-nimisillä ensisijaisilla valvontatoimilla (
1
) (jäljempänä Discount-valvontatoimet) toteutettiin perusteellisempia tullitarkastuksia, ja ne koskivat tiettyjen Kiinasta, Thaimaasta ja Vietnamista peräisin olevien sellaisten tekstiilituotteiden, jalkineiden ja aurinkolasien tuontia, joiden tullausarvo oli alhainen. Näiden valvontatoimien yhteydessä vahvistettiin riskikynnykset. Niiden avulla jäsenvaltioiden tulliviranomaiset saattoivat havaita tuonnin yhteydessä ilmoitetut erityisen alhaiset arvot ja näin ollen tuonnit, joihin liittyy niiden tullausarvojen huomattava aliarvotusriski. Tätä varten otettiin käyttöön 20 Euroopan unionin yhtenäistariffin koodia, ja Euroopan komissio määritti kunkin näiden koodien osalta ”korjatun keskihinnan”. Tämän jälkeen laskettiin koko unionin keskiarvo kaikissa jäsenvaltioissa todettujen korjattujen keskihintojen aritmeettisen keskiarvon perusteella ottamatta huomioon poikkeuksellisen korkeita tai alhaisia arvoja. Lopuksi laskettiin ”hyväksyttävä vähimmäishinta”, joka oli 50 prosenttia korjatuista keskihinnoista, ja sitä käytettiin riskikynnyksenä.
Komissio teki 10.–14.11.2014 Tšekkiin tarkastusmatkan, joka koski sitä, miten Tšekin tasavalta panee Discount-valvontatoimet täytäntöön. Tämän tarkastusmatkan johdosta komissio toimitti Tšekin viranomaisille kertomuksen, jossa se esitti varaumia kyseisten toimien täytäntöönpanosta. Se päätteli tarkemmin sanottuna, ettei kaikkia asianomaisia tulli-ilmoituksia ollut tarkastettu tehokkaasti ja että kaikki tavarat oli luovutettu vaatimatta vakuutta, vaikka oli ollut perusteltuja syitä epäillä näiden tavaroiden tullausarvon olevan aliarvotettu. Komission mukaan tämä tilanne oli johtanut unionin perinteisten omien varojen menetykseen, josta Tšekin viranomaiset olivat vastuussa ja joka vastasi ilmoitetun tullausarvon ja hyväksyttävän vähimmäishinnan perusteella lasketun tullin välistä erotusta. Tšekin tasavallan ja komission välillä käydyn kirjeenvaihdon, jonka yhteydessä komissio ei hyväksynyt Tšekin tasavallan sille toimittamia todisteita, aikana komissio vaati säännöllisesti, että Tšekin tasavalta asettaa unionin talousarvion käyttöön aluksi ilmoitetun tullausarvon perusteella lasketun tullin ja hyväksyttävän vähimmäishinnan perusteella lasketun tullin välisen erotuksen ja tämän jälkeen ilmoitetun tullausarvon perusteella lasketun tullin ja korjatun keskihinnan (eikä hyväksyttävän vähimmäishinnan) perusteella lasketun tullin välisen erotuksen. Tšekin tasavalta asetti unionin talousarvion käyttöön tietyin edellytyksin edellä mainittujen erotusten laskentaan perustuvat summat, vaikka se vastusti tätä useaan otteeseen. Tšekin tasavallalle suoritettiin 22.6.2020 osittainen kuittaus maksetusta summasta.
Tšekin tasavalta nosti tässä yhteydessä nyt käsiteltävän kanteen, joka perustuu unionin saamaan perusteettomaan etuun.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensimmäiseksi unionin yleinen tuomioistuin palauttaa mieleen todistelua koskevat säännöt, joita sovelletaan unionin saamaan perusteettomaan etuun perustuvaan vahingonkorvauskanteeseen. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tällaisen kanteen – jonka on nostanut jäsenvaltio, joka on asettanut komission käyttöön unionin omiin varoihin kuuluvan rahamäärän ja esittänyt varaumia komission kannan oikeellisuudesta –yhteydessä unionin yleisen tuomioistuimen on arvioitava muun muassa, perustuvatko kantajana olevan jäsenvaltion kärsimä menetys, joka vastaa tämän määrän asettamista komission käyttöön, ja komission saama vastaava etu velvollisuuksiin, jotka mainitulla jäsenvaltiolla on unionin omia varoja koskevan unionin oikeuden nojalla, vai ovatko ne sitä vastoin vailla tällaista perustetta. (
2
)
Jäsenvaltion on siis osoitettava, ettei se ollut omien varojen järjestelmää koskevien unionin sääntöjen nojalla velvollinen asettamaan komission käyttöön oikeusriidan kohteena olevaa omien varojen määrää ja että se on noudattanut velvollisuuksiaan. Tästä todistustaakasta ei kuitenkaan seuraa, että komissio voi tyytyä toteamaan yleisesti ja esittämättä sen tueksi näyttöä, että jäsenvaltion esittämät seikat eivät riitä.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin toteaa tilastoarvon merkityksellisyydestä tullausarvon arvioimisen perustana, että komissio väittää lähinnä, että siltä osin kuin ilmoitettu tullausarvo on hyväksyttävää vähimmäishintaa alempi, sitä ei voida hyväksyä ja että kansallisten viranomaisten on siis vaadittava vakuuden antamista ennen tavaroiden luovutusta. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että oletuksessa, jonka mukaan kaikki hyväksyttävää vähimmäishintaa alemmat tullausarvot on lähtökohtaisesti hylättävä riippumatta tulliviranomaisten suorittamien todentamisten ja tarkastusten jälkeen mahdollisesti jäljellä olevien epäilyjen laajuudesta, jätettäisiin kuitenkin huomiotta liikkumavara, joka jäsenvaltioilla on tullitarkastuksia suoritettaessa, ja tullisäännöstö, jossa säädetään erityisestä menettelystä, jos ilmoitettu tullausarvo kyseenalaistetaan.
Unionin yleinen tuomioistuin on siis sitä mieltä, että hyväksyttävän vähimmäishinnan kaltaista tilastoarvoa voidaan käyttää vain riskianalyysivälineenä eli työkaluna, jonka avulla voidaan havaita riskiprofiilien perusteella tuonnit, jotka saatetaan aliarvottaa ja jotka on tarkastettava, eikä sitä voida käyttää näiden tuontien tullausarvon määrittämiseen.
Kolmanneksi ja viimeiseksi unionin yleinen tuomioistuin tutkii arvioitaessa Tšekin tulliviranomaisten todellisia mahdollisuuksia määrittää korkeampi tullausarvo, olisivatko kyseiset viranomaiset voineet soveltamalla toissijaisia menetelmiä (
3
) tullausarvon määrittämiseksi päätyä (
4
) kauppa-arvoa korkeampaan tullausarvoon ja olisiko siis vakuuden antaminen ennen kyseessä olevien tavaroiden luovutusta edistänyt unionin taloudellisten etujen suojaamista.
Se muistuttaa tältä osin, että vakuuden tavoitteena on antaa tulliviranomaisille mahdollisuus yhtäältä sallia tavaroiden luovutus ja samalla jatkaa niiden ja niihin liittyvien asiakirjojen tutkimista ja toisaalta välttää se, ettei tällaisesta tutkinnasta johtuvaa mahdollista tullivelkaa enää peritä. Tästä seuraa, että ainoastaan siinä tilanteessa, että jäsenvaltion tulliviranomaisilla on käytettävissään tiedot, joiden perusteella ne voivat laskea ilmoitetun tullausarvon perusteella kannettavaa tullia suuremman tullien määrän ja todeta unionille kuuluvan lisämaksun omista varoista, vakuuden antamisella edistetään siis unionin taloudellisten etujen suojaamista. Unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa lisäksi, että hyväksyttävän vähimmäishinnan kaltaista tilastoarvoa ei käytetä tavaroiden tullausarvon määrittämiseen edes määritettäessä tätä arvoa fall back ‑menetelmän mukaan.
Kun otetaan huomioon se, että mielivaltaisten tai kuvitteellisten tullausarvojen käyttö on suljettu pois yhteisön tullikoodeksissa (
5
) ja oikeuskäytännössä, unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että asiakirja-aineistoon ei sisälly seikkoja, joiden nojalla voitaisiin päätellä, että fall back ‑menetelmän (
6
) soveltaminen olisi johtanut tullien ja siis unionin omien varojen lisämäärän kantamiseen.
Unionin yleinen tuomioistuin päättelee näin ollen, että Tšekin tasavallan ei tarvinnut omien varojen järjestelmään sovellettavien unionin sääntöjen nojalla asettaa komission käyttöön oikeusriidan kohteena olevaa omien varojen määrää, ja velvoittaa komission palauttamaan tämän summan asianomaiselle jäsenvaltiolle.
(
1
)	Jotka toteutettiin yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (EYVL 1992, L 302, s. 1; jäljempänä yhteisön tullikoodeksi) 13 artiklan 2 kohdan nojalla.
(
2
)	Ks. vastaavasti tuomio 9.7.2020, Tšekki v. komissio (C‑575/18 P, EU:C:2020:530, 83 kohta).
(
3
)	Joista säädetään yhteisön tullikoodeksin 30 ja 31 artiklassa.
(
4
)	Yhteisön tullikoodeksin 29 artiklan nojalla.
(
5
)	Yhteisön tullikoodeksin 30 artiklan 2 kohdassa.
(
6
)	Jota tarkoitetaan yhteisön tullikoodeksin 31 artiklassa.