62014CC0242
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
NIILO JÄÄSKINEN
5 päivänä maaliskuuta 2015 (
1
)
Asia C‑242/14
Saatgut‑Treuhandverwaltungs GmbH
vastaan
Gerhard und Jürgen Vogel GbR,
Jürgen Vogel
ja
Gerhard Vogel
(Ennakkoratkaisupyyntö – Landgericht Mannheim (Saksa))
”Yhteisön kasvinjalostajanoikeudet — Asetus (EY) N:o 2100/94 — 14 ja 94 artikla — Asetus (EY) N:o 1768/95 — Suojatun kasvilajikkeen korjatun tuotteen käyttö viljelijän toimesta ilman suojan haltijan lupaa — Poikkeus mainitusta kasvinjalostajaoikeudesta — Viljelijöiden etuoikeus — Velvollisuus maksaa kasvinjalostajanoikeuksien haltijalle kohtuullinen palkkio — Määräaika, johon mennessä maksu on suoritettava, jotta voidaan soveltaa poikkeusta — Tämän määräajan alkamis- ja loppumisajankohta”
I Johdanto
1.
Landgericht Mannheimin (Saksa) esittämä ennakkoratkaisupyyntö koskee pääasiallisesti yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista 27.7.1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2100/94 (
2
) (jäljempänä perusasetus) 14 ja 94 artiklan sekä asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdassa säädetyn maataloutta koskevan vapautuksen soveltamista koskevista säännöistä 24.7.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1768/95 (
3
) (jäljempänä soveltamisasetus) (
4
) tiettyjen säännösten tulkintaa.
2.
Pyyntö liittyy asiaan, jossa asianosaisia ovat yhtäältä Saatgut‑Treuhandverwaltungs GmbH (jäljempänä STV), joka edustaa suojattujen kasvilajikkeiden useiden haltijoiden intressejä, ja toisaalta maatalousyritystä hallinnoiva Gerhard und Jürgen Vogel GbR sekä Gerhard ja Jürgen Vogel, jotka ovat tämän yrityksen vastuunalaisia yhtiömiehiä (jäljempänä Vogel-yhtiömiehet), ja jossa on kyse siitä, että jäljempänä mainitut ovat käyttäneet yhden suojatun lajikkeen lisäysaineistoa ilman sen haltijan ennakkolupaa.
3.
STV, joka vetoaa siihen, että tällainen käyttö merkitsi kasvinjalostajanoikeuden loukkausta, on vaatinut perusasetuksen 94 artiklan perusteella pääasian vastaajia maksamaan kyseessä olleen suojatun lajikkeen luvanvaraisesta käytöstä perittävää määrää kokonaisuudessaan vastaavaan summan. Yhtiömiehet eivät suostuneet tähän ja vetosivat saman asetuksen 14 artiklalla perustettuun järjestelmään, jonka mukaan viljelijät voivat saada poikkeuksen yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista edellyttäen, että he täyttävät tietyt ehdot, joihin kuuluu erityisesti velvollisuus maksaa tämän suojan haltijalle kohtuullinen palkkio, joka on pienempi kuin korvaus, joka peritään, jos näytetään toteen kasvinjalostajanoikeuden loukkaus.
4.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta keskeisesti sitä, onko viljelijällä mahdollisuus vedota tähän poikkeusjärjestelmään, kun hän maksaa mainitussa 14 artiklassa vaaditun kohtuullisen palkkion sen jälkeen, kun hän on käyttänyt kyseessä ollutta lajiketta kylvämällä sen korjatun tuotteen niin, että tätä toimintaa pidetään tällöin luvallisena, jolloin se siis jää mainitussa 94 artiklassa säädettyjen oikeustoimien ulkopuolelle. Jos kysymykseen vastataan myöntävästi, unionin tuomioistuinta pyydetään tulkitsemaan näiden samojen artiklojen säännöksiä myös sen määrittämiseksi, mihin ajankohtaan asti asianomainen viljelijä voi maksaa mainitun palkkion.
II Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
5.
STV on Saksaan sijoittautunut yhtiö, joka kokoaa yhteen useiden eri suojattujen kasvilajikkeiden haltijat (
5
) ja ajaa muun muassa Finita-nimisen talviohralajikkeen (jäljempänä Finita-lajike) haltijoiden oikeuksia. Lajiketta suojellaan koko Euroopan unionin alueella perusasetuksen nojalla.
6.
STV julkaisee tässä yhteydessä verkkosivustollaan luetteloa, josta käyvät ilmi kaikki sen sopimuksen nojalla hallinnoimat suojatut kasvilajikkeet ja näiden lajikkeiden istuttamiseen perustuva maksu. STV pyytää lisäksi vuosittain viljelijöitä ilmoittamaan sille yleisluontoisesti siitä, ovatko nämä mahdollisesti istuttaneet jotakin näistä lajikkeista, ja tätä varten se lähettää heille ilmoituslomakkeita sekä oppaan, jossa on luetteloitu kaikki STV:n kyseisenä markkinointivuonna hallinnoimat suojatut lajikkeet sekä niiden haltijat ja käyttöluvan haltijat.
7.
Vogel-yhtiömiehet, joilla ei ole minkäänlaista sopimusperusteista suhdetta STV:n kanssa, eivät ole vastanneet näihin tiedusteluihin. STV sai kuitenkin 16.12.2011 erään lajittelutoimen suorittajan (
6
) välityksellä selville, että Vogel- yhtiömiehet olivat markkinointivuonna 2010–2011 pakkauttaneet juuri Finita-lajikkeen siemeniä.
8.
STV kehotti 31.5.2012 päivätyssä kirjeessään Vogel-yhtiömiehiä tarkistamaan nämä tiedot, joista käy ilmi mainitun lajikkeen lisäysaineiston, joka on saatu istuttamalla tätä lajiketta, luvaton käyttö, ja toimittamaan sille asiaa koskevat tiedot. STV vaati vastausta 20.6.2012 mennessä. Asianosaiset eivät ole noudattaneet kehotusta.
9.
STV vaati 27.7.2012 päivätyssä kirjeessään Vogel-yhtiömiehiä maksamaan 262,50 euroa, joka vastasi kokonaisuudessaan maksuja, jotka kuuluisi maksaa Finita-lajikkeen siementen luvanvaraisesta käytöstä, eli niin sanottuja Z-lupamaksuja, vahingonkorvauksena kyseisen suojatun lajikkeen luvattomasta istuttamisesta.
10.
Koska vastaajat eivät maksaneet maksua, STV nosti kanteen Amtsgericht Euskircheniin (Euskirchenin kantonin tuomioistuin) 18.3.2013 päivätyllä asiakirjalla saadakseen etenkin mainitun korvauksen. Amtsgericht Euskirchen luopui 13.9.2013 asian käsittelystä ja siirsi asian Landgericht Mannheimiin.
11.
STV väittää kanteensa tueksi, että Vogel-yhtiömiehet ovat velvollisia maksamaan sille perusasetuksen 94 artiklan 1 kohdan nojalla Z-lupamaksujen määrää kokonaisuudessaan vastaavan kohtuullisen hyvityksen, koska nämä ovat harjoittaneet ilman tässä säännöksessä tarkoitettua ”lupaa” suoritettua oikeuksien loukkausta merkitsevää istutusta. STV:n mukaan Vogel-yhtiömiehet eivät voi vedota tämän saman asetuksen 14 artiklan 1 kohdassa säädettyyn poikkeukseen, sillä he eivät ole noudattaneet velvollisuutta maksaa kyseessä olleen suojatun lajikkeen haltijalle mainitun 14 artiklan 3 kohdan neljännessä luetelmakohdassa tarkoitettu kohtuullinen palkkio. Se väittää, että kaikkien viljelijöiden on täytettävä tämä maksuvelvollisuus lähtökohtaisesti ennen istutusta ja joka tapauksessa ennen sen markkinointivuoden päättymistä, jona istutus on tehty. Tämän on tapahduttava viljelijän omasta aloitteesta riippumatta siitä, onko haltija pyytänyt viljelijältä tietoja ajoissa.
12.
Vogel-yhtiömiehet torjuvat nämä vaatimukset. He katsovat, että he ovat velvollisia maksamaan enintään määrän, jota on alennettava ”luvallisen” istuttamisen perusteella perusasetuksen 14 artiklan 1 kohdassa säädetyn poikkeuksen mukaisesti. He väittävät toisaalta, että jotta voidaan katsoa, että mainitun asetuksen 94 artiklassa säädetyn korvauksen saamista koskevan oikeuden edellytykset täyttyvät, olisi pitänyt olla kyse siitä, että on laiminlyöty unionin oikeudessa säädettyä, suojan haltijalle tiedottamista koskevaa velvollisuutta, ja laiminlyöntiä ei heidän mukaansa ole näytetty toteen käsiteltävässä asiassa. (
7
).
13.
Tässä tilanteessa Landgericht Mannheim päätti 9.5.2014 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 19.5.2014, lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko viljelijä, joka on käyttänyt istuttamalla saatua suojatun lajikkeen lisäysaineistoa ja joka ei ole tehnyt tätä varten sopimusta kasvinjalostajanoikeuksien haltijan kanssa, velvollinen maksamaan [perus]asetuksen 94 artiklan 1 kohdan mukaisen kohtuullisen hyvityksen sekä – toimiessaan tahallaan tai tuottamuksesta – lisäksi korvaamaan kasvinjalostajanoikeuksien loukkaamisesta aiheutuneet vahingot kyseisen asetuksen 94 artiklan 2 kohdan mukaisesti jo silloin, kun hän ei vielä ole täyttänyt mainitun asetuksen 14 artiklan 3 kohdan neljännen luetelmakohdan sekä [soveltamis]asetuksen 5 artiklan ja sitä seuraavan artiklan säännöksiin, kun niitä luetaan yhdessä, perustuvaa velvoitettaan maksaa kohtuullinen palkkio (istutusmaksu) siinä yhteydessä, kun hän tosiasiallisesti käyttää sadosta saatuja tuotteita avomaalla lisäystarkoituksessa?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen on vastattava siten, että viljelijä voi täyttää istutukseen perustuvan kohtuullisen istutusmaksun maksamista koskevan velvollisuutensa myös sen jälkeen, kun hän on tosiasiallisesti käyttänyt sadosta saatuja tuotteita avomaalla lisäystarkoituksessa, kysytään, onko mainittuja säännöksiä tulkittava siten, että niissä vahvistetaan määräaika, johon mennessä viljelijän, joka on käyttänyt istuttamalla saatua suojatun lajikkeen lisäysaineistoa, on täytettävä velvollisuutensa maksaa kohtuullinen palkkio, jotta istuttamista on pidettävä luvallisena [perus]asetuksen 94 artiklan 1 kohdan ja 14 artiklan säännöksissä tarkoitetulla tavalla, kun näitä säännöksiä luetaan yhdessä?”
14.
STV, Vogel- yhtiömiehet, Espanjan ja Alankomaiden hallitukset sekä Euroopan komissio ovat esittäneet unionin tuomioistuimelle kirjallisia huomautuksia. Suullista käsittelyä ei ole pidetty.
III Asian tarkastelu
A Unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetun problematiikan rajaus
15.
Aluksi on ensinnäkin muistutettava käsiteltävän asian kohteena olevaan oikeudelliseen järjestelmään liittyvistä tietyistä seikoista, jotka ovat joko tunnustettuja asiaa koskevien tekstien ja niihin liittyvän oikeuskäytännön valossa tai joista on edelleen epävarmuutta unionin oikeuden nykytilassa. Unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi saatettujen kysymysten sisältöä on täsmennettävä näiden seikkojen valossa.
16.
Perusasetuksen 11 artiklan 1 kohdan mukaan ”jalostajaksi” kutsuttu henkilö, joka voi olla oikeutettu yhteisön kasvinjalostajanoikeuteen, on sellainen, ”joka on jalostanut tai löytänyt ja kehittänyt lajikkeen, tai henkilö, jolla on hänen oikeutensa”. Tämän asetuksen 13 artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että mainittu suoja antaa haltijalleen tai haltijoilleen yksinomaisen oikeuden toteuttaa tiettyjä toimia, joiden luettelo esitetään mainitun artiklan 2 kohdassa.
17.
Näin ollen mainitussa 2 kohdassa lähtökohtaisesti asetetaan yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien haltijan (jäljempänä haltija) luvan alaiseksi se, että kolmas henkilö toteuttaa toimia, jotka luetellaan tässä kohdassa ja joihin kuuluvat suojatun kasvilajikkeen satoaineiston ”lisäys (monistus)” sekä ”pakkaaminen lisäystarkoituksiin”. Tähän vaatimukseen liittyy haltijan mahdollisuus mainitun asetuksen 94 artiklan nojalla ryhtyä siviilioikeudellisiin toimiin, kun osoittautuu, että tällaisen lajikkeen käyttö loukkaa kasvinjalostajanoikeuksia.
18.
Perusasetuksen 14 artiklassa säädetään kuitenkin ”yleisen edun vuoksi” (
8
)”ja etenkin ”maataloustuotannon suojelemiseksi” (
9
)” tätä periaatetta koskevasta poikkeuksesta, jotka kutsutaan yleisesti ”viljelijöiden etuoikeudeksi”. (
10
)”. Viljelijöillä on oikeus käyttää omasta aloitteestaan lisäystarkoitukseen avomaalla omalla tilallaan korjattuja tuotteita, jotka he ovat saaneet istuttamalla jonkin suojatuista kasvilajikkeista, eivätkä he tarvitse tähän haltijan lupaa, kunhan kaikki mainitussa artiklassa asetetut ehdot täytetään, (
11
), ja tätä toimintaa kutsutaan myös ”viljelijän omien siementen” käytöksi. (
12
). Tämän poikkeusjärjestelmän vaikutuksiin kohdistuvien edellytysten täytäntöönpanon yksityiskohtaiset säännöt määritellään soveltamisasetuksessa, jossa mainittua järjestelmää kutsutaan ”maataloutta koskevaksi vapautukseksi”. (
13
)”.
19.
Erityisesti mainitun 14 artiklan 3 kohdan neljännessä luetelmakohdassa edellytetään, että viljelijä, joka haluaa saada mainitun etuoikeuden, on velvollinen maksamaan kasvinjalostajanoikeuksien haltijalle tällaisen käytön vastikkeena (
14
) kohtuullisen palkkion. (
15
). Soveltamisasetuksen 6 artiklan 1 kohdassa määritetään, missä olosuhteissa mainitun korvauksen maksamista koskeva ”yksittäinen velvollisuus” alkaa ja siihen voidaan vedota, mutta siinä ei nimenomaisesti vahvisteta vaaditun maksun suorittamisen tarkkaa määräaikaa tai ajankohtaa. Uusia kasvilajikkeita suojaavan liiton yleissopimuksessa (jäljempänä UPOV-sopimus), (
16
), johon perusasetuksen säännökset on mukautettu, (
17
), määrätään samankaltaisesta poikkeuksesta, mutta siinäkään ei anneta sen enempää täsmennyksiä tällaisen määräajan määrittämisestä. (
18
). Juuri tämä määräaikaa koskevaa epävarmuus on johtanut käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön esittämiseen, kuten tulen jäljempänä esittämään.
20.
Jos viljelijä ei täytä yksittäistä maksuvelvollisuuttaan ajoissa, hänen katsotaan käyttäneen suojattua kasvilajiketta sääntöjenvastaisesti. (
19
). Sama pätee viljelijään, joka jättäessään ilmoittamatta osan korjatuista tuotteista, jotka hän on istuttanut, ei ole maksanut kohtuullista palkkiota. (
20
). Näissä tilanteissa asianomainen menettää viljelijöiden etuoikeuden, eikä tällöin sovelleta perusasetuksen 14 artiklassa säädettyä poikkeusjärjestelmää vaan sen 13 artiklan 2 kohdassa säädettyä periaatteellista sääntöä, johon STV vetoaa pääasiassa. (
21
).
21.
Kyseessä olevan kasvilajikkeen haltija voi näissä tapauksissa nostaa kanteen sellaista viljelijää vastaan, joka on käyttänyt lajiketta ilman hänen lupaansa, (
22
), ja tämän hän voi tehdä perusasetuksen 94 artiklan perusteella. (
23
). Soveltamisasetuksen 17 asetuksessa vahvistetaan, että asianomaisella on oikeus ryhtyä oikeudenloukkauksen perusteella oikeustoimiin sellaisia henkilöitä vastaan, jotka eivät ole täyttäneet kaikkia perusasetuksen 14 artiklassa säädettyjä poikkeuksen täytäntöönpanon edellytyksiä. Kasvinjalostajanoikeuksien haltija voi viimeksi mainitun asetuksen 94 artiklan 1 kohdan nojalla vaatia joko oikeudenloukkauksen lopettamista tai kohtuullisen hyvityksen maksamista tai molempia. Mainitun 94 artiklan 2 kohdassa lisätään, että jos oikeustoimien kohteena oleva viljelijä on tehnyt teon, josta häntä arvostellaan, tahallisesti tai pelkästään tuottamuksellisesti, tämän oikeudenloukkaajan on lisäksi korvattava kasvinjalostajanoikeuksien haltijalle tästä aiheutunut vahinko. (
24
).
22.
Jotta vältytään kaikilta mahdollisilta sekaannuksilta tältä osin, on aiheellista korostaa, että mainitun 14 artiklan 3 kohdan neljännen luetelmakohdan nojalla perittävä kohtuullinen palkkio, joka kaikkien niiden, jotka käyttävät viljelijöiden etuoikeutta, on maksettava suoraan kasvinjalostajanoikeuksien haltijalle lainmukaisena korvauksena, eroaa mainitun 94 artiklan 1 kohdan nojalla maksettavasta kohtuullisesta hyvityksestä, joka mahdollisesti määrätään sellaisen viljelijän vastattavaksi, jota vastaan on ryhdytty oikeustoimiin, jos hakijana oleva haltija näyttää toteen viljelijän tekemiksi väitetyt oikeudenloukkausta koskevat teot. (
25
). Tämä kohteita koskeva ero näkyy mainittujen palkkion ja hyvityksen vahvistamista koskevissa perusteissa. Ensimmäisessä tapauksessa palkkiota rajataan enemmän, koska sen ”on oltava selvästi pienempi kuin samalla alueella saman lajikkeen lisäysaineistonluvanvaraisen tuotannon osalta perittävä summa”, (
26
)”. kun taas jälkimmäisessä tapauksessa ”laskentaperusteena on käytettävä määrää, joka vastaa Z-lupaan perustuvasta tuotannosta perittävää maksua.” (
27
)”. Vogel-yhtiömiehet toteavat, että heidän tilanteensa kuuluu mahdollisesti ensimmäisen tapauksen, joka on heille taloudellisesti edullisempi, piiriin mutta ei missään tapauksessa toisen tapauksen piiriin.
23.
Unionin tuomioistuinta pyydetään näin rajatuissa puitteissa selvittämään lähinnä se, mistä lähtien ja mihin ajankohtaan mennessä viljelijän, joka on käyttänyt istuttamalla saatua suojatun lajikkeen lisäysaineistoa ja joka ei ole tehnyt tätä varten sopimusta kyseiseen lajikkeeseen liittyvän suojan haltijan kanssa, on maksettava haltijalle tälle perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan neljännen luetelmakohdan nojalla kuuluva kohtuullinen palkkio, jotta tämä viljelijä voi saada tässä artiklassa säädetyn poikkeuksen velvollisuudestaan saada lupa mainitulta haltijalta ja välttää siten tämän saman asetuksen 94 artiklassa säädetyt oikeustoimet.
24.
Nämä säännökset eivät itsessään anna selkeää vastausta tähän kaksiosaiseen kysymykseen, minkä vuoksi on tarpeen tutkia perusasetuksen 14 ja 94 artiklan sanamuotoa paitsi lukemalla niitä yhdessä soveltamisasetuksen 5 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen kanssa myös niiden tulkintasääntöjen valossa, joista unionin tuomioistuin toistuvasti muistuttaa ja joita se noudattaa. Näin ollen on syytä ottaa huomioon tavanomaiset perusteet, kuten näiden säännösten alkuperä, (
28
), systematiikka, varsinainen tarkoitus, niiden muotoilu mainittujen asetusten eri kieliversioissa (
29
) sekä ennen kaikkea se kokonaisvaltaisempi järjestelmä, joihin nämä säännökset kuuluvat, jos teksteissä on aukkoja tai niissä jopa vaietaan asiasta.
25.
Vaikka yhteisen vastauksen antaminen molempiin kysymyksiin näyttäisikin lopulta mahdolliselta sen vuoksi, että molemmilla pyritään selvittämään määräaika, jonka kuluessa viljelijän on täytettävä kohtuullisen palkkion maksamista koskeva velvollisuutensa perusasetuksen 14 artiklassa tarkoitetuissa olosuhteissa, minusta näitä kysymyksiä on käsiteltävä erikseen, koska ne koskevat mainitun määräajan täysin vastakkaisia ääripäitä ja koska molempien kysymysten kannalta merkitykselliset tulkintaseikat ovat erilaisia. Kysymysten erillisen käsittelyn tarpeellisuutta lisää mielestäni näet se, että käytettävät tulkintametodit sekä näiden kahden kysymyksen vastausten kannalta hyödylliset oikeusperustat eroavat siinä, että määräajan alun määrittely perustuu pääosin soveltamisasetuksen merkittävään säännökseen, kun taas määräajan lopun määrittämisessä nojaudutaan pikemminkin niihin olennaisen tärkeisiin periaatteisiin, joiden perusteella perusasetus on laadittu.
B Sen määräajan alkamisajankohta, jonka kuluessa viljelijän on maksettava perusasetuksen 14 kohdan nojalla perittävä kohtuullinen palkkio
26.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää ensimmäisellä kysymyksellään unionin tuomioistuinta lähinnä määrittelemään ajankohdan, josta alkaen viljelijällä, joka haluaa hyödyntää perusasetuksen 14 artiklassa säädettyä poikkeusjärjestelmää, on velvollisuus maksaa suojatun kasvilajikkeen, jota hän haluaa poikkeuksen perusteella käyttää, haltijalle mainitun artiklan 3 kohdan neljännessä luetelmakohdassa vaadittu kohtuullinen palkkio, jonka maksamasta jättämisestä viljelijään voidaan kohdistaa mainitun asetuksen 94 artiklassa säädetyt oikeudenloukkaukseen perustuvat oikeustoimet. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee erityisesti sitä, voiko tämä poikkeus tuottaa edulliset vaikutuksensa ainoastaan silloin, kun vaadittu maksu suoritetaan ennen kyseisen lajikkeen tuotteen istuttamista, vai myös silloin, kun maksu on maksettu jälkikäteen.
27.
STV väittää, että asianomaisen viljelijän on välttämättä täytettävä kaikki poikkeusjärjestelmän soveltamisedellytykset siinä yhteydessä, kun hän tosiasiallisesti käyttää suojatun lajikkeen korjattua tuotetta, toisin sanoen ajankohtana, jona mainittu tuote on tosiasiallisesti kylvetty lisäystarkoituksessa avomaalle. Tämän maanviljelijän olisi erityisesti täytettävä omasta aloitteestaan (
30
) kohtuullisen palkkion maksamista koskeva velvollisuutensa jo ennen suojatun kasvilajikkeen istuttamista, toisin sanoen heti, kun hän on päättänyt käyttää mainitussa 14 artiklassa tarkoitettua viljelijöiden etuoikeutta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää vakavia epäilyjä tästä näkökohdasta. Kaikki muut unionin tuomioistuimelle huomautuksia esittäneet osapuolet tukevat pääasian kantajan ajamaan näkemykseen nähden vastakkaista näkemystä.
28.
Olen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ja viimeksi mainittujen osapuolten tavoin sitä mieltä, että vaikka perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan neljäs luetelmakohta ei tosiaan ole selvästi ilmaistu tältä osin, soveltamisasetuksen säännöksiin, joiden tarkoituksena on juuri määritellä mainitussa 14 artiklassa säädetyn poikkeuksen täytäntöönpanon yksityiskohtaiset säännöt, sisältyy merkittäviä vastaamista selkeyttäviä seikkoja.
29.
Olen näet sitä mieltä, että soveltamisasetuksen 6 artiklan 1 kohdan sanamuoto estää sen, että viljelijän olisi maksettava mainittu palkkio etukäteen eli jo ennen kyseessä olevaa istutusta.
30.
Mainitun 1 kohdan ensimmäisestä alakohdasta ilmenee, että perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan neljännen luetelmakohdan nojalla perittävän kohtuullisen palkkion maksamista koskeva velvollisuus ”alkaa heti, kun hän tosiasiallisesti hyödyntää korjattua tuotetta pellolla lisäystarkoituksessa” omalla tilallaan, (
31
) ja vasta tästä nimenomaisesta ajankohdasta lukien. (
32
)
31.
STV väittää, että tästä ensimmäisestä alakohdasta voisi seurata, että mainitun palkkion maksamista koskeva velvollisuus syntyy heti, kun viljelijä päättää ilman kyseessä olevan kasvinjalostajanoikeuksien haltijan lupaa kylvää uudelleen suojatun kasvilajikkeen itse tuottamaansa lisäysaineistoa ja että maksusaatava syntyy tällöin välittömästi.
32.
Mainitun 6 artiklan 1 kohdan jatko on kuitenkin mielestäni ristiriidassa tämän näkemyksen kanssa. Soveltamisasetuksen 6 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ensimmäisen virkkeen mukaan kasvinjalostajanoikeuksien haltija ”voi määrittää” kohtuullisen korvauksen ”maksupäivämäärän ja -tavan” etenkin silloin, kun hän on tehnyt sopimuksen viljelijän kanssa, mitä ei ollut tehty pääasiassa. Joka tapauksessa tämän toisen alakohdan toisessa virkkeessä täsmennetään, että ”kuitenkaan hän ei saa määrittää maksupäiväksi päivämäärää, joka on aikaisempi kuin velvoitteen alkamispäivämäärä”. (
33
)”. Tästä säännöksestä seuraa, kun sitä luetaan yhdessä edellä mainitun ensimmäisen alakohdan kanssa, ettei kasvinjalostajanoikeuksien haltija voi vaatia maksua ennakolta, toisin sanoen ennen kuin korjattua tuotetta on käytännössä hyödynnetty edellä mainitun lisäystarkoituksessa tehdyn istutuksen kautta.
33.
Olen lisäksi sitä mieltä, että tämä viimeksi mainittu perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan neljännen luetelmakohdan tulkinta vastaa yhtäältä sen poikkeusjärjestelmän tarkoitusta, joka on otettu käyttöön unionin tuomioistuimen vahvistaman muotoilun mukaan ”maataloustuotannon suojaamista koskevan yleisen edun vuoksi”, (
34
)”, sekä toisaalta myös tarvetta varmistaa tässä yhteydessä kohtuullisen tasapainon säilyminen viljelijöiden ja kasvinjalostajanoikeuksien haltijoiden laillisten etujen välillä (
35
) soveltamisasetuksen johdanto-osan toisen perustelukappaleen ja 2 artiklan mukaisesti. (
36
).
34.
Minusta olisi kohtuutonta vaatia, että viljelijä on kyseessä olevan poikkeuksen saadakseen velvollinen täyttämään maksuvelvollisuutensa jo ennen kuin hän on kylvänyt suojatun kasvilajikkeen korjatun tuotteen, vaikka haltijan oikeuksia ei ole vielä käytännössä loukattu eikä tälle siten tarvitse tällä perusteella antaa taloudellista vastiketta. Tällainen vaatimus saattaisi saada viljelijän pidättäytymään vetoamasta viljelijöiden etuoikeuteen ja siten tehdä vähemmän houkuttelevaksi mainitun järjestelmän kohteena olevan maataloustuotannon. (
37
).
35.
Näin ollen kehotan vastaamaan ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen kieltävästi eli siten, että viljelijä on velvollinen maksamaan kasvinjalostajanoikeuksien haltijalle perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan neljännen luetelmakohdan nojalla perittävän kohtuullisen palkkion vasta siitä ajankohdasta lukien, kun hän tosiasiallisesti käyttää satonsa korjattua tuotetta lisäystarkoituksessa avomaalla, ja ettei tähän viljelijään voida siten kohdistaa oikeustoimia mainitun asetuksen 94 artiklan perusteella, jos hän ei ole vielä täyttänyt maksuvelvollisuuttaan ajankohtana, jolloin hän aloittaa tämän tosiasiallisen hyödyntämisen.
C Sen määräajan päättymisajankohta, jonka kuluessa viljelijän on maksettava perusasetuksen 14 kohdan nojalla perittävä kohtuullinen palkkio
36.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää toisen kysymyksensä toissijaisesti siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin toteaa, kuten ehdotan, että voidakseen hyödyntää perusasetuksen 14 artiklassa säädettyä poikkeusjärjestelmää viljelijä ei ole velvollinen maksamaan suojatun kasvilajikkeen, jota hän haluaa käyttää, haltijalle kohtuullista palkkiota ennen tässä artiklassa tarkoitettuihin toimiin ryhtymistä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta keskeisesti sitä, että jos kyseisen haltijan kanssa ei ole tehty sopimusta, asetetaanko viljelijöiden etuoikeuden saamisen edellytykseksi se, että maksamisessa noudatetaan rajattua, unionin oikeuden asiaa koskevissa säännöksissä vahvistettua määräaikaa, ja jos tähän vastataan myönteisesti, se kysyy, mitkä ovat määräajan vahvistamisen perusteet. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mielestä määräajalle ei löydy selkeää oikeusperustaa käsiteltävässä asiassa sovellettavista teksteistä eikä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä.
37.
Vogel-yhtiömiehet ja Espanjan hallitus väittävät tähän liittyen, ettei unionin oikeudessa ole vahvistettu mitään määräaikaa, jonka kuluessa viljelijän olisi tällaisissa olosuhteissa maksettava kohtuullinen palkkio kasvinjalostajanoikeuksien haltijalle. Alankomaiden hallitus sitä vastoin katsoo, että kun haltija ei ole esittänyt viljelijälle mainitun palkkion maksuvaatimusta, asianomainen on poikkeusjärjestelmään vedotakseen velvollinen maksamaan tämän palkkion ”kohtuullisessa ajassa”. STV ja komissio puolestaan ehdottavat vastaamaan, että maksu on välttämättä maksettava viimeistään ennen sen markkinointivuoden päättymistä, jonka kuluessa kyseinen viljelijä on kylvänyt satoaineiston, elleivät kasvinjalostajanoikeuksien haltija ja viljelijä ole nimenomaisesti toisin sopineet. Yhdyn jälkimmäiseen näkemykseen.
38.
Pitää tosin paikkansa, kuten erityisesti Vogel-yhtiömiehet ja Espanjan hallitus korostavat, ettei perusasetuksen 14 artiklassa eikä soveltamisasetuksen 6 artiklassa nimenomaisesti säädetä ajankohdasta, johon mennessä kohtuullisen palkkion maksamisvelvollisuus on täytettävä, sillä viimeksi mainitussa artiklassa säädetään ainoastaan tämän velvollisuuden alkamisesta mutta ei sen päättymisestä.
39.
Minusta olisi kuitenkin asiassa merkityksellisten säännösten rakenteen ja tehokkaan vaikutuksen vastaista hyväksyä, että tämän velvollisuuden täyttämistä koskeva aika voisi kulua ilman mitään aikarajoitusta. Etenkin perusasetuksen 94 artiklassa säädetty oikeustoimien mahdollisuus jäisi vaille kohdettaan, jos henkilöllä, joka haluaa vedota viljelijöiden etuoikeuteen, olisi loputtomasti aikaa kasvinjalostajanoikeuksien haltijalle mainitun asetuksen 14 artiklan nojalla kuuluvan kohtuullisen palkkion maksamiseen. Asianomaiselle viljelijälle asetettavan määräajan vahvistaminen on ainoa tapa mahdollistaa se, että mahdolliset oikeudenloukkaajat voidaan haastaa oikeuteen, ja siten se, että tämä velvollisuus täytetään.
40.
Korostan tästä, että perusasetuksella on otettu käyttöön suojajärjestelmä, jota on sovellettava yhtenäisesti koko unionin alueella, ja tämä koskee etenkin yksityiskohtia, joiden mukaan viljelijällä on oikeus käyttää korjattua tuotetta lisäystarkoituksessa. (
38
). Näin ei olisi silloin, jos tätä asetusta tulkittaisiin siten, ettei siinä vaadita implisiittisesti yhteisön maksumääräajan noudattamista. Korostan lisäksi, ettei tässä ole kyse menettelyä koskevasta määräajasta, joka kuuluu siihen määräaikojen ryhmään, joissa jäsenvaltioilla on lainsäädännöllinen autonomia, kun unionissa ei ole annettu asiaa koskevia säännöksiä, (
39
), vaan aineellisesta määräajasta siinä mielessä, että se mahdollistaa sen, ettei menetetä aineellista oikeutta, kuten viljelijöiden etuoikeutta.
41.
Muistutan lisäksi, että on aiheellista varmistaa kohtuullinen tasapaino asianomaisten viljelijöiden ja kasvinjalostajanoikeuksien haltijoiden laillisten etujen välillä soveltamisasetuksen 2 artiklan tavoitteen mukaisesti. Epärehellinen viljelijä voisi muutoin tiukasti vahvistetun määräajan puuttuessa odottaa ilman sen suurempaa riskiä loputtomiin siinä toivossa, että hän välttyisi maksamiselta, (
40
), vaikka viljelijöitä on tarpeen kannustaa täyttämään velvollisuutensa kasvinjalostajanoikeuksien haltijoita kohtaan. (
41
). Kuten STV tähdentää, jos viljelijä voisi laillistaa asemansa vielä senkin jälkeen, kun kasvinjalostajanoikeuksien haltija on saanut selville luvattoman käytön, haltijan oikeudet eivät olisi enää riittävän hyvin turvattuja. (
42
). Lisäksi se, että aseman laillistaminen sallittaisiin tällä tavoin, olisi vastoin yhteisön lainsäätäjän tarkoitusta, sillä tämä on pitänyt tärkeänä säätää perusasetuksen 94 artiklassa oikeustoimista niitä tapauksia varten, joissa näytetään toteen, että mainitun asetuksen 14 artiklassa tarkoitetun kohtuullisen palkkion maksamista koskevaa velvollisuutta on laiminlyöty. Näin ollen on aiheellista katsoa, että on johdonmukaista asettaa maksamisen määräaika viljelijälle, joka vetoaa tässä viimeksi mainitussa artiklassa säädettyyn poikkeukseen.
42.
Jotta voidaan vahvistaa oikeusvarmuutta, joka on unionin oikeuden yleinen periaate, jonka noudattamista edellytetään vieläkin tiukemmin taloudellisten velvoitteiden alalla, (
43
), minusta vaikuttaa, ettei ole suotavaa noudattaa Alankomaiden hallituksen ensisijaisesti tekemää ehdotusta, jolla pyritään toteamaan, että ”kohtuullisen ajan” peruste riittää mainitun palkkion maksamisen sääntelemiseksi. Minusta olisi parempi vahvistaa määräaika, jonka päättyminen määritellään nykyistä selkeämmin ja joka siten olisi ennakoitavissa.
43.
Sen markkinointivuoden päättymisajankohta, jonka kuluessa asianomainen viljelijä on tosiasiallisesti käyttänyt suojatun lajikkeen lisäysaineistoa, näyttäisi minusta STV:n ja komission tavoin olevan tarkoituksenmukaisin ajankohta, johon mennessä palkkio on maksettava. Soveltamisasetuksen 7 artiklan 2 kohdassa näet todetaan, että perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdassa säädetty kohtuullinen palkkio on maksettava ”markkinointivuonna”, joka määritellään niin, että se alkaa 1. heinäkuuta ja päättyy seuraavan kalenterivuoden 30. kesäkuuta. Jaan komission näkemyksen siitä, että vaikka tämä säännös koskee eri alaa kuin viljelijöiden etuoikeuksia, (
44
), säännöksestä kuitenkin selviää, että yhteisön lainsäätäjä mieltää markkinointivuoden merkitykselliseksi määräajaksi, jonka kuluessa perusasetuksen 14 artiklassa säädetty kohtuullinen palkkio on maksettava.
44.
Muilta osin Alankomaiden hallitus yhtyy tähän näkemykseen, sillä se tarkentaa, että sen ehdottoman ”kohtuullisen ajan” olisi joka tapauksessa päätyttävä ennen sen istutusvuoden alkamisajankohtaa, joka seuraa markkinointivuotta, jonka kuluessa sadosta saadut tuotteet on kylvetty. Tätä Alankomaiden hallitus perustelee mielestäni täysin aiheellisesti sillä, että on johdonmukaista vaatia, että viljelijä on täyttänyt taloudellisen velvollisuutensa viimeistään ennen tätä ajankohtaa, sillä tällöin hän on lähtökohtaisesti saanut korjatusta aineistosta saamansa tuotteet.
45.
Perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan neljännen luetelmakohdan nojalla maksettavan kohtuullisen palkkion maksamisen yksityiskohdista on vielä todettava, että vaikka ennakkoratkaisukysymyksissä ei tosin nimenomaisesti ole nostettu esiin kysymystä siitä, onko maksu suoritettava viljelijän omasta aloitteesta vai kasvinjalostajanoikeuksien haltijan pyynnöstä, se käy kuitenkin rivien välistä ilmi ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevan päätöksen perusteluista. STV toteaa tästä, että toisin kuin Vogel-yhtiömiehet ja Espanjan hallitus (
45
) väittävät, mainitun palkkion maksamisvelvollisuus ei ole riippuvainen siitä, että kasvinjalostajanoikeuksien haltijan on pitänyt maksua ensin pyytää ja vielä laatia etukäteen lasku, ja tätä STV perustelee sillä, että asianomaiset viljelijät pystyvät itse määrittämään palkkion määrän maksaakseen sen asianomaiselle kasvinjalostajanoikeuksien haltijalle. (
46
).
46.
Mainitun neljännen luetelmakohdan sanamuoto näyttää puhuvan STV:n väitteen suuntaan, sillä siinä todetaan ehdottomaan sävyyn, että viljelijöillä ”on velvollisuus maksaa omistajalle kohtuullinen palkkio”, kun taas saman 3 kohdan kuudennessa luetelmakohdassa säädetään, että ”viljelijät – – toimittavat pyydettäessä omistajille kaiken asiaankuuluvan tiedon”. (
47
)”. Jos sitä paitsi olisi niin, että epärehellisen viljelijän tarvitsisi vain välttää ilmoittautumista, vaikka hän on toteuttanut perusasetuksen 14 artiklassa tarkoitettuja toimia, hänen olisi tavattoman helppoa väistää maksuvelvollisuutensa mahdolliseen tarkastukseen asti, kun otetaan huomioon, että tarkastusta on vielä vähemmän pelättävä, kun on kyse viljelykasvilajeista, kuten perunasta, joihin ei kohdistu lajittelutoimenpiteitä.
47.
On näet niin, kuten on yleensä silloin, kun on kyse immateriaalioikeuksien käytöstä, että oikeuksien käyttäjillä on velvollisuus ottaa itse selvää näiden oikeuksien haltijoihin ja oikeuksien hyödyntämisen edellytyksiin liittyvistä tiedoista etenkin taloudelliselta näkökannalta. Tämä johtuu perusasetuksen 94 artiklan 1 kohdan säännöksistä; kyseisessä kohdassa säädetään velvollisuudesta maksaa kohtuullinen hyvitys korvaukseksi myös silloin, kun oikeudenloukkaus ei johdu tuottamuksesta, jolloin asianomaiseen viljelijään kohdistettavat oikeustoimet pannaan vireille objektiivisesti. (
48
).
48.
Minusta näyttää kuitenkin siltä, että jotta voidaan turvata soveltamisasetuksen 2 artiklassa tarkoitettu kohtuullinen tasapaino asianomaisten viljelijöiden ja kasvinjalostajanoikeuksien haltijoiden laillisten etujen välillä, viljelijän olisi lähtökohtaisesti maksettava oma-aloitteisesti kohtuullinen palkkio siinä määräajassa, jonka unionin tuomioistuin on määritellyt, mutta jos maksettavasta määrästä on epävarmuutta, sillä toisinaan summaa voi olla vaikea laskea itse, (
49
). viljelijän olisi käännyttävä kasvinjalostajanoikeuksien haltijan puoleen selvittääkseen hänen avullaan, minkä suuruisen summan hänen on tälle maksettava. (
50
). Unionin tuomioistuin on tosin sulkenut pois sen, että perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan kuudennessa luetelmakohdassa säädetyn kasvinjalostajanoikeuksien haltijalle tiedottamista koskevan velvollisuuden voitaisiin katsoa koskevan yleisesti kaikkia viljelijöitä, (
51
), mutta tästä oikeuskäytännöstä ei seuraa mitenkään se, että viljelijää, joka on tehnyt tietoisen päätöksen perusasetuksen 14 artiklassa säädetyn poikkeuksen käyttämisestä, ei voitaisi vaatia ilmoittamaan siitä oma-aloitteisesti asianomaiselle kasvinjalostajanoikeuksien haltijalle. (
52
).
49.
Unionin tuomioistuimelle esitettyyn kahteen kysymykseen on minusta siten aiheellista antaa yhteinen vastaus ja todeta, että perusasetuksen 14 ja 94 artiklaa on tulkittava siten, että elleivät asianosaiset ole keskenään toisin sopineet, viljelijällä, joka vetoaa mainitussa 14 artiklassa säädettyyn poikkeukseen, on velvollisuus maksaa kohtuullinen palkkio suojatun kasvilajikkeen haltijalle vasta tämän lajikkeen tosiasiallisesta käytöstä alkaen ja viimeistään sen markkinointivuoden lopussa, johon tämä toimenpide kuuluu, toisin sanoen viimeistään uudelleenkylvöä seuraavan kesäkuun 30. päivänä.
50.
Ennakkoratkaisupyynnön kohteena olevien säännösten tulkinnan, jota täten ehdotan, tukemiseksi korostan, että tämä näkemys vastaa sitä immateriaalioikeuksien alalla tavanomaista sääntöä, jonka mukaan silloin, kun ei ole maksettu ennakkomaksua, jonka mahdollisuus on minusta käsiteltävässä asiassa suljettu pois, yleensä lisenssimaksujen muodossa olevan maksun maksamista koskeva velvollisuus liittyy kyseessä olevan oikeuden tosiasialliseen hyödyntämiseen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin sitä paitsi korostaa, että näkemys on myös sopusoinnussa sen käytännön kanssa, jota tavallisesti noudatetaan kasvinjalostajanoikeuksien alalla ja jota erityisesti STV noudattaa.
IV Ratkaisuehdotus
51.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Landgericht Mannheimin (Saksa) esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista 27.7.1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2100/94 14 ja 94 artiklaa, kun niitä luetaan yhdessä asetuksen N:o 2100/94 14 artiklan 3 kohdassa säädetyn maataloutta koskevan vapautuksen soveltamista koskevista säännöistä 24.7.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1768/95 5 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen kanssa, on tulkittava siten, että viljelijällä on mahdollisuus käyttää korjattua tuotetta, jonka hän on saanut istuttamalla omalle tilalleen suojatun lajikkeen lisäysaineistoa, eikä hän tarvitse tähän mainitun suojan haltijan lupaa, kunhan hän maksaa tälle mainitussa 14 artiklassa tarkoitetun kohtuullisen palkkion määräajassa, joka alkaa, kun viljelijä on tosiasiallisesti kylvänyt korjatun tuotteen, ja päättyy sen markkinointivuoden lopussa, jonka kuluessa kyseinen käyttö on tapahtunut.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	EYVL L 227, s. 1.
(
3
)	EYVL L 173, s. 14.
(
4
)	Perättäiset muutokset, joita kyseessä oleviin asetuksiin on tehty niiden antamisen jälkeen, eivät suoranaisesti vaikuta käsiteltävään asiaan.
(
5
)	Ks. STV:n toimialasta ja tämänkaltaisen haltijoiden järjestön pätevyydestä tuomio Saatgut‑Treuhandverwaltungsgesellschaft (C-182/01, EU:C:2004:135, 17, 51 ja 58 kohta).
(
6
)	Ks. lajittelutoimien suorittajan velvollisuudesta toimittaa tietoja yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien haltijalle perusasetuksen 14 artiklan mukaisesti tuomio Brangewitz (C-336/02, EU:C:2004:622, 54 ja 66 kohta) ja tuomio Raiffeisen‑Waren‑Zentrale Rhein‑Main (C-56/11, EU:C:2012:713, 42 kohta).
(
7
)	Vogel-yhtiömiehet tähdentävät, etteivät he olleet velvollisia vastaamaan 31.5.2012 päivättyyn tiedonsaantipyyntöön sillä perusteella, että toisin kuin soveltamisasetuksen 8 artiklan 3 kohdassa säädetään, pyyntö ei koskenut kuluvaa markkinointivuotta. Mainittu artikla koskee tietoja, jotka viljelijän on perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan kuudennen luetelmakohdan nojalla toimitettava kasvinjalostajanoikeuksien haltijalle tämä pyynnöstä. Ks. tästä tuomio Schulin (C-305/00, EU:C:2003:218, erityisesti 59–72 kohta) ja tuomio Saatgut‑Treuhandverwaltungsgesellschaft (C-182/01, EU:C:2004:135, 59–62 kohta).
(
8
)	Perusasetuksen johdanto-osan 17. perustelukappaleen mukaan ”kasvilajikkeiden suojaamiseen yhteisön tasolla liittyvien oikeuksien käyttäminen edellyttää rajoitusten asettamista säännöksin, jotka annetaan yleisen edun vuoksi”.
(
9
)	Ks. perusasetuksen johdanto-osan 18. perustelukappale ja 14 artiklan 1 kohta.
(
10
)	Ks. muun muassa tuomio Schulin (C-305/00, EU:C:2003:218, 7 ja 47 kohta).
(
11
)	Poikkeusta sovelletaan yksinomaan viljelykasvilajeihin, jotka luetellaan tyhjentävästi mainitun 14 artiklan 2 kohdassa ja joihin kuuluu ”Hordeum vulgare L. ‑ohra”, viljakasvi, jonka luvattomasta käytöstä on kyse pääasiassa.
(
12
)	Viljelijällä, joka on sääntöjenmukaisesti hankkinut suojatun kasvilajikkeen siemeniä, on haltijan suostumus siihen, että hän voi suorittaa tämän lajikkeen ensimmäisen lisäyksen tai monistuksen. Tämän tuloksena syntyvän sadon käyttö on se sijaan toimi, jolle haltija ei yleensä ole antanut suostumustaan ja joka saattaa siten merkitä oikeuksien loukkausta. Viljelijällä on kuitenkin mainitussa 14 artiklassa säädetyn poikkeuksen nojalla lupa käyttää sadostaan saamaansa tuotetta kokonaan tai osittain istuttaakseen lajikkeen toisen kerran, toisin sanoen hänellä on lupa kylvää lajike uudelleen omalla tilallaan (ks. muun muassa Bouche, N., ”Protection communautaire des obtentions végétales”, JurisClasseur Droit international, osa 572‑200, 2014, 150 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
(
13
)	Ks. soveltamisasetuksen johdanto-osan ensimmäinen ja toinen perustelukappale.
(
14
)	Etuoikeuteen perustuvan ”oikeudenmukaisen korvauksen” tarkoitukseen viitataan soveltamisasetuksen 5 artiklan 3 kohdassa, jossa käsitellään mainitussa 14 artiklassa säädetyn palkkion ”tasoa”.
(
15
)	Mainitun 3 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa kuitenkin säädetään, että ”pienviljelijät”, sellaisina kuin ne määritellään tässä säännöksessä, ovat vapautettuja haltijalle maksettavasta palkkiosta.
(
16
)	Pariisissa 2.12.1961 allekirjoitettua sopimusta on tarkistettu useaan otteeseen, viimeiseksi 19.3.1991. Sen teksti on luettavissa seuraavassa internetosoitteessa: http://www.upov.int/fr/publications/conventions/1991/act1991.htm. Euroopan unionista tuli liiton jäsen 29.7.2005.
(
17
)	Ks. perusasetuksen johdanto-osan 29. perustelukappale.
(
18
)	UPOV-sopimuksen 15 artiklan 2 kappaleessa määrätään ”valinnaisesta poikkeuksesta” seuraavasti: ”Sen estämättä, mitä [jalostajanoikeuden laajuutta koskevassa] 14 artiklassa määrätään, kukin sopimuspuoli voi, kohtuuden rajoissa ja ottaen huomioon jalostajan laillisten etujen valvomisen, rajoittaa jalostajanoikeutta minkä tahansa lajikkeen osalta, jotta se voi antaa maanviljelijöille luvan käyttää lisäys- tai monistustarkoitukseen omilla maillaan korjattua tuotetta, jonka he ovat saaneet istuttamalla suojattua lajiketta – –.” Ks. tämän määräyksen alkuperästä ja erikoispiirteistä verrattuna unionin oikeuden vastaavaan alkuperään ja erikoispiirteisiin Würtenberger, G., ym., European Community Plant Variety Protection, Oxford University Press, Oxford, 2009, s. 131.
(
19
)	Tuomio Schulin (C-305/00, EU:C:2003:218, 71 kohta).
(
20
)	Tuomio Geistbeck (C-509/10, EU:C:2012:416, 13, 23 ja 24 kohta).
(
21
)	Idem, 34 ja 35 kohta.
(
22
)	Tuomiosta Greenstar‑Kanzi Europe (C-140/10, EU:C:2011:677, 44–49 kohta) ilmenee, että haltija tai käyttöluvan haltija voi nostaa oikeuksien loukkaamista koskevan kanteen myös sellaista kolmatta vastaan, joka on saanut suojatun lajikkeen satoaineiston sellaisen toisen käyttöluvan haltijan välityksellä, joka on rikkonut haltijan kanssa aikaisemmin tekemänsä käyttölupasopimuksen ehtoja tai rajoituksia, eikä merkitystä ole sillä, oliko kolmas tietoinen näistä sopimusehdoista.
(
23
)	Ks. tuomio Schulin (C-305/00, EU:C:2003:218, 71 kohta) ja tuomio Geistbeck (C-509/10, EU:C:2012:416, 25 kohta), jossa unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että ilmoittamatta jätettyjen siementen istuttaminen on perusasetuksen 94 artiklassa tarkoitettu ”oikeuksien loukkaus”.
(
24
)	Mainitussa 2 kohdassa täsmennetään, seuraavaa: ”Jos [tuottamus on vähäistä], omistajan oikeutta [korvau]kseen voidaan vastaavasti pienentää, [mutta korvaus] ei kuitenkaan saa olla pienempi kuin tuotteiden väärentäjän tuoteväärennösten tekemisestä saama hyöty.”
(
25
)	Ks. tästä erottelusta ratkaisuehdotukseni asiassa Geistbeck (C-509/10, EU:C:2012:187, ratkaisuehdotuksen 41 kohta ja sitä seuraavat kohdat) sekä tuomio Geistbeck (C-509/10, EU:C:2012:416, 28 kohta).
(
26
)	Kursivointi tässä. Ks. tästä mainitun 14 artiklan 3 kohdan neljänteen luetelmakohtaan sisältyvästä käsitteestä tuomio Saatgut‑Treuhandverwaltung (C-7/05–C-9/05, EU:C:2006:376), joka koskee soveltamisasetuksen, sellaisena kuin se on muutettuna 3.12.1998 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2605/98 (EYVL L 328, s. 6), 5 artiklan 2, 4 ja 5 kohdan tulkintaa. Tässä 5 artiklassa määritetään perusteet, joiden avulla voidaan arvioida haltijalle tällä perusteella kuuluvan palkkion tarkka määrä, kun sopimusta ei ole tehty tai sitä ei sovelleta pätevästi asianosaisten kesken.
(
27
)	Kursivointi tässä. Tuomio Geistbeck (C-509/10, EU:C:2012:416, 43 kohta).
(
28
)	Tästä on syytä huomauttaa, että perusasetuksen 14 artiklassa säädetty poikkeus on kompromissin tulos, sillä tämän säännöksen antaminen antoi aihetta pitkiin neuvoteluihin jalostajien ja maataloustuottajien ajamien näkemyserojen vuoksi ja koska jäsenvaltiot eivät päässeet yksimielisyyteen asiassa. Ks. Kiewiet, B., ”Régime de protection communautaire des obtentions végétales”, Comptes rendus de l’Académie d’agriculture de France, 1997, osa 83, nro 2, s. 5 ja sitä seuraavat sivut, 2.3.kohta.
(
29
)	Unionin tuomioistuin onkin korjannut tuomiossa Geistbeck (C-509/10, EU:C:2012:416, 28 kohta) ja tuomiossa Raiffeisen‑Waren‑Zentrale Rhein‑Main (C-56/11, EU:C:2012:713, 27 kohta) perusasetuksen ja soveltamisasetuksen ranskankielisen version tietyt epätarkkuudet näiden asetusten muiden kieliversioiden perusteella.
(
30
)	Ks. tästä jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 45 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(
31
)	Kursivointi tässä.
(
32
)	Ajatus maksuvelvollisuuden välittömän syntymisen ajankohdasta ilmenee selvemmin muista kuin ranskan kieliversioista, kuten espanjan, italian, portugalin ja suomen versioista.
(
33
)	Kursivointi tässä.
(
34
)	Ks. muun muassa tuomio Schulin (C-305/100, EU:C:2003:218, 47 kohta).
(
35
)	Ks. etuja koskevasta kysymyksestä julkisasiamies Ruiz‑Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus Saatgut‑Treuhandverwaltung (C-7/05– C-9/05, EU:C:2006:97, 22 ja 23 kohta).
(
36
)	Mainitussa 2 artiklan, jonka otsikko on ”Lailliset edut turvaavat edellytykset”, 1 kohdassa säädetään, että ”sekä omistajan – – että viljelijän” on sovellettava edellytyksiä, jotka mahdollistavat perusasetuksen 14 artiklassa säädetyn poikkeuksen soveltamisen, ”siten, että molempien lailliset edut turvataan”, mikä merkitsee 2 kohdan mukaan, että on otettava ”huomioon tarve ylläpitää järkevä tasapaino niiden kaikkien välillä tai suhteellisuuden tarve asiaankuuluvan edellytyksen syyn ja sen soveltamisen tosiasiallisen vaikutuksen välillä”.
(
37
)	Täydennyksenä huomautettakoon, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että se, että viljelijään kohdistuvan maksuvelvollisuuden alkamisajankohdaksi vahvistetaan uudelleenkylvämisen jälkeinen ajankohta ja tarvittaessa yhteisön kasvinjalostajanoikeuden haltijalta tulevan tiedonsaantipyynnön jälkeinen ajankohta, on alalla yleinen käytäntö.
(
38
)	Ks. mainitun asetuksen johdanto-osan kolmas ja 19. perustelukappale. Jälkimmäisessä säännöksessä korostetaan, että ”on varmistettava, että nämä yksityiskohtaiset säännöt määritellään yhteisön tasolla”.
(
39
)	Ks. muun muassa tuomio Kone ym. (C-557/12, EU:C:2014:1317, 24 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
(
40
)	Komissio korostaa tästä, että on syytä ottaa huomioon se, että perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan viidennen luetelmakohdan mukaan kasvinjalostajanoikeuden haltijat ovat yksinään vastuussa suojattujen lajikkeiden käytön valvonnasta ja seurannasta tässä artiklassa sallitun istutuksen yhteydessä, joten he ovat näin ollen riippuvaisia asianomaisten viljelijöiden vilpittömästä mielestä ja yhteistyöstä. (ks. tuomio Geistbeck, C-509/10, EU:C:2012:416, 42 kohta).
(
41
)	Ks. idem ja ratkaisuehdotukseni Geistbeck (C-509/10, EU:C:2012:187, 54 kohta).
(
42
)	Ks. vastaavasti tuomio Raiffeisen‑Waren‑Zentrale Rhein‑Main (C-56/11, EU:C:2012:713, 26–28 kohta), jossa unionin tuomioistuin on todennut, että olisi soveltamisasetuksen, jolla pyritään jalostajan ja viljelijän laillisten etujen tasapainoiseen turvaamiseen, päämäärän vastaista katsoa, ettei lajittelutoimien suorittajien tietojenantovelvollisuutta ole rajoitettu ajallisesti millään tavalla.
(
43
)	Koska oikeusvarmuuden periaate on osa unionin oikeusjärjestystä, sekä unionin toimielinten että jäsenvaltioiden on noudatettava sitä harjoittaessaan unionin oikeuden toimissa niille myönnettyä toimivaltaa. Periaate edellyttää yhtäältä, että oikeussäännöt ovat selkeitä ja täsmällisiä, sekä toisaalta, että yksityiset voivat ennakoida niiden soveltamista. Tätä vaaditaan erityisen tiukasti silloin, kun on kyse säännöstöstä, joka saattaa sisältää taloudellisia rasituksia, jotta asianomaiset saavat tietää tarkalleen velvoitteet, joita heille säännöstössä asetetaan. Ks. muun muassa tuomio Schulin (C-305/00, EU:C:2003:218, 58 kohta); tuomio ”Goed Wonen” (C-376/02, EU:C:2005:251, 32 kohta) ja tuomio Traum (C-492/13, EU:C:2014:2267, 27–29 kohta).
(
44
)	Kuten soveltamisasetuksen johdanto-osan viidennestä perustelukappaleesta käy ilmi, asetuksen 7 artikla, jonka otsikko on ”Pienviljelijät”, täydentää perusteita, joiden avulla voidaan määritellä tämä viljelijäryhmä, jotka on nimenomaisesti vapautettu kohtuullisen palkkion maksamisesta, ja jotka esitetään perusasetuksen 14 artiklan 3 artiklan kolmannessa luetelmakohdassa. Mainitun 7 artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että maa-alueet, jotka on poistettu viljelykäytöstä ”markkinointivuonna – – jonka osalta palkkiota olisi maksettava”, kuuluvat niihin alueisiin, jotka on otettava huomioon määriteltäessä, kuuluuko viljelijä mainittuun ryhmään, kunhan unioni tai asianomainen jäsenvaltio on myöntänyt mäille maa-alueille tukea tai tasoitusmaksuja viljelykäytöstä poiston osalta (kursivointi tässä).
(
45
)	Espanjan hallitus katsoo, että koska unionin oikeudessa ei vahvisteta täsmällistä määräaikaa mainitun palkkion maksamiseksi, kasvinjalostajanoikeuksien haltijan on vaadittava sen maksamista tämänkaltaisia toimia koskevissa kansallisen lainsäädäntönsä säännöksissä säädetyssä määräajassa siten, että haltija vahvistaa maksettavan määrän laatimalla laskun ja ilmoittamalla maksun maksamista koskevan määräajan, ja että muussa tapauksessa on niin, että vaikka mainittua palkkiota koskeva maksuvelvollisuus on syntynyt, ei voida katsoa, että maksusaatava olisi syntynyt ja erääntynyt, jolloin viljelijä ei voisi syyllistyä perusasetuksen 94 artiklan kattamaan oikeudenloukkaukseen.
(
46
)	STV katsoo, että käsiteltävässä asiassa opas, jossa on luetteloitu kaikki STV:n hallinnoimat suojatut lajikkeet ja joka lähetetään joka vuosi viljelijöille, sekä STV:n internetsivustollaan ilmoittamat lisätiedot (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 6 kohta) mahdollistavat sen, että asianomaiset voivat helposti laskea summan, joka heidän on tällä perusteella maksettava.
(
47
)	Kursivointi tässä.
(
48
)	Velvollisuus korvata oikeudenloukkauksen kohteeksi joutuneen kasvinjalostajanoikeuksien haltijan kärsimä vahinko, mikä on mainitussa 94 artiklassa tarkoitettu tavoite, (ks. tuomio Geistbeck, C-509/10, EU:C:2012:416, 36 kohta), sisältää sitä vastoin tahallisuuden tämän artiklan 2 kohdassa mainituissa olosuhteissa.
(
49
)	Kohtuullisen palkkion suuruuden vahvistamista koskevien perusteiden, jotka määritellään soveltamisasetuksen 5 artiklan 2 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa, käyttö on näet mutkikasta. Kaiken lisäksi perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan kuudennen luetelmakohdan lopussa todetaan, että ”palkkion tosiasiallinen taso voi vaihdella”.
(
50
)	Soveltamisasetuksen 10 artiklassa nimittäin täsmennetään, että kasvinjalostajanoikeuksien haltijan on toimitettava viljelijälle asiaankuuluvat tiedot perusasetuksen 14 artiklan 3 kohdan neljännen luetelmakohdan nojalla maksettavan kohtuullisen palkkion määrän laskemiseksi.
(
51
)	Unionin tuomioistuin on korostanut tuomiossa Schulin (C-305/00, EU:C:2003:218, 69 kohta ja sitä seuraavat kohdat), tuomiossa Brangewitz (C-336/02, EU:C:2004:622, 53 kohta ja sitä seuraavat kohdat) sekä tuomiossa Saatgut‑Treuhandverwaltungsgesellschaft (C-182/01, EU:C:2004:135, 62 kohta), ettei perusasetuksessa eikä soveltamisasetuksessa säädetä kasvinjalostajanoikeuksien haltijan mahdollisuudesta vaatia, kun tällä ei ole viitteitä siitä, että joku olisi mahdollisesti käyttänyt viljelijöiden etuoikeutta, kyseistä henkilöä ilmoittamaan, onko tämä käyttänyt tai onko hänellä aikomus käyttää tätä etuoikeutta.
(
52
)	Saksalaisessa oikeuskirjallisuudessa on todettu, ettei ole mitään syytä, miksei henkilöä, joka on käyttänyt viljelijöiden etuoikeutta, voitaisi vaatia toimittamaan suoraan asiassa vaadittuja tietoja (ks. Würtenberger, G., ”Nachbauvergütungen: eine kritische Bestandsaufnahme” teoksessa Rechtsschutz von Pflanzenzüchtungen, Metzger, A. (toimittanut) Mohr Siebeck, Tübingen, 2014, s. 111).