62023CC0351
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
L. MEDINA
представено на 14 ноември 2024 година (
1
)
Дело C‑351/23
GR REAL s. r. o.
срещу
PO,
RT
(Преюдициално запитване, отправено от Krajský súd v Prešove (Окръжен съд Прешов, Словакия)
„Преюдициално запитване — Защита на потребителите — Директива 93/13/ЕИО —Неравноправни клаузи в потребителски договори — Договор за потребителски кредит — Договор, обезпечен с недвижим имот — Недвижим имот, представляващ семейното жилище на потребителя — Клауза за предсрочна изискуемост на вземането по договора за кредит — Извънсъдебна продан на жилището на потребителя“
I. Въведение
1.
Ключовото решение по дело Aziz (
2
) показва „връзката“ между потребителското право, ипотечното право и правото в областта на правата на човека (
3
). След постановяването на това решение практиката на Съда по Директива 93/13/ЕИО (
4
) във връзка с принудителното изпълнение на договори за жилищни ипотечни кредити е довела до разработването на солидни процесуални гаранции за потребителите. Направеното от Съда тълкуване на Директива 93/13 в светлината на член 7 и член 47, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) има за последица появата на „мощна система за правна защита“ (
5
) срещу изземване на собственост.
2.
Настоящото дело предоставя на Съда възможност да разработи процесуалните гаранции срещу неравноправни клаузи в контекста на извънсъдебно производство по принудително изпълнение върху ипотекиран имот и да разгледа по-задълбочено отражението на твърдените процесуални нарушения върху възможността на потребителя да оспори отстраняването си след публичната продан на ипотекирания имот.
II. Правна уредба
А.
Правото на Европейския съюз
1. Директива 93/13/ЕО
3.
Съгласно член 7, параграф 1 от Директива 93/13:
„Държавите членки осигуряват, че в интерес на потребителите и конкурентите, съще[с]твуват подходящи и ефективни мерки за предотвратяване на употребата на неравноправни клаузи в договори, сключени между потребители и продавачи или доставчици“.
Б.
Словашкото право
1. Гражданският кодекс
4.
Съгласно член 151j, параграф 1 от Zákon č. 40/1964 Zb. Občiansky zákonník (Закон № 40/1964 — Граждански кодекс), в редакцията му, приложима към спора в главното производство (наричан по-нататък „Гражданският кодекс“):
„Ако обезпеченото вземане не се изпълнява точно и в срок, обезпеченият кредитор може да пристъпи към изпълнение върху дадената като обезпечение вещ. При изпълнението върху дадената като обезпечение вещ обезпеченият кредитор може да се удовлетвори по определения в договора начин или чрез изнасяне на публична продан на дадената като обезпечение вещ по реда на специален закон […] или може да изиска удовлетворение чрез продажбата на дадената като обезпечение вещ по реда на специални закони […], когато в този кодекс или в специален закон не е предвидено друго“.
5.
Член 565 от Гражданския кодекс гласи:
„При разсрочено плащане кредиторът може да иска плащане на пълния размер на вземането поради неплащане на една вноска само ако това е договорено между страните или разпоредено със съдебно решение. Във всички случаи, кредиторът може да упражни това право най-късно до изтичането на срока за плащане на следващата вноска“.
2. Законът за доброволната публична продан
6.
Член 16, параграф 1 от Zákon č. 527/2002 Z. z. o dobrovol’ných dražbách (изменения Закон № 527/2002 за доброволната публична продан, наричан по-нататък „Законът за доброволната публична продан“) предвижда, че изнасяне на публична продан може да се осъществи само въз основа на писмено споразумение между лицето, предложило проданта, и лицето, което я провежда.
7.
Член 19, параграф 1 от Закона за доброволната публична продан гласи следното:
„Организаторът на публичната продан е длъжен да прекрати публичната продан не по-късно от започването ѝ: а) по писмено искане на заявителя; б) ако въз основа на подлежащ на изпълнение съдебен акт организаторът установи, че заявителят няма право да иска изнасяне на вещта на публична продан; в случай че става дума за временни мерки, достатъчно е организаторът да установи, че съдът е допуснал такава мярка […]“.
8.
Член 21, параграф 2 от Закона за доброволната публична продан предвижда:
„Ако се оспори действителността на договора за обезпечение или са нарушени разпоредбите на този закон, лицето, което твърди, че е увредено поради това, може да поиска от съда да обяви публичната продан за нищожна. Правото да се иска обявяване на публичната продан за нищожна, се погасява, ако не бъде упражнено в срок от три месеца от датата на възлагането на изнесената на проданта вещ, освен ако основанията за нищожност на проданта са свързани с извършването на престъпление и същевременно предмет на проданта е къщата или апартаментът, където към момента на възлагането на имота се е намирал постоянният адрес на предишния собственик на имота съгласно специалните разпоредби за това; в този случай обявяването на проданта за нищожна може да бъде поискано и след изтичането на този срок“.
3. Гражданският процесуален кодекс
9.
Съгласно член 325, параграф 1 от Zákon 160/2015 Z. z. Civilný sporový poriadok (Закон № 160/2015 — Граждански процесуален кодекс):
„Съдът може да допусне временни мерки, ако е необходимо отношенията между страните да бъдат незабавно уредени или ако има опасност да бъде осуетено изпълнението“.
III. Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
10.
На 7 април 2011 г. PO и RT, ответниците в главното производство, сключват договор за потребителски кредит в размер на 63000 евро със Slovenská Sporiteľňa, a.s. (наричана по-нататък „банката“). Кредитът подлежи на погасяване на месечни вноски в размер на 424,41 евро, считано от 20 юни 2011 г., с краен срок за погасяване на кредита 20 януари 2030 г. На същата дата ответниците сключват и договор за ипотека с цел обезпечаване на вземането по посочения договор за кредит. Предмет на ипотеката е семейната къща, в която живеят PO и RT с трите си деца.
11.
С писмо от 3 ноември 2016 г. банката обявява кредита за незабавно изискуем и изпраща покана на PO и RT да заплатят дължимата сума в размер на 56888,08 евро (
6
). Съгласно словашкото законодателство лицето, което пристъпва към изпълнение върху ипотекиран имот, може да поиска изнасяне на този имот на доброволна публична продан, ако страните са се споразумели за това.
12.
На 21 април 2017 г. PO и RT предявяват пред Okresný súd Prešov (Районен съд Прешов, Словакия) иск банката да бъде задължена да прекрати действията по реализиране на обезпечението чрез доброволна публична продан. В исковата си молба PO и RT изтъкват, че банката не е имала право да обяви кредита за предсрочно изискуем, тъй като страните по договора за кредит не са уговорили нищо в този смисъл. Наред с това те подават и молба за допускане на временна мярка, с която да се разпореди на банката да спре доброволната публична продан до приключването на делото с влязло в сила съдебно решение по съществото на спора.
13.
Първата публична продан е насрочена за 25 април 2017 г., като PO повдига възражение срещу провеждането ѝ, позовавайки се на наличието на висящо дело. Първата публична продан е неуспешна, тъй като никой не подава заявка за участие.
14.
С определение от 26 май 2017 г. Okresný súd Prešov (Районен съд Прешов) отхвърля молбата за допускане на временна мярка, без да обсъди твърдението на ответниците, че банката е нарушила правата им, като е обявила кредита за предсрочно изискуем. РО и RT обжалват определението пред Krajský súd v Prešove (Окръжен съд Прешов, Словакия).
15.
На 18 юли 2017 г., докато производството по обжалване все още е в ход, се провежда втората публична продан. По време на тази публична продан PO указва на организатора на проданта и на нотариуса, че е в ход съдебно дело за прекратяване на действията по реализирането на обезпечението. Нито нотариусът, нито организаторът обаче вземат предвид възражението му.
16.
Публичната продан е спечелена от дружеството GR REAL, което се занимава, наред с другото, с отпускане на кредити и заеми, както и с поддръжка на жилищни и нежилищни имоти. Съгласно словашкото законодателство, с възлагането на имота, на спечелилия участник се прехвърля и правото на собственост върху този имот.
17.
С определение от 9 август 2017 г. Krajský súd v Prešove (Окръжен съд Прешов) се произнася по жалбата на PO и RT, като отменя определението на Okresný súd Prešov (Районен съд Прешов) и му връща делото за ново разглеждане. Според Krajský súd v Prešove (Окръжен съд Прешов) първоинстанционният съд е трябвало да разгледа по-специално твърдението на PO и RT, че в договора им с банката не е уговорена възможност кредитът да се обяви за предсрочно изискуем (
7
). Освен това първоинстанционният съд трябвало да приложи принципа на пропорционалност и да провери дали доброволната публична продан представлява подходяща мярка, като вземе предвид по-специално факта, че изнесеният на публична продан имот е семейното жилище на PO и RT, както и наличието на други възможности за удовлетворяване на кредитора.
18.
На 19 декември 2017 г. PO и RT оттеглят иска си за прекратяване на действията по реализиране на обезпечението чрез доброволна публична продан, като посочват, че проданта вече е проведена и следователно искът им е станал безпредметен. С определение от 11 януари 2018 г. Okresný súd Prešov (Районен съд Прешов) прекратява производството и задължава PO и RT да заплатят всички направени от банката съдебни разноски.
19.
Вследствие на доброволната публична продан GR REAL е вписано като собственик на семейната къща в кадастралния регистър на недвижимите имоти и изисква от PO и RT да опразнят имота.
20.
PO и RT отказват да освободят жилището, обитавано от тях и трите им деца, две от които са непълнолетни и страдат от тежко психологическо разстройство. Освен това PO е претърпял инсулт и се нуждае от ежедневни грижи.
21.
GR REAL спира комуналните услуги в жилището, като вода и електричество. Освен това предявява иск за опразване на имота от ответниците. Искът за опразване е отхвърлен от Okresný súd Prešov (Районен съд Прешов), а решението му е потвърдено във въззивното производство от Krajský súd v Prešove (Окръжен съд Прешов). Двете съдебни инстанции вземат предвид факта, че това е семейното жилище на PO, RT и трите им деца и отстраняването им би противоречало на добрите нрави. С определение от 8 април 2021 г. Najvyšší súd Slovenskej republiky (Върховен съд на Словашката република) отменя двете съдебни решения и дава указания на съдилищата да вземат предвид правото на собственост на дружеството GR REAL.
22.
С второто си решение по делото Okresný súd Prešov (Районен съд Прешов) осъжда PO и RT да опразнят имота. Освен това отхвърля насрещния им иск за признаване на правото им на собственост върху къщата. Първоинстанционният съд констатира, че недвижимият имот вече е бил продаден при доброволната публична продан, че тя не е била обявена за нищожна, а самият той няма правомощия да се произнася по въпроса за нищожността ѝ.
23.
GR REAL обжалва пред запитващата юрисдикция решението на първата инстанция в частта, в която не му е присъдено възстановяване на съдебните разноски. PO и RT обжалват това решение в частта, в която са осъдени да опразнят имота, и е отхвърлен насрещният им иск.
24.
Запитващата юрисдикция счита, че основният въпрос, който се поставя в главното производство, е дали разпоредбите на правото на Съюза относно защитата на потребителите се прилагат в случай, в който потребителите са потърсили съдебна защита и са изтъкнали пред организатора на проданта наличието на висящо дело, но въпреки това публичната продан е била проведена.
25.
Запитващата юрисдикция подчертава значимостта в словашкия правен ред на принципа на правна сигурност и на защитата на добросъвестността на спечелилия публичната продан участник, който придобива имота. Добросъвестността обаче не е защитена, когато обстоятелствата, свързани с придобиването на имота, са „обезпокоителни“. Запитващата юрисдикция счита за „смущаващ“ факта, че в случая по главното производство лицето, на което е възложен имотът, е било уведомено за наличието на висящо съдебно производство.
26.
Що се отнася до възможността потребителят да поиска последваща съдебна защита (ex post), запитващата юрисдикция отбелязва, че член 21, параграф 2 от Закона за доброволната публична продан предвижда само три основания за отмяна на публична продан и нито едно от тях не позволява на потребителя да се позове на наличието на неравноправни клаузи. По-специално, според тази юрисдикция неравноправният характер на спорната клауза относно предсрочната изискуемост на вземането не попада в обхвата на второто от тези основания, а именно нищожност на договора за обезпечение. Всъщност клаузата за предсрочна изискуемост се отнася до размера на кредита и срока за връщането му, а не до обезпечението на кредита и неговото принудително изпълнение.
27.
Запитващата юрисдикция счита, че е важно да се определи дали член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13 са приложими по дело като разглежданото в главното производство, при което потребителят се е възползвал от правните средства за спиране на изпълнението, но въпреки това то е било осъществено. Тя иска също да се установи дали Директива 93/13 не допуска словашкото законодателство относно извънсъдебната публична продан, доколкото то не предвижда ефективни средства, с които потребителят да изиска спиране на принудителното изпълнение.
28.
Накрая, запитващата юрисдикция иска да се установи доколко Директива 2005/29/ЕО (
8
) е релевантна за делото в главното производство с оглед на практиките на организатора на публичната продан.
29.
При тези обстоятелства Krajský súd v Prešove (Окръжен съд Прешов) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Приложими ли са член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от [Директива 93/13/ЕИО] по дело като разглежданото в главното производство, което е образувано по иск на лице, на което е възложен недвижим имот при публична продан, и в което същевременно се разглежда насрещен иск на потребител за възстановяване на положението отпреди възлагането на публичната продан, ако преди публичната продан потребителят е потърсил правна защита за прекратяване на действията по реализиране на обезпечението, като е подал до съда молба за допускане на временна мярка, и също преди публичната продан е уведомил участниците за висящото съдебно дело относно прекратяването на действията за реализиране на обезпечението чрез доброволна публична продан, но въпреки делото проданта е проведена?
2)
Трябва ли [Директива 93/13] да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка като приложимата в главното производство, съгласно която при изпълнението върху даден като обезпечение недвижим имот на потребител с цел удовлетворяване на вземанията на банка по договор за потребителски кредит чрез провеждане на публична продан, организирана от частноправен субект („организатор на проданта“):
a)
потребителят не може валидно да повдигне възражение за неравноправност на договорните клаузи, въз основа на които е пристъпено към изпълнение на вземането на банката, за да изиска отлагане на тази продан, въпреки че вземането се основава на неравноправни клаузи, и по-специално на договорна клауза за предсрочна изискуемост;
б)
потребителят не може да изиска преустановяване на публичната продан на принадлежащ му недвижим имот, който е и неговото жилище, въпреки че е уведомил организатора на проданта и присъстващите лица, че е в ход съдебно производство по молба за допускане на временна мярка, изразяваща се в спиране на публичната продан, но съдът все още не се е произнесъл с влязло в сила решение по молбата, а същевременно допускането на временната мярка е единственият способ, по който потребителят би могъл да получи привременна съдебна защита срещу провеждането на публичната продан на недвижимия имот вследствие на неравноправните договорни клаузи;
в)
при посочените в предходните точки обстоятелства потребителят не може да упражни в пълен обем правата, които произтичат за него от транспонирането на Директива 93/13/ЕИО, и не може да се постигнат целите на тази директива, тъй като съгласно тази правна уредба нищожност на публичната продан може да се изтъква само на три основания:
i)
нищожност на договора за учредяване на обезпечението;
ii)
нарушение на [Закона за доброволната публична продан];
iii)
наличие на престъпление?
3)
Трябва ли [Директива 2005/29] да се тълкува в смисъл, че пристъпването към изпълнение върху дадена като обезпечение вещ въз основа на неравноправна договорна клауза за предсрочна изискуемост на вземането по договор за потребителски кредит, а следователно и на неправилен размер на просроченото плащане, може да представлява нелоялна търговска практика по смисъла на член 5 от тази директива, и по-специално агресивна търговска практика по смисъла на членове 8 и 9 от нея, а отговорността на банката и целите на Директива [2005/29] се отнасят не само за банката, но и за дружеството организатор, което осъществява изпълнението върху даденото на банката обезпечение?“.
30.
Писмени становища представят GR REAL, словашкото правителство и Европейската комисия. Съдът отправя до запитващата юрисдикция искане за предоставяне на сведения, както и искане за разяснения. Запитващата юрисдикция отговаря на тези искания съответно на 20 юли 2023 г. и на 13 май 2024 г. В съответствие с член 62 от Процедурния правилник на Съда на страните в главното производство и на заинтересованите субекти по член 23 от Статута на Съда на Европейския съюз са изпратени въпроси за писмен отговор. Страните в главното производство, словашкото правителство и Комисията отговарят на тези въпроси. Запитващата юрисдикция също изразява становище по тези въпроси.
IV. Анализ
А.
По втория въпрос
31.
В самото начало следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда в рамките на въведеното с член 267 ДФЕС производство за сътрудничество между националните юрисдикции и Съда задачата на последния е да даде на националния съд полезен отговор, който да му позволи да реши спора, с който е сезиран. За тази цел при необходимост Съдът трябва да преформулира въпросите, които са му зададени (
9
).
32.
Въпреки че по настоящото дело от формална гледна точка запитващата юрисдикция ограничава втория си въпрос само до тълкуването на Директива 93/13, това обстоятелство не е пречка Съдът да ѝ предостави всички насоки за тълкуване, които могат да бъдат полезни по делото в главното производство, като извлече от цялата информация, предоставена от запитващата юрисдикция, и по-специално от мотивите на акта за преюдициално запитване, разпоредбите от правото на Съюза, които изискват тълкуване предвид предмета на спора (
10
).
33.
От акта за преюдициално запитване е видно, че запитващата юрисдикция иска тълкуване по-конкретно на член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13. Вторият въпрос по същество се отнася и до членове 7 и 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), като те са посочени сред релевантните разпоредби от правото на Съюза. Всъщност този въпрос поражда съмнения относно процесуалните гаранции, предоставени на потребителите от националното процесуално право в областта на извънсъдебното изпълнение, когато това изпълнение е насочено срещу жилището на потребител. Ето защо тези разпоредби следва да бъдат включени сред актовете на Европейския съюз, чието тълкуване иска запитващата юрисдикция.
34.
Освен това, макар в своя въпрос запитващата юрисдикция формално да се позовава на невъзможността потребителят да повдигне възражения пред организатора на публичната продан, от акта за преюдициално запитване е видно, че съмненията ѝ се отнасят по-общо до липсата на процесуални гаранции, които да позволят на съда да спре производството по принудително изпълнение върху ипотекиран имот.
35.
Така с втория си въпрос, който следва да се разгледа най-напред, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13 във връзка с членове 7 и 47 от Хартата трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба като разглежданата в главното производство, която при извънсъдебно изпълнение върху ипотекиран недвижим имот, представляващ семейното жилище на потребителя, от една страна, позволява публичната продан на този недвижим имот да се проведе, преди да е постановено решението на съда, компетентен да се произнесе по същество по делото, с което се установява неравноправният характер на договорната клауза, въз основа на която се извършва това изпълнение, въпреки че потребителят е поискал спиране на публичната продан, а от друга страна, не предвижда никаква възможност за отмяна на публичната продан поради наличието на неравноправни клаузи в договора, чието изпълнение се иска.
36.
Следва да се отбележи, че настоящият въпрос се поставя в контекста на конкретно производство за извънсъдебно изпълнение, уредено в Закона за доброволната публична продан (
11
). Това производство дава възможност на кредитора да реализира обезпечението и да продаде на публична продан имуществото на длъжник (включително потребител) въз основа на договора за кредит, без предварителна проверка на вземането от съдилищата (
12
).
37.
Освен това, какъвто е случаят в главното производство, това производство може да се използва за принудително изпълнение на договор за ипотечен кредит, обезпечен с имот, който отговаря на основна нужда на потребителя, тоест осигуряването на жилище (
13
).
38.
Следва да се припомни, че в решение Kušionová (
14
) Съдът постановява, че Директива 93/13 допуска словашката система на извънсъдебна публична продан. Както подчертах в заключението си по дело Všeobecná úverová banka (
15
), тази констатация обаче е обусловена от наличието на ефективни средства за оспорване на изпълнението, което се основава на евентуално неравноправни клаузи.
39.
Настоящото преюдициално запитване извежда на преден план обстоятелства, които пораждат сериозни съмнения относно ефективността на наличните способи за съдебен контрол. По-специално, потребителите активно са оспорвали изпълнението, но въпреки активната им позиция публичната продан е проведена.
40.
При тези обстоятелства следва да се определи дали Директива 93/13 допуска система на извънсъдебно изпълнение, която i) не предвижда ефективни средства, позволяващи на потребителя да предотврати публичната продан, докато искът му срещу принудителното изпълнение е висящ, и ii) не предвижда средства за отмяна на публичната продан поради наличие на неравноправни клаузи.
1. По въпроса за ефективните средства за спиране на извънсъдебното изпълнение
41.
Първият аспект на втория въпрос на запитващата юрисдикция по същество се отнася до липсата на ефективни средства, позволяващи на потребителя да предотврати публичната продан на недвижимия имот, докато компетентният съд разглежда неговия иск за оспорване на принудителното изпълнение поради наличието на неравноправни клаузи в договора, чието изпълнение се иска.
а) Изискването за ефективен контрол за наличие на неравноправни клаузи
42.
Съгласно постоянната практика на Съда въведената с Директива 93/13 система на защита се основава на идеята, че потребителят е в положение на по-слаба страна спрямо продавача или доставчика от гледна точка както на преговорните си възможности, така и на степента си на информираност (
16
).
43.
С оглед на това положение на по-слаба страна член 6, параграф 1 от тази директива предвижда, че неравноправните клаузи не са обвързващи за потребителя. Става въпрос за императивна разпоредба, с която се цели замяната на формалното равновесие, което договорът установява между правата и задълженията на съдоговорителите, с действително равновесие, което може да възстанови равенството между тях (
17
).
44.
В този контекст Съдът многократно е постановявал, че когато са налице необходимите за това правни и фактически обстоятелства, националният съд е длъжен служебно да преценява неравноправния характер на договорните клаузи, попадащи в приложното поле на Директива 93/13, и по този начин да компенсира неравнопоставеността, съществуваща между потребителя и продавача или доставчика (
18
).
45.
Освен това предвид естеството и значението на обществения интерес, който представлява защитата на потребителите, Директива 93/13 задължава държавите членки да предвидят подходящи и ефективни мерки „за предотвратяване на употребата на неравноправни клаузи в договори, сключени между потребители и продавачи или доставчици“, както следва от член 7, параграф 1 във връзка с двадесет и четвърто съображение от тази директива (
19
).
46.
Съдът е уточнил, че задължението на държавите членки да осигурят ефективността на правата, които правните субекти черпят от правото на Съюза, включва — що се отнася в частност до правата, произтичащи от Директива 93/13 — изискване за ефективна съдебна закрила, потвърдено в член 7, параграф 1 от тази директива и закрепено и в член 47 от Хартата, което се прилага по-конкретно за определянето на процесуалните правила, приложими към исковете, основани на подобни права (
20
).
47.
В това отношение Съдът е постановил, че при липса на ефективен контрол върху потенциалната неравноправност на клаузите от съответния договор не би могло да се гарантира спазването на предоставените с Директива 93/13 права (
21
).
48.
Трябва да се отбележи, че съгласно практиката на Съда спазването на правата, гарантирани от тази директива, трябва да може да бъде осигурено при необходимост и в изпълнително производство (
22
), и по-специално в производствата по принудително изпълнение върху ипотекиран имот (
23
).
б) Ефективната защита на потребителите в контекста на производство по принудително изпълнение върху ипотекиран имот
49.
Във връзка с производство по принудително изпълнение върху ипотекиран имот Съдът е разработил изчерпателни изисквания за ефективна съдебна защита срещу неравноправните клаузи, съдържащи се в договора, чието изпълнение се иска.
50.
По-конкретно, от практиката на Съда следва, че националните юрисдикции трябва да преценят евентуално неравноправния характер на договорните клаузи преди
провеждането на публична продан, в резултат на която се стига до отстраняване на потребителя от жилището му. В това отношение Съдът е приел, че ако производството по принудително изпълнение приключи преди произнасянето на решението на съда, разглеждащ делото по същество, с което се обявява неравноправността на договорната клауза в основата на това принудително изпълнение и следователно нищожността на това производство, това решение би позволило на посочения потребител да се осигури само последваща защита с обезщетителен характер, която би се оказала непълна и недостатъчна и не би представлявала нито подходящо, нито ефективно средство за преустановяване на използването на същата клауза, противно на предвиденото в член 7, параграф 1 от Директива 93/13 (
24
).
51.
Освен това от практиката на Съда следва, че националната процесуална уредба трябва да дава възможност на съда да постанови привременни мерки, които могат да доведат до спиране или прекратяване на производството по принудително изпълнение върху ипотекиран имот, когато постановяването на такива мерки е необходимо за гарантиране на пълната ефективност на крайното му решение (
25
).
52.
Следователно пълната ефективност на защитата на потребителите, желана от Директива 93/13, изисква освен това да има възможност изпълнителното производство да се спре, при необходимост по правила, които да не могат да обезсърчат потребителя да предяви и поддържа съответния иск, докато компетентният съд да извърши проверката дали клаузите от съответния договор евентуално са неравноправни (
26
).
53.
Тази съдебна практика се прилага в още по-голяма степен, когато, както в случая по делото в главното производство, извънсъдебното изпълнително производство и договорът, чието изпълнение се иска, не са предшествани от съдебен контрол и се отнасят до жилището на потребителя и неговото семейство, което включва непълнолетни деца.
в) Ефективната защита на семейното жилище на потребителя
54.
Практиката на Съда отдава особено значение на факта, че даденият като обезпечение имот е жилището на потребителя, като поддържа, че правото на жилище е основно право, гарантирано от член 7 от Хартата, което националният съд трябва да вземе предвид при прилагането на Директива 93/13 (
27
). Както се отбелязва в доктрината, тълкуването на Съда на Директива 93/13 „цели признаването на правото на жилище като присъщ елемент от защитата на потребителите“ (
28
).
55.
С оглед на намесата в основните права на потребителя, производството по принудително изпълнение на ипотека върху жилището на потребителя трябва да гарантира „най-висока степен на процесуална строгост“ (
29
).
56.
„Процесуалните последици“ (
30
) на член 7 от Хартата могат да намерят проявление и в интензивността на съдебния контрол върху клаузите, уреждащи възможността за започване на изпълнително производство, като спорната клауза в главното производство, която допуска кредиторът да обяви предсрочната изискуемост на кредита и да придобие жилището на потребителя.
57.
По-конкретно, в решение Všeobecná úverová banka (
31
) Съдът постановява, че предвид последиците, до които може да доведе клауза за предсрочна изискуемост (
32
), включена в договор за потребителски кредит, обезпечен със семейно жилище, националният съд трябва — когато преценява евентуалната неравноправност на такава клауза — по-специално да разгледа пропорционалността на предоставената с нея на кредитора възможност да изиска всички дължими суми.
58.
В това отношение при преценката на средствата, с които потребителят може да поправи последиците от пълното погасяване на дължимите по договора за кредит суми, националната юрисдикция трябва да вземе предвид последиците от отнемането от потребителя и семейството му на основното им жилище в светлината на член 7 от Хартата (
33
).
59.
Следва да се отбележи, че член 7 от Хартата, който признава на всеки правото на зачитане на неговия личен и семеен живот, на неговото жилище и тайната на неговите съобщения, съответства на член 8, параграф 1 от Европейската конвенция за правата на човека (ЕКПЧ), докато член 47 от Хартата, който гарантира правото на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес, съответства на член 6, параграф 1 от ЕКПЧ (
34
).
60.
Съгласно член 52, параграф 3 от Хартата — който има за цел да осигури необходимата съгласуваност между съдържащите се в нея права и съответстващите им права, гарантирани от ЕКПЧ, без да засяга автономността на правото на Съюза — когато тълкува правата, гарантирани от членове 7 и 47 от Хартата, Съдът трябва да вземе предвид съответстващите им права, гарантирани от член 8, параграф 1 и от член 6, параграф 1 от ЕКПЧ, съгласно тълкуването им от Европейския съд по правата на човека (ЕСПЧ), като минимален праг на закрила (
35
).
61.
По отношение на изпълнителните производства върху недвижим имот Европейският съд по правата на човека многократно е постановявал, че загубата на жилище е най-тежкото посегателство срещу правото на неприкосновеност на жилището (
36
).
62.
По делото, по което е постановено решение Rousk с/у Швеция (
37
), изпълнението е реализирано преди произнасянето на окончателно съдебно решение по жалбата. От това решение следва, че процесът на вземане на решения, който води до такова мащабно посегателство, каквото е загубата на жилище, трябва да бъде справедлив (
38
). Според Европейския съд по правата на човека, за да се гарантира, че съществуващите във вътрешното право правни средства за защита и процесуални гаранции са „действително налични и достатъчни не само на теория, но и на практика, отстраняването от имота е трябвало да се отложи до разрешаването на спорните въпроси“ (
39
).
63.
Като се има предвид практиката на Съда и на Европейския съд по правата на човека, потребителят трябва да разполага с реална и ефективна възможност да поиска съдебен контрол върху неравноправните клаузи, съдържащи се в договора, чието изпълнение се иска, преди провеждането на публична продан на неговото жилище. Възможно е публичната продан да не е приключила, докато компетентният съд осъществява контрол за наличието на неравноправни клаузи в съответния договор. Така способите за съдебен контрол върху неравноправните клаузи не могат да се считат за ефективни, ако публичната продан се осъществи въпреки наличието на висящо производство, в което потребителят оспорва принудителното изпълнение и иска неговото спиране или прекратяване.
г) Прилагане на тези принципи към случая в главното производство
64.
В настоящия случай потребителите са подали жалба срещу определението на първоинстанционния съд, с което той отхвърля искането им за допускане на временни мерки, без да разгледа твърдението им, че банката няма право да обявява кредита за предсрочно изискуем (
40
). Докато обжалването все още е висящо, се провежда публичната продан, въпреки че потребителите са уведомили организатора ѝ за наличието на висящо производство.
65.
Въпреки че националното законодателство предвижда някои средства за съдебна защита, които имат за цел да позволят спиране на изпълнението (
41
), от обстоятелствата по делото в главното производство става ясно, че на практика наличните средства за съдебна защита не са достатъчно координирани, за да гарантират, че публичната продан няма да пренебрегне съдебния процес. Запитващата юрисдикция посочва, че потребителите не могат да влияят върху продължителността на времето, което отнема на съдебния орган да постанови окончателното си решение или да се произнесе по временните мерки. Следователно потребител, който активно защитава правата си, все пак може да не успее да постигне спиране на принудителното изпълнение.
66.
При тези обстоятелства съществуващите правни средства за защита, с които разполагат потребителите в контекста на извънсъдебното изпълнително производство, изглежда, не им предоставят реална и ефективна възможност да поискат да бъде осъществен съдебен контрол върху евентуално неравноправните клаузи и да предотвратят публичната продан, преди тя да бъде извършена.
67.
С оглед на гореизложеното считам, че член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13 във връзка с членове 7 и 47 от Хартата не допускат разглежданата национална правна уредба относно извънсъдебното изпълнително производство, доколкото тя не предоставя на потребителите ефективни процесуални гаранции срещу принудителното изпълнение и публичната продан на тяхното жилище.
2. По отношение на отмяната на публичната продан поради наличието на неравноправни клаузи
68.
Вторият аспект на втория въпрос на запитващата юрисдикция се отнася до липсата на възможност за потребителите да поправят последиците от доброволната публична продан ex post. Запитващата юрисдикция уточнява, че нито едно от трите основания, предвидени в член 21, параграф 2 от Закона за доброволната публична продан, не позволява на потребителите да се позовават на наличието на неравноправни клаузи в договора, въз основа на който се иска изпълнение.
69.
В писменото си становище словашкото правителство изтъква, че запитващата юрисдикция неправилно тълкува разглежданата национална правна уредба. То се позовава на неотдавнашната практика на Najvyšší súd Slovenskej republiky (Върховен съд на Словашката република) (
42
), който възприема широко тълкуване на релевантната законова разпоредба, съгласно което наличието на неравноправни клаузи в договора за кредит е възможно основание за обявяване на публичната продан за нищожна. Съгласно цитираната от словашкото правителство съдебна практика такава възможност следва да е налице, когато публичната продан не е предшествана от никакъв предварителен контрол или проверка на дълга, или потвърждение, че са спазени условията за тази продан. Освен това от тази съдебна практика следва, че длъжникът трябва да може да се позове на нарушението на всяко процесуално или материално изискване, засягащо реализирането на обезпечението и на публичната продан, което е годно основание за оспорване на валидността на договора за кредит или на обезпечението, както и на размера и естеството на вземането.
70.
Практиката на Najvyšší súd Slovenskej republiky (Върховен съд на Словашката република) подкрепя извода, че потребителят трябва да може да получи отмяна на публичната продан поради наличието на неравноправни клаузи в договора за кредит, на който се основава принудителното изпълнение, когато това изпълнение е започнало без предварителен съдебен контрол върху вземането.
71.
Съдът е отправил до запитващата юрисдикция искане за разяснения, за да установи дали с оглед на това становище на словашкото правителство все още е необходим отговор на въпроса в частта му относно основанията, на които публична продан може да бъде обявена за нищожна.
72.
В своя отговор на искането за разяснения запитващата юрисдикция поддържа въпроса си. Тя уточнява, че през 2017 г., когато се провежда публичната продан, няма съдебна практика, която да признава наличието на неравноправни клаузи като възможно основание за отмяна на публична продан. Освен това тя посочва, че неотдавнашните определения на Najvyšší súd Slovenskej republiky (Върховен съд на Словашката република) не отразяват трайна съдебна практика по този въпрос.
73.
В това отношение обаче е достатъчно да се припомни, на първо място, че съгласно постоянната съдебна практика в рамките на производството по член 267 ДФЕС, основано на ясно разделение на правомощията между националните юрисдикции и Съда, само националният съд е компетентен да установи и прецени фактите по спора в главното производство, както и да тълкува и прилага националното право (
43
).
74.
На второ място, трябва да се припомни, че принципът на съответстващо тълкуване на националното право е присъщ за системата на Договорите, тъй като позволява на националните юрисдикции в рамките на своята компетентност да осигурят пълната ефективност на правото на Съюза, когато разрешават спора, с който са сезирани (
44
).
75.
Съгласно този принцип, като вземат предвид всички правила от националното право и приложат признатите от последното методи за тълкуване, националните юрисдикции трябва да решат дали и до каква степен разпоредба от националното право може да се тълкува в съответствие с релевантните разпоредби от правото на Съюза (
45
).
76.
Посоченият принцип търпи определени ограничения. Така задължението на националните юрисдикции да се позоват на съдържанието на правото на Съюза, когато тълкуват и прилагат релевантните правила от националното право, е ограничено от общите принципи на правото и не може да служи за основа на тълкуване contra legem на националното право (
46
).
77.
Като се има предвид, че само националните юрисдикции са компетентни да тълкуват националното право, както следва от съдебната практика, припомнена в точка 73 от настоящото заключение, запитващата юрисдикция трябва да прецени дали е възможно тълкуване на член 21, точка 2 от Закона за доброволната публична продан в смисъл, че наличието на неравноправни клаузи в договора представлява основание за нищожност на публичната продан.
78.
Съдебната практика на Najvyšší súd Slovenskej republiky (Върховен съд на Словашката република), изглежда, показва, че е възможно тълкуване в съответствие с правото на Съюза. Обстоятелството, че тази практика все още не е ясно установена, както посочва запитващата юрисдикция, не е пречка националният съд да възприеме съответстващо тълкуване. Действително, съгласно постоянната практика на Съда национална юрисдикция няма основание по-специално да счита, че е изправена пред невъзможност да тълкува разпоредба от националното право в съответствие с правото на Съюза, единствено защото тази разпоредба трайно е тълкувана в несъвместим с това право смисъл (
47
).
79.
Следва обаче да се отбележи, че тълкуването в смисъл, че националното право позволява на потребителите да искат отмяна на публична продан поради неравноправни клаузи, не изключва въпроса дали към момента на провеждане на публичната продан PO и RT са могли да се възползват от това средство за защита. Както вече бе споменато по-горе, запитващата юрисдикция уточнява, че едва отскоро съдебната практика признава наличието на неравноправни клаузи като основание, на което публична продан може да бъде обявена за нищожна. Тя също така пояснява, че към момента на провеждане на публичната продан не е имало постановено решение за отмяна на такова основание.
80.
Предвид изразените от запитващата юрисдикция съмнения относно тълкуването на член 21, параграф 2 от Закона за доброволната публична продан, от средния потребител, определен като относително осведомен и в разумни граници наблюдателен и съобразителен (
48
), не може да се очаква да знае, че такава разпоредба му дава възможност да поиска отмяна на публична продан поради наличие на неравноправни клаузи. Както красноречиво се изразява един автор, „средният потребител не е адвокат“ (
49
). От средния потребител не може да се очаква и да бъде активист, който ще се стреми да проправя път за ново развитие в съдебната практика.
81.
С оглед на всички гореизложени съображения член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13 във връзка с членове 7 и 47 от Хартата трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба и практика като разглежданите в главното производство, които в рамките на извънсъдебното производство за принудително изпълнение върху ипотекиран недвижим имот, представляващ семейното жилище на потребителя, от една страна, позволяват публичната продан на този недвижим имот да се проведе, преди да е постановено решението на съда, компетентен да се произнесе по съществото на делото, с което се установява неравноправният характер на договорната клауза, въз основа на която се извършва това изпълнение, въпреки че потребителят е поискал спиране на публичната продан, а от друга страна, не предвиждат никаква възможност за отмяна на публичната продан поради наличието на неравноправни клаузи в договора, чието изпълнение се иска.
Б.
По първия въпрос
82.
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13 се прилагат по дело, в рамките на което спечелилият публичната продан участник, на който е възложен недвижим имот в извънсъдебно изпълнително производство, иска да реализира правото си на собственост, при положение че публичната продан е проведена въпреки наличието на висящо дело, образувано по искане на потребителя с цел да попречи на публичната продан, и въпреки че участникът е бил уведомен за това висящо дело.
83.
Най-напред ще разгледам повдигнатото от GR REAL възражение относно допустимостта на въпроса. GR REAL поддържа по същество, че този въпрос не го засяга, тъй като то е участникът, спечелил публичната продан, а не продавач или доставчик по смисъла на член 2, буква в) от Директива 93/13. То твърди, че няма отношение към въпроса за евентуалния неравноправен характер на договорните клаузи, включени в договора за ипотечен кредит.
84.
В това отношение следва да се припомни (
50
), че спорът по главното производство възниква в контекста на иск за съдебно отстраняване, предявен от спечелилия публичната продан участник, и насрещен иск на потребителите, с който те искат да защитят правото си на собственост срещу спечелилия участник. Според запитващата юрисдикция дружеството GR REAL, което е вписано като собственик на недвижимия имот в кадастралния регистър, разполага с процесуална легитимация в рамките на такова производство. Както пояснява запитващата юрисдикция, потребителите поддържат, че притежават право на собственост върху къщата, тъй като банката не е имала право да започне производството по принудително изпълнение, довело до публичната продан. При тези обстоятелства, както отбелязва Комисията, въпросът се отнася не до преценката на неравноправния характер на клаузите, съдържащи се в договора за ипотечен кредит, а до процесуалната защита, предоставена на потребителите в рамките на извънсъдебното изпълнително производство, и до отражението на евентуалните пороци на това производство върху публичната продан.
85.
По същество този въпрос на запитващата юрисдикция се отнася до очертаването на границите на приложимостта на Директива 93/13 в рамките на производство за съдебно отстраняване (
51
). По-конкретно, основният въпрос е дали прехвърлянето на имота на спечелилия участник е пречка потребителят да се позове на Директива 93/13, за да оспори съдебното отстраняване, когато публичната продан на жилището му е извършена преди приключването на съдебното производство за контрол върху неравноправните клаузи.
86.
Както ще обясня в следващия раздел, ефективността на Директива 93/13 по принцип не изисква да се проверява неравноправността на договорните клаузи в случаите, в които производството по принудително изпълнение върху ипотекиран имот е приключило и правото на собственост върху този имот е прехвърлено на трето лице, когато тази проверка би подкопала правната сигурност на прехвърлянето на собствеността в полза на трето лице.
87.
Според мен обаче обстоятелствата по настоящото дело, след претегляне на различните засегнати интереси, могат да обосноват различен извод.
1. Ограниченията за прилагането на Директива 93/13 след прехвърлянето на собствеността
88.
В решение Banco Santander (
52
) за първи път са изложени ограниченията за прилагането на Директива 93/13 след законното придобиване на имота от спечелилия публичната продан участник. В това решение Съдът по същество изключва прилагането на Директива 93/13 по дело, образувано по инициатива на спечелилия публичната продан участник, което има за предмет защитата на законосъобразно придобитите от него вещни права след публичната продан на имот, за който потребителят е учредил ипотека. Съдът счита, че би възникнала опасност от нарушаване на правната сигурност на установените отношения на собственост, ако се позволи на длъжника, който се е съгласил да учреди ипотека върху такъв имот, да противопостави на придобилото имота лице възражения, изведени от договора за ипотечен кредит, спрямо който все пак приобретателят може да се явява трето лице (
53
).
89.
Едно от условията обаче, на които се подчиняват ограниченията в приложението на Директива 93/13, е наличието на правни средства за защита, включително възможността потребителят да оспори или да поиска спиране на производството с мотива, че договорът за ипотечен кредит съдържа неравноправна клауза, и възможността да поиска постановяването на привременни мерки (
54
). По делото, по което е постановено решение Banco Santander, Съдът взема предвид факта, че потребителят не е използвал предвидените правни способи за защита (
55
).
90.
В последваща съдебна практика, в решение Ibercaja Banco (
56
), Съдът в голям състав потвърждава значението на принципа на правна сигурност и на защитата на вещните права на собственика върху имота след провеждане на публична продан. Това дело се вписва в контекста на производство по принудително изпълнение върху ипотекиран имот, което е допуснато със съдебно решение. То повдига два основни въпроса. Първият въпрос е дали съдът по изпълнението трябва да може да проверява евентуално неравноправния характер на договорните клаузи, независимо от националните процесуални норми, които прилагат принципа на силата на пресъдено нещо по отношение на съдебно решение, което не отразява изрично извършването на каквато и да е преценка по този въпрос. Вторият въпрос се отнася до определянето на момента, от който производството по принудително изпълнение върху ипотекиран имот трябва да се счита за приключено с оглед на проверката за неравноправност на договорни клаузи.
91.
По първия въпрос Съдът приема, че ефективен контрол за евентуално неравноправния характер на договорните клаузи не би могъл да се гарантира, ако силата на пресъдено нещо се отнася и до съдебните решения, в които не е посочено, че такъв контрол е упражнен (
57
). Следователно потребителят трябва да може да се позове на Директива 93/13 дори в следващи етапи от това производство или в последващо производство по установителен иск (
58
).
92.
По втория въпрос Съдът приема, че когато производството по принудително изпълнение върху ипотекиран имот е приключило и правото на собственост върху този имот е прехвърлено на трето лице, съдът, действайки служебно или по искане на потребителя, вече не може да извършва проверка на неравноправния характер на договорни клаузи, която би довела до отмяна на актовете за прехвърляне на собствеността и би поставила под въпрос правната сигурност на вече извършеното прехвърляне на собственост на трето лице (
59
).
93.
Съдът обаче постановява, че при това положение потребителят трябва да може, в съответствие с член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13, тълкувани с оглед на принципа на ефективност, в последващо отделно производство да се позове на неравноправния характер на клаузите на договора за ипотечен кредит, за да може ефективно и пълно да упражни правата си по тази директива, за да получи обезщетение за причинените от прилагането на тези клаузи парични вреди (
60
).
2. Обстоятелствата, които могат да обосноват отклонение от ограниченията за прилагането на Директива 93/13 след публичната продан
94.
Запитващата юрисдикция подчертава, че словашкият правен ред защитава третите лица, които придобиват имот на публична продан, и признава необходимостта от зачитане на принципа на правна сигурност. Според нея обаче случаят в главното производство обосновава различен баланс на засегнатите интереси и отклонение от правилото за защита на спечелилия публичната продан участник. Според запитващата юрисдикция мотивите за това отклонение произтичат главно от обстоятелството, че публичната продан е приключила, преди компетентният съд да е упражнил контрол за евентуално неравноправния характер на клаузите, съдържащи се в договора за ипотечен кредит, както и че спечелилия публичната продан участник е знаел за наличието на висящо дело (
61
).
95.
Следователно трябва да се определи дали тези елементи могат да се считат за годни да обосноват прилагането на Директива 93/13 след провеждането на публичната продан и прехвърлянето на имота на спечелилия участник.
96.
Както е видно от направения по-горе анализ (
62
), практиката на Съда, вдъхновена от практиката на Европейския съд по правата на човека, придава особено значение на наличието на процесуални гаранции в производството по принудително изпълнение върху недвижим имот, предвид сериозното посегателство срещу правото на неприкосновеност на жилището.
97.
Така мерките за изпълнение трябва да гарантират, че правото на потребителя на жилище е надлежно взето предвид и защитено и че потребителят разполага с ефективни процесуални способи да предяви правата си по Директива 93/13 и да поиска да бъде осъществен съдебен контрол върху евентуално неравноправните клаузи преди провеждането на публичната продан (
63
). Потребителите трябва също така да разполагат с ефективни способи да поискат спиране на принудителното изпълнение, докато не се направи преценка на евентуално неравноправния характер на клаузите (
64
).
98.
Липсата на реална и ефективна възможност за съдебен контрол върху неравноправните клаузи преди провеждането на публичната продан представлява сериозно нарушение на изискването за ефективна съдебна защита на потребителя, гарантирана в член 47 от Хартата, и на правото на неприкосновеност на жилището съгласно член 7 от Хартата. Потребител, който е бил лишен от тази възможност в хода на производство за принудително изпълнение върху ипотекиран имот, трябва по изключение да може да се защити на това основание след провеждането на публичната продан.
99.
Нито защитата на добросъвестния купувач, нито общият интерес от запазване на правната сигурност са достатъчни, за да надделеят над съображението, че жилището на лицето е било отнето без осъществяването на съдебен контрол по случая (
65
). Това съображение важи в още по-голяма степен, когато в семейството на това лице има непълнолетни деца.
100.
В случая, разглеждан в главното производство, жилището на потребителя е изнесено на публична продан, без договорът, въз основа на който се иска изпълнение, да е бил предмет на съдебен контрол, за да се прецени евентуално неравноправният характер на някои негови клаузи, и въпреки че производството за установяване на неравноправния характер на договорните клаузи е било висящо. Имотът, предмет на публичната продан, е жилище, в което потребителите живеят заедно с децата си, две от които са непълнолетни и страдат от психологическо разстройство. Публичната продан е проведена въпреки липсата на проверка по съдебен ред на вземането и липсата на контрол за пропорционалност на предоставената на кредитора възможност да обяви кредита за предсрочно изискуем.
101.
Друг елемент, който може да обоснове различен баланс на засегнатите интереси по делото в главното производство в сравнение с делото, по което е постановено решение Ibercaja Banco, е, че спечелилият публичната продан участник е знаел за наличието на висящо производство относно неравноправния характер на клаузата, въз основа на която кредиторът е започнал принудителното изпълнение. Запитващата юрисдикция определя това знание като „смущаващото обстоятелство“, при което се реализира прехвърлянето на имота.
102.
Както по същество отбелязва Комисията, запитващата юрисдикция следва да определи в съответствие с националното си право дали тези обстоятелства представляват пороци при придобиването на собствеността върху имота и какви биха били евентуалните последици за законосъобразността на прехвърлянето на собствеността (
66
). Фактът, че спечелилият търга участник е знаел за наличието на висящо дело, може да бъде счетен за фактор, който е в състояние да засегне необходимостта от защита на това лице.
103.
Вярно е, както посочва GR REАL, че оспорването на клаузите на договор, който представлява единственото основание за изпълнението, не оказва натиск върху изхода на производството. Въпреки това участник в публична продан, който придобива имот въпреки висящо съдебно производство, в което се оспорва договорът, служещ като основание за изпълнението, и въпреки липсата на предварителен съдебен контрол, би трябвало да е наясно, че съществува по-голям риск от отмяна на публичната продан и че правният статут на имота е неизяснен (
67
).
104.
Неясният статут на вещните права, придобити от спечелилия публичната продан участник в контекста на системата на извънсъдебното изпълнително производство, изглежда, се подкрепя от практиката на Najvyšší súd Slovenskej republiky (Върховен съд на Словашката република), като запитващата юрисдикция следва да провери това. Както посочих по-горе (
68
), от тази съдебна практика следва, че потребителят трябва да може да оспори действителността на публичната продан, когато доброволната публична продан не се предхожда от съдебен контрол или от проверка по съдебен ред на дълга и на условията на проданта.
105.
Обстоятелство, което допълнително усложнява разглеждания случай, е, че потребителите не са подали жалба за отмяна на публичната продан. В това отношение Съдът приема, че при спазването на принципа на ефективност не може да се стига до това съдът изцяло да компенсира пълната пасивност в процеса на съответния потребител (
69
). Както обаче обяснява запитващата юрисдикция в отговора си на искането за разяснения, към момента на образуване на главното производство не е съществувала практика на Najvyšší súd Slovenskej republiky (Върховен съд на Словашката република) (
70
).От PO и RT не би могло да се очаква да са запознати с широкото тълкуване на закона, което допуска подаването на жалба за отмяна. При тези обстоятелства не може да се приеме, че тези потребители са проявили пълна пасивност (
71
).
106.
Обстоятелствата по делото разкриват сериозни недостатъци
в процесуалните гаранции, с които разполагат потребителите в контекста на националната система за извънсъдебно изпълнение, поне както тя се прилага на практика. Както по същество отбелязва Комисията, съществуват съмнения относно цялостната
ефективност на процесуалните гаранции, предоставени на потребителите в контекста на доброволна публична продан. Това, че участникът, на който е възложен имотът, е бил запознат с рисковете, произтичащи от публична продан, в която основните въпроси не са били разрешени, задълбочава тези недостатъци.
107.
Кумулативните последици от липсата на процесуални гаранции на извънсъдебната система за изпълнение и от обстоятелствата по конкретното дело върху правото на ефективни правни средства за защита, което потребителите черпят от Директива 93/13, би трябвало да могат да обосноват отклонение от общото правило, установено в решение Ibercaja Banco. Ето защо потребителите би трябвало да могат да се позоват на правото си на ефективна съдебна защита по Директива 93/13 в рамките на производство по съдебно отстраняване. В обхвата на националното процесуално право е да предвиди конкретните разпоредби, които да позволят на потребителя да поиска да бъде осъществен ефективен съдебен контрол на договорните клаузи, въз основа на които е поискано принудителното изпълнение, и да изведе всички последици от този контрол.
108.
С оглед на гореизложеното считам, че член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13 във връзка с членове 7 и 47 от Хартата трябва да се тълкуват в смисъл, че се прилагат за производство, в рамките на което спечелилият публичната продан участник, на който е възложен недвижим имот в извънсъдебно изпълнително производство, иска да реализира правото си на собственост, при положение че публичната продан е проведена въпреки наличието на висящо дело, образувано по искане на потребителя с цел да попречи на публичната продан, и въпреки че участникът е бил уведомен за това висящо дело, доколкото съществуващите процесуални способи не дават реална и ефективна възможност на потребителя да поиска да бъде осъществен съдебен контрол върху евентуално неравноправните клаузи, както и да поиска спиране на изпълнението преди публичната продан или отмяна на проданта.
В.
По третия въпрос
109.
С третия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 5 от Директива 2005/29 трябва да се тълкува в смисъл, че пристъпването към изпълнение върху дадена като обезпечение вещ въз основа на неравноправна договорна клауза за предсрочна изискуемост на вземане може да представлява нелоялна търговска практика, която евентуално да ангажира отговорността на организатора на публичната продан.
110.
Страните, които са представили становища, твърдят, че въпросът е недопустим.
111.
Съгласно постоянната съдебна практика поставените от националния съд въпроси, които се отнасят до правото на Съюза, по презумпция са релевантни. Съдът може да откаже да се произнесе по отправено от национална юрисдикция преюдициално запитване само когато е съвсем очевидно, че исканото тълкуване на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора в главното производство, когато проблемът е от хипотетично естество или когато Съдът не разполага с необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси (
72
).
112.
В случая от акта за преюдициално запитване не става ясно каква е връзката на въпроса с действителността или с предмета на спора в главното производство. По-специално, както подчертава словашкото правителство, нито банката, нито дружеството организатор са страни по спора в главното производство. Ето защо не изглежда, че тълкуването на Директива 2005/29 би могло да окаже влияние върху делото в главното производство.
113.
Освен това, както подчертава Комисията, нелоялна търговска практика съгласно член 5, параграф 2, буква б) от Директива 2005/29 е поведение, което „съществено изопачава или е възможно да изопачи съществено икономическото поведение по отношение на продукта на средния потребител, до когото достига или за когото е предназначена стоката“. Запитващата юрисдикция обаче не уточнява характера на взетото от потребителя икономическо решение, което банката или организаторът на публичната продан предполагаемо са имали намерение да изопачат.
114.
Поради тези съображения считам, че третият въпрос е недопустим.
V. Заключение
115.
С оглед на всички гореизложени съображения предлагам на Съда да отговори на поставените от Krajský súd v Prešove (Окръжен съд Прешов, Словакия) въпроси по следния начин:
„1)
Член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори във връзка с член 7 и член 47, параграф 1 от Хартата
трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба и практика като разглежданите в главното производство, които в рамките на извънсъдебно производство за принудително изпълнение върху ипотекиран недвижим имот, представляващ семейното жилище на потребителя, от една страна, позволяват публичната продан на този недвижим имот да се проведе, преди да е постановено решението на съда, компетентен да се произнесе по същество по делото, с което се установява неравноправният характер на договорната клауза, въз основа на която се извършва това изпълнение, въпреки че потребителят е поискал спиране на публичната продан, а от друга страна, не предвиждат никаква възможност за отмяна на публичната продан поради наличието на неравноправни клаузи в договора, чието изпълнение се иска.
2)
Член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13 във връзка с членове 7 и 47 от Хартата
трябва да се тълкуват в смисъл, че се прилагат за производство, в рамките на което спечелилият публичната продан участник, на който е възложен недвижим имот в извънсъдебно изпълнително производство, иска да реализира правото си на собственост, при положение че публичната продан е проведена въпреки наличието на висящо дело, образувано по искане на потребителя с цел да попречи на публичната продан, и въпреки че участникът е бил уведомен за това висящо дело, доколкото съществуващите процесуални способи не дават реална и ефективна възможност на потребителя да поиска да бъде осъществен съдебен контрол върху евентуално неравноправните клаузи, както и да поиска спиране на изпълнението преди публичната продан или отмяна на проданта.
3)
Третият въпрос е недопустим“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	Решение от 14 март 2013 г. (C‑415/11, EU:C:2013:164).
(
3
)	Kenna, P. Introduction’ in Kenna, P. et al. Loss of Homes and Evictions Across Europe — A Comparative Legal and Policy Examination. Cheltenham: Edward Elgar, United Kingdom and Northampton, Massachusetts, United States, 2018, 1—65, на стр. 41.
(
4
)	Директива на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, глава 15, том 2, стр. 273).
(
5
)	Collins, H. Building European contract law on charter rights. — In: Collins, H. (Ed.). European Contract Law and the Charter of Fundamental Rights. Cambridge: Intersentia, , 2017, 1—32, на стр. 17.
(
6
)	От мотивите на акта за преюдициално запитване е видно, че в основата на искането за предсрочно погасяване е неплащането от страна на потребителите на няколко вноски по кредита.
(
7
)	Запитващата юрисдикция посочва, че спорната договорна клауза за предсрочна изискуемост на кредита може да се счита за несъществуваща поради липса на прозрачност. Тази клауза била включена в общите условия на банката, но не била сведена до знанието на потребителите.
(
8
)	Директива на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, Директиви 97/7/EО, 98/27/EО и 2002/65/EО на Европейския парламент и на Съвета, и Регламент (EО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялни търговски практики“) (ОВ L 149, 2005 г., стр. 22; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260).
(
9
)	Решение от 22 април 2021 г., Profi Credit Slovakia (C‑485/19, EU:C:2021:313, т. 49).
(
10
)	Пак там, точка 50.
(
11
)	Вж. точки 6 и сл. от настоящото заключение.
(
12
)	В заглавието на закона се посочва „доброволна“ продан. Характеристиките на това производство обаче навеждат към принудителна публична продан.
(
13
)	Вж. в този смисъл решение от 17 юли 2014 г., Sánchez Morcillo и Abril García (C‑169/14, EU:C:2014:2099, т. 38).
(
14
)	Решение от 10 септември 2014 г. (C‑34/13, EU:C:2014:2189, т. 68).
(
15
)	Заключение на генерален адвокат Medina по дело Všeobecná úverová banka (C‑598/21, EU:C:2023:22, т. 83).
(
16
)	Решение от 17 май 2022 г., Ibercaja Banco (C‑600/19, EU:C:2022:394, т. 35 и цитираната съдебна практика).
(
17
)	Пак там, точка 36 и цитираната съдебна практика.
(
18
)	Пак там, точка 37 и цитираната съдебна практика.
(
19
)	Решение от 9 април 2024 г., Profi Credit Polska (Ново разглеждане на дело, приключило с влязло в сила съдебно решение) (C‑582/21, EU:C:2024:282, т. 73 и цитираната съдебна практика).
(
20
)	Решение от 17 май 2022 г., Impuls Leasing România (C‑725/19, EU:C:2022:396, т. 46).
(
21
)	Решение от 17 май 2022 г., Impuls Leasing România (C‑725/19, EU:C:2022:396, т. 47).
(
22
)	Вж. в това отношение решение от 9 април 2024 г., Profi Credit Polska (Ново разглеждане на дело, приключило с влязло в сила съдебно решение) (C‑582/21, EU:C:2024:282, т. 79).
(
23
)	Решение от 17 юли 2014 г., Sánchez Morcillo и Abril García (C‑169/14, EU:C:2014:2099, т. 25).
(
24
)	Решение от 17 май 2022 г., Impuls Leasing România (C‑725/19, EU:C:2022:396, т. 55 и цитираната съдебна практика).
(
25
)	Вж. в този смисъл решения от 14 март 2013 г., Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, т. 59), от 17 май 2022 г., Impuls Leasing România (C‑725/19, EU:C:2022:396, т. 56), и от 9 ноември 2023 г., Všeobecná úverová banka (C‑598/21, EU:C:2023:845, т. 85).
(
26
)	Вж. в този смисъл решение от 9 април 2024 г., Profi Credit Polska (Ново разглеждане на дело, приключило с влязло в сила съдебно решение) (C‑582/21, EU:C:2024:282, т. 82).
(
27
)	Вж. в този смисъл решение от 9 ноември 2023 г., Všeobecná úverová banka (C‑598/21, EU:C:2023:845, т. 85).
(
28
)	Kenna, P., H. Simón-Moreno. Towards a common standard of protection of the right to housing in Europe through the Charter of Fundamental Rights. — European Law Journal, vol. 25, 2019, 608—622, на стр. 608.
(
29
)	Whitehouse, L. The home-owner: Citizen or consumer? — In: Bright, S., J. Dewar. Land Law — Themes and Perspectives. Oxford: Oxford University Press, 1998, 183—205, на стр. 183 (курсивът е мой).
(
30
)	Kenna, P., H. Simón-Moreno, бележка под линия 28, цит. съч., стр. 614.
(
31
)	Вж. в този смисъл решение от 9 ноември 2023 г. (C‑598/21, EU:C:2023:845, т. 82 и 84).
(
32
)	По силата на която кредиторът може да поиска предсрочно погасяване на кредита.
(
33
)	Решение от 9 ноември 2023 г., Všeobecná úverová banka (C‑598/21, EU:C:2023:845, т. 85).
(
34
)	Вж. в този смисъл решение от 8 декември 2022 г., Orde van Vlaamse Balies и др. (C‑694/20, EU:C:2022:963, т. 25).
(
35
)	Пак там, точка 26.
(
36
)	Решение на ЕСПЧ от 25 октомври 2013 г., Rousk с/у Швеция, CE:ECHR:2013:0725JUD002718304, § 137 и цитираната съдебна практика (курсивът е мой).
(
37
)	Пак там., точки 120 и 139.
(
38
)	Пак там, точка 137.
(
39
)	Пак там, точка 139 (курсивът е мой).
(
40
)	Вж. точка 14 по-горе.
(
41
)	Националният съд може да постанови временни мерки на основание член 325 от Гражданския процесуален кодекс. Освен това съгласно член 19, параграф 1 от Закона за доброволната публична продан организаторът е длъжен да спре публичната продан, ако съдът е допуснал временна мярка.
(
42
)	Словашкото правителство се позовава по-специално на определенията на Najvyšší súd Slovenskej republiky (Върховен съд на Словашката република) от 7 декември 2022 г. с референтен номер 6Cdo/159/2020 и от 23 февруари 2022 г. с референтен номер 4Cdo/149/2020.
(
43
)	Решение от 9 април 2024 г., Profi Credit Polska (Ново разглеждане на дело, приключило с влязло в сила съдебно решение) (C‑582/21, EU:C:2024:282, т. 31).
(
44
)	Пак там, точка 61.
(
45
)	Пак там, точка 62.
(
46
)	Пак там, точка 63.
(
47
)	Вж. в този смисъл решение от 9 април 2024 г., Profi Credit Polska (Ново разглеждане на дело, приключило с влязло в сила съдебно решение) (C‑582/21, EU:C:2024:282, т. 65).
(
48
)	Относно понятието за среден потребител вж. решение от 4 юли 2024 г., Caixabank и др. (Контрол за прозрачност при колективни искове) (C‑450/22, EU:C:2024:577, т. 48).
(
49
)	Rott, P. The average consumer is not a lawyer! Case C‑66/19 JC v Kreissparkasse Saarlouis. — Maastricht Journal of European and Comparative Law, vol. 27(3), 379—386, където коментира решение на Съда от 26 март 2020 г., Kreissparkasse Saarlouis (C‑66/19, EU:C:2020:242).
(
50
)	Вж. точки 21 и 22 от настоящото заключение.
(
51
)	Вж. Faber, W., C. Martinson. Can ownership limit the effectiveness of EU ionsumer iontract law directives? — A suggestion to employ a „functional fpproach. — Austrian Law Journal (ALJ), 2019, 85—123.
(
52
)	Решение от 7 декември 2017 г. (C‑598/15, EU:C:2017:945, т. 50, наричано по-нататък „решение Banco Santander“).
(
53
)	Пак там, точка 45.
(
54
)	Пак там, точка 49.
(
55
)	Пак там, точка 50.
(
56
)	Решение от 17 май 2022 г. (C‑600/19, EU:C:2022:394, наричано по-нататък „решение Ibercaja Banco“).
(
57
)	Решение Ibercaja Banco, точка 50).
(
58
)	Пак там, точка 56.
(
59
)	Пак там, точка 57.
(
60
)	Решение Ibercaja Banco (т. 58) и решение от 9 април 2024 г., Profi Credit Polska (Ново разглеждане на дело, приключило с влязло в сила съдебно решение) (C‑582/21, EU:C:2024:282, т. 83).
(
61
)	В писменото си становище GR REAL отрича да е знаело за предявения от потребителите иск, с който оспорват изпълнителното производство. Съгласно постоянната съдебна практика обаче при разпределянето на правомощията между националните юрисдикции и съдилищата на Европейския съюз Съдът трябва да вземе предвид фактическия и правен контекст, в който се вписват преюдициалните въпроси, така както той е очертан в акта за преюдициално запитване. Следователно, при положение че запитващата юрисдикция е определила фактическия и правен контекст, в който се вписват поставените от нея въпроси, проверката на тяхната точност не е задача на Съда (вж. в този смисъл решение от 29 юни 2023 г., International Protection Appeals Tribunal и др. (Атентат в Пакистан) (C‑756/21, EU:C:2023:523, т. 37 и 38 и цитираната съдебна практика).
(
62
)	Вж. точки 54 и сл. от настоящото заключение.
(
63
)	Вж. по-горе точка 63 от настоящото заключение.
(
64
)	Вж. Rutgers, J. W. The right to housing (Article 7 of the Charter) and unfair terms in general ionditions. — In: Collins, H. (Ed.), бележка под линия 5, цит. съч., стр. 125—137, на стр. 134.
(
65
)	Вж. в този смисъл решение на ЕСПЧ от 16 юли 2009 г., Zehentner с/у Австрия, CE:ECHR:2009:0716JUD002008202, § 62 и 65.
(
66
)	За общ преглед вж. Martínez Valencoso, L. M. et al. (Eds.). Transfer of Immovables in European Private Law. Cambridge University Press, 2017.
(
67
)	Вж. в този смисъл решение на ЕСПЧ от 1 юли 2014 г., Buceaş и Buciaş с/у Румъния, CE:ECHR:2014:0701JUD003218504, § 43.
(
68
)	Вж. точка 69 от настоящото заключение.
(
69
)	Решение от 17 май 2022 г., Unicaja Banco (C‑869/19, EU:C:2022:397, т. 28 и цитираната съдебна практика).
(
70
)	Вж. точка 79 от настоящото заключение.
(
71
)	Вж. в този смисъл решение от 17 май 2022 г., Unicaja Banco (C‑869/19, EU:C:2022:397, т. 38).
(
72
)	Решение от 13 юли 2023 г., Banco Santander (Използване на официален индекс като референтен) (C‑265/22, EU:C:2023:578, т. 34 и цитираната съдебна практика).