62018CJ0168_RES
Дело C‑168/18
Pensions-Sicherungs-Verein VVaG
срещу
Günther Bauer
(Преюдициално запитване, отправено от Bundesarbeitsgericht)
Решение на Съда (пети състав) от 19 декември 2019 година
„Преюдициално запитване — Социална политика — Закрила на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател — Директива 2008/94/ЕО — Член 8 — Допълнителни пенсионни схеми — Закрила на правата във връзка с пенсии — Гарантирано минимално равнище на закрила — Задължение на бившия работодател да компенсира намалението на професионалната пенсия — Външна пенсионноосигурителна институция — Директен ефект“
Социална политика — Сближаване на законодателствата — Закрила на работниците в случай на неплатежоспособност на техния работодател — Директива 2008/94 — Допълнителни професионални пенсионни схеми — Задължение за съответната държава членка да приеме необходимите мерки за закрила на интересите на работниците и служителите — Приложно поле
(член 8 от Директива 2008/94 на Европейския парламент и на Съвета2008/94)
(вж. т. 35 и 36; т. 1 от диспозитива)
Социална политика — Сближаване на законодателствата — Закрила на работниците в случай на неплатежоспособност на техния работодател — Директива 2008/94 — Допълнителни професионални пенсионни схеми — Закрила на правата във връзка с пенсии — Изисквано минимално равнище на закрила — Намаление на професионалнопенсионните обезщетения — Обезщетение, съответстващо на поне 50 % от стойността на правата, придобити от бившия работник или служител — Обезщетение, което трябва да спазва прага на риска от бедност
(член 8 от Директива 2008/94 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 38—46; т. 2 от диспозитива)
Социална политика — Сближаване на законодателствата — Закрила на работниците в случай на неплатежоспособност на техния работодател — Директива 2008/94 — Допълнителни професионални пенсионни схеми — Закрила на правата във връзка с пенсии — Външна пенсионноосигурителна институция — Възможност работникът или служителят при спор с такава институция да се позове на член 8 от посочената директива, който има директен ефект
4. (член 8 от Директива 2008/94 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 48—54 и 57; т. 3 от диспозитива)
Резюме
Държава членка е длъжна да гарантира на бивш работник или служител, че ако размерът на професионалнопенсионните обезщетенията бъде намален вследствие неплатежоспособността на неговия работодател, работникът или служителят ще получава поне половината от тези обезщетения, или, в случай, че понесените загуби са под половината от обезщетенията, че в резултат от това намаление няма да се наложи бившият работник или служител да живее под прага на риска от бедност
В решение Pensions-Sicherungs-Verein (C‑168/18), обявено на 19 декември 2019 г., Съдът тълкува член 8 от Директива 2008/94 относно закрилата на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател (
1
) и постановява, че намалението на размера на професионалнопенсионните обезщетения, изплащани на бивш работник или служител, извършено поради неплатежоспособността на бившия му работодател, се счита за явно непропорционално, когато поради това намаление бившият работник или служител вече живее или ще трябва да живее под прага на риска от бедност. Според Съда същото се отнася и за случая, при който съответното лице получава поне половината от размера на обезщетенията, произтичащи от придобитите от него права.
В делото, висящо пред запитващата юрисдикция, става въпрос за германски гражданин, на когото от декември 2000 г. е признато право на професионална пенсия, включваща месечна пенсионна добавка и годишна коледна надбавка, отпускани директно от бившия работодател, както и пенсия, изплащана от германската пенсионна каса въз основа на вноските от бившия работодател. След икономическите затруднения от 2003 г. на тази пенсионна каса, размерът на плащаните обезщетения е намален с разрешение на Федералната комисия за надзор на финансовите услуги. Бившият работодател компенсира това намаление до 2012 г., когато спрямо него е образувано производство по несъстоятелност. От тази дата бившият работник вече не получава компенсации за намалението, тъй като частноправната институция, определена от Германия за гарантираща институция във връзка с риска от неплатежоспособност на работодателите в областта на професионалното пенсионно осигуряване, поема само месечната пенсионна добавка и годишната коледна надбавка, но не компенсира намалението.
Съдът преди всичко проверява дали са налице материалноправните елементи по член 8 от Директива 2008/94 и отговаря утвърдително, доколкото става въпрос за бивш работник или служител, чийто работодател е в неплатежоспособност и към датата на изпадането му в неплатежоспособност и поради това са били засегнати придобитите права на обезщетения за старост. Съдът стига до извода, че член 8 от Директива 2008/94 действително се прилага в положение като разглежданото.
Що се отнася, на следващо място, до обстоятелствата, при които следва да се счита, че намалението на размера на професионалнопенсионните обезщетения е явно непропорционално и води до задължение на държавите членки да осигурят определена закрила, Съдът припомня, че при транспонирането на член 8 от Директива 2008/94 държавите членки разполагат с широка свобода на преценка и са длъжни единствено да гарантират изискваното от тази разпоредба минимално равнище на закрила. Той припомня също така, че в случай на неплатежоспособност на неговия работодател бившият работник или служител трябва да получава поне половината от обезщетенията за старост, произтичащи от придобитите от него права, което обаче не изключва възможността, дори тази минимална гаранция да е налице, в определени обстоятелства понесените загуби да се считат за явно непропорционални. В това отношение Съдът уточнява, че намалението на обезщетенията за старост трябва да се счита за явно непропорционално, когато способността на заинтересованото лице да осигури средства за издръжката си е сериозно засегната. Това би било така, когато в резултат от това намаление бивш работник или служител вече живее или ще трябва да живее под прага на риска от бедност, определен за съответната държава членка от Евростат; в този случай съответната държава членка е длъжна да гарантира обезщетение в размер, който, без непременно да покрива всички претърпени загуби, трябва да е в състояние да поправи техния явно непропорционален характер.
Накрая Съдът констатира, че посоченият член 8, който изисква от държавите членки да осигурят минимална закрила на бившия работник, изложен на явно непропорционално намаляване на обезщетенията за старост, съдържа ясно, точно и безусловно задължение за държавите членки, чиято цел е да предостави права на частноправните субекти. Ето защо тази разпоредба може да бъде изтъкната срещу частноправна институция, определена от държавата за гарантираща институция във връзка с риска от неплатежоспособност на работодателите в областта на професионалното пенсионно осигуряване, когато предвид възложената ѝ задача и условията, при които я изпълнява, тази институция може да бъде приравнена на държавата, стига възложената ѝ гаранционна задача реално да обхваща видовете обезщетения за старост, за които се търси предвидената в същия член 8 минимална закрила.
(
1
)	Директива 2008/94/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година относно закрилата на работниците и служителите в случай на неплатежоспособност на техния работодател (ОВ L 283, 2008 г., стр. 36).