62022CJ0508
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (oсми състав)
28 септември 2023 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Вътрешно облагане с данъци и такси — Член 110 ДФЕС — Възстановяване на такса, събрана от държава членка в нарушение на правото на Съюза — Такса за първата регистрация на моторно превозно средство — Включване на таксата в пазарната стойност на превозното средство, за което тя е платена — Прехвърляне на правото на възстановяване на последващ приобретател на превозното средство
По дело C‑508/22
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Curtea de Apel Braşov (Апелативен съд Брашов, Румъния) с акт от 22 юни 2022 г., постъпил в Съда на 27 юли 2022 г., в рамките на производството по дело
KL,
PO
срещу
Administrația Județeană a Finanțelor Publice Brașov,
СЪДЪТ (осми състав),
състоящ се от: M. Safjan, председател на състава, N. Jääskinen (докладчик) и M. Gavalec, съдии,
генерален адвокат: M. Szpunar,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за KL и PO, от D. Târşia, avocat,
–
за румънското правителство, от R. Antonie, E. Gane и O.‑C. Ichim, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от M. Björkland и T. Isacu de Groot, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 110 ДФЕС.
2
Запитването е отправено в рамките на спор, воден от KL и PO, в качеството им на наследници на AX, с Administrația Județeană a Finanțelor Publice Brașov (Окръжна администрация „Публични финанси“ Брашов, Румъния) (наричана по-нататък „данъчната администрация“), относно възстановяването на такса, събрана в нарушение на правото на Съюза при първата регистрация на превозното средство, на последващ приобретател на това превозно средство.
Правна уредба
Правото на Съюза
3
Член 110 ДФЕС гласи:
„Нито една държава членка не може да налага, пряко или косвено, каквито и да било вътрешни данъци върху стоките на други държави членки, които надвишават наложените пряко или косвено върху подобните местни стоки.
Освен това никоя държава членка не може да налага върху стоките от други държави членки вътрешни данъци от такъв характер, че да дава косвена закрила на други стоки“.
Румънското право
4
Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 52/2017 privind restituirea sumelor reprezentând taxa specială pentru autoturisme și autovehicule, taxa pe poluare pentru autovehicule, taxa pentru emisiile poluante provenite de la autovehicule și timbrul de mediu pentru autovehicule (Извънредно правителствено постановление № 52/2017 за възстановяване на специалната такса за леки пътнически автомобили и моторни превозни средства, таксата за замърсяване и таксата за замърсяващи емисии от моторни превозни средства) от 4 август 2017 г. (Monitorul Oficial al României, раздел I, бр.°644 от 7 август 2017 г., наричано по-нататък „OUG № 52/2017“) определя реда за възстановяване на няколко такси върху моторните превозни средства, за които Съдът е постановил, че противоречат на правото на Съюза.
5
Член 1, параграф 1 от OUG № 52/2017 предвижда:
„Данъчнозадължените лица, които са платили специалната такса за леките автомобили и моторните превозни средства по членове 2141—2143 от Закон № 571/2003 за Данъчния кодекс и следващите изменения и допълнения, таксата за замърсяване от моторните превозни средства, предвидена в Извънредно правителствено постановление № 50/2008 за въвеждане на такса за замърсяване от моторни превозни средства, одобрено със Закон № 140/2011, таксата за замърсяващите емисии от моторни превозни средства, предвидена в Закон № 9/2012 за таксата за замърсяващи емисии от моторни превозни средства и следващите изменения и допълнения, както и екологична таксова марка за моторните превозни средства, предвидена в Извънредно правителствено постановление № 9/2013 за екологичната таксова марка за моторните превозни средства, одобрено, изменено и допълнено със Закон № 37/2014 и следващите изменения и допълнения, и които не са ползвали правото на възстановяване до влизането в сила на настоящото Извънредно правителствено постановление, могат да поискат възстановяването им, включително дължимата лихва за периода между датата на плащане и датата на възстановяване, като подадат заявление до компетентния централен данъчен орган. Лихвеният процент е предвиденият в член 174, параграф 5 от Закон № 207/2015 за Данъчнопроцесуалния кодекс и следващите изменения и допълнения“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
6
На 3 март 2008 г. SC Zilex Corn SRL придобива чрез лизинг автомобил с марка „Toyota“, произведен през 2007 г. За да извърши първата регистрация на това превозно средство в Румъния, лизинговото дружество BCR Leasing IFN SA плаща на румънските органи специална такса за леките пътнически автомобили и моторните превозни средства (наричана по-нататък „специалната такса за регистрация“), заедно с данък върху добавената стойност, в размер на 6378,23 RON (румънски леи) (около 1298 евро). Лизинговото дружество събира тази сума от Zilex Corn.
7
На 12 ноември 2012 г. собствеността върху автомобила е прехвърлена на SC Zaral SRL, а след това на 16 май 2016 г. — на AX.
8
На 28 август 2018 г. AX подава до данъчната администрация молба за възстановяване на специалната такса за регистрация, платена за разглежданото превозно средство на основание член 1, параграф 1 от OUG № 52/2017. Данъчната администрация отхвърля тази молба с решение от 5 март 2019 г., с мотива че тя не е подадена от платилото таксата лице. AX подава срещу това решение жалба по административен ред, която е отхвърлена с решение от 29 юли 2019 г.
9
AX подава жалба до Tribunalul Brașov (Окръжен съд Брашов, Румъния), като иска двете решения да бъдат отменени, данъчната администрация да бъде осъдена да възстанови специалната такса за регистрация и да заплати съответните лихви.
10
С решение от 23 декември 2020 г. този съд отхвърля жалбата с мотива, че съгласно приложимото национално законодателство правото на възстановяване има само лицето, платило специалната такса за регистрация при първата регистрация на разглежданото превозно средство, а не на последващите приобретатели на това превозно средство.
11
AX подава касационна жалба срещу това съдебно решение пред запитващата юрисдикция, Curtea de Apel Braşov (Апелативен съд Брашов).
12
С решение от 5 април 2022 г. този съд отхвърля жалбата с мотива, че AX не е доказала, че правото на възстановяване ѝ е прехвърлено едновременно със собствеността върху разглежданото превозно средство. Освен това този съд приема, че прехвърлянето на това вземане към фиска не може да се осъществи по право при покупката превозното средство.
13
AX подава ревизионна жалба срещу това съдебно решение пред посочената юрисдикция, като изтъква по-специално, че член 110 ДФЕС е неправилно тълкуван и че е нарушен принципът на ефективност.
14
Запитващата юрисдикция иска да се установи дали държава членка може да откаже да възстанови на последващия приобретател на превозното средство таксата, събрана при първата регистрация на превозното средство в нарушение на правото на Съюза.
15
Посочената юрисдикция отбелязва, че OUG № 52/2017 е прието вследствие на решения на Съда, в които се постановява, че няколко въведени от Румъния такси за моторни превозни средства, сред които е разглежданата специална такса за регистрация, противоречат на правото на Съюза. Съгласно член 1, параграф 1 от него обаче правото на възстановяване на такса, за която се счита, че противоречи на правото на Съюза, се признава само на платилото я задължено лице.
16
Посочената юрисдикция впрочем подчертава, че след въвеждането на посочените в OUG № 52/2017 такси за моторните превозни средства съответните превозни средства са били предмет на сделки и че в решение от 7 април 2011 г., Tatu (C‑402/09, EU:C:2011:219), Съдът е постановил, че веднъж платена, такава такса се включва в пазарната стойност на превозното средство.
17
Ето защо запитващата юрисдикция иска да се установи дали предвиденото в член 1, параграф 1 от OUG № 52/2017 ограничение на правото да бъдат възстановени събраните в нарушение на правото на Съюза такси е в съответствие със задължението на държавите членки да възстановят тези такси.
18
При тези обстоятелства Curtea de Apel Brașov (Апелативен съд Брашов) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Може ли правото на Съюза [член 110 ДФЕС] да се тълкува в смисъл, че размерът на такса, която е забранена от правото на Съюза, е включен в стойността на превозното средство и [вземането във връзка с него] може да бъде прехвърлено заедно с правото на собственост върху превозното средство на трети лица приобретатели?
2)
Допуска ли тълкуването [на член] 110 ДФЕС национална правна уредба като член 1 от OUG № 52/2017, съгласно която възстановяването на забранена от правото на Съюза такса може да се извърши само в полза на задълженото лице, което я е платило, но не и на последващите приобретатели на превозното средство, за което е платена таксата, когато таксата не е възстановена на платеца?“.
По преюдициалните въпроси
Предварителни бележки
19
Член 110 ДФЕС се отнася до всички стоки с произход от други държави членки, както и до стоките с произход от трети страни, които се намират в свободно обращение в Съюза (вж. в този смисъл решение от 7 май 1987 г., Cooperativa Co-Frutta, 193/85, EU:C:1987:210, т. 29).
20
В това отношение в писменото си становище Европейската комисия отбелязва, че в акта за преюдициално запитване не се посочва дали разглежданото в главното производство превозно средство, което е придобито в Румъния, е внесено от друга държава членка и поради това изразява съмнение по въпроса дали това превозно средство попада в обхвата на член 110 ДФЕС.
21
От акта за преюдициално запитване обаче е видно, че посоченото превозно средство е с марка „Toyota“. Съгласно информацията, с която разполага Съдът, в Румъния не се произвеждат превозни средства с тази марка. Ето защо основателно може да се предположи, че разглежданото превозно средство е с произход от друга държава членка или от трета държава и е в свободно обращение в Европейския съюз.
22
Поставените въпроси следва да се разгледат с оглед на това положение.
По първия въпрос
23
С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали член 110 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че размерът на такса, събрана от държава членка в нарушение на правото на Съюза за моторните превозни средства при първата им регистрация, може да се включи в стойността тези превозни средства, така че вземането към държавата поради незаконосъобразното събиране на таксата да се счита за прехвърлено на последващите приобретатели на превозните средства при продажбата на последните.
24
В това отношение следва да се отбележи, че член 110, първа алинея ДФЕС забранява на държавите членки да налагат, пряко или косвено, каквито и да било вътрешни данъци върху стоките на други държави членки, които надвишават наложените пряко или косвено върху подобните местни стоки.
25
Съгласно постоянната съдебна практика е налице нарушение на тази разпоредба, когато размерът на таксата, наложена за внесено употребявано превозно средство, надвишава остатъчния размер на таксата, включен в стойността на подобни употребявани превозни средства, вече регистрирани на националната територия (решение от 7 април 2011 г., Tatu, C‑402/09, EU:C:2011:219, т. 39 и цитираната съдебна практика).
26
При разглеждането на съвместимостта с член 110 ДФЕС на такса за регистрация, въведена от държава членка и начислявана за внесено употребявано превозно средство, Съдът уточнява, че от момента на заплащането на тази такса размерът ѝ се включва в стойността на превозното средство. По този начин, когато превозно средство, регистрирано в съответната държава членка, впоследствие е продадено като употребявано превозно средство в същата държава членка, неговата пазарна стойност, включваща остатъчния размер на таксата за регистрация, ще се равнява на процент от първоначалната стойност на това превозно средство, определен от неговото обезценяване (вж. по-специално решение от 7 април 2011 г., Tatu, C‑402/09, EU:C:2011:219, т. 40 и цитираната съдебна практика). При все това в някои специфични случаи остатъчният размер на таксата може да престане да бъде част от пазарната стойност на разглежданите превозни средства (вж. в този смисъл решение от 9 юни 2016 г., Budişan, C‑586/14, EU:C:2016:421, т. 41).
27
Важно е обаче да се подчертае, че тези решения се отнасят до проверката на неутралността на такси, чиято съвместимост с член 110 ДФЕС е била предмет на преценка от Съда. Тази съдебна практика не може да се приложи към разглеждания в главното производство случай, който се отнася не до неутралността на разглежданата специална такса за регистрация, а до въпроса дали в рамките на възстановяването на такса, събрана в нарушение на правото на Съюза, може да се приеме, че тази такса се прехвърля принципно и във всички случаи върху последващия/последващите приобретател(и) на въпросното превозно средство.
28
Както Съдът последователно е постановявал в областта на косвените данъци, макар обикновено в търговията такива данъци да се прехвърлят частично или изцяло върху крайния потребител, не може принципно да се твърди, че във всички случаи данъкът действително е прехвърлен. Действителното прехвърляне, частично или изцяло, зависи от множество фактори, свързани с всяка търговска сделка, които я разграничават от други случаи, попадащи в различен контекст. Следователно въпросът за прехвърлянето или за липсата на прехвърляне на един косвен данък във всеки отделен случай представлява фактически въпрос, който е от компетентността на националния съд, като последният преценява свободно представените му доказателства (вж. в този смисъл решение от 25 февруари 1988 г., Les Fils de Jules Bianco и Girard, 331/85, 376/85 и 378/85, EU:C:1988:97, т. 17, и определение от 7 февруари 2022 г., Vapo Atlantic, C‑460/21, EU:C:2022:83, т. 44 и цитираната съдебна практика).
29
Такъв трябва да бъде и случаят с данъци и такси като разглежданата специална такса за регистрация, която се начислява върху моторните превозни средства при първата им регистрация в държава членка. Всъщност действителното частично или пълно прехвърляне върху последващия приобретател на превозно средство, за което е платена такава такса, в крайна сметка зависи от различни фактори, свързани с фактическите обстоятелства по търговските сделки, в рамките на които се прехвърля собствеността върху такова превозно средство.
30
Ето защо националният съд следва да прецени в зависимост от обстоятелствата по делото, с което е сезиран, дали действително е извършено частично или пълно прехвърляне на посочената такса върху някой от последващите приобретатели.
31
Доколкото обаче националният съд установи въз основа на свободна преценка на представените му доказателства, че специална такса за регистрация, която е била платена при първата регистрация на превозно средство, действително е била прехвърлена на последващия приобретател на това превозно средство, по принцип няма пречка да се приеме, че едновременно със собствеността върху превозното средство на приобретателя е прехвърлено вземането към държавата поради незаконосъобразното събиране на посочената такса.
32
Следователно на първия въпрос следва да се отговори, че член 110 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че размерът на такса, събрана от държава членка в нарушение на правото на Съюза за моторните превозни средства при първата им регистрация, може да се включи в стойността тези превозни средства, така че вземането към държавата поради незаконосъобразното събиране на таксата се счита за прехвърлено на последващите приобретатели на превозните средства при продажбата на последните.
По втория въпрос
33
С втория си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 110 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която предвижда, че такса, събрана от държава членка в нарушение на правото на Съюза за моторните превозни средства при първата им регистрация, може да бъде възстановена само на платилото я задължено лице, а не на последващ приобретател на разглежданото моторно превозно средство.
34
В тази връзка от постоянната практика на Съда следва, че правото на възстановяване на данъци и такси, събрани от държава членка в нарушение на правото на Съюза, е последица от и допълнение към правата, които правните субекти черпят от разпоредбите на правото на Съюза, забраняващи подобни данъци и такси, съгласно тълкуването на тези разпоредби от Съда. Следователно държавите членки по принцип са длъжни да върнат данъците и таксите, събрани в нарушение на правото на Съюза (вж. по-специално решения от 19 юни 2012 г., Littlewoods Retail и др., C‑591/10, EU:C:2012:478, т. 24, както и от 15 октомври 2014 г., Nicula, C‑331/13, EU:C:2014:2285, т. 27 и цитираната съдебна практика).
35
Освен това, когато държава членка събира данъци и такси в нарушение на нормите на правото на Съюза, правните субекти имат право да им бъдат върнати не само недължимо събраните данъци и такси, но и сумите, изплатени на тази държава или удържани от нея в пряка връзка с тях (вж. по-специално решения от 19 юли 2012 г., Littlewoods Retail и др., C‑591/10, EU:C:2012:478, т. 25, и от 15 октомври 2014 г., Nicula, C‑331/13, EU:C:2014:2285, т. 28 и цитираната съдебна практика).
36
На второ място, от практиката на Съда следва, че по изключение от принципа на възстановяване на данъците, несъвместими с правото на Съюза, възстановяването на недължимо платените данъци може да бъде отказано единствено когато то може да доведе до неоснователно обогатяване на правоимащите, а именно когато е доказано, че лицето, задължено да плати тези данъци, фактически ги е начислило направо на купувача (решение от 20 октомври 2011 г., Danfoss и Sauer-DanfossC‑94/10, EU:C:2011:674, т. 21 и цитираната съдебна практика).
37
Всъщност защитата на правата, гарантирани в тази област от правния ред на Съюза, не налага възстановяването на данъци, мита и такси, събрани в нарушение на правото на Съюза, когато е установено, че задълженото за плащането им лице действително ги е прехвърлило върху други субекти като купувача (вж. в този смисъл решение от 16 май 2013 г.Alakor Gabonatermelő és Forgalmazó, C‑191/12, EU:C:2013:315, т. 25 и цитираната съдебна практика).
38
Това е така, тъй като при подобни условия тежестта на недължимо платения данък се понася не от данъчнозадълженото лице, а от купувача, върху когото тя е прехвърлена. Ето защо да се върне на данъчнозадълженото лице платената като данък сума, която то вече е получило от купувача, би било равносилно на двойно плащане, което би могло да се квалифицира като неоснователно обогатяване, без по този начин да се поправят последиците от незаконосъобразността на данъка за купувача (решение от 20 октомври 2011 г., Danfoss и Sauer-Danfoss, C‑94/10, EU:C:2011:674, т. 22 и цитираната съдебна практика).
39
Това тълкуване отговаря на целта на правото на възстановяване на неоснователно платени суми — да се поправят последиците от несъвместимостта на данъка с правото на Съюза, като се неутрализира икономическата тежест, неоправдано възложена на оператора, който в крайна сметка я е понесъл на практика (решения от 20 октомври 2011 г., Danfoss и Sauer-Danfoss, т. 23, и от 16 май 2013 г., Alakor Gabonatermelő és Forgalmazó, т. 24).
40
На трето място, при липсата на правна уредба на Съюза в тази област всяка държава членка трябва да предвиди правилата за възстановяване на неоснователно събрани национални данъци и такси, при условие обаче че тези правила са съобразени както с принципа на равностойност, така и с принципа на ефективност (вж. в този смисъл решение от 14 октомври 2020 г., Valoris, C‑677/19, EU:C:2020:825, т. 21 и цитираната съдебна практика).
41
В това отношение предвид припомнената в точка 39 от настоящото решение цел на правото на възстановяване на неоснователно платени суми, за да се зачита принципът на ефективност, определените от държавите членки съгласно принципа на процесуална автономия условия за предявяване на иск за възстановяване на неоснователно платени суми, трябва да водят до неутрализиране на икономическата тежест на недължимо платения данък (решения от 20 октомври 2011 г., Danfoss и Sauer-Danfoss, т. 25, и от 16 май 2013 г., Alakor Gabonatermelő és Forgalmazó, т. 27 и цитираната съдебна практика).
42
Съдът уточнява също, че ако по силата на вътрешното право крайният купувач може да получи възстановяване от задълженото лице на размера на данъка, който е бил прехвърлен върху него, посоченото задължено лице на свой ред трябва да може да получи възстановяване от националните органи (вж. в този смисъл решение от 20 октомври 2011 г., Danfoss и Sauer-Danfoss, т. 26 и цитираната съдебна практика).
43
Следователно държава членка по принцип може да откаже да уважи искане за възстановяване на недължимо платен данък, направено от крайния купувач, върху когото данъкът е бил прехвърлен, по съображение че не той е платил данъка на данъчните органи, стига обаче посоченият купувач да може по силата на вътрешното право да предяви срещу данъчнозадълженото лице граждански иск за връщане на недължимо платеното (вж. в този смисъл решение от 20 октомври 2011 г., Danfoss и Sauer-Danfoss, C‑94/10, EU:C:2011:674, т. 27).
44
Ако обаче възстановяването от страна на данъчнозадълженото лице се окаже невъзможно или прекомерно трудно, принципът на ефективност изисква купувачът да може да насочи претенцията си за възстановяване пряко срещу данъчните органи, като за тази цел държавите членки трябва да предвидят необходимите процесуални средства и условия (вж. в този смисъл решение от 20 октомври 2011 г., Danfoss и Sauer-Danfoss, C‑94/10, EU:C:2011:674, т. 28 и цитираната съдебна практика).
45
От това следва, че приобретателят на превозно средство, за което е платена такса, събрана от държава членка в нарушение на правото на Съюза, и върху когото тази такса е била прехвърлена, трябва да може съгласно националните процесуални правила да получи възстановяването ѝ от платилото я задължено лице, или евентуално от данъчните органи.
46
Важно е обаче да се подчертае, че когато превозно средство, за което е платена такса при първата му регистрация, загуби част от пазарната си стойност, размерът на таксата, включена в стойността на превозното средство, намалява в същото съотношение като тази стойност. В хипотезата, при която остатъчният размер на таксата се прехвърля върху последващия приобретател на посоченото превозно средство, от цитираната в точка 36 от настоящото решение съдебна практика, която позволява на държавите членки да откажат възстановяване на данък или такса, събран(а) в нарушение на правото на Съюза, когато то води до неоснователно обогатяване на правоимащите, следва, че таксата, която трябва да се възстанови на този приобретател, при всички положения не може да надвишава този остатъчен размер.
47
Ето защо в настоящия случай, ако въз основа на преценка на представените ѝ доказателства запитващата юрисдикция установи, че остатъчна част от специалната такса за регистрация, платена при първата регистрация на разглежданото превозно средство, действително е била прехвърлена върху последващ приобретател на това превозно средство, запитващата юрисдикция трябва по-специално да провери дали възстановяването на таксата на такъв приобретател няма да доведе до неоснователното му обогатяване.
48
Следователно на втория въпрос трябва да се отговори, че член 110 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която предвижда, че такса, събрана от държава членка в нарушение на правото на Съюза за моторните превозни средства при първата им регистрация, може да бъде възстановена само на платилото я задължено лице, а не на последващ приобретател на разглежданото превозно средство, при условие че приобретателят, който действително е понесъл тежестта на посочената такса, може съгласно националните процесуални правила да получи възстановяване от платилото таксата задължено лице, или евентуално от данъчните органи, по-специално когато възстановяването от задълженото лице се окаже невъзможно или изключително трудно.
По съдебните разноски
49
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (осми състав) реши:
1)
Член 110 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че размерът на такса, събрана от държава членка в нарушение на правото на Съюза за моторните превозни средства при първата им регистрация, може да се включи в стойността на тези превозни средства, така че вземането към държавата поради незаконосъобразното събиране на таксата се счита за прехвърлено на последващите приобретатели на превозните средства при продажбата на последните.
2)
Член 110 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, която предвижда, че такса, събрана от държава членка в нарушение на правото на Съюза за моторните превозни средства при първата им регистрация, може да бъде възстановена само на платилото я задължено лице, а не на последващ приобретател на разглежданото превозно средство, при условие че приобретателят, който действително е понесъл тежестта на посочената такса, може съгласно националните процесуални правила да получи възстановяване от платилото таксата задължено лице или евентуално от данъчните органи, по-специално когато възстановяването от задълженото лице се окаже невъзможно или изключително трудно.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: румънски.