62008CO0553
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА СЪДА (oсми състав)
2 декември 2009 година (
*1
)
По дело C-553/08 P
с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда, подадена на 15 декември 2008 г.,
Powerserv Personalservice GmbH, установено в Sankt Pölten (Австрия), за което се явява адв. B. Kuchar, Rechtsanwältin,
жалбоподател,
като другите страни в производството са:
Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП), за която се явява г-н G. Schneider, в качеството на представител,
ответник в първоинстанционното производство,
Manpower Inc., установено в Milwaukee (Съединени американски щати), за което се явява г-н A. Bryson, barrister, упълномощен от г-жа V. Marsland, solicitor,
встъпила страна в първоинстанционното производство,
СЪДЪТ (осми състав),
състоящ се от: г-жа C. Toader, председател на състав, г-н C. W. A. Timmermans и г-н P. Kūris (докладчик), съдии,
генерален адвокат: г-н J. Mazák,
секретар: г-н R. Grass,
след изслушване на генералния адвокат
постанови настоящото
Определение
1
Със своята жалба Powerserv Personalservice GmbH (наричано по-нататък „Powerserv“) иска от Съда да отмени Решение на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 15 октомври 2008 г. по дело Powerserv Personalservice/СХВП — Manpower (MANPOWER) (T-405/05, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), с което Първоинстанционният съд отхвърля жалбата за отмяна на решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 22 юли 2005 г. (преписка R 499/2004-4, наричано по-нататък „спорното решение“).
Правна уредба
2
Член 7 от Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146), озаглавен „Абсолютни основания за отказ“, гласи:
„1.   Отказва се регистрацията на:
[…]
б)
марките, които са лишени от отличителни белези;
в)
марките, които се състоят предимно от знаци или от означения, които могат да служат, в търговията, за да се означат видът, качеството, количеството, предназначението, стойността, географският произход или моментът на производство на стоките или на предоставянето на услуга, или други техни характерни особености;
[…]
2.   Параграф 1 се прилага, независимо че мотивите за отказ съществуват само в една част на Общността.
3.   Параграф 1, букви б), в) и г) не се прилага, ако марката е станала отличителна за стоките или услугите, за които се иска регистрацията в резултат на използването.“
3
Озаглавеният „Абсолютни основания за недействителност“ член 51 от посочения регламент предвижда в параграфи 1 и 2:
„1.   Марка на Общността се обявява за недействителна на основание на искане, подадено до [СХВП] или въз основа на насрещен иск, предявен в производство за нарушение на правата върху марка:
a)
когато марка на Общността е била регистрирана в противоречие с разпоредбите на член 5 или на член 7;
б)
когато заявителят е бил недобросъвестен при подаване на заявката за марка.
2.   Когато марката на Общността е била регистрирана в противоречие с член 7, параграф 1, буква б), в) или г), тя все пак не може да бъде обявена за недействителна ако, чрез използването ѝ, тя е придобила след регистрацията си отличителен характер за стоките или за услугите, за които е била регистрирана.“
4
Параграф 1 от озаглавения „Проверка на фактите от страна на службата“ член 74 от същия регламент гласи:
„В хода на процедурата [СХВП] пристъпва към служебна проверка на фактите; в процедурата, свързана с относителни основания за отказ на регистрация, проверката на службата се ограничава в дейността си до разглеждане на фактите, доказателствата и аргументите, [и исканията, представени] от страните […].“
5
Регламент № 40/94 е отменен с Регламент (EО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (OВ L 78, стр. 1), влязъл в сила на 13 април 2009 г. Предвид обаче датата, на която са настъпили фактите по спора, за настоящото дело се прилага Регламент № 40/94.
Обстоятелства в основата на спора
6
На 26 март 1996 г. дружеството Manpower Inc. (наричано по-нататък „Manpower“) подава пред СХВП заявка за регистрация на словната марка „MANPOWER“ като марка на Общността за стоки и услуги от класове 9, 16, 35, 41 и 42 по смисъла на Ницската спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 г., ревизирана и допълнена, като за съответните класове е дадено следното описание:
—
„аудио касети; аудиовизуални апарати за обучение; аудио компактдискове; видео компактдискове; компютърен софтуер; компютърни програми; магнетофони; видео ленти; видеорекордери; съставни части за всички посочени по-горе стоки“, попадащи в клас 9,
—
„книги; печатни произведения; наръчници; списания; публикации; диапозитиви; образователни материали; учебни материали; съставни части за всички посочени по-горе стоки“, попадащи в клас 16,
—
„услуги, предоставяни от трудовите борси; услуги, предоставяни в сферата на временната заетост“, попадащи в клас 35,
—
„организиране и провеждане на конференции и семинари; отдаване под наем на кинопрожекционни апарати и принадлежности; отдаване под наем на видеозаписи, звукозаписи и кинофилми; организиране на изложби; производство на видео и аудио ленти; образователни услуги, обучение, преподавателски услуги и професионално обучение, всички свързани с обучението и оценката на персонала в офиси, в индустрията, на шофьори и технически персонал; услуги по предоставяне на информация и консултации относно посочените по-горе услуги“, попадащи в клас 41,
—
„професионални консултантски и експертни услуги в областта на оценяването и професионалното ориентиране на персонала, тестове за оценка на личността, психологически тестове и консултации в областта на кариерното израстване; услуги във връзка с тестове за оценка на личността и психологически тестове; съвети в областта на професионалното ориентиране; оценяване на лица, за да се определи тяхната професионална компетентност; услуги във връзка с професионални психологически тестове; проектиране и създаване на компютърен софтуер; консултантски услуги в областта на оценяването, развитието и управлението на човешките ресурси; предоставяне на временен подслон; услуги по предоставяне на информация и консултации и подготвяне на доклади, свързани с посочените по-горе услуги; услуги по снабдяване“, попадащи в клас 42.
7
Заявката за регистрация първоначално е отхвърлена на основание член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94, но с оглед на представените от притежателя на марката доказателства за придобития чрез използване отличителен характер в края на краищата последната е регистрирана на 13 януари 2000 г. и публикувана в Бюлетин на марките на Общността от 28 февруари 2000 г.
8
На 27 октомври 2000 г. Powerserv подава искане за обявяване на посочената марка за недействителна на основание член 51, параграф 1 от Регламент № 40/94 по съображения, че е регистрирана в нарушение на член 7, параграф 1, буква в) и параграф 3 от посочения регламент и че документите, представени в подкрепа на твърдението, че е придобила отличителен характер чрез използване, не установяват придобиването на такъв характер във всички части на Общността, които са от значение.
9
Посочената заявка е отхвърлена с решение от 29 април 2004 г. на отдела по отмяна на СХВП. Последният приема, че основанието да се откаже регистрация, изведено от член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94, е приложимо само в държавите членки, чийто официален език е английският, т.е. в Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия и в Ирландия, доколкото думата „manpower“ е описателна само на английски, поради което потребителите в другите държави членки не я схващат като описателна. При все това, що се отнася до Обединеното кралство и до Ирландия, Manpower е доказало, че посочената марка е придобила отличителен характер чрез използване. За да достигне до такъв извод, отделът по отмяна на СХВП взима предвид доказателства, отнасящи се до периода след регистрацията на марката.
10
На 22 юли 2005 г. жалбата, подадена срещу посоченото решение, е отхвърлена от четвърти апелативен състав на СХВП. Последният стига до извода, че регистрацията на марката трябва да бъде отказана по силата на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94, тъй като марката има описателен характер в осем държави членки, а именно в Обединеното кралство, в Ирландия, в Германия, в Австрия, в Нидерландия, в Швеция, във Финландия и в Дания. Апелативният състав обаче приема, че в тези осем държави членки към датата на подаване на искането за обявяване на недействителност марката е придобила отличителен характер чрез използването ѝ по смисъла на член 51, параграф 2. Освен това апелативният състав приема, че съответните потребители са потенциалните работодатели на временен персонал и лицата, които отговарят за тези длъжности.
Жалбата пред Първоинстанционния съд и обжалваното съдебно решение
11
На 14 ноември 2005 г. Powerserv подава пред Първоинстанционния съд жалба за отмяна на спорното решение, като в окончателния вариант на своите искания изтъква две правни основания. Първото правно основание е изведено от нарушение на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 40/94, тъй като регистрираната марка била лишена от отличителен характер и била описателна в цялата Общност за стоките и услугите, за които е регистрирана, т.е. и в държавите членки, за които апелативният състав е стигнал до извода, че тя не е описателна. Второто правно основание за отмяна е изведено от нарушение на член 51, параграф 2 и член 74, параграф 1 от същия регламент.
12
Manpower встъпва в производството и иска от Първоинстанционния съд да измени спорното решение в смисъл, че според Manpower член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94 допуска регистрацията на марката „MANPOWER“, щом като тя не е описателна в никоя от осемте държави, визирани в спорното решение, а именно Кралство Дания, Федерална репу-блика Германия, Ирландия, Кралство Нидерландия, Република Австрия, Кралство Швеция, Република Финландия и Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия.
13
След като в точка 56 от обжалваното съдебно решение установява, че преценката на характера на регистрираната марка, за който се твърди, че е описателен, се състои в това да се отговори на въпроса дали думата „manpower“ при нормална употреба от гледна точка на целевия кръг потребители може да служи пряко или чрез споменаване на една от техните съществени характерни особености за обозначаване на стоките или услугите, защитени от тази марка, а в точка 57 от посоченото решение — че целевият кръг потребители се състои от цялото население в трудоспособна възраст, в точка 58 от същото съдебно решение Първоинстанционният съд приема, че апелативният състав с право е счел, че думата е описателна в Обединеното кралство и в Ирландия за услугите, предоставяни от трудова борса или агенция, осъществяваща дейност в сферата на временната заетост.
14
В точка 66 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд приема също, че в последните две държави членки думата „manpower“ има описателен характер за по-голямата част от стоките и услугите, защитени с посочената марка и попадащи в класове 9, 16, 41 и 42.
15
В точки 79 и 80 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд прави извода, че думата „manpower“ се отличава с описателен характер и за всички услуги и стоки, защитени със същата марка в Германия и в Австрия.
16
В замяна на това в точка 89 от посоченото съдебно решение Първоинстанционният съд констатира, че апелативният състав не само не е взел предвид всички съответни потребители, а също така не е обосновал, че английският език е използван поне алтернативно на националния език за отправяне на послания към потребителите, които е взел предвид. Вследствие на това в точка 90 от същото съдебно решение Първоинстанционният съд прави извода, че апелативният състав е допуснал грешка в преценката, като е приел, че в Нидерландия, Швеция, Дания и Финландия марката, за която става въпрос, е описателна за разглежданите стоки и услуги.
17
При все това в точка 91 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд прави извода, че що се отнася до останалите неанглоговорещи държави членки в Общността, апелативният състав правилно е приел за установено, че в тях регистрираната марка не е описателна.
18
Това положение кара Първоинстанционния съд в точка 94 от посоченото съдебно решение да измени спорното решение в смисъл, че посочената марка не е описателна за стоките и услугите, за които е била регистрирана в Нидерландия, Швеция, Дания и Финландия и по този начин да уважи частично искането на Powerserv. Вследствие на това Първоинстанционният съд отхвърля като неоснователно първото правно основание на Powerserv.
19
Що се отнася до второто изтъкнато от Powerserv правно основание, в точка 123 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд на първо място приема, че това правно основание е загубило смисъл поради изменението на спорното решение, доколкото се отнася до използването на марката в Нидерландия, Швеция, Дания и Финландия.
20
След като напомня в точки 130—132 от обжалваното съдебно решение елементите, които трябва да вземе предвид компетентният орган, за да прецени дали дадена марка е придобила отличителен характер вследствие на използването ѝ, в точки 135, 139 и 140 от същото съдебно решение Първоинстанционният съд прави извода, че апелативният състав правилно е приел, че придобитият чрез използване на регистрираната марка отличителен характер е доказан в Обединеното кралство, в Ирландия, в Германия и в Австрия.
21
Освен това в точка 144 от посоченото съдебно решение Първоинстанционният съд приема, че придобитият от марката чрез използване отличителен характер за услугите, които попадат в клас 35, трябва да обхване и защитените от марката стоки и услуги от останалите класове, за които тя е регистрирана.
22
Накрая в точка 146 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд приема, че апелативният състав правилно е взел предвид датата на подаване на искането за обявяване на недействителност като релевантна за преценката на придобития чрез използване отличителен характер и че е могъл да вземе предвид, без това да представлява противоречие в мотивите или грешка при прилагането на правото сведения, които въпреки че са последващи на подаването на искането за обявяване на недействителност, позволяват да се направят изводи за това какво е било положението към тази дата.
23
Предвид изложените по-горе съображения Първоинстанционният съд изменя спорното решение в смисъл, че марката на Общността „MANPOWER“ № 76059 „не е описателна за стоките и услугите, за които е регистрирана в Нидерландия, Швеция, Финландия и Дания“, но запазва разпоредителната част на това решение, като изцяло отхвърля жалбата на Powerserv и в останалата ѝ част насрещната жалба на Manpower.
Искания на страните
24
Powerserv иска от Съда главно да отмени обжалваното съдебно решение както и марката на Общността „MANPOWER“ за всички стоки и услуги, които се обозначават с нея, и при условията на евентуалност да отмени обжалваното съдебно решение в частта относно непредставянето на доказателства за необходимия отличителен характер на разглежданата марка, да върне делото на Първоинстанционния съд и при всяко положение да осъди СХВП и Manpower да понесат направените от тях съдебни разноски, както и да заплатят неговите съдебни разноски в производствата пред СХВП, Първоинстанционния съд и Съда.
25
СХВП иска от Съда да отхвърли жалбата и да осъди Powerserv да заплати съдебните разноски.
26
Manpower, встъпила страна в първоинстанционното производство, иска да бъде отхвърлена жалбата, а в рамките на насрещната жалба — да бъде изменено спорното решение главно в смисъл, че пречката за регистрация, предвидена в член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94, не се прилага в никоя държава членка или при условията на евентуалност, че посочената пречка не се прилага нито в Германия, нито в Австрия. То иска освен това да бъде осъдено Powerserv да заплати направените от него съдебни разноски.
По жалбите
27
В съответствие с член 119 от Процедурния правилник, когато дадена жалба е изцяло или частично явно недопустима или явно неоснователна, Съдът може по всяко време, въз основа на доклад на съдията докладчик и след изслушване на генералния адвокат, да отхвърли изцяло или отчасти жалбата с мотивирано определение, без да провежда устна фаза на производството.
28
В подкрепа на жалбата си Powerserv изтъква две правни основания, като първото е, че марката „MANPOWER“ има описателен характер по смисъла на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94 на цялата територия на Общността за стоките и услугите, за които е регистрирана, а второто е изведено от липсата на доказателства, че марката е придобила отличителен характер чрез използване съгласно член 7, параграф 3 от същия регламент.
29
В рамките на своята насрещна жалба Manpower изтъква правно основание, изведено от нарушение на член 7, параграф 1, буква в) от посочения регламент.
30
Предвид последиците от признаването или непризнаването на описателен характер най-напред следва да се разгледа насрещната жалба, а след това подадената от Powerserv жалба.
По насрещната жалба
Доводи на Manpower
31
Със своята насрещна жалба Manpower цели да бъде призната липсата на описателен характер на думата „manpower“ в Обединеното кралство, в Ирландия, в Германия и в Австрия и следователно навсякъде в Общността.
32
С първото си правно основание Manpower поддържа, че що се отнася до описателния характер на регистрираната марка в Обединеното кралство и в Ирландия, думата „manpower“ в смисъла, възприет от Първоинстанционния съд, а именно „работна сила“, е описателна не от гледна точка на работника, а само на работодателя. При положение обаче, че съответните услуги са услуги, предоставяни от трудова борса, както на работодатели, така и на служители, трябвало да се направи изводът, че думата „manpower“ не позволява на съответните потребители в Обединеното кралство и в Ирландия да разпознаят описание на тези услуги незабавно и без да разсъждават допълнително.
33
С второто си правно основание Manpower изтъква, че що се отнася до описателния характер на посочената марка в Германия и в Австрия, апелативният състав е констатирал, че думата „manpower“ е широко използвана в немската търговска лексика. Въз основа на това в точки 77 и 79 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд достига до извода, че това понятие е навлязло в немския език, което било неправилно.
34
Всъщност Първоинстанционният съд бил разширил „целевата“ група и следователно направената от апелативния състав констатация, която била валидна за по-тясна „целева“ група, не била достатъчна за по-широка група. Така доказателствата, върху които се е основал апелативният състав, не били от естество да докажат, че думата „manpower“ е навлязла в немския език. Следователно неправилно Първоинстанционният съд приел, че тази дума е описателна за цялото население в трудоспособна възраст в Германия и в Австрия. Този извод можел да се приеме най-много за лицата, които прибягват до въпросните услуги.
Съображения на Съда
35
Що се отнася до първото правно основание, изведено от това, че смисълът на думата „manpower“, възприет от Първоинстанционния съд, придавал на разглеждания словен знак описателен характер единствено от гледна точка на работодателя, а не на работника, следва да се отбележи, че в точка 58 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд възприема дефинициите на значението на думата „manpower“, дадени както от апелативния състав, така и от отдела по отмяна на СХВП, вследствие на което допуска, че посочената дума има значение, което не се ограничава до „работна сила“.
36
При тези обстоятелства, като разглежда подробно в точки 61—63 от обжалваното съдебно решение различните значения на думата „manpower“ въз основа на всички доказателства, Първоинстанционният съд не допуска никаква грешка при прилагане на правото от естество да постави под въпрос констатацията, направена от него в цитираната по-горе точка 58 и която във всеки случай не може да бъде поставяна под въпрос от Съда в производството по обжалване.
37
Ето защо първото правно основание на насрещната жалба трябва да бъде отхвърлено като явно неоснователно.
38
Що се отнася до второто правно основание, Manpower изтъква по същество, че има противоречие между това, че Първоинстанционният съд е потвърдил позицията на апелативния състав, приемайки, че думата „manpower“ е навлязла в немската търговска лексика, и това, че е разширил кръга на „целевите“ потребители в сравнение с този, който посоченият отдел приема, без да направи нова преценка на тази дума с оглед на разширения кръг потребители.
39
В това отношение следва да се констатира, че в точка 57 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд е дефинирал кръга на „целевите“ потребители като обхващащ населението в трудоспособна възраст, докато апелативният състав в точка 16 от спорното решение е приел, от една страна, че думата „manpower“ е позната на значителна част от разглежданите потребители, а именно потенциалните работодатели на временно заети лица и лицата, които се занимават с тези работни места, в Обединеното кралство, в Ирландия, в Германия, в Австрия, и от друга страна, че „услугите на агенция, осъществяваща дейност в сферата на временната заетост, са предназначени не само за лица, които търсят работа, но и за работодатели, които търсят персонал“.
40
Ето защо Manpower с основание твърди, че Първоинстанционният съд е приел, че кръгът на „целевите“ потребители е по-широк в сравнение с кръга, който е приел апелативният състав.
41
Все пак, обратно на това, което поддържа Manpower, Първоинстанционният съд правилно е взел предвид в точки 79 и 80 от обжалваното съдебно решение тази промяна на целевия кръг потребители при преценката на доказателствата.
42
Всъщност в посочената точка 79 Първоинстанционният съд е могъл въз основа на различни доказателства, с които се цели да се докаже общото значение на термина в немския език, да направи извод относно възприемането на думата „manpower“ от немскоговорещите потребители като цяло, а не само от част от тези потребители.
43
Ето защо, достигайки до констатацията, че целевият кръг потребители, който така дефинира по нов начин, възприема марката „MANPOWER“ като описателна за стоките и услугите, за които се отнася, Първоинстанционният съд не е допуснал грешка при прилагане на правото и второто правно основание, на което се позовава Manpower, трябва следователно да бъде отхвърлено като явно неоснователно.
44
Предвид изложените по-горе съображения следва да се отхвърли насрещната жалба на Manpower.
По първото правно основание на жалбата, изведено от това, че марката „MANPOWER“ има описателен характер по смисъла на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94 за цялата територия на Общността и за всички стоки и услуги, за които е регистрирана
Доводи на страните
45
Powerserv поддържа по същество, че в точка 69 и следващите от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагане на правото, приемайки, че словният знак „MANPOWER“ няма отличителен характер в държавите — членки на Общността, с изключение на Обединеното кралство, Ирландия, Германия и Австрия.
46
Powerserv изтъква, че става въпрос за това дали думата „manpower“ е навлязла в ежедневния език и следователно е станала възприет англицизъм, който може да бъде разбран от съответните потребители. В това отношение дружеството смята, че следва да се отхвърли като неоснователно ограничаването на Първоинстанционния съд в точка 76 от обжалваното съдебно решение до „английския като специализиран език“ и твърдението му, че „само разпространеното познаване на английския език от съответните потребители или от съществена част от тях не е достатъчно, ако английският език не е реално използван […] в обръщения към същите тези потребители“. Освен това Първоинстанционният съд не посочвал основанието, поради което следва да се приеме, че населението на тези държави членки не притежава познания по английски език, включително основни. Така Първоинстанционният съд бил в разрез със собствената си практика (Решение от 5 април 2001 г. по дело Bank für Arbeit und Wirtschaft/СХВП (EASYBANK), T-87/00, Recueil, стp. II-1259).
47
СХВП счита, че това правно основание е недопустимо, защото преценяването на езиковите познания на целевата група потребители е въпрос, който се отнася до фактите и не подлежи на разглеждане от Съда в рамките на производството по обжалване.
48
Manpower изтъква, че няма противоречие между анализираната от Първоинстанционния съд хипотеза и Решение по дело Bank für Arbeit und Wirtschaft/СХВП (EASYBANK), посочено по-горе, доколкото те се отнасяли само до англоговорещи държави членки. Освен това Manpower смята, че твърденията както относно процента на англоговорещите в Общността, така и относно английския език като учебен предмет не са релевантни, предвид обстоятелството, че няма вероятност тези, които разполагат само с основни познания по английски, да знаят значението на думата „manpower“.
Съображения на Съда
49
Следва да се напомни, че от член 225 ЕО и член 58, първа алинея от Статута на Съда следва, че обжалването се ограничава само до правни въпроси. Единствено Първоинстанционният съд е компетентен да установява и да преценява релевантните факти и доказателствата. Следователно освен в случай на изопачаване преценката на тези факти и доказателства не представлява правен въпрос, който в това си качество да подлежи на контрол от Съда в рамките на производство по обжалване (вж. Решение от 18 юли 2006 г. по дело Rossi/СХВП, C-214/05 P, Recueil, стp. I-7057, точка 26 и цитираната съдебна практика).
50
Важно е също да се напомни, че описателният характер на дадена марка по смисъла на член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94 трябва да се преценява, от една страна, по отношение на стоките или услугите, за които се иска регистрация, и от друга страна, по отношение на възприемането ѝ от съответните потребители (Решение от 6 май 2003 г. по дело Libertel, C-104/01, Recueil., стp. I-3793, точка 62).
51
В това отношение следва да се констатира, че изтъкнатото от Powerserv правно основание по същество е равнозначно на оспорване на анализа на Първоинстанционния съд в точки 58—94 от обжалваното съдебно решение относно преценката на английска дума от съответните потребители. Всъщност Първоинстанционният съд приема в точка 79 от посоченото съдебно решение, че в Германия и в Австрия думата „manpower“ е навлязла в немската търговска лексика, докато в точка 84 от същото съдебно решение — че това не е така за другите неанглоговорещи държави членки. Освен това Първоинстанционният съд констатира в точка 89 от обжалваното съдебно решение, че апелативният състав не е установил, че английският език е използван в Дания, в Нидерландия, в Швеция и във Финландия поне алтернативно на националния език, докато за другите неанглоговорещи държави членки потвърждава позицията на апелативния състав, който е приел, че английският език е използван с известни резерви.
52
Произнасяйки се по този начин обаче, Първоинстанционният съд прави фактически по своя характер преценки, които не могат да се оспорват от Съда в рамките на производство по обжалване, освен ако е налице изопачаване на фактите, каквото в настоящия случай не се твърди.
53
Следователно уместно е да се отхвърли като явно недопустимо първото правно основание, изтъкнато от Powerserv в подкрепа на жалбата му.
По второто правно основание на жалбата, изведено от липсата на доказателства, че регистрираната марка е придобила отличителен характер по смисъла на член 7, параграф 3 от Регламент № 40/94
54
Това правно основание се състои по същество от четири части, изведени, на първо място, от това, че извършеното от Първоинстанционния съд определяне на съответните потребители изисквало нова преценка на „доказателствата“, на второ място, от това, че Първоинстанционният съд неправилно разпрострял върху Ирландия констатацията за отличителния характер на марката, направена за Обединеното кралство, без изрично да разгледа положението на тази марка в Ирландия, на трето място, от това, че Първоинстанционният съд е допуснал разпростиране на отличителния характер, придобит от марката за услугите от клас 35, върху други стоки и услуги, и на четвърто място, от грешка при прилагане на член 51, параграф 1, буква a) от Регламент № 40/94, допусната от Първоинстанционния съд.
По първата част от второто правно основание, изведена от това, че извършеното от Първоинстанционния съд определяне на съответните потребители изисквало нова преценка на „доказателствата“
— Доводи на страните
55
Powerserv поддържа, че за разлика от апелативния състав Първоинстанционният съд в точка 57 от обжалваното съдебно решение не е ограничил кръга на съответните потребители единствено до специализираните потребители, а го е разширил до почти цялото население на петнадесетте държави членки на Общността. Такова разширяване на кръга на съответните потребители налагало нова преценка на доказателствата, с които притежателят на марката цели да докаже придобиването на отличителен характер. Посоченото дружество смята, че Първоинстанционният съд е трябвало да отмени решението на апелативния състав и да върне делото на последния, най-малкото що се отнася до определянето на съответните потребители в Обединеното кралство, в Ирландия, в Германия и в Австрия.
56
СХВП изтъква, че това оплакване е неоснователно, доколкото самият Първоинстанционен съд е изследвал доказателствата при преценката на фактите. В точки 132—141 от обжалваното съдебно решение всяко доказателство било подробно изследвано и Първоинстанционният съд бил стигнал до извода, че независимо от по-широкия кръг на съответни потребители придобитият чрез използване отличителен характер бил доказан за държавите членки, разгледани в съдебното решение.
57
Manpower отбелязва, че Първоинстанционният съд не е анализирал въпроса дали регистрираната марка е придобила отличителен характер единствено в стопанските среди. Той се базирал на по-широка група и преценил доказателствата с оглед на тази група. Освен това възприетата от Първоинстанционния съд формулировка не позволявала да се приеме, че отличителният характер е придобит само чрез използване с оглед на потребителите в търговския сектор. От това Manpower прави извода, че не се е налагало извършването на повторна преценка на доказателствата както с оглед на по-широкия кръг от потребители, така и с оглед само на потребителите в търговския сектор, тъй като апелативният състав е бил разгледал тези доказателства.
— Съображения на Съда
58
Следва да се напомни, че съгласно член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94 във връзка с параграф 2 от същия член се отказва регистрация на марка, която се състои изключително от знаци или от означения, които ѝ придават описателен характер в определена част от Общността.
59
Освен това съгласно член 7, параграф 3 от същия регламент параграф 1, буква в) от този член не е приложим, ако за стоките и услугите, за които е поискана регистрацията, марката е придобила отличителен характер в резултат на използването ѝ (вж. в този смисъл Решение от 22 юни 2006 г. по дело Storck/СХВП, C-25/05 P, Recueil, стp. I-5719, точка 82).
60
От това следва, че дадена марка може да бъде регистрирана по силата на член 7, параграф 3 от Регламент № 40/94 само ако са представени доказателства, че в резултат на използването ѝ тя е придобила отличителен характер в частта от Общността, в която първоначално е имала описателен характер по смисъла на параграф 1, буква в) от същия член (вж. в този смисъл Решение по дело Storck/СХВП, цитирано по-горе, точка 83).
61
В това отношение следва да се констатира, че що се отнася до Обединеното кралство, Ирландия, Германия и Австрия, Първоинстанционният съд е приел, че думата „manpower“ има описателен характер, но чрез използването ѝ тя придобила отличителен характер, като по този начин е потвърдил направената от апелативния състав преценка. При все това, както беше напомнено в точка 40 от настоящото определение, Първоинстанционният съд е променил кръга на „целевите“ потребители, като го е разширил до цялото население в трудоспособна възраст.
62
Все пак, обратно на това, което поддържа Powerserv, в точки 132—141 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд е разгледал въз основа на всички относими доказателства, включително с оглед на така определения целеви кръг на потребителите, отличителния характер, придобит чрез използване на регистрираната марка по отношение на посочения целеви кръг потребители.
63
Следователно първата част от изтъкнатото от Powerserv второ правно основание, изведена от това, че направеното от Първоинстанционния съд определяне на съответните потребители изисквало нова преценка на „доказателствата“, трябва да бъде отхвърлена като явно неоснователна.
По втората част от второто правно основание, изведена от това, че Първоинстанционният съд неправилно разпрострял спрямо Ирландия констатацията за отличителния характер на марката, направена за Обединеното кралство, без изрично да разгледа положението на тази марка в Ирландия (наричано по-нататък „ефектът на разпростирането“)
— Доводи на страните
64
Powerserv счита, че в точки 138 и 139 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд неправилно потвърждава позицията на апелативния състав, като допуска ефект на разпростиране към Ирландия на потенциалната известност на марката в Обединеното кралство. Първоинстанционният съд не посочвал основанието за такъв подход. Да се предположи съществуването на такъв ефект било в противоречие както с практиката на Първоинстанционния съд, съгласно която основанията за отказ на регистрация трябва да се оборят навсякъде, където са налице (Решение на Първоинстанционния съд от 30 март 2000 г. по дело Ford Motor/СХВП (OPTIONS), T-91/99, Recueil, стp. II-1925), както и с практиката на Съда, съгласно която основанията за отказ на регистрация могат да бъдат оборени само в рамките на строга и цялостна проверка (Решение по дело Libertel, посочено по-горе).
65
СХВП отбелязва, че разпространяването от една държава членка в друга на отличителния характер, придобит чрез използването на дадена марка, не удовлетворява само по себе си изискванията за строга и цялостна проверка на отличителния характер. От друга страна, твърдението на Powerserv, че Първоинстанционният съд се е основал на такъв ефект на разпростиране, било неоснователно и съставлявало изопачаване на фактите. Всъщност ясно личало, че Първоинстанционният съд е извършил и специфична преценка на придобития чрез използването в Ирландия отличителен характер на регистрираната марка, отбелязвайки в точка 138 и следващите от обжалваното съдебно решение голямата продължителност на използването на марката в тази държава членка, размера на оборота на Manpower, както и доказателствата, изведени от рекламите във вестниците и телефонните указатели.
66
Manpower отбелязва, че обратно на това, което е направил апелативният състав, Първоинстанционният съд не е взел предвид ефекта на разпростиране, а се е основал на голямата продължителност на използването на посочената марка в Ирландия, на оборота на Manpower, както и на рекламните обяви във вестниците и телефонните указатели.
— Съображения на Съда
67
Следва да се отбележи, че в точка 138 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд само излага позицията на апелативния състав, изразена в спорното решение.
68
В замяна на това в точка 139 от посоченото съдебно решение Първоинстанционният съд счита „с оглед на преписката, че голямата продължителност на използването на марката в Ирландия и реализираният оборот, както и […] доказателствата, изведени от рекламите във вестниците и телефонните указатели, позволяват в действителност да се заключи, че апелативният състав не е допуснал грешка в преценката“. От това следва, че Първоинстанционният съд не се е основал само на ефекта на разпростиране, а е разгледал подробно използването на марката в Ирландия.
69
Следователно втората част от второто правно основание, изтъкнато от Powerserv, е явно неоснователна.
По третата част от второто правно основание, изведена от това, че Първоинстанционният съд е допуснал разпростиране на отличителния характер, придобит от марката за услугите от клас 35, върху други стоки и услуги
— Доводи на страните
70
Powerserv поддържа, че в точка 144 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд неправилно е допуснал разпростиране на отличителния характер, придобит от регистрираната марка за услугите, попадащи в клас 35, върху другите стоки и услуги, защитени от тази марка, а именно попадащите в класове 9, 16, 41 и 42.
71
Така Powerserv изтъква, че „трудово посредничество“ и „настаняване на персонал на работа“ са две напълно различни услуги, които дълго време са били забранени в Австрия. Според него Manpower предоставя само услуги като трудова борса, а не извършва трудово посредничество. Освен това за класове 9, 16, 41 и 42 не бил представен никакъв документ пред Първоинстанционния съд и той се е задоволил само да посочи, че знакът „MANPOWER“ е или плод на въображението, или „може да бъде разбран[…] като указващ[…] съдържанието на тези стоки или услуги, когато те са използвани в рамките на услуги, предоставяни от трудова борса“. Най-накрая, Powerserv счита, че разпростирането на доказаната известност за специфични услуги от клас 35 върху другите класове от Ницската спогодба, разглеждани в настоящия спор, е в противоречие с Решение по дело Libertel, посочено по-горе.
72
Освен това, що се отнася до клас 35, Powerserv оспорва известността на услугите, предоставяни от трудова борса или свързани с временна заетост, както и факта, че потребителите свързват с Manpower книгите, компактдисковете и сходните стоки, обозначавани с регистрираната марка.
73
СХВП изтъква, че що се отнася до клас 35, не може да приеме за правдоподобно толкова строго отграничаване на отдаването под наем на временен персонал от услугите на трудово посредничество, тъй като тези две дейности често се застъпвали.
74
Що се отнася до другите стоки и услуги, твърдението, че Първоинстанционният съд бил извършил разпростиране на отличителния характер, придобит от регистрираната марка за услуги от клас 35, върху другите защитени от нея стоки и услуги, попадащи в класове 9, 16, 41 и 42, било заблуждаващо и явно неоснователно. В точка 143 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд не бил извършил автоматично разпростиране на този отличителен характер, а бил взел предвид факта, че предприятието действително е използвало разглежданите стоки и услуги във връзка с тази марка.
75
Manpower изтъква, че на Powerserv не е известно обстоятелството, че наличието на пречка по член 7, параграф 1, буква в) от Регламент № 40/94 е допуснато само за стоките и услугите от класове 9, 16, 41 и 42 във връзка с предоставянето на услуги от трудови борси.
— Съображения на Съда
76
Уместно е да се напомни, че регистрацията на знак като марка винаги се иска с оглед на стоки и услуги, упоменати в заявката за регистрация. Така отличителният характер на марка трябва да бъде преценяван, от една страна, по отношение на стоките и услугите, за които е поискана регистрацията, и от друга страна, по отношение на възприемането ѝ от съответните потребители (вж. в този смисъл Решение от 18 юни 2002 г. по дело Philips, C-299/99, Recueil, стр. I-5475, точка 59 и Решение по дело Libertel, посочено по-горе, точка 75).
77
Що се отнася до разпростирането на отличителния характер на регистрираната марка за услугите, попадащи в клас 35, върху стоките и услугите, попадащи в класове 9, 16, 41 и 42, следва да се отбележи, че след като излага разсъжденията на апелативния състав, които се базират по същество върху факта, че думата „manpower“ притежава второ значение за услуги в сферата на временната заетост, Първоинстанционният съд приема в точка 144 от обжалваното съдебно решение, че апелативният състав правилно е достигнал до извода, че придобитият от тази марка отличителен характер за услугите от клас 35 трябва да бъде разпрострян върху стоките и услугите от класове 9, 16, 41 и 42.
78
Доколкото обаче Powerserv се оплаква, че Първоинстанционният съд е извършил само разпростиране на известността на клас 35 върху другите класове стоки и услуги, третата част от второто правно основание, изтъкнато от Powerserv, всъщност цели да накара Съда да замени извършената от Първоинстанционния съд преценка на фактите със своята собствена.
79
Същото важи относно преценката на известността на услугите от клас 35.
80
Всъщност Първоинстанционният съд констатира в точки 133—141 от обжалваното съдебно решение, че придобитият чрез използване отличителен характер на регистрираната марка е доказан за стоките и услугите от клас 35 в Обединеното кралство, Ирландия, Германия и Австрия.
81
Впрочем Първоинстанционният съд отбелязва също в точки 143—145 от обжалваното съдебно решение, че придобитият от посочената марка отличителен характер за услугите, попадащи в клас 35, трябва да се разпростре върху защитените от тази марка стоки и услуги, попадащи в други класове, като се има предвид, че тя е описателна само за определени стоки и услуги, попадащи в класове 9, 16, 41 и 42, и че така думата „manpower“ може да бъде разбрана от потребителя като указание за произхода на стоките и услугите.
82
Подобни констатации на Първоинстанционния съд са фактически по своя характер. Съгласно съдебната практика, напомнена в точка 49 от настоящото определение, обаче обжалването се ограничава само до правни въпроси и такива преценки не могат да бъдат оспорвани, освен при изопачаване на фактите.
83
Тъй като в конкретния случай не се твърди никакво изопачаване на представените пред Първоинстанционния съд факти и доказателства, третата част от второто правно основание трябва да бъде отхвърлена като явно недопустима.
По четвъртата част от второто правно основание, изведена от грешка при прилагане на член 51, параграф 1, буква a) от Регламент № 40/94
— Доводи на страните
84
Powerserv поддържа, че в точка 127 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че регистрирана марка, за която са представени доказателства за придобития чрез използване отличителен характер, не може да бъде обявена за недействителна съгласно член 51, параграф 1, буква а) от Регламент № 40/94, при положение че не става въпрос за марка, регистрирана в противоречие на разпоредбите на член 7 от него. Всъщност подобна позиция на Първоинстанционния съд била равносилна на това да се приеме, че е абсолютно невъзможно да се оспори марка, a priori лишена от отличителен характер, но регистрирана при недостатъчно доказателства за известност.
85
СХВП изтъква, че четвъртата част от второто правно основание е явно неоснователна. Всъщност марка, регистрирана при наличие на доказателства за отличителен характер, придобит чрез използване, не би могла да бъде обявена за недействителна на основание член 51, параграф 1, буква a) от Регламент № 40/94.
86
Manpower се присъединява към позицията на Първоинстанционния съд и отбелязва, че Powerserv изобщо не взима предвид параграф 2 от посочения член.
— Съображения на Съда
87
От самия текст на член 7, параграф 3 от Регламент № 40/94 следва, че фактът, че вследствие на използването си дадена марка е придобила отличителен характер за стоките или услугите, за които е подадена заявка за регистрация, не допуска да се прилага абсолютно основание за отказ на регистрация по параграф 1, букви a)—в) от същия член.
88
Съгласно член 51, параграф 1 от Регламент № 40/94 марката на Общността може да се обяви за недействителна само когато е регистрирана в противоречие по-специално с член 7 от този регламент.
89
В замяна на това, член 51, параграф 2 от Регламент № 40/94, който въвежда изключение от абсолютните основания за недействителност, уредени в параграф 1 от същия член 51, трябва да се тълкува ограничително и следователно не може да служи като основание да се разсъждава по аналогия при тълкуването на член 7, параграф 3 от посочения регламент (Решение от 11 юни 2009 г. по дело Imagination Technologies/СХВП, C-542/07 P, Сборник, стр. I-4937, точка 54).
90
Обратно на това, което поддържа Powerserv, в точка 127 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд не е приел, че марка, a priori лишена от отличителен характер, но регистрирана при недостатъчно доказателства за известност, не може да бъде предмет на каквото и да е оспорване.
91
Всъщност Първоинстанционният само е напомнил, че съответното приложно поле на член 51, параграфи 1 и 2 от Регламент № 40/94 е различно. Така параграф 1 не може да бъде основание на иск за установяване на недействителност на марка, която е придобила отличителен характер чрез използването ѝ преди подаването на заявка за регистрация, защото такава марка не е регистрирана в противоречие с член 7 от този регламент. Що се отнася до параграф 2 от същия член, той има предвид само марките, които са придобили отличителен характер чрез използването им след тяхната регистрация, дори и когато регистрацията е извършена в нарушение на член 7, параграф 1, букви б)—г) от посочения регламент, поради което е трябвало да бъде обявена за недействителна.
92
Следователно четвъртата част от второто правно основание трябва да бъде отхвърлена като явно неоснователна.
93
С оглед на гореизложените съображения подадената от Powerserv жалба е частично явно недопустима и частично явно неоснователна, поради което следва да се отхвърли.
По съдебните разноски
94
По смисъла на член 69, параграф 2 от Процедурния правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 118 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като СХВП и Manpower са направили искане за осъждането на Powerserv и последното е загубило делото, то трябва да бъде осъдено да заплати съдебните разноски.
По изложените съображения Съдът (осми състав) определи:
1)
Отхвърля главната жалба, подадена от Powerserv Personalservice GmbH.
2)
Отхвърля насрещната жалба, подадена от Manpower Inc.
3)
Осъжда Powerserv Personalservice GmbH да заплати съдебните разноски.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.