62024CJ0076_RES
Cauza C‑76/24
Tradeinn Retail Services S.L.
împotriva
PH
(cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof)
Hotărârea Curții (Camera a treia) din 1 august 2025
„Trimitere preliminară – Proprietate intelectuală – Mărci – Directiva (UE) 2015/2436 – Apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la mărci – Articolul 10 alineatul (3) litera (b) – Drepturi conferite de marcă – Dreptul de a interzice unui terț să ofere produsele, să le comercializeze sau să le dețină în acest scop sub semnul respectiv – Comerț online – Produse oferite spre vânzare dintr‑un alt stat membru decât cel în care a fost înregistrată marca – Noțiunea de «deținere»”
Dreptul Uniunii Europene – Interpretare – Metode – Interpretare literală, sistematică și teleologică
(a se vedea punctul 25)
Apropierea legislațiilor – Mărci – Directiva 2015/2436 – Drepturi conferite de marcă – Produse care poartă o marcă protejată într‑un stat membru – Produse oferite spre vânzare de un terț prin intermediul publicității online dintr‑un alt stat membru decât cel în care a fost înregistrată marca – Dreptul titularului acestei mărci de a interzice acestui terț să ofere produsele consumatorilor din statul membru în care a fost înregistrată marcă, să le comercializeze sau să le dețină în acest scop
[Directiva 2015/2436 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 10 alin. (2) și alin. 3 lit. (b)]
(a se vedea punctele 27-29 și 39 și dispozitiv 1)
Apropierea legislațiilor – Mărci – Directiva 2015/2436 – Drepturi conferite de marcă – Noțiunea de detenție – Terț care are un control indirect, dar efectiv asupra produselor în cauză – Includere
[Directiva 2015/2436 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 10 alin. (2) și alin. 3 lit. (b)]
(a se vedea punctele 44-47 și dispozitiv 2)
Rezumat
Prin această hotărâre, Curtea aduce clarificări cu privire la situațiile în care titularul unei mărci poate interzice unui terț utilizarea unui semn (
1
) și interpretează Directiva 2015/2436 (
2
).
PH este titularul a două mărci germane înregistrate, printre altele, pentru accesorii de scufundare.
Tradeinn Retail Services S.L. (denumită în continuare „TRS”), cu sediul în Spania, oferea spre vânzare accesorii de scufundare online sub semne identice cu aceste mărci.
PH a chemat în judecată TRS sesizând Landgericht Nürnberg‑Fürth (Tribunalul Regional din Nürnberg‑Fürth, Germania) cu o acțiune având ca obiect, printre altele, împiedicarea acestei utilizări. Instanța sesizată a obligat TRS să înceteze oferirea spre vânzare sau promovarea accesoriilor de scufundare care poartă semne identice cu aceste mărci.
În urma apelului formulat de PH, Oberlandesgericht Nürnberg (Tribunalul Regional Superior din Nürnberg, Germania) a extins această interdicție cu privire la distribuirea și deținerea acestor produse.
TRS a formulat recurs la Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție, Germania), care, având îndoieli cu privire la interpretarea articolului 10 alineatul (3) litera (b) din Directiva 2015/2436, a solicitat Curții să se pronunțe cu privire la întinderea drepturilor unui titular al unei mărci protejate într‑un stat membru și cu privire la noțiunea de „deținere” prevăzută la acest articol.
Aprecierea Curții
Mai întâi, Curtea arată că modul de redactare a articolului 10 alineatul (3) litera (b) din Directiva 2015/2436 nu cuprinde o indicație explicită cu privire la posibilitatea titularului unei mărci înregistrate într‑un stat membru de a interzice unui terț să dețină, pe teritoriul unui alt stat membru, produse sub semnul respectiv.
Apoi, Curtea amintește că protecția acordată prin înregistrarea unei mărci naționale este, în principiu, limitată la teritoriul statului membru unde a fost înregistrată marca, astfel încât, în general, titularul acesteia nu va putea invoca protecția respectivă în afara acestui teritoriu. În plus, finalitatea dreptului exclusiv conferit prin înregistrarea unei mărci (
3
) permite titularului mărcii în cauză să își protejeze interesele specifice în calitate de titular al acestei mărci, cu alte cuvinte, pentru a garanta că această marcă își poate îndeplini funcțiile specifice. În consecință, exercitarea acestui drept trebuie să fie rezervată pentru cazurile în care utilizarea semnului de către un terț aduce atingere sau poate aduce atingere funcțiilor mărcii. Printre aceste funcții figurează nu numai funcția esențială a mărcii, care constă în a garanta consumatorilor proveniența produsului sau a serviciului vizat, ci și celelalte funcții ale acesteia, precum cea care constă în garantarea calității respectivului produs sau serviciu ori funcțiile de comunicare, de investiție sau de publicitate.
Astfel, această finalitate și întinderea geografică a protecției conferite de marcă atrag după sine mai multe consecințe pentru interpretarea articolului 10 alineatul (3) litera (b) din Directiva 2015/2436. În primul rând, titularul unei mărci naționale este îndreptățit să interzică unui terț să comercializeze, în statul membru unde a fost înregistrată marca, produse care poartă semnul a cărui utilizare aduce atingere acestei mărci, fiind de la sine înțeles că astfel de produse nu sunt considerate a fi comercializate dacă intră sub incidența unui regim vamal suspensiv, cum este regimul de tranzit extern, și nu au fost puse în liberă circulație.
În al doilea rând, titularul unei mărci naționale poate interzice unui terț să ofere produse sub acest semn pe teritoriul statului membru unde a fost înregistrată marca. Titularul se poate opune astfel unei asemenea acțiuni de a oferi, inclusiv atunci când aceasta privește produse plasate sub regimul vamal de tranzit extern, în măsura în care ea implică obligatoriu punerea în liberă circulație a acestor produse. În plus, Curtea amintește că titularul unei mărci poate interzice unui terț să ofere, în special prin intermediul publicității online, produse sub semnul menționat, inclusiv atunci când acest terț, serverul site‑ului internet pe care îl utilizează sau aceste produse se află în afara statului membru unde a fost înregistrată marca, dacă această ofertă sau această publicitate este destinată unor consumatori situați pe teritoriul respectivului stat membru. Astfel, în caz contrar, operatorii care folosesc comerțul electronic și oferă unor consumatori aflați pe acest teritoriu produse care se situează în afara teritoriului menționat ar fi exonerați de orice obligație de a respecta drepturile conferite de această marcă, ceea ce ar aduce atingere efectului util al protecției garantate de Directiva 2015/2436. Cu toate acestea, simpla accesibilitate a unui site internet pe teritoriul statului membru în care marca în cauză este protejată nu este suficientă pentru a conchide că ofertele de vânzare afișate pe acest site sunt destinate unor consumatori aflați pe acest teritoriu. Revine instanțelor naționale sarcina să aprecieze de la caz la caz dacă există indicii relevante care permit să se concluzioneze că o ofertă de vânzare afișată pe un site internet sau pe o platformă de vânzare online accesibilă pe teritoriul respectiv este destinată consumatorilor aflați pe teritoriul menționat.
În al treilea rând, articolul 10 alineatul (3) litera (b) din Directiva 2015/2436 permite titularului unei mărci să interzică unui terț nu numai să ofere și să comercializeze produse sub un semn a cărui utilizare aduce atingere acestei mărci, ci și „să [le dețină] în acest scop”. Dispoziția amintită nu vizează, așadar, deținerea de către un terț a unor astfel de produse decât dacă aceasta constituie o condiție prealabilă pentru oferirea sau comercializarea pe care titularul unei mărci este îndreptățit să o interzică.
Or, titularul unei mărci poate interzice unui terț să ofere, în special prin intermediul publicității online, produse sub acest semn, în pofida faptului că respectivul terț, serverul site‑ului internet pe care îl utilizează sau aceste produse se află în afara statului membru unde a fost înregistrată marca, dacă oferta se adresează unor consumatori aflați pe teritoriul statului membru menționat. Într‑o asemenea situație, acest titular este de asemenea îndreptățit să interzică terțului să dețină produsele respective în afara acestui teritoriu dacă această deținere constituie o etapă prealabilă lansării unei astfel de oferte sau punerii sale în aplicare, astfel încât se poate considera că a fost efectuată în acest scop.
În sfârșit, Curtea constată că termenul „a deține” care figurează la articolul 10 alineatul (3) litera (b) din Directiva 2015/2436 acoperă nu numai cazurile în care terțul are controlul direct și efectiv asupra produselor în cauză, ci și pe cele în care are un control indirect, și totuși efectiv asupra acestor produse, prin faptul că dispune de o putere de control sau de conducere asupra persoanei care are controlul direct și efectiv asupra acestora. Dacă această dispoziție ar fi aplicabilă doar unui terț care dispune în mod direct de controlul efectiv asupra produselor în cauză, titularul mărcii ar fi în imposibilitatea de a solicita un ordin de încetare împotriva unui operator economic care, fără consimțământul său, în scopul de a oferi sau de a comercializa aceste produse, le remite unui prestator de servicii pentru ca acesta din urmă să asigure în acest scop servicii precum depozitarea sau transportul produselor menționate. O asemenea interpretare ar fi incompatibilă cu finalitatea Directivei 2015/2436 și ar priva protecția pe care aceasta o garantează de o parte a efectului său util.
(
1
)	Aceste situații sunt prevăzute la articolul 10 alineatul (2) din Directiva 2015/2436.
(
2
)	Directiva (UE) 2015/2436 a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2015 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO 2015, L 336, p. 1).
(
3
)	Acest drept exclusiv este conferit în temeiul articolului 10 alineatul (1) din Directiva 2015/2436.