62024CC0446
JEAN RICHARD DE LA TOUR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. október 2. (
1
)
C‑446/24. sz. ügy
Freie Hansestadt Bremen
kontra
DT
(az Oberverwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen[Bréma szabad hanzaváros tartományi közigazgatási felsőbírósága, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Bevándorlási politika – 2008/115/EK irányelv – A harmadik országok jogellenesen tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normák és eljárások – A 3. cikk 6. pontja és a 11. cikk (2) bekezdése – Főszabályként egyes esetkategóriákra határozatlan időre szóló beutazási és tartózkodási tilalmat előíró nemzeti szabályozás – Terrorfenyegetés”
I. Bevezetés
1.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a harmadik országok illegálisan tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról szóló, 2008. december 16‑i 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
2
) 3. cikkének (6) bekezdésére és 11. cikkének (2) bekezdésére vonatkozik.
2.
E kérelem lehetőséget nyújt a Bíróságnak annak tisztázására, hogy e rendelkezésekkel ellentétes‑e az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében valamely harmadik ország állampolgárával szemben határozatlan időre szóló beutazási tilalom rendelhető el azzal az indokkal, hogy e személy fenyegetést jelent a nemzetbiztonságra, ezen belül terrorfenyegetést jelent.
3.
Ez a kérdés jelenleg a tagállamok kisebbik részét érinti. (
3
) A jövőbeli jelentősége a jelenleg folyamatban lévő, az e területre vonatkozó uniós jog módosítására irányuló, a tagállamok többségében megvalósuló gyakorlatot tükröző jogalkotási munkának az eredményétől függ. (
4
)
4.
Ismertetni fogom azokat az okokat, amelyek miatt azt javaslom, hogy a Bíróság értelmezze ezeket a rendelkezéseket úgy, hogy azok – jóllehet előírják valamely időtartam meghatározását – nem állapítanak meg semmilyen korlátot arra az esetre, ha a főszabály szerinti ötéves időtartam túllépésének kivételes feltételei teljesülnek. Ezek azonban nem mentesítik a tagállamokat a 2008/115 irányelvben meghatározott anyagi és eljárási garanciák betartása alól.
II. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
5.
A 2008/115 irányelv (14) preambulumbekezdése kimondja:
„A nemzeti kiutasítási intézkedések hatályát európai szintre kell kiterjeszteni a minden tagállam területére érvényes, a beutazást és a tartózkodást megakadályozó beutazási tilalom megállapításával. A beutazási tilalom időtartamát az egyes esetek körülményeinek alapos mérlegelése után kell meghatározni, és ez rendes körülmények között nem haladhatja meg az öt évet. […]”
6.
Ezen irányelv „Tárgy” című 1. cikke a következőket írja elő:
„Ez az irányelv megállapítja a tagállamok által alkalmazandó, a harmadik országok illegálisan tartózkodó állampolgárainak visszatéréséről szóló közös normákat és eljárásokat, összhangban [az uniós] jog általános elveiként szereplő alapvető jogokkal és a nemzetközi joggal, beleértve a menekültek védelmét és az emberi jogi kötelezettségeket.”
7.
Az említett irányelv 3. cikkének 6. pontja értelmében:
„Ezen irányelv alkalmazásában a következő fogalommeghatározások érvényesek:
[…]
6.
»beutazási tilalom«: a kiutasítási határozatot kísérő közigazgatási vagy bírósági határozat vagy intézkedés, amely meghatározott időtartamra megtiltja a tagállamok területére való beutazást és a tagállamok területén való tartózkodást”.
8.
A 2008/115 irányelv „Beutazási tilalom” című 11. cikkének (1)–(3) bekezdése előírja:
„(1)   A kiutasítási határozatokkal együtt beutazási tilalmat kell elrendelni:
a)
ha az önkéntes távozásra nem állapítottak meg határidőt, vagy
b)
ha a visszatérési kötelezettség teljesítésére nem került sor.
Egyéb esetekben a kiutasítási határozatok párosulhatnak beutazási tilalommal.
(2)   A beutazási tilalom időtartamát minden egyes eset idevágó körülményeinek alapos megfontolása alapján kell meghatározni, és az elméletileg nem haladja meg az öt évet. Mindazonáltal túllépheti az öt évet, ha a harmadik országbeli állampolgár a közrendre, a közbiztonságra vagy a nemzetbiztonságra nézve komoly fenyegetést jelent.
(3)   A tagállamoknak mérlegelniük kell, hogy visszavonják vagy felfüggesztik‑e a beutazási tilalmat, amennyiben az a harmadik országbeli állampolgár, akivel szemben az (1) bekezdés második albekezdésének megfelelően beutazási tilalmat rendeltek el, bizonyítani tudja, hogy a kiutasítási határozatnak teljes mértékben eleget téve elhagyta a tagállam területét.
[…]
A tagállamok egyedi esetekben humanitárius okokból tartózkodhatnak a beutazási tilalom elrendelésétől, visszavonhatják a tilalmat, vagy felfüggeszthetik azt.
A tagállamok egyedi esetekben vagy egyes esetkategóriákban egyéb okokból is visszavonhatják vagy felfüggeszthetik a beutazási tilalmat.”
B.
A német jog
9.
A 2004. július 30‑i (
5
) Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet (a külföldieknek az országban való tartózkodásáról, munkavállalásáról és integrációjáról szóló törvény) (
6
) (a továbbiakban: AufenthG) „Beutazási és tartózkodási tilalom” című 11. §‑ának (4) bekezdése, az (5a) bekezdésének harmadik és negyedik mondata, valamint (5b) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(4)   A külföldi állampolgár védelemre érdemes érdekeinek védelme érdekében, illetve, ha a beutazási és tartózkodási tilalom célja már nem teszi szükségessé, e tilalom visszavonható, illetve időtartama csökkenthető. […]
[…]
(5a)   […] Főszabály szerint nem lehet a beutazási és tartózkodási tilalom időtartamát lecsökkentetni vagy e tilalmat visszavonni. A legfőbb tartományi hatóság eseti alapon engedélyezhet kivételeket ez alól az elv alól.
(5b)   Ha egy külföldi állampolgárt az 58a. §‑a szerinti kiutasítási határozat alapján kiutasítottak az ország területéről, főszabály szerint határozatlan időre szóló beutazási és tartózkodási tilalmat kell elrendelni. […] Az (5a) bekezdés harmadik és negyedik mondata értelemszerűen alkalmazandó.”
10.
Az AufenthG „Kiutasítási határozat” című 58a. §‑a az (1) bekezdésében előírja, hogy:
„A legfőbb tartományi hatóság a Németországi Szövetségi Köztársaság biztonságát fenyegető különleges veszély vagy terrorfenyegetés elhárítása érdekében a külföldivel szemben tényeken alapuló prognózis alapján a kiutasításra való előzetes figyelmeztetés nélkül is hozhat kiutasítási határozatot. A kiutasító határozat azonnal végrehajtható; a kiutasításra vonatkozó előzetes figyelmeztetés nem szükséges.[ (
7
)]”
III. Az alapeljárás tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
11.
DT, az alapeljárás felperese orosz állampolgár, aki tartózkodási engedéllyel élt Brémában (Németország). 2017. március 13‑án a Senator für Inneres de la Freie Hansestadt Bremen (Bréma tartományi belügyminisztere, Németország) az AufenthG 58a. §‑a alapján elrendelte DT‑vel szemben a közrendi okokból az Oroszországba történő idegenrendészeti kiutasítást, mivel a nemzetbiztonsági hatóságok megállapításai szerint fennállt a veszélye annak, hogy a felperes Németországban terrortámadást követ el. A Bundesverwaltungsgerichthez (szövetségi közigazgatási bíróság, Németország), a Bundesverfassungsgerichthez (szövetségi alkotmánybíróság, Németország) és az Emberi Jogok Európai Bíróságához (
8
) benyújtott sikertelen jogorvoslati kérelmek után a felperest 2017. szeptember 4‑én kitoloncolták Oroszország területére, ahol jelenleg is él.
12.
2017. december 1‑jén kelt határozatában a kommunale Ausländerbehörde der Stadtgemeinde Bremen (Bréma város idegenrendészeti hatósága, Németország) úgy határozott, hogy az AufenthG 58a. §‑án alapuló kiutasítás hatálya nem lehet határozott időtartamú. A Verwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen (Bréma szabad hanzaváros tartományi közigazgatási felsőbírósága, Németország) a 2021. december 3‑i jogerős ítéletében hatályon kívül helyezte ezt a határozatot azzal az indokolással, hogy DT‑re még nem szabtak ki beutazási és tartózkodási tilalmat.
13.
Bréma tartomány belügyminisztere a 2022. február 1‑jei határozatával (
9
) DT‑vel szemben határozatlan idejű beutazási és tartózkodási tilalmat rendelt el Németország területére vonatkozóan. Az indoklásában lényegében azt fejtette ki, hogy az AufenthG 11. §‑a (5b) bekezdésének első mondata alapján főszabály szerint ilyen határozatlan idejű tilalmat kell alkalmazni azokra a személyekre, akiket az AufenthG 58a. §‑a szerinti kiutasítási határozat alapján utasítottak ki az országból. Bréma tartomány belügyminisztere úgy véli egyfelől, hogy DT esetében nem volt ok arra, hogy ettől kivételesen eltérjen, figyelembe véve a kiutasítás utáni magatartására vonatkozó hírszerzési megállapításokat, valamint a Németországhoz fűződő társadalmi és családi kapcsolatait. Másfelől továbbra is tartani lehet attól, hogy DT e tagállam területére való beutazását követően terrortámadást követ el Németországban.
14.
DT keresetére válaszul a Verwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen (Bréma szabad hanzaváros tartományi közigazgatási bírósága) megsemmisítette ezt a határozatot. Álláspontja szerint az AufenthG 11. §‑a (5b) bekezdésének első mondata nem alkalmazható, mivel a határozatlan idejű beutazási és tartózkodási tilalom elrendelése nem egyeztethető össze a 2008/115 irányelv 3. cikkének 6. pontjával és 11. cikkének (2) bekezdésével.
15.
A Bréma tartomány által e határozat ellen benyújtott fellebbezés elbírálása céljából a kérdést előterjesztő bíróságban felmerül a kérdés, hogy a német szabályozás összeegyeztethető‑e az uniós jog e rendelkezéseivel. Kétségeinek adott hangot a Bíróság határozatának hiánya, valamint a nemzeti bíróságok, a jogirodalom (
10
) és a német kormány eltérő elemzései miatt.
16.
E körülmények között az Oberverwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen (Bréma szabad hanzaváros tartományi közigazgatási felsőbírósága) úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a [2008/115] irányelv 3. cikkének 6. pontját és 11. cikkének (2) bekezdését, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint az olyan személlyel szemben, akinek tartózkodási jogát visszavonták, és akivel szemben az általa jelentett terrorfenyegetés miatt kiutasítási határozatot hoztak, főszabály szerint határozatlan időre szóló beutazási tilalmat kell elrendelni?”
17.
DT, Bréma tartomány, a német és a dán kormány, valamint az Európai Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtott be. DT, Bréma tartomány, a német és a svéd kormány, valamint a Bizottság a 2025. június 19‑én megtartott tárgyaláson szóbeli észrevételeket tettek, és válaszoltak a Bíróság által feltett, szóban megválaszolandó kérdésekre.
IV. Elemzés
18.
Ebben a második olyan ügyben, amely a harmadik országbeli állampolgárral szemben elrendelt, a tagállamok területére való beutazási tilalom időtartamára vonatkozó német szabályozás és a 2008/115 irányelv 11. cikkének (2) bekezdése összhangjára vonatkozik, a Bíróságnak a következő új kérdésről kell határoznia: az e rendelkezésben előírt beutazási tilalom időtartamát években kell‑e meghatározni abban az esetben, amikor e tilalom a közrendre, a közbiztonságra vagy a nemzetbiztonságra jelentett komoly fenyegetés esetén az öt évet is meghaladhatja?
19.
A 2013. szeptember 19‑i Filev és Osmani ítélet (
11
) alapjául szolgáló korábbi ügy az AufenthG 11. §‑ában található egyik, a jelen ügyben hivatkozottól eltérő bekezdésnek az uniós joggal való összhangjára vonatkozott. A Bíróság úgy ítélte meg, hogy „úgy kell értelmezni a 2008/115 irányelv 11. cikkének (2) bekezdését, hogy azzal ellentétes egy olyan nemzeti rendelkezés, mint amilyen az Aufenth[G] 11. §‑ának (1) bekezdése, amely a beutazási tilalom időbeli korlátozását az érintett harmadik országbeli állampolgár erre irányuló kérelmének előterjesztéséhez köti” (
12
).
20.
Ezzel összefüggésben a Bíróság megállapította, hogy „világosan kitűnik a »[b]eutazási tilalom időtartamát […] kell meghatározni« fordulatból, hogy a tagállamoknak kötelezettségük van arra vonatkozóan, hogy bármely beutazási tilalom időbeli hatályát főszabály szerint legfeljebb ötéves időtartamra korlátozzák, függetlenül attól, hogy az érintett harmadik országbeli állampolgár előterjeszt‑e erre irányuló kérelmet” (
13
). A Bíróság hivatkozott továbbá a „»beutazási tilalom« fogalmának [a 2008/115] irányelv 3. cikkének 6. pontjában szereplő” meghatározására is, „amelynek értelmében annak minősül többek között az olyan határozat, amely »meghatározott időtartamra» megtiltja a tagállamok területére való beutazást és a tagállamok területén való tartózkodást” (
14
).
21.
A Filev és Osmani ítélet hatályát a szóban forgó nemzeti szabályozás és az uniós jog értelmezett rendelkezése alapján kell meghatározni. A Bíróság megállapította, hogy a 2008/115 irányelv 11. cikke (2) bekezdésének első mondatával összhangban a beutazási tilalom nem rendelhető el az időtartam előírása nélkül, amelyet minden egyes eset idevágó körülményeinek alapos megfontolása alapján kell meghatározni, és az főszabály szerint nem haladja meg az öt évet.. (
15
)
22.
Így a Bíróság nem határozott ezen irányelv 11. cikke (2) bekezdése második mondatának értelmezéséről, amely szerint „[a beutazási tilalom időtartama] [m]indazonáltal túllépheti az öt évet, ha a harmadik országbeli állampolgár a közrendre, a közbiztonságra vagy a nemzetbiztonságra nézve komoly fenyegetést jelent.”
23.
A 2008/115 irányelv 3. cikkének (6) bekezdését és 11. cikke (2) bekezdésének első mondatát értelmező Filev és Osmani ítéletből tehát csak arra lehet következtetni, hogy a beutazási tilalom időtartamát meg kell határozni, és az nem haladhatja meg az öt évet, kivéve ha e tilalmat harmadik országok olyan állampolgáraival szemben rendelték el, akik a közrendre, a közbiztonságra vagy a nemzetbiztonságra komoly fenyegetést jelentenek. Ezen túlmenően véleményem szerint nem lehet az ítélet 44. pontjából (
16
) következtetést levonni, mivel az az olyan esetekre vonatkozó határozatlan idejű beutazási tilalmakról szól, amelyek nem azonosak az irányelv 11. cikke (2) bekezdésének második mondatában említett esetekkel, amely rendelkezés tartalmára a Bíróság csupán emlékeztetett.
24.
Fennmarad tehát a kérdés, hogy a beutazási tilalom időtartamát öt évnél hosszabb időre kell‑e korlátozni, vagy az korlátlan (élethosszig tartó, vagy állandó (
17
)) lehet, ha ez a tilalom olyan személyre vonatkozik, aki a közrendre, a közbiztonságra vagy a nemzetbiztonságra komoly fenyegetést jelent.
25.
Először is megemlítem, hogy terminológiai szempontból a „meghatározott” kifejezést a „definiálni, megállapítani, megszabni, pontosítani” értelemben kell venni. Így, ha személyről van szó, a felső határ e személy életének a vége. Ennek megfelelően egyetértek a német, a dán és a svéd kormánnyal abban, hogy a korlátlan időtartam a 2008/115 irányelv 3. cikkének (6) bekezdése értelmében vett meghatározott időtartamnak minősül. (
18
)
26.
Másodszor, meg kell jegyezni, hogy az uniós jogalkotó által meghatározott beutazási tilalom időtartama kizárólag a közrendre, a közbiztonságra vagy a nemzetbiztonságra jelentett komoly fenyegetés esetén haladhatja meg az öt évet. E jogalkotó úgy döntött, hogy nem írja elő a beutazási tilalom időtartamának felső határát. Emellett nem alkalmazott a 2004/38/EK irányelv (
19
) 32. cikkében foglalt beutazási és tartózkodási tilalom időtartamára vonatkozóakhoz hasonló rendelkezéseket sem.
27.
A jogalkotó e döntése, hogy nem határozza meg a különösen súlyos körülmények esetén alkalmazandó maximális időtartamot a beutazási tilalomra, a Bizottság változatlanul hagyott javaslatán alapul. (
20
) Kizárólag a főszabály szerint ötéves maximális időtartam indított egyes tagállamokat eltérő megközelítés megfogalmazására. Különösen a Németországi Szövetségi Köztársaság tartotta fenn a korlátlanság melletti álláspontját. (
21
)
28.
Ezzel ellentétben a beutazási tilalom időtartamának felső határát – különösen a közrend, a közbiztonság vagy a nemzetbiztonság veszélyeztetése miatti biztonsági kockázat esetén – egyértelműen meghatározza az Unióban jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok visszaküldésére vonatkozó közös rendszer létrehozásáról, valamint a 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv, a 2001/40/EK tanácsi irányelv és a 2004/191/EK tanácsi határozat hatályon kívül helyezéséről szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslat (
22
) 16. cikke.
29.
Ez, „A biztonsági kockázatot jelentő harmadik országbeli állampolgárok visszaküldése” címet viselő 16. cikk a (3) bekezdésének a) pontjában úgy rendelkezik, hogy „[e] rendelet vonatkozó rendelkezéseitől eltérve, az e cikk hatálya alá tartozó harmadik országbeli állampolgárok […] a 10. cikknek megfelelően beutazási tilalom hatálya alá vonhatók, amely további legfeljebb 10 évvel meghaladja a 10. cikk (6) bekezdésében említett maximális időtartamot” (
23
).
30.
E javaslatnak a „Beutazási tilalom elrendelése” című 10. cikke értelmében:
„(1)   A kiutasítási határozatot beutazási tilalomnak kell kísérnie, amennyiben:
a)
a harmadik országbeli állampolgárt a 12. cikk szerint ki kell toloncolni;
b)
a harmadik országbeli állampolgár nem tartotta be a 13. cikk szerint megállapított határidőt;
c)
a harmadik országbeli állampolgár biztonsági kockázatot jelent a 16. cikk szerint.
[…]
(6)   A beutazási tilalom időtartamát az egyedi eset valamennyi releváns körülményének megfelelő figyelembevételével kell meghatározni, és az legfeljebb 10 év lehet.
(7)   A beutazási tilalom (6) bekezdés szerinti időtartama egymást követő, legfeljebb ötéves időszakokkal meghosszabbítható. A meghosszabbításnak egyedi értékelésen kell alapulnia, kellően figyelembe véve az összes releváns körülményt és különösen az illetékes hatóságok által az arra vonatkozóan előterjesztett megalapozott indokolást, hogy miért szükséges továbbra is megakadályozni a harmadik országbeli állampolgár tagállamok területére való belépését[ (
24
)].”
31.
Véleményem szerint ez a javaslat megerősíti, hogy a jelenlegi jogi helyzetben a Bizottság nem állíthatja azt, hogy „a tagállamoknak komoly fenyegetés fennállása esetén, a [2008/115] irányelvben előírt garanciák betartása mellett lehetőségük van [ezen] irányelv alapján elfogadott megfelelő beutazási tilalom meghosszabbítására annak lejárta előtt”. Ezzel összefüggésben azt is meg kell jegyezni, hogy az (EU) 2018/1861 rendelet (
25
) rendelkezéseivel ellentétben ezen irányelv egyetlen rendelkezése sem írja elő a tagállamok számára a hivatalból történő felülvizsgálat kötelezettségét.
32.
Ezért azt javaslom, hogy a Bíróság állapítsa meg, hogy a 2008/115 irányelv 3. cikkének (6) bekezdését és 11. cikke (2) bekezdésének második mondatát úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes a határozatlan időre szóló beutazási tilalom elrendelése azon harmadik országbeli állampolgárral szemben, akinek tartózkodási jogát visszavonták, és akivel szemben az általa jelentett terrorfenyegetés miatt kiutasítási határozatot hoztak.
33.
Mindamellett egy olyan általános szabálynak, mint amilyen az AufenthG 11. §‑a (5b) bekezdésének első mondatában szerepel, (
26
) a 2008/115 irányelv 11. cikke (2) bekezdésének második mondatában meghatározott indokok legalább egyikén alapuló megfogalmazását az ezen irányelv 11. cikke (2) bekezdésének első mondata értelmében alapos vizsgálatnak kell alávetni. E rendelkezés előírja, hogy „[a] beutazási tilalom időtartamát minden egyes eset idevágó körülményeinek alapos megfontolása alapján kell meghatározni”. Az arányosság ezen elvére az említett irányelv (14) preambulumbekezdése is emlékeztet. Emellett a Bíróság megállapította, hogy a 2008/115 irányelv 5. cikkében előírt, a gyermek mindenek felett álló érdekének, a családi életnek és az érintett harmadik országbeli állampolgár egészségi állapotának a figyelembevételére irányuló kötelezettség akkor is terheli a tagállamokat, ha az ezen irányelv 11. cikke értelmében vett, beutazási tilalmat elrendelő határozatot kívánnak elfogadni (
27
).
34.
Egyetértek tehát a Bizottsággal abban, hogy az érintett személy helyzetének teljes körű, azaz eseti alapon történő vizsgálata nem lehet kivételes. (
28
) Az illetékes hatóságoknak ezt az uniós jog által biztosított mérlegelési mozgásterét meg kell őrizni, még akkor is, ha az a nemzeti jog alapján – a német kormánynak a tárgyaláson használt kifejezésével élve – „korlátok között érvényesül” abban az esetben, ha a nemzetbiztonságra komoly fenyegetést jelentő magatartást állapítanak meg. E tekintetben irreleváns az a tény, hogy a tagállamok feladata, hogy meghatározzák alapvető biztonsági érdekeiket, és megfelelő intézkedéseket hozzanak belső és külső biztonságuk garantálása érdekében. (
29
)
35.
Ezért olyan értelmezést javaslok a Bíróságnak, amelyet még ki kell egészíteni az azon alapvető biztosítékokra vonatkozó emlékeztetővel, amelyeket a nemzeti jognak elő kell írnia, ha a szóban forgó helyzet a 2008/115 irányelv hatálya alá tartozik. (
30
)
36.
Először is, a 2008/115 irányelv 11. cikke (2) bekezdésének első mondatában előírt, az érintett személy helyzetére és magatartására irányuló, átfogó egyedi értékelés eredményeként az illetékes hatóságnak indokolással ellátott (
31
) és bírósági felülvizsgálat tárgyát képező határozatot kell hoznia. (
32
)
37.
Másodszor, a 2008/115 irányelv 11. cikke (3) bekezdésének harmadik és negyedik albekezdésében előírtak szerint a beutazási tilalomnak visszavonhatónak vagy felfüggeszthetőnek kell lennie, különösen akkor, ha annak időtartama határozatlan. Ezen az alapon véleményem szerint a tilalom időtartamának csökkentéséről is lehet dönteni.
38.
Az ilyen döntések későbbi időpontban történő meghozatalára vonatkozó hatáskör összevethető a 2004/38 (
33
) irányelvben vagy a 2018/1861 rendeletben meghatározott kötelezettségekkel. (
34
)
39.
Azok az általános követelmények, amelyeket az imént felidéztem, az EJEB ítélkezési gyakorlatából is következnek, amely szerint azoknak az állampolgársággal nem rendelkező személyeknek a részes államok területére történő belépése ellenőrzésére irányuló intézkedéseknek, amelyek sértik az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény (
35
) 8. cikkének (1) bekezdése által védett egyik jogot, összhangban kell lenniük a törvénnyel, és a demokratikus társadalomban szükséges intézkedéseknek, azaz kényszerítő társadalmi szükséglettel igazolhatónak és különösen a kitűzött jogszerű célhoz képest arányosnak kell lenniük. (
36
)
40.
Az EJEB felsorolta, hogy melyek a szükségesség és arányosság értékelésének szempontjai a kiutasítási határozat vagy a beutazási és tartózkodási tilalom elrendelése esetén, (
37
) amit az esetek többségében olyan bűncselekmények elkövetését megállapító büntetőítélet nyomán alkalmaznak, amelyek közül némelyik komoly fenyegetést jelent a közrendre. (
38
)
41.
Az EJEB azt is hangsúlyozza, hogy a szubszidiaritás elvének megfelelően – bár az ítélet kimeneteléről eltérő vélemények lehetnek – amennyiben a nemzeti hatóságok az ítélkezési gyakorlatában meghatározott kritériumoknak megfelelően végezték el a mérlegelést, csak súlyos okok késztethetik e Bíróságot arra, hogy a nemzeti bíróságok álláspontját a saját álláspontjával helyettesítse. (
39
) Ezért megbizonyosodik arról, hogy a nemzeti határozatok minden hatásköri szinten tartalmazzák e különböző kritériumok kifejezett és alapos értékelését. (
40
) Az EJEB különösen emlékeztet arra az ítélkezési gyakorlatára, amely a határozatlan idejű beutazási tilalom arányosságának és az érintett személy által a közrendre jelentett fenyegetés súlyosságának arányosságára vonatkozó értékelésről szól. (
41
) Ez néha önmagában elegendő lehet az ilyen tilalom indoklásához, függetlenül attól, hogy annak időtartama korlátozott vagy állandó. (
42
) Egyértelműen ez a helyzet áll fenn akkor, ha a tartós tilalom terrorfenyegetésen alapul, és az EJEB az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény (
43
) 8. cikkének megsértésére hivatkozó kérelmeket nyilvánvalóan megalapozatlannak nyilvánította.
42.
Ezen túlmenően az EEJEB különös jelentőséget tulajdonít annak a lehetőségnek, hogy az érintett személyek utólag kérhetik a beutazási tilalom időtartamának korlátozását, ugyanakkor konkrétan megvizsgálja, hogy az érintett személy várhatóan pozitív választ kaphat‑e a beutazási tilalom időtartamának csökkentésére irányuló kérelmére. (
44
)
43.
Mindezen követelmények vonatkozásában a jelen ügyben először is megállapítom, hogy a nemzeti bíróság szerint az illetékes hatóság figyelembe vette a DT által a kiutasítását követően tanúsított magatartásra vonatkozóan a titkosszolgálatok által levont következtetéseket, valamint e személynek a Németországi Szövetségi Köztársasághoz fűződő társadalmi és családi kapcsolatait. (
45
) Ezt követően a német kormány által a tárgyaláson részletesen ismertetett írásbeli észrevételek értelmében a szóban forgó német szabályozás előírja, hogy a beutazási tilalom időtartamát a helyzet súlyosságától függően fokozatos mértékben kell megállapítani. (
46
) Végül pedig az illetékes hatóság eseti alapon engedélyezheti a tilalom kivételes csökkentését vagy visszavonását. (
47
) Ebben a tekintetben úgy tűnik, hogy – mivel az írásbeli észrevételekben és a tárgyaláson nem pontosították az alkalmazandó rendelkezéseket – a tilalom csökkentésére vagy visszavonására irányuló kérelem benyújtásának nincs észszerű határideje. (
48
) Egyébiránt megemlítem, hogy DT az alapügyben e tárgyban egyetlen kiegészítő kérelmet sem terjesztett elő.
44.
Ezek a megállapítások megerősítik azt a véleményemet, hogy elrendelhető a határozatlan idejű beutazási tilalom, különösen a nemzetbiztonságra jelentett komoly fenyegetés esetén, feltéve, hogy a 2008/115 irányelvben meghatározott anyagi jogi és eljárási biztosítékok teljesülnek.
V. Végkövetkeztetés
45.
A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság az Oberverwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen (Bréma szabad hanzaváros tartományi közigazgatási felsőbírósága, Németország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést a következőképpen válaszolja meg:
A harmadik országok illegálisan tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról szóló, 2008. december 16‑i 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 3. cikkének (6) bekezdését és 11. cikkének (2) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
e rendelkezésekkel nem ellentétes a határozatlan időre szóló beutazási tilalom elrendelése azon harmadik országbeli állampolgárral szemben, akinek tartózkodási jogát visszavonták, és akivel szemben az általa jelentett terrorfenyegetés miatt kiutasítási határozatot hoztak.
Az ilyen beutazási tilalmat egyrészt minden egyes eset idevágó körülményeinek megfontolása alapján, és az ezen irányelv 5. cikkében foglalt kötelezettségek figyelembevételével kell elrendelni. Másrészt, az érintett személy számára lehetőséget kell biztosítani arra, hogy észszerű időn belül kérje az intézkedés visszavonását vagy időtartamának csökkentését.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	HL 2008. L 348., 98. o.
(
3
)	Tudomásom szerint a következő tagállamok rendelkeznek kifejezetten arról, hogy a beutazási tilalom időtartama a közrendre, a közbiztonságra vagy a nemzetbiztonságra jelentett komoly fenyegetés esetén korlátlan lehet: a Dán Királyság, a Németországi Szövetségi Köztársaság, a Spanyol Királyság, az Osztrák Köztársaság és a Svéd Királyság. A tagállamok többsége az öt évnél hosszabb, határozott ideig tartó, legfeljebb 20 éves időtartam mellett döntött. Lásd: a dán kormány írásbeli észrevételei, a svéd kormány szóbeli észrevételei és az Európai Migrációs Hálózatnak a kiutasítási határozatokkal és beutazási tilalmakkal kapcsolatos, 2023. szeptember 5‑i ad hoc kérdései, amelyek angol nyelven az alábbi internetcímen érhetők el: https://emnbelgium.be/sites/default/files/publications/2023.29%20-%20AHQ%20on%20return%20decisions%20and%20entry%20bans%20-%20Compilation%20of%20answers%20for%20wider%20dissemination.pdf.
(
4
)	Lásd: a jelen indítvány 28–30. pontja.
(
5
)	A legutóbb a 2024. február 21‑i törvény (BGBl. 2024. I, 54. szám) 1. cikkével módosított, 2008. február 25‑én közzétett változatában (BGBI. 2008. I, 162. o.)
(
6
)	BGBl. 2004. I, 1950. o.
(
7
)	A kérdést előterjesztő Oberverwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen (Bréma szabad hanzaváros tartományi közigazgatási felsőbírósága) leszögezi, hogy „[a] kiutasítási határozat meghozatalával megszűnik a külföldi tartózkodási engedélye (az AufenthG 51. §‑a (1) bekezdésének 5a. pontja), ami azt jelenti, hogy elveszíti tartózkodási jogát (az AufenthG 4. §‑ának (1) bekezdése), köteles elhagyni az ország területét (az említett törvény 50 §‑ának (1) bekezdése) és kitoloncolható (e törvény 58. §‑ának (1) bekezdése). A Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság [Németország]) ítélkezési gyakorlata szerint a közrendi okokból történő idegenrendészeti kiutasítás a 2008/115 irányelv 3. cikkének 4. pontja értelmében vett kiutasítási határozat (Bundesverwaltungsgericht [szövetségi közigazgatási bíróság], 2017. március 21‑i határozat – 1 VR 1/17, […] 32. pont).”
(
8
)	A továbbiakban: EJEB.
(
9
)	Az olyan, jelentős idő elteltével hozott beutazási tilalomnak, amely önkéntes távozásra vonatkozó határidőt nem tartalmazó kiutasítási határozaton alapul, az uniós joggal való összeegyeztethetőségét illetően lásd: 2025. augusztus 1‑jei Al Hoceima és Boghni ítélet (C‑636/23 és C‑637/23, EU:C:2025:603, 64–67. pont).
(
10
)	Lásd: az előzetes döntéshozatal iránti kérelem 21–25. pontja.
(
11
)	C‑297/12, a továbbiakban: Filev és Osmani‑ítélet, EU:C:2013:569. A német hatóságok által hozott határozatok nem a terrorizmus támogatásával kapcsolatos bűncselekményeken alapultak. Az ilyen esetek tekintetében lásd: 2021. június 3‑iWesterwaldkreis ítélet (C‑546/19, EU:C:2021:432, 22. pont). Az ezen ítélet alapjául szolgáló ügyben az alkalmazandó német szabályok nem ugyanazok voltak, mint a jelen ügyben (lásd: az említett ítélet 13. pontja).
(
12
)	Filev és Osmani ítélet (34. pont). Kiemelés tőlem.
(
13
)	Filev és Osmani ítélet (27. pont).
(
14
)	Filev és Osmani ítélet (29. pont).
(
15
)	Filev és Osmani ítélet (25–27. pont).
(
16
)	E pont kimondja, hogy „a 2008/115 irányelv 11. cikkének (2) bekezdése kizárja az ezen irányelv alkalmazhatóságának időpontját megelőzően elrendelt, határozatlan idejű beutazási tilalmak – mint amilyenekről az alapügyben is szó van – hatályának
az e rendelkezésben a tilalmakra előírt maximális időtartamot meghaladó ideig történő fenntartását, kivéve ha ezeket a beutazási tilalmakat olyan harmadik országbeli állampolgárok ellen rendelték el, akik a közrendre, a közbiztonságra vagy a nemzetbiztonságra nézve komoly fenyegetést jelentenek” (kiemelés tőlem).
(
17
)	Ezt a kifejezést a harmadik országok huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező állampolgárainak jogállásáról szóló, 2003. november 25‑i 2003/109/EK tanácsi irányelv (HL 2004, L 16., 44. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 272. o.) 22. cikkének (4) bekezdése használja, amelyből az következik, hogy az azon második tagállamnak a harmadik országbeli állampolgár kiutasításáról szóló döntés, amelyben ezen állampolgár nem szerzett „huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező jogállást”, maga után vonhatja az ezen irányelv 17. cikkében meghatározott közrendi vagy közbiztonsági okokból megállapított „állandó tartózkodási tilalmat”.
(
18
)	Lásd még e tekintetben a Bizottságnak a jogalkotási folyamat során a „for a specified period” (meghatározott időtartam) kifejezés törlésével kapcsolatban kifejtett véleményét: „The Commission underlined that even a lifelong re‑entry ban is for a specified time (the lifetime of the person concerned)” (A Bizottság hangsúlyozta, hogy még az élethosszig [az érintett személy életének végéig] tartó beutazási tilalom is meghatározott időre szól [szabad fordítás]). Lásd: az integrációs, migrációs és kiutasítási munkacsoport/ vegyes bizottság (EU‑Izland/Norvégia/Svájc) által a harmadik országok illegálisan tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló javaslatra vonatkozóan lefolytatott eljárás alapján összeállított 2006. november 22‑i 14743/06. sz., és 2006. december 6‑i 15871/06. sz. dokumentum, amelyek angol nyelven a következő internetcímeken érhetőek el: https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-14743-2006-INIT/en/pdf (5. o.) és https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-15871-2006-INIT/en/pdf (4. o.) (a „re‑entry ban” kifejezés [a 2008/115 irányelv 3. cikke 6. pontjának értelmében vett beutazási tilalom] meghatározását tartalmazó 3. cikk g) pontjához fűzött 7. lábjegyzet).
(
19
)	Az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004, L 158., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.; helyesbítés: HL 2009, L 274., 47. o.). E 32. cikk szövegét illetően emlékeztetőül lásd: a jelen indítvány 33. lábjegyzete.
(
20
)	Lásd: a harmadik országok jogellenesen tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló javaslat [COM(2005) 391 végleges] 9. cikkéhez fűzött, a javaslathoz csatolt bizottsági munkadokumentumban található magyarázat, amely a javaslatra vonatkozó részletes megjegyzéseket tartalmaz. E 9. cikk lényegében a 2008/115 irányelv 11. cikkének felel meg. Lásd még: az Európai Unió Tanácsának elnöksége által az említett javaslatról a delegációknak küldött 2008. március 25‑i feljegyzés (7774/08 dokumentum), amely angol nyelven a következő internetcímen érhető el: https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-7774-2008-INIT/en/pdf (18. o.) és a Parlament álláspontja, amely első olvasatban 2008. június 18‑án került elfogadásra, és amely a következő internetcímen érhető el: https://www.europarl.europa.eu/doceo/document/TC1-COD-2005-0167_HU.pdf (21. o.).
(
21
)	Lásd többek között: az integrációs, migrációs és kiutasítási munkacsoport/ vegyes bizottság (EU‑Izland/Norvégia/Svájc) által a harmadik országok illegálisan tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló javaslatra vonatkozóan lefolytatott eljárás alapján összeállított 2006. július 26‑i dokumentum (11456/06. sz. dokumentum) (2. lábjegyzet 2. o.) és az Európai Unió Tanácsának elnöksége által az e javaslatról a delegációknak küldött 2008. március 4‑i feljegyzés (6785/08. sz. dokumentum) (21. o., 52. lábjegyzet), amelyek angol nyelven a következő internetcímeken érhetők el: https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-11456-2006-INIT/en/pdf és https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-6785-2008-INIT/en/pdf.
(
22
)	A Bizottság által 2025. március 11‑én előterjesztett javaslat (COM(2025) 101 final]. A javaslat a Bizottság által 2018. szeptember 12‑én előterjesztett, a harmadik országok illegálisan tartózkodó állampolgárainak visszatérésére vonatkozó közös tagállami normákról és eljárásokról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló javaslat (COM(2018) 634 final) helyébe lép. Ez utóbbi nem tartalmazott változtatásokat a beutazási tilalmak időtartamát illetően. A biztonsági kockázatok meghatározására vonatkozóan lásd a javaslatok közül az elsőt, a 13. oldalon található magyarázatokat és a kockázatok 16. cikkben szereplő listáját.
(
23
)	Kiemelés tőlem. Ezek az időtartamok megegyeznek a tagállamok illetékes hatóságai által a visszatéréssel kapcsolatos feladatok ellátása során használandó közös „visszatérési kézikönyv” létrehozásáról szóló, 2017. november 16‑i (EU) 2017/2338 bizottsági ajánlás (HL 2017, L 339., 83. o.) mellékletében, különösen annak 127. oldalán szereplő tájékoztató jellegű időpontokkal. Megjegyzem továbbá, hogy ezek összhangban állnak a tagállamok többsége által nyújtott tájékoztatásokkal is. Lásd a jelen indítvány 3. lábjegyzetében idézett ad hoc kérdések összefoglalóját, amely a következő internetcímen érhető el: https://emnbelgium.be/fr/publication/question-ad-hoc-sur-les-decisions-de-retour-et-les-interdictions-dentree.
(
24
)	Kiemelés tőlem.
(
25
)	A határforgalom‑ellenőrzés terén a Schengeni Információs Rendszer (SIS) létrehozásáról, működéséről és használatáról, a Schengeni Megállapodás végrehajtásáról szóló egyezmény módosításáról, valamint az 1987/2006/EK rendelet módosításáról és hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. november 28‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2018, L 312., 14. o.). Lásd: e rendelet 39. cikke. Az e cikkben meghatározott felülvizsgálati időszak lejártával a figyelmeztető jelzéseket automatikusan törölni kell, amennyiben az érintett tagállam nem teszi egyértelművé a figyelmeztető jelzések meghosszabbítását.
(
26
)	A kérdést előterjesztő bíróság által az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésben alkalmazott fordulatra hivatkozom, amely szerint „főszabály szerint határozatlan időre szóló beutazási tilalmat kell elrendelni” (kiemelés tőlem), és amely hasonlít az AufenthG 11. §‑a (5b) bekezdésének első mondatához: „főszabály szerint határozatlan időre szóló beutazási és tartózkodási tilalmat kell elrendelni” (kiemelés tőlem). A kérdést előterjesztő bíróság, valamint a tárgyaláson a német kormány kifejtette, hogy a közigazgatási jog szerint az AufenthG 58a. §‑a (1) bekezdésének első mondatában említett körülmények fennállása esetén az illetékes hatóság köteles határozatlan időre szóló beutazási tilalmat elrendelni. Az alapvető szabálytól csak kivételes és atipikus körülmények között lehet eltérni.
(
27
)	Lásd: 2023. április 27‑iM. D. (A Magyarországra való beutazás tilalma) ítélet (C‑528/21, EU:C:2023:341, 89. és 91. pont).
(
28
)	Lásd ebben az értelemben: 2023. április 27‑iM. D. (A Magyarországra való beutazás tilalma) ítélet (C‑528/21, EU:C:2023:341, 92. pont második franciabekezdés). Lásd még: a jelen indítvány 23. lábjegyzetében idézett bizottsági ajánlás melléklete, különösen a 126. és 127. oldal.
(
29
)	A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint önmagában az a tény, hogy egy nemzeti intézkedést a nemzetbiztonság védelme érdekében fogadtak el, ami az EUSZ 4. cikk (2) bekezdése értelmében az egyes tagállamok kizárólagos feladata marad, még nem eredményezi az uniós jog alkalmazhatatlanságát és nem mentesíti a tagállamokat az uniós jog kellő tiszteletben tartása alól. Lásd: 2020. október 6‑iPrivacy International ítélet (C‑623/17, EU:C:2020:790, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
30
)	Annak jelentősége vonatkozásában, hogy a 2008/115 irányelv céljára és általános rendszerére tekintettel úgy kell tekinteni, hogy ez utóbbi irányelv alkalmazandó a beutazási tilalmat elrendelő határozatra, mivel ezen irányelv értelmében a tagállamok a harmadik országbeli állampolgárok alapvető jogainak védelme érdekében kötelesek anyagi jogi és eljárási garanciákat tiszteletben tartani, lásd: 2023. április 27‑iM. D. (A Magyarországra való beutazás tilalma) ítélet (C‑528/21, EU:C:2023:341, 77., 83. és 84. pont). Álláspontom szerint hangsúlyozni kell az uniós jogalkotó e tekintetben fennálló szándékát, mivel különösen a 2008/115 irányelv 11. cikke (2) bekezdésének második mondata utal a nemzetbiztonságra jelentett komoly fenyegetés esetére.
(
31
)	Lásd ebben az értelemben: a 2008/115 irányelv 12. cikkének (1) bekezdése. Az intézkedés arányosságára vonatkozó követelmények vonatkozásában lásd még: a jelen indítványnak az EJEB ítélkezési gyakorlatával kapcsolatos 39–41. pontja.
(
32
)	Lásd: a 2008/115/EK irányelv 13. cikke. A hatékony jogorvoslathoz való jog és a szóban forgó intézkedés arányosságának vizsgálata tekintetében összehasonlításképpen lásd még: a 2004/38 irányelv 30. és 31. cikke, valamint a 2018/1861 rendelet 24. cikkének (4) bekezdése. Lásd még: 2012. október 4‑iByankov ítélet (C‑249/11, EU:C:2012:608, 37., 40–42., 44. és 79. pont). Végül, a 2004/38 irányelvvel való összehasonlítás azon esetben fennálló relevanciájáról, amikor a tagállamok élnek azzal a lehetőséggel, hogy a 2008/115 irányelv rendelkezéseire támaszkodnak az illetékes hatóságok kijelölése és az uniós polgár kiutasítását elrendelő határozat meghozatalára alkalmazandó eljárás meghatározása érdekében abban az esetben, ha ez nem ellentétes az uniós jog rendelkezéseivel, lásd: 2017. szeptember 14‑iPetrea ítélet (C‑184/16, EU:C:2017:684, 52. pont).
(
33
)	Lásd: a 2004/38 irányelvnek „A beutazási és tartózkodási tilalom időtartama” című 32. cikke, amelynek (1) bekezdése előírja, hogy „[a] közrendi vagy közbiztonsági okokból beutazási és tartózkodási tilalom hatálya alatt álló személyek ésszerű idő elteltével kérelmezhetik a beutazási és tartózkodási tilalom megszüntetését, a körülményektől függően, és bármely esetben a közösségi joggal összhangban érvényesen elfogadott, beutazási és tartózkodási tilalomra vonatkozó végső határozat végrehajtásától számított három év elteltével”.
(
34
)	Az e rendelet 39. cikkében előírt felülvizsgálati kötelezettség összefügg azzal, hogy hiányzik a beutazási és tartózkodási tilalmat elrendelő figyelmeztető jelzés rögzítése esetére meghatározott határidő.
(
35
)	Rómában, 1950. november 4‑én aláírt egyezmény (kihirdette: az 1993. évi XXXI. törvény).
(
36
)	Lásd: EJEB, 2006. október 18., Üner kontra Hollandia ítélet (CE:ECHR:2006:1018JUD004641099, 54. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
37
)	Lásd: EJEB, 2006. október 18., Üner kontra Hollandia ítélet (CE:ECHR:2006:1018JUD004641099, 57–60. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
38
)	Lásd többek között: EJEB, 2021. november 30., Avci kontra Dánia ítélet (CE:ECHR:2021:1130JUD004024019, 37. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Az érintett személy bűnismétlésének kockázata vonatkozásában lásd különösen: ezen ítélet 30. §‑a.
(
39
)	Lásd többek között: EJEB, 2021. november 30., Avci kontra Dánia ítélet (CE:ECHR:2021:1130JUD004024019, 38. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
40
)	Az olyan harmadik országbeli állampolgárral szemben elrendelt állandó beutazási tilalom tekintetében, aki hároméves kora óta fiatal kora nagy részét jogszerűen töltötte Dániában, lásd: EJEB, 2023. szeptember 5., Al‑Masudi kontra Dánia ítéletében (CE:ECHR:2023:0905JUD003574021, 25–35. §) foglalt elemzése.
(
41
)	Lásd többek között: 2023. szeptember 5., Al‑Masudi kontra Dánia ítélet (CE:ECHR:2023:0905JUD003574021, 33. és 34. §).
(
42
)	A Bíróság által a Filev és Osmani ítéletében vizsgálttal megegyező német szabályozás tekintetében lásd: EJEB, 2010. március 25., Mutlag kontra Németország ítélet (CE:ECHR:2010:0325JUD004060105, 61. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
43
)	Lásd: EJEB, 2017. február 7., K2 kontra Egyesült Királyság (CE:ECHR:2017:0207DEC004238713, 66. §); EJEB, 2022. február 1., Johansen kontra Dánia (CE:ECHR:2022:0201DEC002780119, 80–84. §); EJEB, 2022. március 22., Laraba kontra Dánia (CE:ECHR:2022:0322DEC002678119, 31–34. §). Az e határozatok alapjául szolgáló ügyekben a beutazási tilalom az érintett kettős állampolgárok állampolgárságának elvesztéséhez kapcsolódott. Az EJEB e két utóbbi határozatában részleteiben hivatkozik a különböző érintett érdekek nemzeti hatóságok általi mérlegelésére.
(
44
)	Határozott időtartamú beutazási tilalom esetén a visszatérés lehetőségének tisztán elméleti jellegére vonatkozóan lásd: EJEB, 2024. november 12., Sharafane kontra Dánia ítélet (CE:ECHR:2024:1112JUD000519923, 72. §); EJEB, 2024. november 12., Al‑Habeeb kontra Dánia ítélet (CE:ECHR:2024:1112JUD001417123, 71. §). A határozatlan idejű tilalom vonatkozásában lásd még: EJEB, 2007. június 28., Kaya kontra Németország ítélet (CE:ECHR:2007:0628JUD003175302, 69. §). Az érintett állam területére – legalább a családi kapcsolatokra tekintettel – történő visszatérés lehetősége vonatkozásában lásd többek között: EJEB, 2025. július 15., Miari kontra Dánia ítélet (CE:ECHR:2025:0715JUD000285224, 45. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
45
)	Lásd: a jelen indítvány 13. pontja.
(
46
)	Lásd: az AufenthG 11. cikkének (5a) és (5b) bekezdése, amely terrorfenyegetés esetén az illetékes hatóságoknak mérlegelési jogkört biztosít a beutazási tilalom időtartamának a különböző körülmények figyelembevételével történő meghatározására (20 év vagy határozatlan idő).
(
47
)	Lásd: az AufenthG 11. cikke (5a) bekezdésének a jelen indítvány 9. pontjában idézett harmadik és negyedik mondata.
(
48
)	Összehasonlításképpen lásd: a 2004/38 irányelv 32. cikke.