62023CJ0540
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2026. február 5. (
*1
)
„Fellebbezés – A dokumentumokhoz való hozzáférés – 1049/2001/EK rendelet – A 4. cikk (3) bekezdésének második albekezdése – A döntéshozatali eljárás védelme – Az 1925/2006/EK rendelet III. mellékletének módosítására vonatkozó tagállami szavazatokkal kapcsolatos dokumentumok közlésének megtagadása – 182/2011/EU rendelet – Komitológia – 1999/468/EK határozat – Ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárás – Csatlakozó fellebbezés”
A C‑540/23. P. sz. ügyben,
az Európai Bizottság (képviselik kezdetben: Ș. Ciubotaru, C. Ehrbar és A. Spina, később: C. Ehrbar és A. Spina, meghatalmazotti minőségben)
fellebbezőnek
az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2023. augusztus 23‑án benyújtott fellebbezése tárgyában,
a többi fél az eljárásban:
a Covington & Burling LLP (székhelye: Saint‑Josse‑ten‑Noode [Belgium]),
Bart Van Vooren (lakóhelye: Meise [Belgium]),
(képviseli őket: P. Diaz Gavier advocaat)
felperesek az elsőfokú eljárásban,
támogatja őket:
a Holland Királyság (képviselik: M. K. Bulterman, M. H. S. Gijzen és C. S. Schillemans, meghatalmazotti minőségben)
beavatkozó fél a fellebbezési eljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: M. L. Arastey Sahún tanácselnök, J. Passer, E. Regan, D. Gratsias (előadó) és B. Smulders bírák,
főtanácsnok: M. Szpunar,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
a főtanácsnok indítványának a 2025. június 12‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Fellebbezésével az Európai Bizottság az Európai Unió Törvényszéke 2023. június 14‑i Covington & Burling és Van Vooren kontra Bizottság ítéletének (T‑201/21, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2023:333) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítéletben a Törvényszék megsemmisítette a 2021. április 7‑i C(2021) 2541 final bizottsági határozatot (a továbbiakban: vitatott határozat) annyiban, amennyiben ez az intézmény ezen határozatával az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2001. május 30‑i 1049/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2001. L 145., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 331. o.) 4. cikke (3) bekezdésének második albekezdése alapján megtagadta a vitaminok, ásványi anyagok és bizonyos egyéb anyagok élelmiszerekhez történő hozzáadásáról szóló, 2006. december 20‑i 1925/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2006. L 404., 26. o.) III. mellékletének a hidroxi‑antracén‑származékokat tartalmazó növényi fajok tekintetében történő módosítására irányuló komitológiai eljárás keretében leadott egyéni tagállami szavazatokra vonatkozó dokumentumokhoz való hozzáférést.
2
Csatlakozó fellebbezésükkel a Covington & Burling LLP és Bart Van Vooren (a továbbiakban: az elsőfokú eljárás felperesei) a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését kérik annyiban, amennyiben a Törvényszék megállapította, hogy a jelen ügyben az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének második albekezdése alkalmazandó.
Jogi háttér
Az 1049/2001 rendelet
3
Az 1049/2001 rendelet (2) és (4) preambulumbekezdése kimondja:
„(2)
A nyitottság lehetővé teszi a polgárok számára, hogy még inkább részt vegyenek a döntéshozatali eljárásban, és biztosítja a polgárok irányában a közigazgatás nagyobb legitimációját, hatékonyságát és felelősségét a demokratikus rendszerben. A nyitottság hozzájárul a demokrácia elvei és az alapvető jogok tiszteletben tartásának erősítéséhez, ahogyan azt az [EUSZ] 6. cikke és az Európai Unió [A]lapjogi [C]hartája megállapítja.
[…]
(4)
E rendelet célja, hogy a lehető legteljesebb érvényt szerezzen a dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférés jogának, és ezzel a hozzáféréssel kapcsolatban általános elveket és korlátokat állapítson meg az [EK] 255. cikke (2) bekezdésének megfelelően.”
4
E rendelet 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„E rendelet célja, hogy:
a)
a köz‑ vagy magánérdek alapján olyan módon határozza meg az Európai Parlament, [az Európai Unió] Tanács[a] és a Bizottság (a továbbiakban: az intézmények) dokumentumaihoz való, az [EK] 255. cikkében előírt hozzáférési jogra irányadó elveket, feltételeket és korlátozásokat, hogy a dokumentumokhoz a lehető legszélesebb körű hozzáférést biztosítsa;
[…]”
5
Az említett rendelet 4. cikkének (1) és (3) bekezdése értelmében:
„(1)   Az intézmények megtagadják a dokumentumokhoz való hozzáférést, ha a közzététel kedvezőtlenül befolyásolná a következők védelmét:
[…]
b)
a személyiség és a magánszemély becsületének védelme, különösen a személyi adatok védelmére vonatkozó közösségi joganyagnak megfelelően.
[…]
(3)   Az intézmény által belső használatra összeállított vagy az intézmény által kapott, olyan ügyre vonatkozó dokumentumhoz való hozzáférést, amellyel kapcsolatosan az intézmény még nem hozott határozatot, meg kell tagadni, ha a dokumentum közzététele az intézmény döntéshozatali eljárását súlyosan veszélyeztetné, kivéve, ha a közzétételhez nyomós közérdek fűződik.
Az érintett intézményen belüli tárgyalások és előzetes egyeztetések részét képező, belső használatra korlátozott, állásfoglalásokat tartalmazó dokumentumokhoz való hozzáférést meg kell tagadni a döntés meghozatalát követően is, amennyiben a dokumentum közzététele az intézmény döntéshozatali eljárását súlyosan veszélyeztetné, kivéve, ha a közzétételhez nyomós közérdek fűződik.”
A 178/2002/EK rendelet
6
A 2014. május 15‑i 652/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL 2014. L 189., 1. o.; helyesbítések: HL 2015. L 328., 126. o.; HL 2021. L 29., 34. o.) módosított, az élelmiszerjog általános elveiről és követelményeiről, az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság létrehozásáról és az élelmiszerbiztonságra vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 2002. január 28‑i 178/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2002. L 31., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 6. kötet, 463. o.; helyesbítések: HL 2014. L 327., 9. o.; HL 2016. L 11., 19. o.) 58. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A Bizottságot a Növények, Állatok, Élelmiszerek és Takarmányok Állandó Bizottsága […] segíti. Az említett bizottság [a Bizottság végrehajtási hatásköreinek gyakorlására vonatkozó tagállami ellenőrzési mechanizmusok szabályainak és általános elveinek megállapításáról szóló, 2011. február 16‑i] 182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet [HL 2011. L 55., 13. o.] értelmében vett bizottságnak minősül.”
Az 1925/2006 rendelet
7
A 2019. április 24‑i (EU) 2019/650 bizottsági rendelettel (HL 2019. L 110., 21. o.) módosított 1925/2006/EK rendelet „Tiltott, korlátozott vagy közösségi értékelés alatt álló anyagok” című 8. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az e cikkben megállapított eljárást kell követni, amennyiben valamely, vitaminoktól vagy ásványi anyagoktól eltérő anyagot, vagy vitaminoktól vagy ásványi anyagoktól eltérő egyéb anyagot tartalmazó összetevőt olyan feltételek mellett adnak hozzá valamely élelmiszerhez, vagy használnak fel annak előállítása során, amelyek az említett anyagból a szokásos fogyasztási körülmények között, kiegyensúlyozott és változatos étrend mellett ésszerűen várható mértékű fogyasztásnál sokkal nagyobb mennyiség fogyasztását eredményeznék, és/vagy egyéb módon potenciális veszélyt jelentenének a fogyasztók számára.
(2)   Saját kezdeményezésre vagy a tagállamok által nyújtott tájékoztatás alapján a Bizottság – minden esetben a rendelkezésre álló információk [Európai Élelmiszerbiztonsági] Hatóság [(EFSA)] általi értékelését követően – a 14. cikk (3) bekezdésében említett ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárással összhangban, e rendelet nem alapvető fontosságú elemeinek módosítása céljából határozhat az anyagnak vagy összetevőnek szükség esetén a III. mellékletbe történő felvételéről. […]
[…]”
8
E rendelet „A bizottsági eljárás” című 14. cikkének (1) és (3) bekezdése kimondja:
„(1)   A Bizottságot a [178/2002] rendelet 58. cikkének (1) bekezdésével létrehozott Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság segíti.
[…]
(3)   Az e bekezdésre történő hivatkozás esetén [a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28‑i] 1999/468/EK [tanácsi] határozat [(HL 1999. L 184., 23. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 124. o.)] 5a. cikkének (1)–(4) bekezdését és 7. cikkét kell alkalmazni, tekintettel az említett határozat 8. cikkének rendelkezéseire.”
A 182/2011 rendelet
9
A 182/2011 rendelet (6), (10) és (19)–(21) preambulumbekezdése értelmében:
„(6)
Az olyan alap jogi aktusok esetében, amelyeknél a végrehajtási jogi aktusok Bizottság általi elfogadásához tagállami ellenőrzés szükséges, indokolt a tagállamok képviselőiből álló, és a Bizottság elnökletével működő bizottságokat létrehozni az ellenőrzés érdekében.
[…]
(10)
Meg kell állapítani azokat a kritériumokat, amelyek meghatározzák a végrehajtási jogi aktusok Bizottság általi elfogadására alkalmazandó eljárást. A nagyobb következetesség elérése érdekében az eljárási követelményeknek arányosaknak kell lenniük az elfogadandó végrehajtási jogi aktusok jellegével és hatásával.
[…]
(19)
[Az 1049/2001] rendelettel összhangban biztosítani kell a bizottsági eljárásokra vonatkozó információkhoz való nyilvános hozzáférést.
(20)
A Bizottságnak nyilvántartást kell vezetnie a bizottsági eljárásokkal kapcsolatos információkról. Következésképpen, a minősített dokumentumok védelmére vonatkozó, a Bizottságra alkalmazandó szabályokat a nyilvántartás használatára is alkalmazni kell.
(21)
Az [1999/468] határozatot hatályon kívül kell helyezni. Az [1999/468] határozatban és az e rendeletben megállapított szabályozás közötti átmenet biztosítása érdekében a meglévő jogszabályoknak az említett határozatban megállapított eljárásokra vonatkozó hivatkozásait – a határozat 5a. cikkében előírt ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárás kivételével – az e rendeletben előírt megfelelő eljárásokra történő hivatkozásokként kell értelmezni. Az [1999/468] határozat 5a. cikkének joghatásait átmenetileg fenn kell tartani az e cikkre hivatkozó meglévő alap jogi aktusok alkalmazásában.”
10
E rendeletnek „Az eljárások kiválasztása” című 2. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A vizsgálóbizottsági eljárás különösen az alábbiak elfogadására alkalmazandó:
a)
általános hatályú végrehajtási jogi aktusok;
[…]”
11
E rendelet „Közös rendelkezések” című 3. cikke értelmében:
„(1)   Az e cikkben foglalt közös rendelkezések a 4–8. cikkben említett valamennyi eljárásra alkalmazandók.
(2)   A Bizottságot egy, a tagállamok képviselőiből álló bizottság segíti. A bizottság elnöke a Bizottság egy képviselője. […]
(3)   Az elnök a bizottság elé terjeszti a Bizottság által elfogadandó végrehajtási jogi aktus tervezetét.
[…]
(4)   Amíg a bizottság nem nyilvánított véleményt, bármely bizottsági tag javasolhat módosításokat, az elnök pedig módosított változatokat terjeszthet elő a végrehajtási jogi aktus tervezetéhez.
Az elnök törekszik arra, hogy megtalálja a bizottságon belül a lehető legnagyobb támogatottságot élvező megoldásokat. […]
(5)   Az elnök kellően indokolt esetben írásbeli eljárásban is kikérheti a bizottság véleményét. Az elnök elküldi a bizottsági tagoknak a végrehajtási jogi aktus tervezetét, és az ügy sürgősségének megfelelően határidőt állapít meg a véleménynyilvánításra. A bizottság azon tagját, aki a határidő lejártáig nem ellenzi a végrehajtási jogi aktus tervezetét vagy nem tartózkodik kifejezetten az ilyen jogi aktusról történő szavazástól, úgy kell tekinteni, mint aki hallgatólagosan egyetért a végrehajtási jogi aktus tervezetével.
[…]
(6)   A bizottság véleményét jegyzőkönyvbe kell venni. […]
[…]”
12
Az említett rendelet „Tanácsadó bizottsági eljárás” című 4. cikke kimondja:
„(1)   Amennyiben a tanácsadó bizottsági eljárás alkalmazandó, a bizottság – szükség esetén szavazással – véleményt nyilvánít. […]
(2)   A Bizottság a bizottsági vitákból levont következtetések és a bizottsági vélemény lehető legteljesebb figyelembevételével határoz az elfogadandó végrehajtási jogi aktus tervezetéről.”
13
Ugyanezen rendelet „Eljárási szabályzatok” című 9. cikke értelmében:
„(1)   Minden bizottság, elnökének javaslatára, tagjainak egyszerű többségével elfogadja saját eljárási szabályzatát a Bizottság által a tagállamokkal folytatott konzultációt követően kidolgozandó eljárásiszabályzat‑minta alapján. Ezt a mintát a Bizottság az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzéteszi.
Amennyiben szükséges, a már működő bizottságok eljárási szabályzatukat hozzáigazítják az eljárásiszabályzat‑mintához.
(2)   A dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférésre és az adatvédelemre vonatkozó, a Bizottságra alkalmazandó elveket, feltételeket és szabályokat a bizottságokra is alkalmazni kell.”
14
A 182/2011 rendeletnek „A bizottsági eljárásokra vonatkozó tájékoztatás” című 10. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A Bizottság nyilvántartást vezet a bizottsági eljárásokról, amely tartalmazza az alábbi adatokat:
a)
a bizottságok listája;
b)
a bizottsági ülések napirendje;
c)
az összefoglaló jegyzőkönyvek, azon hatóságok és szervezetek listáival együtt, amelyekhez a tagállamok által a képviseletükre kijelölt személyek tartoznak;
d)
végrehajtási jogi aktusok tervezete, amelyekre vonatkozóan a bizottságok véleményét kérik;
e)
a szavazási eredmények;
f)
a végrehajtási jogi aktusoknak a bizottságok véleménynyilvánítását követően kialakított végleges tervezete;
g)
a végrehajtási jogi aktusok végleges tervezetének Bizottság általi elfogadására vonatkozó információk; és
h)
a bizottságok munkájára vonatkozó statisztikai adatok.
(2)   A Bizottság ezenkívül éves jelentést is közzétesz a bizottságok munkájáról.
(3)   Az Európai Parlament és a Tanács számára a vonatkozó szabályoknak megfelelően hozzáférést kell biztosítani az (1) bekezdésben említett információkhoz.
(4)   A bizottsági tagoknak való elküldéssel egyidejűleg a Bizottság hozzáférhetővé teszi az Európai Parlament és a Tanács számára az (1) bekezdés b), d) és f) pontjában említett dokumentumokat, valamint tájékoztatja őket e dokumentumok hozzáférhetőségéről.
(5)   A nyilvántartásban közzé kell tenni az (1) bekezdés a)–g) pontjában említett valamennyi dokumentum hivatkozási számát, valamint az (1) bekezdés h) pontjában említett adatokat.”
15
E rendeletnek „Az Európai Parlament és a Tanács ellenőrzéshez való joga” című 11. cikke úgy rendelkezik, hogy amennyiben az alap jogi aktust rendes jogalkotási eljárás keretében fogadták el, mind a Parlament, mind a Tanács bármikor jelezheti a Bizottságnak, hogy véleményük szerint a végrehajtási jogi aktus tervezete túllépi az alap jogi aktusban megállapított végrehajtási hatásköröket, amely esetben a Bizottság a kifejtett álláspontok figyelembevételével felülvizsgálja a végrehajtási jogi aktus tervezetét.
16
Az említett rendelet 12. cikke értelmében:
„Az [1999/468] határozat hatályát veszti.
Az [1999/468] határozat 5a. cikkének joghatásait fenn kell tartani az e cikkre hivatkozó, meglévő alap jogi aktusok alkalmazásában.”
17
Ugyanezen rendelet „Átmeneti rendelkezések: a meglévő alap jogi aktusok kiigazítása” című 13. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Ha egy, az e rendelet hatálybalépését megelőzően elfogadott alap jogi aktus a végrehajtási hatáskörök Bizottság általi gyakorlását írja elő az [1999/468] határozatnak megfelelően, a következő szabályokat kell alkalmazni:
a)
amennyiben az alap jogi aktus az [1999/468] határozat 3. cikkére hivatkozik, az e rendelet 4. cikkében említett tanácsadó bizottsági eljárást kell alkalmazni;
[…]
e)
amennyiben az alap jogi aktus az [1999/468] határozat 7. és 8. cikkére hivatkozik, e rendelet 10. és 11. cikkét kell alkalmazni.
(2)   E rendelet 3. és 9. cikke – az (1) bekezdés alkalmazásában – az összes meglévő bizottságra alkalmazandó.
[…]”
Az 1999/468 határozat
18
A 2006. július 17‑i 2006/512/EK tanácsi határozattal (HL 2006. L 200., 11. o.) módosított 1999/468 határozat (7a) preambulumbekezdése értelmében:
„Azon általános hatályú intézkedések esetében, amelyek [az EK 251. cikkben] meghatározott eljárás alapján elfogadott jogi aktus nem alapvető fontosságú elemeinek módosítását szolgálják, beleértve néhány ilyen elem törlését vagy a jogi aktus új, nem alapvető fontosságú elemek beillesztésével történő kiegészítését is, ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljáráshoz kell folyamodni. Ezen eljárásnak lehetővé kell tennie a jogalkotási hatóság két ága számára, hogy az ilyen intézkedések elfogadása előtt előzetes ellenőrzést végezzenek. Egy jogalkotási aktus alapvető fontosságú elemeit kizárólag maga a jogalkotó módosíthatja a Szerződés alapján”.
19
E határozat „Ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárás” című 5a. cikkének (1)–(4) bekezdése a következőképpen rendelkezett:
„(1)   A Bizottságot ellenőrzéssel történő szabályozási bizottság segíti, amely a tagállamok képviselőiből áll, és elnöke a Bizottság képviselője.
(2)   A Bizottság képviselője a bizottság elé terjeszti a meghozandó intézkedések tervezetét. A bizottság, az elnöke által az ügy sürgősségére tekintettel megállapított határidőn belül, véleményt nyilvánít a tervezetről. A véleményt a[z EK 205. cikk] (2) és (4) bekezdésében a Tanácsnak a Bizottság javaslata alapján elfogadandó határozataira előírt többséggel kell kialakítani. A bizottságban a tagállamok képviselőinek szavazatait az említett cikkben meghatározott módon kell súlyozni. Az elnök nem szavaz.
(3)   Amennyiben a Bizottság által tervezett intézkedések összhangban vannak a bizottság véleményével, az alábbi eljárást kell alkalmazni:
a)
a Bizottság ellenőrzés céljából haladéktalanul benyújtja az intézkedések tervezetét az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak;
b)
képviselőinek többségével az Európai Parlament, vagy minősített többséggel a Tanács ellenezheti az említett tervezet Bizottság általi elfogadását, megindokolva tiltakozását annak jelzésével, hogy a Bizottság által javasolt intézkedések tervezete túllépi az alap‑jogiaktusban meghatározott végrehajtási hatásköröket, vagy e tervezet nem egyeztethető össze az alap‑jogiaktus céljával vagy tartalmával, vagy pedig nem tartja tiszteletben a szubszidiaritás, illetve az arányosság elvét;
c)
ha az előterjesztéstől számított három hónapon belül az Európai Parlament vagy a Tanács ellenzi az intézkedések tervezetét, az intézkedéseket a Bizottság nem fogadja el. Ebben az esetben a Bizottság benyújthatja az intézkedések módosított tervezetét a bizottságnak, vagy – a Szerződés alapján – jogalkotási javaslatot terjeszthet elő;
d)
ha az említett határidőn belül sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem ellenzi az intézkedések tervezetét, az intézkedéseket a Bizottság elfogadja.
(4)   Amennyiben a Bizottság által tervezett intézkedések nincsenek összhangban a bizottság véleményével, vagy a bizottság nem nyilvánított véleményt, az alábbi eljárást kell alkalmazni:
a)
a Bizottság a meghozandó intézkedésekről haladéktalanul javaslatot terjeszt a Tanács elé és azt egyidejűleg továbbítja az Európai Parlament részére;
b)
a Tanács e javaslatról minősített többséggel határoz a javaslatnak a Tanács elé terjesztésétől számított két hónapon belül;
c)
ha e határidőn belül a Tanács minősített többséggel ellenzi a javasolt intézkedéseket, az intézkedéseket nem fogadják el. […]
d)
ha a Tanács el kívánja fogadni a javasolt intézkedéseket, azokat haladéktalanul benyújtja az Európai Parlamentnek. Ha a Tanács az említett két hónapon belül nem határoz, a Bizottság az intézkedéseket haladéktalanul benyújtja az Európai Parlamentnek;
e)
képviselőinek többségével az Európai Parlament a javaslat a) pontnak megfelelő továbbításától számított négy hónapon belül ellenezheti a kérdéses intézkedések elfogadását […];
f)
ha e határidőn belül az Európai Parlament ellenzi a javasolt intézkedéseket, az intézkedéseket nem fogadják el. […]
g)
ha az említett határidőn belül az Európai Parlament nem ellenezte a javasolt intézkedéseket, az intézkedéseket a Tanács, illetve a Bizottság elfogadja.”
Az eljárásiszabályzat‑minta
20
Az eljárásiszabályzat‑minta bizottságok számára (HL 2011. C 206., 11. o.; a továbbiakban: eljárásiszabályzat‑minta) 10. cikkének – amelynek címe „Az ülések jegyzőkönyvei és összefoglaló jegyzőkönyvei” – (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A [182/2011] rendelet 10. cikkének alkalmazásában az elnök felelőssége mellett összefoglaló jegyzőkönyvet kell készíteni, amelyben röviden ismertetni kell a napirend egyes pontjait, valamint a bizottság elé terjesztett végrehajtásijogiaktus‑tervezetekről tartott szavazás eredményét. Az összefoglaló jegyzőkönyv nem térhet ki a bizottság vitáiban részt vevő tagok egyéni álláspontjára.”
21
Az eljárásiszabályzat‑minta 13. cikke, amelynek címe „A dokumentumokhoz való hozzáférés és a titoktartás”, a következőképpen rendelkezik:
„1.   A bizottság dokumentumaihoz való hozzáférés iránti kéréseket az [1049/2001] rendeletnek megfelelően kezelik. Az említett dokumentumokhoz való hozzáférés iránti kérésekről a Bizottság határoz saját, [az eljárási szabályzatának módosításáról szóló, 2001. december 5‑i] 2001/937/EK, ESZAK, Euratom [bizottsági] határozat [HL 2001. L 345., 94. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 408. o.] által módosított eljárási szabályzatának megfelelően. […]
2.   A bizottság tanácskozásai bizalmasak.
3.   A bizottság tagjaihoz, a szakértőkhöz és a harmadik felek képviselőihez eljuttatott dokumentumok bizalmasak […], kivéve ha a dokumentumokhoz az (1) bekezdés alapján engedélyezett a hozzáférés, vagy ha a Bizottság más módon közzétette azokat.
4.   A bizottság tagjai, a szakértők és a harmadik felek képviselői kötelesek tiszteletben tartani az e cikkben előírt titoktartási kötelezettségeket. Az elnök gondoskodik róla, hogy a szakértők és a harmadik felek képviselői tudomást szerezzenek a rájuk vonatkozó titoktartási követelményekről.”
A jogvita előzményei
22
A jogvita előzményeit a megtámadott ítélet 2–7. pontja a következőképpen ismerteti:
„2.
2020. december 4‑én [az elsőfokú eljárás felperesei] kérelmet nyújtottak be a Bizottság internetes portálján keresztül 22 tagállam Növények, Állatok, Élelmiszerek és Takarmányok Állandó Bizottságának [Standing Committee on Plants, Animals, Food and Feeds, a továbbiakban: Scopaff] általános élelmiszerjog szekciójában leadott szavazatait tartalmazó dokumentumokhoz való hozzáférés iránt. E szavazatok az [1925/2006] rendelet III. mellékletét módosító bizottsági rendelettervezetet támogató szavazatok voltak, amely tervezet az 1925/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet III. mellékletének a hidroxi‑antracén‑származékokat tartalmazó növényi fajok tekintetében történő módosításáról szóló, 2021. március 18‑i (EU) 2021/468 rendelet (HL 2021. L 96., 6. o., […]) elfogadásához vezetett.
3.
A Bizottság Egészségügyi és Élelmiszerbiztonsági Főigazgatósága 2021. január 11‑én, a „Mr Bart Van Vooren Covington & Burling LLP” részére címzett levélben válaszolt a dokumentumokhoz való hozzáférés iránti 2020. december 4‑i kérelemre.
4.
E levélben a Bizottság jelezte, hogy 21 dokumentumot […] azonosított a kérelem körébe tartozóként. Az e dokumentumokhoz való hozzáférést az [1049/2001] rendelet 4. cikke (3) bekezdésének második albekezdésében foglalt, a döntéshozatali eljárás védelmére vonatkozó kivétel alapján megtagadta.
5.
Az első nemleges választ követően 2021. január 29‑i elektronikus levelében B. Van Vooren megerősítő kérelmet nyújtott be az 1049/2001 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése alapján.
6.
2021. február 15‑én a Bizottság egy B. Van Voorennek címzett elektronikus levélben tájékoztatta [az elsőfokú eljárás felpereseit], hogy a megerősítő kérelem tárgyában meghozandó határozat elfogadására nyitva álló határidőt további 15 munkanappal, azaz 2021. március 12‑ig meghosszabbította.
7.
2021. március 10‑én a Bizottság újabb elektronikus levelet küldött [az elsőfokú eljárás felpereseinek], amelyben jelezte, hogy a meghosszabbított határidőn belül nem áll módjában a megerősítő kérelem tárgyában határozatot hozni.”
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
23
A Törvényszék Hivatalához 2021. április 6‑án benyújtott keresetlevelükkel az elsőfokú eljárás felperesei a megtámadott ítélet 5. pontjában említett, 2021. január 29‑i megerősítő kérelmükre adott kifejezett válasz hiányában keresetet indítottak az e kérelmet elutasító hallgatólagos bizottsági határozat megsemmisítése iránt. A Bizottság ugyanakkor 2021. április 7‑én elfogadta és közölte B. Van Voorennel a vitatott határozatot, amelyben az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének második albekezdésében foglalt, a döntéshozatali eljárás védelmére vonatkozó kivétel alapján megerősítette a kért dokumentumokhoz való hozzáférés megtagadását. Emellett a kért dokumentumokban szereplő személyes adatokhoz való hozzáférés megtagadásának alátámasztása érdekében az e rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt, a személyiség és a magánszemély becsületének védelmével kapcsolatos kivételre is hivatkozott.
24
A Törvényszék Hivatalához 2021. április 12‑én benyújtott külön beadványban az elsőfokú eljárás felperesei a Törvényszék eljárási szabályzatának 86. cikke alapján kiigazították keresetlevelüket annak érdekében, hogy a vitatott határozat megsemmisítését kérjék.
25
Keresetük alátámasztása érdekében e felperesek öt jogalapra hivatkoztak, amelyek közül az elsődlegesen hivatkozott első jogalap az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdése második albekezdésének megsértésén alapult, a második lényegében azon, hogy nem volt bizonyított, hogy a kért dokumentumok hozzáférhető tétele veszélyeztetné a döntéshozatali eljárást, illetve hogy mennyire súlyosan veszélyeztetné azt, a harmadik, hogy a Bizottság a kért dokumentumokhoz való hozzáférés megtagadásának igazolása érdekében tévesen hivatkozott a 182/2011 rendeletre, a negyedik, hogy a Bizottság a kért dokumentumokhoz való hozzáférés engedélyezése megtagadásának igazolása érdekében tévesen hivatkozott az eljárásiszabályzat‑mintára, az ötödik jogalap pedig az átláthatóság elvének megsértésére és a 182/2011 rendelettel létrehozott eljárás keretében elfogadott végrehajtási jogi aktusok demokratikus legitimitásának sérelmére vonatkozik.
26
Konkrétabban, első jogalapjukkal az elsőfokú eljárás felperesei azt állították, hogy az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének második albekezdése a szöveg megfogalmazása miatt nem alkalmazandó a dokumentumokhoz való hozzáférés iránti kérelmükre. Egyrészt, kérelmük az 1925/2006 rendelet III. mellékletének a hidroxi‑antracén‑származékokat tartalmazó növényi fajok tekintetében történő módosításáról szóló bizottsági rendelettervezetet támogató 22 tagállami szavazatra vonatkozott. Márpedig maguk ezek a szavazatok nem „tárgyalások és előzetes egyeztetések” voltak, hanem ezek eredményeként születtek. Az ilyen szavazás álláspontjuk szerint „kívül esik” a „belső” döntéshozatali eljáráson, a szóban forgó kivétel pedig kizárólag az utóbbit védi. Másrészt ez a szavazás nem valamely egyéni bizottsági tag véleményét fejezi ki, hanem az egy olyan aktus, amellyel a tagállam nevében szuverén hatalmat gyakorolnak.
27
Ezzel kapcsolatban a Törvényszék megállapította, hogy a kért dokumentumok a 2021/468 rendelet elfogadásához vezető döntéshozatali eljárás keretében keletkeztek, amelyet az 1925/2006 rendelet 8. cikkének (2) bekezdése alapján, az e rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében említett ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárással, következésképpen pedig az 1999/468 határozat 5a. cikkével összhangban folytattak le. A megtámadott ítéletből kitűnik, hogy a Bizottság e cikk alapján nyújtotta be a 2021/468 rendelet elfogadásához vezető rendelettervezetet a Scopaff‑hoz, amely támogató véleményt adott e tervezetről, amelyet ezután a Bizottság az elfogadást megelőzően benyújtott a Parlamentnek és a Tanácsnak.
28
A Törvényszék emlékeztetett arra, hogy a tagállamok képviselőiből álló és a Bizottság képviselőjének elnökletével működő Scopaff egy állandó bizottság, amely az 1925/2006 rendelet 14. cikkének (1) bekezdése alapján végrehajtási hatásköreinek gyakorlásában segíti a Bizottságot. Ehhez kapcsolódóan a Törvényszék a megtámadott ítélet 40. és 41. pontjában megállapította, hogy bár a tagállamok szavazatai kétségtelenül az őket megillető szuverén jogok kifejeződései, ugyanakkor abból a célból adták le ezeket a szavazatokat ebben a bizottságban, hogy ez alapján a Bizottság állásfoglalást dolgozhasson ki, mégpedig a 2021/468 rendelet elfogadásához vezető rendelettervezetet Parlamentnek és Tanácsnak történő benyújtása előtt. Következésképpen, amint az a megtámadott ítélet 42. és 43. pontjában megállapítást nyert, ezen egyéni szavazatok eredménye befolyásolta a Bizottság belső döntéshozatali eljárását, ebből következően azok e rendelettervezetet előkészítő aktusainak minősülnek, amelyeket ezen intézménynek a belső döntéshozatali eljárása során figyelembe kellett vennie, és ennélfogva úgy kell tekinteni, hogy azokat az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének második albekezdése értelmében „tárgyalások és előzetes egyeztetések részét képező” leadott szavazatoknak kell tekinteni.
29
A Törvényszék ezért – megállapítva, hogy e rendelkezés alkalmazhatóságának feltételei teljesültek – az elsőfokú eljárás felperesei által hivatkozott első jogalapot elutasította. Ehhez kapcsolódóan a megtámadott ítélet 44. pontjában azt is kimondta, hogy az, hogy a tagállami szavazatok maguk tárgyalásnak vagy a tárgyalások eredményének tekintendők‑e, nem releváns annyiban, hogy ezek a szavazások mindenképpen legalábbis a Bizottságon belül folytatott tárgyalások utolsó szakaszát képezik. A Törvényszék e tekintetben a 2022. szeptember 14‑iPollinis France kontra Bizottság ítéletre (T‑371/20 és T‑554/20, EU:T:2022:556) hivatkozott, amely a megtámadott ítélet 45. pontja szerint megerősítette, hogy a Bizottság kellően indokolt esetekben megtagadhatja a tagállamok Scopaff‑on belül elfoglalt egyéni álláspontjára vonatkozó dokumentumokhoz való hozzáférést.
30
A Törvényszék ezt követően együttesen vizsgálta az elsőfokú eljárás felperesei által másodlagosan hivatkozott második, harmadik, negyedik és ötödik jogalapot, amelyekben lényegében arra hivatkoztak, hogy a Bizottság egyrészt nem bizonyította, hogy a kért dokumentumok közzététele súlyosan veszélyeztetné a döntéshozatali eljárást, másrészt pedig tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó közzététel nem volt igazolható. Végül arra hivatkoztak, hogy a Bizottság megsértette az átláthatóság általános elvét, amelyet a Szerződések és az Európai Unió Alapjogi Chartája garantálnak, valamint hogy sérült a 182/2011 rendelettel létrehozott eljárásban elfogadott végrehajtási jogi aktusok demokratikus legitimitása.
31
A Törvényszék elsőként azokat az érveket vizsgálta, amelyeket az elsőfokú eljárás felperesei a vitatott határozat – amely szerint a komitológiára alkalmazandó teljes jogi háttér egyértelműen úgy rendelkezik, hogy a tagállamok egyéni szavazatai bizalmasak – vitatása érdekében adtak elő. A megtámadott ítélet 68. pontjában megállapította, hogy e jogi háttér nem képezi akadályát az 1049/2001 rendeletben foglalt, dokumentumokhoz való hozzáférés jogának, és önmagában nem igazolhatta a Bizottság döntéshozatali eljárásának súlyos veszélyeztetésével kapcsolatos kockázat fennállását.
32
A Törvényszék – különösen a 2022. szeptember 14‑iPollinis France kontra Bizottság ítéletre (T‑371/20 és T‑554/20, EU:T:2022:556) többször is hivatkozva – a megtámadott ítélet 59. pontjában először is emlékeztetett arra, hogy az ítélkezési gyakorlat alapján az Uniónak a dokumentumokhoz való hozzáférésre vonatkozó szabályai nem indokolhatják, hogy egy intézmény főszabály szerint megtagadja a tanácskozásaira vonatkozó dokumentumokhoz való hozzáférést azon az alapon, hogy e dokumentumok a tagállamok képviselői által képviselt álláspontra vonatkozó információkat tartalmaznak.
33
Másodszor, ami a Bizottság által a vitatott határozatban hivatkozott eljárásiszabályzat‑mintát illeti, a Törvényszék a megtámadott ítélet 63. pontjában megállapította, hogy egy bizottsági eljárási szabályzat rendelkezései, vagy akár az eljárásiszabályzat‑minta rendelkezései alapján nem lehetséges a hozzáférés iránti kérelemmel érintett dokumentumokat olyan védelemben részesíteni, amely meghaladja az 1049/2001 rendelet szerinti védelmet.
34
Harmadszor, a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság a 182/2011 rendelet 10. cikkének (1) bekezdésére is tévesen hivatkozott a kért dokumentumokhoz való hozzáférés megtagadásának igazolása érdekében. A megtámadott ítélet 67. pontja szerint igaz ugyan, hogy e rendelkezés az érintett bizottság munkájához kapcsolódóan csupán a szavazások összesített eredményének – és nem a tagállamok egyéni szavazatainak – rögzítése érdekében írja elő nyilvántartás vezetését, ez azonban nem változtat azon, hogy az említett rendelkezés csupán e nyilvántartás tartalmára vonatkozik, nem pedig az e munkához kapcsolódó dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférésre.
35
Másodsorban, a Bizottság szerint a kért dokumentumok hozzáférhetővé tételével járó kockázatot, és különösen a komitológiai eljárás keretében fennálló, tagállamok közötti kölcsönös bizalmat érintő kockázatot illetően a Törvényszék a megtámadott ítélet 73. és 74. pontjában megállapította, hogy a Bizottság által hivatkozott indokok elvontak, és azon az előfeltevésen alapulnak, hogy a komitológiai eljárások védelemben részesítik az egyéni tagállami álláspontok bizalmas jellegét, amely előfeltevés a Törvényszék szerint téves.
36
A Törvényszék ezért a vitatott határozatot megsemmisítette annyiban, amennyiben azzal a Bizottság az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének második albekezdése alapján megtagadta a tagállamok képviselőinek egyéni szavazataihoz való hozzáférést, és úgy vélte, hogy nem szükséges megvizsgálni a kért dokumentumok közzétételéhez fűződő nyomós közérdek fennállásának vagy az átláthatóság elve esetleges megsértésének kérdését.
A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
37
A Bizottság a fellebbezésében azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–
utasítsa el a Törvényszék által első fokon elfogadott valamennyi jogalapot;
–
az ügyet érdemben döntse el;
–
másodlagosan, utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, és
–
amennyiben az ügyet visszautalja a Törvényszék elé, a költségekről egyelőre ne határozzon, amennyiben pedig az ügyet érdemben eldönti, az elsőfokú eljárás felpereseit kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.
38
Az elsőfokú eljárás felperesei azt kérik, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést;
–
teljes egészében hagyja helyben a megtámadott ítéletet, és
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
39
A Holland Királyság, amelynek a Bíróság elnöke 2024. február 9‑i határozatával megengedte, hogy az elsőfokú eljárás felperesei kérelmeinek támogatása végett beavatkozzon, azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést, teljes egészében hagyja helyben a megtámadott ítéletet, és a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
40
Csatlakozó fellebbezésükben az elsőfokú eljárás felperesei azt kérik, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet arra tekintettel, hogy a Törvényszék megállapította, hogy az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének második albekezdése alkalmazandó;
–
az ügyet maga a Bíróság döntse el érdemben, és állapítsa meg, hogy a komitológiai eljárás keretében leadott egyéni tagállami szavazatokat kivétel nélkül nyilvánosságra kell hozni; vagy
–
másodlagosan, az ügyet utalja vissza a Törvényszék elé, és
–
amennyiben az ügyet visszautalja a Törvényszék elé, a költségekről egyelőre ne határozzon, amennyiben pedig az ügyet érdemben eldönti, a Bizottságot kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.
41
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a csatlakozó fellebbezést, és
–
az elsőfokú eljárás felpereseit kötelezze mindkét eljárás költségeinek viselésére.
A csatlakozó fellebbezésről
42
Csatlakozó fellebbezésük alátámasztása érdekében az elsőfokú eljárás felperesei egyetlen jogalapra hivatkoznak, amely azon alapul, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a jelen ügyben az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének második albekezdése alkalmazandó, és így a megtámadott ítélet teljes egészében történő hatályon kívül helyezését kérik.
A felek érvei
43
Egyetlen jogalapjukban az elsőfokú eljárás felperesei azt állítják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 35–47. pontjában megállapította, hogy a Scopaff‑on belüli szavazás alkalmával kifejezett egyéni tagállami szavazatokat az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének második albekezdése értelmében vett tárgyalások és előzetes egyeztetések keretében leadott szavazatoknak kell tekinteni. Előadják, hogy annak elismerése, hogy e szavazások e tárgyalások és előzetes egyeztetések körébe tartoznak, azt jelentené, hogy kizárólag a szóban forgóhoz hasonló eljárás végleges aktusa – azaz a jelen ügyben a 2021/468 rendelet – nem tartozik az 1049/2001 rendelet e rendelkezésének hatálya alá.
44
Az elsőfokú eljárás felperesei szerint először is e szavazatok nem olyan ideiglenes vélemények, amelyek bármikor változhatnak, hanem azok a tárgyalások eredményét képezik. Emellett nem minősülnek a Scopaff vagy a Bizottság belső tárgyalásainak vagy előzetes egyeztetéseinek sem, mivel a kérdésről való szavazás aktusára az e kérdéssel kapcsolatos megbeszélések vagy tárgyalások befejezése után kerül sor. Márpedig az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdése második albekezdésének szövege kizárólag a tárgyalásokat vagy egyeztetéseket említi.
45
Másodszor, amint az a 2011. július 21‑iSvédország kontra MyTravel és Bizottság ítéletből (C‑506/08 P, EU:C:2011:496) kitűnik, a szavazatok nem tartoznak az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének második albekezdésében említett „belső használatra korlátozott állásfoglalások” kategóriájába. Nem tartoznak az állásfoglalások azon típusába sem, amelyek esetében a szóban forgó bizottság tagjai számára biztosítandó „gondolkodási szabadságra” lenne szükség. A Scopaff‑ban leadott egyéni tagállami szavazatok a tagállamok szuverenitásának kifejeződései, nem pedig a Bizottságon vagy e bizottságon belüli „belső” szavazások.
46
Harmadszor, az EUSZ 2. cikkre tekintettel, ha a tagállamok által a komitológiai eljárás keretében leadott egyéni szavazatokat az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdése második albekezdésének hatálya alá tartozónak tekintenénk, az az uniós végrehajtási jogi aktusok demokratikus legitimitásának sérelmével járna. Az európai uniós polgárok nemcsak, hogy nem tudnák megismerni, hogy ezen államok hogyan szavaztak, hanem a jelen ügyhöz hasonló esetben a szóban forgóhoz hasonló eljárás keretében hozott határozat jogszerűségét sem állna módjukban felülvizsgálni.
47
A Bizottság vitatja ezt az érvelést.
A Bíróság álláspontja
48
Amint az a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (3) bekezdése egyértelmű különbséget tesz azon körülmény függvényében, hogy az eljárás befejeződött‑e már. Egyfelől e (3) bekezdés első albekezdése szerint a döntéshozatali eljárás védelmére vonatkozó kivétel hatálya alá tartozik valamennyi, az intézmény által belső használatra összeállított vagy az intézmény által kapott, olyan ügyre vonatkozó dokumentum, amellyel kapcsolatosan az intézmény még nem hozott határozatot (2011. július 21‑iSvédország kontra MyTravel és Bizottság ítélet, C‑506/08 P, EU:C:2011:496, 78. pont).
49
Másrészt, tekintettel arra, hogy a határozat elfogadását követően a döntéshozatali eljárás védelmének követelménye kevésbé jelentős (2011. július 21‑iSvédország kontra MyTravel és Bizottság ítélet, C‑506/08 P, EU:C:2011:496, 80. pont), az uniós jogalkotó az említett (3) bekezdés második albekezdésében szigorú feltételekhez kötötte az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (3) bekezdésében foglalt kivételre való hivatkozást. Ez a kivétel ugyanis csupán bizonyos típusú dokumentumokra, nevezetesen az érintett intézményen belüli tárgyalások és előzetes egyeztetések részét képező, belső használatra korlátozott, állásfoglalásokat tartalmazó dokumentumokra vonatkozik, és az ilyen dokumentumokhoz való hozzáférés megtagadását az igazolja, hogy a hozzáférhetővé tétel „súlyosan” sértené az intézmény döntéshozatali eljárását (lásd ebben az értelemben: 2012. június 28‑iBizottság kontra Agrofert Holding ítélet, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, 77. pont).
50
Mindazonáltal, amint azt a főtanácsnok indítványának 58. pontjában megjegyezte, ez nem változtat azon, hogy – amint arra a Bíróság már rámutatott – az említett kivétel minden olyan dokumentumra vonatkozik, amely ilyen állásfoglalásokat tartalmaz (2011. július 21‑iSvédország kontra MyTravel és Bizottság ítélet, C‑506/08 P, EU:C:2011:496, 93. pont).
51
A jelen ügyben az azon eljárást szabályozó rendelkezésekből, amelynek keretében az elsőfokú eljárás felpereseinek kérelmével érintett tagállami szavazatokat leadták, kitűnik, hogy e szavazatok leadása a szóban forgó döntéshozatali eljárás egyik szakaszát képezi, és az említett szavazatokat az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének második albekezdése értelmében vett, Bizottságon belüli tárgyalások és előzetes egyeztetések részét képező, belső használatra korlátozott állásfoglalásoknak kell tekinteni.
52
Konkrétabban, a tagállamok a Scopaff‑ban leadott szavazataikkal az 1925/2006 rendelet III. mellékletének módosításáról szóló bizottsági rendelettervezet mellett foglaltak állást, amely e rendelet 8. cikkének (2) bekezdése és 14. cikkének (3) bekezdése értelmében az 1999/468 határozat 5a. cikkében szabályozott ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárásban módosítható.
53
Az ezen – a Bizottságot a 178/2002 rendelet 58. cikke és az 1999/468 határozat 5a. cikkének (1) bekezdése alapján segítő – bizottságon belüli szavazást követően, és az említett bizottság ennek eredményeként megállapított kedvező véleményére tekintettel került sor arra, hogy a Bizottság az említett határozat 5a. cikke (3) bekezdésének a) pontja értelmében ellenőrzés céljából benyújtotta a rendelettervezetet a Parlamentnek és a Tanácsnak.
54
Így, amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 43. pontjában helyesen állapította meg, az elsőfokú eljárás felpereseinek kérelmével érintett szavazatok, amelyek alapján az érintett bizottság véleményt nyilvánít azt megelőzően, hogy a Bizottság benyújtaná rendelettervezetét a Parlamentnek és a Tanácsnak, az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének második albekezdése értelmében vett „állásfoglalásoknak” minősülnek, amelyek önmagukban nem tekinthetők a szóban forgó döntéshozatali eljárás végső eredményének.
55
Ugyanis, először is – amint arra a főtanácsnok indítványának 62. pontjában lényegében rámutatott – az 1049/2001 rendelet alapján semmi nem zárja ki e rendelet 4. cikke (3) bekezdése második albekezdésének hatálya alól az olyan dokumentumokat, amelyek nem „állásfoglalásokként” vannak megjelölve, de az érintett intézmény birtokában vannak, és az intézményen belüli tárgyalások és előzetes egyeztetések részét képező, belső használatra korlátozott dokumentumok. Következésképpen, mivel az elsőfokú eljárás felpereseinek kérelmével érintett szavazatok nem vitatottan az 1925/2006 rendelet III. mellékletének módosítására irányuló, Bizottság által tervezett intézkedésekkel kapcsolatban a Scopaff‑on belül kinyilvánított tagállami véleményeket konkretizálják, e szavazatokat az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének második albekezdése értelmében vett állásfoglalásoknak kell tekinteni.
56
Másodszor, az 1999/468 határozat 5a. cikkének (3) és (4) bekezdéséből kitűnik, hogy nem az érintett bizottság – a jelen esetben a Scopaff – által az azt alkotó tagállamok képviselőinek szavazását követően kinyilvánított támogató vagy ellenző vélemény a meghatározó a tekintetben, hogy a Bizottság által tervezett intézkedéseket el fogják‑e fogadni, vagy sem, mivel ezen intézmény mindenképpen köteles intézkedési javaslatot benyújtani a Parlamentnek és a Tanácsnak, függetlenül az e bizottság véleményének tartalmától.
57
Kétségtelen, hogy az 1999/468 határozat 5a. cikkének (3) bekezdése alapján, amennyiben a Bizottság által tervezett intézkedések összhangban vannak a bizottság véleményével, mint a jelen ügyben is, a Bizottság ellenőrzés céljából „haladéktalanul benyújtja” az intézkedések tervezetét a Parlamentnek és a Tanácsnak. Mindazonáltal, ellentétben azzal, amire úgy tűnik, hogy az elsőfokú eljárás felperesei hivatkoznak, e rendelkezés szövegének megfogalmazásából nem következhet, hogy az érintett bizottság által kinyilvánított vélemény tartalmától függően megváltozzon akár e bizottság jogállása, amely ezen 5a. cikk (1) bekezdésének megfelelően a Bizottságot segíti, akár a tagállamok által az említett bizottságban leadott szavazatok jellege. Így e szavazatok semmi esetre sem minősülnek olyannak, amelyek önmagukban olyan módosító rendelet elfogadásához vezetnek, mint a jelen ügyben a 2021/468 rendelet.
58
E megfontolásokat nem teszi kétségessé az elsőfokú eljárás felpereseinek a jelen ítélet 46. pontjában ismertetett érvelése. Az, hogy a tagállamok olyan eljárás keretében leadott szavazatai, mint a Bizottság által a jelen ügyben hivatkozott döntéshozatali eljárás, az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdése második albekezdésének hatálya alá tartoznak, nem jelenti ugyanis azt, hogy az uniós polgárok általában akadályozva lennének abban, hogy megismerjék e szavazatok tartalmát, és így nem tekinthető úgy, hogy ezáltal sérülne az Unió végrehajtási jogi aktusainak demokratikus legitimitása. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy e rendelkezés alapján az érintett intézményen belüli tárgyalások és előzetes egyeztetések részét képező, belső használatra korlátozott, állásfoglalásokat tartalmazó dokumentumokhoz való hozzáférést csak akkor lehet megtagadni a döntés meghozatalát követően is, ha a dokumentum közzététele az intézmény döntéshozatali eljárását súlyosan veszélyeztetné, kivéve, ha a közzétételhez nyomós közérdek fűződik.
59
Márpedig emlékeztetni kell arra, hogy amint arra a főtanácsnok indítványának 67. pontjában rámutatott, az 1049/2001 rendelet célja – annak (4) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 1. cikkének a) pontja szerint –, hogy a nyilvánosság számára a lehető legszélesebb körű hozzáférési jogot biztosítsa az intézmények dokumentumaihoz. Bár e jogra kétségtelenül vonatkoznak bizonyos olyan korlátozások, amelyek köz‑ vagy magánérdekkel kapcsolatos okokon alapulnak, még akkor is, ha olyan dokumentumokról van szó, amelyek egy jogalkotói minőségben eljáró intézményhez kapcsolódnak, ugyanakkor a kivételeket – mivel eltérnek a dokumentumokhoz való lehető legszélesebb körű nyilvános hozzáférés elvétől – megszorítóan kell értelmezni és alkalmazni (lásd ebben az értelemben: 2025. január 16‑iBizottság kontra Pollinis France ítélet, C‑726/22 P, EU:C:2025:17, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
60
A fentiek összességére tekintettel az elsőfokú eljárás felperesei által hivatkozott egyetlen jogalapot, következésképpen pedig a csatlakozó fellebbezést teljes egészében el kell utasítani.
A fellebbezésről
61
Fellebbezésének alátámasztására a Bizottság két jogalapra hivatkozik, amelyek közül az elsőt arra alapítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a komitológiára alkalmazandó jogi háttér nem releváns azon kérdés vizsgálata keretében, hogy a kért dokumentumok közzététele súlyosan veszélyeztetné‑e ezen intézmény döntéshozatali eljárását az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének második albekezdése szerinti értelemben véve, a másodikat pedig arra, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mivel e vizsgálat keretében nem értékelte átfogóan az összes releváns tényezőt.
Az első jogalapról
A felek érvei
62
Az első fellebbezési jogalap két részből áll.
63
Az első jogalap első részében a Bizottság azt kifogásolja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot az 1049/2001 rendelet más, nem közvetlenül a dokumentumokhoz való hozzáférésre vonatkozó ágazati szabályokkal való egységes értelmezése elvének alkalmazása során, és ennélfogva megsértette indokolási kötelezettségét.
64
Konkrétabban a megtámadott ítélet 64. és 67. pontjára hivatkozva a Bizottság úgy véli, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a 182/2011 rendelet 10. cikkének (1) bekezdése és az eljárásiszabályzat‑minta 10. cikkének (2) bekezdése nem releváns a dokumentumokhoz való hozzáférés szempontjából. E rendelkezések a Bizottság álláspontja szerint relevánsak az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (3) bekezdése szerinti kivétel alkalmazása szempontjából, és azokat figyelembe kellett volna venni az ezen intézmény döntéshozatali eljárását veszélyeztető sérelem kockázatának fennállására vonatkozó elemzés keretében. Ezen állítások alátámasztása érdekében a Bizottság a 2010. június 29‑iBizottság kontra Technische Glaswerke Ilmenau ítéletre (C‑139/07 P, EU:C:2010:376, 58. és 59. pont), a 2010. szeptember 21‑iSvédország és társai kontra API és Bizottság ítéletre (C‑514/07 P, C‑528/07 P és C‑532/07 P, EU:C:2010:541, 79. és azt követő pontok), a 2012. június 28‑iBizottság kontra Agrofert Holding ítéletre (C‑477/10 P, EU:C:2012:394), valamint a 2013. november 14‑iLPN és Finnország kontra Bizottság ítéletre (C‑514/11 P és C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 59–64. pont) hivatkozik.
65
Ezen ítéletekre tekintettel a Bizottság úgy véli, hogy az a tény, hogy a komitológiai szabályok értelmében az e szabályok alapján lefolytatott tanácskozásokról készült összefoglaló jegyzőkönyvekben a tagok egyéni álláspontjának megjelölése nélkül kell feltüntetni a szavazás eredményét, azon releváns „objektív okok” közé tartozik, amelyeket az egyéni szavazatokra vonatkozó dokumentumok bizalmas jellegének konkrét értékelése során figyelembe kell venni. Mivel a Törvényszék nem fejtette ki azokat az okokat, amelyek miatt eltért a jelen ítélet előző pontjában említett ítéletektől, a Bizottság úgy véli, hogy a Törvényszék ezenkívül megsértette az indokolási kötelezettségét is.
66
Az első fellebbezési jogalap második részében a Bizottság arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte az eljárásiszabályzat‑minta 13. cikkét. Különösen a megtámadott ítélet 66. és 67. pontjára hivatkozva lényegében azt állítja, hogy ha a komitológiai szabályokat nem vennék megfelelően figyelembe, azok okafogyottá válnának. Márpedig az eljárásiszabályzat‑minta 13. cikkének Törvényszék általi értelmezése ellentétes annak szövegével, valamint e szabályzat 10. cikke (2) bekezdésének szövegével, amely két rendelkezés a tagállamok által kinyilvánított egyéni álláspontok érzékeny jellegét tükrözi.
67
E rendelkezéseknek, valamint a 182/2011 rendeletnek az eljárásiszabályzat‑minta 10. cikkének (2) bekezdésében felhívott 10. cikkének az együttes értelmezéséből egyértelműen az következik, hogy az érintett bizottság tagjainak egyéni álláspontjait, valamint az e tagoknak megküldött dokumentumokat úgy kell tekinteni, hogy azok érzékeny információkat tartalmaznak. A Bizottság e tekintetben hangsúlyozza a különbséget egyfelől az eljárásiszabályzat‑minta abszolút módon megfogalmazott 13. cikkének (2) bekezdése, másfelől pedig e 13. cikk (3) bekezdése között, amely kifejezetten említi a komitológiai bizottságokban a harmadik felek képviselőivel egymásnak küldött dokumentumokra vonatkozó kivételeket. Elismerve, hogy „a vezérelv az átláthatóság”, a Bizottság úgy véli, hogy e különbségből, valamint a 182/2011 rendelet rendelkezéseiből az következik, hogy az uniós jogalkotó a komitológiai eljárás keretében folytatott „tanácskozásoknak”, valamint az e bizottságok tagjai által kifejtett egyéni álláspontoknak fokozott védelmet kívánt biztosítani. E szabályokat nem lehet figyelmen kívül hagyni kizárólag azon az alapon, hogy a komitológiai eljárások keretében egymásnak küldött dokumentumok az 1049/2001 rendelet hatálya alá tartoznak.
68
Egyébiránt a megtámadott ítélet 63. pontjára hivatkozva a Bizottság azt állítja, hogy az olyan szabályok, mint az EUMSZ 339. cikk, nem minősülnek az 1049/2001 rendeletben előírt követelményektől való eltérést lehetővé tévő lex specialisnak, hanem azokat annak alkalmazása során lehet és kell figyelembe venni, mivel az említett rendelet nem határozza meg előzetesen és in abstracto az Unió tevékenységeire alkalmazandó átláthatóság konkrét szintjét, és nem korlátozza azon jogi vagy ténybeli elemek körét, amelyeket figyelembe lehet venni annak in concreto bizonyítása érdekében, hogy valamely dokumentum közzététele veszélyeztethetné azokat az érdekeket, amelyek az e rendelet 4. cikkének védelme alá tartozhatnak.
69
Végül a Bizottság arra hivatkozik, hogy a jelen ítélet 66–68. pontjában említett indokokkal azonos okból a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 73–76. pontjában megállapította, hogy a Bizottság olyan elvont indokolásra alapította határozatát, amely általában véve vonatkozik a tagállamok komitológiai eljárások keretében történő együttműködésének fenntartására.
70
Az elsőfokú eljárás felperesei a Holland Királyság támogatása mellett vitatják ezt az érvelést.
A Bíróság álláspontja
71
Első jogalapjának két részében, amelyeket indokolt együttesen vizsgálni, a Bizottság lényegében egyrészt a 182/2011 rendelet és az eljárásiszabályzat‑minta rendelkezéseinek Törvényszék általi értelmezését vitatja. Ezen intézmény szerint e rendelkezések a Scopaff‑hoz hasonló bizottságok eljárásának, és különösen a tagállamok által e bizottságon belül kifejtett álláspontoknak a bizalmas jellegét mondják ki. Másrészt a Bizottság az e rendelkezések és az 1049/2001 rendelet rendelkezései között a Törvényszék által megállapított összefüggést vitatja.
72
Márpedig ezzel az érveléssel a Bizottság lényegében azt kéri, hogy a Bíróság a jelen ügyben ismerje el a bizalmas jelleg, és ebből következően a komitológiai eljárások körébe tartozó bizonyos dokumentumok, különösen a tagállamoknak a Scopaff‑hoz hasonló bizottságok munkája során kifejtett egyéni álláspontjaira vonatkozó dokumentumok közlésének megtagadása mellett szóló általános vélelem fennállását.
73
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében azon dokumentumhoz való hozzáférés megtagadásának alátámasztásához, amelynek hozzáférhetővé tételét kérték, főszabály szerint nem elegendő az, hogy e dokumentum az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (3) bekezdésében említett tevékenységek valamelyikéhez kapcsolódjon. Az érintett intézménynek arra is magyarázatot kell adnia, hogy az említett dokumentumhoz való hozzáférés konkrétan hogyan sérthetné az e cikkben előírt és hivatkozott kivétellel védett érdeket (lásd ebben az értelemben: 2010. június 29‑iBizottság kontra Technische Glaswerke Ilmenau ítélet, C‑139/07 P, EU:C:2010:376, 53. pont; 2014. február 27‑iBizottság kontra EnBW ítélet, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 64. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
74
Márpedig a Bíróság elismerte, hogy az érintett uniós intézmény ezzel kapcsolatban alapíthatja álláspontját a dokumentumok bizonyos kategóriáira alkalmazandó általános vélelmekre, mivel az azonos természetű dokumentumok hozzáférhetővé tételére irányuló kérelmek esetében egymáshoz hasonló általános megfontolások alkalmazhatók (2014. február 27‑iBizottság kontra EnBW ítélet, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 65. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
75
A dokumentumok valamely új kategóriája javára szóló általános vélelem elismerése mindazonáltal feltételezi annak előzetes bizonyítását, hogy az e kategóriába tartozó dokumentumtípusok hozzáférhető tétele észszerűen előrelátható módon alkalmas arra, hogy ténylegesen veszélyeztesse a szóban forgó kivétellel védett érdeket. Egyébiránt az általános vélelmeket, mivel kivételt képeznek a hozzáférés iránti kérelemben szereplő egyes dokumentumoknak az érintett uniós intézmény általi konkrét és egyedi vizsgálatára vonatkozó kötelezettség alól, és általánosabban az uniós intézmények dokumentumaihoz való lehető legteljesebb körű hozzáférés elve alól, szigorúan kell értelmezni és alkalmazni (2018. szeptember 4‑iClientEarth kontra Bizottság ítélet, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, 80. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
76
Az effajta helyzetekben az olyan általános vélelem elismerése, amely szerint bizonyos jellegű dokumentumok hozzáférhetővé tétele főszabály szerint sértené az 1049/2001 rendelet 4. cikkében szereplő valamely érdek védelmét, lehetővé teszi az érintett intézmény számára, hogy az általános kérelmet kezelje, és arra megfelelően reagáljon (2014. február 27‑iBizottság kontra EnBW ítélet, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, 68. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
77
A jelen ügyben, először is – amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 67. pontjában helyesen rámutatott – a 182/2011 rendelet (19) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 9. cikkének (2) bekezdése rögzíti, hogy a hatálya alá tartozó dokumentumokhoz való hozzáférés jogát az 1049/2001 rendelet keretében kell gyakorolni. Amint az a megtámadott ítélet ugyanezen pontjából kitűnik, e tekintetben nem releváns a 182/2011 rendelet 10. cikkének (1) bekezdése, amely csupán azon információk felsorolását tartalmazza, amelyeket a Scopaff‑hoz hasonló bizottságok munkájáról vezetett nyilvántartásban fel kell tüntetni, mivel e rendelkezés nem tartalmaz semmilyen különös szabályt az ezen információkhoz vagy más dokumentumokhoz való hozzáférésre vonatkozóan.
78
Másodszor, amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 63–68. pontjában emlékeztetett, az eljárásiszabályzat‑minta rendelkezései szintén nem értelmezhetők úgy, hogy azok kizárják a tagállamok egyéni álláspontjaihoz való nyilvános hozzáférést. Így különösen azon körülmény alapján, hogy e szabályzat 10. cikkének (2) bekezdése akként rendelkezik, hogy a bizottságok munkájáról készített összefoglaló jegyzőkönyv nem térhet ki ezen egyéni álláspontokra, semmiképpen nem előlegezi meg az említett egyéni álláspontokat tartalmazó dokumentumokhoz való, kérelemre történő nyilvános hozzáférés tárgyában hozott döntést, amint arra a Törvényszék ezen ítélet 64. pontjában helyesen rámutatott. Ami az említett szabályzat 13. cikkét illeti, az kifejezetten az e szabályzat és az 1049/2001 rendelet közötti kapcsolatot szabályozó rendelkezéseket tartalmaz. E 13. cikk (1) bekezdése szerint ugyanis a bizottságok dokumentumaihoz való hozzáférés iránti kérelmeket a Bizottság kivétel nélkül az 1049/2001 rendeletnek megfelelően kezeli.
79
Kétségtelen, hogy – amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 66. pontjában hangsúlyozta – az említett 13. cikk (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a bizottságok „tanácskozásai” bizalmasak. Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy ugyanezen 13. cikk (3) bekezdése, amely a bizottsági tagokhoz, a szakértőkhöz és a harmadik felek képviselőihez eljuttatott dokumentumokat – bizalmas jellegük ellenére – az 1049/2001 rendelet szerinti szabályozás hatálya alá vonja, semmilyen kivételt nem tartalmaz.
80
Mindenesetre az eljárásiszabályzat‑minta 13. cikkét, amely a 182/2011 rendelet 9. cikkének (1) bekezdése értelmében a Bizottság által „a tagállamokkal folytatott konzultációt követően”„kidolgozott” és „közzétett” szöveg, az 1049/2001 rendelettel összhangban kell értelmezni, amelyben – amint arra a jelen ítélet 59. pontja emlékeztet – az uniós jogalkotó az uniós intézmények dokumentumaihoz való lehető legszélesebb körű hozzáférés elvét mondta ki.
81
Ebből következik, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 67. és 68. pontjában helyesen és indokolási kötelezettségének eleget téve állapította meg, hogy a komitológiai eljárásokra vonatkozó jogi háttér önmagában nem képezheti akadályát a dokumentumokhoz való hozzáférés 1049/2001 rendeletből eredő jogának, és önmagában ez alapján a Bizottság nem hivatkozhat döntéshozatali eljárásának súlyos veszélyeztetésére.
82
A Bizottság által ezzel összefüggésben hivatkozott ítélkezési gyakorlat a jelen ügyben nem releváns.
83
Először is, a 2010. június 29‑iBizottság kontra Technische Glaswerke Ilmenau ítéletben (C‑139/07 P, EU:C:2010:376) a Bíróság megállapította, hogy a jelen ítélet 74. pontjában említettekhez hasonló általános vélelmek keletkezhetnek az állami támogatásokra vonatkozó vizsgálati eljárásokra alkalmazandó szabályozásból, valamint az arra vonatkozó igazgatási aktában meglévő dokumentumokba való betekintési joggal kapcsolatos ítélkezési gyakorlatból. Amint azt a Bíróság ezen ítélet 56. pontjában megállapította, az EK‑Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL 1999. L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.), amely az említett ítélet alapjául szolgáló ügyben alkalmazandó volt, nem írt elő az érdekeltek számára a Bizottság igazgatási aktájában meglévő dokumentumokhoz való semmiféle hozzáférési jogot az állami támogatásokra vonatkozó vizsgálati eljárás során. Márpedig sem a 182/2011 rendelet, sem az eljárásiszabályzat‑minta esetében nem ez a helyzet, mivel, amint az a jelen ítélet 77. és 78. pontjából kitűnik, ezek vagy kifejezetten, vagy lényegében a dokumentumokhoz való hozzáférés 1049/2001 rendelet szerinti rendszerére hivatkoznak.
84
Másodszor, az előző pontban hivatkozott ítéletben kifejtettekhez hasonló megfontolások érvényesek a vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzésére irányuló eljárásra is, amint arra a Bíróság a 2012. június 28‑iBizottság kontra Agrofert Holding ítéletének (C‑477/10 P, EU:C:2012:394) 59. pontjában rámutat. Ezen ítélet 62. pontjában ugyanis megállapítást nyert, hogy az ilyen eljárás keretében a Bizottság és a bejelentő felek vagy harmadik személyek által egymásnak küldött dokumentumokhoz való, az 1049/2001 rendeleten alapuló általános hozzáférés veszélybe sodorná az uniós jogalkotó által a következők között biztosítani kívánt egyensúlyt: egyfelől az érintett vállalkozások azon kötelezettsége, hogy a Bizottsággal esetlegesen érzékeny kereskedelmi információkat közöljenek azzal a céllal, hogy a Bizottság értékelhesse a tervezett összefonódásnak a közös piaccal való összeegyeztethetőségét, másfelől pedig a Bizottság részére ily módon továbbított információkat – a szakmai titok és az üzleti titok címén – megillető megerősített védelem garanciája. Márpedig, amint arra a főtanácsnok az indítványának 91. pontjában rámutatott, az eljárásiszabályzat‑minta nem tekinthető egy ilyen, az uniós jogalkotó által a komitológiai bizottságok munkájának védelme érdekében kialakított egyensúly eredményének.
85
Harmadszor, a Bíróság a 2013. november 14‑iLPN és Finnország kontra Bizottság ítéletében (C‑514/11 P és C‑605/11 P, EU:C:2013:738) elismerte a jelen ítélet 74. pontjában hivatkozotthoz hasonló általános vélelem fennállását a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárással kapcsolatos dokumentumokat illetően. Ezen első ítélet 59. pontjából kitűnik, hogy az uniós jog még abban az esetben sem írja elő a magánszemélyek számára az ilyen eljárás aktájába való betekintés jogát, ha az eljárás az ő panaszukra indult. Meg kell azonban állapítani, hogy a jelen ügyben nem relevánsak az olyan megfontolások, mint amelyek az említett első ítélet 63. pontjában szerepelnek, és amelyek kifejezetten azokra a következményekre utalnak, amelyekkel az ilyen ügyirathoz tartozó dokumentumok esetleges hozzáférhetővé tétele járna az érintett kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás lefolytatására nézve.
86
Negyedszer, a komitológiai eljárásokra alkalmazandó szabályozási háttér nem hasonlítható össze az intézmények egyike által a bírósági eljárás keretében benyújtott beadványok közzétételére vonatkozó szabályokkal sem. Az ítélkezési gyakorlat szerint nincs olyan rendelkezés, amely előírná harmadik személyeknek az ilyen eljárások során a Bírósághoz benyújtott beadványokhoz való általános hozzáférési jogát (2010. szeptember 21‑iSvédország és társai kontra API és Bizottság ítélet, C‑514/07 P, C‑528/07 P és C‑532/07 P, EU:C:2010:541, 99. pont).
87
Végül, a Bizottság által érvelésének alátámasztására hivatkozott ítélkezési gyakorlat nem alkalmazható a jelen ügyben, tekintettel azon eljárás sajátos jellegére, amelyhez a kért dokumentumok kapcsolódnak.
88
E tekintetben, amint az a 182/2011 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének a) pontjából kitűnik, az olyan bizottságok, mint amilyen a Scopaff is, a Bizottságot segítik, többek között az általános hatályú végrehajtási jogi aktusok elfogadására irányuló eljárásban. Egyébiránt az 1999/468 határozat (7a) preambulumbekezdése szerint a jelen ügyben alkalmazott ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárásnak lehetővé kell tennie a jogalkotó hatalom két ága számára, hogy a rendes jogalkotási eljárás keretében elfogadott jogi aktus nem alapvető fontosságú elemeinek módosítását szolgáló intézkedések elfogadása előtt előzetes ellenőrzést végezzenek.
89
Ennélfogva a Bizottság érvelésének vizsgálata során figyelembe kell venni azokat az előnyöket, amelyek az 1049/2001 rendelet (2) preambulumbekezdése szerint a fokozott átláthatóságból származnak, vagyis hogy a polgárok még inkább részt vehetnek a döntéshozatali eljárásban, valamint biztosítva van a polgárok irányában a közigazgatás nagyobb legitimációja, hatékonysága és felelőssége a demokratikus rendszerben (2008. július 1‑jei Svédország és Turco kontra Tanács ítélet, C‑39/05 P és C‑52/05 P, EU:C:2008:374, 45. pont).
90
Bár e megfontolások különös jelentőséggel bírnak abban az esetben, ha az uniós intézmények jogalkotói minőségükben járnak el (2008. július 1‑jei Svédország és Turco kontra Tanács ítélet, C‑39/05 P és C‑52/05 P, EU:C:2008:374, 46. pont), akkor is relevánsak, ha a Bizottság a hatásköreit általános hatályú végrehajtási jogi aktusok elfogadására irányuló eljárás keretében gyakorolja, mint amilyen az 1925/2006 rendelet III. mellékletét módosító rendelettervezet kidolgozásának eljárása is, amely aktusok – amint arra a főtanácsnok indítványának 100. pontjában rámutatott – az uniós polgárok összességét érinthetik.
91
A fentiekre tekintettel az első fellebbezési jogalapot el kell utasítani.
A második jogalapról
A felek érvei
92
A második jogalap két részből áll.
93
A második jogalap első részében a Bizottság azt kifogásolja, hogy a Törvényszék megsértette indokolási kötelezettségét, és hiányosan értékelte a vitatott határozat alapjául szolgáló indokokat.
94
Konkrétan, a Törvényszék két kategóriára osztotta az e határozatban kifejtett indokokat, nevezetesen „a tagállamok komitológiai eljárásokban képviselt egyéni álláspontjára” vonatkozó indokokra, amelyeket a megtámadott ítélet 54–69. pontjában vizsgált, valamint az ezen ítélet 70–76. pontjában vizsgált, „a tagállamok komitológiai eljárás keretében történő együttműködésére” vonatkozó indokokra. A Törvényszék nem vizsgálta meg az érintett dokumentumok közzététele által jelentett kockázatot az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében előírt lojális együttműködés elve szempontjából. Márpedig e rendelkezés igazolhatja a bizalmas információk közlésének megtagadását, amennyiben azok közzététele veszélyeztethetné a jogalkotási eljárást.
95
A Törvényszék ezenkívül figyelmen kívül hagyta azt a tényt, hogy a 2021/468 rendelet elfogadására irányuló eljárás nem fejeződött be teljes mértékben, ami olyan lényeges tényező volt, amely alátámasztotta, hogy „nem volt kizárható, hogy a Bizottságnak újból meg kell nyitnia a tanácskozásokat [annak] végleges elfogadás[a] előtt […]”. Következésképpen a Törvényszék megsértette indokolási kötelezettségét, és „értékelése a Bizottság által a [vitatott] határozatban előadott érvek tekintetében nem volt teljes körű”.
96
A második jogalap második részében a Bizottság arra hivatkozik, hogy a Törvényszék a döntéshozatali eljárás súlyos veszélyeztetésével kapcsolatos, a vitatott határozatban hivatkozott kockázat fennállásának értékelése során nem értékelte átfogóan az ezen intézmény által előadott körülményeket.
97
Az elsőfokú eljárás felperesei vitatják ezt az érvelést.
A Bíróság álláspontja
98
Második jogalapjának két részében, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a Bizottság lényegében azt kifogásolja, hogy a Törvényszék az ezen intézmény döntéshozatali eljárásának súlyos veszélyeztetésével kapcsolatos kockázat fennállásának értékelése során elmulasztotta elvégezni a Bizottság által előadottak átfogó értékelését. Konkrétan, a Törvényszék nem tekintette relevánsnak sem az EUSZ 4. cikk (3) bekezdését, sem pedig a Scopaff‑hoz hasonló bizottságok munkájának bizalmas jellegére vonatkozó komitológiai szabályokat. A Törvényszék ilyen körülmények között ezenkívül indokolási kötelezettségét is megsértette.
99
Amint az a jelen ítélet 73. és 74. pontjából kitűnik, azon esetek kivételével, amikor a Bíróság elismeri a dokumentumok valamely kategóriája közzétételének megtagadása mellett fennálló általános vélelmet, az uniós intézmények kötelesek az 1049/2001 rendelet alapján kért minden egyes dokumentumot egyedileg és konkrétan megvizsgálni, és konkrét magyarázattal szolgálni a döntéshozatali eljárás veszélyeztetésével kapcsolatban fennálló, általuk hivatkozott kockázatra vonatkozóan, és ezért az e dokumentumok közzététele megtagadásának igazolásaként nem tekinthetik elegendőnek az elvont és általános indokokat.
100
Márpedig, amint az a jelen fellebbezés első jogalapjának vizsgálata keretében kifejtett megfontolásokból következik, téves a Bizottság vitatott határozatban alapul vett előfeltevése, vagyis hogy a komitológiai eljárásokra vonatkozó szabályozási háttér a dokumentumokhoz való hozzáférés iránti bármely kérelemmel szemben védi a tagállamok egyéni álláspontjainak bizalmas jellegét.
101
E megállapításokra tekintettel a Bizottság által a második jogalap keretében előadott érvek egyike sem alkalmas arra, hogy kétségessé tegye a megtámadott ítélet 73. pontját, amelyben a Törvényszék megállapította, hogy a vitatott határozat olyan elvont indokoláson alapul, amely általában véve vonatkozik a tagállamok komitológiai eljárások keretében történő együttműködésének fenntartására.
102
Ugyanez igaz többek között a Bizottság által hivatkozott azon körülményre is, amely szerint a Törvényszék nem vizsgálta önálló érvként az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésére alapított bizottsági érvet, amelyre azonban a Törvényszék a megtámadott ítélet 72. pontjában kifejezetten hivatkozott. A Törvényszék ugyanis ezen ítélet 73. és 74. pontjában megállapította – anélkül, hogy azt a Bizottság a jelen fellebbezés szakaszában vitatná –, hogy a vitatott határozatban a tagállamok együttműködésére vonatkozóan megállapított hátrányos következmények a legcsekélyebb konkrét összefüggésben sincsenek a szóban forgó döntéshozatali eljárás sajátos körülményeivel, mivel e hátrányos következmények azon az előfeltevésen alapulnak, hogy a komitológiai eljárások a dokumentumokhoz való hozzáférés iránti bármely kérelemmel szemben védik a tagállamok egyéni álláspontjainak bizalmas jellegét, amely előfeltevés – amint arra a jelen ítélet 100. pontja emlékeztet – téves.
103
Ugyanez érvényes azokra a bizottsági állításokra is, miszerint a Törvényszék nem vette figyelembe az olyan eljárások bizalmas jellegére vonatkozó komitológiai szabályokat, mint amilyenről a jelen ügyben is szó van. Ezzel összefüggésben a Törvényszék a megtámadott ítélet 68. és 69. pontjában úgy ítélte meg, hogy bár a komitológiai eljárásokra vonatkozó jogi háttér nem képezheti akadályát a dokumentumokhoz való hozzáférés 1049/2001 rendeletből eredő jogának, és azt sem eredményezheti, hogy a Bizottság pusztán e jogi háttér alkalmazandósága miatt a döntéshozatali eljárás súlyos veszélyeztetésével kapcsolatos kockázatra hivatkozzon, mindez nem képezi akadályát annak, hogy ezen intézmény kellően indokolt esetekben megtagadja az olyan dokumentumokhoz való hozzáférést, mint a jelen ügyben kért dokumentumok, amennyiben azok közzététele az e rendelet 4. cikkében foglalt kivételek által védett érdekek konkrét veszélyeztetésének kockázatával járna. Márpedig a Bizottság nem állítja, hogy a vitatott határozatban olyan konkrétumokat adott volna elő, amelyek az érintett döntéshozatali eljárást illetően alkalmasak lennének egy ilyen kockázat fennállásának bizonyítására.
104
Egyébként, bár a Bizottság arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen sorolta két kategóriába a vitatott határozatban kifejtett indokokat, meg kell állapítani, hogy ezen intézmény nem fejti ki, hogy a Törvényszék mennyiben nem vette figyelembe a jelen ügyben releváns körülmények összességét, és nem adja elő azokat az okokat sem, amelyek miatt ezen indokok vizsgálatának más módszere eltérő eredményre vezetett volna.
105
E körülmények között a Bizottság nem állíthatja továbbá, hogy a Törvényszék megsértette az indokolási kötelezettségét.
106
Végül el kell utasítani a Bizottság arra alapított érvét, hogy a Törvényszék elmulasztotta vizsgálni azt a tényt, hogy a 2021/468 rendelet elfogadására irányuló eljárás nem fejeződött be teljes egészében, ami a Bizottság szerint a vitatott határozatból kitűnik.
107
Egyrészt ugyanis meg kell állapítani, hogy többek között a megtámadott ítélet 25. pontjából és rendelkező részéből kitűnik, hogy e határozatban a Bizottság, amely fellebbezésében e tekintetben elferdítésre nem hivatkozik, az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének második albekezdésére hivatkozott, nem pedig e (3) bekezdésnek a még folyamatban lévő döntéshozatali eljárás védelmére vonatkozó első albekezdésére. Márpedig, amint arra a főtanácsnok indítványának 114. pontjában rámutatott, mivel a Bizottság határozatát e második albekezdésre alapítja, nem hivatkozhat az eljárás állítólagos befejezetlenségére annak alátámasztása érdekében, hogy a kért dokumentumok közzététele súlyosan veszélyeztetné a döntéshozatali eljárását.
108
Másrészt mindettől független tény, hogy a 2021/468 rendeletet 2021. március 18‑án, vagyis a vitatott határozat ugyanezen év április 7‑én történő elfogadását megelőzően elfogadták. Így tehát nem lehet úgy tekinteni, hogy az e rendelet elfogadására irányuló eljárás e határozat elfogadásának időpontjában még nem fejeződött be teljes mértékben.
109
A fentiekre tekintettel a második jogalapot, következésképpen pedig a fellebbezést teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
110
A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozatlan, a Bíróság határoz a költségekről.
111
E szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján, amelyet e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
112
A Bizottságot, mivel a fellebbezése tekintetében pervesztes lett, az elsőfokú eljárás felperesei kérelmének megfelelően kötelezni kell a fellebbezéssel kapcsolatos költségek viselésére.
113
Az elsőfokú eljárás felpereseit, mivel csatlakozó fellebbezésük tekintetében pervesztesek lettek, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a csatlakozó fellebbezéssel kapcsolatos költségek viselésére.
114
A Bíróság eljárási szabályzata 140. cikkének (1) bekezdése, amelyet e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, előírja, hogy az eljárásba beavatkozó tagállamok és intézmények maguk viselik saját költségeiket.
115
Következésképpen a Holland Királyság maga viseli saját költségeit.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság a fellebbezést és a csatlakozó fellebbezést elutasítja.
2)
A Bíróság az Európai Bizottságot kötelezi a fellebbezéssel kapcsolatos költségek viselésére.
3)
A Bíróság a Covington & Burling LLP‑t és Bart Van Voorent kötelezi a csatlakozó fellebbezéssel kapcsolatos költségek viselésére.
4)
A Holland Királyság maga viseli saját költségeit.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.