62023CJ0650
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nyolcadik tanács)
2024. október 17. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Légi közlekedés – Utazási csomag – 261/2004/EK rendelet – A 3. cikk (6) bekezdése – (EU) 2015/2302 irányelv – A 14. cikk (5) bekezdése – Együttes alkalmazás – Korlátok – 261/2004 rendelet – A 3. cikk (2) bekezdése – A 4. cikk (3) bekezdése – Az utasok kártalanítása visszautasított beszállás esetén – A beszállás visszautasításáról előzetesen tájékoztatott utasok – Téves információ – Az utasokat egy másik légi járatra átirányító utazásszervező – Az üzemeltető légi fuvarozó által ugyanakkor az eredetileg tervezettnek megfelelően teljesített járat – Az üzemeltető légi fuvarozót terhelő kártalanítási kötelezettség – 13. cikk – Az utazásszervezővel szembeni kártérítési igény lehetősége”
A C‑650/23. sz. [Hembesler] (
i
) és C‑705/23. sz. [Condor Flugdienst] egyesített ügyekben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott két előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyeket a Landesgericht Korneuburg (korneuburgi regionális bíróság, Ausztria) (C‑650/23) és a Landgericht Düsseldorf (düsseldorfi regionális bíróság, Németország) (C‑705/23) a Bírósághoz 2023. október 31‑én, illetve 2023. november 17‑én érkezett, 2023. augusztus 22‑i és 2023. november 2‑i határozataival terjesztett elő
az E EAD
és
DW (C‑650/23),
valamint
a Flightright GmbH
és
a Condor Flugdienst GmbH (C‑705/23)
között folyamatban lévő eljárásokban,
A BÍRÓSÁG (nyolcadik tanács),
tagjai: N. Jääskinen, a kilencedik tanács elnöke, a nyolcadik tanács elnökeként eljárva, M. Gavalec (előadó)és I. Ziemele bírák,
főtanácsnok: L. Medina,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
az E EAD képviseletében G. Dirnberger Rechtsanwalt,
–
DW képviseletében A. Skribe Rechtsanwalt,
–
a Flightright GmbH képviseletében M. Michel és R. Weist Rechtsanwälte,
–
az osztrák kormány képviseletében A. Posch, J. Schmoll és G. Kunnert, meghatalmazotti minőségben,
–
a magyar kormány képviseletében Csoknyai D. és Fehér M. Z., meghatalmazotti minőségben,
–
a lengyel kormány képviseletében B. Majczyna, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében B.‑R. Killmann és N. Yerrell, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügyek elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek a visszautasított beszállás és légi járatok törlése vagy hosszú késése esetén az utasoknak nyújtandó kártalanítás és segítség közös szabályainak megállapításáról, és a 295/91/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. február 11‑i 261/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2004. L 46., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 8. kötet, 10. o.; helyesbítés: HL 2019. L 119., 202. o.) 2. cikke j) pontjának, 4. cikkének, valamint 7. cikke (1) bekezdésének az értelmezésére vonatkoznak.
2
E kérelmeket a C‑650/23. sz. ügyben az E EAD légi fuvarozó (a továbbiakban: E) és egy légi utas között, a C‑705/23. sz. ügyben pedig a Flightright GmbH – egy jogi segítségnyújtással foglalkozó társaság, amelyre két légi utas esetleges kártalanításhoz való jogát engedményezte – és a Condor Flugdienst GmbH (a továbbiakban: Condor) légi fuvarozó között az ezen utasok 261/2004 rendelet alapján történő kártalanítása tárgyában folyamatban lévő jogviták keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
A 261/2004 rendelet
3
A 261/2004 rendelet (1) preambulumbekezdése kimondja:
„Szükséges, hogy a[z Európai] Közösség fellépése a légi közlekedés terén többek között az utasok magas szintű védelmére irányuljon. Emellett maradéktalanul figyelembe kell venni az általános fogyasztóvédelmi követelményeket.”
4
E rendelet „Fogalommeghatározások” című 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„E rendelet alkalmazásában:
[…]
b)
»üzemeltető légifuvarozó«: légifuvarozó, amely egy utassal vagy az utassal szerződéses jogviszonyban álló más jogi vagy természetes személlyel kötött szerződés szerint repülést végrehajt vagy végrehajtani szándékozik;
[…]
d)
»utazásszervező«: a légifuvarozó kivételével a szervezett utazási formákról szóló, 1990. június 13‑i 90/314/EGK tanácsi irányelv [(HL 1990. L 158., 59. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 10. kötet 132. o.)] 2. cikke 2. pontjának értelmezése szerinti szervező;
[…]
g)
»helyfoglalás«: az a tény, hogy az utasnak jegye vagy más olyan igazolása van, amely jelzi, hogy a helyfoglalást a légifuvarozó vagy az utazásszervező elfogadta és nyilvántartásba vette;
[…]
j)
»visszautasított beszállás«: egy légijáraton az utasok szállításának megtagadása annak ellenére, hogy azok a 3. cikk (2) bekezdésében meghatározott feltételek mellett beszállásra jelentkeztek, kivéve, ha beszállásukat észszerű indokok, úgymint egészségügyi, biztonsági vagy védelmi okok, illetve nem megfelelő utazási okmányok miatt utasítják el;
[…]
l)
»járat törlése«: egy korábban tervezett légijárat nem közlekedése, amelyre legalább egy helyet lefoglaltak.”
5
Az említett rendelet „Hatály” című 3. cikke értelmében:
„(1)   E rendeletet a következőkre kell alkalmazni:
a)
egy olyan tagállam területén található repülőtérről induló utasokra, amely tagállamra a Szerződést alkalmazni kell;
[…]
(2)   Az (1) bekezdést azzal a feltétellel kell alkalmazni, hogy az utasok
a)
megerősített helyfoglalással rendelkeznek az érintett légijáraton és – az 5. cikkben említett járattörlés kivételével – utasfelvételre jelentkeznek,
–
a légifuvarozó, az utazásszervező vagy egy meghatalmazott utazásközvetítő által előre és írásban (beleértve az elektronikus utat is) a meghatározott módon és megjelölt időpontban,
vagy ha időpontot nem jelöltek meg,
–
legalább 45 perccel a közzétett indulási időpont előtt; vagy
b)
arról a légijáratról, amelyre helyfoglalásuk volt, egy légifuvarozó vagy utazásszervező – az októl függetlenül – átirányította őket egy másik járatra.
[…]
(6)   E rendelet nem befolyásolja az utasoknak a [90/314] irányelv szerinti jogait. E rendelet nem alkalmazható olyan esetekben, amikor egy package utazást a légijárat törlésén kívüli egyéb okokból törölnek.”
6
Ugyanezen rendelet „Beszállás visszautasítása” című 4. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Amennyiben az utasok beszállását akaratuk ellenére visszautasították, akkor az üzemeltető légifuvarozó azonnal kártalanítja őket a 7. cikkel összhangban és segítséget nyújt nekik a 8. és 9. cikkel összhangban.”
7
A 261/2004 rendeletnek a „Járat törlése” című 5. cikke (1) bekezdésének c) pontja kimondja:
„Egy járat törlése esetén az érintett utasoknak
[…]
c)
joguk van az üzemeltető légifuvarozó általi kártalanításhoz a 7. cikkel összhangban, kivéve, ha
i.
a menetrend szerinti indulási időpont előtt legalább két héttel tájékoztatták őket a járat törléséről, vagy
ii.
az indulás menetrend szerinti időpontja előtt legkorábban két héttel és legkésőbb hét nappal tájékoztatták őket a járat törléséről és átfoglalást ajánlottak számukra, lehetővé téve, hogy legfeljebb a menetrend szerinti indulás időpontja előtt két órával korábban induljanak és végső célállomásukat a menetrend szerinti érkezési időponthoz képest legfeljebb négy órás késéssel érjék el; vagy
iii.
az indulás menetrend szerinti időpontja előtti hét napon belül tájékoztatták őket a járat törléséről, és átfoglalást ajánlottak számukra, lehetővé téve, hogy legfeljebb egy órával a menetrend szerinti indulás időpontja előtt induljanak, és végső célállomásukat a menetrend szerinti érkezési időponthoz képest legfeljebb két órás késéssel érjék el.”
8
E rendelet „Kártalanításhoz való jog” című 7. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„E cikkre való hivatkozáskor az utasok az alábbi összegű kártalanítást kapják:
a)
250 EUR‑t minden 1500 kilométeres vagy rövidebb repülőútra;
b)
400 EUR‑t minden 1500 kilométernél hosszabb Közösségen belüli repülőútra és minden egyéb, 1500 és 3500 kilométer közötti repülőútra;
[…]”
9
Az említett rendelet „Jogorvoslathoz való jog” című 13. cikke értelmében:
„Olyan esetekben, amikor egy üzemeltető légifuvarozó kártalanítást fizet vagy más, e rendelet szerint rá háruló kötelezettségeket teljesít, akkor e rendelet rendelkezései nem értelmezhetők a fuvarozó azon joga korlátozásaként, hogy kártérítést kérjen bármely személytől – beleértve harmadik feleket is –, az alkalmazandó joggal összhangban. E rendelet különösen nem korlátozza az üzemeltető légifuvarozóknak azt a jogát, hogy visszatérítést kérjen egy utazásszervezőtől vagy más olyan személytől, akivel az üzemeltető légifuvarozó szerződéses jogviszonyban áll. Hasonlóképpen e rendelet rendelkezései nem értelmezhetők úgy, hogy korlátoznák az üzemeltető légifuvarozóval szerződéses jogviszonyban levő utazásszervező vagy – az utas kivételével – harmadik fél jogát arra, hogy visszatérítést vagy kártérítést kérjen az üzemeltető légifuvarozótól az alkalmazandó vonatkozó törvények szerint.”
A 2015/2302 irányelv
10
Az utazási csomagokról és az utazási szolgáltatásegyüttesekről, valamint a 2006/2004/EK rendelet és a 2011/83/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról, továbbá a 90/314/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2015. november 25‑i (EU) 2015/2302 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2015. L 326., 1. o.) 3. cikkének 8. pontjában foglalt meghatározás szerint „utazásszervező” az „olyan kereskedő, aki vagy amely közvetlenül vagy másik kereskedő közbeiktatásával vagy egy másik kereskedővel együtt utazási csomagokat állít össze és értékesít vagy kínál értékesítésre, vagy az a kereskedő, aki vagy amely a 2. pont b) alpontjának v. alpontjával összhangban továbbítja az utazó adatait egy másik kereskedőnek”.
11
Ezen irányelv 14. cikkének (5) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az ezen irányelv szerinti kártérítéshez vagy árengedményhez való jog nem érinti az utazóknak a [261/2004] rendelet, […] valamint a nemzetközi egyezmények szerinti jogait. Az utazók jogosultak ezen irányelv és az említett rendeletek és nemzetközi egyezmények szerinti igényeket érvényesíteni. Az ezen irányelvben előírt kártérítések és árengedmények összegét, illetve az említett rendeletek és nemzetközi egyezmények szerinti kártérítések és árengedmények összegét a túlzott mértékű kártérítés elkerülése érdekében le kell vonni egymásból.”
12
Az említett irányelv 29. cikkének megfelelően a 2015/2032 irányelvvel hatályon kívül helyezett 90/314 irányelvre való hivatkozásokat a 2015/2032 irányelvre való hivatkozásnak kell tekinteni.
Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A C‑650/23. sz. ügy
13
Egy légi utas, DW Heraklionból (Görögország) induló és Linzbe (Ausztria) tartó (visszaúton közlekedő) légi járatra szóló helyfoglalását megerősítette az az utazásszervező, amelynél DW utazási csomagot foglalt. Ennek a 2019. szeptember 29‑re tervezett visszafelé tartó járatnak az E üzemeltetésében kellett volna közlekednie, 18 órakor kellett volna Heraklionban felszállnia, majd 20 órakor Linzbe érkeznie (a továbbiakban: eredetileg tervezett visszafelé tartó járat).
14
2019. szeptember 28‑án ez az utas a visszafelé tartó járatának menetrendjét és célállomását érintő módosításról szóló értesítést kapott az utazásszervezőtől. Ez az értesítés arról tájékoztatta, hogy e légi járat végső célállomása már Bécs‑Schwechat (Ausztria), és az indulás tervezett időpontja 2019. szeptember 29-én 23 óra 30 perckor lesz. Semmi nem utal arra, hogy az említett értesítés az E által tanúsított bármely magatartásra lenne visszavezethető.
15
Az E – amely a Nemzetközi Légiszállítási Szövetség (IATA) tagja – chartervállalkozás, és mint ilyen, nem önállóan végzi a járatfoglalásokat. Körülbelül 24 órával az indulás előtt kapott egy utaslistát az összes szállítandó utas családi és utónevével, és az utazásszervező nem bocsátott további elérhetőségeket a rendelkezésére. A felperes neve nem szerepelt ezen az utaslistán.
16
A 2019. szeptember 28‑i értesítésre tekintettel DW nem jelentkezett az eredetileg tervezett visszafelé tartó járat utasfelvételére.
17
DW a 261/2004 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján 400 euró kártalanítás kamatokkal megnövelt összegének megfizetését követelte az E‑től. DW álláspontja szerint ha az utazásszervező jogosult arra, hogy a légi fuvarozó nevében jegyet állítson ki, akkor ez szükségképpen így van a helyfoglalását követő minden későbbi módosítás vonatkozásában is. Nem róható fel neki e tekintetben, hogy nem jelentkezett az eredetileg tervezett visszafelé tartó járat utasfelvételére, mivel úgy tájékoztatták, hogy átirányították egy másik járatra. Így tehát már helyfoglalása módosításakor sor került a beszállás akarata ellenére történő visszautasítására, ezért DW‑t megilleti a kártalanításhoz való jog.
18
Az E azt állítja, hogy az eredetileg tervezett visszafelé tartó járat messzemenően a tervezettnek megfelelően közlekedett, és az utazásszervező a vele való egyeztetés nélkül módosította DW helyfoglalását. Nem lehet tehát e foglalásmódosításra hivatkozni a légi fuvarozónak betudható visszautasított beszállás megállapítása érdekében. Ezenkívül DW nem érvényesíthet kártalanításhoz való jogot, mivel nem jelentkezett megfelelő időben utasfelvételre. Mivel az eredetileg tervezett visszafelé tartó járatra megerősített helyfoglalással rendelkezett, a helyfoglalás módosítása ellenére is elszállították volna, ha a beszállásra megfelelő időben jelentkezik.
19
2023. március 27‑i ítéletével a Bezirksgericht Schwechat (schwechati kerületi bíróság, Ausztria) 400 euró kamatokkal megnövelt összegének DW részére történő megfizetésére, valamint DW költségeinek viselésére kötelezte az E‑t. E bíróság szerint a foglalásmódosítást az E‑nek kell betudni, és nem szükséges annak ismerete, hogy a légi fuvarozó vagy az utazásszervező hajtotta‑e végre ezt a módosítást. Úgy véli, hogy az a tény, hogy DW, akit az utazásszervező egy másik légi járatra történő átirányításáról tájékoztatott, nem jelentkezett megfelelő időben utasfelvételre, nem befolyásolja a beszállás visszautasítása címén felhívott kártalanításhoz való jogot. E tekintetben nincs jelentősége annak, hogy az E közvetlen szerződéses kapcsolatban áll‑e DW‑vel, illetve hogy önállóan módosíthatja‑e az utasok helyfoglalásait vagy kiállíthat‑e repülőjegyeket, mivel a 261/2004 rendelet 13. cikke alapján az utazásszervezővel szemben visszatérítési igénnyel élhet. Végül az említett bíróság hangsúlyozta, hogy a légi fuvarozó nem állította, hogy a beszállás visszautasítására az e rendelet 2. cikkének j) pontja szerinti értelemben vett „ésszerű indokok” miatt került volna sor.
20
Az E fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a Landgericht Korneuburghoz (korneuburgi regionális bíróság, Ausztria), amely a kérdést előterjesztő bíróság. E fellebbezés alátámasztására lényegében arra hivatkozik, hogy a visszautasított beszállás tényállása nem állapítható meg, és hogy a helyfoglalás utazásszervező általi módosítása nem neki tudható be.
21
E bíróság szerint a 261/2004 rendelet 4. cikkének (3) bekezdéséből az következik, hogy visszautasított beszállás esetén az üzemeltető légi fuvarozónak kell e rendelet 7. cikkével összhangban kártalanítania az utast. Ezzel összefüggésben az említett bíróság hozzáteszi, hogy saját ítélkezési gyakorlata szerint az utas mentesül azon kötelezettsége alól, hogy megfelelő időben beszállásra jelentkezzen, amennyiben a beszállás előzetes visszautasításáról van szó, másként fogalmazva, ha ezen utast – akár tévesen, akár a valóságnak megfelelően – előzetesen arról tájékoztatták, hogy a lefoglalt járattal nem fogják elszállítani, vagy hogy e járat nem közlekedik, feltéve hogy az említett utas megerősített helyfoglalással rendelkezik, és a beszállás visszautasításának nincs alapos oka. Az utastól ugyanis nem követelhető meg, hogy megjelenjen egy olyan légi járatnál, amelyet nem vesz igénybe.
22
A 2021. december 21‑iAzurair és társai ítéletből (C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 és C‑270/20, EU:C:2021:1038, 47. és azt követő pontok) az következik, hogy az utas a 261/2004 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett „megerősített helyfoglalással” rendelkezik, ha a vele szerződéses jogviszonyban álló utazásszervező e rendelet 2. cikkének g) pontja értelmében vett „más olyan igazolást” ad neki, amelyben az utasnak egy konkrét, indulási és érkezési hellyel, indulási és érkezési időponttal, valamint járatszámmal meghatározott légi járattal történő szállítására vállalnak kötelezettséget, ideértve azt az esetet is, ha ezen utazásszervező nem kapott megerősítést az érintett légi fuvarozótól a járat indulási és érkezési időpontjára vonatkozóan. Következésképpen a légi fuvarozónak kell viselnie annak kockázatát, hogy az utazásszervezők tevékenységük keretében pontatlan információkat nyújtanak az utasok számára. Az előterjesztő bíróság azonban kérdésesnek tartja, hogy ez a megközelítés, amely az utazásszervező cselekményeiért való felelősséget a légi fuvarozóra telepíti, alkalmazható‑e abban az esetben, ha – mint a jelen ügyben is – ez az utazásszervező, amely nincs e fuvarozó utasításainak alárendelve, olyan helyfoglalást módosít, amelyet ő maga hajtott végre.
23
E körülmények között a Landesgericht Korneuburg (korneuburgi regionális bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a [261/2004] rendelet 7. cikkének (1) bekezdését, 4. cikkének (3) bekezdését és 2. cikkének j) pontját, hogy az üzemeltető légi fuvarozónak kártalanítást kell nyújtania az utasnak, ha az utas egy utazásszervezőnél megerősített helyfoglalással rendelkezik egy oda‑vissza útra egy utazási csomag keretében; ez az utazásszervező a tervezett visszautat megelőző napon tájékoztatta az utast arról, hogy a repülési terv megváltozott a járatszám, a repülési idő és a végső célállomás változása miatt; az utas ezért nem jelentkezett beszállásra az eredetileg lefoglalt járatra [e] rendelet 3. cikkének (2) bekezdésében meghatározott feltételek mellett; az eredetileg lefoglalt járat valójában mégis menetrend szerint közlekedik; és a légifuvarozó el is szállította volna az utast, ha az utas [az említett] rendelet 3. cikkének (2) bekezdésében meghatározott feltételek mellett beszállásra jelentkezett volna?”
A C‑705/23. sz. ügy
24
Két légi utas egy utazásszervezőn keresztül utazási csomagot foglalt a 2020. július 18. és 2020. július 30. közötti időszakra. Ez a Düsseldorf (Németország) és Fuerteventura (Spanyolország) közötti oda‑vissza útra szóló légi járatokat is magában foglalta, amelyeknek a Condor üzemeltetésében kellett közlekedniük.
25
E két utast arról tájékoztatta az utazásszervező, hogy az odafelé tartó járatot törölték, és hogy helyfoglalásukat módosították, így az indulás időpontja 2020. július 20. lesz. Az említett utasok ezen értesítés alapján nem 2020. július 18‑án jelentek meg a repülőtéren, hanem csak 2020. július 20‑án. Egyebekben azt állítják, hogy az utazásszervező általi tájékoztatásuk csak nyolc nappal az odafelé tartó járat indulási időpontja előtt történt meg.
26
A Condor vitatja a tények e bemutatását, és jelzi, hogy a 2020. július 18‑i eredeti járatot teljesítette.
27
A két szóban forgó utas követeléseit egy jogi segítségnyújtással foglalkozó társaságra, a Flightrightra engedményezte, amely keresetet indított az Amtsgericht Düsseldorf (düsseldorfi helyi bíróság, Németország) előtt a 261/2004 rendelet 4. cikkének (3) bekezdése és 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja, valamint a Bürgerliches Gesetzbuch (polgári törvénykönyv) 398. §‑a alapján összesen 800 euró összegű kártalanítás megfizetése iránt.
28
A Flightright arra hivatkozik, hogy az utazásszervező cselekményeit a légi fuvarozónak kell betudni, és e cselekmények a beszállás ez utóbbi általi előzetes visszautasításának tekinthetők.
29
A Condor ezzel szemben úgy véli, hogy a jelen ügyben nem került sor a beszállás visszautasítására, mivel az eredeti járatot ténylegesen teljesítette. Ezenkívül álláspontja szerint a visszautasított beszállás a légi fuvarozó cselekményét feltételezi. A jelen esetben azonban az odafelé tartó járat indulási időpontját módosító értesítést az utazásszervező küldte.
30
Miután az Amtsgericht Düsseldorf (düsseldorfi helyi bíróság) 2022. november 3‑i ítéletével elutasította a Flightright kérelmeit, e társaság fellebbezést nyújtott be a Landgericht Düsseldorfhoz (düsseldorfi regionális bíróság, Németország), amely a kérdést előterjesztő bíróság.
31
E bíróság úgy véli, hogy a jelen ügy azt az új kérdést veti fel, hogy a beszállás utazásszervező általi előzetes visszautasítása a 261/2004 rendelet 4. cikke értelmében vett „visszautasított beszállásnak” minősül‑e, azzal, hogy a jelen ügyben nem áll fenn semmiféle olyan, e rendelet 2. cikkének j) pontjában foglalt indok, amely a beszállás visszautasítását igazolná. Ezenkívül, mivel a 2023. október 26‑iLATAM Airlines Group ítélet (C‑238/22, EU:C:2023:815, 40. és azt követő pontok) az említett rendelet járattörlésekre vonatkozó 5. cikke (1) bekezdése c) pontja i‑iii. alpontjának a visszautasított beszállásra történő, analógia útján való alkalmazását kizárta, nem szükséges megvizsgálni, hogy a két érintett utast a járat időpontja előtt több mint nyolc nappal tájékoztatták‑e a helyfoglalás módosításáról.
32
Egyébiránt a kérdést előterjesztő bíróság a 2021. december 21‑iAzurair és társai ítéletből (C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 és C‑270/20, EU:C:2021:1038) azt a következtetést vonja le, hogy az alapeljárás körülményei között úgy kell tekinteni, hogy e két utas rendelkezett a 261/2004 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett „megerősített helyfoglalással”.
33
E bíróság úgy véli, hogy a beszállás utazásszervező általi, a helyfoglalás megváltoztatásáról vagy törléséről szóló értesítés útján történő előzetes visszautasítása a 261/2004 rendelet 4. cikke értelmében a „beszállás visszautasításának” minősülhet. Emellett szólhat az a tény, hogy e rendelkezés spanyol és francia nyelvi változatával ellentétben, amelyek kifejezetten a légi fuvarozót jelölik meg mint amely visszautasítja az utasok beszállását, az említett rendelkezés számos más nyelvi változata, többek között a dán, a német, az angol, az olasz, a holland, a portugál és a svéd nyelvi változat nyitva hagyja azt a kérdést, hogy a visszautasítás kitől ered.
34
Ezenkívül a helyfoglalás módosításához hozzájárulását nem adó utas szemszögéből nézve az ilyen módosítás az eredetileg tervezett légi járatra való beszállásának a visszautasításával egyenértékű. A helyfoglalás módosításának a visszautasított beszállás megállapítását megalapozó események közé történő sorolása tehát szükséges lehet ahhoz, hogy az utazási csomag részét képező légi járat utasát megóvják a 261/2004 rendelet által biztosított védelem megvonásának kockázatától.
35
Végül a 2021. december 21‑iAzurair és társai ítéletből (C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 és C‑270/20, EU:C:2021:1038, 46–51. pont) az következik, hogy a 261/2004 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett „megerősített helyfoglalást” az utazásszervező kiállíthatja, akkor is, ha a légi fuvarozó nem erősítette meg ezen utazásszervezőnek a szóban forgó járat menetrendjét, nincs tehát „az utas helyfoglalását fedő” foglalás. E rendelet célja ugyanis, hogy a légi fuvarozó vállalja annak kockázatát, hogy az utazásszervezők tevékenységük keretében pontatlan információkat nyújtanak az utasok számára. Ebből a szempontból az utas nem vesz részt a légi fuvarozó és az utazásszervező között fennálló jogviszonyban, és nem köteles arra, hogy e tekintetben információkat szerezzen be.
36
A kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint az ezen ítéletben elfogadott értelmezés átültethető az utas helyfoglalásának az utazásszervező által „a járat törlése” miatt végrehajtott módosítására is.
37
E körülmények között a Landgericht Düsseldorf (düsseldorfi regionális bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a [261/2004] rendelet 4. cikkét, hogy akkor is megvalósul az utas beszállásának a légi fuvarozó általi visszautasítása a beszállás előzetes visszautasítása formájában, ha az utazásszervező arról tájékoztatja az utast átfoglalási értesítés útján, hogy a járatot törölték, a légi fuvarozó azonban egyáltalán nem törölte a járatot, és azt ténylegesen is megfelelően teljesíti?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
38
Kérdéseivel, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróságok lényegében arra keresik a választ, hogy a 261/2004 rendelet 2. cikkének j) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikkének (3) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az a légi utas, aki utazási csomag keretében megerősített helyfoglalással rendelkezett egy járatra, kérheti az üzemeltető légi fuvarozótól az e rendelet 7. cikkének (1) bekezdésében előírt kártalanítást abban az esetben, ha ezen utazás szervezője – anélkül, hogy erről e légi fuvarozót előzetesen tájékoztatta volna – arról értesítette ezen utast, hogy az eredetileg tervezett légi járat nem közlekedik, jóllehet e járatot a tervezettnek megfelelően teljesítették.
39
Előzetesen emlékeztetni kell elsősorban arra, hogy az utazási csomag keretében a légi utasok szabadon dönthetnek úgy, hogy a 261/2004 rendeletre hivatkoznak. Jogi védelmüket ugyanis nem biztosíthatja kizárólag a 2015/2302 irányelv (lásd ebben az értelemben: 2020. március 26‑iPrimera Air Scandinavia ítélet, C‑215/18, EU:C:2020:235, 35. pont). E szempontból e rendelet 3. cikkének (6) bekezdése többek között akként rendelkezik, hogy az említett „rendelet nem befolyásolja az utasoknak a [2015/2302 irányelvvel felváltott 90/314] irányelv szerinti jogait”. Ezzel szimmetrikusan az utóbbi irányelv 14. cikkének (5) bekezdése kifejezetten kimondja, hogy az említett irányelvben előírt kártérítések és árengedmények összegét, illetve a 261/2004 rendelet szerinti kártérítések és árengedmények összegét a túlzott mértékű kártérítés elkerülése érdekében le kell vonni egymásból.
40
Így e rendelet 3. cikkének (6) bekezdéséből és a 2015/2302 irányelv 14. cikkének (5) bekezdéséből az következik, hogy e két másodlagos jogi aktus hatálya átfedésben lehet. Hasonló helyzetben e rendelkezések az utas által elszenvedett károk túlzott mértékű kompenzálását támasztják az együttes felhívásukkal szembeni korlátként.
41
Másodsorban a két előzetes döntéshozatal iránti kérelemből egyértelműen kitűnik, hogy az alapeljárások tárgyát képező jogvitákat megalapozó két járatot a tervezettnek megfelelően teljesítették. Ebből következik, hogy a szóban forgó két légi járat közül semelyik vonatkozásában nem állapítható meg járattörlés, mivel a 261/2004 rendelet 2. cikkének l) pontjában foglalt meghatározás szerint a „járat törlése”„egy korábban tervezett légi járat nem közlekedése, amelyre legalább egy helyet lefoglaltak”. Az utazásszervezők által a két alapügyben érintett utasoknak küldött értesítéseket tehát az e rendelet 2. cikkének j) pontja értelmében vett „visszautasított beszállás” fogalma szempontjából kell értelmezni.
42
Ennek tisztázását követően meg kell határozni egyrészt, hogy a „visszautasított beszállás” e fogalma magában foglalja‑e a mégis teljesített légi járatot érintő előzetesen visszautasított beszállást, másrészt pedig, hogy fennáll‑e a légi fuvarozó felelőssége a légi járat elhalasztására vagy törlésére vonatkozó azon téves információkért, amelyeket az utazásszervező közölt az utasokkal.
43
Először is a 2023. október 26‑iLATAM Airlines Group ítéletből (C‑238/22, EU:C:2023:815, 39. pont) kitűnik, hogy a 261/2004 rendelet 2. cikkének j) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az üzemeltető légi fuvarozó, amely előzetesen tájékoztatta az utast arról, hogy az utas akarata ellenére megtagadja a beszállást egy olyan járatra, amelyre az utas megerősített helyfoglalással rendelkezik, köteles kártalanítani az utast, még akkor is, ha az utas nem jelentkezett beszállásra az e rendelet 3. cikkének (2) bekezdésében meghatározott feltételek szerint.
44
Márpedig az a körülmény, hogy a visszautasított beszállásra vonatkozó tájékoztatást nem az üzemeltető légi fuvarozó, hanem az utazásszervező közölte előzetesen az utassal, nem vezethet e rendelkezések eltérő értelmezéséhez.
45
Másodszor, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy az üzemeltető légi fuvarozó felelőssége fennáll a légi járat elhalasztására vagy törlésére vonatkozó azon téves információkért, amelyeket az utazásszervező közölt az utasokkal.
46
Ugyanis, elsőként, a 261/2004 rendelet több rendelkezése az alkalmazása szempontjából egyáltalán nem tesz különbséget az üzemeltető légi fuvarozó és az utazásszervező között. Igaz ez többek között az e rendelet 2. cikkének g) pontjára, amelynek definíciója szerint „helyfoglalás”„az a tény, hogy az utasnak jegye vagy más olyan igazolása van, amely jelzi, hogy a helyfoglalást a légifuvarozó vagy az utazásszervező elfogadta és nyilvántartásba vette”. Szintén ez a helyzet a rendelet 3. cikke (2) bekezdése a) pontjának első franciabekezdése esetében, amely alapján a légi fuvarozó, az utazásszervező vagy egy meghatalmazott utazásközvetítő is közölheti azt az időpontot, amikor az utasfelvételre kell jelentkezni. Ez az eset áll fenn továbbá ugyanezen rendelet 3. cikke (2) bekezdésének b) pontja kapcsán is, amely szerint az utast a légi fuvarozó és az utazásszervező is átirányíthatja egy másik járatra (lásd ebben az értelemben: 2021. december 21‑iAzurair és társai ítélet, C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 és C‑270/20, EU:C:2021:1038, 47. pont).
47
Ebből az ítéletből tehát az következik, hogy a 261/2004 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének a) és b) pontja szabályozási körében a légi utasok megkülönböztetés nélkül hagyatkozhatnak az üzemeltető légi fuvarozó vagy az utazásszervező által a beszállás időpontjára vagy egy másik légi járatra történő átirányításukra vonatkozóan továbbított információkra.
48
Másodsorban, az ilyen értelmezés hozzájárul a légi utasok magas szintű védelmének biztosításához, úgy, ahogy azt a 261/2004 rendelet (1) preambulumbekezdése is kimondja. E szempontból e rendelet célja, hogy a légi fuvarozó vállalja annak kockázatát, hogy az utazásszervezők tevékenységük keretében pontatlan információkat nyújtanak az utasok számára. Az utas ugyanis nem vesz részt a légi fuvarozó és az utazásszervező között fennálló jogviszonyban, ezért nem követelhető meg tőle, hogy e tekintetben információkat szerezzen be (lásd ebben az értelemben: 2021. december 21‑iAzurair és társai ítélet, C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 és C‑270/20, EU:C:2021:1038, 48. és 49. pont).
49
Mindenesetre emlékeztetni kell arra, hogy abban az esetben, ha az üzemeltető légi fuvarozónak a 261/2004 rendelet alapján az utazásszervező magatartása miatt kártalanítást kell fizetnie az utasoknak, e rendelet 13. cikkének megfelelően lehetősége lehet arra, hogy az utazásszervezőtől a károk megtérítését kérhesse. Az ilyen kártérítés így enyhítheti, vagy akár teljes egészében kiegyenlítheti az említett fuvarozó által e kötelezettsége teljesítése következtében viselt pénzügyi terhet (lásd ebben az értelemben: 2006. január 10‑iIATA és ELFAA ítélet, C‑344/04, EU:C:2006:10, 90. pont; 2009. november 19‑iSturgeon és társai ítélet, C‑402/07 és C‑432/07, EU:C:2009:716, 68. pont; 2021. december 21‑iAzurair és társai ítélet, C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 és C‑270/20, EU:C:2021:1038, 61. pont).
50
Ezenkívül el kell utasítani az E által felhozott, a 2018. július 4‑iWirth és társai ítélet (C‑532/17, EU:C:2018:527) analógia útján történő alkalmazására alapított érvet. Az E ezzel összefüggésben azt állítja, hogy hasonlóan a bérbeadó helyzetéhez a légi jármű legénységgel együtt történő bérlésére („wet lease”) vonatkozó szerződés esetén, egy olyan charter légitársaság, mint amilyen e légi fuvarozó is, semmilyen operatív döntési jogkörrel nem rendelkezik a tekintetben, hogy a járat közlekedik‑e, és ha igen, mikor és milyen utasokkal.
51
E tekintetben elegendő emlékeztetni arra, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy azt a légi fuvarozót, amely – még akkor is, ha fennáll az utólagos megállapodások lehetősége – olyan légi fuvarozásra vonatkozó ajánlatot tett, amely megfelel annak az ajánlatnak, amelyet az utazásszervező az utassal fennálló jogviszonyán belül tervezett, úgy kell tekinteni, mint amely repülést szándékozik végrehajtani a 261/2004 rendelet 2. cikkének b) pontja értelmében, és így e rendelkezés értelmében vett „üzemeltető légi fuvarozónak” minősíthető (lásd ebben az értelemben: 2021. december 21‑iAzurair és társai ítélet, C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 és C‑270/20, EU:C:2021:1038, 59. és 62. pont; 2023. március 10‑iEurowings [Nem létező légi járat] végzés, C‑607/22, EU:C:2023:201, 21. pont).
52
Ezenkívül az E érvelése valójában arra irányul, hogy tagadja az utazásszervező által igénybe vett légi fuvarozó 261/2004 rendelet 2. cikkének b) pontja értelmében vett „üzemeltető légi fuvarozói” minőségét. Márpedig az e rendelet 2. cikkének d) pontjában foglalt definíció szerint „utazásszervező”„a légi fuvarozó kivételével” a 2015/2302 irányelv 3. cikke 8. pontjának értelmezése szerinti szervező. Ennélfogva az E érvelése arra az ellentmondásra vezetne, hogy a charterjáratok nem valamely üzemeltető légi fuvarozó üzemeltetésében közlekednének, mivel akkor sem a charter légitársaság, sem az utazásszervező ebbéli minőségét nem lehetne elismerni.
53
A fenti megfontolásokra tekintettel az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a 261/2004 rendelet 2. cikkének j) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az a légi utas, aki utazási csomag keretében megerősített helyfoglalással rendelkezett egy járatra, kérheti az üzemeltető légi fuvarozótól az e rendelet 7. cikkének (1) bekezdésében előírt kártalanítást abban az esetben, ha ezen utazás szervezője – anélkül, hogy erről e légi fuvarozót előzetesen tájékoztatta volna – arról értesítette ezen utast, hogy az eredetileg tervezett légi járat nem közlekedik, jóllehet e járatot a tervezettnek megfelelően teljesítették.
A költségekről
54
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróságok előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ezek a bíróságok döntenek a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott:
A visszautasított beszállás és légi járatok törlése vagy hosszú késése esetén az utasoknak nyújtandó kártalanítás és segítség közös szabályainak megállapításáról, és a 295/91/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. február 11‑i 261/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 2. cikkének j) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikkének (3) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
az a légi utas, aki utazási csomag keretében megerősített helyfoglalással rendelkezett egy járatra, kérheti az üzemeltető légi fuvarozótól az e rendelet 7. cikkének (1) bekezdésében előírt kártalanítást abban az esetben, ha ezen utazás szervezője – anélkül, hogy erről e légi fuvarozót előzetesen tájékoztatta volna – arról értesítette ezen utast, hogy az eredetileg tervezett légi járat nem közlekedik, jóllehet e járatot a tervezettnek megfelelően teljesítették.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.