Väliaikainen versio
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ennakkoratkaisujaosto)
11 päivänä helmikuuta 2026
(*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Verotus – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Verolliset liiketoimet – Vastikkeellisen palvelujen suorituksen käsite – Direktiivin 2006/112/EY 2 artiklan 1 kohdan c alakohta, 24 artiklan 1 kohta ja 25 artiklan a ja c alakohta – Veron peruste – Vastikkeen käsite – Direktiivin 2006/112 73 artikla ja 78 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohta – Lähioikeuksien haltijat – Äänitteiden ja audiovisuaalisten ohjelmien välittäminen ilman lisenssiä – Yhteishallinnointiorganisaatiolle maksettava korvaus – Korotus
Asiassa T‑643/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Curtea de Apel Bucureşti (Bukarestin ylioikeus, Romania) on esittänyt 13.9.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 22.11.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Centrul Român pentru Administrarea Drepturilor Artiștilor Interpreți (Credidam)
vastaan
Cristian General Serv SRL,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (ennakkoratkaisujaosto),
toimien päätösneuvottelussa kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja S. Papasavvas sekä tuomarit M. Sampol Pucurull, G. Steinfatt, D. Petrlík ja W. Valasidis (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: J. Martín y Pérez de Nanclares,
kirjaaja: V. Di Bucci,
ottaen huomioon, että unionin tuomioistuin on 12.12.2024 siirtänyt ennakkoratkaisupyynnön unionin yleiselle tuomioistuimelle Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 50 b artiklan kolmannen kohdan mukaisesti,
ottaen huomioon, että asia koskee Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 50 b artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa tarkoitettua alaa ja että asiaan ei liity kyseisen perussäännön 50 b artiklan toisessa kohdassa tarkoitettuja tulkintaa koskevia itsenäisiä kysymyksiä,
ottaen huomioon asian käsittelyn kirjallisessa vaiheessa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        Credidam, edustajanaan pääjohtaja Ş. Gheorghiu, avustajanaan A. Lascu, avocată,
–        Romanian hallitus, asiamiehinään E. Gane, M. Chicu ja L. Ghiță,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään M. Herold ja E. Stamate,
kuultuaan julkisasiamiehen 3.12.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1) 2 artiklan 1 kohdan c alakohdan, 24 artiklan 1 kohdan ja 25 artiklan a alakohdan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Centrul Român pentru Administrarea Drepturilor Artiștilor Interpreți (Credidam), jonka toimialana on tekijänoikeuden ja lähioikeuksien kollektiivinen hallinnointi Romaniassa, ja Cristian General Serv SRL, joka on majoitusliikettä ylläpitävä Romanian oikeuden mukaan perustettu yhtiö, ja jossa on kyse siitä, onko arvonlisäveroa kannettava koko siitä määrästä, joka kyseisen yhtiön on maksettava Credidamille sillä perusteella, että se on antanut äänitallenteita ja audiovisuaalisia ohjelmia ilman lisenssiä asiakkaidensa käyttöön, tai vain sen osasta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3        Direktiivin 2006/112 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Arvonlisäveroa on suoritettava seuraavista liiketoimista:
– –
c)      verovelvollisen tässä ominaisuudessaan jäsenvaltion alueella suorittamasta vastikkeellisesta palvelujen suorituksesta;
– –”
4        Direktiivin 2006/112
24 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      ’Palvelujen suorituksella” tarkoitetaan liiketointa, joka ei ole tavaroiden luovutus.
– –”
5        Direktiivin 2006/112 25 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Palvelujen suoritus voi käsittää muun muassa jonkin seuraavista liiketoimista:
a)      aineettoman omaisuuden luovutuksen, riippumatta siitä, perustuuko luovutus saantokirjaan vai ei;
b)      velvoitteen – – sietää tiettyä tekoa taikka tilaa;
c)      palvelun täytäntöönpanon – – suoraan lain nojalla.”
6        Direktiivin 2006/112 73 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Muiden kuin 74–77 artiklassa tarkoitettujen tavaroiden luovutusten tai palvelujen suoritusten osalta veron peruste käsittää kaiken sen, mikä muodostaa luovuttajan tai suorittajan näistä liiketoimista hankkijalta tai kolmannelta saaman tai saatavan vastikkeen, mukaan lukien näiden liiketoimien hintaan suoraan liittyvät tuet.”
7        Direktiivin 2006/112 78 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Veron perusteeseen on sisällytettävä seuraavat erät:
a)      verot, tullit, tuontimaksut ja muut maksut, lukuun ottamatta itse arvonlisäveroa;
– –”
Kansallinen oikeus
Verokoodeksista annettu laki
8        Verokoodeksista 8.9.2015 annetun lain nro 227/2015 (Legea nr. 227/2015 privind Codul fiscal) (Monitorul Oficial al României, osa I, nro 688, 10.9.2015), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan (jäljempänä verokoodeksi), 268 ja 271 §:llä pannaan täytäntöön direktiivin 2006/112 2, 24 ja 25 artikla.
9        Verokoodeksin 286 §:ssä säädetään seuraavaa:
”– –
4.      Veron perusteeseen ei sisällytetä seuraavia:
– –
b)      vahingonkorvausmäärät, sellaisina kuin ne on määritetty lopullisessa ratkaisussa tai lopullisessa ratkaisussa, johon ei voi hakea muutosta, sekä mahdolliset seuraamusmaksut ja muut määrät, joita vaaditaan sopimusvelvoitteiden – – laiminlyönnistä, jos niitä veloitetaan neuvoteltujen hintojen ja/tai tariffien lisäksi.”
Tekijänoikeudesta ja lähioikeuksista annettu laki
10      Tekijänoikeudesta ja lähioikeuksista 14.3.1996 annetun lain nro 8/1996 (Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe) (Monitorul Oficial al României, osa I, nro 60, 26.3.1996), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan (jäljempänä tekijänoikeudesta ja lähioikeuksista annettu laki), 112 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Esittävillä taiteilijoilla ja äänitetuottajilla on oikeus kohtuulliseen kertakorvaukseen kaupallisessa tarkoituksessa julkaistujen äänitteiden suorasta tai välillisestä käytöstä tai niiden kopioimisesta yleisradiointiin tai mihin tahansa välittämiseen yleisölle.
2.      Korvauksen määrä määritetään käyttämällä menetelmiä 163–165 §:ssä säädetyn menettelyn mukaisesti.
3.      Kertakorvaus peritään 168 §:ssä säädetyin edellytyksin.
– –
5.      Tässä laissa äänitettä pidetään kaupallisessa tarkoituksessa julkaistuna, jos se saatetaan yleisön saataville myyntitoimella tai langallisesti tai langattomasti siten, että jokaisella on mahdollisuus tutustua äänitteeseen itse valitsemassaan paikassa ja valitsemanaan aikana.”
11      Tekijänoikeudesta ja lähioikeuksista annetun lain 145 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Yhteishallinnointi on pakollista seuraavien oikeuksien käyttämiseksi:
– –
d)      esittävien taiteilijoiden ja äänitetuottajien oikeus kohtuulliseen kertakorvaukseen kaupallisessa tarkoituksessa julkaistujen äänitteiden välittämisestä yleisölle ja yleisradioimisesta tai kappaleiden valmistamisesta tällaisista äänitteistä;
– –
2.      Edellä 1 momentissa mainittujen oikeuksien ryhmien osalta yhteishallinnointiorganisaatiot edustavat myös niitä oikeuksien haltijoita, jotka eivät ole antaneet niille valtuutustaan.”
12      Tekijänoikeudesta ja lähioikeuksista annetun lain 146 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Seuraavia oikeuksia voidaan hallinnoida kollektiivisesti:
– –
b)      oikeus välittää yleisölle teoksia, lukuun ottamatta musiikkiteoksia, ja taiteellisia esityksiä audiovisuaalisella alalla
– –
2.      Edellä 1 momentissa tarkoitettujen oikeuksien luokkien osalta yhteishallinnointiorganisaatiot edustavat ainoastaan niitä oikeudenhaltijoita, jotka ovat antaneet niille valtuutuksen, ja kehittävät menetelmiä
– – tai neuvottelevat lisenssisopimuksista suoraan käyttäjien kanssa.
– –”
Menetelmä
13      Curţii de Apel Bucureştin neljännen siviilijaoston 26.10.2016 yksityisoikeudellisessa asiassa 2.013/2/2016 antaman ratkaisun nro 784A julkaisemisesta Romanian virallisen lehden osassa I annetulla päätöksellä nro 120/2016 (Decizia nr. 120/2016 privind publicarea în Monitorul Oficial al României, Partea I, a Deciziei civile nr. 784A din 26 octombrie 2016 a Curţii de Apel Bucureşti – Secţia a IV-a civilă, pronunţată în Dosarul nr. 2.013/2/2016) (Monitorul Oficial al României, osa I, nro 952, 25.11.2016) saatettiin voimaan mm. tekijänoikeudesta ja lähioikeuksista annetun lain 112 §:n 2 momentissa tarkoitettu Oficiul Român pentru Drepturile de Autorin (Romanian tekijänoikeusvirasto) vahvistama menetelmä (jäljempänä menetelmä).
14      Menetelmän 3.12 kohdassa todetaan, että kun suojattuja teoksia käytetään ilman etukäteen tätä varten myönnettyä lisenssiä, sen korvauksen määrä, joka käyttäjän on maksettava esittäville taiteilijoille ja äänitetuottajille, on kolminkertainen verrattuna korvaukseen, joka kyseisen käyttäjän olisi pitänyt maksaa, jos sillä olisi ollut lisenssi.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
15      Pääasian kantaja Credidam, joka on tekijänoikeuden ja lähioikeuksien yhteishallinnointiorganisaatio Romaniassa, perii ja jakaa näitä oikeuksia vastaavat korvaukset. Se valvoo tekijänoikeudesta ja lähioikeuksista annetun lain 145 §:n 1 momentin d kohdan nojalla esittävien taiteilijoiden ja äänitetuottajien oikeutta ”kohtuulliseen korvaukseen” kaupallisessa tarkoituksessa julkaistujen äänitteiden välittämisestä yleisölle ja yleisradioimisesta tai kappaleiden valmistamisesta tällaisista äänitteistä. Se hallinnoi kyseisen lain 146 §:n 1 momentin b kohdan nojalla myös sellaisten oikeudenhaltijoiden, jotka ovat antaneet sille valtuutuksen,
korvauksia taiteellisten esitysten välittämisestä audiovisuaalisella alalla.
16      Credidam katsoi, että Cristian General Serv oli velvollinen maksamaan sille ajanjaksolta 1.10.2019–31.12.2022
(jäljempänä kyseessä oleva ajanjakso) 4 166,19 Romanian leun (RON) (n. 845 euroa) suuruisen summan, johon sisältyi arvonlisävero, koska Cristian General Serv oli ylläpitämässään majoitusliikkeessä
välittänyt yleisölle äänitteitä tai niistä valmistettuja kappaleita sekä taiteellisia esityksiä audiovisuaalisella alalla (jäljempänä kyseessä olevat suojatut teokset) ilman sille tätä varten etukäteen myönnettyä lisenssiä.
17      Määrittäessään edellä 16 kohdassa tarkoitetun summan Credidam kolminkertaisti menetelmän mukaisesti korvauksen, jonka Cristian General Serv olisi ollut velvollinen maksamaan, jos sillä olisi ollut lisenssi. Credidam katsoi, että koko tästä korvauksesta oli kannettava arvonlisävero.
18      Credidam nosti 25.11.2022 Tribunalul Bucureștissa (Bukarestin alioikeus, Romania) kanteen, jossa se vaati sopimukseen perustumattoman siviilioikeudellisen vahingonkorvausvastuun
perusteella, että Cristian General Serv velvoitetaan yhtäältä maksamaan edellä 16 kohdassa mainittu summa ja toisaalta tekemään Credidamin kanssa sopimus lisenssien myöntämisestä edellä 15 kohdassa tarkoitettujen kaltaisten teosten yleisölle välittämiseksi.
19      Tribunalul București hylkäsi Credidamin kanteen 19.4.2023 antamallaan ratkaisulla, jossa se totesi maksuvaatimuksen osalta, ettei Cristian General Serv ollut harjoittanut kaupallista toimintaa kyseessä olevana ajanjaksona, joten vaikka sillä oli kyseistä toimintaa varten tila, se ei ollut välittänyt kyseessä olevia suojattuja teoksia. Tribunalul București katsoi vaatimuksesta, joka koski sopimuksen tekemistä lisenssistä, joka ei anna yksinoikeutta, että tekijänoikeudesta ja lähioikeuksista annetulla lailla ei poiketa sopimusvapauden periaatteesta ja että se, että kyseinen yhtiö oli poistanut ylläpitämänsä tilan käytöstä, oli joka tapauksessa esteenä Credidamin vaatiman kaltaisen sopimuksen tekemiselle lisenssistä, joka ei anna yksinoikeutta.
20      Credidam valitti 19.4.2023 annetusta ratkaisusta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen eli Curtea de Apel Bucureştiin. Se pysyttää kaikki vaatimuksensa ja väittää tältä osin lähinnä esittäneensä näytön siitä, että Cristian General Serv oli välittänyt kyseessä olevat suojatut teokset yleisölle.
21      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii Credidamin vaatimusten tutkimisen yhteydessä sitä, onko arvonlisäveroa kannettava Credidamin vaatimasta koko summasta tai vain sen osasta. Se täsmentää, että pääasian olosuhteet eroavat 18.1.2017 annettuun tuomioon SAWP (C‑37/16, EU:C:2017:22), 21.1.2021 annettuun tuomioon UCMR – ADA (C‑501/19, EU:C:2021:50) ja 4.7.2024 annettuun tuomioon Credidam (C‑179/23, EU:C:2024:571) johtaneiden asioiden olosuhteista.
22      Curtea de Apel București on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko direktiivin [2006/112] 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 24 artiklan 1 kohtaa ja 25 artiklan a alakohtaa tulkittava siten, että lähioikeuksien haltijat suorittavat vastikkeellisia palveluja, kun käyttäjä välittää suojattuja teoksia yleisölle ilman siihen tarvittavaa lisenssiä?
2)      Riippuuko vastaus ensimmäiseen kysymykseen siitä, että tällaisen lähioikeuden haltijalla ei kansallisen oikeuden mukaan ole mahdollisuutta vastustaa käyttöä ja että hänellä on oikeus vain kohtuulliseen kertakorvaukseen, tai laskentamenetelmästä, jota sovelletaan maksettavien määrien määrittämiseksi?”
Ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottaminen
23      Kuten Euroopan komissio on todennut huomautuksissaan, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei täsmennä ennakkoratkaisupyynnössään, pitääkö se toteen näytettynä, että kyseessä olevia suojattuja teoksia on välitetty yleisölle.
24      Tältä osin on muistutettava, että olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin yleisen tuomioistuimen tehtävä, esittämillä Euroopan unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. Unionin yleinen tuomioistuin voi jättää tutkimatta kansallisen tuomioistuimen esittämän pyynnön ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, tai jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin yleisellä tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (ks. analogisesti tuomio 11.1.2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
25      Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnön 2 kohdasta, jonka sisältö on toistettu edellä 19 kohdassa, tosin ilmenee, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin eli Tribunalul București katsoi, ettei Cristian General Serv ollut harjoittanut kaupallista toimintaa kyseessä olevana ajanjaksona, mikä herättää kysymyksen siitä, ovatko palvelusuoritukset, joista ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt kysymyksiä unionin yleiselle tuomioistuimelle, edes tapahtuneet.
26      On kuitenkin todettava, ettei ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kuitenkaan esitä ennakkoratkaisupyynnössä epäilyjä näiden palvelujen suoritusten tapahtumisesta.
27      Näin ollen on niin, että vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin onkin yksin toimivaltainen lausumaan pääasian tosiseikkojen paikkansapitävyydestä ja oikeudellisesta luonnehdinnasta, on katsottava, että koska kyseinen tuomioistuin toteaa, ettei sillä ole edellä 21 kohdassa mainitun oikeuskäytännön perusteella käytettävissään riittäviä tietoja sen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaisemiseksi, ja kun otetaan huomioon olettama, jonka mukaan ennakkoratkaisukysymyksillä on merkitystä asian ratkaisemisen kannalta, ei ole ilmeistä, että kyseisen tuomioistuimen pyytämällä direktiivin 2006/112 tulkinnalla ei olisi mitään yhteyttä pääasian tosiseikkoihin tai kohteeseen taikka että kyseisen tuomioistuimen esiin tuoma ongelma olisi luonteeltaan hypoteettinen (ks. analogisesti tuomio 12.9.2024, NARE-BG, C‑429/23, EU:C:2024:742, 42 kohta).
28      Tästä seuraa, että esitetyt kysymykset on otettava tutkittavaksi.
Asiakysymys
29      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee ensinnäkin, että Romanian oikeuden mukaan lähioikeuksien haltijoille maksettava korvaus perustuu lakiin ja sitä täsmentävään menetelmään, ja toiseksi, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, onko siinä tapauksessa, että kyse olisi vastikkeellisesta palvelujen suorituksesta, pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa arvonlisävero kannettava ainoastaan korvauksesta, joka käyttäjän, jolla on lisenssi, olisi maksettava, vai kolminkertaisesta korvauksesta sen vuoksi, että suojattuja teoksia on välitetty ilman lisenssiä.
30      Jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voidaan antaa hyödyllinen vastaus, on näin ollen tulkittava myös direktiivin 2006/112 25 artiklan c alakohtaa, joka koskee palvelun täytäntöönpanoa suoraan lain nojalla, sekä kyseisen direktiivin 73 artiklaa ja 78 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohtaa, jotka koskevat arvonlisäveron perustetta.
31      On siis katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kahdella kysymyksellään, joita on tarkasteltava yhdessä, pääasiallisesti, onko direktiivin 2006/112
2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 24 artiklan 1 kohtaa, 25 artiklan a ja c alakohtaa, 73 artiklaa ja 78 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että
–        lähioikeuksien haltijat suorittavat vastikkeellisia palveluja silloin, kun käyttäjä, jolla ei ole tätä tarkoitusta varten lisenssiä, välittää heidän suojattuja teoksiaan yleisölle, huolimatta yhtäältä siitä, että he eivät voi vastustaa tällaista välittämistä, ja toisaalta siitä, että heille maksettava korvaus perustuu kansalliseen lakiin ja säännöksiin, joihin tässä laissa viitataan
–        arvonlisäveroa kannetaan lähioikeuksien haltijoille tästä palvelujen suorituksesta maksettavasta korvauksesta kokonaisuudessaan, mukaan lukien se osa tästä korvauksesta, joka ylittää sen korvauksen, jonka kyseinen käyttäjä olisi ollut velvollinen maksamaan, jos sillä olisi ollut lisenssi.
32      Ensinnäkin siitä kysymyksestä, vastaako pääasiassa kyseessä olevan kaltainen suoritus vastikkeellisen palvelujen suorituksen määritelmää, on muistutettava, että palvelujen suoritusta on pidettävä direktiivin 2006/112 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla ”vastikkeellisena” ainoastaan silloin, kun palvelun suorittajan ja vastaanottajan välillä on oikeussuhde, johon liittyvät suoritukset ovat vastavuoroisia, ja palvelun suorittajan saama korvaus on todellinen vastasuoritus vastaanottajan saamasta, yksilöitävissä olevasta palvelusta. Tällainen tilanne on kyseessä, jos palvelujen suorituksen ja saadun vastasuorituksen välillä on suora yhteys (ks. tuomio 24.2.2022, Suzlon Wind Energy Portugal, C‑605/20, EU:C:2022:116, 62 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33      Tältä osin on aluksi muistutettava, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 38 ja 48 kohdassa, että käsitettä ”oikeussuhde, johon liittyvät suoritukset ovat vastavuoroisia”, on tulkittava laajasti. Oikeuskäytännöstä ilmenee siten, että pelkästään säännellyn palvelun käyttö, kuten ajoneuvon säilyttäminen maksullisella pysäköintialueella (tuomio 20.1.2022, Apcoa Parking Danmark, C‑90/20, EU:C:2022:37) tai sähkön kulutus kotiosoitteessa (tuomio 27.4.2023, Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348), voi saada aikaan oikeussuhteen sellaisen henkilön, jolla on oikeuksia, jotka mahdollistavat kyseisen palvelun tarjoamisen, ja palvelua käyttäneen henkilön välille
(ks. vastaavasti tuomio 20.1.2022, Apcoa Parking Danmark, C‑90/20, EU:C:2022:37, 28 ja 29 kohta ja tuomio 27.4.2023, Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348, 30–32 kohta).
34      Tämän jälkeen on todettava korvauksen käsitteestä, että edellä 33 kohdassa viitatun oikeuskäytännön mukaan maksettavien summien täydellinen maksamatta jättäminen ei ole esteenä kyseessä olevasta liiketoimesta johtuvien oikeuksien ja velvollisuuksien vastavuoroisuuden toteamiselle (ks. vastaavasti tuomio 20.1.2022, Apcoa Parking Danmark, C‑90/20, EU:C:2022:37, 39–43 kohta ja tuomio 27.4.2023, Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348, 30 ja 32 kohta).
35      Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on itse todennut, unionin tuomioistuimella on jo ollut tilaisuus todeta suoran yhteyden käsitteestä, että se, että tekijänoikeuden ja lähioikeuksien yhteishallinnointiorganisaatio perii korvauksen, ei estä edellä 32 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetun suoran yhteyden olemassaoloa, koska kyseinen organisaatio toimii tällaisten oikeuksien haltijoiden lukuun, eikä se, että korvauksen kollektiivinen hallinnointi perustuu lakisääteiseen velvoitteeseen, ole esteenä tällaisen yhteyden olemassaololle (ks. vastaavasti tuomio 21.1.2021, UCMR – ADA, C‑501/19, EU:C:2021:50, 37 kohta). Se on myös täsmentänyt, että juuri lainsäädännössä luodaan suora yhteys palvelujen suorittamisen ja vastasuoritusta koskevan velvollisuuden välille, kun otetaan huomioon, että direktiivin 2006/112 25 artiklan c alakohdasta ilmenee nimenomaisesti, että palvelujen suoritus voi käsittää muun muassa palvelun täytäntöönpanon suoraan lain nojalla (ks. vastaavasti tuomio 4.7.2024, Credidam A, C‑179/23, EU:C:2024:571, 40 kohta).
36      Kuten julkisasiamies on korostanut ratkaisuehdotuksensa 31 kohdassa, se, että nyt käsiteltävässä asiassa suojattujen teosten välittäminen tapahtui ilman, että Credidam olisi ensin myöntänyt kyseistä välittämistä varten lisenssiä, on saanut ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pohtimaan mahdollisuutta soveltaa pääasian tosiseikkoihin 21.1.2021 annettuun tuomioon UCMR – ADA (C‑501/19, EU:C:2021:50) perustuvaa oikeuskäytäntöä.
37      Tältä osin on korostettava, että verotuksen neutraalisuuden periaate estää tekemästä arvonlisäveron kantamisessa yleisesti eroa laillisten ja lainvastaisten liiketoimien välillä, koska arvonlisäverojärjestelmän on tarkoitus rasittaa tavaroiden tai palvelujen loppukuluttajaa silloin, kun tavarat on luovutettu tai palvelut on suoritettu verollisten liiketoimien yhteydessä direktiivin 2006/112 mukaisesti (ks. tuomio 27.4.2023, Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38      Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Cristian General Servia moititaan siitä, että se on välittänyt suojattuja teoksia yleisölle ilman sille etukäteen myönnettyä lupaa tai lisenssiä.
39      Kyseessä olevien suojattujen teosten välittämisestä seuraa kyseessä olevia teoksia esittäville taiteilijoille ja äänitetuottajille kertaluonteinen ja kohtuullinen korvaus teosten suorasta tai välillisestä käytöstä, eivätkä kyseessä olevat esittävät taiteilijat ja äänitetuottajat voi myöskään vastustaa tätä käyttöä.
40      Erityisesti menetelmän 3.12 kohdasta seuraavien kertaluonteista ja kohtuullista korvausta koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaan tämä korvaus vaihtelee perusmääräisestä korvauksesta kolminkertaiseen korvaukseen sen mukaan, onko Credidam, joka vastaa tekijänoikeudesta ja lähioikeuksista annetun lain 145 ja 146 §:n nojalla lähioikeuksien haltijoiden edustamisesta, antanut luvan suojattujen teosten välittämiseen (ks. edellä 11 ja 12 kohta). Näin ollen on niin, että vaikka kyseessä olevat suojatut teokset välitettiin ilman lisenssiä, se, ettei tekijänoikeuden ja lähioikeuksien yhteishallinnointiorganisaatio ollut myöntänyt lisenssiä, ei ollut esteenä tällaisten teosten välittämistä yleisölle ilman lisenssiä koskevan lainsäädännön soveltamiselle, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.
41      Se, että suojattujen teosten käyttäjä ei ole suorittanut sen maksettavaksi tulevia summia, ei ole esteenä sille, että ne luokitellaan edellä 34 kohdassa mainitun oikeuskäytännön perusteella vastasuoritukseksi siitä palvelusta, jonka tekijänoikeuden ja lähioikeuksien yhteishallinnointiorganisaatio tarjoaa lähioikeuksien haltijoiden nimissä, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.
42      Se, että kyseessä olevia suojattujen teosten käyttäjän maksettaviksi tulevia summia vaatii tekijänoikeuden ja lähioikeuksien yhteishallinnointiorganisaatio eivätkä lähioikeuksien haltijat itse, ei myöskään estä sitä, kuten edellä 35 kohdasta ilmenee, että suoritetun palvelun ja saadun vastasuorituksen välillä on suora yhteys.
43      Edellä esitetyn perusteella vaikuttaa siltä, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen yksilöimän kaltainen palvelujen suoritus täyttää edellä 32 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä vahvistetut kriteerit, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.
44      Toiseksi siitä, onko arvonlisäveroa kannettava ainoastaan siitä korvauksesta, joka tekijänoikeuden ja lähioikeuksien yhteishallinnointiorganisaatiolle, joka toimii lähioikeuksien haltijoiden nimissä, olisi pitänyt maksaa, jos suojattujen teosten käyttäjällä olisi ollut lisenssi, vai onko arvonlisäveroa kannettava tämän korvauksen kolminkertaisesta määrästä, on todettava seuraavaa.
45      Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että vastikkeellisesta palvelujen suorituksesta kannettavan veron perusteena on verovelvollisen tämän johdosta todella saama vastike. Vastikkeena on subjektiivinen arvo eli todella saatu vastike eikä objektiivisin perustein arvioitu arvo. Lisäksi vastikkeen on oltava rahassa ilmaistavissa (ks. tuomio 7.3.2013, Efir, C‑19/12, ei julkaistu, EU:C:2013:148, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
46      Lisäksi direktiivin 2006/112 78 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdasta ilmenee, että arvonlisävero itsessään ei sisälly veron perusteeseen, minkä välittömänä seurauksena on, että arvonlisävero sisältyy sovittuun hintaan aina suoraan lain nojalla (tuomio 21.3.2024, Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy (Virheellisen verokannan oikaisumahdollisuus), C‑606/22, EU:C:2024:255, 27 kohta).
47      Unionin tuomioistuimet ovat kuitenkin tulkinneet tätä ”sovitun hinnan” käsitettä eli vastiketta palvelujen tarjoamisesta siten, että se kattaa korotukset tai lisäkustannukset, kun ne johtuvat oikeussääntöjen soveltamisesta palvelujen suorittajan ja vastaanottajan välisiin suhteisiin, vaikka ne olisi vastaanotettu lainvastaisesti tai sääntöjenvastaisesti, eli toisin sanoen silloin, kun nämä korotukset tai lisäkustannukset ilmentävät palvelujen suorituksen ja vastikkeen välistä suoraa yhteyttä. Unionin tuomioistuin on siten katsonut, että sääntöjenvastaisesta pysäköinnistä peritystä valvontamaksusta, joka autoilijoiden oli maksettava käytettyään pysäköintipaikkaa, oli maksettava arvonlisäveroa siitä huolimatta, että tällaiset kustannukset oli kansallisessa lainsäädännössä luokiteltu sakoksi (tuomio 20.1.2022, Apcoa Parking Danmark, C‑90/20, EU:C:2022:37, 30–34 ja 46 kohta). Unionin tuomioistuin on myös katsonut, että lainvastaisesti sähköä ottaneen kuluttajan perusteettomasti hankkimaa etua vastaavasta korvauksesta oli kannettava arvonlisäveroa (tuomio 27.4.2023, Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348, 32 kohta).
48      Käsiteltävässä asiassa on niin, että jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta tarkistuksesta muuta johdu, tekijänoikeudesta ja lähioikeuksista annetussa laissa tarkoitetun menetelmän 3.12 kohdasta ilmenee nimenomaisesti, että suojattujen teosten käyttäjän, jolla ei ole lisenssiä, maksettavaksi tulevan korvauksen korotus on välitön seuraus näiden teosten välittämisestä ilman lisenssiä eli pääasiassa kyseessä olevan kaltaisesta palvelujen tarjoamisesta.
49      Näin ollen huomioon otettava hinta, josta on kannettava arvonlisävero pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa, on laissa määritetty hinta silloin, kun kyseessä olevien suojattujen teosten kaltaisia teoksia välitetään ilman lisenssiä, eli kolminkertainen määrä siitä hinnasta, joka käyttäjän olisi pitänyt maksaa, jos kyseessä olisi ollut välittäminen yleisölle lisenssin perusteella.
50      Esitettyihin kysymyksiin on edellä esitetyn perusteella vastattava, että direktiivin 2006/112
2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 24 artiklan 1 kohtaa, 25 artiklan a ja c alakohtaa, 73 artiklaa ja 78 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että
–        lähioikeuksien haltijat suorittavat vastikkeellisia palveluja silloin, kun käyttäjä, jolla ei ole tätä tarkoitusta varten lisenssiä, välittää heidän suojattuja teoksiaan yleisölle, huolimatta yhtäältä siitä, että he eivät voi vastustaa tällaista välittämistä, ja toisaalta siitä, että heille maksettava korvaus perustuu kansalliseen lakiin ja säännöksiin, joihin tässä laissa viitataan
–        arvonlisäveroa kannetaan lähioikeuksien haltijoille tästä palvelujen suorituksesta maksettavasta korvauksesta kokonaisuudessaan, mukaan lukien se osa tästä korvauksesta, joka ylittää sen korvauksen, jonka kyseinen käyttäjä olisi ollut velvollinen maksamaan, jos sillä olisi ollut lisenssi.
Oikeudenkäyntikulut
51      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ennakkoratkaisujaosto),
on ratkaissut asian seuraavasti:
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 2 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, 24 artiklan 1 kohtaa, 25 artiklan a ja c alakohtaa, 73 artiklaa ja 78 artiklan ensimmäisen kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että
on tulkittava siten, että
–        lähioikeuksien haltijat suorittavat vastikkeellisia palveluja silloin, kun käyttäjä, jolla ei ole tätä tarkoitusta varten lisenssiä, välittää heidän suojattuja teoksiaan yleisölle, huolimatta yhtäältä siitä, että he eivät voi vastustaa tällaista välittämistä, ja toisaalta siitä, että heille maksettava korvaus perustuu kansalliseen lakiin ja säännöksiin, joihin tässä laissa viitataan
–        arvonlisäveroa kannetaan lähioikeuksien haltijoille tästä palvelujen suorituksesta maksettavasta korvauksesta kokonaisuudessaan, mukaan lukien se osa tästä korvauksesta, joka ylittää sen korvauksen, jonka kyseinen käyttäjä olisi ollut velvollinen maksamaan, jos sillä olisi ollut lisenssi.
Papasavvas
Sampol Pucurull
Steinfatt
Petrlík
Valasidis
Julistettiin Luxemburgissa 11 päivänä helmikuuta 2026.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: romania.