62005CC0276
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
ELEANOR SHARPSTON
9 päivänä lokakuuta 2008 (
1
)
Asia C-276/05
The Wellcome Foundation Ltd
vastaan
Paranova Pharmazeutika Handels GmbH
”Tavaramerkki — Farmaseuttinen tuote — Uudelleen pakkaaminen — Rinnakkaistuonti — Olennainen muutos pakkauksen ulkoasussa — Etukäteen tehtävää ilmoitusta koskeva velvollisuus”
1.
Itävallan Oberster Gerichtshofin esittämä ennakkoratkaisupyyntö koskee tavaramerkkidirektiivin 7 artiklan tulkintaa. (
2
) Se on (kysymysten, ei asianosaisten osalta) yksi uusi episodi pitkässä tarinassa, joka on viimeksi koskenut asiaa C-143/00, Boehringer Ingelheim ym. (jäljempänä asia Boehringer I) (
3
) ja asiaa C-348/04, Boehringer Ingelheim ym. (jäljempänä asia Boehringer II). (
4
)
2.
Näissä asioissa antamissaan ratkaisuissa yhteisöjen tuomioistuin antoi laajat ohjeet siitä, missä olosuhteissa tavaramerkin haltija voi estää tavaramerkillään varustettujen, uudelleen pakattujen farmaseuttisten tuotteiden rinnakkaistuojaa pitämästä tällaisia tuotteita kaupan.
3.
Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että sen pääkysymys ratkaistiin yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Boehringer II antamalla tuomiolla, joka annettiin ennakkoratkaisupyynnön tekemisen jälkeen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pysyttää kuitenkin kaksi kysymystä, joita ei ole ratkaistu. Nämä kysymykset koskevat sallitun uudelleen pakkaamisen ulkoasua ja maahantuojan sen velvollisuuden laajuutta, jonka mukaan sen on ilmoitettava tavaramerkin haltijalle aikeestaan pakata tuotteita uudelleen.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
4.
Tavaramerkkidirektiivin 7 artiklan 1 kohdassa säädetään, että tavaramerkin haltijan oikeudessa estää tavaramerkin käyttö ei ole kyse siitä, että tavaramerkin haltija ”saa kieltää tavaramerkin käyttämisen niissä tavaroissa, jotka haltija tai hänen suostumuksellaan joku muu on saattanut markkinoille [Euroopan talousalueella (ETA)] (
5
) tätä tavaramerkkiä käyttäen”.
5.
Direktiivin 7 artiklan 2 kohdassa säädetään, että ”mitä [7 artiklan] 1 kohdassa säädetään, ei sovelleta, jos haltijalla on perusteltua aihetta vastustaa tavaroiden laskemista uudelleen liikkeelle, erityisesti milloin tavaroihin tehdään muutoksia tai niitä huononnetaan sen jälkeen, kun ne on laskettu liikkeelle”.
6.
Markenschutzgesetzin (Itävallan tavaramerkkilaki) 10 b §:n 1 ja 2 momentilla on pantu direktiivin 7 artikla tämän sanamuotoa vastaavasti täytäntöön.
7.
Tavaramerkkidirektiivin taustalta voidaan löytää EY 28 ja EY 30 artiklaa koskeva yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö. Tätä oikeuskäytäntöä sekä joitakin yhteisöjen tuomioistuimen tästä direktiivistä antamia ratkaisuja on selitetty laajasti julkisasiamies Jacobsin asiassa Boehringer I antamassa ratkaisuehdotuksessa ja asiassa Boehringer II antamassani ratkaisuehdotuksessa. Näin ollen en aio käydä oikeuskäytäntöä yleisesti läpi. Esillä olevan asian ratkaisua varten rajoitun käsittelemään yhdistetyissä asioissa Bristol-Myers Squibb ym. 11.7.1996 annettua tuomiota (
6
) ja asioissa Boehringer I ja II annettuja tuomioita. (
7
)
8.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi yhdistetyissä asioissa Bristol-Myers Squibb ym., että tavaramerkin haltija voi direktiivin 7 artiklan 2 kohdan nojalla lainmukaisesti estää uudelleen pakatun farmaseuttisen tuotteen saattamisen markkinoille, paitsi jos
1)
tämä johtaa jäsenvaltioiden markkinoiden keinotekoiseen jakamiseen; tästä on kyse erityisesti silloin, kun tavaramerkin haltija on saattanut markkinoille saman farmaseuttisen tuotteen erilaisissa pakkauksissa eri jäsenvaltioissa ja uudelleen pakkaaminen on välttämätöntä, jotta tuote voitaisiin saattaa markkinoille tuontijäsenvaltiossa, ja toisaalta silloin kun uudelleen pakkaaminen tehdään niin, ettei tuotteen alkuperäinen laatu muutu;
2)
uudelleen pakkaaminen ei voi muuttaa pakkauksessa olevan tuotteen alkuperäistä laatua;
3)
uudessa pakkauksessa selvästi ilmoitetaan tuotteen uudelleen pakkaajan ja tuotteen valmistajan nimet;
4)
uudelleen pakatun tuotteen ulkoasu ei voi vahingoittaa tavaramerkin ja sen haltijan mainetta; pakkaus ei siis saa olla viallinen, huonolaatuinen tai epämääräinen;
5)
maahantuoja ilmoittaa ennen uudelleen pakatun tuotteen markkinoille saattamista tästä tavaramerkin haltijalle ja toimittaa tälle tämän pyynnöstä näytteen uudelleen pakatusta tuotteesta.
9.
Käytän näistä viidestä edellytyksestä jatkossa nimitystä BMS-edellytykset.
10.
Asiassa Boehringer I antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin antoi lisäohjeita ensimmäisen BMS-edellytyksen sisältämästä käsitteestä ”välttämätöntä” ja viidennen BMS-edellytyksen ilmoitusta koskevasta vaatimuksesta. Yhteisöjen tuomioistuin totesi seuraavaa (siltä osin kuin on olennaista esillä olevan asian kannalta):
—
Lääkkeiden pakkaaminen uudelleen siten, että pakkaukset korvataan toisilla, on objektiivisesti arvioiden välttämätöntä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla, jos ilman uudelleen pakkaamista näiden lääkkeiden tosiasiallisen pääsyn kyseisille markkinoille tai niiden huomattavalle osalle on katsottava estyvän sen takia, että merkittävä osuus kuluttajista tuntee voimakasta vastahakoisuutta uudelleen merkittyjä lääkkeitä kohtaan.
—
Rinnakkaistuojan on kaikissa tapauksissa täytettävä etukäteen tehtävää ilmoitusta koskeva vaatimus, jotta hänellä on oikeus pakata tavaramerkillä varustettuja lääkkeitä uudelleen. Jos rinnakkaistuoja ei täytä tätä vaatimusta, tavaramerkin haltija voi kieltää uudelleen pakatun lääkkeen myynnin. Rinnakkaistuojan itsensä on ilmoitettava tavaramerkin haltijalle suunnitellusta uudelleen pakkaamisesta. Riitatapauksessa kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on kaikki asian kannalta merkitykselliset seikat huomioon ottaen arvioida, onko tavaramerkin haltijalla ollut kohtuullisesti aikaa reagoida uudelleen pakkaamista koskevaan suunnitelmaan.
11.
Asiassa Boehringer II antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin totesi vastauksessaan kysymyksiin, jotka koskivat käsitettä ”välttämätöntä”, todistustaakkaa ja ilmoituksen tekemättä jättämisen seurauksia, seuraavaa (siltä osin kuin on olennaista esillä olevan asian kannalta):
—
Edellytystä, jonka mukaan farmaseuttisen tuotteen uudelleen pakkaamisen on oltava välttämätöntä tuotteen myöhemmin tapahtuvaksi markkinoille saattamiseksi tuontijäsenvaltiossa, sovelletaan ainoastaan ratkaistaessa, onko tuote pakattava uudelleen vai ei, eikä sitä siis sovelleta siihen tapaan tai tyyliin, jolla uudelleen pakkaaminen on toteutettu.
—
Edellytyksen, jonka mukaan uudelleen pakatun tuotteen ulkoasu ei saa olla sellainen, että se saattaa vahingoittaa tavaramerkin ja sen haltijan mainetta, ei voida katsoa rajoittuvan yksinomaan sellaisiin tapauksiin, joissa pakkaus on viallinen, huonolaatuinen tai epämääräinen.
—
Kysymys siitä, saattaako se seikka, että rinnakkaistuoja ei liitä tavaramerkkiä uuteen ulompaan pahvipakkaukseen (de-branding), käyttää mainitussa pakkauksessa omaa tunnustaan, tyyliään tai ulkoasuaan tai tietyissä erilaisissa tuotteissa käytettävää ulkoasua (co-branding), lisää mainittuun pakkaukseen uuden etiketin siten, että se peittää kokonaan tai osittain tavaramerkin haltijan tavaramerkin, ei mainitse lisäämässään etiketissä, että kyseessä oleva tavaramerkki on sen haltijan tavaramerkki, taikka esittää nimensä isoin kirjaimin, vahingoittaa tavaramerkin mainetta, on tosiseikkoja koskeva kysymys, jota kansallisen tuomioistuimen on arvioitava kuhunkin tapaukseen liittyvien seikkojen perusteella.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
12.
Yhteisöjen tuomioistuimen ratkaistavana olevien kysymysten kannalta olennaiset tosiseikat voidaan esittää melko lyhyesti.
13.
Wellcome Foundation Ltd (jäljempänä Wellcome) on Itävallassa farmaseuttisia tuotteita varten rekisteröidyn tavaramerkin ZOVIRAX, (
8
) jota Wellcome myy tai jota myydään Wellcomen suostumuksella Euroopan talousalueella, haltija. Paranova Pharmazeutika Handels GmbH (jäljempänä Paranova) on tuonut ZOVIRAX-merkkituotteita Kreikasta, missä kyseisiä tuotteita myydään 70 tabletin pakkauksissa. Koska Itävalta vaatii, että kyseisiä tuotteita myydään 60 tabletin pakkauksissa, Paranova pakkasi tuotteet uudelleen pakkauksiin, joissa on 60 kappaletta 400 mg:n tabletteja. Uusi pakkaus eroaa alkuperäisestä pakkauksesta myös siltä osin, että pakkauksen etupuolella on lihavoidulla kirjasinlajilla ja isoin painokirjaimin painettu teksti ”Paranovan uudelleen pakkaama ja maahantuoma”, valmistajaan viitataan pakkauksen sivulla ja takapuolella tavallisin painokirjaimin ja pakkauksen reunoihin on laitettu sininen raita, jollaista Paranova säännönmukaisesti käyttää myymissään lääkkeissä.
14.
Paranova ilmoitti Wellcomelle aikeistaan myydä ZOVIRAXia Itävallassa. Se liitti ilmoitukseen valokopiot ulommaisesta pakkauksesta, läpipainoliuskasta ja käyttöohjeista. Wellcome pyysi Paranovaa ensinnäkin toimittamaan sille tulevaisuudessa täydelliset mallikappaleet jokaisen pakkauslajin osalta ja toiseksi ilmoittamaan vientivaltion ja tarkat perusteet uudelleen pakkaamiselle. Paranova esitti uudelleen pakkaamista koskevat perusteet (toinen pakkauskoko), mutta ei ilmoittanut vientivaltiota. Lisäksi se kieltäytyi toimittamasta mallikappaletta, ellei Wellcome maksaisi tätä. Sitä vaadittiin toistamiseen ilmoittamaan vientivaltio ja esittämään yksityiskohtaiset perusteet uudelleen pakkaamiselle. Lisäksi Wellcome riitautti edellä mainitut uudelleen pakkaamisen ulkoasuun liittyvät seikat.
15.
Wellcome haki määräystä, jolla Paranovaa kielletään myymästä ZOVIRAXia pakkauksessa, jolla on edellä mainitut ominaisuudet, ja ilman että se on ilmoittanut Wellcomelle vientivaltiota ja yksityiskohtaisia perusteita uudelleen pakkaamiselle. Riita-asia on nyt käsiteltävänä Oberster Gerichtshofissa, joka on esittänyt seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1.
a)
Onko tavaramerkkidirektiivin 7 artiklaa ja sitä koskevaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä tulkittava siten, että todistetta siitä, että tavaramerkkioikeuden käyttö johtaa markkinoiden keinotekoiseen eristämiseen, ei ole esitettävä pelkästään uudelleen pakkaamisesta sinänsä, vaan myös uuden pakkauksen ulkoasun osalta?
Jos tähän kysymykseen vastataan kieltävästi:
b)
Onko uuden pakkauksen ulkoasua arvioitava pienimmän mahdollisen puuttumisen periaatteen perusteella vai (vain) sen perusteella, onko se omiaan vahingoittamaan tavaramerkin ja sen haltijan mainetta?
2.
Onko tavaramerkkidirektiivin 7 artiklaa ja sitä koskevaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä tulkittava siten, että rinnakkaistuoja täyttää ilmoittamisvelvollisuutensa vain silloin, jos hän ilmoittaa tavaramerkin haltijalle myös vientivaltion ja uudelleen pakkaamista koskevat yksityiskohtaiset syyt?”
16.
Esitettyjen ennakkoratkaisukysymysten päällekkäisyyden vuoksi nyt käsiteltävänä olevan asian käsittelyä lykättiin siihen asti, kunnes yhteisöjen tuomioistuin antaa tuomion asiassa Boehringer II, eli 26.4.2007 asti. Kyseisessä tuomiossa vastattiin kysymykseen 1 a kieltävästi. Ennakkoratkaisua esillä olevassa asiassa pyytänyt tuomioistuin ilmoitti, että se haluaa pysyttää kysymykset 1 b ja 2, joihin ei vastattu nimenomaisesti.
17.
Wellcome, Paranova, Kreikan hallitus, Portugalin hallitus ja komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia, ja ne kaikki olivat edustettuina suullisessa käsittelyssä.
Uudelleen pakkaamisen ulkoasua koskeva edellytys
18.
Kysymyksellään 1 b ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko uuden pakkauksen ulkoasua arvioitava pienimmän mahdollisen puuttumisen periaatteen perusteella vai (vain) sen perusteella, onko se omiaan vahingoittamaan tavaramerkin ja sen haltijan mainetta.
19.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää välipäätöksessään tarkoittavansa pienimmän mahdollisen puuttumisen periaatteella, että ”uudelleenmerkintää suorittavan henkilön on käytettävä sellaisia rinnakkaiskaupan mahdollistavia keinoja, joilla puututaan mahdollisimman vähän tavaramerkkiin perustuvan oikeuden ydinsisältöön”, kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa Loendersloot antamassaan tuomiossa. (
9
)
20.
Wellcome, Kreikka ja Portugali katsovat, että uudelleen pakkaamisen ulkoasua ei ole arvioitava ainoastaan sen perusteella, voiko se vahingoittaa tavaramerkin ja sen haltijan mainetta, vaan myös edellä mainitun periaatteen perusteella. Paranovalla ja komissiolla on kysymyksestä vastakkainen käsitys.
21.
Olen samaa mieltä Paranovan ja komission kanssa siitä, että uudelleen pakkaamisen ulkoasua on arvioitava ainoastaan sen perusteella, voiko se vahingoittaa tavaramerkin ja sen haltijan mainetta.
Asiassa Loendersloot annettu tuomio
22.
Asiassa Loendersloot tavaramerkin haltija yritti estää sen merkkiviskin rinnakkaistuojaa ensinnäkin poistamasta etikettejä pulloista ja korvaamasta niitä etiketeillä, jotka olivat vastaavanlaisia mutta joista englanninkielinen sana ”pure”, joka on alkuperäisissä etiketeissä, oli poistettu ja/tai joissa tavaramerkin haltijan hyväksymän tuojan nimi oli korvattu toisella nimellä, ja toiseksi poistamasta alkuperäisissä etiketeissä tai niiden alla sekä pakkauksissa olevia yksilöiviä numerosarjoja.
23.
Wellcome, Kreikka ja Portugali tukeutuvat vahvasti edellä 19 kohdassa mainittuun yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Loendersloot esittämään toteamukseen. En ole kuitenkaan vakuuttunut siitä, että tällä toteamuksella olisi suurta merkitystä nyt esillä olevassa asiassa.
24.
Yhteisöjen tuomioistuin oli ensinnäkin katsonut ennen asiassa Loendersloot antamaansa tuomiota jo yhdistetyissä asioissa Bristol-Myers Squibb ym. antamassaan tuomiossa, että tavaramerkin haltija voi kieltää tuotteen sellaisen uudelleen pakkaamisen, jossa pakkaus korvataan toisella, jos rinnakkaistuoja pystyi tuotetta tuontijäsenvaltiossa myydessään edelleen käyttämään alkuperäistä pakkausta siten, että se kiinnitti tähän pakkaukseen etikettejä. (
10
) Yhdistettyjen asioiden Bristol-Myers Squibb ym. tuomio kuitenkin koski farmaseuttisia tuotteita, jotka rinnakkaistuoja (joka sattuu olemaan Paranova) oli pakannut uudelleen omalla tyylillään. (
11
) Mikään tuomiossa ei viittaa siihen, että tällainen uudelleen pakkaaminen olisi kiellettyä jo sinänsä. Tuomio näyttää päinvastoin perustuvan oletukselle siitä, että tällainen uudelleen pakkaaminen on laillista, jos tuomiossa määritellyt edellytykset täyttyvät.
25.
Toiseksi, kuten komissio toteaa, yhteisöjen tuomioistuin arvioi asiassa Loendersloot sitä, onko uudelleen pakkaaminen (ymmärrettynä laajasti sisältäen myös uusien pakkausmerkintöjen tekemisen) välttämätöntä tuotteen myymiseksi tuontijäsenvaltiossa. Asiassa Boehringer II annetun tuomion johdosta on nyt kuitenkin selvää, että ”välttämättömyysedellytystä sovelletaan ainoastaan tuotteen uudelleen pakkaamiseen sinänsä – sekä valinnan tekemiseen uuden pakkauksen käyttämisen ja uuden etiketin lisäämisen välillä –, joka on suoritettu, jotta kyseinen tuote voitaisiin saattaa markkinoille tuontijäsenvaltiossa, eikä siis siihen nimenomaiseen tapaan ja tyyliin, jolla uudelleen pakkaaminen on toteutettu”. (
12
)
26.
Kolmanneksi yhteisöjen tuomioistuin erotti asiassa Loendersloot antamassaan tuomiossa nimenomaisesti farmaseuttisia tuotteita koskevat tapaukset tapauksista, jotka – kuten asia Loendersloot – eivät koskeneet tällaisia tuotteita. (
13
)
27.
Lopuksi on todettava, että yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Loendersloot antamassa tuomiossa tekemässä toteamuksessa, johon on vedottu nyt esillä olevassa asiassa, viitataan uudelleen pakkaamiseen, ”[jolla] puututaan mahdollisimman vähän tavaramerkkiin perustuvan oikeuden ydinsisältöön”.
28.
Kuten selitin Boehringer II -tapauksessa antamassani ratkaisuehdotuksessa, yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että tavaramerkkiin perustuvan oikeuden ydinsisältöön liittyy kaksi eri osatekijää: oikeus käyttää tavaramerkkiä sen suojaamien tuotteiden saattamiseksi markkinoille ensimmäistä kertaa Euroopan talousalueella, minkä jälkeen kyseinen oikeus sammuu, ja oikeus estää kaikenlainen tämän tavaramerkin käyttäminen, joka saattaisi vääristää siihen liittyvää alkuperän takaamista, mihin sisältyy sen takaaminen, että tavaramerkillä varustetulla tuotteella on tietty alkuperä, sekä sen takaaminen, ettei tuote ole vahingoittunut. (
14
)
29.
Käsiteltävänä olevan kaltaisissa tapauksissa, joissa on kyse tavaroista, jotka on jo saatettu markkinoille Euroopan talousalueella tavaramerkin haltijan toimesta tai tämän suostumuksella, ensimmäinen oikeus on selvästi sammunut.
30.
Toisen yhdistetyn oikeuden osalta minusta näyttää siltä, että tämän takaamisen molempia elementtejä suojataan asianmukaisesti ilman Wellcomen vaatimaa lisärajoitusta.
31.
Toisessa BMS-edellytyksessä edellytetään nimenomaisesti sen takaamista, ettei tuote ole vahingoittunut.
32.
Jäljelle jää näin ollen kysymys tietyn alkuperän takaamisesta. Yhteisöjen tuomioistuimelta kysyttiin asiassa Boehringer II, vahingoittaako co-branding väistämättä tavaramerkin mainetta vai onko maineen vahingoittuminen tosiseikkoja koskeva kysymys. Tämä kysymys esitettiin, koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoi, että co-branding saattaisi joissain tapauksissa aiheuttaa tällaista vahinkoa, esimerkiksi silloin, jos se antaisi sen vaikutelman, että co-brandin omistaja on valmistaja tai että maahantuojalla ja valmistajalla on jonkinlainen yhteisyritys. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että ”samalla tavoin kuin kysymys siitä, saattaako mainonta antaa sen mielikuvan, että jälleenmyyjän ja tavaramerkin haltijan välillä on liikesuhde, ja onko siten [tavaramerkki]direktiivin –– 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua perusteltua aihetta olemassa ––, on kysymys siitä, [saattaako se, että rinnakkaistuoja harjoittaa co-brandingiä,] vahingoittaa tavaramerkin mainetta, tosiseikkoja koskeva kysymys, jota kansallisen tuomioistuimen on arvioitava kuhunkin tapaukseen liittyvien seikkojen perusteella”. (
15
) Näin ollen on selvää, että yhteisöjen tuomioistuin käsitteli alkuperän takaamista co-brandingin yhteydessä maineen kannalta. Jos pienimmän mahdollisen puuttumisen periaatetta olisi sovellettu, tällaiselle lähestymistavalle ei olisi ollut tarvetta. Olisi ollut riittävää todeta, että co-branding on laitonta jo sinänsä.
Uusi pakkaus, jolla on oma design
33.
Mielestäni on melko epätodennäköistä, että yhteisöjen tuomioistuin katsoi – implisiittisesti ja epäsuorasti –, että uuden pakkauksen ulkoasua on arvioitava pienimmän mahdollisen puuttumisen periaatteen perusteella, kun se totesi asiassa Boehringer II antamassaan tuomiossa, että ”kyseistä välttämättömyysedellytystä sovelletaan ainoastaan tuotteen uudelleen pakkaamiseen sinänsä – sekä valinnan tekemiseen uuden pakkauksen käyttämisen ja uuden etiketin lisäämisen välillä –, joka on suoritettu, jotta kyseinen tuote voitaisiin saattaa markkinoille tuontijäsenvaltiossa, eikä siis siihen nimenomaiseen tapaan ja tyyliin, jolla uudelleen pakkaaminen on toteutettu (ks. myös EFTAn tuomioistuimen asiassa E-3/02, Paranova v. Merck, 8.7.2003 antama tuomio, EFTA Court Report 2004, s. 1, 41–45 kohta)”. (
16
)
34.
Asiassa Paranova vastaan Merck EFTAn tuomioistuimelta kysyttiin muun muassa, sovelletaanko välttämättömyyskriteeriä, jota yhteisöjen tuomioistuin oli soveltanut tulkitessaan tavaramerkkidirektiivin 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja ”perusteltuja aiheita”, myös pakkauksen designiin, vai oliko pakkauksen designia arvioitava ainoastaan sen edellytyksen perusteella, että uudelleen pakkaaminen ei saa vaikuttaa kielteisesti tavaramerkin haltijan tai tavaramerkin maineeseen.
35.
EFTAn tuomioistuin tarkasteli yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä ja erityisesti BMS-edellytyksiä. Se katsoi, että ensimmäisen edellytyksen perusteella ”todennetaan, onko rinnakkaistuojalla oikeus pakata tuote uudelleen ja kiinnittää siihen uudelleen valmistajan tavaramerkki, kun taas muilla kriteereillä määritellään edellytykset, joilla tätä oikeutta voidaan käyttää tavaramerkin haltijan oikeutettujen etujen suojaamiseksi”. EFTAn tuomioistuin viittasi yhdistettyihin asioihin Bristol-Myers Squibb ym., asiaan Merck, Sharpe & Dohme, (
17
) asiaan Boehringer I ja asiaan Pharmacia & Upjohn (
18
) ja totesi, että ”rinnakkaistuonnin ja uudelleen pakkaamisen salliminen ovat keinoja, joilla pyritään turvaamaan tavaroiden vapaa liikkuvuus. –– Rinnakkaistuojan oikeus pakata tuote uudelleen on toisin sanoen perusteltu, koska se auttaa huomattavalta osin estämään ETA-markkinoiden jakautumisen kansallisten rajojen mukaan. Juuri tätä taustaa vasten yhteisöjen tuomioistuin [on] ottanut käyttöön toimenpiteiden välttämättömyyttä koskevan edellytyksen ––. Siitä seuraa, että tämä [edellytys] on merkityksellinen sen oikeuden toteamisen kannalta, että rinnakkaistuoja voi pakata tuotteen uudelleen, kun tavaramerkin haltijan toiminta ja tosiasialliset tai juridiset kaupan esteet estävät tosiasiallisen pääsyn tuontijäsenvaltion markkinoille. Jos –– oikeudesta pakata tuote uudelleen ei ole epäilystä ja jos rinnakkaistuoja on tätä oikeutta käyttämällä saanut tosiasiallisen pääsyn markkinoille, välttämättömyysvaatimus ei voi olla ratkaiseva tulkittaessa direktiivin 7 artiklan 2 kohdassa mainittua käsitettä ’perustellut aiheet’. –– Se, että välttämättömyysvaatimus kohdistettaisiin rinnakkaistuojan käyttäytymiseen markkinoilla sen jälkeen, kun se on päässyt markkinoille, ja varsinkin sen tuotteen ulkonäköä koskevaan strategiaan, kuten mainontaan tai pakkauksen designiin, tarkoittaisi tavaroiden vapaan liikkuvuuden suhteetonta rajoittamista”. (
19
)
36.
Mielestäni EFTAn tuomioistuimen toteamus – ja siten yhteisöjen tuomioistuimen tästä asiassa Boehringer II antamassaan tuomiossa ilmaisema implisiittinen hyväksyntä – ei ole ymmärrettävä, jos uudelleen pakkaaminen, jota ei tehdä pienimmän mahdollisimman puuttumisen rajoissa, on automaattisesti laitonta.
37.
Lisäksi voidaan todeta, että asiassa Merck, Sharpe & Dohme antamassaan tuomiossa (
20
) yhteisöjen tuomioistuin selitti, että ”esitetty kysymys koskee tilannetta, jossa tavaramerkin haltija on kieltänyt sellaisen uudelleen pakkaamisen, jossa alkuperäinen pakkaus korvataan tuojan suunnittelemalla uudella pakkauksella ja jossa tavaramerkin haltija on vaatinut, että tuoja tyytyy merkitsemään tuotteen uudelleen kiinnittämällä siihen tarroja”. (
21
) Yhteisöjen tuomioistuin totesi lisäksi, että ”lääkkeiden pakkaaminen uudelleen siten, että pakkaukset korvataan toisilla, on objektiivisesti arvioiden välttämätöntä yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla, jos ilman uudelleen pakkaamista näiden lääkkeiden tosiasiallisen pääsyn kyseisille markkinoille tai niiden huomattavalle osalle on katsottava estyvän sen takia, että merkittävä osuus kuluttajista tuntee voimakasta vastahakoisuutta uudelleen merkittyjä lääkkeitä kohtaan”. (
22
) Näin todetessaan yhteisöjen tuomioistuin ei viitannut mitenkään siihen, oliko rinnakkaistuoja käyttänyt uutta pakkausta, jolla on oma design. Siten on perusteltua päätellä, että yhteisöjen tuomioistuin ei katsonut tällaisen seikan olevan kiellettyä jo sinänsä.
Kaupallinen etu
38.
Wellcome väittää lopuksi, että jos uudelleen pakkaamisen ulkoasuun ei sovelleta pienimmän mahdollisen puuttumisen periaatetta, rinnakkaistuoja voi pakata tuotteita uudelleen ainoana tarkoituksenaan saada kaupallista etua. Ainoastaan, jos uudelleen pakkaamisen ulkoasuun sovelletaan pienimmän mahdollisen puuttumisen periaatetta, on mahdollista punnita asianmukaisesti tavaramerkin haltijan ja rinnakkaistuojan laillisia intressejä ja varmistaa, että rinnakkaistuoja ei hyödy tavaramerkin goodwill-arvosta ja maineesta.
39.
Tämä väite perustuu mielestäni kuitenkin kahteen virheelliseen lähtökohtaan.
40.
Yhteisöjen tuomioistuin on ensinnäkin tehnyt selväksi, että edellytys uudelleen pakkaamisen välttämättömyydestä ei joka tapauksessa täyty silloin, jos tuotteen uudelleen pakkaaminen selittyy yksinomaan sillä, että rinnakkaistuoja pyrkii tavoittelemaan kaupallista etua. (
23
) Siten uudelleen pakkaaminen ainoastaan kaupallisen edun tavoittelemiseksi ei ole enemmän tai vähemmän sallittua sillä perusteella, onko pienimmän mahdollisen puuttumisen periaate relevantti kriteeri vai ei, kun määritetään sitä, onko tietty uudelleen pakkaaminen sallittua. Tällainen uudelleen pakkaaminen on joka tapauksessa kiellettyä.
41.
Toiseksi tavaramerkkidirektiivin systematiikasta ilmenee, että tavaramerkin haltijalla ei välttämättä ole oikeutta kieltää kolmannelta tavaramerkkinsä sellaista käyttöä, joka ”merkitsee tavaramerkin erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutettua hyväksi käyttämistä taikka on haitaksi tavaramerkin erottamiskyvylle tai maineelle”. Tällaista oikeutta ei sisälly direktiivin 5 artiklan 1 kohdan luetteloon tavaramerkkiin kuuluvista oikeuksista. Oikeus on olemassa ainoastaan, jos kyseessä oleva jäsenvaltio on käyttänyt 5 artiklan 2 kohdassa säädettyä mahdollisuutta.
42.
Lisäksi on joka tapauksessa muistettava, että käsiteltävänä olevan kaltaisessa tapauksessa lähtökohtana on oltava, että tavaramerkin haltija on käyttänyt loppuun tällaiset oikeudet, jotka sillä alun perin oli. Ainoastaan, jos on olemassa ”perusteltua aihetta” vastustaa tavaroiden laskemista uudelleen liikkeelle 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, nämä oikeudet syntyvät uudelleen.
Ilmoittamisvelvollisuuden laajuus
43.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy toisessa kysymyksessään pääasiallisesti, edellytetäänkö tavaramerkkidirektiivin 7 artiklassa, että rinnakkaistuoja tekee tavaramerkin haltijalle ilmoituksen vientivaltion identifioimiseksi ja uudelleen pakkaamista koskevien yksityiskohtaisten syiden antamiseksi.
44.
Wellcomen ja Portugalin mukaan tähän kysymykseen olisi vastattava myönteisesti. Paranovan ja Kreikan käsitys on päinvastainen. Komission käsitys on monivivahteisempi.
Vientivaltion identifiointi
45.
Vaatimus ilmoituksen tekemisestä etukäteen on lähtöisin asiassa Hoffman-La Roche 23.5.1978 annetusta tuomiosta. (
24
) Yhteisöjen tuomioistuin totesi kyseisessä asiassa annetussa tuomiossa, että kun otetaan huomioon tavaramerkin haltijan intressi siihen, että kuluttajia ei tulisi johtaa harhaan tuotteen alkuperän suhteen, elinkeinonharjoittajalle olisi sallittava uudelleen pakatun tuotteen myyminen ainoastaan sillä edellytyksellä, että se antaa tavaramerkin haltijalle etukäteen ilmoituksen. Yhdistetyissä asioissa Bristol-Myers Squibb ym. antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin lisäsi, että tavaramerkin haltija voi myös vaatia, että maahantuoja toimittaa sille näytteen uudelleen pakatusta tuotteesta ennen tuotteen markkinoille saattamista, jotta se voi varmistua siitä, ettei uudelleen pakkaamista ole tehty siten, että se muuttaa suoraan tai välillisesti tuotteen alkuperäistä laatua, vaan siten, että tuotteen ulkoasu on uudelleen pakkaamisen jälkeen sellainen, ettei se vahingoita tavaramerkin haltijan mainetta. Lisäksi tällainen vaatimus mahdollistaa sen, että tavaramerkin haltija voi paremmin suojautua väärentäjien toiminnalta. (
25
)
46.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa Boehringer I vielä seuraavaa: ”[Näillä] edellytyksillä pyritään turvaamaan tavaramerkin haltijoiden lailliset intressit. –– näiden edellytysten noudattaminen ei juurikaan aiheuta rinnakkaistuojille todellisia käytännön ongelmia, kunhan tavaramerkin haltijat reagoivat kohtuullisissa ajoissa ilmoittamiseen. Ilmoittamisjärjestelmän asianmukainen toiminta edellyttää, että kumpikin osapuoli, jota asia koskee, pyrkii lojaalisti ottamaan huomioon toisen lailliset intressit.” (
26
)
47.
Tältä osin yhdistetyissä asioissa Bristol-Myers Squibb ym. annetusta tuomiosta ilmenee, että tavaramerkin haltijan lailliset intressit, joihin yhteisöjen tuomioistuin viittaa, ovat seuraavat: i) kuluttajia ei tulisi johtaa harhaan tuotteen alkuperän suhteen, ii) uudelleen pakkaaminen ei muuta tuotteen alkuperäistä laatua, iii) tuotteen ulkoasu on uudelleen pakkaamisen jälkeen sellainen, ettei se vahingoita tavaramerkin mainetta, ja iv) myytävä tuote ei ole väärennetty. (
27
) On muistettava, että tavaramerkin haltijalla on oikeus saada ennakkoilmoitus sekä vaatia näytettä uudelleen pakatusta tuotteesta ennen tuotteen markkinoille saattamista. Tätä taustaa vasten olen samaa mieltä Paranovan, Kreikan ja komission kanssa siitä, että se, että vaaditaan rinnakkaistuojaa identifioimaan vientivaltio, ei palvele mitään näistä intresseistä.
48.
Wellcome väittää tällaisten tietojen olevan välttämättömiä, jotta tavaramerkin haltija voi tarkastaa, onko uudelleen pakkaaminen todella välttämätöntä. Ainoastaan jos tavaramerkin haltija tietää vientivaltion, se voi arvioida, eroavatko ainoat pakkauskoot, joissa tuote on saatavilla vientivaltiossa, tuontivaltiossa sallituista pakkausko’oista.
49.
En ole vakuuttunut tästä argumentista. Yhteisöjen tuomioistuin totesi yhdistetyissä asioissa Bristol-Meyers Squibb ym. antamassaan tuomiossa seuraavaa: ”Tämän osalta on syytä täsmentää, että silloin kun tavaramerkin haltija käyttää useita erilaisia tuontijäsenvaltion voimassa olevien säännösten ja käytäntöjen mukaisia pakkauskokoja, uudelleen pakkaamisen tarvetta ei voida kiistää ainoastaan sillä perusteella, että todetaan, että jotakin näistä pakkausko’oista markkinoidaan myös vientijäsenvaltiossa. Markkinoiden jakamisesta olisi kyse, jos maahantuoja voisi markkinoida tuotetta ainoastaan tietyllä [tätä tuotetta koskevien] markkinoiden rajoitetulla alueella.” (
28
)
50.
Siten se, että ainoat pakkauskoot, joissa tuote on saatavilla vientivaltiossa, eroavat tuontivaltiossa sallituista tuoteko’oista, ei ole ratkaiseva seikka. Vaikka vientivaltiossa olisi olemassa ”oikea” pakkauskoko, ei tämä välttämättä tarkoita sitä, että maahantuoja ei missään tapauksessa saisi pakata tuotetta uudelleen.
51.
Paranova väittää, että jos rinnakkaistuojaa vaadittaisiin ilmoittamaan tavaramerkin haltijalle vientivaltio, tavaramerkin haltija voisi asettaa kiintiöitä farmaseuttisten tuotteidensa toimittamiseen tuohon valtioon, mikä rajoittaisi kilpailua.
52.
Yhteisöjen tuomioistuin antoi yhdistetyissä asioissa Sot. Lélos Kai Sia 16.9.2008 tuomion. (
29
) Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että vaikka EY 82 artiklaa sovelletaan määräävässä markkina-asemassa olevan yrityksen käytäntöihin, joilla pyritään välttämään kaikki rinnakkaisvienti jäsenvaltiosta muihin jäsenvaltioihin, kyseisen yrityksen on kuitenkin kyettävä toteuttamaan toimenpiteitä, jotka ovat kohtuullisia ja oikeassa suhteessa sen tarpeeseen suojella sen omia kaupallisia intressejä. (
30
) Voidaan huomauttaa, että yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa Loendersloot (joka ei tietenkään koskenut farmaseuttisia tuotteita) antamassaan tuomiossa, että jos on näytetty toisaalta, että tavaramerkin haltija on kiinnittänyt yksilöivät numerosarjat merkkituotteidensa pakkauksiin tai pakkausmerkintöihin yhteisön oikeuden mukaan laillisten tavoitteiden vuoksi (kuten oikeudellisen velvoitteen noudattaminen, virheellisten tuotteiden markkinoilta poistamisen mahdollistaminen tai väärentämisen estäminen), mutta että tavaramerkin haltija on toisaalta käyttänyt numerosarjoja myös löytääkseen myyntiorganisaationsa puutteet ja estääkseen siten tuotteidensa rinnakkaiskaupan, rinnakkaiskauppaan osallistuvia henkilöitä suojataan näitä toimenpiteitä vastaan perustamissopimuksen kilpailusääntöjen nojalla. (
31
)
Uudelleen pakkaamista koskevat yksityiskohtaiset syyt
53.
Sen väitteen osalta, jonka mukaan tavaramerkin haltijalle tehtävän rinnakkaistuojan ilmoituksen pitäisi sisältää uudelleen pakkaamista koskevat yksityiskohtaiset syyt, yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa Boehringer II antamassaan tuomiossa, että rinnakkaistuojien on osoitettava viiden BMS-edellytyksen täyttyminen. (
32
)
54.
Näistä edellytyksistä ensimmäisen mukaan (kuten yhteisöjen tuomioistuin muotoili asiassa Boehringer II antamassaan tuomiossa) se, että tavaramerkin haltija vetoaa tavaramerkkiin perustuviin oikeuksiinsa kieltääkseen uudelleen pakatun farmaseuttisen tuotteen saattamisen markkinoille haltijan tavaramerkkiä käyttäen, johtaa jäsenvaltioiden markkinoiden keinotekoiseen eristämiseen.
55.
Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tavaramerkin haltija, joka vetoaa tavaramerkkiin perustuviin oikeuksiinsa estääkseen rinnakkaistuojaa suorittamasta uudelleen pakkaamista, joka on välttämätöntä kyseisten farmaseuttisten tuotteiden myymiseksi tuontijäsenvaltiossa, johtaa yhteisön oikeuden vastaiseen jäsenvaltioiden markkinoiden keinotekoiseen eristämiseen. Se, että tavaramerkin haltija kieltää uudelleen pakkaamiseen, ei ole perusteltua, jos kiellolla estetään maahan tuodun tuotteen tosiasiallinen pääsy tuontijäsenvaltion markkinoille. (
33
)
56.
Siten on ensinnäkin niin, että rinnakkaistuojien on osoitettava, että se, että tavaramerkin haltija vetoaa tavaramerkkiin perustuviin oikeuksiinsa estääkseen uudelleen pakatun farmaseuttisen merkkituotteen saattamisen markkinoille, johtaa yhteisön oikeuden vastaiseen jäsenvaltioiden markkinoiden keinotekoiseen eristämiseen, ja toiseksi tällainen oikeuksiin vetoaminen johtaa markkinoiden keinotekoiseen eristämiseen, jos uudelleen pakkaaminen on välttämätöntä, jotta päästään tosiasiallisesti markkinoille.
57.
Näyttää mahdottomalta päätyä muuhun johtopäätökseen kuin siihen, että rinnakkaistuojan on osoitettava välttämättömyys.
58.
Tämä johtopäätös seuraa kuitenkin yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, joka on kehittynyt vastauksena ennakkoratkaisukysymyksiin, jotka sille on esitetty vireillä olleiden oikeudenkäyntien yhteydessä. Minulle ei ole täysin selvää, voidaanko sitä käyttää laajentamaan rinnakkaistuojan sen velvollisuuden laajuutta, jonka mukaan sen on ilmoitettava tavaramerkin haltijalle etukäteen aikeistaan myydä uudelleen pakattu tuote.
59.
Lisäksi toistan, että asiassa Boehringer II annetusta tuomiosta ilmenee, että edellytystä, jonka mukaan farmaseuttisen tuotteen uudelleen pakkaamisen on oltava välttämätöntä, sovelletaan ainoastaan ratkaistaessa, onko tuote pakattava uudelleen vai ei, eikä sitä siis sovelleta siihen tapaan tai tyyliin, jolla uudelleen pakkaaminen on toteutettu.
60.
Mielestäni rinnakkaistuojan on annettava tavaramerkin haltijalle riittävästi tietoa, joka on riittävän yksityiskohtaista välttämättömyyden osoittamiseksi. Rinnakkaistuoja voi tehdä tämän olosuhteiden mukaan antamalla mitä tahansa tietoa, joka osoittaa, että uudelleen pakkaaminen on objektiivisesti arvioiden välttämätöntä, jotta rinnakkaistuoja voi myydä tuotteita tuontivaltiossa. Tiedot, jotka rinnakkaistuoja antaa tavaramerkin haltijalle, muodostavat oikeudellisen perustan rinnakkaistuojan väitteelle uudelleen pakkaamisen välttämättömyydestä.
61.
Tavaramerkin haltijan tehtävänä on tämän jälkeen päättää, hyväksyykö se sille toimitetun tiedon perusteella, että uudelleen pakkaaminen on välttämätöntä, vai paneeko se menettelyn vireille rinnakkaistuojaa vastaan estääkseen tätä myymästä uudelleen pakattuja tuotteita. Jos tavaramerkin haltija panee menettelyn vireille, rinnakkaistuojan väite välttämättömyydestä menestyy tai hylätään niille tiedoille, jotka tämä on antanut tavaramerkin haltijalle, annetun todistusvoiman perusteella. Rinnakkaistuoja ei tuossa vaiheessa enää voi muuttaa perusteitaan.
62.
Jos kansallinen tuomioistuin, jossa tällainen menettely käydään, katsoo, että välttämättömyyden olemassaolo on osoitettu objektiivisesti, se ei kiellä rinnakkaistuojaa myymästä uudelleen pakattuja tuotteita. Jos rinnakkaistuoja ei sen sijaan ole osoittanut välttämättömyyttä, kansallinen tuomioistuin määrää tällaisen kiellon.
Ratkaisuehdotus
63.
Edellä esitetyn perusteella katson, että Itävallan Oberster Gerichtshofin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin on vastattava seuraavasti:
1)
Jos farmaseuttisten tuotteiden rinnakkaistuoja pakkaa tuotteet uudelleen uuteen pakkaukseen sillä perusteella, että uudelleen pakkaaminen on välttämätöntä tuotteen myymiseksi tuontijäsenvaltiossa, uuden pakkauksen laillisuutta on arvioitava vain sen perusteella, onko se omiaan vahingoittamaan tavaramerkin ja sen haltijan mainetta.
2)
Täyttääkseen tavaramerkkidirektiivin 7 artiklassa tarkoitetun ilmoittamisvelvollisuutensa, sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuin on sitä tulkinnut, rinnakkaistuojan on tällaisissa tilanteissa annettava tavaramerkin haltijalle tietoja, jotka osoittavat, että uudelleen pakkaaminen oli objektiivisesti arvioiden välttämätöntä. Tällaiset tiedot voivat, mutta niiden ei välttämättä tarvitse, sisältää tuontijäsenvaltion identifioimisen.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annettu ensimmäinen neuvoston direktiivi 89/104/ETY (EYVL 1989, L 40, s. 1).
(
3
)	Asia C-143/00, Boehringer Ingelheim ym., tuomio 23.4.2002 (Kok. 2002, s. I-3759).
(
4
)	Asia C-348/04, Boehringer Ingelheim ym., tuomio 26.4.2007 (Kok. 2007, s. I-3391).
(
5
)	Euroopan talousalueesta 2.5.1992 tehdyn sopimuksen (EYVL 1994, L 1, s. 3) 65 artiklan 2 kohdan ja liitteessä XVII olevan 4 kohdan mukaisesti 7 artiklan 1 kohtaa on luettava tämän sopimuksen johdosta niin, että ilmaisu ”yhteisössä” on korvattu ilmaisulla ”sopimusvaltiossa”.
(
6
)	Yhdistetyt asiat C-427/93, C-429/93 ja C-436/93, Bristol-Myers Squibb ym., tuomio 11.7.1996 (Kok. 1996, s. I-3457, 41 kohta).
(
7
)	Yksityiskohtaisempia tietoja kahteen Boehringer-tapaukseen johtaneesta pääasiasta löytyy asiassa Boehringer II antamani ratkaisuehdotuksen 21–27 kohdasta.
(
8
)	Se on tosiasiassa kahden eri sanamerkin ja yhden yhdistelmämerkin haltija, mutta merkin numerolla tai tyypillä ei ole merkitystä.
(
9
)	Asia C-349/95, Loendersloot, tuomio 11.11.1997 (Kok. 1997, s. I-6227, 46 kohta).
(
10
)	Tuomion 55 kohta.
(
11
)	Ks. tuomion 11 kohta.
(
12
)	Asia Boehringer II, tuomion 38 kohta.
(
13
)	Asia Loendersloot, tuomion 38 kohta.
(
14
)	Ratkaisuehdotuksen 9 kohta.
(
15
)	Tuomion 46 kohta.
(
16
)	Tuomion 38 kohta.
(
17
)	Asia C-443/99, Merck, Sharpe & Dohme, tuomio 23.4.2002 (Kok. 2002, s. I-3703).
(
18
)	Asia C-379/97, Upjohn, tuomio 12.10.1999 (Kok. 1999, s. I-6927).
(
19
)	Tuomion 41–45 kohta, kursivointi tässä.
(
20
)	Edellä alaviitteessä 17 mainittu asia Merck, Sharpe & Dohme.
(
21
)	Tuomion 22 kohta, kursivointi tässä.
(
22
)	Tuomion 33 kohta ja tuomiolauselma.
(
23
)	Asia Boehringer II, tuomion 37 kohta.
(
24
)	Asia 102/77, Hoffman-LaRoche, tuomio 23.5.1978 (Kok. 1978, s. 1139, Kok. Ep. IV, s. 107, 12 kohta).
(
25
)	Tuomion 78 kohta.
(
26
)	Tuomion 62 kohta.
(
27
)	Tuomion 78 kohta.
(
28
)	Tuomion 54 kohta. Englanninkielisen version kaksi viimeistä sanaa ovat ”his market”. Viimeisen virkkeen ranskankielisen version (En effet, il existerait un cloisonnement des marchés si l'importateur ne pouvait commercialiser le produit que sur une partie limitée du marché de celui-ci) perusteella on kuitenkin selvää, että yllä esitetty käännös on oikea.
(
29
)	Yhdistetyt asiat C-468/06–C-478/06, Sot. Lélos Kai Sia ym., tuomio 16.9.2008 Kok. 2008, s. I-7139; ks. myös julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin 1.4.2008 antama ratkaisuehdotus. Asiassa C-53/03, Syfait ym., tuomio 31.5.2005 (Kok. 2005, s. I-4609), jossa oli kyse samankaltaisista kysymyksistä, yhteisöjen tuomioistuin ei ottanut ennakkoratkaisupyyntöä tutkittavaksi ja ei siten vastannut esitettyihin kysymyksiin. Julkisasiamies Jacobsin asiassa Syfait ym. antamassa ratkaisuehdotuksessa asiakysymystä sen sijaan käsitellään tavalla, joka ennakoi yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Sot. Lélos Kai Sia antamaa tuomiota.
(
30
)	Ks. edellä alaviitteessä 29 mainittu asia Sot. Lélos Kai Sia ym., tuomion 66–69 kohta.
(
31
)	Tuomion 41–43 kohta.
(
32
)	Tuomion 52 ja 54 kohta sekä tuomiolauselma.
(
33
)	Asia Boehringer I, tuomion 45 ja 46 kohta.