62024TO0178
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (kolmas jaosto)
11 päivänä helmikuuta 2025 (
*1
) (
i
)
Oikeus tutustua asiakirjoihin – Asetus (EY) N:o 1049/2001 – Covid-19-rokotteiden tuotantoa koskevat asiakirjat – Tutustumisoikeuden implisiittinen epääminen – Kanteen nostamisen jälkeen tehty nimenomainen päätös – Lausunnon antamisen raukeaminen
Asiassa T‑178/24,
Corinne Reverbel, kotipaikka Dému (Ranska), edustajanaan asianajaja D. Protat,
kantajana,
vastaan
Euroopan komissio, asiamiehinään M. Burón Pérez ja K. Herrmann,
vastaajana,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja P. Škvařilová-Pelzl (esittelevä tuomari) sekä tuomarit G. Steinfatt ja R. Meyer,
kirjaaja: V. Di Bucci,
on antanut seuraavan
määräyksen
1
Kantaja Corinne Reverbel vaatii SEUT 263 artiklaan perustuvalla kanteellaan unionin yleistä tuomioistuinta kumoamaan Euroopan komission 7.2.2024 päivätyn implisiittisen päätöksen, jolla hylättiin hänen uudistettu pyyntönsä saada tutustua useisiin 15.12.2023 päivättyihin asiakirjoihin (jäljempänä riidanalainen päätös).
Asian tausta ja kanteen nostamisen jälkeiset tosiseikat
2
Kantaja esitti 1.3.2023 Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (EYVL 2001, L 145, s. 43) 7 artiklan 1 kohdan nojalla pyynnön saada tutustua useisiin covid-19-rokotteiden tuotantoa koskeviin asiakirjoihin.
3
Komissio vastasi tähän pyyntöön 30.11.2023.
4
Päätöksessään komissio ensinnäkin ilmoitti kantajalle yksilöineensä asiakirjan, joka kuuluu hänen pyyntönsä soveltamisalaan. Kyseessä oli Euroopan lääkeviraston (EMA) 25.11.2021 päivätty arviointikertomus (jäljempänä EMA:n kertomus).
5
Toiseksi komissio myönsi osittaisen oikeuden tutustua EMA:n kertomukseen, koska sen kokonaisen paljastamisen esteenä ovat sen mukaan tutustumisoikeutta koskevat poikkeukset, joista säädetään ensinnäkin asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa, toiseksi sen 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa ja kolmanneksi sen 4 artiklan 2 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa; nämä poikkeukset koskevat ensinnäkin yksityiselämän ja yksilön koskemattomuuden suojaa, erityisesti Euroopan unionin lainsäädännön mukaista henkilötietojen suojaa, toiseksi tietyn luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön taloudellisten etujen suojaa, teollis- ja tekijänoikeudet mukaan lukien, ja kolmanneksi tarkastus-, tutkinta- ja tilintarkastustoimien tarkoitusten suojaa.
6
Kantaja esitti 15.12.2023 päivätyllä kirjeellä, jonka komissio merkitsi rekisteriin 18.12.2023, asetuksen N:o 1049/2001 7 artiklan 2 kohdan mukaisen uudistetun pyynnön, jossa hän pyysi komissiota tarkistamaan kantansa.
7
Komissio ilmoitti kantajalle 17.1.2024 päivätyllä kirjeellä, että hänen uudistettuun pyyntöönsä ei voitaisi antaa vastausta asetuksen N:o 1049/2001 8 artiklan 1 kohdan mukaisessa 15 päivän määräajassa, joka päättyi samana päivänä. Komission mukaan kyseisenä päivänä ei nimittäin ollut vielä kerätty täydellistä arviointia varten tarvittavia tietoja.
8
Komissio ilmoitti kantajalle 7.2.2024 päivätyllä sähköpostiviestillä, että hänen tekemäänsä uudistettuun pyyntöön ei voitaisi antaa vastausta, koska sisäiset keskustelut olivat vielä kesken, ja että pyydetyn asiakirjan alkuperä huomioon ottaen sen piti asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 4 kohdan nojalla kuulla myös kolmansia henkilöitä.
9
Kantaja nosti tämän kanteen 2.4.2024.
10
Vastauksena kantajan uudistettuun pyyntöön komissio teki 4.6.2024 nimenomaisen päätöksen (jäljempänä nimenomainen vahvistava päätös) asetuksen N:o 1049/2001 8 artiklan 1 kohdan nojalla. Tällä päätöksellä se myönsi kantajalle laajemman osittaisen oikeuden tutustua EMA:n kertomukseen.
11
Komissio katsoi nimenomaisessa vahvistavassa päätöksessä, että EMA:n kertomuksen antaminen kokonaan tutustuttavaksi ei ollut mahdollista asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa ja saman asetuksen 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädettyjen tutustumisoikeuden niiden poikkeusten vuoksi, jotka liittyvät yhtäältä yleisen edun suojaan, joka koskee kansainvälisiä suhteita, ja toisaalta yksityiselämän ja yksilön koskemattomuuden suojaan. Lisäksi komissio vahvisti tässä päätöksessä, ettei sillä ollut hallussaan mitään muuta asiakirjaa, joka voi vastata 1.3.2023 päivätyssä pyynnössä esitettyä kuvausta (ks. edellä 2 kohta).
12
Komissio vaati 17.6.2024, että lausunnon antaminen raukeaa.
Asianosaisten vaatimukset
13
Kantaja vaatii kannekirjelmässään, että unionin yleinen tuomioistuin kumoaa riidanalaisen päätöksen.
14
Komissio vaatii lausunnon antamisen raukeamista koskevassa vaatimuksessaan, että unionin yleinen tuomioistuin
–
toteaa, että kanne on menettänyt tarkoituksensa eikä lausunnon antamiseen ole enää aihetta
–
velvoittaa kummankin asianosaisen vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
15
Komission esittämästä lausunnon antamisen raukeamista koskevasta vaatimuksesta esittämissään huomautuksissa kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin hylkää sen, ja hän vahvistaa vaativansa riidanalaisen päätöksen kumoamista.
Oikeudellinen arviointi
16
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 130 artiklan 2 ja 7 kohdan sanamuodon mukaan unionin yleinen tuomioistuin voi, jos asianosainen on tätä pyytänyt, todeta, että kanne on menettänyt tarkoituksensa eikä lausunnon antamiseen ole enää aihetta.
17
Koska komissio on pyytänyt, että unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että kanne on menettänyt tarkoituksensa eikä lausunnon antamiseen ole enää aihetta, unionin yleinen tuomioistuin, joka katsoo saaneensa riittävät tiedot asiakirja-aineistosta, päättää ratkaista pyynnön jatkamatta asian käsittelyä.
18
On muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että sillä uhalla, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa, oikeudenkäynnin kohteen on oikeussuojan tarpeen tavoin oltava olemassa tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka. Tämä edellyttää sitä, että kanne voi tuloksellaan tuottaa kantajalle etua (tuomio 4.9.2018, ClientEarth v. komissio, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, 43 kohta).
19
Käsiteltävässä asiassa komissio hylkäsi osittain kantajan 1.3.2023 esittämän asiakirjoihin tutustumista koskevan pyynnön edellä 3 kohdassa mainitulla 30.11.2023 päivätyllä päätöksellä. Tämän päätöksen johdosta kantaja teki uudistetun pyynnön.
20
On kiistatonta, että komissio teki nimenomaisen vahvistavan päätöksen käsiteltävänä olevan kanteen nostamisen jälkeen. Se myönsi tällä päätöksellä laajemman osittaisen oikeuden tutustua EMA:n kertomukseen ja vahvisti muilta osin nimenomaisesti kantajan uudistetun pyynnön hylkäämisen.
21
Ensimmäiseksi uudistetun pyynnön hylkäämisestä on muistutettava, että tekemällä nimenomaisen päätöksen, jolla hylätään uudistettu pyyntö saada tutustua asiakirjoihin, toimielin peruuttaa tämän pyynnön hylkäämistä koskevan implisiittisen päätöksen (ks. vastaavasti tuomio 2.10.2014, Strack v. komissio, C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, 88 ja 89 kohta; tuomio 2.7.2015, Typke v. komissio, T‑214/13, EU:T:2015:448, 37 kohta; tuomio 26.3.2020, ViaSat v. komissio, T‑734/17, ei julkaistu, EU:T:2020:123, 16 ja 17 kohta ja tuomio 29.9.2021, AlzChem Group v. komissio, T‑569/19, EU:T:2021:628, 27 kohta).
22
Tämä riitautetun toimen peruuttaminen, kun otetaan huomioon, että se on taannehtiva (ks. vastaavasti tuomio 17.4.1997, de Compte v. parlamentti, C‑90/95 P, EU:C:1997:198, 35 kohta), johtaa siihen, että riita-asia menettää kohteensa (ks. vastaavasti tuomio 7.6.2007, Wunenburger v. komissio, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, 48 ja 49 kohta; tuomio 4.9.2018, ClientEarth v. komissio, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, 45 kohta ja tuomio 21.1.2021, Leino-Sandberg v. parlamentti, C‑761/18 P, EU:C:2021:52, 33 kohta).
23
Tällaisessa tapauksessa implisiittistä päätöstä koskevan kanteen tutkimista ei voida perustella sillä, että tavoitteena on välttää väitetyn lainvastaisuuden toistuminen, eikä sillä, että tavoitteena on tehdä mahdollisten vahingonkorvauskanteiden nostaminen helpommaksi, sillä nämä tavoitteet voidaan saavuttaa nimenomaisesta päätöksestä nostetun kanteen tutkimisella (ks. vastaavasti tuomio 10.12.2010, Ryanair v. komissio, T‑494/08–T‑500/08 ja T‑509/08, EU:T:2010:511, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
24
Käsiteltävässä asiassa nimenomaisen vahvistavan päätöksen tekemisen, siltä osin kuin sillä hylättiin kantajan pyyntö, vaikutuksena oli, että riidanalainen päätös peruutettiin osittain, ja sillä näin ollen poistettiin tältä osin käsiteltävänä olevan kanteen kohde, joka oli tämän viimeksi mainitun päätöksen kumoaminen.
25
Tätä toteamusta ei voida kyseenalaistaa kantajan väitteillä, jotka koskevat hänen pyyntönsä nimenomaista hylkäämistä.
26
Kantaja väittää, että hänen uudistetun pyyntönsä nimenomainen hylkääminen on pätemätön eikä sillä ole vaikutuksia, koska hylkäävä päätös tehtiin poikkeuksellisen pitkän käsittelyajan päätteeksi, ja että näin ollen siihen ei voida vedota häntä vastaan.
27
Tältä osin on todettava, että kantajan pyynnön osittaisella hylkäämisellä on väistämättä hänen tilanteeseensa kohdistuvia vaikutuksia, koska kantajalla ei ole tämän hylkäämisen takia pääsyä kyseessä oleviin asiakirjoihin.
28
Lisäksi vaikka kantajan katsottaisiin riitauttavan uudistetun pyyntönsä nimenomaisen hylkäämisen lainmukaisuuden ja tämä mahdollinen lainvastaisuus voisi vaikuttaa siihen, voidaanko kyseiseen hylkäämiseen vedota, on hänen argumenttinsa joka tapauksessa hylättävä.
29
Ensinnäkin unionin tuomioistuin on nimittäin katsonut siitä, että asetuksen N:o 1049/2001 8 artiklassa vastauksen antamiselle säädetyn määräajan päätyttyä on tehty nimenomainen vahvistava hylkäävä päätös, että jos toimielin ei noudata tässä artiklassa vastauksen antamiselle säädettyjä määräaikoja, se on velvollinen esittämään asianomaisen pyynnöstä perustellun vastauksen myös myöhäisemmässä vaiheessa. Se on katsonut myös, että tällaisessa tapauksessa asianomaisella on käytettävissään kaksi eri tyyppistä menettelyä asetuksen N:o 1049/2001 8 artiklan 1 ja 3 kohdan mukaisesti. Hänellä on mahdollisuus yhtäältä kannella Euroopan oikeusasiamiehelle SEUT 228 artiklan mukaisesti tai toisaalta nostaa unionin yleisessä tuomioistuimessa SEUT 340 artiklan mukainen vahingonkorvauskanne saadakseen korvausta vastauksen antamisen määräaikojen noudattamatta jättämisestä aiheutuneesta mahdollisesta vahingosta (tuomio 14.7.2016, Sea Handling v. komissio, C‑271/15 P, ei julkaistu, EU:C:2016:557, 85–87 kohta).
30
Näin ollen on todettava, että asetuksen N:o 1049/2001 8 artiklassa säädettyjen määräaikojen noudattamatta jättäminen ei vaikuta nimenomaisen vahvistavan päätöksen laillisuuteen.
31
Toiseksi on todettava peruuttamispäätöksen tekemisestä kohtuuttoman pitkän ajan kuluttua, että on totta, että oikeuskäytännön mukaan oikeuksia luovan lainvastaisen hallintotoimen peruuttaminen takautuvasti on tehtävä kohtuullisessa ajassa (ks. tuomio 16.12.2010, Athinaïki Techniki v. komissio, C‑362/09 P, EU:C:2010:783, 59 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32
Riidanalainen päätös, joka on kantajan pyynnön hylkäämisestä tehty päätös, ei kuitenkaan merkitse kantajan osalta toimea, jolla luodaan hänelle oikeuksia. Näin ollen 31 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö ei ole käsiteltävässä asiassa merkityksellinen (ks. vastaavasti tuomio 16.12.2010, Athinaïki Techniki v. komissio, C‑362/09 P, EU:C:2010:783, 60 kohta).
33
Lisäksi on niin, että edellytystä, jonka mukaan toimi voidaan peruuttaa jos se on lainvastainen, sovelletaan aloilla, joilla on aiheellista välttää se, että tällainen peruuttaminen mahdollistaa toimielimelle sen, että se välttyy kokonaan toimintaansa kohdistuvalta tuomioistuinvalvonnalta (ks. vastaavasti tuomio 16.12.2010, Athinaïki Techniki v. komissio, C‑362/09 P, EU:C:2010:783, 68–71 kohta ja tuomio 11.7.2013, BVGD v. komissio, T‑104/07 ja T‑339/08, ei julkaistu, EU:T:2013:366, 80 kohta). Nimenomaisen vahvistavan päätöksen tekeminen ei kuitenkaan aiheuta tällaista vaaraa. Se mahdollistaa päinvastoin sen, että pyynnön esittäjä saa selville syyt, joiden takia toimielin on hylännyt hänen pyyntönsä.
34
Kantajalla ei näin ollen ole enää tarvetta sen päätöksen kumoamiseen, jolla on implisiittisesti hylätty hänen uudistettu pyyntönsä saada tutustua asiakirjoihin, koska tämä implisiittinen hylkäämispäätös on vahvistettu myöhemmin nimenomaisella hylkäämispäätöksellä.
35
Siltä osin kuin toiseksi on kyse komission myöntämästä laajemmasta osittaisesta oikeudesta tutustua EMA:n kertomukseen, on muistutettava, että pelkkää riidanalaisten asiakirjojen luovuttamista sen jälkeen, kun pyyntö on hylätty, ilman, että toimielin tunnustaa virheensä nimenomaisella peruuttamisella, ei voida pitää peruuttamisena (ks. vastaavasti tuomio 30.4.2020, Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych v. komissio, C‑560/18 P, EU:C:2020:330, 72–75 kohta ja tuomio 22.3.2018, De Capitani v. parlamentti, T‑540/15, EU:T:2018:167, 31–33 kohta).
36
Tältä osin on niin, että se, että riidanalaiset päätökset menettävät merkityksensä, mikä tapahtuu kanteen nostamisen jälkeen, ei sellaisenaan luo unionin yleiselle tuomioistuimelle velvollisuutta todeta, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa sen takia, että kohde tai oikeussuojan tarve puuttuvat silloin, kun tuomio julistetaan (ks. vastaavasti tuomio 7.6.2007, Wunenburger v. komissio, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, 47 kohta; tuomio 4.9.2018, ClientEarth v. komissio, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, 45 kohta ja tuomio 21.1.2021, Leino-Sandberg v. parlamentti, C‑761/18 P, EU:C:2021:52, 33 kohta ja tuomio 20.6.2024, EUIPO v. Indo European Foods, C‑801/21 P, EU:C:2024:528, 59 kohta).
37
Kantajalla voi siis säilyä intressi vaatia riidanalaisen päätöksen kumoamista mahdollista vahingonkorvauskannetta varten siltä osin kuin hänelle myönnettiin laajempi osittainen oikeus tutustua EMA:n kertomukseen vasta nimenomaisen vahvistavan päätöksen tekemisen ajankohtana.
38
On kuitenkin niin, että kantaja ei voi perustella oikeussuojan tarvettaan vetoamalla pelkästään mahdollisuuteen nostaa tulevaisuudessa kanne vahingonkorvauksen saamiseksi esittämättä konkreettisia seikkoja väitetyn lainvastaisuuden seurauksista sen tilanteelle ja sille aiheutuneeksi väitetyn sen vahingon luonteesta, jonka korvaamiseksi tällainen kanne nostetaan (ks. vastaavasti tuomio 30.4.2020, Izba Gospodarcza Producentów i Operatorów Urządzeń Rozrywkowych v. komissio, C‑560/18 P, EU:C:2020:330, 74 kohta ja määräys 28.9.2021, Airoldi Metalli v. komissio, T‑611/20, ei julkaistu, EU:T:2021:641, 68 ja 69 kohta).
39
Käsiteltävässä asiassa kantaja ei kuitenkaan ole esittänyt mitään konkreettista seikkaa.
40
Hän ei näin ollen voi perustellusti vastustaa lausunnon antamisen raukeamista sillä perusteella, että riidanalaisen päätöksen mahdollinen lainvastaiseksi toteaminen tarjoaisi hänelle seuraavaksi mahdollisuuden nostaa vahingonkorvauskanne sen vahingon korvaamiseksi, joka tästä päätöksestä hänelle on väitetysti aiheutunut.
41
Kaiken edellä esitetyn perusteella on todettava, että nyt käsiteltävä kanne on menettänyt tarkoituksensa eikä lausunnon antamiseen siitä ole enää aihetta.
Oikeudenkäyntikulut
42
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 137 artiklassa määrätään, että jos lausunnon antaminen asiassa raukeaa, unionin yleinen tuomioistuin määrää oikeudenkäyntikuluista harkintansa mukaan.
43
Käsiteltävänä olevan asian olosuhteissa on syytä päättää, että kukin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
1)
Lausunnon antaminen kanteesta raukeaa.
2)
Corinne Reverbel ja Euroopan komissio vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Annettiin Luxemburgissa 11 päivänä helmikuuta 2025.
Kirjaaja
V. Di Bucci
Jaoston puheenjohtaja
P. Škvařilová-Pelzl
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.
(
i
)	Tämän tuomion 5 kohtaan on tehty kielellisiä muutoksia sen ensimmäisen julkaisemisen jälkeen.