Zadeva C‑292/11 P
Evropska komisija
proti
Portugalski republiki
„Pritožba – Izvršitev sodbe Sodišča, s katero je bila ugotovljena neizpolnitev obveznosti – Denarna kazen – Zahtevek za plačilo – Razveljavitev nacionalne zakonodaje, ki je vzrok neizpolnitve obveznosti – Presoja ukrepov, ki jih je sprejela država članica za izvršitev sodbe Sodišča, ki jo je opravila Komisija – Meje – Delitev pristojnosti med Sodiščem in Splošnim sodiščem“
Povzetek – Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 15. januarja 2014
1.        Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Sodba Sodišča, s katero je ugotovljena neizpolnitev obveznosti – Neizpolnitev obveznosti izvršiti sodbo – Poseben sodni postopek za izvršitev sodb Sodišča – Obravnavanje neizpolnitev obveznosti, za katere Sodišče šteje, da izhajajo iz člena 258 PDEU
(člena 258 in 260(2) PDEU)
2.        Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Sodba Sodišča, s katero se ugotovi neizpolnitev obveznosti izvršitve sodbe in naloži denarna kazen – Presoja s strani Komisije ukrepov, ki jih je sprejela država članica za izvršitev sodbe Sodišča – Meje
(členi od 258 do 260 PDEU)
3.        Sodni postopek – Razdelitev pristojnosti med Sodiščem in Splošnim sodiščem – Tožba za razglasitev ničnosti, ki jo je vložila država članica zoper odločbo Komisije, s katero je določen znesek dolgovane denarne kazni pri izvrševanju sodbe Sodišča – Pristojnost Splošnega sodišča za nadzor presoje Komisije glede zadevne nacionalne ureditve – Meje
(člena 256(1), prvi odstavek, in 260(2) PDEU)
4.        Sodni postopek – Utemeljitev sodb – Obseg
(Statut Sodišča, člen 36)
1.        V okviru postopka iz člena 260 PDEU se lahko obravnavajo le neizpolnitve tistih obveznosti, ki jih imajo države članice na podlagi Pogodbe DEU, za katere pa je Sodišče na podlagi člena 258 PDEU ugotovilo, da so utemeljene. Za razliko od postopka iz člena 258 PDEU, katerega cilj je ugotoviti, ali je ravnanje države članice v nasprotju z zakonodajo Unije, in doseči, da se tako ravnanje konča, je cilj postopka iz člena 260 PDEU dosti bolj omejen, in sicer zgolj spodbuditi državo članico zamudnico k izvršitvi sodbe zaradi neizpolnitve obveznosti. Zato je treba ta postopek šteti za poseben sodni postopek izvršitve sodb Sodišča in, z drugimi besedami, za način izvršbe.
(Glej točki 39 in 40.)
2.        Kadar v okviru preizkusa izvršitve sodbe, ki jo je izdalo Sodišče na podlagi člena 260 PDEU, obstaja spor med Komisijo in zadevno državo članico glede primernosti prakse ali nacionalne zakonodaje, ki je Sodišče prej še ni preizkusilo, da se zagotovi izvršitev takšne sodbe, Komisija s sprejetjem odločbe sama ne more rešiti tega spora in iz nje izpeljati posledic glede izračuna denarnih kazni.
Čeprav je res, da mora biti Komisija v okviru izvršitve sodbe Sodišča, s katero je bila državi članici naložena denarna kazen, sposobna presojati ukrepe, ki jih je država članica sprejela za izvršitev sodbe, ki to nalaga, pa izvrševanje te diskrecijske pravice ne sme posegati v izključno pristojnost Sodišča za odločanje o skladnosti nacionalne zakonodaje s pravom Unije. Ker pa v skladu z ureditvijo iz členov od 258 PDEU do 260 PDEU lahko določitev pravic in obveznosti držav članic ter presoja njihovega ravnanja izhajata le iz sodbe Sodišča, morata biti Komisijina preučitev ukrepov, ki jih je sprejela ta država članica za izvršitev te sodbe, in povračilo dolgovanih zneskov na podlagi naloženih sankcij, izvedena ob upoštevanju določitve neizpolnitve obveznosti, ki jo je izvedlo Sodišče v sodbah, izdanih na podlagi členov 258 PDEU in 260 PDEU.
Priznanje Komisiji širše diskrecijske pravice pri presoji ukrepov, sprejetih za izvršitev sodbe, izdane na podlagi člena 260(2) PDEU, bi povzročilo kršitev postopkovnih pravic, ki jih imajo države članice v okviru postopkov zaradi neizpolnitve obveznosti. V skladu s členi od 258 PDEU do 260 PDEU države članice, za katere Komisija trdi, da niso izpolnile svojih obveznosti, ki izhajajo iz prava Unije, lahko zlasti opredelijo lastno stališče v predhodnem postopku. Namen tega predhodnega postopka je zadevni državi članici omogočiti, da se uskladi z obveznostmi ali da učinkovito uveljavlja svoja sredstva obrambe proti očitkom, ki jih je navedla Komisija.
(Glej točke 41, od 47 do 49, 52, 55 in 56.)
3.        Splošno sodišče v okviru tožbe za razglasitev ničnosti zoper odločbo Komisije, s katero je določen znesek, ki ga dolguje država članica iz naslova denarne kazni, katero ji je naložilo Sodišča na podlagi člena 260(2) PDEU, ni pristojno odločati o presoji Komisije glede primernosti prakse ali nacionalne zakonodaje, ki je Sodišče prej še ni preizkusilo, da se zagotovi izvršitev takšne sodbe, s katero se ugotovi neizpolnitev obveznosti. Tako bi Splošno sodišče dejansko neizogibno odločilo o skladnosti takšne prakse ali zakonodaje s pravom Unije in poseglo v izključne pristojnosti Sodišča v zvezi s tem.
(Glej točko 51.)
4.        Glej besedilo odločbe.
(Glej točko 72.)