62018TJ0280_RES
Zadeva T‑280/18
ABLV Bank AS
proti
Enotnemu odboru za reševanje
Sodba Splošnega sodišča (deseti razširjeni senat) z dne 6. julija 2022
„Ekonomska in monetarna unija – Bančna unija – Enotni mehanizem za reševanje kreditnih institucij in nekaterih investicijskih podjetij (EMR) – Postopek reševanja, ki se uporablja, ko subjekt propada ali bo verjetno propadel – Sklep EOR, da ne bo sprejel sheme za reševanje – Ničnostna tožba – Akt, ki posega v položaj – Pravni interes – Procesno upravičenje – Delna dopustnost – Člen 18 Uredbe (EU) št. 806/2014 – Pristojnost avtorja akta – Pravica do izjave – Obveznost obrazložitve – Sorazmernost – Enako obravnavanje“
Ničnostna tožba – Izpodbojni akti – Pojem – Akti, ki ustvarjajo zavezujoče pravne učinke – Pravica do učinkovitega sodnega varstva – Sklep Enotnega odbora za reševanje (EOR), da bo sprejel shemo za reševanje oziroma da je ne bo sprejel – Vključitev
(člen 263 PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 806/2014, člena 18 in 86(2))
(Glej točke od 30 do 36.)
Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki se nanje neposredno in posamično nanašajo – Neposredno nanašanje – Merila – Sklep Enotnega odbora za reševanje (EOR), da bo sprejel shemo za reševanje oziroma da je ne bo sprejel – Ugotavljanje morebitnih neposrednih učinkov navedenega sklepa na pravni položaj delničarjev kreditne institucije – Nevplivanje na pravico delničarjev do prejemanja dividend in sodelovanja pri upravljanju te institucije – Neobstoj neposrednega nanašanja – Nedopustnost
(člen 263, četrti odstavek, PDEU)
(Glej točke 39 in od 41 do 45.)
Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki se nanje neposredno in posamično nanašajo – Neposredno nanašanje – Merila – Sklep Enotnega odbora za reševanje (EOR), da bo sprejel shemo za reševanje oziroma da je ne bo sprejel – Ugotavljanje morebitnih neposrednih učinkov navedenega sklepa na pravni položaj delničarjev kreditne institucije – Izvedba, ki je povsem samodejna – Dopustnost
(člen 263, četrti odstavek, PDEU; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 806/2014, člen 18)
(Glej točke 47, 48 in od 50 do 52.)
Ekonomska in monetarna politika – Ekonomska politika – Enotni mehanizem za reševanje kreditnih institucij in nekaterih investicijskih podjetij – Sprejetje sheme za reševanje – Pogoji – Nujni pogoj za oceno Enotnega odbora za reševanje (EOR) v zvezi s propadom ali verjetnim propadom zadevnega subjekta – Ocena, ki temelji na ugotovitvi Evropske centralne banke (ECB) – Dopustnost
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 806/2014, člen 18)
(Glej točke 47, 48 in 57.)
Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Pravni interes – Pogoji – Sklep Enotnega odbora za reševanje (EOR), da bo sprejel shemo za reševanje oziroma da je ne bo sprejel – Ocena propada ali verjetnega propada zadevnega subjekta – Nujni pogoj za sprožitev postopka reševanja – Legitimni interes tega subjekta, da se v zvezi z njim ne opravi ocena, s katero se ugotovi, da propada ali bo verjetno propadel – Vključitev
(člen 263, četrti odstavek, PDEU; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 806/2014, člen 18)
(Glej točke 54 in od 57 do 60.)
Ekonomska in monetarna politika – Ekonomska politika – Enotni mehanizem za reševanje kreditnih institucij in nekaterih investicijskih podjetij – Enotni odbor za reševanje (EOR) – Pristojnost – Sklep, da bo oziroma ne bo sprejeta shema za reševanje – Obveznost sprejetja takega sklepa po oceni Evropske centralne banke (ECB) v zvezi s propadom ali verjetnim propadom zadevnega subjekta
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 806/2014, člen 18(1); Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2014/59, člen 82(2))
(Glej točke od 81 do 83.)
Ekonomska in monetarna politika – Ekonomska politika – Enotni mehanizem za reševanje kreditnih institucij in nekaterih investicijskih podjetij – Sklep, da shema za reševanje ne bo sprejeta – Pogoji – Ocena propada ali verjetnega propada zadevnega subjekta – Različne naloge Enotnega odbora za reševanje (EOR) in Evropske centralne banke (ECB) – Deljena pristojnost s prednostno, vendar ne izključno vlogo ECB
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 806/2014, člen 18(1), drugi pododstavek)
(Glej točke 105, 106 in 108.)
Ekonomska in monetarna politika – Ekonomska politika – Enotni mehanizem za reševanje kreditnih institucij in nekaterih investicijskih podjetij – Postopek reševanja – Pravica do izjave – Obseg – Postopek, ki ga skupaj in zaporedno vodita Evropska centralna banka (ECB) in Enotni odbor za reševanje (EOR) – Zapleten upravni postopek – Obveznost, da vsak od teh dveh organov subjektu, na katerega se nanaša sklep, da bo oziroma ne bo sprejeta shema za reševanje, omogoči, da se izjavi v vsaki fazi postopka – Neobstoj
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 41(2)(a); Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 806/2014, člen 18)
(Glej točke od 156 do 163 in 165.)
Povzetek
Tožeča stranka, družba ABLV Bank AS, je latvijska kreditna institucija in matična družba skupine ABLV. Družba ABLV Bank Luxembourg SA je kreditna institucija s sedežem v Luksemburgu in ena od hčerinskih družb skupine ABLV; tožeča stranka je njena edina delničarka. Ti instituciji sta bili opredeljeni kot „pomemben subjekt“ in sta bili zato pod nadzorom Evropske centralne banke (ECB) v okviru enotnega mehanizma nadzora (EMN). (
1
)
United States Department of the Treasury (ministrstvo za finance Združenih držav Amerike) je 13. februarja 2018 napovedalo osnutek ukrepa, s katerim je bila tožeča stranka opredeljena kot institucija, ki pomeni veliko tveganje na področju pranja denarja. Tožeča stranka po tej napovedi ni več mogla izvajati plačil v dolarjih in se je soočila s številnimi dvigi vlog. ECB je zato Finanšu un kapitāla tirgus komisija (latvijska komisija za finančne in kapitalske trge) zadolžila, naj določi moratorij, da bi se tožeči stranki omogočilo, da stabilizira svoj položaj. ECB je 23. februarja 2018 ugotovila, da tožeča stranka propada ali bo verjetno propadla. Enotni odbor za reševanje (EOR) je z dvema sklepoma z dne 23. februarja 2018, ki se nanašata na tožečo stranko oziroma družbo ABLV Luxembourg in v katerih je povzel ugotovitev ECB, vseeno menil, da ukrep za reševanje v zvezi z njima ni potreben zaradi javnega interesa. (
2
)
Splošno sodišče, pri katerem je bila vložena tožba za razglasitev ničnosti teh dveh sklepov, se je prvič izreklo o sklepu EOR, da ne bo sprejel sheme za reševanje, in tožbo v celoti zavrnilo.
Presoja Splošnega sodišča
Splošno sodišče je na prvem mestu preučilo ugovore nedopustnosti tožbe, ki jih je navedel EOR.
Prvič, glede na sodno prakso Sodišča (
3
) je menilo, da je sklep o nesprejetju instrumentov za reševanje v zvezi s kreditno institucijo izpodbojen akt. Nekateri od teh instrumentov bi namreč tožeči stranki lahko omogočili, da ohrani del svojih dejavnosti, zato ima tak sklep zavezujoče pravne učinke, ki lahko vplivajo na njene interese. Ta opredelitev poleg tega omogoča zagotovitev spoštovanja pravice do učinkovitega sodnega varstva.
Drugič, Splošno sodišče je tožbo zoper sklep, ki se nanaša na družbo ABLV Luxembourg, zavrnilo kot nedopustno zaradi neobstoja procesnega upravičenja tožeče stranke. Ta sklep namreč neposredno učinkuje samo na pravni položaj svojega naslovnika, to je družbe ABLV Luxembourg. Negativni učinek tega sklepa na tožečo stranko je ekonomske in ne pravne narave, saj ostane pravica delničarjev, da prejmejo dividende in da sodelujejo pri upravljanju, nespremenjena.
Glede sklepa, ki se nanaša na tožečo stranko, je Splošno sodišče ugotovilo, da ima zadnjenavedena procesno upravičenje za izpodbijanje tega sklepa, saj ima neposredne učinke na njen položaj. Ugotovitev EOR, ki temelji na oceni ECB, v skladu s katero je tožeča stranka v položaju propada ali verjetnega propada, je namreč podlaga, ki je potrebna za sprejetje sklepa, da ukrep za reševanje ne bo sprejet. Poleg tega ta sklep nacionalnemu regulativnemu organu, ki je zadolžen za njegov izvedbo, ne dopušča nobene diskrecijske pravice, saj je ta izvedba popolnoma samodejna in temelji izključno na ureditvi Unije.
Tretjič, Splošno sodišče je menilo, da ima tožeča stranka pravni interes za izpodbijanje tega sklepa. Če bi namreč ugotovilo, da je bila ocena ECB o propadu ali verjetnem propadu tožeče stranke, ki jo je povzel EOR, napačna, postopek, ki je privedel do sprejetja takega sklepa, zoper tožečo stranko ne bi smel biti sprožen. Poleg tega ima zadevni subjekt zaradi opravljanja bančnih dejavnosti legitimni interes, da se v zvezi z njim ne opravi taka ocena.
Splošno sodišče je na drugem mestu zavrnilo vse vsebinske tožbene razloge, ki jih je navedla tožeča stranka.
Natančneje, Splošno sodišče je, prvič, menilo, da tožeča stranka napačno očita EOR, da se je oprl izključno na oceno propada ali verjetnega propada, ki jo je izvedla ECB, ne da bi izvedel lastno preučitev. V tem smislu je opozorilo, da ta ocena ECB za EOR sicer res ni zavezujoča in da iz ničesar ni razvidno, da v zvezi s tem ne bi imel diskrecijske pravice. Vendar ima ECB v skladu z Uredbo EMR (
4
) prednostno, čeprav ne izključno vlogo, saj je glede na svoje strokovno znanje in izkušnje, ki jih ima kot nadzorni organ, institucija, ki lahko najbolje izvede tako oceno.
Drugič, Splošno sodišče je ugotovilo, da presoje ECB, ki jih je povzel EOR, in sicer v zvezi s sekundarno likvidnostjo, s katero bi morala razpolagati tožeča stranka, na eni strani in oceno propada ali verjetnega propada na drugi strani, ne vsebujejo očitne napake. Splošno sodišče je menilo, da je ECB v okoliščinah, kot so te v obravnavani zadevi, za katere so značilni množični dvigi vlog zaradi porušenja zaupanja med kreditno institucijo in njenimi strankami, lahko razumno pripisala manjši pomen količniku kritja in kapitalizaciji tožeče stranke ter se oprla predvsem na takojšnjo razpoložljivost likvidnih sredstev. Zato je ugotovilo, da EOR glede na diskrecijsko pravico, ki jo ima, ni storil očitne napake pri presoji, ker je menil, da tožeča stranka propada ali bo verjetno propadla.
Tretjič, Splošno sodišče je menilo, da EOR ni napačno uporabil prava, ker se je oprl na oceno propada ali verjetnega propada tožeče stranke, ki jo je opravila ECB, da bi preveril, ali obstaja razumna verjetnost, da bi lahko kakršni koli alternativni ukrepi preprečili njen propad v razumnem času. Ugotovilo je namreč, da čeprav je preučevanje takih ukrepov ločeno od navedene ocene, ga je ECB v obravnavani zadevi vključila v to oceno.
Četrtič, Splošno sodišče je zavrglo vse trditve o kršitvi pravice tožeče stranke do izjave. Menilo je namreč, da glede na naravo zadevnega zapletenega upravnega postopka, ki ga skupaj in zaporedoma vodita ECB in EOR, ni zahtevano, da zadevni subjekt v vsaki fazi postopka vsakemu od teh dveh organov ločeno poda izjavo. V obravnavani zadevi pa je ECB tožečo stranko večkrat zaslišala in ji je bilo torej omogočeno, da se izjavi, tako da je bil EOR ob sprejetju sklepa, v katerem je povzel oceno ECB, v celoti seznanjen s trditvami tožeče stranke.
(
1
)	Na podlagi Uredbe Sveta (EU) št. 1024/2013 z dne 15. oktobra 2013 o prenosu posebnih nalog, ki se nanašajo na politike bonitetnega nadzora kreditnih institucij, na Evropsko centralno banko (UL 2013, L 287, str. 63).
(
2
)	V smislu člena 18 Uredbe (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2014 o določitvi enotnih pravil in enotnega postopka za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje in enotnega sklada za reševanje ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1093/2010 (UL 2014, L 225, str. 1; v nadaljevanju: Uredba EMR).
(
3
)	Sodba z dne 6. maja 2021, ABLV Bank in drugi/ECB (C‑551/19 P in C‑552/19 P, EU:C:2021:369).
(
4
)	Člen 18(1), drugi pododstavek, Uredbe EMR.