62023CJ0239_RES
Zadeva C‑239/23
Karl und Georg Anwander GbR Güterverwaltung
proti
Land Baden‑Württemberg
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Sigmaringen)
Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 17. oktobra 2024
„Predhodno odločanje – Skupna kmetijska politika (SKP) – Financiranje iz Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) – Uredba (EU) št. 1305/2013 – Člena 31 in 32 – Plačila območjem z naravnimi ali drugimi posebnimi omejitvami – Gorska območja – Kompenzacijsko plačilo – Nacionalne upravne določbe, s katerimi je tako plačilo izključeno za območja, ki so upravičena do pomoči, vendar so v regiji iste države članice, ki ni regija sedeža kmetijskega gospodarstva – Določbe, v katerih je sedež kmetijskega gospodarstva uporabljen kot pogoj za dodelitev navedenega kompenzacijskega plačila“
Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Financiranje s strani EKSRP – Podpora za razvoj podeželja – Plačila območjem z naravnimi ali drugimi posebnimi omejitvami – Pogoji za dodelitev – Izključitev upravičenih območij, ki so zunaj ozemlja regije države članice, ki je tako plačilo določila v svojem programu razvoja podeželja – Dopustnost – Pogoj, povezan s krajem sedeža kmetijskega gospodarstva kmeta – Nedopustnost
(člen 40(2) PDEU; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1305/2013, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2017/2393, členi 2(1), drugi pododstavek, točka (b), 31, 32, 60, 65 in 66)
(Glej točke od 46 do 51, 57, 58, 60, 61 in od 63 do 65 ter točko 1 izreka.)
Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Financiranje s strani EKSRP – Podpora za razvoj podeželja – Plačila območjem z naravnimi ali drugimi posebnimi omejitvami – Pravica do plačila, podeljena neposredno s pravom Unije – Zahteva
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1305/2013, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2017/2393, člena 13 in 31(1), prvi pododstavek, in (2))
(Glej točke od 68 do 73 ter točko 2 izreka.)
Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Financiranje s strani EKSRP – Podpora za razvoj podeželja – Plačila območjem z naravnimi ali drugimi posebnimi omejitvami – Dolžnik plačila
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1305/2013, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2017/2393, člena 2(1), drugi pododstavek, točka (b), in 31(1))
(Glej točke od 75 do 77 ter točko 3 izreka.)
Povzetek
Sodišče, pri katerem je Verwaltungsgericht Sigmaringen (upravno sodišče v Sigmaringenu, Nemčija) vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, je pojasnilo pogoje za dodelitev plačil za gorska območja in druga območja z naravnimi ali drugimi posebnimi omejitvami iz člena 31 Uredbe št. 1305/2013. (
1
)
Družba Karl und Georg GbR Anwander Güterverwaltung upravlja mlečno kmetijo v Nemčiji, in sicer na obmejnem območju med Land Baden‑Württemberg (zvezna dežela Baden‑Württemberg) in Freistaat Bayern (zvezna dežela Bavarska). Sedež njenega kmetijskega gospodarstva je v Baden‑Württembergu. V tej zvezni deželi ima okoli 100 hektarjev, približno 27 hektarjev pa ima na Bavarskem. Vse te površine so na gorskem območju in organi teh zveznih dežel so jih opredelili kot površine, upravičene do pomoči Evropske unije za gorska območja.
Ta družba je leta 2019 pri pristojnem organu zvezne dežele Baden‑Württemberg podala vlogo za podporo za vse te površine. Ta vloga je bila zavrnjena v delu, v katerem se je nanašala na površine na Bavarskem, z obrazložitvijo, da te površine niso v Baden‑Württembergu.
Navedena družba je po zavrnitvi pritožbe zoper to delno zavrnitev pristojnega organa pri predložitvenem sodišču vložila tožbo za dodelitev podpore za površine na Bavarskem. To sodišče v tem okviru Sodišče sprašuje o obsegu polja proste presoje, ki ga imajo države članice in njihove regije za določitev pogojev za dodelitev kompenzacijskih plačil za gorska območja in druga območja z naravnimi ali drugimi posebnimi omejitvami. Poleg tega se na eni strani sprašuje, ali se z Uredbo št. 1305/2013 neposredno podeljuje pravica zadevnim kmetom do takega plačila, in na drugi strani, zoper kateri organ naj bi se v takem primeru uveljavljala ta pravica do plačila.
Presoja Sodišča
Na prvem mestu, Sodišče se je v zvezi s pogoji za dodelitev kompenzacijskega plačila kmetom na gorskih območjih in drugih območjih z naravnimi ali drugimi posebnimi omejitvami, prvič, izreklo o možnosti regije države članice, da dodelitev takega plačila omeji na upravičena območja na svojem ozemlju.
V zvezi s tem je poudarilo, da so gorska območja in druga območja z omejitvami, za katera je lahko kmet upravičen do kompenzacijskega plačila, na podlagi člena 32 Uredbe št. 1305/2013 razmejena v zadevnem nacionalnem ali regionalnem programu. Iz tega sledi, da če se je država članica odločila, da bo pripravila več regionalnih programov, morajo zadevne regije izbrati ukrepe, ki jih je treba sprejeti za uresničitev ciljev na področju razvoja podeželja – med katerimi je po potrebi tudi ukrep iz člena 31 te uredbe – in jih vključiti v svoje programe. Različni regionalni programi so namreč ločeni in samostojni.
Kadar se sprejme regionalni program zadevnih ukrepov, je tako s sistematiko Uredbe št. 1305/2013 neločljivo povezano, da se lahko polje proste presoje, ki ga imajo regije držav članic, uporablja le v njihovih regionalnih programih in – v tem primeru – zgolj v razmerju do ozemlja zadevne regionalne skupnosti. Prav tako regija države članice zunaj svojega ozemlja ne more niti razmejiti upravičenih območij niti dodeliti kompenzacijskih plačil za taka območja, saj je ozemeljska omejitev dodelitve teh plačil neločljivo povezana s to sistematiko.
Drugič, Sodišče je ugotovilo, da pa to plačilo ne more biti odvisno od kraja sedeža kmetijskega gospodarstva kmeta. Merila za razmejitev upravičenih območij, ki so določena v členu 32 Uredbe št. 1305/2013, se namreč navezujejo na biofizikalne ali naravne značilnosti zadevnih območij, to je na objektivne elemente, ki izhajajo iz naravnih lastnosti zadevnih območij.
Na eni strani pa sedež kmetijskega gospodarstva kmeta ne spada med ta merila in ni nikakor povezan z biofizikalnimi ali naravnimi značilnostmi območja, ki povzročijo, da je to območje upravičeno kot območje z omejitvami. Na drugi strani država članica ali regija države članice s tem, da v svoj program razvoja podeželja vnese dodaten pogoj za upravičenost, pri uporabi polja proste presoje, ki ji je priznano, odstopa od pogojev, ki so izčrpno našteti v členih 31 in 32 Uredbe št. 1305/2013 v zvezi z razmejitvijo upravičenih območij in statusom aktivnega kmeta, s čimer posega v polni učinek teh določb in krši načelo prepovedi diskriminacije, določeno v členu 40(2) PDEU.
Na drugem mestu, Sodišče je v zvezi z obstojem pravice do takega plačila, ki bi izhajalo neposredno iz Uredbe št. 1305/2013, opozorilo, da lahko države članice ali njihove regije sicer izberejo, kaj bodo v svoje programe razvoja podeželja vključile in česa ne. Poleg tega kompenzacijskega plačila v smislu člena 31 Uredbe št. 1305/2013 ni mogoče opredeliti kot ukrep, ki ga morajo države članice ali njihove regije obvezno vključiti v svoje programe.
Vendar iz besedila člena 31(1), prvi pododstavek, in (2) Uredbe št. 1305/2013 izhaja, da ima, kadar država članica ali regija države članice določi plačila za območja z omejitvami, ki so bila razmejena kot upravičena območja, vsak „aktiven kmet“ v smislu člena 9 Uredbe št. 1307/2013 pravico do takega plačila.
Kadar pa plačilo za taka območja v zadevnem programu razvoja podeželja ni določeno, kmetom, ki koristijo kmetijske površine na teh območjih, ne more nastati nobena pravica do izplačila kompenzacijskega plačila.
Na zadnjem mestu, Sodišče je v zvezi z uveljavljanjem plačila navedlo, da se lahko pravica aktivnega kmeta do kompenzacijskega plačila uveljavlja le zoper teritorialno skupnost, ki se je v svojem programu razvoja podeželja odločila dodeliti kompenzacijska plačila le za upravičena območja, ki so na njenem ozemlju.
(
1
)	Uredba (EU) št. 1305/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1698/2005 (UL 2013, L 347, str. 487, in popravek v UL 2016, L 130, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2017/2393 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2017 (UL 2017, L 350, str. 15) (v nadaljevanju: Uredba št. 1305/2013).