62023CC0641
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
JEANA RICHARDA DE LA TOURA,
predstavljeni 3. aprila 2025 (
1
)
Zadeva C‑641/23, [Dubers] (
i
)
YM
ob udeležbi
Openbaar Ministerie
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo rechtbank Amsterdam (sodišče v Amsterdamu, Nizozemska))
„Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Okvirni sklep 2008/909/PNZ – Priznavanje sodb, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, za namene njihovega izvrševanja v drugi državi članici – Člen 7(3) in (4) – Člen 9(1)(d) – Razlog za nepriznanje in neizvršitev – Možnost zavrnitve priznanja in izvršitve kazenske sankcije, izrečene po predaji z jamstvom vrnitve – Člen 25 – Izvrševanje kazenskih sankcij na podlagi evropskega naloga za prijetje – Okvirni sklep 2002/584/PNZ – Evropski nalog za prijetje – Člen 2(4) – Pogoj dvojne kaznivosti – Člen 4, točka 1 – Razlog za fakultativno neizvršitev evropskega naloga za prijetje – Člen 5, točka 3 – Evropski nalog za prijetje, izdan za namene kazenskega postopka – Predaja, pogojena z vrnitvijo zahtevane osebe v izvršitveno državo članico, da bi v njej prestajala zaporno kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti, ki bi ji bila izrečena v odreditveni državi članici“
I. Uvod
1.
Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 7(4), člena 9(1)(d) in člena 25 Okvirnega sklepa Sveta 2008/909/PNZ z dne 27. novembra 2008 o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, za namen njihovega izvrševanja v Evropski uniji (
2
), kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009 (
3
), ter na razlago člena 2(4), člena 4, točka 1, in člena 5, točka 3, Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami (
4
), kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299 (
5
).
2.
Ta predlog je bil vložen v okviru izvršitve evropskega naloga za prijetje, ki ga je Sąd Okręgowy w Jeleniej Górze, Wydział III Karny (regionalno sodišče v kraju Jelenia Góra, tretji kazenski oddelek, Poljska) izdalo 9. maja 2023 zaradi kazenskega postopka proti YM, na Nizozemskem.
3.
Zakonodajalec Unije je s sprejetjem člena 4, točka 6, in člena 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584 želel državam članicam zaradi lažje ponovne vključitve zahtevane osebe v družbo omogočiti, da zavrnejo izvršitev evropskega naloga za prijetje ali da predajo pogojujejo z vrnitvijo te osebe v primeru obsodbe.
4.
Ta zadeva daje Sodišču priložnost, da v primeru neobstoja dvojne kaznivosti pojasni povezavo med tem okvirnim sklepom in Okvirnim sklepom 2008/909, kadar se uporabi mehanizem predaje z jamstvom vrnitve, določen v členu 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584. (
6
)
II. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
1. Okvirni sklep 2002/584
5.
Člen 2 Okvirnega sklepa 2002/584, naslovljen „Področje uporabe evropskega naloga za prijetje“, v odstavku 4 določa:
„Pri drugih kaznivih dejanjih, ki niso zajeta v odstavku 2, se zahtevana oseba lahko preda pod pogojem, da dejanja, za katera je bil odrejen nalog za prijetje, po zakonu izvršitvene države članice pomenijo kaznivo dejanje, kakršnikoli že so njegovi sestavni elementi ali opis.“
6.
Člen 4, točki 1 in 6, tega okvirnega sklepa določa razloge za fakultativno neizvršitev evropskega naloga za prijetje:
„Izvršitveni pravosodni organ lahko zavrne izvršitev evropskega naloga za prijetje:
1.
če, v katerem od primerov iz člena 2(4), dejanje, na katerem temelji evropski nalog za prijetje, po zakonu izvršitvene države članice ni kaznivo dejanje […];
[…]
6.
če je evropski nalog za prijetje izdan zaradi izvršitve zaporne kazni ali ukrepa, vezanega na odvzem prostosti in se v primeru, ko se zahtevana oseba nahaja v izvršitveni državi članici ali je državljan ali prebivalec te države, in se ta država zaveže, da bo izvršila kazen ali ukrep v skladu s svojim notranjim pravom[.]“
7.
Člen 5 navedenega okvirnega sklepa, naslovljen „Jamstva, ki jih mora dati odreditvena država članica v nekaterih primerih“, v točki 3 določa:
„Za izvršitev evropskega naloga za prijetje, ki jo izvede izvršitveni pravosodni organ, lahko po zakonu izvršitvene države članice veljajo naslednji pogoji:
[…]
3.
kadar je oseba, ki je predmet evropskega naloga za prijetje z namenom uvedbe kazenskega postopka, državljan ali prebivalec izvršitvene države članice, se jo lahko preda pod pogojem, da se oseba po obravnavi vrne izvršitveni državi članici, da bi v njej prestajala zaporno kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti, na katerega jo je obsodila odreditvena država članica.“
2. Okvirni sklep 2008/909
8.
V uvodni izjavi 12 Okvirnega sklepa 2008/909 je navedeno:
„Ta okvirni sklep bi se moral smiselno uporabljati tudi za izvrševanje kazenskih sankcij v primerih iz členov 4(6) in 5(3) Okvirnega sklepa [2002/584]. To med drugim pomeni, da bi lahko država izvršiteljica brez poseganja v Okvirni sklep Sveta 2002/584/PNZ preverjala obstoj razlogov za nepriznanje in neizvršitev iz člena 9 tega okvirnega sklepa, vključno s preverjanjem dvojne kaznivosti, če je država izvršiteljica podala izjavo v skladu s členom 7(4) tega okvirnega sklepa kot pogoj za priznanje in izvršitev sodbe z namenom predaje osebe ali izvršitve kazenske sankcije v primerih iz člena 7(4) [člena 4, točka 6,] Okvirnega sklepa 2002/584/PNZ.“
9.
Člen 3 Okvirnega sklepa 2008/909, naslovljen „Namen in področje uporabe“, v odstavkih 1 in 2 določa:
„1.   Namen tega okvirnega sklepa je določiti pravila, na podlagi katerih država članica […] zaradi lažje socialne rehabilitacije obsojene osebe prizna sodbo in izvrši kazensko sankcijo.
2.   Ta okvirni sklep se uporablja, kadar se obsojena oseba nahaja v državi izdajateljici ali v državi izvršiteljici.“
10.
Člen 7 Okvirnega sklepa 2008/909, naslovljen „Dvojna kaznivost“, v odstavkih 3 in 4 določa:
„3.   Pri kaznivih dejanjih, ki jih odstavek 1 ne zajema, lahko država izvršiteljica priznanje sodbe in izvršitev kazenske sankcije pogojuje s tem, da se sodba nanaša na dejanja, ki so kazniva tudi po pravu države izvršiteljice, ne glede na znake ali opis kaznivega dejanja.
4.   Vsaka država članica lahko ob sprejetju tega okvirnega sklepa ali pozneje poda izjavo, o kateri uradno obvesti generalni sekretariat Sveta [Evropske unije], da ne bo uporabljala odstavka 1. Takšno izjavo je mogoče kadar koli umakniti. Takšne izjave ali umiki izjav se objavijo v Uradnem listu Evropske unije.“
11.
Člen 8 tega okvirnega sklepa, naslovljen „Priznanje sodbe in izvršitev kazenske sankcije“, v odstavku 1 določa:
„Pristojni organ v državi izvršiteljici v skladu s postopkom iz člena 5 prizna sodbo, posredovano v skladu s členom 4, in nemudoma sprejme vse potrebne ukrepe za izvršitev kazenske sankcije, razen če se odloči, da se bo skliceval na enega od razlogov za nepriznanje in neizvršitev iz člena 9.“
12.
Člen 9 navedenega okvirnega sklepa, naslovljen „Razlogi za nepriznanje in neizvršitev“, v odstavku 1(d) določa:
„Pristojni organ države izvršiteljice lahko zavrne priznanje sodbe in izvršitev kazenske sankcije:
[…]
(d)
če se v primeru iz člena 7(3) ter če je država izvršiteljica podala izjavo na podlagi člena 7(4) v zvezi s členom 7(1), sodba nanaša na dejanja, ki po pravu države izvršiteljice niso kazniva. […]“
13.
Člen 25 istega okvirnega sklepa, naslovljen „Izvrševanje kazenskih sankcij na podlagi evropskega naloga za prijetje“, določa:
„Brez poseganja v Okvirni sklep [2002/584] se določbe tega okvirnega sklepa smiselno uporabljajo – kolikor so združljive z določbami navedenega okvirnega sklepa – za izvrševanje kazenskih sankcij v primerih, ko se država članica zaveže k izvršitvi kazenske sankcije v primerih iz člena 4(6) navedenega okvirnega sklepa, ali če je v skladu s členom 5(3) navedenega okvirnega sklepa postavila pogoj, da je osebo treba vrniti zadevni državi članici, da bi v njej prestala kazen, s čimer se izogne nekaznovanosti zadevne osebe.“
14.
Kraljevina Nizozemska je v izjavi z dne 20. septembra 2012, o kateri je bil generalni sekretariat Sveta uradno obveščen v skladu s členom 7(4) Okvirnega sklepa 2008/909, navedla, da ne bo uporabljala člena 7(1) tega okvirnega sklepa. (
7
)
B.
Nizozemsko pravo
1. Ureditev v zvezi z evropskim nalogom za prijetje
15.
Okvirni sklep 2002/584 je bil v nizozemsko pravo prenesen z Wet tot implementatie van het kaderbesluit van de Raad van de Europese Unie betreffende het Europees aanhoudingsbevel en de procedures van overlevering tussen de lidstaten van de Europese Unie (Overleveringswet) (zakon o izvajanju Okvirnega sklepa Sveta Evropske unije o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami (zakon o predaji)) (
8
) z dne 29. aprila 2004, kakor je bil spremenjen z zakonom z dne 3. marca 2021 (
9
) (v nadaljevanju: zakon o predaji).
16.
Člen 6 zakona o predaji določa:
„1.   Predaja nizozemskega državljana se lahko dovoli, če se zahteva zaradi kazenske preiskave zoper njega in če je po mnenju izvršitvenega pravosodnega organa zagotovljeno, da bo, če bo obsojen na nepogojno [zaporno kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti,] v odreditveni državi članici zaradi dejanj, za katera se predaja lahko dovoli, to kazen lahko prestajal na Nizozemskem.
[…]
3.   Odstavek 1 se uporablja tudi za tujega državljana, ki na zaslišanju pred rechtbank [sodišče, Nizozemska] dokaže, da je na Nizozemskem zakonito neprekinjeno prebival vsaj pet let v smislu člena 8, initio ter točke od (a) do (e) in (l), Vreemdelingenwet 2000 [(zakon o tujcih iz leta 2000) (
10
) z dne 23. novembra 2000], če se za dejanja, ki so podlaga za evropski nalog za prijetje, lahko kazensko preganja na Nizozemskem in če se pričakuje, da zaradi kazni ali ukrepa, ki bi mu bil izrečen po predaji, ne bo izgubil pravice do prebivanja na Nizozemskem. Morebitna dokazila morajo biti predložena pravočasno pred zaslišanjem pred sodiščem.“
17.
Člen 7(1) zakona o predaji določa:
„Predaja se lahko dovoli za namene:
(a)
kazenske preiskave, ki jo uvedejo organi odreditvene države članice ali Evropsko javno tožilstvo iz člena 1 [Uredbe Sveta (EU) 2017/1939 z dne 12. oktobra 2017 o izvajanju okrepljenega sodelovanja v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva (
11
)] v zvezi z domnevo, da je po mnenju odreditvenega pravosodnega organa zahtevana oseba storila:
1.
dejanje, ki po pravu odreditvene države članice pomeni kvalificirano kaznivo dejanje, ki je navedeno tudi na seznamu v Prilogi 1 k temu zakonu in se po pravu odreditvene države članice kaznuje z [zaporno kaznijo ali ukrepom, vezanim na odvzem prostosti,] najmanj treh let; ali
2.
drugo dejanje, ki je kaznivo v skladu s pravom odreditvene države članice in nizozemskim pravom ter za katero pravo odreditvene države članice določa [zaporno kazen ali kazen, vezano na odvzem prostosti,] najmanj 12 mesecev;
(b)
izvršitve [zaporne kazni ali ukrepa, vezanega na odvzem prostosti,] štirih mesecev ali več, ki jo mora zahtevana oseba prestati na ozemlju odreditvene države članice za dejanje iz podtočke 1 ali 2.“
2. Ureditev priznavanja in izvrševanja kazenskih sankcij
18.
Okvirni sklep 2008/909 je bil v nizozemsko pravo prenesen z Wet wederzijdse erkenning en tenuitvoerlegging vrijheidsbenemende en voorwaardelijke sancties (zakon o vzajemnem priznavanju in izvrševanju zapornih in pogojnih kazni) (
12
) z dne 12. julija 2012, kakor je bil spremenjen z zakonom z dne 3. marca 2021 (
13
) (v nadaljevanju: WETS).
19.
Člen 1:1(a) WETS določa:
„V tem zakonu in na njem temelječih določbah se uporabljajo naslednje opredelitve:
(a)
‚minister‘ pomeni ministra za varnost in pravosodje“.
20.
Člen 2:11 WETS določa:
„1.   Minister posreduje sodno odločbo in potrdilo generalnemu pravobranilcu na tožilstvu pri višjem sodišču, razen če že na začetku meni, da obstajajo razlogi za zavrnitev priznanja te sodne odločbe.
2.   Generalni pravobranilec sodno odločbo in potrdilo takoj predloži posebnemu senatu Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden [višje sodišče v Arnhem-Leeuwardnu, Nizozemska] iz člena 67 Wet op de rechterlijke organisatie [(zakon o organizaciji sodstva) (
14
) z dne 17. maja 1827]. Svoje morebitno stališče o zgoraj navedenih dokumentih mu predloži v štirinajstih dneh od datuma, ko mu je predložil dokumente.
3.   Posebni senat višjega sodišča presodi:
(a)
ali obstajajo razlogi za zavrnitev priznanja sodne odločbe na podlagi člena 2:13(1);
[…]
7.   Posebni senat višjega sodišča v šestih tednih od datuma, ko je prejel sodno odločbo in potrdilo, ministru pošlje pisno in obrazloženo presojo, ki jo je opravil na podlagi odstavka 3.“
21.
Člen 2:12(1) WETS določa:
„Minister odloči o priznanju sodne odločbe ob upoštevanju presoje posebnega senata višjega sodišča.“
22.
Člen 2:13 WETS, naslovljen „Razlogi za obvezno nepriznanje“, v odstavku 1(f) določa:
„Priznanje sodne odločbe se zavrne, kadar:
[…]
(f)
dejanje, za katero je bila izrečena [zaporna kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti], ne bi bilo kaznivo po nizozemskem pravu, če bi bilo storjeno na Nizozemskem.“
III. Dejansko stanje v sporu o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
23.
Sąd Okręgowy w Jeleniej Górze, Wydział III Karny (regionalno sodišče v kraju Jelenia Góra, tretji kazenski oddelek) je v zvezi z YM izdalo dva evropska naloga za prijetje zaradi uvedbe kazenskega postopka, enega 9. novembra 2020 in drugega 9. maja 2023.
24.
Rechtbank Amsterdam (sodišče v Amsterdamu, Nizozemska), ki je predložitveno sodišče, mora kot izvršitveni pravosodni organ odločiti o izvršitvi teh dveh evropskih nalogov za prijetje.
25.
To sodišče pojasnjuje, da se njegov predlog za sprejetje predhodne odločbe nanaša le na drugega od navedenih nalogov. Ta je bil izdan zaradi uvedbe kazenskega postopka zoper zahtevano osebo v zvezi z enim samim dejanjem, in sicer nespoštovanjem preživninske obveznosti do mladoletnega sina, v skladu s sodnimi odločbami, ki so jih sprejela poljska sodišča.
26.
Odreditveni pravosodni organ tega dejanja ni opredelil kot kaznivo dejanje iz člena 2(2) Okvirnega sklepa 2002/584, ki je lahko razlog za predajo zadevne osebe brez ugotavljanja dvojne kaznivosti storjenega dejanja. Predložitveno sodišče je ugotovilo, da to dejanje po nizozemskem pravu ni kaznivo, vendar se vseeno namerava odpovedati uporabi razloga za fakultativno neizvršitev iz člena 4, točka 1, tega okvirnega sklepa.
27.
To sodišče namreč navaja, da je zahtevana oseba, ki je poljski državljan, zakonito in neprekinjeno prebivala na Nizozemskem več kot pet let in je torej pridobila pravico do stalnega prebivanja. Zato navedeno sodišče meni, da je ta oseba „prebivalec“ Kraljevine Nizozemske v smislu člena 5, točka 3, navedenega okvirnega sklepa.
28.
Poleg tega predložitveno sodišče ugotavlja, da ima zahtevana oseba tesne vezi s Kraljevino Nizozemsko, tako da bi izvršitev zaporne kazni ali ukrepa, vezanega na odvzem prostosti, ki bi bil po predaji morebiti izrečen na Poljskem, na Nizozemskem pripomogla k povečanju njenih možnosti za ponovno vključitev v družbo. To sodišče v zvezi s tem navaja, da ta oseba prebiva na Nizozemskem približno 12 let, da je imela v zadnjih letih znatne prihodke, da dobro govori nizozemsko in da čeprav trenutno ni zaposlena, namerava nadaljevati izobraževanje za inštruktorja fitnesa.
29.
Predložitveno sodišče je v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe najprej Sodišču v predhodno odločanje predložilo tri vprašanja. To sodišče se je 13. februarja 2024 odločilo umakniti prvo in drugo vprašanje. Glede na pojasnila navedenega sodišča je bila ta odločitev za delni umik sprejeta potem, ko je nizozemska vlada 21. decembra 2023 vložila predlog zakona Wet herimplementatie Europees strafrecht (zakon o novem prenosu kazenskega prava Unije), katerega sprejetje naj bi omogočilo rešitev težav pri prenosu Okvirnega sklepa 2002/584, ki so bile predmet prvih dveh vprašanj.
30.
Tretje vprašanje za predhodno odločanje, ki je zdaj edino, za odgovor na katero je zaprošeno Sodišče, se nanaša na primer, v katerem je evropski nalog za prijetje izdan zaradi dejanja iz člena 2(4) Okvirnega sklepa 2002/584, ki po pravu izvršitvene države članice ni kaznivo. Ker se je izvršitveni pravosodni organ odločil, da ne bo uveljavljal razloga za fakultativno neizvršitev iz člena 4, točka 1, tega okvirnega sklepa, želi uporabiti možnost iz člena 5, točka 3, navedenega okvirnega sklepa in namerava torej predajo zahtevane osebe pogojevati s tem, da se ta oseba vrne v izvršitveno državo članico, da bi v njej prestajala zaporno kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti, ki bi ji morebiti bil izrečen v odreditveni državi članici.
31.
V zvezi s tem predložitveno sodišče pojasnjuje, da se v skladu z nizozemsko ureditvijo, ki se je uporabljala na datum predložitvene odločbe, priznanje kazenske sankcije, izrečene v drugi državi članici, samodejno zavrne, kadar dejanje, za katero je bila izrečena zaporna kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti, po nizozemskem pravu ne bi bilo kaznivo, če bi bilo storjeno na ozemlju Nizozemske.
32.
Zato, kadar je evropski nalog za prijetje izdan zaradi uvedbe kazenskega postopka v zvezi z dejanji, ki po nizozemskem pravu niso kazniva, in se ta nalog za prijetje izvrši s pogojevanjem predaje zadevne osebe z jamstvom vrnitve v skladu s členom 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584, ta oseba zaporne kazni ali ukrepa, vezanega na odvzem prostosti, ki bi bil morebiti izrečen v odreditveni državi članici, ne bo mogla prestajati na Nizozemskem.
33.
Predložitveno sodišče meni, da je ta položaj v nasprotju s pravom Unije. To sodišče ugotavlja, da člen 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909 določa fakultativni razlog za nepriznanje in neizvršitev. Zato naj bi morale države članice v okviru prenosa te določbe pristojnim organom podeliti polje proste presoje, ne da bi določile, da je ta razlog za zavrnitev obvezen. Poleg tega naj bi se moral navedeni razlog za zavrnitev razlagati ozko v skladu s ciljem lažje ponovne vključitve zadevne osebe v družbo.
34.
Navedeno sodišče dodaja, da je v okviru uveljavljanja jamstva vrnitve za dejanje, ki po pravu izvršitvene države članice ni kaznivo, združljivost takega polja proste presoje s pravom Unije vprašljiva.
35.
V takem položaju se namreč zdi, da je nemožnost izvršitve zaporne kazni ali ukrepa, vezanega na odvzem prostosti, na ozemlju Nizozemske v nasprotju s členom 25 Okvirnega sklepa 2008/909.
36.
V zvezi s tem predložitveno sodišče pojasnjuje, da imajo v skladu s tem členom 25 določbe Okvirnega sklepa 2002/584 prednost pred določbami Okvirnega sklepa 2008/909. Poleg tega naj bi bilo iz sodne prakse Sodišča razvidno, da Okvirni sklep 2002/584, zlasti njegov člen 5, točka 3, izvršitvenemu pravosodnemu organu v posebnih primerih omogoča, da odloči, da je treba kazen, ki je bila izrečena v odreditveni državi članici, izvršiti na ozemlju izvršitvene države članice. (
15
)
37.
V teh okoliščinah to sodišče ugotavlja, da kadar se je izvršitveni pravosodni organ odpovedal uveljavljanju razloga za fakultativno neizvršitev na podlagi dvojne kaznivosti, kot je določen v členu 4, točka 1, Okvirnega sklepa 2002/584, vendar je predajo pogojeval z jamstvom vrnitve zaradi povečanja možnosti zadevne osebe za ponovno vključitev v družbo v skladu s členom 5, točka 3, tega okvirnega sklepa, pravo Unije nasprotuje temu, da pristojni organ izvršitvene države članice naknadno zavrne priznanje in izvršitev kazenske sankcije, izrečene v odreditveni državi članici, z uveljavljanjem razloga za zavrnitev, ki temelji na dvojni kaznivosti, kot je določen v členu 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909.
38.
Po presoji navedenega sodišča bi bilo nepriznanje zaporne kazni ali ukrepa, vezanega na odvzem prostosti, izrečenega v odreditveni državi članici, v nasprotju s ciljem, ki mu sledi člen 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584, to je povečati možnosti za ponovno vključitev zahtevane osebe v družbo, in bi tej določbi odvzelo polni učinek.
39.
Predložitveno sodišče pojasnjuje še, da bo odgovor na to vprašanje vplival na njegovo odločitev, ali bo osebo, ki je predmet spora o glavni stvari, predalo ali ne. Če bi Sodišče ugotovilo, da pravo Unije ne nasprotuje uporabi nacionalnih določb, kot so te, ki so opisane v predlogu za sprejetje predhodne odločbe, bi predložitveno sodišče, kot navaja, lahko ponovno razmislilo o svojem namenu, da to osebo preda poljskim organom z uporabo jamstva vrnitve. V tem primeru namreč ne bi bilo zagotovljeno, da bi navedena oseba zaporno kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti, na katerega bi morebiti bila obsojena na Poljskem, lahko prestajala na Nizozemskem, da bi se povečale njene možnosti za ponovno vključitev v družbo.
40.
Skratka, predložitveno sodišče želi izvedeti, ali sta v fazi uveljavljanja jamstva vrnitve iz člena 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584 priznanje in izvršitev zaporne kazni ali ukrepa, vezanega na odvzem prostosti, ki bi morebiti bil izrečen na Poljskem, na Nizozemskem lahko v nasprotju s tem, da dejanje z vidika nizozemskega prava ni kaznivo.
41.
To sodišče v odločbi o delnem umiku, ki je bila pri Sodišču vložena 26. februarja 2024, natančneje pojasnjuje razloge, iz katerih sprememba nizozemske ureditve, ki določa, da je razlog za nepriznanje in neizvršitev iz člena 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909 fakultativen, ne bo odpravila težave, iz katere izvira tretje vprašanje za predhodno odločanje. Tudi v takem položaju naj bi namreč minister še vedno imel pristojnost, da takoj zavrne priznanje tuje kazenske sankcije in torej vrnitev obsojene osebe na Nizozemsko zaradi nekaznivosti dejanja po nizozemskem pravu, v skladu s tem, kar določa člen 2:11(1) WETS. Tudi če minister ne bi izvrševal te pristojnosti, bi Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (višje sodišče v Arnhem-Leeuwardnu) še vedno imelo pristojnost za zavrnitev priznanja in torej vrnitve obsojene osebe na Nizozemsko zaradi nekaznivosti dejanja po nizozemskem pravu, medtem ko bi bila v skladu s členom 2:12(1) WETS taka zavrnitev za ministra zavezujoča.
42.
V teh okoliščinah je rechtbank Amsterdam (sodišče v Amsterdamu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali člen 9(1), initio in (d), Okvirnega sklepa [2008/909] v povezavi s členom 25 tega okvirnega sklepa ter v povezavi s členom 4, točka 1, in členom 5, točka 3, Okvirnega sklepa [2002/584] nasprotuje temu, da država članica, ki je uporabila člen 7(4) Okvirnega sklepa [2008/909], prenese prvonavedeno določbo tako, da potem, ko je izvršitveni pravosodni organ, ki mu je dano jamstvo vrnitve, odobril predajo odreditveni državi članici zaradi kazenskega pregona za dejanje iz člena 2(4) Okvirnega sklepa [2002/584], ki po pravu izvršitvene države članice ni kaznivo, v zvezi s katerim pa se je izvršitveni pravosodni organ izrecno odpovedal zavrnitvi predaje iz tega razloga, drugi organi izvršitvene države članice (kot države izvršitve) zaradi neobstoja kaznivosti po pravu izvršitvene države članice (kot države izvršitve) morajo ali smejo naknadno zavrniti priznanje in izvršitev kazni odvzema prostosti, izrečene v odreditveni državi članici za to dejanje, in morajo ali smejo zavrniti uveljavljanje jamstva vrnitve?“
43.
YM, Openbaar Ministerie (državno tožilstvo, Nizozemska), nizozemska in poljska vlada ter Evropska komisija so predložili pisna stališča in se, razen poljske vlade, udeležili obravnave 15. januarja 2025, na kateri so med drugim odgovorili na vprašanja za ustni odgovor, ki jih je postavilo Sodišče.
IV. Analiza
44.
Predložitveno sodišče s svojim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 9(1)(d) in člen 25 Okvirnega sklepa 2008/909 razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa obveznost ali možnost, da pristojni organ države članice zavrne priznanje sodbe in izvršitev kazenske sankcije, izrečenih v drugi državi članici, ker se nanašata na dejanja, ki po pravu prvonavedene države članice ne bi bila kazniva, kadar se je izvršitveni pravosodni organ te države članice v skladu s tem, kar je določeno v členu 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584, predhodno odločil izvršiti evropski nalog za prijetje ob pogojevanju predaje zahtevane osebe s tem, da je ta oseba po obravnavi vrnjena v izvršitveno državo članico, da bi v njej prestajala zaporno kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti, na katerega bi bila obsojena v odreditveni državi članici.
45.
Primer, na katerega se nanaša ta zadeva, je tak.
46.
Izvršitveni pravosodni organ države članice, ki odloča o evropskem nalogu za prijetje, izdanem zaradi uvedbe kazenskega postopka, namerava predati zahtevano osebo, pri čemer se na eni strani odpoveduje uveljavljanju razloga za fakultativno neizvršitev iz člena 4, točka 1, Okvirnega sklepa 2002/584, ki se nanaša na položaj, v katerem dejanje, na katerem temelji evropski nalog za prijetje, z vidika prava izvršitvene države članice ni kaznivo, ter na drugi strani v skladu s členom 5, točka 3, tega okvirnega sklepa zahteva, da se ta oseba vrne v to državo članico na prestajanje zaporne kazni ali ukrepa, vezanega na odvzem prostosti, na katerega bo morebiti obsojena v odreditveni državi članici.
47.
Da bi sprejel odločitev o predaji, se izvršitveni pravosodni organ vseeno sprašuje o tem, kaj bi se na podlagi nizozemskega prava lahko zgodilo s tem jamstvom vrnitve v fazi priznanja sodbe ali izvršitve kazenske sankcije, ki bosta po predaji morebiti izrečeni v odreditveni državi članici.
48.
V različici, ki je veljala v času predložitvene odločbe, je nizozemska ureditev namreč pristojnemu organu izvršitvene države članice nalagala, da v skladu s členom 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909 zavrne priznanje sodbe in izvršitev kazenske sankcije, izrečenih v odreditveni državi članici, ker sporna dejanja po nizozemskem pravu niso kazniva. Posledica te ureditve je, da ni nikoli mogoče priznati obsodilne sodbe, ki je v drugi državi članici izrečena za dejanja, ki po nizozemskem pravu niso kazniva. Poleg tega je Kraljevina Nizozemska uporabila možnost iz člena 7(4) Okvirnega sklepa 2008/909 in navedla, da ne bo uporabljala člena 7(1) tega okvirnega sklepa, s čimer je zahtevo po dvojni kaznivosti razširila na vsa kazniva dejanja.
49.
Iz tega sledi, da bo v praksi vsako jamstvo vrnitve, ki ga izvršitveni pravosodni organ na Nizozemskem v skladu s členom 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584 zahteva v okviru evropskega naloga za prijetje, ki se nanaša na dejanja, ki po nizozemskem pravu niso kazniva in za katera se je ta organ odpovedal uveljavljanju razloga za fakultativno neizvršitev iz člena 4, točka 1, tega okvirnega sklepa, ostalo brez učinka zaradi uporabe razloga za samodejno zavrnitev, določenega v členu 2:13 WETS.
50.
Nizozemska vlada je na obravnavi navedla, da je bila njena nacionalna ureditev v zvezi s tem spremenjena. Po navedbah te vlade je ta spremenjena ureditev začela veljati 1. oktobra 2024. Tako se zdi, da je razlog za nepriznanje in neizvršitev iz člena 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909 postal fakultativen v okviru uveljavljanja jamstva vrnitve, omenjenega v členu 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584.
51.
Ta sprememba nizozemske ureditve je dobrodošla, ker člen 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909 določa fakultativni razlog za nepriznanje in neizvršitev. Zato ta določba ne more biti prenesena tako, da se obvezno ali samodejno zavrne priznanje vsake obsodilne sodbe za dejanja, ki po nacionalnem pravu izvršitvene države članice niso kazniva. Povedano drugače, pristojni organ te države članice bi moral v vsakem posameznem primeru imeti polje proste presoje pri uporabi tega razloga za zavrnitev.
52.
Iz besedila te določbe je namreč razvidno, da „[p]ristojni organ države izvršiteljice lahko zavrne priznanje sodbe in izvršitev kazenske sankcije[,] če se […] sodba nanaša na dejanja, ki po pravu države izvršiteljice niso kazniva“. (
16
) Izraz „lahko zavrne“ jasno kaže, da gre za možnost, ki je tako dana temu organu.
53.
V zvezi s tem je Sodišče v sodbi z dne 11. januarja 2017, Grundza, (
17
) izrecno navedlo, da navedena določba določa „možnost, da lahko pristojni organ države izvršiteljice zavrne priznanje sodbe, izdane v državi izdajateljici, in izvršitev kazenske sankcije, ki je bila ravno tako naložena v zadnjenavedeni državi, kadar pogoj dvojne kaznivosti ni izpolnjen“. (
18
)
54.
Pojasniti je treba, da Okvirni sklep 2002/584 v členu 4, točka 1, vsebuje razlog za fakultativno neizvršitev evropskega naloga za prijetje, ki temelji tudi na zahtevi po dvojni kaznivosti, in da je ta določba napisana s podobnimi izrazi kot člen 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909.
55.
V zvezi s tem naj opozorim, da Okvirni sklep 2002/584 v členu 3 izrecno določa razloge za obvezno neizvršitev evropskega naloga za prijetje, v členih 4 in 4a pa razloge za njegovo fakultativno neizvršitev.
56.
V zvezi z razlogi za fakultativno neizvršitev evropskega naloga za prijetje, naštetimi v členu 4 Okvirnega sklepa 2002/584, iz sodne prakse Sodišča izhaja, da imajo države članice pri prenosu tega okvirnega sklepa v nacionalno pravo polje proste presoje. To pomeni, da lahko te razloge prenesejo v nacionalno pravo ali ne. Odločijo se lahko tudi za omejitev primerov, v katerih lahko izvršitveni pravosodni organ zavrne izvršitev evropskega naloga za prijetje, s čimer se olajša predaja zahtevanih oseb v skladu z načelom medsebojnega priznavanja iz člena 1(2) navedenega okvirnega sklepa. (
19
)
57.
Poleg tega je treba ugotoviti, da v skladu s členom 4 Okvirnega sklepa 2002/584 izvršitveni pravosodni organ „lahko zavrne“ izvršitev evropskega naloga za prijetje iz razlogov, naštetih v točkah od 1 do 7 tega člena, med katerimi je med drugim v točki 1 tega člena naveden neobstoj dvojne kaznivosti.
58.
Iz besedila člena 4 tega okvirnega sklepa je torej razvidno, da mora izvršitveni pravosodni organ imeti polje proste presoje v zvezi z vprašanjem, ali je treba izvršitev evropskega naloga za prijetje zavrniti ali ne iz razlogov, navedenih v tem členu 4. (
20
)
59.
Po presoji Sodišča iz tega izhaja, da države članice, če se odločijo za prenos enega ali več razlogov za fakultativno neizvršitev iz člena 4 Okvirnega sklepa, ne smejo določiti, da morajo pravosodni organi zavrniti izvršitev vsakega evropskega naloga za prijetje, ki formalno spada na področje uporabe navedenih razlogov, ne da bi imeli možnosti upoštevati okoliščine posameznega primera. (
21
)
60.
Po mojem mnenju je to razlago mogoče razširiti na člen 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909 glede na podobnosti med besedilom te določbe in besedilom člena 4, točka 1, Okvirnega sklepa 2002/584.
61.
Ugotovitev, da te določbe ni mogoče razlagati tako, da določa obvezen razlog za nepriznanje sodb in neizvršitev kazenskih sankcij, vseeno ne omogoča celovitega odgovora na vprašanja predložitvenega sodišča.
62.
Če pristojni organ izvršitvene države članice uporabi možnost iz člena 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909, jamstvo vrnitve, ki se je zahtevalo v fazi predaje, namreč ne more imeti učinka, tako da obsojena oseba svoje zaporne kazni ali ukrepa, vezanega na odvzem prostosti, ne bo mogla prestajati na ozemlju te države članice. Cilj lažje ponovne vključitve te osebe v družbo, ki utemeljuje uporabo mehanizma predaje z jamstvom vrnitve, kot je določen v členu 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584, bi torej lahko bil ogrožen v fazi priznavanja obsodilne sodbe.
63.
Zato predložitveno sodišče poziva Sodišče, naj pojasni, ali je s členom 25 Okvirnega sklepa 2008/909 skladno, da ima pristojni organ izvršitvene države članice možnost – in ne obveznost – da na podlagi razloga iz člena 9(1)(d) tega okvirnega sklepa zavrne priznanje in izvršitev sodbe, izrečene po predaji z dodanim jamstvom vrnitve, ki se izvede na podlagi člena 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584.
64.
Menim, da taka možnost načeloma ne bi smela biti dovoljena brez spremembe okoliščin, ki bi lahko upravičila, da se z vidika ponovne vključitve obsojene osebe v družbo znova oceni prvotna presoja izvršitvenega pravosodnega organa, na podlagi katere se je ta organ odpovedal uveljavljanju razloga za fakultativno neizvršitev iz člena 4, točka 1, Okvirnega sklepa 2002/584 in uporabil mehanizem predaje z jamstvom vrnitve, določen v členu 5, točka 3, tega okvirnega sklepa. To rešitev podpiram iz več razlogov.
65.
Na prvem mestu, naj opozorim, da Okvirni sklep 2008/909, tako kot Okvirni sklep 2002/584, na kazenskem področju konkretizira načeli medsebojnega zaupanja in vzajemnega priznavanja. S tem okvirnim sklepom se krepi pravosodno sodelovanje na področju priznavanja in izvrševanja sodb v kazenskih zadevah, kadar so bile osebe v drugi državi članici s kazensko sodbo obsojene na zaporno kazen ali ukrep, ki vključuje odvzem prostosti, da bi se olajšala njihova socialna rehabilitacija. (
22
)
66.
V skladu s členom 3(1) navedenega okvirnega sklepa je njegov namen določiti pravila, na podlagi katerih lahko država članica zaradi lažje socialne rehabilitacije obsojene osebe prizna sodbo in izvrši kazensko sankcijo, ki jo je izreklo sodišče druge države članice.
67.
Člen 8 Okvirnega sklepa 2008/909 v ta namen določa, da mora pristojni organ izvršitvene države članice načeloma ugoditi zahtevi za priznanje sodbe in izvršitev zaporne kazni ali ukrepa, ki vključuje odvzem prostosti, izrečenih v drugi državi članici, ki mu je bila posredovana v skladu s členoma 4 in 5 navedenega okvirnega sklepa. Načeloma lahko tako zahtevo zavrne le iz razlogov za nepriznanje in neizvršitev, ki so taksativno našteti v členu 9 navedenega okvirnega sklepa. (
23
)
68.
Vsako izjemo od načela medsebojnega priznavanja je treba razlagati ozko. (
24
) V zvezi s členom 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909 je tako Sodišče razsodilo, da pogoj dvojne kaznivosti pomeni izjemo od splošnega pravila priznavanja sodb in izvrševanja kazenske sankcije. Zato je treba področje uporabe razloga za zavrnitev priznanja sodbe in izvršitev kazenske sankcije zaradi neobstoja dvojne kaznivosti, kot je določeno v tej določbi, razlagati ozko, da se omeji število primerov nepriznanja in neizvršitve. (
25
)
69.
Kot je Sodišče že pojasnilo, ozka razlaga člena 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909 pripomore k uresničitvi cilja lajšanja socialne rehabilitacije obsojene osebe, ki mu sledi Okvirni sklep 2008/909, kot je navedeno v njegovem členu 3(1). (
26
)
70.
Temu cilju pa sledi tudi člen 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584, ki določa možnost, da se izvršitveni pravosodni organ odloči, da bo izrečena kazen morala biti izvršena na ozemlju izvršitvene države članice. (
27
) Namen te določbe je namreč povečati možnosti za ponovno vključitev državljana ali prebivalca izvršitvene države članice v družbo, tako da se mu omogoči, da na ozemlju te države članice prestaja zaporno kazen ali varnostni ukrep, vezan na odvzem prostosti, ki bi mu bil po njegovi predaji v okviru izvršitve evropskega naloga za prijetje izrečen v odreditveni državi članici. (
28
)
71.
Odločitev za uporabo mehanizma predaje z jamstvom vrnitve, določenega v členu 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584, temelji na celoviti presoji možnosti za ponovno vključitev v družbo v odreditveni državi članici in izvršitveni državi članici ob upoštevanju vezi, ki zadevno osebo povezujejo z vsako od teh dveh držav. (
29
)
72.
Pravosodni organ, ki izvršuje evropski nalog za prijetje, mora torej imeti možnost, da ob upoštevanju posebnih okoliščin zadevnega primera presodi, ali vezi te osebe z izvršitveno državo članico zadostujejo, da bi se cilj ponovne vključitve v družbo iz te določbe bolje dosegel, če bi navedena oseba kazen, ki bi ji lahko bila naložena, prestala v tej državi članici. (
30
)
73.
Izvršitveni pravosodni organ mora v okviru te presoje pretehtati več interesov, kot so interesi, povezani s ponovno vključitvijo zahtevane osebe v družbo po njeni morebitni obsodbi, nujnostjo preprečitve nekaznovanosti te osebe in neobstojem dvojne kaznivosti. (
31
)
74.
Če se ta organ odloči uporabiti mehanizem predaje z jamstvom vrnitve, kot je določen v členu 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584, tako da se odpove uveljavljanju razloga za fakultativno neizvršitev iz člena 4, točka 1, tega okvirnega sklepa, to stori zato, ker meni, da bi morali interesi, povezani s ponovno vključitvijo v družbo in bojem proti nekaznovanosti, prevladati nad ugotovitvijo, da zadevno dejanje po njegovem nacionalnem pravu ni kaznivo.
75.
V okoliščinah spora o glavni stvari predložitveno sodišče dejansko ugotavlja, da ob upoštevanju vezi, ki YM povezujejo z Nizozemsko, cilj olajšanja ponovne vključitve te osebe v družbo zahteva, da kazen prestane na ozemlju te države članice. Zato se to sodišče namerava odpovedati sklicevanju na člen 4, točka 1, Okvirnega sklepa 2002/584, ob tem pa se sprašuje, ali bo jamstvo vrnitve, ki ga zahteva, imelo učinek ob upoštevanju možnosti, ki jo bo nato imel pristojni organ izvršitvene države članice, da zavrne priznanje obsodilne sodbe na podlagi člena 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909.
76.
Za zmanjšanje te negotovosti je treba določiti pravilo, v skladu s katerim tehtanja, ki ga izvršitveni pravosodni organ tako opravi v fazi izvršitve evropskega naloga za prijetje, načeloma ne bi smelo biti mogoče postaviti pod vprašaj v fazi priznanja obsodilne sodbe, izrečene po tem nalogu. Tako bi morala biti možnost uveljavljanja razloga za nepriznanje in neizvršitev, omenjenega v tej določbi, strogo urejena, kadar je bil uporabljen mehanizem predaje z jamstvom vrnitve, določen v členu 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584.
77.
To pomeni, da pristojni organ izvršitvene države članice, če ne bi prišlo do spremembe okoliščin, ki bi lahko vplivala na interes, da obsojena oseba zaradi njene boljše ponovne vključitve v družbo kazen prestaja na ozemlju izvršitvene države članice, ne bi smel imeti možnosti uveljavljati razlog za nepriznanje in neizvršitev iz člena 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909.
78.
Na drugem mestu, taka rešitev je utemeljena z logiko, ki je neločljivo povezana z mehanizmom predaje z jamstvom vrnitve, ki je določen v členu 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584. Ta mehanizem namreč temelji na dvojni zavezi, ki jo je mogoče izraziti tako: izvršitvena država članica se s pogojevanjem predaje z jamstvom vrnitve implicitno, vendar nujno zaveže, da bo načeloma izvršila zaporno kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti, ki bo morebiti izrečen v odreditveni državi članici. Zadnjenavedena država članica pa se, ko da jamstvo vrnitve, vnaprej zaveže, da bo obsojeno osebo vrnila v izvršitveno državo članico, da bo ta tam prestajala to zaporno kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti. (
32
) Pravilo, da se na razlog za nepriznanje in neizvršitev iz člena 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909 načeloma ne bi smelo biti mogoče sklicevati pri uveljavljanju jamstva vrnitve iz člena 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584, zagotavlja, da bo ob neobstoju novih okoliščin ta dvojna zaveza upoštevana in imela učinek.
79.
Na tretjem mestu, upoštevati je treba člen 25 Okvirnega sklepa 2008/909, ki ureja povezavo med tem okvirnim sklepom in Okvirnim sklepom 2002/584. Opozoriti moram, da se v skladu s tem členom določbe Okvirnega sklepa 2008/909 – kolikor so združljive z določbami Okvirnega sklepa 2002/584 – smiselno uporabljajo za izvrševanje kazenskih sankcij, med drugim, kadar država članica, ki deluje v okviru člena 5, točka 3, zadnjenavedenega okvirnega sklepa, kot pogoj za izvršitev evropskega naloga za prijetje zahteva vrnitev zadevne osebe v to državo, da bi v njej prestajala zaporno kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti, na katerega bo morebiti obsojena v odreditveni državi članici, da se prepreči nekaznovanost zadevne osebe.
80.
Iz te določbe izhaja, da po zgledu tega, kar velja, če izvršitveni pravosodni organ uporabi razlog za fakultativno neizvršitev iz člena 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584, izvršitev kazenskih sankcij, ki sledi uveljavljanju jamstva vrnitve iz člena 5, točka 3, tega okvirnega sklepa, predpostavlja, da je upoštevan postopek in so izpolnjeni pogoji, ki so z Okvirnim sklepom 2008/909 določeni za priznanje in izvršitev sodbe v kazenski zadevi v državi članici, ki ni država članica izreka obsodbe. (
33
)
81.
Povezava med postopki, ki so pri uporabi jamstva vrnitve iz člena 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584 določeni s tem sklepom in z Okvirnim sklepom 2008/909, je potrjena tudi z delom (f) standardnega obrazca potrdila iz Priloge I k Okvirnemu sklepu 2008/909. To potrdilo se pošlje skupaj s sodbo zaradi njenega priznanja in izvršitve, pri čemer mora vsebovati sklicevanje na to jamstvo vrnitve, kadar ga je odreditvena država članica dala. Iz tega sledi, da mora za izvršitev obsodilne sodbe, ki sledi dajanju tega jamstva, država članica izreka sodbe poslati sodbo in potrdilo v skladu s pravili, določenimi v tem okvirnem sklepu.
82.
Sodišče je v sodbi SF pojasnilo, da mora razmerje med Okvirnim sklepom 2002/584 in Okvirnim sklepom 2008/909, ki ga je predvidel zakonodajalec Unije, prispevati k uresničitvi cilja olajšanja socialne rehabilitacije zadevne osebe. Poudarilo je tudi, da taka rehabilitacija ni le v interesu obsojene osebe, temveč tudi Evropske unije na splošno. (
34
) To razumevanje razmerja med obema okvirnima sklepoma, kot da morata spodbujati ta cilj, povečuje potrebo, da se za uporabo razloga za zavrnitev iz člena 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909 določijo stroge meje, kadar se uporabi mehanizem predaje z jamstvom vrnitve v skladu s tem, kar je določeno v členu 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584.
83.
To je toliko bolj res, ker iz člena 25 Okvirnega sklepa 2008/909 izhaja, da se njegove določbe uporabljajo, kolikor so združljive z določbami Okvirnega sklepa 2002/584, kar pomeni, da se zahteva skladnost pri izvajanju teh dveh okvirnih sklepov. Po mojem mnenju ta zahteva po skladnosti ne bi bila izpolnjena, če bi se pristojni organ izvršitvene države članice – če ne bi prišlo do spremembe okoliščin, ki bi utemeljevala ponovno oceno prvotne presoje izvršitvenega pravosodnega organa, na podlagi katere se je ta organ odločil, da ima interes, povezan s ponovno vključitvijo zadevne osebe v družbo, prednost pred interesom, povezanim z neobstojem dvojne kaznivosti – v fazi priznanja sodbe za namene izvršitve kazenske sankcije lahko odločil dati prednost zadnjenavedenemu interesu s tem, da bi uveljavljal razlog za nepriznanje in neizvršitev iz člena 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909.
84.
Na četrtem mestu, poudariti je treba, da je v skladu s členom 1(1) Okvirnega sklepa 2002/584 namen mehanizma evropskega naloga za prijetje omogočiti prijetje in predajo zahtevane osebe, da glede na cilj, ki mu sledi navedeni okvirni sklep, storjeno kaznivo dejanje ne ostane nekaznovano in da se ta oseba kazensko preganja ali prestaja kazen odvzema prostosti, ki ji je bila izrečena. (
35
) Tako je namen mehanizma evropskega naloga za prijetje med drugim boj proti nekaznovanosti zahtevane osebe, ki je na drugem ozemlju, kot je to, na katerem je osumljena storitve kaznivega dejanja. (
36
)
85.
Dodati moram, da mora biti v skladu s členom 25 Okvirnega sklepa 2008/909 namen povezave med tem okvirnim sklepom in Okvirnim sklepom 2002/584 tudi preprečiti nekaznovanost zadevne osebe.
86.
Iz poudarjanja zadnjenavedenega cilja, ki je glavni cilj mehanizma predaje, uvedenega s tem okvirnim sklepom, izhaja, da mora biti primeren način za povezavo navedenega okvirnega sklepa z Okvirnim sklepom 2008/909 v vsakem primeru določen ob upoštevanju ne le cilja lažje ponovne vključitve obsojene osebe v družbo, temveč tudi cilja boja proti nekaznovanosti.
87.
Kar pa zadeva dejanja, ki po pravu izvršitvene države članice niso kazniva, dejstvo, da izvršitveni pravosodni organ ne preda zahtevane osebe s sklicevanjem na člen 4, točka 1, Okvirnega sklepa 2002/584, ogroža cilj boja proti nekaznovanosti. Zato je treba uporabiti razlago člena 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909, ki s spodbujanjem predaje omogoča uresničitev tega cilja, kar pomeni, da je treba strogo omejiti možnost sklicevanja na to določbo pri uveljavljanju jamstva vrnitve iz člena 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584. Brez tega bi bil izvršitveni pravosodni organ lahko odvrnjen od uporabe mehanizma pogojene predaje iz te določbe, kar bi ogrozilo cilj boja proti nekaznovanosti. V zvezi s tem je zgovorno, da predložitveno sodišče omenja možnost, da bi ponovno razmislilo o svoji odločitvi, da preda zahtevano osebo.
88.
Iz zgornjih elementov izhaja, da v položaju, v katerem ob neobstoju dvojne kaznivosti izvršitveni pravosodni organ ne uporabi možnosti uveljavljanja razloga za neizvršitev iz člena 4, točka 1, Okvirnega sklepa 2002/584 in preda zahtevano osebo, pri čemer to predajo pogojuje z jamstvom vrnitve v skladu s členom 5, točka 3, tega okvirnega sklepa, pristojni organ izvršitvene države članice v fazi priznanja in izvršitve obsodilne sodbe, izrečene v zvezi s to osebo, načeloma ne more uveljavljati razloga za nepriznanje in neizvršitev iz člena 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909, ki tudi temelji na neobstoju dvojne kaznivosti.
89.
Tudi če se v skladu s to rešitvijo priznava, da bi se morala v fazi priznanja obsodilne sodbe presoja, ki jo je prvotno opravil izvršitveni pravosodni organ, upoštevati in imeti učinek, nizozemska vlada vseeno trdi, da je treba ob upoštevanju dolgega obdobja, ki lahko preteče med odločitvijo o predaji in odločitvijo o izvršitvi obsodilne sodbe, pri sprejetju zadnjenavedene odločbe upoštevati dejanski in trenutni položaj zadevne osebe glede na cilj olajšati ponovno vključitev te osebe v družbo.
90.
Zato ta vlada v bistvu trdi, da bi moralo biti mogoče, da se v fazi priznanja sodbe in izvršitve kazenske sankcije v skladu z Okvirnim sklepom 2008/909 opravi novo tehtanje interesov. Možno je namreč, da zaradi novih okoliščin, ki bi se pojavile po danem jamstvu vrnitve, kot sta izguba pravice zadevne osebe do prebivanja v izvršitveni državi članici ali sprememba osebnega ali družinskega položaja te osebe, izvršitev kazenske sankcije v tej državi članici ne bi mogla več spodbujati ponovne vključitve navedene osebe v družbo v navedeni državi članici. Po mnenju te vlade bi razlog, iz katerega se je izvršitveni pravosodni organ v fazi preučitve evropskega naloga za prijetje odločil, da ne bo uveljavljal razloga za fakultativno neizvršitev iz člena 4, točka 1, Okvirnega sklepa 2002/584, lahko nehal obstajati. Tako bi lahko znova postalo mogoče, da pristojni organ izvršitvene države članice uveljavlja razlog za nepriznanje in neizvršitev iz člena 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909.
91.
Na obravnavi je tudi Komisija priznala, da se pravni ali dejanski položaj zadevne osebe lahko spremeni, tako da bi morala ta oseba, da bi se ji zagotovila boljša ponovna vključitev v družbo, zaporno kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti, prestajati v državi članici izreka sodbe. V takem položaju bi pristojni organ izvršitvene države članice torej lahko izjemoma uveljavljal razlog za nepriznanje in neizvršitev iz člena 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909, tudi če se v fazi predaje ne bi uveljavljal neobstoj dvojne kaznivosti. V zvezi s tem je Komisija pojasnila, da bi nasprotna rešitev povzročila, da ne bi bilo mogoče uresničiti cilja lažje ponovne vključitve obsojene osebe v družbo.
92.
Tako kot nizozemska vlada in Komisija priznavam, da je treba sprejeti izjemo od pravila, v skladu s katerim se na razlog za nepriznanje in neizvršitev iz člena 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909 načeloma ni mogoče sklicevati pri uveljavljanju jamstva vrnitve iz člena 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584. (
37
)
93.
Sprememba okoliščin pravnega ali dejanskega položaja obsojene osebe, ki prispeva k zmanjšanju ali prenehanju vezi, ki to osebo povezujejo z izvršitveno državo članico, lahko namreč v fazi priznanja obsodilne sodbe v okviru Okvirnega sklepa 2008/909 utemeljuje, da se za boljšo ponovno vključitev navedene osebe v družbo zaporna kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti, izvrši raje na ozemlju države članice izreka sodbe kot na ozemlju izvršitvene države članice. Tako je treba zagotoviti, da to priznanje tudi v tej fazi ustreza cilju tega okvirnega sklepa, in sicer lažji ponovni vključitvi obsojene osebe v družbo. Če ni več tako, ni več razloga, da bi se pristojnemu organu izvršitvene države članice preprečilo, da uporabi možnost, ki mu jo ponuja člen 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909.
94.
Poudariti je treba, da v takem položaju člen 25 tega okvirnega sklepa ne nasprotuje temu, da se uporabi člen 9(1)(d) navedenega okvirnega sklepa, če zaradi spremenjenih okoliščin uveljavljanje jamstva vrnitve, ki se je prvotno zahtevalo na podlagi drugačnih okoliščin, ni več utemeljeno. (
38
) Zato to ne posega v mehanizem predaje z jamstvom vrnitve, ki je določen v členu 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584. Poleg tega to ne vpliva na cilj boja proti nekaznovanosti, ker bo obsojena oseba svojo kazen prestajala v državi članici izreka sodbe.
95.
Skratka, zdi se mi, da morata cilja lažje ponovne vključitve obsojene osebe v družbo in boja proti nekaznovanosti v vsakem konkretnem primeru usmerjati povezavo med Okvirnim sklepom 2002/584 in Okvirnim sklepom 2008/909.
96.
Ta cilja torej upravičujeta, da se pristojni organ izvršitvene države članice načeloma ne more sklicevati na člen 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909 v fazi priznanja obsodilne sodbe pri uveljavljanju jamstva vrnitve, določenega za predajo, v skladu s členom 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584. Preširoko dopuščanje možnosti sklicevanja na člen 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909 bi namreč škodilo ponovnemu vključevanju obsojene osebe v družbo in cilju boja proti nekaznovanosti, ker bi izvršitveni pravosodni organ lahko odvračalo od uporabe mehanizma predaje z jamstvom vrnitve, saj bi bilo to jamstvo v tem primeru potencialno obsojeno na neuspeh.
97.
Vendar ta cilja upravičujeta, da se dopusti izjema, kadar je z vidika cilja spodbujanja ponovne vključitve obsojene osebe v družbo uveljavljanje jamstva vrnitve izgubilo razlog za obstoj.
98.
Potrebno je še zadnje pojasnilo.
99.
Kot je to zlasti omenila Komisija na obravnavi, je namreč verjetno, da bo v večini primerov sprememba okoliščin, ki bi utemeljevala, da se zaporna kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti, nazadnje izvrši v državi članici izreka sodbe, ugotovljena in upoštevana, še preden bo pristojni organ izvršitvene države članice razmislil o možnosti uveljavljanja enega od razlogov za nepriznanje in neizvršitev iz člena 9(1) Okvirnega sklepa 2008/909.
100.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je treba jamstvo vrnitve v skladu s tem, kar je določeno v členu 25 Okvirnega sklepa 2008/909, uveljaviti po pravilih iz tega okvirnega sklepa. Navedeni okvirni sklep pa v členu 4, od (2) do (5), ureja dialog med pristojnimi organi odreditvene in izvršitvene države članice, da se določi, v kateri od teh dveh držav članic bi morala obsojena oseba prestajati zaporno kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti, da bi se olajšala ponovna vključitev te osebe v družbo.
101.
Če obstoj jamstva vrnitve, zahtevanega in dobljenega v skladu s členom 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584, zahteva prilagoditev postopka iz teh določb, ker bi pristojni organ odreditvene države članice načeloma moral v skladu z zavezo, ki jo je sprejel v fazi predaje, posredovati sodbo skupaj s potrdilom, je mogoče, da spremenjene okoliščine povzročijo, da je treba to jamstvo vrnitve odpraviti in da postopka priznanja ni treba začeti ali končati.
102.
V zvezi s tem naj opozorim, da mora biti zadevna oseba v skladu s členom 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584 obravnavana, preden je vrnjena v izvršitveno državo članico, da bi v njej prestajala zaporno kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti, na katerega bi bila obsojena v odreditveni državi članici. Ni izključeno, da ta oseba sporoči spremembo svojega položaja, ki bi utemeljevala, da kazen prestaja v zadnjenavedeni državi članici.
103.
Če poleg tega iz posvetovanj med pristojnimi organi države članice izreka sodbe in izvršitvene države članice izhaja, da bi morala obsojena oseba zaporno kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti, na katero je bila obsojena, prestajati v prvi od teh držav članic, da bi se omogočila boljša ponovna vključitev te osebe v družbo, je verjetno, da se bodo ti organi dogovorili, da je jamstvo vrnitve iz člena 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584 izgubilo razlog za obstoj in ga je torej treba odpraviti. To bo povzročilo, da bodisi pristojni organ države članice izreka sodbe ne bo posredoval sodbe in potrdila bodisi se bo ta organ, če sta bila sodba in potrdilo že posredovana, odločil umakniti potrdilo, s čimer bo postopek priznavanja končan. Zato se pristojnemu organu izvršitvene države članice ne bo treba spraševati o priložnosti za uveljavljanje enega od razlogov za nepriznanje in neizvršitev iz člena 9(1) Okvirnega sklepa 2008/909.
104.
V resnici bi šele v primeru, ko je bil kljub posvetovanjem med pristojnimi organi države članice izreka sodbe in izvršitvene države članice postopek priznanja obsodilne sodbe začet in ni bil prekinjen, pristojni organ zadnjenavedene države članice lahko po potrebi in v zgoraj opisanih mejah moral uveljavljati razlog za nepriznanje in neizvršitev, omenjen v členu 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909.
V. Predlog
105.
Glede na vse zgornje preudarke Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavilo rechtbank Amsterdam (sodišče v Amsterdamu, Nizozemska), odgovori:
Člen 5, točka 3, Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009, ter člen 9(1)(d) in člen 25 Okvirnega sklepa Sveta 2008/909/PNZ z dne 27. novembra 2008 o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, za namen njihovega izvrševanja v Evropski uniji, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299,
je treba razlagati tako, da
v položaju, v katerem ob neobstoju dvojne kaznivosti izvršitveni pravosodni organ ne uporabi možnosti uveljavljanja razloga za neizvršitev iz člena 4, točka 1, Okvirnega sklepa 2002/584, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299, in preda zahtevano osebo, pri čemer to predajo pogojuje z jamstvom vrnitve v skladu s členom 5, točka 3, okvirnega sklepa 2002/584, pristojni organ izvršitvene države članice v fazi priznanja in izvršitve obsodilne sodbe, izrečene v zvezi s to osebo, načeloma ne more uveljavljati razloga za nepriznanje in neizvršitev iz člena 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299, ki tudi temelji na neobstoju dvojne kaznivosti.
Vendar je treba ob spremembi okoliščin, do katere pride po predaji in ki bi lahko utemeljila, da se zaporna kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti, izvrši raje v odreditveni državi članici kot v izvršitveni državi članici, in če kljub tem spremenjenim okoliščinam jamstvo vrnitve ne bi bilo odpravljeno po posvetovanjih med pristojnimi organi teh dveh držav članic v skladu s členom 4, od (2) do (5), Okvirnega sklepa 2008/909, kakor je bil spremenjen z okvirnim sklepom 2002/299, člen 25 okvirnega sklepa 2008/909 razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da ima pristojni organ izvršitvene države članice možnost uveljavljati razlog za nepriznanje in neizvršitev iz člena 9(1)(d) tega okvirnega sklepa.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.
(
2
)	UL 2008, L 327, str. 27.
(
3
)	UL 2009, L 81, str. 24, v nadaljevanju: Okvirni sklep 2008/909.
(
4
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 34.
(
5
)	V nadaljevanju: Okvirni sklep 2002/584.
(
6
)	Glede povezave med tema okvirnima sklepoma, kadar se uveljavlja razlog za fakultativno neizvršitev, omenjen v členu 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584, napotujem na svoje sklepne predloge v zadevah C. J. (Izvršitev obsodbe na podlagi ENP) ter Procura generale presso la Corte d’appello di Napoli in drugi (C‑305/22 in C‑595/23, EU:C:2024:1030), ki napotujejo na moje sklepne predloge v zadevi C. J. (Izvršitev obsodbe na podlagi ENP) (C‑305/22, EU:C:2024:508).
(
7
)	Glej izjavo Nizozemske v skladu s členom 7(4) Okvirnega sklepa 2008/909 z dne 20. septembra 2012, navedeno v spremnem dopisu z dne 1. oktobra 2012, ki jo je F. Teeven, Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (državni sekretar za varnost in pravosodje, Nizozemska), Ministerie van Veiligheid en Justitie (ministrstvo za varnost in pravosodje, Nizozemska), poslal Rafaelu Fernándezu-Piti y Gonzálezu, generalnemu direktorju Sveta, v zvezi z uradnim obvestilom o izvajanju Okvirnega sklepa 2008/909 s strani Nizozemske (dokument št. 14427/12), ki je v angleščini na voljo na spletni strani: https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑14427‑2012-INIT/en/pdf.
(
8
)	Stb. 2004, št. 195.
(
9
)	Stb. 2021, št. 125.
(
10
)	Stb. 2000, št. 495.
(
11
)	UL 2017, L 283, str. 1.
(
12
)	Stb. 2012, št. 333.
(
13
)	Glej opombo 9 teh sklepnih predlogov.
(
14
)	Stb. 1827, št. 20.
(
15
)	Predložitveno sodišče se sklicuje na sodbo z dne 11. marca 2020, SF (Evropski nalog za prijetje – Jamstvo vrnitve v izvršitveno državo) (C‑314/18, v nadaljevanju: sodba SF, EU:C:2020:191, točka 41).
(
16
)	Moj poudarek.
(
17
)	C‑289/15, EU:C:2017:4.
(
18
)	Glej sodbo z dne 11. januarja 2017, Grundza (C‑289/15, EU:C:2017:4, točka 29). Moj poudarek.
(
19
)	Glej med drugim sodbo z dne 6. junija 2023, O. G. (Evropski nalog za prijetje državljana tretje države) (C‑700/21, EU:C:2023:444, točka 35 in navedena sodna praksa).
(
20
)	Glej med drugim sodbo z dne 29. aprila 2021, X (Evropski nalog za prijetje – Ne bis in idem) (C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, točka 43 in navedena sodna praksa).
(
21
)	Glej sodbo z dne 29. aprila 2021, X (Evropski nalog za prijetje – Ne bis in idem) (C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, točka 44).
(
22
)	Glej sodbo z dne 9. novembra 2023, Staatsanwaltschaft Aachen (C‑819/21, EU:C:2023:841, točka 19).
(
23
)	Glej sodbo z dne 9. novembra 2023, Staatsanwaltschaft Aachen (C‑819/21, EU:C:2023:841, točka 20).
(
24
)	Glej med drugim sodbe z dne 29. aprila 2021, X (Evropski nalog za prijetje – Ne bis in idem) (C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, točka 39); z dne 14. julija 2022, Procureur général près la cour d’appel d’Angers (C‑168/21, EU:C:2022:558, točka 40), in z dne 6. junija 2023, O. G. (Evropski nalog za prijetje državljana tretje države) (C‑700/21, EU:C:2023:444, točka 33).
(
25
)	Glej sodbo z dne 11. januarja 2017, Grundza (C‑289/15, EU:C:2017:4, točka 46).
(
26
)	Glej sodbo z dne 11. januarja 2017, Grundza (C‑289/15, EU:C:2017:4, točka 51).
(
27
)	Glej sodbo SF (točka 41).
(
28
)	Glej sodbo SF (točka 48) in sklep z dne 16. novembra 2023, PY (Državljan tretje države v izvršitveni državi članici) (C‑636/22, EU:C:2023:899, točka 37).
(
29
)	V zvezi s členom 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584 glej sodbo z dne 6. junija 2023, O. G. (Evropski nalog za prijetje državljana tretje države) (C‑700/21, EU:C:2023:444, točke od 53 do 68). Glede člena 5, točka 3, tega okvirnega sklepa glej sklep z dne 16. novembra 2023, PY (Državljan tretje države v izvršitveni državi članici) (C‑636/22, EU:C:2023:899, točki 42 in 43).
(
30
)	Glej sklep z dne 16. novembra 2023, PY (Državljan tretje države v izvršitveni državi članici) (C‑636/22, EU:C:2023:899, točka 39). Preizkus, ki ga opravi izvršitveni pravosodni organ, ali obstaja legitimen interes, ki upravičuje izvršitev kazni ali ukrepa, izrečenega v odreditveni državi članici, na ozemlju izvršitvene države članice, mora temeljiti na celoviti presoji vseh konkretnih elementov, ki opredeljujejo položaj zahtevane osebe in ki lahko kažejo, ali med to osebo in izvršitveno državo članico obstajajo vezi, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti, da je navedena oseba dovolj vključena v to državo in da bo zato izvršitev zaporne kazni ali ukrepa, vezanega na odvzem prostosti, ki ji je bil izrečen v odreditveni državi članici, v izvršitveni državi članici prispevala k uresničitvi cilja ponovne vključitve v družbo, ki mu sledi člen 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584. Ti elementi vključujejo družinske, jezikovne, kulturne, socialne ali ekonomske vezi zahtevane osebe z izvršitveno državo članico ter naravo, trajanje in pogoje njenega bivanja v tej državi članici. Glej med drugim po analogiji v zvezi s členom 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584 sodbo z dne 6. junija 2023, O. G. (Evropski nalog za prijetje državljana tretje države) (C‑700/21, EU:C:2023:444, točke od 60 do 62 in 65 ter navedena sodna praksa).
(
31
)	Sodišče je že poudarilo, da je treba cilj olajšanja ponovne vključitve obsojene osebe v družbo, ki mu sledi člen 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584, uravnotežiti z drugimi interesi, med drugim z učinkovitostjo kazenskega postopka, da se zagotovi popolno in učinkovito kaznovanje kaznivega dejanja, na katerem temelji evropski nalog za prijetje: glej sodbo SF (točka 56). Kot je navedel generalni pravobranilec P. Pikamäe v zvezi s členom 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584 v sklepnih predlogih, ki jih je predstavil v zadevi SF (Evropski nalog za prijetje – Jamstvo vrnitve v izvršitveno državo) (C‑314/18, EU:C:2019:427, točka 61), „[c]ilj lažje socialne rehabilitacije obsojene osebe torej ni absoluten in ga je mogoče pretehtati glede na druge zahteve“.
(
32
)	Odreditvena država članica lahko osebo vrne šele potem, ko je odločba o izreku kazenske sankcije postala pravnomočna: glej sodbo SF (točki 52 in 53).
(
33
)	Glej v zvezi s tem tudi Obvestilo Komisije – Priročnik o izdaji in izvršitvi evropskega naloga za prijetje (UL C, C/2023/1270), točki 2.5.2 in 5.9.2, iz katerega izhaja, da je treba v primeru iz člena 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584 za prenos kazni v izvršitveno državo članico, v kateri se ta kazen izvrši, uporabiti postopek in izpolniti pogoje, ki se zahtevajo v Okvirnem sklepu 2008/909. Zato je Sodišče med drugim razsodilo, da je treba člen 25 Okvirnega sklepa 2008/909 razlagati tako, da lahko izvršitvena država članica – kadar je za izvršitev evropskega naloga za prijetje, izdanega zaradi uvedbe kazenskega postopka, določen pogoj iz člena 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584 – pri izvršitvi zaporne kazni ali varnostnega ukrepa, vezanega na odvzem prostosti, ki je bil zadevni osebi izrečen v odreditveni državi članici, trajanje te kazenske sankcije prilagodi le pod strogimi pogoji, določenimi v členu 8(2) Okvirnega sklepa 2008/909: glej sodbo SF (točka 68).
(
34
)	Glej sodbo SF (točka 51).
(
35
)	Glej zlasti sodbo SF (točka 47 in navedena sodna praksa).
(
36
)	Glej sodbo z dne 18. aprila 2023, E. D. L. (Bolezen kot razlog za zavrnitev) (C‑699/21, EU:C:2023:295, točka 44).
(
37
)	Splošneje poudarjam, da v fazi predaje izvršitveni pravosodni organ lahko ni prepričan, da bo kazen, ki bo morebiti izrečena, lahko izvršena na ozemlju izvršitvene države članice. Glede na vrsto kazni lahko postanejo upoštevni nekateri razlogi za nepriznanje ali neizvršitev. To na primer velja za člen 9(1)(k) Okvirnega sklepa 2008/909, ki določa primer, v katerem izrečena kazenska sankcija zajema psihiatrično ali zdravstveno nego ali drug ukrep, ki vključuje odvzem prostosti, ki ga država izvršiteljica ne glede na člen 8(3) tega okvirnega sklepa v skladu s svojim pravnim ali zdravstvenim sistemom ne more izvršiti.
(
38
)	Naj dodam, da drugi stavek uvodne izjave 12 Okvirnega sklepa 2008/909 vsebuje primer, kot kaže uporaba izraza „med drugim“, in torej ne more vsebovati napotka, da se člen 9(1)(d) tega okvirnega sklepa nikakor ne more uporabiti v okviru uveljavljanja jamstva vrnitve iz člena 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584.