62018CJ0276_RES
Zadeva C‑276/18
KrakVet Marek Batko sp.k.
proti
Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság)
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 18. junija 2020
„Predhodno odločanje – Skupni sistem davka na dodano vrednost (DDV) – Direktiva 2006/112/ES – Člen 33 – Določitev kraja obdavčljivih transakcij – Dobava blaga s prevozom – Dobava blaga, ki ga odpošlje ali odpelje dobavitelj ali druga oseba za njegov račun – Uredba (EU) št. 904/2010 – Členi 7, 13 in od 28 do 30 – Sodelovanje med državami članicami – Izmenjava informacij“
Usklajevanje davčnih zakonodaj – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Dobava blaga – Kraj obdavčljivih transakcij – Dobave blaga s prevozom – Obveznost obračuna davka za storitve, ki so že bile obdavčene v drugih državah članicah – Obveznost sodelovanja med davčnimi organi držav članic – Obseg – Skupna rešitev glede obravnave enake transakcije v davčne namene – Izključitev – Enostranska določitev drugačne davčne obravnave od tiste iz druge države članice – Dopustnost
(Uredba Sveta št. 904/2010; Direktiva Sveta 2006/112)
(Glej točke 46, od 48 do 50 in 53 ter točko 2 izreka.)
Vprašanja za predhodno odločanje – Predložitev Sodišču – Obveznost predložitve – Obseg – Transakcija, ki se različno obravnava v dveh državah članicah za namen davka na dodano vrednost – Vključitev – Zahteva – Odločba predložitvenega sodišča, zoper katero ni mogoče pravno sredstvo notranjega prava
(člen 267 PDEU)
(Glej točko 51.)
Usklajevanje davčnih zakonodaj – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Dobava blaga – Kraj obdavčljivih transakcij – Dobave blaga s prevozom – Prevozna pogodba, sklenjena med pridobiteljem in prevoznikom – Dobavitelj, ki priporoči prevoznika, vendar pridobitelju pušča prosto izbiro – Prevoz ali pošiljanje, ki ga opravi dobavitelj ali tretja oseba za njegov račun – Pojem – Blago, ki ga je prepeljal ali odposlal dobavitelj, ki ima odločilno vlogo v bistvenih fazah dobave – Vključitev – Merila za preverjanje – Upoštevanje ekonomske in poslovne stvarnosti
(Direktiva Sveta 2006/112, člena 32 in 33)
(Glej točke 61, 63, 66, 67, od 69 do 73, 77, 78, 80 in 82 ter točko 2 izreka.)
Usklajevanje davčnih zakonodaj – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Transakcije, ki pomenijo zlorabo – Dobava blaga, ki se prepelje iz druge države, kot je država, kjer se prevoz konča – Prevozna pogodba, sklenjena med pridobiteljem in prevoznikom – Dobavitelj, ki priporoči prevoznika, vendar pridobitelju pušča prosto izbiro – Samostojni prevoznik, ki je bil priporočen in ki opravlja resnično gospodarsko dejavnost – Neobstoj zlorabe
(Direktiva Sveta 2006/112)
(Glej točke 84, 85, 89, 90 in 96 ter točko 3 izreka.)
Povzetek
Sodišče je v sodbi KrakVet Marek Batko (C‑276/18) z dne 18. junija 2020 prvič podalo razlago člena 33 Direktive 2006/112 (
1
) (v nadaljevanju: Direktiva o DDV) in pojma blago, „ki ga odpošlje ali odpelje dobavitelj ali druga oseba za njegov račun“, v smislu te določbe, in sicer v primeru dvojnega obdavčevanja, ker sta dve državi članici isto transakcijo dobave blaga, ki vključuje čezmejna pošiljanje ali prevoz, obravnavali različno. Ta opredelitev vpliva na določitev kraja obdavčljive transakcije in države članice, ki je pristojna za pobiranje davka na dodano vrednost (DDV).
Sodišču je bilo postavljeno tudi vprašanje glede obsega obveznosti sodelovanja med davčnimi organi držav članic v zvezi z določitvijo kraja dobave zadevnega blaga na podlagi Uredbe št. 904/2010 (
2
), da bi odločilo o možnosti, ki jo ima davčna uprava države, v kateri je blago, ko se konča prevoz, in sicer da glede iste transakcije odloči drugače, kot je odločil davčni organ države, v kateri ima sedež dobavitelj, kar povzroči dvojno obdavčevanje davčnega zavezanca.
V obravnavnem primeru je KrakVet, družba poljskega prava, ki trži proizvode za živali, svojim strankam, ki so rezidenti Madžarske, prek svoje spletne strani ponujala možnost, da prevoz blaga zaupajo poljskemu prevozniku, ki z njo sodeluje, stranke pa kljub temu lahko prosto izberejo drugega prevoznika. Če kupec izbere prevoznika, ki mu je bil priporočen, pogodbo sklene s tem prevoznikom, ki zagotovi dobavo blaga do skladišč dveh kurirskih družb s sedežem na Madžarskem, od koder madžarski prevoznik blago dobavi končnim potrošnikom. Plačilo blaga se opravi ob prevzemu pri kurirski družbi ali s predhodnim bančnim nakazilom.
Ker je poljska davčna uprava menila, da je bil kraj obdavčitve poslovnih dejavnosti družbe KrakVet na Poljskem, je bil družbi KrakVet DDV obračunan v tej državi. Vendar pa je madžarska davčna uprava opravila naknadni nadzor za preverjanje obračunov DDV in je začela upravni davčni postopek proti družbi KrakVet, v okviru katerega se je posvetovala s poljsko davčno upravo. Po koncu tega postopka je madžarska davčna uprava menila, da je treba DDV za blago, ki je bilo prepeljano na Madžarsko, plačati na Madžarskem, in je družbi KrakVet naložila plačilo razlike obdavčitve na podlagi DDV, globe in zamudnih obresti ter globe zaradi nespoštovanja njenih obveznosti registracije pri madžarski davčni upravi.
Družba KrakVet je pred predložitvenim sodiščem izpodbijala odločbo madžarskega davčnega organa, na podlagi katere bi morala DDV plačati dvakrat, kar je v nasprotju s pravom Unije.
Sodišče je najprej odločilo, da Direktiva o DDV in upoštevne določbe Uredbe št. 904/2010 ne nasprotujejo temu, da lahko davčni organi ene države članice enostransko za transakcije določijo davčno obravnavo na področju DDV, ki je drugačna od tiste, ki jim je že bila določena v drugi državi članici. Poudarilo je, da ta uredba omogoča le upravno sodelovanje z namenom izmenjave informacij, ki jih lahko potrebujejo davčni organi držav članic, in torej ne ureja pristojnosti teh organov, da glede na te informacije opredelijo zadevne transakcije glede na Direktivo o DDV. Ta uredba ne določa obveznosti, s katero je davčnim organom obeh držav članic naloženo, da med seboj sodelujejo, da bi dosegli skupno rešitev glede obravnave za DDV, niti zahteve, da so davčni organi neke države članice dolžni upoštevati opredelitev, ki so jo za to transakcijo uporabili davčni organi druge države članice. S pravilno uporabo Direktive o DDV se mora preprečiti dvojno obdavčevanje in zagotoviti davčna nevtralnost. Če se v državah članicah transakcije davčno različno obravnavajo, morajo nacionalna sodišča Sodišče zaprositi za razlago določb prava Unije. Če se izkaže, da je bil DDV že neupravičeno plačan v eni državi članici, je pravica pridobiti povračilo dajatev, pobranih v neki državi članici v nasprotju s pravom Unije, posledica in dopolnilo pravic, ki jih posameznikom zagotavljajo predpisi Unije, kakor jih je razlagalo Sodišče. Zadevna država članica je torej načeloma dolžna vrniti dajatve, ki jih je pobrala v nasprotju s pravom Unije.
Dalje, Sodišče je preučilo pravila, ki jih določa Direktiva o DDV glede določitve kraja obdavčljivih transakcij v primeru dobave blaga s prevozom. Spomnilo je, da se v skladu s členom 32 navedene direktive, kadar blago odpošlje ali prevaža dobavitelj, pridobitelj ali tretja oseba, za kraj dobave šteje kraj, kjer je blago v trenutku, ko se začne odprema ali prevoz blaga do pridobitelja. Vendar kot izjemo člen 33 iste direktive določa, da se za kraj dobave blaga, ki ga dobavitelj ali druga oseba za njegov račun odpošlje ali odpelje iz države članice, ki ni tista, v kateri se odprema ali prevoz blaga konča, šteje kraj, kjer je blago v trenutku, ko se odprema ali prevoz blaga do pridobitelja konča, če so izpolnjeni nekateri pogoji.
Ker je upoštevanje ekonomske in poslovne stvarnosti temeljno merilo za izvajanje skupnega sistema DDV, je Sodišče menilo, da če, kot v obravnavanem primeru, blago, ki ga dobavitelj s sedežem v državi članici proda pridobiteljem, ki so rezidenti druge države članice, k slednjim odpremi prevoznik, ki ga je ta dobavitelj priporočil, vendar s katerim lahko pridobitelji prosto sklenejo pogodbo za to odpremo, je treba za to blago šteti, kot da ga odpošlje ali prepelje „dobavitelj ali druga oseba za njegov račun“, in je treba šteti, da dobavo ureja člen 33 Direktive o DDV, če je vloga dobavitelja odločilna glede pobude in organizacije bistvenih faz odpošiljanja ali prevoza tega blaga.
Nazadnje, ker je predložitveno sodišče menilo, da je v položaju v postopku v glavni stvari nastalo vprašanje, ali je mogoče ravnanje družbe KrakVet šteti za zlorabo, ker je bila upravičena do nižje stopnje DDV od tiste, ki velja v državi članici, v kateri ima sedež, ker se zanjo niso uporabile določbe iz člena 33 Direktive o DDV, je Sodišče odločilo, da ni mogoče ugotoviti, da gre za zlorabo pravice pri transakcijah, s katerimi je blago, ki ga je prodal dobavitelj, k pridobiteljem odpremila družba, ki jo je ta dobavitelj priporočil, kadar sta, prvič, ta dobavitelj in ta družba povezana tako, da neodvisno od te odpreme ta družba prevzame breme nekaterih logističnih potreb tega dobavitelja, in drugič, kadar ti pridobitelji lahko prosto izberejo neko drugo podjetje ali sami osebno poskrbijo za dobavo tega blaga, ker te okoliščine ne morejo vplivati na ugotovitev, da sta dobavitelj in prevozna družba, ki jo je ta dobavitelj priporočil, neodvisni družbi, ki za svoj račun opravljata resnične gospodarske dejavnosti.
(
1
)	Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006, L 347, str. 1).
(
2
)	Uredba Sveta (EU) št. 904/2010 z dne 7. oktobra 2010 o upravnem sodelovanju in boju proti goljufijam na področju davka na dodano vrednost (UL 2010, L 268, str. 1).