62023CJ0713
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (velkého senátu)
25. listopadu 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Občanství Unie – Články 20 a 21 SFEU – Články 7 a 21 Listiny základních práv Evropské unie – Právo na volný pohyb a pobyt na území členských států – Občané Unie stejného pohlaví, kteří uzavřeli manželství při výkonu tohoto práva – Povinnost členského státu původu uznat a provést přepis oddacího listu do matriky – Vnitrostátní právní úprava, která takové uznání a takový přepis neumožňují z důvodu, že manželství osob stejného pohlaví není povoleno“
Ve věci C‑713/23,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Naczelny Sąd Administracyjny (Nejvyšší správní soud, Polsko) ze dne 8. listopadu 2023, došlým Soudnímu dvoru dne 23. listopadu 2023, v řízení
Jakub Cupriak-Trojan,
Mateusz Trojan
proti
Wojewoda Mazowiecki,
za účasti:
Prokurator Prokuratury Okręgowej w Warszawie,
Prokurator Regionalny w Warszawie,
SOUDNÍ DVŮR (velký senát),
ve složení: K. Lenaerts, předseda, T. von Danwitz, místopředseda, F. Biltgen, K. Jürimäe (zpravodajka), C. Lycourgos, J. Passer a O. Spineanu-Matei, předsedové senátů, S. Rodin, E. Regan, D. Gratsias, M. Gavalec, Z. Csehi a N. Fenger, soudci,
generální advokát: J. Richard de la Tour,
za soudní kancelář: M. Siekierzyńska, radová,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 3. prosince 2024,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za Jakuba Cupriak-Trojana a Mateusze Trojana: P. Knut, A. Kula a A. Mazurczak, adwokaci,
–
za Wojewoda Mazowiecki: K. Płowucha, radca prawny,
–
za Prokurator Prokuratury Okręgowej w Warszawie: M. Gawarecka a B. Nowak,
–
za Prokurator Regionalnego w Warszawie: M. Adamajtys a H. Więckowska,
–
za polskou vládu: B. Majczyna, M. Malczewska a A. Siwek-Ślusarek, jako zmocněnci,
–
za německou vládu: J. Möller a R. Kanitz, jako zmocněnci,
–
za španělskou vládu: A. Pérez-Zurita Gutiérrez a A. Torró Molés, jako zmocněnci,
–
za maďarskou vládu: Zs. Biró-Tóth a M. Z. Fehér, jako zmocněnci,
–
za nizozemskou vládu: M. K. Bulterman a A. Hanje, jako zmocněnkyně,
–
za Evropskou komisi: J. Hottiaux a E. Montaguti, jako zmocněnkyně,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 3. dubna 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 20 odst. 2 písm. a) a čl. 21 odst. 1 SFEU ve spojení s článkem 7 a čl. 21 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), jakož i čl. 2 bodem 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. 2004, L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Jakubem Cupriak-Trojanem a Mateuszem Trojanem (dále jen společně „manželé dotčení ve věci v původním řízení“) na straně jedné a vojvodou Mazovského vojvodství (Wojewoda Mazowiecki, Polsko) na straně druhé ve věci návrhu na uznání a přepis jejich oddacího listu týkajícího se manželství uzavřeného v Německu do polské matriky.
Právní rámec
Unijní právo
Smlouvy o EU a FEU
3
Článek 4 odst. 2 SEU zní:
„[Evropská] unie ctí rovnost členských států před Smlouvami a jejich národní identitu, která spočívá v jejich základních politických a ústavních systémech, včetně místní a regionální samosprávy. Respektuje základní funkce státu, zejména ty, které souvisejí se zajištěním územní celistvosti, udržením veřejného pořádku a ochranou národní bezpečnosti. Zejména národní bezpečnost zůstává výhradní odpovědností každého členského státu.“
4
Článek 20 SFEU stanoví:
„1.   Zavádí se občanství Unie. Každá osoba, která má státní příslušnost členského státu, je občanem Unie. Občanství Unie doplňuje občanství členského státu, nenahrazuje je.
2.   Občané Unie mají práva a povinnosti stanovené Smlouvami. Mají mimo jiné:
a)
právo svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států;
[...]
Tato práva se vykonávají za podmínek a v mezích stanovených Smlouvami a opatřeními přijatými na jejich základě.“
5
Článek 21 odst. 1 SFEU stanoví:
„Každý občan Unie má právo svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států s výhradou omezení a podmínek stanovených ve Smlouvách a v opatřeních přijatých k jejich provedení.“
Listina
6
Článek 7 Listiny, nadepsaný „Respektování soukromého a rodinného života“, stanoví:
„Každý má právo na respektování svého soukromého a rodinného života, obydlí a komunikace.“
7
Článek 9 Listiny, nadepsaný „Právo uzavřít manželství a právo založit rodinu“, stanoví:
„Právo uzavřít manželství a založit rodinu je zaručeno v souladu s vnitrostátními zákony, které upravují výkon těchto práv.“
8
Článek 21 Listiny, nadepsaný „Zákaz diskriminace“, v odstavci 1 stanoví:
„Zakazuje se jakákoli diskriminace založená zejména na [...] sexuální orientaci.“
Směrnice 2004/38
9
Podle čl. 1 písm. a) směrnice 2004/38 se toto ustanovení týká zejména podmínek výkonu práva volného pohybu a pobytu na území členských států občany Unie a jejich rodinnými příslušníky.
10
Článek 2 bod 2 této směrnice definuje pro účely směrnice pojem „rodinný příslušník“. Podle čl. 2 bodu 2 písm. a) této směrnice je takovým rodinným příslušníkem „manžel nebo manželka“.
Polské právo
Ústava
11
Článek 18 Ústavy Polské republiky (Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej, dále jen „Ústava“) zní:
„Manželství jako svazek mezi mužem a ženou, rodina, mateřství a rodičovství jsou pod ochranou a péčí Polské republiky.“
12
Článek 47 Ústavy stanoví:
„Každý má právo na právní ochranu soukromého a rodinného života, cti a dobré pověsti, jakož i právo rozhodovat o svém osobním životě.“
Zákon o rodině a opatrovnictví
13
Článek 1 odst. 1 zákona o rodině a opatrovnictví (ustawa – Kodeks rodzinny i opiekuńczy) ze dne 25. února 1964 (Dz. U. č. 9, částka 59), ve znění použitelném na spor v původním řízení, stanoví:
„Manželství se považuje za uzavřené, když muž a žena současně přítomní před vedoucím matričního úřadu prohlásí, že spolu vstupují do manželství.“
Zákon o matrikách
14
Článek 3 zákona o matrikách (ustawa – Prawo o aktach stanu cywilnego) ze dne 28. listopadu 2014 (Dz. U., částka 1741), ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „zákon o matrikách“):
„Doklady osvědčující osobní stav jsou jediným důkazem o skutečnostech v nich uvedených; jejich nepravdivost může být prokázána pouze v soudním řízení.“
15
Článek 104 tohoto zákona stanoví:
„1.   Cizozemský matriční doklad, který prokazuje matriční událost a její zápis, lze přenést do matriky přepisem.
2.   Přepis spočívá ve věrném a doslovném přenesení obsahu cizozemského matričního dokladu, a to po jazykové i formální stránce, aniž je zasahováno do pravopisu jmen a příjmení osob uvedených v cizozemském matričním dokladu.
[...]
5.   Přepis do matriky je povinný, pokud je polský občan, kterého se týká cizozemský matriční doklad, držitelem dokladu osvědčujícího osobní stav, který osvědčuje předchozí matriční události, vystaveného na území Polské republiky, a pokud tento občan žádá o provedení úkonu, který podléhá zápisu do matriční knihy nebo žádá o polský průkaz totožnosti nebo číslo PESEL [identifikační číslo fyzických osob polské státní příslušnosti].
[...]“
16
Článek 105 odst. 1 uvedeného zákona zní takto:
„Obsah cizozemského matričního dokladu se přenese do matriky materiálně technickým úkonem; o přepisu se v dokladu osvědčujícím osobní stav učiní poznámka.“
17
Článek 107 téhož zákona stanoví:
„Vedoucí matričního úřadu odmítne provést přepis dokladu do matriky, pokud:
[...]
3)
je v rozporu se základními zásadami právního řádu Polské republiky.“
Zákon o mezinárodním právu soukromém
18
Článek 7 zákona o mezinárodním právu soukromém (ustawa – Prawo prywatne międzynarodowe) ze dne 4. února 2011 (Dz. U. č. 80, částka 432), ve znění použitelném na spor v původním řízení, uvádí:
„Cizí právo se nepoužije, vyvolává-li účinky, které jsou v rozporu se základními zásadami právního řádu Polské republiky.“
Občanský soudní řád
19
Článek 1138 občanského soudního řádu (ustawa – Kodeks postępowania cywilnego) ze dne 17. listopadu 1964 (Dz. U. z roku 1964, č. 43, částka 296), ve znění použitelném na spor v původním řízení, stanoví:
„Cizozemské veřejné listiny mají stejnou důkazní sílu jako polské veřejné listiny. [...]“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
20
Jakub Cupriak-Trojan, který má dvojí občanství, polské a německé, a Mateusz Trojan, polský státní příslušník, uzavřeli manželství v Berlíně (Německo) dne 6. června 2018. Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že ke dni podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce pobývali v Německu, ale chtěli se přestěhovat do Polska a pobývat tam jako manželský pár.
21
Při uzavření tohoto manželství přijal J. Cupriak-Trojan příjmení M. Trojana jako druhou část svého příjmení. Na žádost J. Cupriaka-Trojan přijal vedoucí matričního úřadu ve Varšavě (Kierownik Urzędu Stanu Cywilnego m.st. Warszawy, Polsko) rozhodnutí, kterým bylo v Polsku změněno jeho příjmení stejným způsobem.
22
Dále J. Cupriak-Trojan podal u vedoucího matričního úřadu ve Varšavě žádost o přepis oddacího listu týkajícího se jejich manželství uzavřeného v Německu do polské matriky. Rozhodnutím ze dne 8. srpna 2019 byla tato žádost zamítnuta z důvodu, že polské právo neupravuje manželství mezi osobami stejného pohlaví, a že z tohoto důvodu by byl přepis takového zahraničního oddacího listu v rozporu se základními zásadami zakotvenými v právním řádu Polské republiky.
23
Manželé dotčení ve věci v původním řízení napadli toto rozhodnutí u vojvody Mazovského vojvodství. Tento vojvoda uvedené rozhodnutí potvrdil a rovněž konstatoval rozpor mezi podobou německého vzoru oddacího listu a jeho polskou obdobou. Měl za to, že v případě přepisu německého oddacího listu týkajícího se manželství uzavřeného v Německu by vedoucí matričního úřadu ve Varšavě musel zapsat jména a příjmení obou mužů, přičemž jeden z nich by byl uveden v rubrice „žena“. Nicméně vzhledem k tomu, že v Polsku může být manželství uzavřeno pouze mezi mužem a ženou, bylo by protiprávní zapsat do matriky dva muže jako manžely, a to bez ohledu na označení jednotlivých rubrik ve vzoru oddacího listu.
24
Manželé dotčení ve věci v původním řízení podali proti rozhodnutí vojvody Mazovského vojvodství žalobu k Vojvodskému správnímu soudu ve Varšavě (Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie, Polsko), přičemž zejména tvrdili, že povinnost chránit manželství jako svazek mezi mužem a ženou, jak je uvedena v článku 18 Ústavy, nemá za následek zákaz zápisu manželství, které bylo uzavřeno v zahraničí mezi dvěma osobami stejného pohlaví.
25
Rozsudkem ze dne 1. července 2020 uvedený soud tuto žalobu zamítl zejména z důvodu, že přepis takového oddacího listu, o jaký se jedná ve věci v původním řízení, by byl v rozporu se základními zásadami zakotvenými polským právním řádem ve smyslu čl. 107 bodu 3 zákona o matrikách. Uznání argumentace manželů dotčených ve věci v původním řízení by totiž vedla k tomu, že by ve vnitrostátním právním řádu mohla vedle sebe existovat manželství uzavřená mezi ženou a mužem a manželství uzavřená mezi osobami stejného pohlaví, což není upraveno ani ústavou, ani vnitrostátními zákony, zejména zákonem o rodině a opatrovnictví, ve znění použitelném na spor v původním řízení. Uvedený soud měl rovněž za to, že odmítnutí provést přepis takového oddacího listu neporušuje ani články 8 a 14 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 (dále jen „EÚLP“), ve spojení s článkem 12 této úmluvy, ani čl. 21 odst. 1 SFEU. Spor v původním řízení se totiž týká otázky týkající se osobního stavu bez vazby na právo pohybu a pobytu v členském státě.
26
Manželé dotčení ve sporu v původním řízení podali proti tomuto rozsudku kasační stížnost k Nejvyššímu správnímu soudu (Naczelny Sąd Administracyjny, Polsko), který je předkládajícím soudem. Mají za to, že neuznání jejich manželství představuje z důvodu odlišného posuzování jejich osobního stavu v Polsku a Německu nepřiměřené omezení jejich svobody pohybu a pobytu na území členských států. To je odrazuje, či jim dokonce i brání ve výkonu této svobody pohybu. Konkrétně perspektiva života ve dvou různých osobních stavech, a sice jako osoby, které uzavřely manželství v Německu a jako svobodné osoby v Polsku, a nemožnost pokračovat v Polsku v témže soukromém a rodinném životě, jaký vedli v Německu, je může odradit od pobytu na území Polské republiky.
27
Předkládající soud má pochybnosti o výkladu čl. 20 odst. 2 písm. a) a čl. 21 odst. 1 SFEU ve spojení s článkem 7 a čl. 21 odst. 1 Listiny.
28
Tento soud podotýká, že v Polsku spočívá přepis zahraničního matričního dokladu ve věrném a doslovném přenesení obsahu tohoto dokladu do polské matriky, a to jak po jazykové, tak formální stránce, aniž je zasahováno do pravopisu jmen a příjmení osob uvedených v tomto dokumentu. Jeho obsah se přenese do matriky materiálně technickým úkonem a o přepisu se v dokladu osvědčujícím osobní stav učiní poznámka. Přepis vede ke vzniku polského dokladu osvědčujícího osobní stav, který se „oddělí“ od původního dokladu, v němž je zaznamenána událost a jeho pozdější osud v polském právním řádu je nezávislý na osudu zahraničního dokladu. Podle článku 3 zákona o matrikách je přímým právním účinkem přepisu zahraničního dokladu osvědčujícího osobní stav vytvoření polského dokladu osvědčujícího osobní stav, který má důkazní sílu rovnocennou dokladům osvědčujícím osobní stav vystaveným v Polsku.
29
Předkládající soud uvádí, že otázky týkající se osobního stavu, jakož i pravidla týkající se manželství, která s nimi souvisejí, jsou záležitostmi spadajícími do pravomoci členských států. Klade si však otázku, zda rozdíl mezi pravidly platnými v Německu a pravidly platnými v Polsku nemá za následek zásah do práva přiznaného každému občanovi Unie svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států.
30
V této souvislosti předkládající soud s odkazem na rozsudek ze dne 24. listopadu 2016, Parris (C‑443/15, EU:C:2016:897, bod 59), zdůrazňuje, že členské státy mají prostor pro uvážení, zda do svého právního řádu začlení manželství mezi osobami stejného pohlaví, či nikoliv. Podle judikatury Soudního dvora jsou však členské státy při výkonu svých pravomocí povinny dodržovat unijní právo, a zejména právo volného pohybu a pobytu.
31
Podle judikatury Soudního dvora vyplývající z rozsudků ze dne 5. června 2018, Coman a další (C‑673/16, EU:C:2018:385), a ze dne 14. prosince 2021, Stolična obština, rajon Pančarevo (C‑490/20, EU:C:2021:1008), práva přiznaná státním příslušníkům členských států unijním právem zahrnují rovněž právo vést běžný rodinný život, za přítomnosti jejich rodinných příslušníků, jak v hostitelském členském státě, tak v členském státě, jehož mají státní příslušnost, po návratu do tohoto členského státu. Předkládající soud si tudíž klade zejména otázku ohledně omezení práva manželů dotčených ve věci v původním řízení vést rodinný život v členském státě, jehož mají státní příslušnost, v projednávané věci v Polsku, jakožto manželský pár a požívat práv s tím souvisejících.
32
V tomto ohledu předkládající soud uvádí, že podle vnitrostátní judikatury unijní právo dosud nestanoví absolutní povinnost přepisu dokladů osvědčujících osobní stav, vystavených v jiných členských státech, včetně oddacího listu, do vnitrostátní matriky a že odmítnutí přepisu zahraničního matričního dokladu může být odůvodněno použitím čl. 107 bodu 3 zákona o matrikách. Vnitrostátní soudy rovněž rozhodly, že zavedení manželství mezi osobami stejného pohlaví do polského právního řádu prostřednictvím přepisu do matriky může vyvolat otázky ohledně možnosti postavení takového svazku na roveň manželství, jak je upraveno polským občanským právem. Předkládající soud však rovněž podotýká, že vnitrostátní soudy dosud v této oblasti neprovedly důkladné posouzení těchto otázek v kontextu svobody pohybu a pobytu, a to s ohledem na základní práva zakotvená v článku 7 a čl. 21 odst. 1 Listiny.
33
V této souvislosti předkládající soud odkazuje na judikaturu Evropského soudu pro lidská práva týkající se právního uznání svazků osob stejného pohlaví, konkrétně v kontextu práva na respektování soukromého a rodinného života zakotveného v článku 8 EÚLP.
34
Předkládající soud zvažuje dvě možnosti řešení sporu v původním řízení, přičemž upřednostňuje první z nich. Na jedné straně má za to, že by mohlo být odůvodněné vykládat čl. 20 odst. 2 písm. a) a čl. 21 odst. 1 SFEU v tom smyslu, že odmítnutí provést přepis, jako je odmítnutí, o které se jedná ve věci v původním řízení, představuje jak porušení práva občanů Unie vést rodinný život jakožto manželé, jejichž oddací list je zapsán do matriky jiného členského státu, ze strany dotyčného členského státu, tak znak diskriminace založené na pohlaví a sexuální orientaci. Z toho vyplývá, že toto odmítnutí brání těmto osobám v plném výkonu jejich práva pohybu a pobytu v tomto členském státě.
35
Na druhé straně by tato dvě ustanovení mohla být vykládána v tom smyslu, že nebrání takovému odmítnutí přepisu, jako je odmítnutí, o které se jedná ve věci v původním řízení, jelikož toto odmítnutí nezbavuje občany Unie jejich práva svobodně se pohybovat a pobývat v členském státě, který takový přepis odmítl provést. V projednávané věci má zahraniční veřejná listina o osobním stavu vydaná v jiném členském státě, včetně dokladu osvědčujícího uzavření manželství, stejnou důkazní sílu jako veřejné listiny vydané polskými orgány. Použití takové veřejné listiny vystavené v jiném členském státě nepodléhá žádnému jinému omezení, než je povinnost jejího překladu do národního jazyka.
36
Za těchto podmínek se Nejvyšší správní soud (Naczelny Sąd Administracyjny) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být čl. 20 odst. 2 písm. a) a čl. 21 odst. 1 SFEU ve spojení s článkem 7 a čl. 21 odst. 1 [Listiny], jakož i čl. 2 [bodem] 2 směrnice [2004/38] vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby příslušné orgány členského státu, jehož státním příslušníkem je občan Unie, který uzavřel manželství s jiným občanem Unie (osobou stejného pohlaví) v některém členském státě v souladu s právními předpisy posledně uvedeného státu, mohly odmítnout uznat a přepsat (transkripce) tento oddací list do tuzemské matriky, a tím zabránit těmto osobám pobývat v prvně uvedeném státě v osobním stavu vyplývajícím z jejich manželství a se stejným příjmením z důvodu, že právní úprava hostitelského státu neupravuje manželství osob stejného pohlaví?“
K předběžné otázce
37
Úvodem je třeba konstatovat, že předběžná otázka se týká článků 20 a 21 SFEU vykládaných ve světle Listiny, jakož i čl. 2 bodu 2 směrnice 2004/38. Spor v původním řízení se přitom týká žádosti manželů dotčených ve věci v původním řízení o přepis jejich oddacího listu, týkajícího se manželství uzavřeného v Německu, do polské matriky, aby jim bylo přiznáno postavení manželů v Polsku, které je členským státem, jehož jsou státními příslušníky. Předmět tohoto sporu tak nespadá do působnosti této směrnice, která upravuje pouze podmínky vstupu a pobytu občana Unie v jiných členských státech, než je stát, jehož je uvedený občan státním příslušníkem (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 5. června 2018, Coman a další, C‑673/16, EU:C:2018:385, bod 20 a citovaná judikatura).
38
Za těchto podmínek je třeba mít za to, že podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda článek 20 a čl. 21 odst. 1 SFEU ve spojení s článkem 7 a čl. 21 odst. 1 Listiny musí být vykládány v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která z důvodu, že právo tohoto členského státu nedovoluje manželství mezi osobami stejného pohlaví, neumožňuje uznat manželství mezi dvěma státními příslušníky uvedeného členského státu stejného pohlaví, uzavřené legálně při výkonu svobody pohybu a pobytu v jiném členském státě, ve kterém si vytvořili nebo upevnili rodinný život, ani za tímto účelem provést přepis oddacího listu do matriky prvního členského státu.
39
Je třeba uvést, že J. Cupriak-Trojan, který má dvojí státní příslušnost, polskou a německou, a B. Trojan jakožto polský státní příslušník mají oba na základě čl. 20 odst. 1 SFEU status občana Unie.
40
Tento status občana Unie představuje základní status státních příslušníků členských států [rozsudky ze dne 20. září 2001, Grzelczyk, C‑184/99, EU:C:2001:458, bod 31, a ze dne 29. dubna 2025, Komise v. Malta (Občanství pro investory), C‑181/23, EU:C:2025:283, bod 92].
41
Článek 20 odst. 2 SFEU, jakož i články 21 a 22 SFEU spojují s uvedeným statusem řadu práv. V souladu s čl. 20 odst. 2 písm. a) a čl. 21 odst. 1 SFEU dává občanství Unie každému občanu Unie zejména základní a osobní právo svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států s výhradou omezení a podmínek stanovených ve Smlouvě o FEU a v opatřeních přijatých k jejímu provedení (rozsudky ze dne 7. října 2010, Lassal, C‑162/09, EU:C:2010:592, bod 29; ze dne 13. září 2016, Rendón Marín, C‑165/14, EU:C:2016:675, bod 70, a ze dne 4. října 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, bod 52).
42
Jak vyplývá z judikatury Soudního dvora, státní příslušník členského státu, který využil jakožto občan Unie práva volného pohybu a pobytu v jiném členském státě, než je členský stát jeho původu, se může dovolávat práv spojených s tímto postavením, zejména práv zakotvených v čl. 21 odst. 1 SFEU, a to případně i ve vztahu k členskému státu svého původu (rozsudky ze dne 23. října 2007, Morgan a Bucher, C‑11/06 a C‑12/06, EU:C:2007:626, bod 22, jakož i ze dne 5. června 2018, Coman a další, C‑673/16, EU:C:2018:385, bod 31).
43
Práva přiznaná tímto ustanovením státním příslušníkům členských států zahrnují právo vést běžný rodinný život, za přítomnosti jejich rodinných příslušníků, včetně jejich manžela nebo manželky, jak v hostitelském členském státě, tak v členském státě, jehož mají státní příslušnost, po návratu do tohoto členského státu (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 14. listopadu 2017, Lounes, C‑165/16, EU:C:2017:862, bod 52, jakož i ze dne 5. června 2018, Coman a další, C‑673/16, EU:C:2018:385, body 32 a 34).
44
Pokud jde v tomto ohledu o rodinné příslušníky občana Unie, kteří jsou státními příslušníky třetího státu, Soudní dvůr rozhodl, že pokud byl při skutečném pobytu občana Unie v jiném členském státě, než je členský stát, jehož má státní příslušnost, na základě a za dodržení podmínek stanovených směrnicí 2004/38, v tomto členském státě rozvíjen nebo upevněn rodinný život, užitečný účinek práv, která pro dotyčného občana Unie vyplývají z čl. 21 odst. 1 SFEU, vyžaduje, aby rodinný život, který tento občan vedl v uvedeném členském státě, mohl po jeho návratu do členského státu, jehož má státní příslušnost, pokračovat, což znamená zejména povinnost tohoto státu přiznat dotyčnému rodinnému příslušníkovi, který je státním příslušníkem třetího státu, odvozené právo pobytu. V případě neexistence takovéhoto odvozeného práva pobytu by totiž občan Unie mohl být odrazen od opuštění členského státu, jehož je státním příslušníkem, za účelem využití svého práva pobytu v jiném členském státě podle čl. 21 odst. 1 SFEU nebo od návratu do svého členského státu původu poté, co tohoto práva využil, z důvodu, že nemá jistotu, že bude moci v tomto státě pokračovat v rodinném životě, který si vytvořil nebo upevnil v hostitelském členském státě (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 11. prosince 2007, Eind, C‑291/05, EU:C:2007:771, body 35 a 36, jakož i ze dne 12. března 2014, O. a B., C‑456/12, EU:C:2014:135, bod 54).
45
Soudní dvůr měl již příležitost konstatovat existenci takové povinnosti přiznat manželovi nebo manželce občana Unie odvozené právo pobytu zejména v situaci, kdy byl tento manžel nebo manželka státním příslušníkem třetího státu stejného pohlaví jako občan Unie a manželství s ním bylo legálně uzavřeno v hostitelském členském státě (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 5. června 2018, Coman a další, C‑673/16, EU:C:2018:385, body 53 a 56).
46
Pokud jde o situaci dvou občanů Unie, kteří stejně jako ve věci v původním řízení vedou v hostitelském členském státě společný život a uzavřeli v něm manželství v souladu s právem posledně uvedeného členského státu, užitečný účinek práv, která těmto občanům vyplývají z čl. 21 odst. 1 SFEU a fortiori vyžaduje, aby tito občané měli jistotu, že mohou v členském státě, z něhož pocházejí pokračovat v rodinném životě, který si vytvořili nebo upevnili v hostitelském členském státě, zejména v důsledku uzavření manželství.
47
Je pravda, že za současného stavu unijního práva spadají pravidla týkající se manželství do pravomoci členských států a unijní právo nemůže do této pravomoci zasahovat. Tyto členské státy se proto mohou podle svého uvážení rozhodnout, zda ve svém vnitrostátním právu upraví možnost uzavření manželství mezi osobami stejného pohlaví, či nikoli (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 5. června 2018, Coman a další, C‑673/16, EU:C:2018:385, bod 37, jakož i ze dne 14. prosince 2021, Stolična obština, rajon Pančarevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, bod 52).
48
Při výkonu této pravomoci však musí všechny členské státy dodržovat unijní právo, a zvláště ustanovení Smlouvy o FEU týkající se svobody pohybu a pobytu na území členských států přiznané každému občanovi Unie, a za tímto účelem uznávat osobní stav jednotlivců konstatovaný v jiném členském státě v souladu s jeho právem (rozsudky ze dne 14. prosince 2021, Stolična obština, rajon Pančarevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, bod 52, a ze dne 4. října 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, bod 53).
49
V projednávané věci z informací poskytnutých předkládajícím soudem vyplývá, že manželé dotčení ve věci v původním řízení žádají polské orgány, aby za účelem uznání tohoto manželství v Polsku provedly přepis oddacího listu týkajícího se manželství, které uzavřeli při výkonu svobody pohybu a pobytu v Německu, do polské matriky. Tato žádost byla zamítnuta z důvodu, že polské právo nedovoluje manželství mezi osobami stejného pohlaví, a takový přepis tudíž neumožňuje.
50
Předkládající soud má pochybnosti o důsledcích takového odmítnutí pro možnost těchto manželů pokračovat v Polsku v rodinném životě, který si vytvořili nebo upevnili v Německu v důsledku uzavření manželství. Z tohoto důvodu a s výhradou ověření ze strany tohoto soudu uvedení manželé ve svých vyjádřeních předložených Soudnímu dvoru uvedli, že po určitou dobu, během níž M. Trojan žil a pracoval v Polsku, byl J. Cupriak-Trojan nezaměstnaný, aniž byl pojištěn v rámci veřejného zdravotního pojištění, zatímco kdyby byly účinky jejich manželství v Polsku uznány, byl by pojištěn. Stejně tak návrhu na aktualizaci příjmení J. Cupriak-Trojana v katastru nemovitostí bylo jedním polským soudem vyhověno pro jednu z nemovitostí, které vlastní, ale pro jinou nemovitost byl tento návrh jiným polským soudem zamítnut z důvodu, že oddací list týkající se manželství uzavřeného mezi osobami stejného pohlaví nebyl uznán k odůvodnění takového návrhu.
51
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že odmítnutí orgánů členského státu, jehož státními příslušníky jsou dva občané Unie stejného pohlaví, uznat manželství, které tito občané Unie legálně uzavřeli v soulady s postupy stanovenými za tímto účelem v jiném členském státě, ve kterém tito občané Unie využili své svobody pohybu a pobytu, může bránit výkonu práva zakotveného v článku 21 SFEU, jelikož takové odmítnutí může vyvolat na straně těchto občanům značné administrativní, profesní a soukromé obtíže (obdobně viz rozsudek ze dne 4. října 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, bod 55 a citovaná judikatura).
52
Takové odmítnutí brání uvedeným občanům Unie, kteří si během svého pobytu v hostitelském členském státě vytvořili nebo upevnili rodinný život tím, že tam žili jako manželé, zejména v tom, aby pokračovali v tomto rodinném životě a požívali tohoto právního postavení, které je jisté a jehož se lze dovolávat vůči třetím osobám, a nutí je žít po návratu do členského státu svého původu jako svobodné osoby.
53
V případě neuznání tohoto manželství v členském státě původu tak existuje konkrétní riziko, že tito občané budou po svém návratu do tohoto členského státu čelit vážným překážkám v organizaci svého rodinného života, jelikož nebudou moci při mnoha činnostech každodenního života, a to jak ve veřejné, tak v soukromé sféře, uplatnit svůj rodinný stav, který vznikl v hostitelském členském státě zákonným způsobem.
54
Z toho vyplývá, že odmítnutí orgánů členského státu uznat manželství dvou občanů Unie stejného pohlaví, uzavřené během jejich pobytu v jiném členském státě, představuje překážku výkonu práva těchto občanů svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, které je zakotveno v čl. 21 odst. 1 SFEU. Takové odmítnutí bude mít totiž za následek, že uvedení občané Unie budou zbaveni možnosti vrátit se do členského státu, jehož jsou státními příslušníky, a pokračovat tam v rodinném životě vytvořeném nebo upevněném v hostitelském členském státě.
55
Avšak podle ustálené judikatury platí, že omezení svobody pohybu osob, která je stejně jako ve věci v původním řízení nezávislá na státní příslušnosti dotyčných osob, může být v souladu s ustálenou judikaturou odůvodněné, pokud se zakládá na objektivních hlediscích obecného zájmu a je přiměřené cíli legitimně sledovanému vnitrostátním právem (rozsudek ze dne 5. června 2018, Coman a další, C‑673/16, EU:C:2018:385, bod 41 a citovaná judikatura). Mimoto, pokud opatření členského státu, které omezuje základní svobodu zaručenou Smlouvou o FEU, je odůvodněno naléhavým důvodem obecného zájmu uznaným unijním právem, je třeba mít za to, že se takovým opatřením uplatňuje unijní právo ve smyslu čl. 51 odst. 1 Listiny, takže musí být v souladu se základními právy zakotvenými Listinou (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 30. dubna 2014, Pfleger a další, C‑390/12, EU:C:2014:281, bod 36, jakož i ze dne 10. července 2025, INTERZERO a další, C‑254/23, EU:C:2025:569, bod 105).
56
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že opatření je přiměřené tehdy, pokud je způsobilé zajistit uskutečnění sledovaného cíle a přitom nepřekračuje meze toho, co je k jeho dosažení nezbytné (rozsudek ze dne 5. června 2018, Coman a další, C‑673/16, EU:C:2018:385, bod 41 a citovaná judikatura). Ani nelze při sledování cíle obecného zájmu ztrácet ze zřetele skutečnost, že tento cíl je třeba uvést do souladu se základními právy dotčenými daným opatřením, a to vyváženým poměřením tohoto cíle s dotčenými právy, aby se zajistilo, že nepříznivé následky způsobené tímto opatřením nebudou nepřiměřené vzhledem ke sledovaným cílům [rozsudky ze dne 22. listopadu 2022, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 64; ze dne 23. března 2023, Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Výjimka ze zásady ne bis in idem), C‑365/21, EU:C:2023:236, bod 59, jakož i ze dne 10. července 2025, INTERZERO a další, C‑254/23, EU:C:2025:569, bod 109].
57
V projednávané věci z informací poskytnutých předkládajícím soudem vyplývá, že žádost manželů dotčených ve věci v původním řízení o provedení přepisu oddacího listu týkajícího se manželství uzavřeného v Německu do polské matriky za účelem uznání tohoto manželství v Polsku byla zamítnuta z důvodu, že polské právo nepovoluje manželství mezi osobami stejného pohlaví, a že v důsledku toho by takový přepis porušoval základní zásady zakotvené polským právním řádem.
58
K tomu je třeba připomenout, že v souladu s čl. 4 odst. 2 SEU Unie ctí národní identitu svých členských států, která spočívá v jejich základních politických a ústavních systémech (rozsudek ze dne 5. června 2018, Coman a další, C‑673/16, EU:C:2018:385, bod 43 a citovaná judikatura).
59
Mimoto podle článku 9 Listiny právo uzavřít manželství a založit rodinu je zaručeno v souladu s vnitrostátními zákony, které upravují výkon těchto práv.
60
Soudní dvůr dále opakovaně rozhodl, že pojem „veřejný pořádek“, pokud má odůvodnit odchylku od základní svobody, musí být chápán striktně, takže jeho dosah nemůže být určován jednostranně každým členským státem bez kontroly ze strany orgánů Unie. Z toho vyplývá, že veřejného pořádku je možné se dovolávat jen v případě skutečné a dostatečně závažné hrozby, kterou je dotčen základní společenský zájem (rozsudek ze dne 5. června 2018, Coman a další, C‑673/16, EU:C:2018:385, bod 44 a citovaná judikatura).
61
Povinnost členského státu původu uznat manželství uzavřené mezi občany Unie stejného pohlaví v hostitelském členském státě při výkonu svobody pohybu a pobytu, aby se mohli vrátit do členského státu, jehož jsou státními příslušníky, a pokračovat tam ve svém rodinném životě a požívat rodinného stavu, který vznikl v hostitelském členském státě zákonným způsobem, přitom nezasahuje do institutu manželství v členském státě původu, který je definován vnitrostátním právem a spadá, jak bylo připomenuto v bodě 47 tohoto rozsudku, do pravomoci členských států. Tato povinnost totiž neznamená, že by tento posledně uvedený členský stát musel upravit ve vnitrostátním právu institut manželství mezi osobami stejného pohlaví. Je omezena na povinnost zaručit uznávání takových manželství uzavřených v hostitelském členském státě podle práva tohoto členského státu, a to výhradně pro účely výkonu práv, která tyto osoby dovozují z unijního práva (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 5. června 2018, Coman a další, C‑673/16, EU:C:2018:385, bod 45, jakož i ze dne 14. prosince 2021, Stolična obština, rajon Pančarevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, body 56 a 57).
62
Taková povinnost uznání tak neporušuje národní identitu ani neohrožuje veřejný pořádek členského státu původu.
63
S ohledem na judikaturu připomenutou v bodě 55 tohoto rozsudku je třeba dodat, že vnitrostátní opatření, které je způsobilé bránit volnému pohybu osob, může být odůvodněné jen tehdy, je-li toto opatření v souladu se základními právy zaručenými Listinou, jejichž dodržování Soudní dvůr zajišťuje, a zejména s právem na respektování soukromého a rodinného života uvedeným v článku 7 Listiny, jakož i se zákazem jakékoli diskriminace založené na sexuální orientaci uvedeným v jejím čl. 21 odst. 1 (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 5. června 2018, Coman a další, C‑673/16, EU:C:2018:385, bod 47; ze dne 14. prosince 2021, Stolična obština, rajon Pančarevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, bod 58, jakož i ze dne 4. října 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, bod 62).
64
Pokud jde v tomto ohledu o právo na respektování soukromého a rodinného života zaručené v článku 7 Listiny, z vysvětlení k Listině základních práv (Úř. věst. 2007, C 303, s. 17) vyplývá, že v souladu s čl. 52 odst. 3 Listiny mají práva zaručená jejím článkem 7 stejný smysl a stejný rozsah jako práva zaručená článkem 8 EÚLP, jelikož posledně uvedené ustanovení představuje minimální úroveň ochrany (obdobně viz rozsudek ze dne 4. října 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, bod 63 a citovaná judikatura).
65
Z judikatury Evropského soudu pro lidská práva přitom vyplývá, že na vztah, který udržuje pár tvořený osobami stejného pohlaví, se může vztahovat pojem „soukromý život“ i pojem „rodinný život“, a to stejně jako v případě páru tvořeného osobami opačného pohlaví, který se nachází ve stejné situaci (rozsudek ze dne 5. června 2018, Coman a další, C‑673/16, EU:C:2018:385, bod 50 a citovaná judikatura).
66
Evropský soud pro lidská práva z tohoto důvodu rozhodl, že článek 8 EÚLP ukládá členským státům pozitivní povinnost zavést právní rámec umožňující právní uznání a ochranu párů osob stejného pohlaví a že Polská republika tuto povinnost nesplnila, což pro dotčené osoby mělo za následek nemožnost uspořádat si základní aspekty svého soukromého a rodinného života. Pokud jde o osoby stejného pohlaví, které legálně uzavřely manželství v zahraničí, tento soud zejména konstatoval, že polské orgány tím, že odmítly zaregistrovat toto manželství v jakékoli formě, ponechaly tyto osoby v právním vakuu a nereagovaly na základní potřeby uznání a ochrany párů osob stejného pohlaví, které žijí ve stabilním vztahu. Uvedený soud měl tedy za to, že žádný z důvodů veřejného zájmu uvedených polskou vládou nepřevažuje nad zájmem těchto osob na tom, aby jejich vztahy byly řádně uznány a chráněny zákonem (ESLP, 12. prosince 2023, Przybyszewska a další v. Polsko, CE:ECHR:2023:1212JUD001145417, body 113, 123 a 124; ESLP, 19. září 2024, Formela a další v. Polsko, CE:ECHR:2024:1221JUD000346503, body 20, 25, 26 a 29 a 29, jakož i ESLP, 24. dubna 2025, Andersen v. Polsko, CE:ECHR:2025:0626JUD006519211, body 11, 14 až 19).
67
Neuznání manželství, které uzavřeli dva občané Unie stejného pohlaví v souladu s právem členského státu, v němž tito občané Unie využili svobody pohybu a pobytu, a to z důvodu, že právo členského státu, jehož mají státní příslušnost a v němž tito občané Unie chtějí pokračovat ve svém soukromém a rodinném životě, nepovoluje manželství mezi osobami stejného pohlaví, je tedy v rozporu se základními právy, která článek 7 Listiny zaručuje párům osob stejného pohlaví.
68
Jak v podstatě uvedl generální advokát v bodě 36 svého stanoviska, členskému státu, který nepovoluje manželství mezi osobami stejného pohlaví, přísluší zavést vhodné postupy k tomu, aby bylo takové manželství uznáno, pokud bylo uzavřeno dvěma občany Unie při výkonu svobody pohybu a pobytu v souladu s právem hostitelského členského státu.
69
V této souvislosti je třeba uvést, že volba způsobů uznávání manželství uzavřených občany Unie při výkonu svobody pohybu a pobytu v jiném členském státě spadá do prostoru pro uvážení členských států v rámci výkonu jejich pravomoci, uvedené v bodě 47 tohoto rozsudku, v oblasti pravidel týkajících se manželství. Přepis oddacích listů do matriky těchto členských států tak představuje pouze jeden ze způsobů, jak takové uznání umožnit. Je však nezbytné, aby tyto způsoby neznemožňovaly nebo nadměrně neztěžovaly výkon práv přiznaných článkem 21 SFEU.
70
Mimoto jsou členské státy při využívání prostoru pro uvážení, který mají k dispozici k zavedení vhodných postupů pro uznávání manželství, které uzavřeli dva občané Unie při výkonu svobody pohybu a pobytu v jiném členském státě, povinny dodržovat čl. 21 odst. 1 Listiny. V této souvislosti je třeba upřesnit, že zákaz jakékoli diskriminace založené na sexuální orientaci zakotvený v tomto ustanovení má jakožto obecná zásada unijního práva imperativní povahu (obdobně viz rozsudky ze dne 15. ledna 2014, Association de médiation sociale, C‑176/12, EU:C:2014:2, bod 47; ze dne 17. dubna 2018, Egenberger, C‑414/16, EU:C:2018:257, bod 76, a ze dne 22. ledna 2019, Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, bod 76).
71
V projednávané věci, ačkoliv mohou mít oddací listy vystavené v zahraničí v zásadě stejnou důkazní váhu jako polské oddací listy, je v praxi nadmíru obtížné či dokonce nemožné vyvozovat z těchto oddacích listů práva, jelikož v případě neprovedení přepisu uvedených dokladů do polské matriky je uznání těchto dokladů na uvážení těchto správních orgánů, a může být tudíž předmětem rozdílných rozhodnutí uvedených orgánů, jak dokládají okolnosti věci v původním řízení uvedené v bodě 50 tohoto rozsudku.
72
Jak z informací poskytnutých předkládajícím soudem, tak z vyjádření, které polská vláda předložila Soudnímu dvoru totiž vyplývá, že přepis oddacího listu do polské matriky představuje jediný prostředek stanovený polským právem, který umožňuje, aby manželství uzavřené v jiném členském státě než v Polské republice bylo skutečně uznáno polskými správními orgány.
73
Výkon práva na uznání manželství uzavřeného v jiném členském státě může proto být zpochybněn diskreční pravomocí, kterou mají příslušné orgány v rámci řízení o uznání oddacího listu, jelikož tato pravomoc vede k rozdílným přístupům, pokud jde o takové uznávání, které mohou být způsobilé vyvolat značné administrativní, profesní a soukromé obtíže uvedené v bodě 51 tohoto rozsudku (obdobně viz rozsudek ze dne 4. října 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, bod 69).
74
Z informací předložených Soudnímu dvoru dále vyplývá, že podle polského práva mají páry osob opačného pohlaví možnost přepisu svého oddacího listu do polské matriky, pokud bylo toto manželství uzavřeno v jiném členském státě. Naproti tomu takové stejnopohlavní páry, jako je pár dotčený ve věci v původním řízení, nemohou z důvodu své sexuální orientace splnit podmínky stanovené polským právem pro získání takového přepisu.
75
I když tedy členské státy mají, jak bylo připomenuto v bodě 69 tohoto rozsudku, prostor pro uvážení, pokud jde o způsoby uznávání manželství uzavřených občany Unie při výkonu svobody pohybu a pobytu v jiném členském státě, představuje neexistence způsobu uznávání rovnocenného způsobu uznávání, který je přiznán párům opačného pohlaví, diskriminaci založenou na sexuální orientaci zakázanou čl. 21 odst. 1 Listiny. Z toho vyplývá, že pokud se členský stát v rámci tohoto prostoru pro uvážení rozhodne stanovit ve svém vnitrostátním právu jediný způsob uznávání manželství uzavřených občany Unie při výkonu svobody pohybu a pobytu v jiném členském státě, jako je v projednávaném případě přepis oddacího listu do matriky, je tento členský stát povinen uplatňovat tento způsob bez rozdílu na manželství uzavřená mezi osobami stejného pohlaví a na manželství uzavřená mezi osobami opačného pohlaví.
76
Nakonec je třeba uvést, že jak článek 20 a čl. 21 odst. 1 SFEU, tak článek 7 a čl. 21 odst. 1 Listiny jsou samy o sobě dostačující a nemusí být upřesňovány ustanoveními unijního práva nebo vnitrostátního práva k tomu, aby byla jednotlivcům přiznána práva uplatnitelná jako taková. Pokud tedy předkládající soud dospěje k závěru, že nemůže vyložit vnitrostátní právo v souladu s unijním právem, bude povinen v rámci svých pravomocí zajistit soudní ochranu vyplývající pro jednotlivce z těchto ustanovení a zajistit jejich plný účinek tím, že v případě potřeby upustí od uplatnění dotyčných vnitrostátních ustanovení (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 17. dubna 2018, Egenberger, C‑414/16, EU:C:2018:257, body 78 a 79, jakož i ze dne 3. června 2025, Kinsa, C‑460/23, EU:C:2025:392, bod 72).
77
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že článek 20 a čl. 21 odst. 1 SFEU ve spojení s článkem 7 a čl. 21 odst. 1 Listiny musí být vykládány v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která z důvodu, že právo tohoto členského státu nepovoluje manželství mezi osobami stejného pohlaví, neumožňuje uznat manželství uzavřené legálně mezi dvěma státními příslušníky stejného pohlaví při výkonu svobody pohybu a pobytu v jiném členském státě, ve kterém si vytvořili nebo upevnili rodinný život, ani za tímto účelem provést přepis oddacího listu do matriky prvního členského státu, pokud je tento přepis jediným prostředkem, který tento členský stát stanoví pro takové uznání.
K nákladům řízení
78
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (velký senát) rozhodl takto:
Článek 20 a čl. 21 odst. 1 SFEU ve spojení s článkem 7 a čl. 21 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie
musí být vykládány v tom smyslu, že
brání právní úpravě členského státu, která z důvodu, že právo tohoto členského státu nepovoluje manželství mezi osobami stejného pohlaví, neumožňuje uznat manželství uzavřené legálně mezi dvěma státními příslušníky stejného pohlaví při výkonu svobody pohybu a pobytu v jiném členském státě, ve kterém si vytvořili nebo upevnili rodinný život, ani za tímto účelem provést přepis oddacího listu do matriky prvního členského státu, pokud je tento přepis jediným prostředkem, který tento členský stát stanoví pro takové uznání.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: polština.