62023CJ0798_RES
Věc C‑798/23 [Abbottly] (
i
)
Minister for Justice
v.
SH
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Supreme Court (Irsko)]
Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 9. října 2025
„Řízení o předběžné otázce – Policejní a justiční spolupráce v trestních věcech – Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV – Článek 4a odst. 1 – Postup předávání mezi členskými státy – Evropský zatýkací rozkaz – Podmínky výkonu – Důvody, pro které je možné výkon odmítnout – Povinný výkon – Výjimky – Pojem ‚soudní jednání, ve kterém bylo vydáno dané rozhodnutí‘ – Doplňující trest policejního dohledu – Nedodržení podmínek uložených pro tento dohled – Rozhodnutí o přeměně policejního dohledu na trest odnětí svobody – Trest uložený v nepřítomnosti“
Justiční spolupráce v trestních věcech – Rámcové rozhodnutí o evropském zatýkacím rozkazu a o postupech předávání mezi členskými státy – Důvody, pro které je možné odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu – Rozkaz vydaný za účelem výkonu trestu uloženého v nepřítomnosti – Neúčast dotčené osoby na jednání – Pojem „soudní jednání, ve kterém bylo vydáno dané rozhodnutí“ – Pojem „rozhodnutí“ – Rozhodnutí o přeměně trestu policejního dohledu na trest odnětí svobody na základě pevného poměru – Zahrnutí
(Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584 ve znění rámcového rozhodnutí 2009/299, čl. 4a odst. 1)
(viz body 36, 44–51, 54 a výrok)
Shrnutí
V rámci řízení o výkonu evropského zatýkacího rozkazu (dále jen „dotčený evropský zatýkací rozkaz“) vydaného proti fyzické osobě za účelem výkonu trestu odnětí svobody, uloženého po přeměně doplňujícího trestu policejního dohledu, vyložil Soudní dvůr pojem „soudní jednání, ve kterém bylo vydáno dané rozhodnutí“, uvedený v čl. 4a odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584 (
1
).
Dotčená osoba, SH, byla v roce 2014 lotyšskými soudy odsouzena za dva trestné činy. Tato odsouzení byla v roce 2015 sloučena do souhrnného trestu odnětí svobody v délce čtyř let a devíti měsíců s doplňujícím trestem policejního dohledu po dobu tří let, který začíná běžet od okamžiku, kdy SH vykoná trest odnětí svobody.
Vzhledem k tomu, že SH nesplnil povinnost stanovenou v rámci policejního dohledu dostavit se do tří pracovních dnů po propuštění na policejní stanici, byl uznán vinným ze spáchání správního deliktu a byly mu uloženy dvě pokuty.
Dne 19. srpna 2020 vydal příslušný lotyšský soud na návrh příslušného útvaru lotyšské policie rozhodnutí, kterým nařídil přeměnu dosud nevykonaného doplňujícího trestu policejního dohledu nad SH, tj. dvou let a dvou dnů, na trest odnětí svobody v trvání jednoho roku a jednoho dne, jak umožňuje lotyšské trestní právo (
2
). Toto rozhodnutí bylo vydáno po jednání, ke kterému se SH, jenž nepřevzal předvolání k soudu, nedostavil. SH se proti tomuto rozhodnutí neodvolal.
Příslušný lotyšský soud následně vydal vůči SH evropský zatýkací rozkaz za účelem výkonu trestu odnětí svobody, který mu byl uložen dne 19. srpna 2020.
Minister for Justice and Equality (ministr pro spravedlnost a rovnost, Irsko) požádal příslušné irské justiční orgány o předání SH do Lotyšské republiky na základě dotčeného evropského zatýkacího rozkazu. Poté, co byla tato žádost zamítnuta v prvním stupni a následně v odvolacím řízení na základě ustanovení, kterým se provádí čl. 4a odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584 (
3
) do irského práva, podal ministr pro spravedlnost a rovnost mimořádný opravný prostředek k předkládajícímu soudu, kterým je Supreme Court (Nejvyšší soud, Irsko).
Předkládající soud má za to, že dotčené rozhodnutí lze postavit na roveň odvolání odkladu výkonu trestu, na které se podle závěrů Soudního dvora v rozsudku Ardic (
4
) nevztahuje čl. 4a odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584. Z tohoto rozsudku plyne, že pojem „rozhodnutí“ ve smyslu tohoto ustanovení se nevztahuje na rozhodnutí o výkonu či uplatnění dříve uloženého trestu odnětí svobody, jako je odvolání odkladu výkonu trestu, ledaže cílem a důsledkem tohoto rozhodnutí je změnit povahu nebo výši uvedeného trestu a orgán, který jej vydal, měl v tomto ohledu prostor pro uvážení.
Vzhledem k tomu, že v tomto případě lotyšský soud, který vydal dotčený evropský zatýkací rozkaz, nepřijal žádné nové soudní rozhodnutí měnící povahu a výši dříve uloženého trestu odnětí svobody, má předkládající soud za to, že předání SH nelze odmítnout. V případě nedodržení podmínek policejního dohledu je totiž délka trestu odnětí svobody, který může být uložen, dána aritmetickým výpočtem stanoveným lotyšským právem. Rozhodnutí o přeměně doplňujícího trestu policejního dohledu na trest odnětí svobody se podle uvedeného soudu může podobat rozhodnutí o výkonu či uplatnění dříve uloženého trestu odnětí svobody, a nemusí tedy spadat do působnosti čl. 4a odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584.
Předkládající soud má však pochybnosti v tom smyslu, že ačkoli perspektiva nového trestu odnětí svobody vyplývala z trestů dříve uložených SH a sloučených v roce 2015, neznamená trest uložený dne 19. srpna 2020 pouze to, že SH je povinen vykonat původně uložený trest odnětí svobody.
V tomto kontextu si Nejvyšší soud klade otázku, zda pod pojem „soudní jednání, ve kterém bylo vydáno dané rozhodnutí“, ve smyslu čl. 4a odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584 spadá řízení, v jehož rámci může vnitrostátní soud nařídit z důvodu nesplnění podmínek spojených s trestem policejního dohledu, k němuž byla dotyčná osoba dříve odsouzena vedle trestu odnětí svobody, přeměnu nevykonané části tohoto doplňujícího trestu na trest odnětí svobody.
Závěry Soudního dvora
Soudní dvůr připomněl, že čl. 4a odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584 omezuje možnost odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu, když v písmenech a) až d) taxativně vyjmenovává případy, kdy nelze odmítnout uznání a výkon rozhodnutí vydaného v soudním jednání, kterého se dotyčná osoba osobně nezúčastnila.
V žádném z případů uvedených v čl. 4a odst. 1 písm. a) až d) rámcového rozhodnutí 2002/584 totiž výkon evropského zatýkacího rozkazu nezasahuje do práva na účinnou právní ochranu a na spravedlivý proces, ani do práva dotyčné osoby na obhajobu.
Před ověřením existence některého z těchto případů musí vykonávající justiční orgán určit, zda se jedná o situaci, kdy se vyžádaná osoba nezúčastnila osobně „soudního jednání, ve kterém bylo vydáno dané rozhodnutí“, ve smyslu čl. 4a odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584.
Podle ustálené judikatury musí být tento pojem chápán tak, že se jím označuje řízení, které vedlo k přijetí soudního rozhodnutí, jímž byla osoba, jejíž předání je v rámci výkonu evropského zatýkacího rozkazu požadováno, pravomocně odsouzena (
5
).
Soudní dvůr konstatoval, že rozhodnutí o výkonu nebo uplatnění dříve uloženého trestu odnětí svobody nepředstavuje „rozhodnutí“ ve smyslu čl. 4a odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584, ledaže je jím dotčeno rozhodnutí o vině nebo je jeho cílem či důsledkem změnit povahu nebo výši tohoto trestu a orgán, který jej vydal, měl v tomto ohledu prostor pro uvážení (
6
).
V projednávané věci bylo základem pro vydání evropského zatýkacího rozkazu rozhodnutí o přeměně doplňujícího trestu policejního dohledu na trest odnětí svobody. Vzhledem k tomu, že předkládající soud si klade otázku, zda takové rozhodnutí může spadat do působnosti čl. 4a odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584, jelikož jeho cílem či důsledkem není změna povahy nebo výše trestu dříve uloženého vyžádané osobě a orgán, který jej vydal, neměl v tomto ohledu prostor pro uvážení, zkoumal Soudní dvůr, zda lze dotčené rozhodnutí kvalifikovat jako „rozhodnutí o výkonu či uplatnění dříve uloženého trestu odnětí svobody“ ve smyslu judikatury, v kterémžto případě nepředstavuje „rozhodnutí“ ve smyslu čl. 4a odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584.
Soudní dvůr uvedl, že lotyšské právo podle všeho rozlišuje mezi rozhodnutím, kterým se ukládá trest odnětí svobody, a rozhodnutím o uvalení policejního dohledu, přičemž posledně uvedené rozhodnutí je ze své podstaty vždy doplňujícím trestem k trestu odnětí svobody.
Lotyšské právo navíc podle všeho nestanoví mechanismus automatické přeměny trestu policejního dohledu na trest odnětí svobody, pokud dotyčná osoba poruší podmínky tohoto dohledu, neboť soud má v tomto ohledu posuzovací pravomoc.
Kromě toho účelem trestu odnětí svobody uloženého případně v důsledku nedodržení podmínek doplňujícího trestu není potrestat původní trestný čin, za který byl jako doplňující trest uložen trest policejního dohledu, nýbrž potrestat konkrétní porušení podmínek spojených s posledně uvedeným trestem.
Rozhodnutí, kterým se ukládá trest odnětí svobody namísto doplňujícího trestu policejního dohledu, tudíž nepředstavuje rozhodnutí o výkonu či uplatnění dříve uloženého trestu odnětí svobody, ale musí být považováno za rozhodnutí, kterým se ukládá nový trest odnětí svobody, jehož povaha je jiná než v případě trestu, který byl stanoven původně.
Takové rozhodnutí musí být kvalifikováno jako „rozhodnutí“ ve smyslu čl. 4a odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584 a postup, na jehož konci bylo přijato, musí být považován za spadající pod pojem „soudní jednání, ve kterém bylo vydáno dané rozhodnutí“, ve smyslu tohoto ustanovení.
Soudní dvůr upřesnil, že pro účely kvalifikace jako „soudní jednání, ve kterém bylo vydáno dané rozhodnutí“, ve smyslu čl. 4a odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584 je podstatné, že postup přeměny trestu může vést k odnětí svobody, které sice bylo předvídatelné v případě nedodržení podmínek, s nimiž byl spojen trest policejního dohledu, avšak nebylo jako takové součástí původního odsouzení, a vyžadovalo tedy nové odsouzení, které nahrazuje to původní.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.
(
1
) – Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a o postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1) ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009 (Úř. věst. 2009, L 81, p. 24) (dále jen „rámcové rozhodnutí 2002/584“).
(
2
) – Lotyšské trestní právo stanoví možnost, aby příslušný vnitrostátní soud v případě dvou odsouzení během jednoho roku za nedodržení podmínek policejního dohledu změnil doplňující trest policejního dohledu na trest odnětí svobody o délce stanovené na základě pevného poměru, a sice jeden den odnětí svobody za dva dny dosud nevykonaného policejního dohledu.
(
3
) – Tento článek stanoví, že vykonávající soudní orgán může odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného za účelem výkonu trestu odnětí svobody nebo ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody, pokud se osoba nezúčastnila osobně soudního jednání, ve kterém bylo vydáno dané rozhodnutí, ledaže jde o případy uvedené v odst. 1 bodech a) až d) tohoto článku.
(
4
) – Rozsudek ze dne 22. prosince 2017, Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026).
(
5
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. prosince 2023, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Odsouzení v nepřítomnosti) (C‑396/22, EU:C:2023:1029, body 26 a 27, jakož i citovaná judikatura).
(
6
) – Rozsudky ze dne 22. prosince 2017, Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, body 77 a 88), a ze dne 23. března 2023, Minister for Justice and Equality (Zrušení podmíněného odkladu) (C‑514/21 a C‑515/21, EU:C:2023:235, bod 53).