62024CJ0365
PRESUDA SUDA (osmo vijeće)
10. srpnja 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Žigovi – Direktiva (EU) 2015/2436 – Slobodno kretanje robe – Članci 34. i 36. UFEU‑a – Trgovački naziv – Tvrtka – Nacionalno zakonodavstvo kojim se nositelju tvrtke daje isključivo pravo”
U predmetu C‑365/24,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Svea hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Žalbeni sud u Stockholmu kao Žalbeni sud za patente i tržišno natjecanje, Švedska), odlukom od 16. svibnja 2024., koju je Sud zaprimio 20. svibnja 2024.,
Purefun Group AB
protiv
Doggy AB,
SUD (osmo vijeće),
u sastavu: S. Rodin, predsjednik vijeća, O. Spineanu–Matei (izvjestiteljica) i N. Fenger, suci,
nezavisni odvjetnik: D. Spielmann,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Purefun Group AB, O. Lagergren, jur. kand, D. Tornberg i M. Zeitlin, advokater,
–
za Doggy AB, P. Hedberg i J. Sånglöf, advokater,
–
za švedsku vladu, C. Meyer‑Seitz, u svojstvu agenta,
–
za poljsku vladu, B. Majczyna i D. Lutostańska, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, P. Němečková i I. Söderlund, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 1. i članka 5. stavka 4. Direktive (EU) 2015/2436 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2015. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 2015., L 336, str. 1. i ispravak SL 2016., L 110, str. 5.) kao i članaka 34. i 36. UFEU‑a.
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između društava Purefun Group AB i Doggy AB u vezi s povredom žiga.
Pravni okvir
Pravo Unije
Ugovor o funkcioniranju Europske unije
3
Člankom 34. UFEU‑a određuje se:
„Količinska ograničenja uvoza i sve mjere s istovrsnim učinkom zabranjeni su među državama članicama.”
4
U skladu s člankom 36. UFEU‑a:
„Odredbe članaka 34. i 35. ne isključuju zabrane ili ograničenja uvoza, izvoza ili provoza robe koji su opravdani razlozima javnog morala, javnog poretka ili javne sigurnosti; zaštite zdravlja i života ljudi, životinja ili biljaka; zaštite nacionalnog blaga umjetničke, povijesne ili arheološke vrijednosti; ili zaštite industrijskog i trgovačkog vlasništva. Međutim, te zabrane ili ograničenja ne smiju biti sredstvo proizvoljne diskriminacije ili prikrivenog ograničivanja trgovine među državama članicama.”
Direktiva 2015/2436
5
Uvodna izjava 41. Direktive 2015/2436 glasi:
„Države članice vezane su Pariškom konvencijom za zaštitu industrijskog vlasništva [potpisanom u Parizu 20. ožujka 1883., posljednji put revidiranom u Stockholmu 14. srpnja 1967. te izmijenjenom 28. rujna 1979. (Zbirka međunarodnih ugovora Ujedinjenih naroda, sv. 828., br. 11851, str. 305.), u daljnjem tekstu: Pariška konvencija] i [Sporazumom o trgovinskim aspektima prava intelektualnog vlasništva iz Priloga 1.C Sporazumu o osnivanju Svjetske trgovinske organizacije (WTO) koji je potvrđen Odlukom Vijeća 94/800/EZ od 22. prosinca 1994. o sklapanju u ime Europske zajednice, s obzirom na pitanja iz njezine nadležnosti, sporazuma postignutih u Urugvajskom krugu multilateralnih pregovora (1986. – 1994.) (SL 1994., L 336, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 74., str. 3.), u daljnjem tekstu: Sporazum TRIPS]. Nužno je da ova Direktiva bude u cijelosti usklađena s odredbama te Konvencije i tog Sporazuma. Ova Direktiva ne bi trebala utjecati na dužnosti država članica koje su proizašle iz te Konvencije i tog Sporazuma. Kada je primjereno, trebalo bi primijeniti članak 351. [UFEU‑a].”
6
Člankom 1. te direktive, naslovljenim „Područje primjene”, određuje se:
„Ova se Direktiva primjenjuje na svaki žig u odnosu na proizvode i usluge koji je predmet registracije ili prijave za registraciju pojedinačnog žiga, jamstvenog ili certifikacijskog žiga ili zajedničkog žiga u državi članici, ili koji je predmet registracije ili prijave za registraciju pri Uredu Beneluksa za intelektualno vlasništvo ili međunarodne registracije koja ima učinak u državi članici.”
7
Člankom 5. navedene direktive, naslovljenim „Relativni razlozi za odbijanje ili ništavost”, u stavku 4. propisuje se:
„Svaka država članica može omogućiti da žig ne bude registriran ili, ako je registriran, da ga se može proglasiti ništavim, ako i u mjeri u kojoj:
(a)
prava na neregistrirani žig ili na drugi znak koji je u uporabi u trgovačkom prometu bila su stečena prije datuma prijave za registraciju kasnijeg žiga ili datuma zahtjeva za pravo prvenstva za prijavu za registraciju kasnijeg žiga, a taj neregistrirani žig ili drugi znak daju svojem nositelju pravo na zabranu uporabe kasnijeg žiga;
(b)
uporaba žiga može se zabraniti na temelju ranijeg prava koje se razlikuje od pravâ iz stavka 2. i točke (a) ovog stavka, a osobito:
i.
prava na ime;
ii.
pravo na osobnu sliku;
iii.
autorskog prava;
iv.
pravo industrijskog vlasništva;
(c)
žig se može zamijeniti s ranijim žigom koji je zaštićen u inozemstvu, pod uvjetom da je u trenutku podnošenja prijave podnositelj prijave djelovao u zloj vjeri.”
8
U skladu s člankom 10. iste direktive, naslovljenim „Prava koja proizlaze iz žiga”:
„1.   Registracija žiga nositelju žiga daje isključiva prava koja proizlaze iz njega.
2.   Ne dovodeći u pitanje prava nositelja stečena prije datuma podnošenja prijave ili datuma prvenstva registriranog žiga, nositelj tog registriranog žiga ima pravo spriječiti sve treće strane koje nemaju njegovu suglasnost [da] rabe u trgovačkom prometu, u vezi s proizvodima i uslugama, bilo koji znak ako je:
(a)
znak istovjetan žigu i rabi se u odnosu na proizvode ili usluge koji su istovjetni onima za koje je žig registriran;
(b)
znak istovjetan ili sličan žigu te se rabi u odnosu na proizvode i usluge istovjetne ili slične proizvodima ili uslugama za koje je žig registriran, ako postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu; vjerojatnost dovođenja u zabludu uključuje vjerojatnost dovođenja u vezu tog znaka i žiga;
(c)
znak istovjetan ili sličan žigu, neovisno o činjenici jesu li proizvodi ili usluge u odnosu na koje se žig rabi istovjetni, slični ili nisu slični onima za koje je registriran žig, te ako taj žig ima ugled u državi članici i uporaba tog znaka bez opravdanog razloga nepošteno iskorištava razlikovni karakter ili ugled žiga ili im šteti.
3.   U skladu s odredbama stavka 2. osobito se može zabraniti sljedeće:
(a)
isticanje znaka na proizvodima ili njihovim pakiranjima;
(b)
nuđenje proizvoda ili njihovo stavljanje na tržište ili u te svrhe pod tim znakom ili nuđenje i pružanje usluga pod tim znakom;
(c)
uvoz ili izvoz proizvoda obilježenih tim znakom;
(d)
uporaba znaka kao trgovačkog naziva ili naziva trgovačkog društva ili dijela trgovačkog naziva, odnosno dijela naziva trgovačkog društva;
(e)
uporaba tog znaka na poslovnim dokumentima i u oglašavanju;
(f)
uporaba takvog znaka u komparativnom oglašavanju na način koji je protivan [Direktivi 2006/114/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o zavaravajućem i komparativnom oglašavanju (SL 2006., L 376, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 22., str. 96.)].
[…]”
9
U članku 16. Direktive 2015/2436, naslovljenom „Uporaba žigova”, u stavku 1., određuje se:
„Ako unutar pet godina od datuma okončanja postupka registracije nositelj nije stvarno rabio žig u državi članici u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran, ili ako je takva uporaba suspendirana tijekom neprekinutoga razdoblja od pet godina, žig podliježe ograničenjima i sankcijama iz članka 17., članka 19. stavka 1., članka 44. stavka 1. i 2. te članka 46. stavaka 3. i 4., osim ako za neuporabu ne postoje opravdani razlozi.”
Švedsko pravo
Zakon o žigovima
10
Varumärkeslagen (2010:1877) (Zakon o žigovima (2010:1877), u daljnjem tekstu: Zakon o žigovima) izmijenjen je kako bi se u švedsko pravo prenijela Direktiva 2015/2436. Člankom 8. poglavlja 1. Zakona o žigovima propisano je da nositelj tvrtke ili druge trgovačke oznake ima isključiva prava na taj znak ako ga se upotrebljava kao trgovački znak.
11
Člankom 10. tog poglavlja 1. Zakona o žigovima određuje se da isključivo pravo na trgovački znak u skladu s člankom 8. tog poglavlja 1. znači da nitko osim nositelja ne može, bez njegove suglasnosti, u trgovačkom prometu upotrebljavati bilo koji znak za proizvode i usluge ako je taj znak istovjetan ili sličan trgovačkom znaku i ako se upotrebljava za iste ili slične proizvode ili usluge, ako postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu, uključujući opasnost da bi uporaba znaka mogla stvoriti dojam da postoji veza između korisnika znaka i nositelja trgovačkog znaka.
12
U članku 3. poglavlja 8. Zakona o žigovima navodi se da sud može, na zahtjev nositelja trgovačkog znaka, zabraniti osobi koja počini povredu žiga da to i dalje čini, uz mogućnost izricanja novčane kazne.
Zakon o trgovačkim nazivima
13
Člankom 1. poglavlja 1. laga (2018:1653) om företagsnamn (Zakon o trgovačkim nazivima (2018:1653), u daljnjem tekstu: Zakon o trgovačkim nazivima) definira se tvrtka kao naziv pod kojim poduzetnik obavlja svoje djelatnosti, pri čemu „trgovački naziv” označava opći pojam koji obuhvaća tvrtku i sekundarne trgovačke nazive.
14
Člankom 2. poglavlja 1. Zakona o trgovačkim nazivima predviđa se da poduzetnik stječe isključiva prava na trgovački naziv registracijom ili na temelju uporabe. Člankom 3. tog poglavlja 1. određuje se da nositelj tvrtke ili druge trgovačke oznake ima isključiva prava na taj znak ako ga se upotrebljava kao trgovački znak.
15
U skladu s člankom 1. poglavlja 2. Zakona o trgovačkim nazivima trgovački se naziv može registrirati samo ako je prikladan za razlikovanje nositeljeve djelatnosti od djelatnosti drugih osoba. Tom odredbom pojašnjava se da prilikom ocjenjivanja ima li trgovački naziv razlikovni karakter treba uzeti u obzir trajanje i opseg uporabe trgovačkog naziva. Nadalje navedenom odredbom predviđa se da ako se trgovački naziv sastoji samo od opće oznake prirode djelatnosti ili prirode proizvoda ili usluge koji se nude u okviru te djelatnosti ili ako se trgovački naziv sastoji samo od redovito korištenog naziva mjesta ili sličnog, ne treba smatrati da trgovački naziv sam po sebi ima razlikovni karakter. Ako trgovački naziv uključuje oznaku kao što je „dioničko društvo”, „javno trgovačko društvo” ili „zadruga” ili kraticu takve oznake, tu oznaku treba zanemariti prilikom ocjenjivanja.
Glavni postupak i prethodna pitanja
16
Društvo Doggy osnovano u skladu sa švedskim pravom proizvodi, među ostalim, hranu za pse. Njegov su predmet poslovanja proizvodnja prehrambenih i drugih proizvoda za životinje, te s time povezane djelatnosti. Nositelj je trgovačkog naziva „Doggy AB” i verbalnog žiga DOGGY, registriranog u Švedskoj u pogledu hrane za životinje iz razreda 31., u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen.
17
Purefun Group AB (u daljnjem tekstu: Purefun) društvo je osnovano u skladu sa švedskim pravom čija djelatnost obuhvaća maloprodaju, među ostalim, hrane i poslastica za pse. Svoje proizvode prodaje preko internetske stranice na domeni „doggie.se” i pri obavljanju svojih djelatnosti koristi se znakom „DOGGIE”.
18
Tijekom studenoga 2021. društvo Doggy tužilo je društvo Purefun kako bi ishodilo, s jedne strane, nalog kojim se potonjem društvu zabranjuje uporaba znaka „DOGGIE” i, s druge strane, plaćanje 150000 švedskih kruna (SEK) (oko 13000 eura) na ime naknade štete. Društvo Doggy tvrdilo je da je društvo Purefun upotrebljavalo taj znak, kao i žig i trgovački naziv čiji je ono vlasnik, bez njegova pristanka.
19
Prvostupanjski sud prihvatio je zahtjeve društva Doggy, uz obrazloženje da postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu između, s jedne strane, žiga i trgovačkog naziva potonjeg društva i, s druge strane, znaka „DOGGIE” koji upotrebljava društvo Purefun.
20
Društvo Purefun podnijelo je žalbu protiv te odluke Svea hovrättu, Patent- och marknadsöverdomstolenu (Žalbeni sud u Stockholmu kao Žalbeni sud za patente i tržišno natjecanje, Švedska), sudu koji je uputio zahtjev.
21
Taj sud navodi da se u Švedskoj, s jedne strane, Zakonom o trgovačkim nazivima predviđa da tvrtka poduzetnika tom poduzetniku daje isključivo pravo na tu tvrtku, pod uvjetom da znak koji čini navedenu tvrtku omogućava razlikovanje djelatnosti njegova nositelja od djelatnosti drugih poduzetnika. Opseg tog prava usporediv je s onim isključivog prava koje je nositelju dodijeljeno žigom. S druge strane, na temelju Zakona o žigovima, nositelju žiga ili drugog trgovačkog znaka koji se upotrebljava kao tvrtka također se dodjeljuje isključivo pravo na potonju. Tako nositelj trgovačkog naziva na temelju tih nacionalnih odredbi ima pravo na „zaštitu u različitim razredima” koja mu omogućava da spriječi sve treće osobe da u trgovačkom prometu upotrebljavaju bilo koji znak za proizvode i usluge ako je taj znak istovjetan ili sličan tom trgovačkom nazivu i ako se upotrebljava za iste ili slične proizvode ili usluge, ako postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu, uključujući opasnost da bi uporaba znaka mogla stvoriti dojam da postoji veza između korisnika znaka i nositelja trgovačkog naziva.
22
Sud koji je uputio zahtjev pita se o usklađenosti te zaštite koja proizlazi iz odredbi Zakona o žigovima i Zakona o trgovačkom nazivu s Direktivom 2015/2436 i, općenitije, s načelom slobodnog kretanja robe. On u biti smatra da, iako ta „zaštita u različitim razredima” nositelju trgovačkog naziva pruža zaštitu sličnu onoj žiga, ona ipak ne podliježe tako strogim uvjetima poput onih koji se primjenjuju u tom području. Sud koji je uputio zahtjev u tom pogledu ističe dvije razlike.
23
Kao prvo, iako nepostojanje stvarne uporabe žiga za proizvode ili usluge za koje je registriran može dovesti do opoziva isključivog prava njegova nositelja, švedsko pravo ne predviđa nijednu istovjetnu odredbu za trgovački naziv.
24
Kao drugo, kako bi se utvrdilo upotrebljava li se znak za proizvode ili usluge istovjetne onima za koje je žig registriran, valja uputiti na sustav klasifikacije uspostavljen Nicanskim sporazumom, dok se u području trgovačkog naziva ocjena vjerojatnosti dovođenja u zabludu provodi s obzirom na djelatnosti obuhvaćene predmetom poduzetnikova poslovanja, koji bi se mogao široko definirati.
25
S obzirom na te razlike, sud koji je uputio zahtjev smatra da je moguće da zaštita koja se švedskim pravom dodjeljuje trgovačkim nazivima bude šira od one predviđene Direktivom 2015/2436 u pogledu žigova, što bi moglo utjecati na slobodno kretanje robe i slobodno pružanje usluga. Naime, smatra da bi ta zaštita mogla stvoriti prepreke prekograničnoj prodaji proizvoda ili usluga.
26
U tim je okolnostima Svea hovrätt Patent- och marknadsöverdomstolen (Žalbeni sud u Stockholmu kao Žalbeni sud za patente i tržišno natjecanje) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
S obzirom na Ugovor o funkcioniranju Europske unije i temeljno načelo slobodnog kretanja robe i usluga u skladu s pravom Unije, je li u skladu s odredbama Direktive [2015/2436], osobito člankom 1. i člankom 5. stavkom 4., postojanje sustava na temelju nacionalnog prava u kojem ranije pravo na trgovački naziv može predstavljati osnovu za zabranu uporabe kasnijeg trgovačkog znaka u cijelom području djelatnosti u odnosu na koje je trgovački naziv registriran, a da pritom ne postoji zahtjev da se trgovački naziv trebao upotrebljavati za razlikovanje proizvoda ili usluga?
2.
Ako je odgovor na prvo pitanje niječan, je li općenito u skladu s Direktivom [2015/2436] i pravom Unije da trgovački naziv, koji se sam po sebi upotrebljava kao znak za razlikovanje određenih vrsta proizvoda ili usluga u području djelatnosti za koje je trgovački naziv registriran, predstavlja osnovu za zabranu uporabe kasnijeg trgovačkog znaka u odnosu na vrste proizvoda ili usluga različitih od onih za koje se trgovački naziv upotrebljava kao znak?”
O prethodnim pitanjima
27
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, u okviru postupka suradnje između nacionalnih sudova i Suda uspostavljene u članku 267. UFEU‑a, na Sudu je da nacionalnom sudu pruži koristan odgovor koji će mu omogućiti da riješi spor koji se pred njim vodi. U tom smislu, Sud mora, ako je to potrebno, preoblikovati postavljena pitanja (presude od 17. srpnja 1997., Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, t. 22. i 23. i od 29. travnja 2025., Prezydent Miasta Mielca, C‑453/23, EU:C:2025:285, t. 38. i navedena sudska praksa).
28
U ovom slučaju iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da se sud koji je uputio zahtjev pita jesu li uvjeti koji su švedskim pravom propisani za zaštitu trgovačkog naziva, s obzirom na to da su manje strogi od onih koji se primjenjuju u području žigova, u skladu s Direktivom 2015/2436 i načelima slobodnog kretanja robe i slobodnog pružanja usluga.
29
U tom pogledu, iz navoda suda koji je uputio zahtjev proizlazi da se, s jedne strane, uporaba znaka od strane društva Purefun koju nositelj registrirane tvrtke, to jest poduzetnik Doggy, želi zabraniti odnosi, među ostalim, na prodaju hrane i poslastica za pse i, s druge strane, da predmet poslovanja tog poduzetnika uključuje prodaju hrane kao i drugih proizvoda za životinje te povezane djelatnosti. Iz tih navoda proizlazi da se uporaba znaka kojoj se protivi nositelj registrirane tvrtke ne odnosi na druge vrste proizvoda ili usluga osim onih za koje je ta tvrtka registrirana.
30
Slijedom toga, valja smatrati da svojim dvama pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li Direktivu 2015/2436 te članke 34. i 36. UFEU‑a tumačiti na način da im se protivi nacionalni sustav na temelju kojeg isključivo pravo koje se trgovačkim nazivom dodjeljuje njegovu nositelju omogućava da trećoj osobi zabrani uporabu istovjetnog ili sličnog znaka, kao trgovačkog naziva ili naziva domene, za proizvode ili usluge koji su istovjetni ili slični onima koji se odnose na djelatnosti za koje je njegov trgovački naziv registriran, iako taj sustav ne predviđa da nekorištenje tog trgovačkog naziva može dovesti do opoziva tog isključivog prava niti zahtijeva, u svrhu registracije navedenog trgovačkog naziva, preciziranje proizvoda ili usluga koji su obuhvaćeni predmetom poslovanja njegova nositelja.
31
Kako bi se odgovorilo na to pitanje, valja podsjetiti na to da se Direktivom 2015/2436 nastoje uskladiti nacionalna zakonodavstva o žigovima, ali ne i ona o trgovačkom nazivu, a što je kategorija kojoj može pripadati tvrtka. U nedostatku usklađenosti na razini Europske unije, zaštita trgovačkog naziva uređena je nacionalnim pravom.
32
Međutim, trgovački naziv kao pravo intelektualnog vlasništva nije nepoznat u pravu Unije. Tako su određene odredbe Pariške konvencije, koju su sklopile sve države članice, ali ne i Unija, uvrštene u Sporazum TRIPS, koji je pak sklopila Unija, zbog čega te odredbe u pravnom poretku Unije proizvode iste učinke kao one Sporazuma TRIPS (vidjeti u tom smislu presudu od 27. veljače 2024., EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2024:172, t. 59. do 62.).
33
Među odredbama koje su uvrštene u Sporazum TRIPS nalazi se članak 8. te konvencije kojim se predviđa da se „[t]rgovačko ime štiti […] u svim zemljama Unije bez obveze podnošenja prijave ili registracije, bilo ono ili ne dio nekog žiga”.
34
Ti se elementi odražavaju u Direktivi 2015/2436, u čijoj se uvodnoj izjavi 41. naglašava da je „nužno” da ona bude „u cijelosti usklađena” s navedenom konvencijom i Sporazumom TRIPS. Dakle, među pravima koja proizlaze iz žiga, člankom 10. stavkom 3. točkom (d) te direktive dopušta se nositelju žiga da se koristi svojim isključivim pravom kako bi zabranio „uporab[u] znaka kao trgovačkog naziva ili naziva trgovačkog društva ili dijela trgovačkog naziva, odnosno dijela naziva trgovačkog društva”. Naime, ta je odredba izraz načela nadređenosti već postojećih isključivih prava, što je jedan od temelja prava žigova i, općenito, cjelokupnog prava industrijskog vlasništva (vidjeti u tom smislu presudu od 2. lipnja 2022., Classic Coach Company, C‑112/21, EU:C:2022:428, t. 40. i navedenu sudsku praksu).
35
Tim se načelom također uređuju određeni sukobi između ranijeg trgovačkog naziva i kasnijeg žiga. Tako iz članka 5. stavka 4. točke (a) Direktive 2015/2436 proizlazi da „[s]vaka država članica može omogućiti da žig ne bude registriran ili, ako je registriran, da ga se može proglasiti ništavim, ako i u mjeri u kojoj […] prava na neregistrirani žig ili na drugi znak koji je u uporabi u trgovačkom prometu bila su stečena […], a taj neregistrirani žig ili drugi znak daju svojem nositelju pravo na zabranu uporabe kasnijeg žiga.”
36
U ovom slučaju, u glavnom predmetu sukob između znaka „Doggy”, koji se upotrebljava u ranijoj tvrtki, i znaka „DOGGIE” koji se upotrebljava kao trgovački naziv ili naziv domene, ne uključuje nikakav žig. Kad je riječ o rješavanju sukoba između dvaju trgovačkih naziva, nije relevantna Direktiva 2015/2436 jer se odnosi samo na usklađivanje nacionalnih zakonodavstava o žigovima. Usklađenost nacionalnih mjera kojima se uređuju takvi sukobi stoga treba ocijeniti s obzirom na primarno pravo, a ne s obzirom na tu direktivu.
37
U tom pogledu, sud koji je uputio zahtjev dvoji je li švedski sustav zaštite trgovačkih naziva koji proizlazi iz odredbi Zakona o žigovima u vezi s onima Zakona o trgovačkom nazivu u skladu s načelima slobodnog kretanja robe i slobodnog pružanja usluga.
38
Prema navodima tog suda, taj se sustav primjenjuje na trgovačke nazive svih švedskih poduzetnika, neovisno o proizvodima ili uslugama koje su obuhvaćene njihovim djelatnostima.
39
Iz navoda navedenog suda također proizlazi da se sporom u glavnom postupku dovodi u pitanje pravo nositelja tvrtke čija se djelatnost sastoji od proizvodnje i prodaje određene hrane i proizvoda za životinje, da drugom društvu zabrani prodaju takve robe pod trgovačkim nazivom koji je sličan ili istovjetan toj tvrtki. Budući da je taj spor pretežito povezan sa slobodnim kretanjem robe i s obzirom na to da sud koji je uputio zahtjev nije naveo ništa o slobodnom kretanju usluga, nije potrebno zasebno ispitati usklađenost navedenog sustava s člankom 56. UFEU‑a.
40
Slobodno kretanje robe među državama članicama temeljno je načelo UFEU‑a koje svoj izričaj nalazi u članku 34. UFEU‑a, kojim se među državama članicama zabranjuju količinska ograničenja uvoza kao i mjere s istovrsnim učinkom. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, ta odredba obuhvaća sve nacionalne mjere koje mogu izravno ili neizravno, stvarno ili potencijalno, ograničiti trgovinu unutar Unije (vidjeti u tom smislu presude od 11. srpnja 1974., Dassonville, 8/74, EU:C:1974:82, t. 5., i od 29. srpnja 2024., BP France, C‑624/22, EU:C:2024:640, t. 61.). Međutim, nacionalni propis ili praksa koji jest mjera s istovrsnim učinkom kao i mjere ograničavanja može se opravdati nekim od razloga u općem interesu nabrojenih u članku 36. UFEU‑a, među kojima je i zaštita industrijskog i trgovačkog vlasništva.
41
Točno je da, u nedostatku usklađenosti zakonodavstava država članica o trgovačkom nazivu, zabrana poduzetniku da pri prodaji određenih proizvoda u jednoj državi članici koristi iste trgovačke nazive koje koristi u drugim državama članicama može predstavljati ograničenje slobodnog kretanja robe protivno članku 34. UFEU‑a. Međutim, takvo ograničenje opravdano je važnim razlozima u općem interesu kojima se od dovođenja u zabludu želi zaštititi industrijsko i trgovačko vlasništvo, to jest trgovački nazivi (vidjeti u tom smislu presudu od 11. svibnja 1999., Pfeiffer, C‑255/97, EU:C:1999:240, t. 26. do 29.).
42
Također, takvo ograničenje ne smije prekoračivati ono što je nužno za postizanje tog cilja.
43
Ne pozivajući se izričito na načelo proporcionalnosti, sud koji je uputio zahtjev u biti smatra da se sustavom o kojem je riječ u glavnom postupku – time što se nositelju trgovačkog naziva poduzetnika osnovanog u skladu sa švedskim pravom nudi razina zaštite usporediva s onom žiga, a da se pritom ne zahtijevaju uvjeti istovjetni onima predviđenima Direktivom 2015/2436 u pogledu stvarne uporabe žiga i opisa proizvoda ili usluga za koje je registriran – djeluje na štetu nositeljâ trgovačkih naziva iz drugih država članica.
44
Kao što je to navedeno u točki 31. ove presude, cilj Direktive 2015/2436 nije usklađivanje zakonodavstava o trgovačkom nazivu. U nedostatku takvog usklađivanja i uzimajući u obzir različite funkcije žiga i trgovačkog naziva, članci 34. i 36. UFEU‑a ne mogu se tumačiti na način da predviđaju da zaštita trgovačkog naziva podliježe istim zahtjevima poput onih koji se primjenjuju u području žiga.
45
Iz spisa kojim Sud raspolaže proizlazi da, prema Zakonu o žigovima, nepostojanje stvarne uporabe trgovačkog naziva ne podliježe ograničenjima ili sankcijama istovjetnima onima predviđenima u članku 16. Direktive 2015/2436. Osim toga, iz očitovanja koja su Sudu podnijele švedska vlada i Europska komisija proizlazi da, na temelju Zakona o trgovačkom nazivu, nekorištenje trgovačkog naziva može pod određenim uvjetima dovesti do opoziva isključivog prava koje se njime dodjeljuje, što mora provjeriti sud koji je uputio zahtjev.
46
Što se tiče vjerojatnosti na koju se poziva sud koji je uputio zahtjev da bi trgovački nazivi mogli uživati zaštitu od vjerojatnosti dovođenja u zabludu koja bi bila šira od one koja se primjenjuje na žigove jer im se više dopušta pri definiranju djelatnosti obuhvaćene predmetom poslovanja poduzetnika nego pri određivanju razreda proizvoda ili usluga za koje je žig registriran u skladu s Direktivom 2015/2436, valja, kao prvo, naglasiti da svrha predmeta poslovanja poduzetnika nije precizno ili iscrpno opisati sve proizvode ili usluge koji mogu biti obuhvaćeni djelatnostima tog poduzetnika. S druge strane, za žig je to pojašnjenje potrebno kako bi se ocijenili eventualni apsolutni ili relativni razlozi za ništavost i kako bi se provelo isključivo pravo koje proizlazi iz tog žiga, koje njegovu nositelju omogućava monopoliziranje znaka koji je za određene proizvode ili usluge registriran kao žig.
47
Kao drugo, iz objašnjenja koja je pružio sud koji je uputio zahtjev proizlazi da, iako u švedskom pravu isključivo pravo nositelja registrirane tvrtke vrijedi u područjima djelatnosti na koje se odnosi njegov predmet poslovanja, to pravo tom nositelju nalaže da dovoljno precizno opiše i ograniči prirodu tih djelatnosti kako bi treće osobe o njima mogle biti učinkovito obaviještene.
48
U tim okolnostima valja utvrditi, a što mora provjeriti sud koji je uputio zahtjev, da sustav o kojem je riječ u glavnom postupku, kojim se nositelju trgovačkog naziva dodjeljuje isključivo pravo, ne prekoračuje ono što je nužno za postizanje cilja u općem interesu kojim se nastoji zaštititi industrijsko i trgovačko vlasništvo.
49
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljena pitanja valja odgovoriti tako da Direktivu 2015/2436 kao i članke 34. i 36. UFEU‑a treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni sustav koji, s jedne strane, predviđa da isključivo pravo koje proizlazi iz trgovačkog naziva njegovu nositelju omogućava da trećoj osobi zabrani uporabu istovjetnog ili sličnog znaka, kao trgovačkog naziva ili naziva domene, za proizvode ili usluge koji su istovjetni ili slični onima koji se odnose na djelatnosti za koje je registriran njegov trgovački naziv i, s druge strane, da nekorištenje tog trgovačkog naziva može, pod određenim uvjetima, dovesti do opoziva tog isključivog prava i da taj nositelj mora dovoljno precizno opisati i ograničiti prirodu djelatnosti koje su obuhvaćene njegovim predmetom poslovanja kako bi treće osobe o tome mogle biti učinkovito obaviještene.
Troškovi
50
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (osmo vijeće) odlučuje:
Direktivu (EU) 2015/2436 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2015. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima, kao i članke 34. i 36. UFEU‑a,
treba tumačiti na način da im se:
ne protivi nacionalni sustav koji, s jedne strane, predviđa da isključivo pravo koje proizlazi iz trgovačkog naziva njegovu nositelju omogućava da trećoj osobi zabrani uporabu istovjetnog ili sličnog znaka, kao trgovačkog naziva ili naziva domene, za proizvode ili usluge koji su istovjetni ili slični onima koji se odnose na djelatnosti za koje je registriran njegov trgovački naziv i, s druge strane, da nekorištenje tog trgovačkog naziva može, pod određenim uvjetima, dovesti do opoziva tog isključivog prava i da taj nositelj mora dovoljno precizno opisati i ograničiti prirodu djelatnosti koje su obuhvaćene njegovim predmetom poslovanja kako bi treće osobe o tome mogle biti učinkovito obaviještene.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: švedski