62013CC0401_HR
Mišljenje nezavisnog odvjetnika
Mišljenje nezavisnog odvjetnika
1. Zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Curtea de Apel Cluj (Rumunjska) odnose se na tumačenje članka 7. stavka 2. točke (c) Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koji se kreću unutar Zajednice, u verziji izmijenjenoj i ažuriranoj Uredbom Vijeća (EZ) br. 118/97 od 2. prosinca 1996. (SL 1997., L 28, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 7., str. 7.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1992/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2006.(2) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 1408/71).
2. Ti zahtjevi upućeni su u okviru sporova između, s jedne strane, V. Balazs i Case Judeţeană de Pensii Cluj (Okružni zavod za mirovine u Cluju (Rumunjska), u daljnjem tekstu: Casa Judeţeană de Pensii) i, s druge strane, navedenog zavoda i A. Balazsa o dodjeli starosnih mirovina V. Balazs i A. Balazsu (u daljnjem tekstu, zajedno: supružnici Balazs).
I – Pravni okvir
A – Pravo Unije
3. Prema šestoj uvodnoj izjavi Uredbe br. 1408/71:
„[...] odredbe o koordinaciji moraju jamčiti da radnici koji se kreću unutar Zajednice i njihovi uzdržavanici i nadživjele osobe zadržavaju prava i prednosti koje su stekli i koja su u tijeku stjecanja“.
4. Članak 6. navedene uredbe predviđa sljedeće:
„U skladu s odredbama članaka 7., 8. i članka 46. stavka 4., ova Uredba, s obzirom na osobe i slučajeve koje obuhvaća, zamjenjuje odredbe svake konvencije o socijalnoj sigurnosti koja povezuje:
(a) […] isključivo dvije ili više država članica;
[…]“
5. Članak 7. stavak 2. točka (c) Uredbe br. 1408/71 odstupa od tog članka 6. i određuje:
„Bez obzira na odredbe članka 6., nastavljaju se primjenjivati:
[…]
(c) određene odredbe konvencija o socijalnoj sigurnosti koje su države članice uvele prije datuma primjene ove Uredbe, pod uvjetom da su povoljnije za korisnike, ili ako one proizlaze iz posebnih povijesnih okolnosti i njihov je učinak ograničen u vremenu, ako su te odredbe nabrojene u Prilogu III.“
6. Članak 45. Uredbe br. 1408/71 uređuje uzimanje u obzir razdoblja osiguranja ili boravišta u području mirovina (starost i smrt). Prema stavku 1. tog članka „[a]ko zakonodavstvo države članice uvjetuje stjecanje, zadržavanje ili ponovnu uspostavu prava na davanje, prema sustavu koji nije poseban sustav u smislu stavka 2. ili 3., navršavanjem razdoblja osiguranja ili boravišta, nadležna ustanova te države članice prema potrebi uzima u obzir razdoblja osiguranja ili boravišta navršena prema zakonodavstvu druge države članice, bilo prema općem sustavu ili posebnom sustavu ili pak u svojstvu zaposlene osobe ili samozaposlene osobe. U tu svrhu uzimaju se u obzir ta razdoblja kao da su navršena prema njezinu zakonodavstvu“.
7. Način na koji valja priznati davanja objašnjen je u članku 46. navedene uredbe:
„1. Ako su uvjeti koje zahtijeva zakonodavstvo države članice za stjecanje prava na davanja ispunjeni bez primjene članka 45. ili članka 40. stavka 3., primjenjuju se sljedeća pravila:
(a) nadležna ustanova određuje svotu davanja koja će biti priznata:
i) s jedne strane, samo prema odredbama zakonodavstva koje primjenjuje;
ii) s druge strane, u skladu sa stavkom 2.;
(b) međutim, nadležna ustanova se može odreći načina izračuna koji treba biti proveden u skladu s točkom (a) podtočkom ii. ako je rezultat tog izračuna, osim razlika koje proizlaze iz korištenja zaokruženih iznosa, jednak ili niži od rezultata izračuna provedenog u skladu s točkom (a) podtočkom i., ako ta ustanova ne primjenjuje zakonodavstvo koje sadrži pravila protiv preklapanja davanja na koje se odnose članci 46.b i 46.c ili ako gore spomenuta ustanova primjenjuje zakonodavstvo koje sadrži pravila protiv preklapanja na koje se odnosi članak 46.c, uz uvjet da spomenuto zakonodavstvo određuje da se davanja druge vrste uzimaju u obzir samo na temelju odnosa između razdoblja osiguranja ili boravišta navršenih samo prema tom zakonodavstvu i razdoblja osiguranja ili boravišta koje to zakonodavstvo traži za ispunjenje uvjeta za pravo na puna davanja.
Prilog IV. dio C navodi za svaku predmetnu državu članicu slučajeve u kojima bi dva određivanja iznosa davanja dovela do ovakve vrste ishoda.
2.	Ako su potrebni uvjeti zakonodavstva države članice za stjecanje prava na davanja ispunjeni tek nakon primjene članka 45. i/ili članka 40. stavka 3., primjenjuju se sljedeća pravila:
(a) nadležna ustanova određuje teoretski iznos davanja na koji bi dotična osoba mogla ostvariti pravo uz uvjet da su sva razdoblja osiguranja i/ili boravišta navršena u skladu sa zakonodavstvom države članice koje se primjenjivalo na zaposlenu osobu ili samozaposlenu osobu navršena u toj državi u skladu sa zakonodavstvom koje ona primjenjuje na datum priznavanja davanja. Ako je prema ovom zakonodavstvu iznos davanja neovisan o trajanju navršenih razdoblja, iznos se smatra teoretskim iznosom navedenim u ovom stavku;
(b) nadležna ustanova nakon toga utvrđuje stvaran iznos davanja na temelju teoretskog iznosa navedenog u prethodnom stavku u skladu s omjerom između trajanja razdoblja osiguranja ili boravišta navršenih prije nastupa osiguranog slučaja prema zakonodavstvu koje primjenjuje i između ukupnog trajanja razdoblja osiguranja ili boravišta navršenih prije nastupa osiguranog slučaja u skladu sa zakonodavstvom svih predmetnih država članica.
3.	Dotična osoba ima pravo na najveći iznos određen u skladu sa stavcima 1. i 2. od strane nadležne ustanove svake države članice, bez obzira na primjenu odredaba u vezi sa smanjenjem, obustavom ili ukidanjem davanja koje su određene zakonodavstvom prema kojem je ovo davanje priznato.
Ako je to slučaj, usporedba koja će se izvršiti odnosi se na iznose utvrđene nakon primjene navedenih odredbi.
[...]“
8. Članak 94. stavci 1. i 2. Uredbe br. 1408/71 konačno određuju sljedeće:
„1. U skladu s ovom uredbom ne stječe se nikakvo pravo u odnosu na razdoblje prije 1. listopada 1972. ili do dana njezine primjene na državnom području predmetne države članice ili u dijelu državnog područja te države.
2. Sva razdoblja osiguranja i, prema potrebi, sva razdoblja zaposlenja ili boravišta navršena u skladu sa zakonodavstvom države članice prije 1. listopada 1972. ili prije datuma njegove primjene na državnom području države članice ili u dijelu državnog područja te države, uzimaju se u obzir za određivanje prava stečenih u skladu sa zakonodavstvima ove Uredbe.“
9. Uredba Vijeća (EEZ) br. 574/72 od 21. ožujka 1972.(3), u verziji proizašloj, među ostalim, iz Uredbe Vijeća (EZ) br. 1791/2006 od 20. studenoga 2006.(4) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 574/72), utvrđuje postupak provedbe Uredbe br. 1408/71.
B – Dvostrani sporazum
10. Dvostrani sporazum između grčke i rumunjske vlade o konačnom uređenju naknade doprinosa za socijalno osiguranje grčkih političkih izbjeglica povratnika iz Rumunjske, sklopljen 23. veljače 1996. (u daljnjem tekstu: Dvostrani sporazum), nije naveden u Prilogu III. Uredbi br. 1408/71.
11. Članak 1. točke (a) i (e) Dvostranog sporazuma na sljedeći način definira pojmove „povratnik“ i „razdoblje osiguranja“:
„a) povratnik: osoba grčkog podrijetla koja se nastanila u Rumunjskoj nakon 1. siječnja 1945. i ima status političkog izbjeglice kao i članovi njezine obitelji koji su se vratili ili će se vratiti u Grčku kako bi se tamo nastanili unutar roka od šest godina koji počinje teći od dana stupanja na snagu ovog sporazuma;
[…]
e) razdoblje osiguranja: razdoblje u kojem su u Rumunjskoj bili uplaćivani doprinosi za socijalno osiguranje u skladu s rumunjskim zakonodavstvom.“
12. Članak 2. Dvostranog sporazuma određuje:
„1. Ugovorne strane uređuju naknadu doprinosa za socijalno osiguranje povratnika u skladu sa stavcima 2. i 3. ovog članka i člankom 3. ovog sporazuma.
2. Rumunjska se obvezuje Grčkoj isplatiti paušalni iznos kao naknadu za isplatu mirovina i za ona razdoblja osiguranja povratnikâ koja je pokrila Grčka.
3. Grčka se obvezuje umirovljenim povratnicima isplatiti mirovine i priznati razdoblje osiguranja koje su osiguranici povratnici dovršili u Rumunjskoj u skladu s grčkim zakonodavstvom u području socijalnog osiguranja.“
13. U skladu s člankom 3. Dvostranog sporazuma, naknada iz članka 2. stavka 2. tog sporazuma iznosi 15 milijuna američkih dolara (USD).
14. Na temelju članka 5. Dvostranog sporazuma „nakon isplate iznosa od 15 milijuna američkih dolara prestaju sve obveze rumunjske strane glede prava grčkih političkih izbjeglica povratnika u Grčku u području socijalnog osiguranja“.
II – Činjenični okvir glavnog postupka
15. Supružnici Balazs grčki su državljani s prebivalištem u Solunu (Grčka), koji imaju status „grčkih političkih izbjeglica povratnika u Grčku“.
16. V. Balazs i A. Balazsu je u dobi od 7 odnosno 9 godina u Rumunjskoj priznat status političkih izbjeglica. Oni su bili osigurani u rumunjskom javnom sustavu socijalnog osiguranja, u koji su uplaćivali doprinose tijekom 34 godine, 7 mjeseci i 6 dana, odnosno 28 godina. U Grčku su se vratili 18. kolovoza 1990.
17. Nakon što su 1998. supružnici Balazs od grčkih tijela zahtijevali priznanje razdobljâ zaposlenja u Rumunjskoj, ona su odredila da razdoblja u kojima su A. i V. Balazs bili zaposleni u Rumunjskoj iznose 9382, odnosno 8351 dana. U okviru tih razdoblja ta tijela su, u skladu s grčkim zakonodavstvom primjenjivim na područje socijalnog osiguranja, priznala 4500 dana.
18. Nakon toga grčka su tijela na toj osnovi supružnicima Balazs dodijelila starosne mirovine.
19. Tako je glede V. Balazs uzeto u obzir ukupno razdoblje osiguranja od 6993 radnih dana, od kojih je 4500 dana priznato na temelju razdoblja njezina rada u Rumunjskoj i 2493 dana na temelju zaposlenja u Grčkoj. Na tom temelju V. Balazs je od 1. travnja 1999. dodijeljena mjesečna mirovina koja je iznosila 136.910 drahmi (GRD) (oko 390 eura).
20. Što se tiče A. Balazsa, ukupno razdoblje osiguranja koje je uzeto u obzir iznosilo je 7733 dana, od kojih je 4500 dana priznato na temelju razdoblja njegova rada u Rumunjskoj i 3233 dana na temelju zaposlenja u Grčkoj. Na tom su mu temelju, nakon što je u početku primao invalidsku mirovinu, grčka tijela od 2009. priznala starosnu mirovinu u mjesečnom iznosu od 596,99 eura.
21. V. i A. Balazs su 11. listopada odnosno 27. studenoga 2007. pred Casom Judeţeană de Pensii pokrenuli postupke za dodjelu starosne mirovine na temelju odredbi Uredbe br. 1408/71 i Uredbe br. 574/72.
22. Ti su zahtjevi bili odbijeni odlukama od 5. listopada 2011. zato što rumunjska tijela supružnicima Balazs, s obzirom na to da ih grčka tijela smatraju grčkim političkim izbjeglice povratnicima u Grčku, nisu obvezna dodijeliti starosne mirovine na temelju članka 5. Dvostranog sporazuma.
23. Tribunalul Cluj je presudama u građanskim predmetima od 26. rujna 2012. poništio navedene odluke i naložio Casi Judeţeană de Pensii da donese nove odluke o dodjeli starosnih mirovina supružnicima Balazs u skladu s Uredbom br. 1408/71 i Uredbom br. 574/72, uzimajući pritom u obzir ukupna razdoblja u kojima su ti supružnici uplaćivali doprinose u Rumunjskoj. U tom pogledu taj je sud pojasnio da su te uredbe primjenjive na zahtjeve supružnika Balazs zato što Dvostrani sporazum nije obuhvaćen člankom 7. stavkom 2. točkom (c) Uredbe br. 1408/71 jer primjena tog sporazuma nije ograničena u vremenu, jer on nije naveden u Prilogu III. toj uredbi i jer se njegove odredbe očito ne mogu smatrati povoljnijima za korisnike.
24. Casa Judeţeană de Pensii je radi izvršenja tih presuda 20. i 27. veljače donijela dvije nove odluke kojima je, na temelju odredbi Uredbe br. 1408/71, V. Balazs i A. Balazsu dodijelila mjesečne starosne mirovine u iznosu od 405 odnosno 500 rumunjskih leua (RON). U tim odlukama pojašnjeno je da je, u skladu s odredbama Uredbe br. 574/72, od ukupnih razdoblja od 7733 i 6993 dana, koja su izračunala grčka tijela, oduzeto 4500 dana, s obzirom na to da su se ti dani preklapali s razdobljima u kojima su supružnici Balazs uplaćivali doprinose za obvezno osiguranje u Rumunjskoj između 1. lipnja 1975. i 31. svibnja 1990.
25. U oba predmeta su A. i V. Balazs i Casa Judeţeană de Pensii protiv presuda u građanskim predmetima Tribunalula Cluj podnijeli žalbe pred Curteom de Appel de Cluj. Casa Judeţeană de Pensii u biti tvrdi da odredbe Uredbe br. 1408/71 i Uredbe br. 574/72 nisu primjenjive u predmetnom slučaju zbog Dvostranog sporazuma. Naime, u skladu s tim sporazumom Rumunjskoj su prestale sve obveze u odnosu na grčke političke izbjeglice nakon što je ispunila svoju obvezu da Grčkoj isplati iznos od 15 milijuna američkih dolara. Suprotno tomu, supružnici Balazs na temelju odredbi tih uredb i zahtijevaju priznanje svojih prava na starosnu mirovinu za razdoblja u kojima su uplaćivali doprinose u Rumunjskoj. Oni u biti tvrde da je zbog pristupanja Rumunjske Europskoj uniji ta država članica obvezna primjenjivati Uredbu br. 1408/71 i Uredbu br. 574/72. Naime, Dvostrani sporazum koji je manje povoljan i nije naveden u Prilogu III. Uredbi br. 1408/71 ne ulazi u područje primjene članka 7. stavka 2. točke (c) te uredbe.
26. U tim je okolnostima Curtea de Appel Cluj odlučio prekinuti oba glavna postupka i uputiti Sudu prethodno pitanje.
III – Zahtjev za prethodnu odluku i postupak pred Sudom
27. Odlukama od 27. lipnja i 2. srpnja 2013., koje je Sud zaprimio 31. srpnja odnosno 16. srpnja 2013., Curtea de Appel Cluj odlučio je prekinuti postupak i na temelju članka 267. UFEU‑a uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li odredbe članka 7. stavka 2. točke (c) Uredbe (EEZ) br. 1408/71 tumačiti u smislu da u njihovo područje primjene ulazi Dvostrani sporazum koji su dvije države članice sklopile prije stupanja na snagu navedene uredbe, a kojim su se sporazumjele o prestanku obveza vezanih uz davanja iz socijalnog osiguranja koje jedna država članica duguje državljanima druge države članice koji su imali status političkih izbjeglica na području prve države i koji su se vratili na područje druge države članice, u zamjenu za plaćanje od strane prve države paušalnog iznosa namijenjenog isplati mirovina i pokrivanju razdoblja tijekom kojega su doprinosi za socijalno osiguranje bili uplaćivani u prvoj državi članici?“
28. Predsjednik Suda je odlukom od 4. rujna 2013. odredio spajanje predmeta.
29. Supružnici Balazs, grčka i rumunjska vlada kao i Europska komisija podnijeli su pisana očitovanja.
30. Tijekom rasprave koja je održana 4. lipnja 2014. supružnici Balazs, grčka i rumunjska vlada kao i Europska komisija iznijeli su usmena očitovanja.
IV – Analiza
A – Predmet prethodnog pitanja
31. Pitanja koja je postavio sud koji je uputio zahtjev odnose se na pitanje odnosa između, s jedne strane, Dvostranog sporazuma o socijalnoj sigurnosti sklopljenog na dan kad jedna od dvije države potpisnice još nije bila članica Europske unije i, s druge strane, Uredbe br. 1408/71.
32. Odgovor na pitanje primjenjuje li se Uredba br. 1408/71 ratione temporis nalazi se u ustaljenoj sudskoj praksi prema kojoj uredba stupa na snagu u novoj državi članici njezinim pristupanjem Uniji(5) . Osim toga, ako Uredba br. 1408/71 načelno vrijedi samo za buduće vrijeme, ona se ipak može primijeniti na buduće učinke situacija koje su nastale tijekom razdoblja valjanosti prijašnjeg zakona(6) .
33. Čini mi se da činjenica da članak 5. Dvostranog sporazuma pojašnjava da isplatom iznosa od 15 milijuna američkih dolara prestaju „obveze koje [Rumunjska] ima glede prava iz socijalnog osiguranja grčkih političkih izbjeglica povratnika u Grčku“ ne može izmijeniti pristup Suda, prema kojem je Uredba br. 1408/71 u Rumunjskoj stupila na snagu njezinim pristupanjem Uniji i posljedično se primjenjuje na buduće učinke prošlih situacija.
34. Naime, ako se držimo teksta članaka 6. i 7. te uredbe, načelo zamjene je nesporno. Za odstupanje od tog načela članak 7. stavak 2. točka (c) određuje dva kumulativna uvjeta(7) . Kao prvo, međunarodna konvencija mora biti povoljnija za korisnike ili mora proizlaziti iz posebnih povijesnih okolnosti i, u tom slučaju, imati učinak ograničen u vremenu. Kao drugo, ona mora biti navedena u Prilogu III. Uredbi br. 1408/71. U ovom slučaju, s obzirom na to da Dvostrani sporazum nije naveden u Prilogu III. toj uredbi(8), iznimka se ne bi smjela primijeniti.
35. Međutim, iz presude Rönfeldt (C‑227/89, EU:C:1991:52) proizlazi da valja odstupiti od načela zamjene i primijeniti međunarodnu konvenciju ako je ona povoljnija za potencijalne korisnike, pri čemu je nebitno je li ona navedena u Prilogu III. Uredbi br. 1408/71 ili nije. Stoga valja ispitati primjenjivost te sudske prakse na ovaj predmet.
B – Zamjena Uredbe br. 1408/71 s obzirom na sudsku praksu razvijenu nakon presude Rönfeldt i njezin razvoj
36. Pitanje odnosa Uredbe br. 1408/71 i međunarodne konvencije koja joj prethodi izričito je uređeno člancima 6. i 7. navedene uredbe.
37. Pravilo je zamjena Uredbe br. 1408/71. Zapravo prema njezinu članku 6. ona „zamjenjuje odredbe svake konvencije o socijalnom osiguranju koja je obvezujuća za […] dvije ili više država članica“.
38. Članak 7. stavak 2. točka (c) odstupa od tog pravila i predviđa da „se određene odredbe konvencija o socijalnoj sigurnosti koje su države članice uvele prije datuma primjene ove uredbe [nastavljaju primjenjivati], pod uvjetom da su povoljnije za korisnike, ili ako one proizlaze iz posebnih povijesnih okolnosti i njihov je učinak ograničen u vremenu, ili ako su te odredbe nabrojene u Prilogu III“.
39. Do presude Rönfeldt (EU:C:1991:52) i načelo i iznimka strogo su se primjenjivali: uredba zamjenjuje konvencije o socijalnoj sigurnosti, sklopljene između država članica koje nisu navedene u Prilogu III. i to „čak i ako primjena tih konvencija osobama koje imaju prava na davanja daje veće prednosti od onih koje proizlaze iz navedene uredbe“(9) .
40. Sud je tu strogost objašnjavao obveznošću načela zamjene iz Uredbe br. 1408/71, koja „ne dopušta iznimke osim slučajeva izričito određenih Uredbom“(10) .
41. Međutim, Sud je u presudi Rönfeldt (EU:C:1991:52), podsjećajući na obvezni karakter načela zamjene i nemogućnost dopuštanja iznimaka koje nisu predviđene samom Uredbom(11), upozorio na to da se članci 45. i 48. UFEU‑a „protive gubitku prednosti socijalne sigurnosti koje bi proizašle [...] iz toga da se zbog stupanja na snagu Uredbe Vijeća br. 1408/71 ne primjenjuju konvencije koje su na snazi između dvije ili više država članica i koje su dio njihova nacionalna prava“(12) .
42. Međutim, u presudi Thévenon(13) Sud je, govoreći o „posebnim okolnostima zbog kojih je […] u predmetu Rönfeldt priznao iznimku od pravila koje je predviđeno u članku 6. Uredbe br. 1408/71“(14), pojasnio da se sudska praksa razvijena nakon presude Rönfeldt ne može primijeniti na radnike koji su se svojim pravom na slobodno kretanje počeli koristiti tek nakon
stupanja na snagu Uredbe.
43. Zaključno, kao što je to Sud objasnio u točki 27. presude Kaske (C‑277/99, EU:C:2002:74), „jedini cilj načela razvijenih u gore navedenoj presudi Rönfeldt jest očuvati pravo koje je stečeno u području socijalnog osiguranja, a koje u okviru prava Zajednice nije bilo uređeno na dan kada se njime mogao koristiti državljanin države članice koji se na njega poziva. Stoga, okolnost da je Uredba br. 1408/71 u državi članici podrijetla državljanina postala primjenjiva na dan pristupanja te države članice Europskoj zajednici ne utječe na njegovo stečeno pravo da se pozove na dvostranu konvenciju koja je jedina bila na njega primjenjiva u trenutku kad je izvršavao pravo na slobodno kretanje . Takvo rješenje temelji se na ideji da je zainteresirana osoba imala pravo imati legitimno očekivanje
da će se moći pozvati na odredbe dvostrane konvencije“ (moje isticanje).
C – Neprimjenjivost sudske prakse razvijene nakon presude Rönfeldt u ovom slučaju
44. Ako iz sudske prakse razvijene nakon presude Rönfeldt proizlazi da treba odstupiti od načela zamjene iz Uredbe br. 1408/71 i primijeniti međunarodni sporazum u odnosu na potencijalne korisnike predviđa povoljnije postupanje, onda tu sudsku praksu treba primijeniti i u slučaju poput onoga supružnika Balazs.
45. Smatram da to nije tako.
1. Odlučan kriterij je dan korištenja pravom na slobodno kretanje
46. Smatram da se proširenje uvjetâ za isključenje načela zamjene iz Uredbe br. 1408/71, koje proizlazi iz sudske prakse razvijene nakon presude Rönfeldt, mora tumačiti usko.
47. Čini mi se da je takvo tumačenje u skladu sa samom presudom Rönfeldt (EU:C:1991:52) i presudama koje su uslijedile. U tim presudama Sud podsjeća na obveznost načela zamjene odredbi konvencije o socijalnoj sigurnosti između država članica Uredbom(15) .
48. Sud je primijenio isti restriktivni pristup kad je odbio to proširenje odstupanja za radnike koji su se koristili svojim pravom na slobodno kretanje tek nakon stupanja na snagu Uredbe br. 1408/71(16) .
49. Uskim tumačenjem može se također suprotstaviti dijelu kritika pravnih teoretičara koji smatraju da presuda Rönfeldt (EU:C:1991:52) ugrožava dosljednost koordinacije sustava socijalne sigurnosti i krši načela nadređenosti prava Unije nacionalnom pravu, čak i kad se ono temelji na konvenciji(17) .
50. U tom pogledu situacija supružnika Balazs bitno se činjenično razlikuje od slučajeva u kojima je primijenjena sudska praksa razvijena nakon presude Rönfeldt. U tim predmetima osoba koja ostvaruje prava na temelju međunarodne konvencije nije se koristila svojom slobodom kretanja samo prije stupanja na snagu Uredbe br. 1408/71 (uvjet preciziran u presudi Thévenon(18) ), već je to činila i nakon potpisivanja navedene međunarodne konvencije(19) .
51. Suprotno tomu, u slučaju supružnika Balazs, Dvostrani sporazum potpisan je 23. veljače 1996., odnosno nakon što su se oni koristili svojim pravom na slobodno kretanje. Naime, supružnici Balazs su grčki državljani koji su se nastanili u Rumunjskoj 1948. i vratili u Grčku 18. kolovoza 1990., to jest šest godina prije potpisivanja Dvostranog sporazuma.
52. Stoga se ne može osporiti da supružnici Balazs nisu imali, parafrazirajući točku 27. presude Kaske (EU:C:2002:74), navedenu u točki 43. ovog mišljenja, nikakvo stečeno pravo da se na njih primjene odredbe Dvostranog sporazuma jer se on nije primjenjivao kad su se oni koristili svojim pravom na slobodno kretanje. Drugim riječima, supružnici Balazs nisu mogli imati legitimno očekivanje
da će se moći pozvati na odredbe dvostrane konvencije jer ona nije postojala u trenutku kad su se oni koristili svojim pravom na slobodno kretanje.
53. U tim okolnostima smatram da se proširenje odstupanja od načela zamjene iz Uredbe br. 1408/71 koje proizlazi iz presude Rönfeldt (EU:C:1991:52) ne može primijeniti na situaciju kao što je ona u glavnom predmetu.
54. Stoga predlažem Sudu da na pitanje koje je postavio sud koji je uputio zahtjev odgovori da nije moguće odstupiti od primjene Uredbe br. 1408/71, kako je predviđena u članku 6. Uredbe br. 1408/71, kad su se radnici na koje se primjenjuje međunarodna konvencija o socijalnom osiguranju prije stupanja na snagu te konvencije koristili svojim pravom na slobodno kretanje.
2. Posljedice primjene Uredbe br. 1408/71
55. U okviru glavnih predmeta zamjena Dvostranog sporazuma Uredbom br. 1408/71 konkretno znači da od 1. siječnja 2007. (datum pristupanja Rumunjske Europskoj uniji) grčka i rumunjska tijela moraju na supružnike Balazs primjenjivati pravila za uzimanje u obzir razdoblja osiguranja i plaćanja davanja koja su utvrđena Uredbom br. 1408/71.
56. Drugim riječima, mirovine koje supružnicima Balazs od 1. siječnja 2007. duguje Grčka, s jedne strane, i Rumunjska, s druge strane, moraju biti izračunane u skladu s člancima 45. i 46. te člankom 94. stavkom 2. Uredbe br. 1408/71.
57. Posljedično, za potrebe određivanja prava na davanje i Rumunjska i Grčka moraju uzeti u obzir sva razdoblja osiguranja, zaposlenja i boravišta navršena u skladu sa zakonodavstvom države članice prije datuma primjene uredbe na području Rumunjske.
58. Naime, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, iz članka 94. stavka 2. Uredbe br. 1408/71 proizlazi da država članica „nema pravo odbiti uzeti u obzir razdoblja osiguranja navršena na području druge države članice za određivanje starosne mirovine samo zato što su ta razdoblja navršena prije stupanja na snagu uredbe u prvoj državi članici“(20) .
59. Slijedom toga, taj članak valja tumačiti u vezi s člankom 2. stavkom 1. iste uredbe na način da „oni osiguravaju da se za određivanje prava na davanja prema toj uredbi uzimaju u obzir sva razdoblja osiguranja, zaposlenja ili boravišta navršena u skladu sa zakonodavstvom države članice prije dana stupanja na snagu navedene uredbe, pod uvje tom da je radnik migrant u trenutku ostvarenja tih prava bio državljanin jedne od država članica“(21) (što je slučaj sa supružnicima Balazs).
60. U skladu s člankom 46. stavkom 2. Uredbe br. 1408/71 stvarni iznos davanja koji mora isplatiti svaka predmetna država članica odgovara omjeru trajanja razdoblja osiguranja ili boravišta koja su navršili supružnici Balazs na odnosnom području svake od navedenih država članica prije nastanka osiguranog slučaja u skladu s njihovim nacionalnim zakonodavstvom.
61. Zapravo, kao što potvrđuje članak 15. stavak 1. Uredbe br. 574/72 s obzirom na to da „je riječ o davanjima [...] za slučaj starosti [...] [koja] trebaju priznati ustanove dviju ili više država članica u skladu s člankom 46. stavkom 2. uredbe, svaka od tih ustanova posebno obavlja zbrajanje, uzimajući u obzir sva razdoblja osiguranja ili boravišta koja je zaposlena ili samozaposlena osoba navršila prema zakonodavstvima svih država članica kojima je podlijegala [...]“.
62. Konačno, prema članku 46. stavku 3. Uredbe br. 1408/71 supružnici Balazs bi „od nadležne ustanove svake države članice imali pravo na najviši iznos određen u skladu sa stavcima 1. i 2.“ između gore opisanog stvarnog iznosa i iznosa izračunanog samo na temelju nacionalnog zakonodavstva primjenom članka 46. stavka 1. Uredbe br. 1408/71.
3. Dodatna očitovanja o posljedicama primjene Uredbe br. 1408/71
63. Želio bih dopuniti svoju analizu dvama dodatnim očitovanjima koja se odnose na konkretne posljedice primjene Uredbe br. 1408/71, s jedne strane, za Grčku i Rumunjsku i, s druge strane, za supružnike Balazs.
64. Kao prvo, svjestan sam da bi neprimjena Dvostranog sporazuma o kojem je riječ u glavnom predmetu mogla utjecati na opseg prava i obveza koje su prihvatile države članice stranke tog sporazuma jer će starosna mirovina koju Grčka isplaćuje supružnicima Balazs za razdoblje od 1. siječnja 2007. odgovarati samo razmjernom dijelu samo razdoblja osiguranja navršenih u Grčkoj.
65. Međutim, posljedice dovođenja u pitanje Dvostranog sporazuma od strane jedne ili druge države članice koja je njegova stranka ne ulaze u nadležnost Suda.
66. Kao drugo, vratio bih se na Komisijinu tezu da su odluke koje je Casa Judeţeană de Pensii donijela 20. i 27. veljače 2013., izvršavajući presude Tribunalula Cluj od 26. rujna 2012., sukladne pravu Unije jer primjenjuju Uredbe br. 1408/71.
67. Sud je izričito pitao Komisiju ne zastupa li ona tom analizom treću mogućnost koja se sastoji u zajedničkoj primjeni Uredbe br. 1408/71 (od strane rumunjskih tijela odlukama od 20. i 27. veljače) i Dvostranog sporazuma (od strane grčkih tijela). Komisija je na raspravi 4. lipnja odgovorila da njezina analiza jedino omogućava usklađivanje načela razvijenih u presudama Walder (EU:C:1973:62) i Rönfeldt (EU:C:1991:52), to jest, s jedne strane, zamjenu Dvostranog sporazuma Uredbom br. 1408/71 i, s druge strane, zadržavanje najpovoljnijih elemenata koje sadrži taj sporazum.
68. Ipak, smatram da, iako je to rješenje praktično za supružnike Balazs, ono nije pravno sukladno Uredbi br. 1408/71.
69. S druge strane, kako je podsjetio pravni zastupnik rumunjske vlade na toj raspravi, članak 7. Uredbe br. 1408/71 ne dopušta zajedničku primjenu te uredbe i međunarodne konvencije. Međutim, do toga vodi pristup koji zagovara Komisija, neovisno o tome što ona tvrdi.
D – Podredno, o nadležnosti Suda za utvrđivanje najpovoljnijeg pravnog pravila
70. Ako se Sud ne bude slagao s mojim tumačenjem i odluči primijeniti sudsku praksu razvijenu u predmetu Rönfeldt na slučaj supružnika Balazs, tad bi još jedino postojalo pitanje kriterija najpovoljnijeg pravnog pravila.
1. Argumentacija stranaka
71. Grčka, Komisija i supružnici Balazs u pisanim očitovanjima smatraju da bi primjena Uredbe br. 1408/71 dovela do situacije koja je povoljnija za korisnike jer bi im omogućila da dobiju starosnu mirovinu na temelju ukupnog razdoblja zaposlenja i plaćanja doprinosa u Rumunjskoj.
72. Jedino rumunjska vlada tvrdi suprotno navodeći u biti dva argumenta:
– kao prvo, ona smatra da iz članka 1. točke (e), članka 2. stavaka 2. i 5. Dvostranog sporazuma kao i iz njegove svrhe da konačno uredi naknade doprinosa za socijalno osiguranje grčkih političkih izbjeglica povratnika proizlazi da se Grčka obvezala da će priznati ukupno razdoblje osiguranja koje su osiguranici povratnici navršili u Rumunjskoj i isplatiti mirovine za cijelo to razdoblje. Drugim riječima, Grčka je, time što je ograničila vrednovanje tog razdoblja na petnaest godina, jednostrano izmijenila obveze koje mora ispuniti na temelju Dvostranog sporazuma i
– kao drugo, kad je riječ o pitanju jesu li prava koja za korisnike proizlaze iz Dvostranog sporazuma povoljnija od onih iz Uredbe br. 1408/71, rumunjska vlada navodi da Dvostrani sporazum samo određuje nacionalno zakonodavstvo koje se primjenjuje u svrhu dodjele mirovine. Stoga bi, s obzirom na okolnosti pojedinog slučaja, trebalo utvrditi koji je pravni sustav povoljniji za korisnike. U ovom slučaju, s obzirom na to da je iznos mirovine koji supružnicima Balazs isplaćuju grčka tijela viši od onoga koji isplaćuju rumunjska tijela, bilo bi povoljnije primijeniti Dvostrani sporazum, čak i ako bi Sud smatrao da grčka tijela mogu jednostrano odrediti razdoblje osiguranja koje se uzima u obzir.
2. Ocjena
73. Smatram da određivanje toga je li Uredba br. 1408/71 ili Dvostrani sporazum povoljniji za supružnike Balazs nužno vodi do prethodnog tumačenja navedenog sporazuma i eventualno nacionalnog zakona koji se primjenjuje na temelju tog sporazuma.
a) Tumačenje međunarodne konvencije
74. Iako razumijem tumačenje Dvostranog sporazuma koje zagovara rumunjska vlada, smatram da nije zadaća Suda da odluči o opsegu obveza Grčke na temelju Dvostranog sporazuma(22) .
75. U tom pogledu valja ipak pojasniti da je Sud u točki 37. presude Wencel (EU:C:2013:303) smatrao „da odredba Unije poput članka 7. stavka 2. [Uredbe br. 1408/71], koja daje prednost primjeni dvostrane konvencije, ne može imati opseg koji je u sukobu s načelom na kojem se temelji zakonodavstvo čiji je ona dio“.
76. Tako je Sud već presudio da se odredbe konvencije koje su navedene u Prilogu III. Uredbi br. 1408/71 i koje se posljedično primjenjuju umjesto navedene uredbe moraju smatrati nesukladnima s člancima 45. i 41. UFEU‑a(23) .
77. Iako je Sud razvio ta načela u okviru primjene iznimke predviđene u članku 7. stavku 2. Uredbe br. 1408/71, ona se a fortiori
primjenjuju u okviru iznimke utvrđene sudskom praksom koja proizlazi iz presude Rönfeldt (EU:C:1991:52).
78. U tim okolnostima razumno je smatrati da bi, kako bi međunarodna konvencija kao što je ona o kojoj je riječ u glavnim predmetima bila spojiva s načelima na kojima se temelje Uredba br. 1408/71 i članci 45. i 51. UFEU‑a, nju valjalo tumačiti na način da se njome Helenskoj Republici, koja se člankom 2. stavkom 3. Dvostranog sporazuma obvezala „platiti mirovine povratnicima i priznati razdoblje osiguranja koje su osiguranici povratnici dovršili u Rumunjskoj“, nalaže isplata mirovine koja odgovara cjelokupnom razdoblju.
79. Drugim riječima, upućivanje na grčko zakonodavstvo u članku 2. stavku 3. Dvostranog sporazuma ne oslobađa grčka tijela obveze da taj sporazum tumače u skladu s Ugovorom.
b) Određivanje najpovoljnijeg pravnog pravila
80. Što se tiče konkretnog određivanja najpovoljnijeg pravnog pravila, smatram da, u skladu sa sudskom praksom Suda, „sud koji je uputio zahtjev treba provjeriti je li primjena međunarodne konvencije stvarno povoljnija ili je manje povoljna za dotične radnike od uredbe. U prvom slučaju, iznimno i u skladu s načelom utvrđenim u navedenoj presudi Rönfeldt, trebalo bi primijeniti pravila predviđena [Dvostranim sporazumom]. U suprotnom slučaju, trebalo bi primijeniti pravila uredbe, kako ih tumači Sud“(24) .
81. Drugim riječima, zadaća je nacionalnog suda da „ocijeni ima li zainteresirana osoba iz konvencije o socijalnoj sigurnosti [tumačene u skladu s načelima na kojima se temelji Uredba br. 1408/71] zaista stečeno pravo na povoljnije davanje“(25) .
82. Za potrebe toga sud koji je uputio zahtjev mora usporediti situaciju supružnika Balazs u odnosu na to je li njihova mirovina izračunana i isplaćena primjenom Dvostranog sporazuma, tumačenog na način koji je u skladu s pravom Unije, ili primjenom Uredbe br. 1408/71.
83. Kako bi odredio prava na koja se supružnici Balazs mogu pozivati na temelju Uredbe br. 1408/71, nacionalni sud nužno mora voditi računa o članku 45., članku 46. i članku 94. stavku 2. Uredbe br. 1408/71(26) .
84. U tom podrednom slučaju, bila bi stoga također, in fine, riječ o tome da se na supružnike Balazs primjenjuje samo jedan od dva pravna teksta: Uredba br. 1408/71 ili Dvostrani sporazum.
E – O vremenskom ograničenju učinaka buduće presude
85. U pisanim očitovanjima rumunjska vlada zahtijeva od Suda da, ako presudi da rumunjska tijela moraju supružnicima Balazs dodijeliti pravo na mirovinu primjenjujući Uredbu br. 1408/71, vremenski ograniči učinke svoje presude.
86. Taj zahtjev ima smisla samo ako se Sud složi s mišljenjem koje sam uvodno obrazložio ili, suprotno tomu, ako sud koji je uputio zahtjev odluči da je Uredba br. 1408/71 za zainteresirane osobe povoljnija od Dvostranog sporazuma.
87. Kao što rumunjska vlada sama priznaje, takvo ograničenje može se uvesti samo ako su ispunjena dva kriterija, to jest dobra vjera stranaka i opasnost od ozbiljnih poremećaja.
1. Argumenti rumunjske vlade
88. Kad je riječ o dobroj vjeri, rumunjska vlada navodi da se njezin stav temelji na ustaljenoj sudskoj praksi Suda prema kojoj se pravo Unije protivi gubitku socijalnih pogodnosti za radnike zbog zamjene međunarodne konvencije Uredbom br. 1408/71.
89. Osim toga, situacija Rumunjske razlikuje se od situacije ostalih država članica koje su s Grčkom sklopile sporazume i koje su odlučile primjenjivati Uredbu br. 1408/71.
90. Što se tiče opasnosti od ozbiljnih poremećaja, rumunjska vlada navodi okolnost da su doprinosi osoba na koje se odnosi Dvostrani sporazum bili namijenjeni plaćanju paušalnog iznosa od 15 milijuna američkih dolara grčkoj vladi i da bi, ako bi se primijenila Uredba br. 1408/71, slijedom toga trebalo naći druge izvore financiranja.
91. Prema procjeni rumunjske Case Națională de Pensii Publice, dodatna svota koju bi trebalo platiti iznosila bi 38.560.683 RON (oko 8.680.537 eura). Rumunjska vlada dodaje da je podneseno približno 800 zahtjeva koji su slični onima supružnika Balazs.
2. Ocjena
92. Kao što sam gore naveo, razumijem kako rumunjska vlada tumači Dvostrani sporazum i opseg obveza njegovih stranaka.
93. Međutim, u okviru ispitivanja vremenskog ograničenja učinaka presude Suda uvjet dobre vjere ne odnosi se na povjerenje države u tumačenje njezina nacionalnog prava (uključujući međunarodne sporazume kojih je stranka), već na povjerenje koje je mogla imati u svoje tumačenje prava Unije(27) .
94. Stoga, iako u ovom slučaju doseg sudske prakse razvijene u predmetu Rönfeldt može eventualno biti predmet rasprave i tumačenja, činjenica jest da je Rumunjska morala očekivati da će od 1. siječnja primjenjivati Uredbu br. 1408/71.
95. Naime, iako je Rumunjska željela da Dvostrani sporazum bude naveden u Prilogu III. navedenoj uredbi, Grčka je taj zahtjev odbila. U tim je okolnostima moralo prevladati povjerenje u primjenu načelnog pravila, to jest zamjene Dvostranog sporazuma Uredbom br. 1408/71 primjenom članka 6. navedene Uredbe.
96. U tim okolnostima smatram da ne treba ograničiti učinke buduće presude jer, ako nije ispunjen kriterij dobre vjere, „nije nužno provjeravati je li ispunjen drugi kriterij […] koji se odnosi na opasnost od ozbiljnih poremećaja“(28) .
97. U svakom slučaju smatram da opasnost od ozbiljnih poremećaja također nije dokazana.
98. Naime, prema procjeni rumunjskog Državnog zavoda za javne mirovine, ako se primijeni Uredba br. 1408/71, osim 15 milijuna američkih dolara plaćenih na temelju Dvostranog sporazuma, trebalo bi platiti dodatnu svotu od 38.560.683 RON‑a (oko 8.680.537 eura).
99. Najprije, s obzirom na to da ne postoje precizniji brojčani podaci, ne može se isključiti da iznos koji je navela rumunjska vlada uključuje i 800 zahtjeva koji su slični onima supružnika Balazs. Stoga eventualno vremensko ograničenje učinaka presude ne bi imalo nikakav učinak na te predmete(29) .
100. Osim toga, valja podsjetiti da financijske posljedice koje za državu članicu proizlaze iz presude koja je donesena u prethodnom postupku same za sebe ne opravdava ju vremensko ograničenje učinaka te presude(30) . Opasnost od ozbiljnih gospodarskih posljedica također se mora ocijeniti u odnosu na broj pravnih odnosa uspostavljenih u dobroj vjeri na temelju propisa za koji se smatralo da je valjano na snazi(31) .
101. Stoga, valja utvrditi da rumunjska vlada navodi samo podatak o ograničenosti navedenog iznosa, a ne i o broju situacija na koje bi se to eventualno odnosilo.
102. U tim okolnostima ne može se smatrati da je ispunjen uvjet koji se odnosi na postojanje ozbiljnih poremećaja.
V – Zaključak
103. U situaciji kao što je ona o kojoj je riječ u glavnom predmetu, osobe koje imaju pravo na davanja koristile su se svojim pravom na slobodno kretanje prije potpisivanja relevantne međunarodne konvencije o socijalnoj sigurnosti. S obzirom na taj poseban element, smatram da se pravilo o odstupanju navedeno u presudi Rönfeldt (EU:C:1991:52) ne primjenjuje.
104. Slijedom toga i s obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodno pitanje koje je postavio Curtea de Apel Cluj odgovori na sljedeći način:
„1. Ne može se odstupiti od primjene Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koji se kreću unutar Zajednice, u verziji izmijenjenoj i ažuriranoj Uredbom Vijeća (EZ) br. 118/97 od 2. prosinca 1996., kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1992/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2006., kad su se radnici na koje se primjenjuje međunarodna konvencija o socijalnoj sigurnosti svojim pravom na slobodno kretanje koristili prije stupanja na snagu te konvencije.
2. Podredno, ako Sud na glavne predmete odluči primijeniti sudsku praksu razvijenu u predmetu Rönfeldt (C‑227/89, EU:C:1991:52), zadaća je nacionalnog suda da ocijeni imaju li supružnici Balazs na temelju Dvostranog sporazuma između grčke i rumunjske vlade o konačnom uređenju naknade doprinosa za socijalno osiguranje grčkih političkih izbjeglica povratnika iz Rumunjske, sklopljenog 23. veljače 1996. i tumačenog u skladu s načelima na kojima se temelji Uredba br. 1408/71, u verziji izmijenjenoj i ažuriranoj Uredbom br. 118/97, kako je izmijenjena Uredbom br. 1992/2006, pravo na povoljnije davanje od onoga koje proizlazi iz primjene članka 45., članka 46. i članka 94. stavka 2. te uredbe u obje države.“
(1) .
(2)  –	SL L 392, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 260.)
(3)  –	SL L 74, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 8., str. 3.)
(4)  –	SL L 363, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 1., str. 187.)
(5)  –	Vidjeti u tom smislu presudu Wencel (C‑589/10, EU:C:2013:303, t. 30.). Vidjeti također presudu Duchon (C‑290/00, EU:C:2002:234, t. 21. i 22.).
(6)  –	Vidjeti u tom smislu presudu Wencel (EU:C:2013:303, t. 33.).
(7)  –	Ibidem
(t. 36.)
(8)  –	Grčka i rumunjska vlada slažu se da Dvostrani sporazum nije bio naveden u Prilogu III. Uredbi br. 1408/71 zbog memoranduma koji su grčka tijela podnijela Administrativnoj komisiji za socijalnu sigurnost radnika migranata, koja je taj memorandum odobrila na 303. sastanku 12. i 13. prosinca 2006. u Bruxellesu (unatoč suprotnom zahtjevu Rumunjske).
(9)  –	Presuda Walder (82/72, EU:C:1973:62, t. 8.)
(10)  –	Ibidem
(t. 6.)
(11)  –	Točka 22.
(12)  –	Točka 29.
(13)  –	C‑475/93, EU:C:1995:371, t. 26. do 28. U tom smislu također vidjeti presude Thelen (C‑75/99, EU:C:2000:608, t. 16.) kao i Habelt i dr. (C‑396/05, EU:C:2007:810, t. 119.).
(14)  –	Presuda Thévenon (EU:C:1995:371, t. 27.)
(15)  –	Točka 29. U tom smislu također vidjeti presude Thelen (EU:C:2000:608, t. 14.) i Habelt i dr. (EU:C:2007:810, t. 118.) kao i mišljenje nezavisnog odvjetnika Mische u predmetu (EU:C:2001:549, t. 10.).
(16)  –	Presude Thévenon (EU:C:1995:371, t. 26. do 28.), Thelen (EU:C:2000:608, t. 16.) kao i Habelt i dr. (EU:C:2007:810, t. 119.)
(17)  –	Osobito vidjeti Kessler, F. „La prise en compte des droits à pension acquis en vertu d’une convention bilatérale conclue avant l’entrée en vigueur du Règlement CEE 1408/71“, Revue de droit sanitaire et social, 1991., str. 368. do 370. i Van Raepenbusch, S. „Les rapports entre le règlement (CEE) n° 1408/71 et les conventions internationales dans le domaine de la sécurité sociale des travailleurs circulant à l’intérieur de la Communauté“, Cahiers de droit européen, 1991., str. 449. do 466., osobito t. 10. Izražavajući izričitu potporu restriktivnom tumačenju González‑Sancho López, E., „Relaciones entre legislación comunitaria y convenios bilaterales en materia de seguridad social de migrantes: de la sentencia Rönfeldt al caso Peschiutta“, Revista de trabajo y Seguridad Social, br. 5, siječanj – ožujak 1992., str. 81. do 92.
(18)  –	EU:C:1995:371, t. 26. do 28.
(19)  –	U predmetu u kojem je donesena presuda Rönfeldt (EU:C:1991:52) predmetnu međunarodnu konvenciju sklopile su Savezna Republika Njemačka i Kraljevina Danska. To su učinile 14. kolovoza 1953., a osoba koja je ostvarivala prava na temelju te konvencije bila je njemački državljanin koji se 1957. koristio svojom slobodom kretanja i vratio u Njemačku 1971. U predmetu u kojem je donesena presuda Thelen (EU:C:2000:608) predmetnu međunarodnu konvenciju sklopile su Republika Austrija i Savezna Republika Njemačka. To su učinile 19. srpnja 1978., a osoba koja je ostvarivala prava na temelju te konvencije bila je njemački državljanin koji je živio u Austriji od 1986. do 1996. i obavljao profesionalnu djelatnost od 1991. do 1993. U predmetu u kojem je donesena presuda Kaske (EU:C:2002:74) predmetnu međunarodnu konvenciju sklopile su Republika Austrija i Savezna Republika Njemačka. Stupila je na snagu 1. listopada 1979., a osoba koja je ostvarivala prava na temelju te konvencije imala je njemačko i austrijsko državljanstvo. Bila je zaposlena u Austriji od 1972. do 1982., u Njemačkoj od 1983. do svibnja 1996. (s prekidima) i vratila se u Austriju u lipnju 1996. U predmetu u kojem je donesena presuda Naranjo Arjona i dr. (C‑31/96 do C‑33/96, EU:C:1997:475) situacija je bila ponešto drukčija jer su predmetnu međunarodnu konvenciju sklopile Savezna Republika Njemačka i Kraljevina Španjolska, a ona je stupila na snagu 1. studenoga 1977. za vrijeme boravka osobe koja je ostvarivala prava na temelju te konvencije. Ta je osoba bila španjolski državljanin koji se koristio svojom slobodom kretanja 1966. te se vratio u Španjolsku 1991. Međutim, i u tom je slučaju imao legitimno očekivanje da će se primijeniti predmetna konvencija jer je on još četrnaest godina ostao u državi članici domaćinu i vratio se u državu svojega podrijetla u trenutku kada je konvencija još uvijek bila na snazi.
(20)  –	Presuda Duchon (EU:C:2002:234, t. 23.). U tom smislu također vidjeti presude Rönfeldt (EU:C:1991:52, t. 16.), Rundgren (C‑389/99, EU:C:2001:264, t. 29.) kao i Kauer (C‑28/00, EU:C:2002:82, t. 22.).
(21)  –	Presuda Belbouab (10/78, EU:C:1978:181, t. 8.), moje isticanje
(22)  –	U tom smislu vidjeti presudu TNT Express Nederland (C‑533/08, EU:C:2010:243, t. 58. do 63.) i rješenje Hartmann (C‑162/98, EU:C:1998:539) u kojem je Sud podsjetio da nije nadležan tumačiti međunarodni sporazum sklopljen između vise država članica.
(23)  –	Vidjeti presudu Habelt i dr. (EU:C:2007:810, t. 124. i 125.).
(24)  –	Presuda Naranjo Arjona i dr. (EU:C:1997:475, t. 29.)
(25)  –	Presuda Martínez Domínguez i dr. (C‑471/99, EU:C:2002:523, t. 31.)
(26)  –	Vidjeti gore navedena objašnjenja koja se odnose na posljedice primjene Uredbe br. 1408/71.
(27)  –	„Prvi uvjet koji mora biti ispunjen kako bi presuda koja se odnosi na prethodno pitanje bila vremenski ograničena jest taj da su osobe na koje se odnosi presuda i nacionalna tijela morali biti potaknuti da usvajaju prakse koje nisu u skladu s pravom Unije i koje nije moguće objasniti objektivnom i znatnom nesigurnošću glede dosega predmetnih odredbi Unije. Stoga nije dovoljno da su pravni subjekti djelovali u dobroj vjeri u odnosu na valjanost odredbi prava Unije ili nacionalnog prava koje su u neskladu s pravom Unije (Fenger, N. i Broberg, M., Le renvoi préjudiciel à la Cour de justice de l’Union européenne, Larcier, collection Europe(s), 2013., str. 581.).
(28)  –	Presuda Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108, t. 47.)
(29)  –	U tom smislu vidjeti presudu Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:463, t. 144.).
(30)  –	U tom smislu vidjeti presudu Nisipeanu (C‑263/10, EU:C:2011:466, t. 34.).
(31)  –	U tom smislu vidjeti presudu Roders i dr. (C‑367/93 do C‑377/93, EU:C:1995:261, t. 43.).