62021TJ0415_RES
Predmet T-415/21
Banca Popolare di Bari SpA
protiv
Europske komisije
Presuda Općeg suda (četvrto prošireno vijeće) od 20. prosinca 2023.
„Izvanugovorna odgovornost – Državne potpore – Potpora koju su talijanska tijela dodijelila društvu Banca Tercas – Odluka kojom je potpora proglašena nespojivom s unutarnjim tržištem – Zastara – Trajna šteta – Djelomična nedopuštenost – Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima – Uzročna veza“
Tužba za naknadu štete – Rok zastare – Dan od kojega rok počinje teći – Trajna šteta – Prekid roka zastare – Zastara koja se primjenjuje na razdoblje prije više od pet godina od datuma akta kojim se prekida zastara
(čl. 340. drugi st. UFEU-a; Statut Suda, čl. 46. i čl. 53. prvi st.)
(t. 28.-54., 67.)
Tužba za naknadu štete – Rok zastare – Dan od kojega rok počinje teći – Šteta koja nije trajnog karaktera – Datum koji treba uzeti u obzir – Datum nastanka štetnih posljedica akta osobi na koju se odnosi
(čl. 340. drugi st. UFEU-a; Statut Suda, čl. 46. i čl. 53. prvi st.)
(t. 57.- 66.)
Izvanugovorna odgovornost – Pretpostavke – Nezakonitost – Šteta – Uzročna veza – Kumulativne pretpostavke – Neispunjenje jedne od pretpostavki – Odbijanje u cijelosti tužbe za naknadu štete
(čl. 340. drugi st. UFEU-a)
(t. 70.-72.)
Izvanugovorna odgovornost – Pretpostavke – Nezakonitost – Dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima – Pravno pravilo kojim se dodjeljuju prava pojedincima – Pojam – Članak 107. stavak 1. UFEU-a – Uključenost – Načelo dobre uprave – Uključenost
(čl. 107. st. 1., čl. 108. st. 3. i čl. 340. drugi st. UFEU-a; Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 41.)
(t. 75., 80.-100.)
Izvanugovorna odgovornost – Pretpostavke – Nezakonitost – Dovoljno ozbiljna povreda prava Unije – Zahtjev da institucije očito i ozbiljno ne poštuju granice svoje diskrecijske ovlasti – Komisijina odluka kojom se pogrešno utvrđuje postojanje potpore nespojive s unutarnjim tržištem te se nalaže njezin povrat – Osobito složeni pravni i činjenični kontekst – Nepostojanje dovoljno ozbiljne povrede
(čl. 340. drugi st. UFEU-a)
(t. 103.-125.)
Izvanugovorna odgovornost – Pretpostavke – Uzročna veza – Teret dokazivanja – Komisijina odluka kojom se pogrešno utvrđuje postojanje potpore nespojive s unutarnjim tržištem te se nalaže njezin povrat – Šteta koja proizlazi iz gubitka povjerenja klijenata poduzetnika korisnika potpore – Gubitak povjerenja zbog više čimbenika – Nepostojanje izravne uzročne veze između navodne štete i Komisijina postupanja
(čl. 340. drugi st. UFEU-a)
(t. 132.-153., 155.-161.)
Kratak prikaz
Talijanska banka Banca Popolare di Bari SpA (BPB) je 2013. pokazala zanimanje za sudjelovanje u povećanju kapitala druge talijanske banke, Bance Tercas (u daljnjem tekstu: Tercas), koja je bila pod izvanrednom upravom od 2012. To zanimanje uvjetovano je, međutim, time da Međubankovni fond za osiguranje depozita (u daljnjem tekstu: FITD) u cijelosti namiri Tercasov negativni kapital.
Talijanska središnja banka je 2014. odobrila FITD‑ovu intervenciju u korist Tercasa koji je pokrio njegov negativni kapital odobrivši mu dva jamstva. Nakon toga BPB je proveo dva povećanja Tercasova kapitala.
Odlukom od 23. prosinca 2015. (
1
) (u daljnjem tekstu: odluka Tercas) Europska komisija je smatrala da FITD-ova intervencija u korist Tercasa, koji je u potpunosti držao BPB od 1. listopada 2014., čini državnu potporu nespojivu s unutarnjim tržištem u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a, čiji povrat Talijanska Republika mora tražiti od njezina korisnika.
Međutim, odluka Tercas je poništena presudom Općeg suda od 19. ožujka 2019. (
2
), potvrđenom u žalbenom postupku (
3
).
Dopisom od 28. travnja 2021. BPB je od Komisije zatražio naknadu štete koju je navodno pretrpio zbog odluke Tercas, procjenjujući tu štetu na 228 milijuna eura. Budući da je Komisija odbila taj zahtjev, BPB je podnio tužbu zbog izvanugovorne odgovornosti Unije na temelju članka 340. drugog stavka UFEU-a.
U potporu toj tužbi BPB ističe da je odluka Tercas dovela do smanjenja povjerenja klijenata u njega, što je uzrokovalo gubitak depozita i klijenata (izgubljenu dobit), štetu njegovu ugledu (nematerijalnu štetu) i dovelo do troškova za mjere ublažavanja negativnih učinaka odluke Tercas (stvarne štete).
Odbivši tužbu Opći sud precizira uvjete nastanka izvanugovorne odgovornosti Unije jer je Komisija pogrešno primijenila pravila u području državnih potpora.
Ocjena Općeg suda
Budući da se Komisija pozvala na istek roka zastare od pet godina predviđenog u članku 46. Statuta Suda Europske unije (u daljnjem tekstu: Statut Suda) za podnošenje tužbi protiv Unije u području izvanugovorne odgovornosti (
4
), Opći sud podsjeća na to da taj rok počinje teći tek od trenutka kad je stvarno nastala šteta koju treba naknaditi.
Utvrdivši da je zahtjev za naknadu štete upućen Komisiji 28. travnja 2021. radnja koja prekida zastaru, Opći sud usto ističe da se, kad je riječ o trajnoj šteti, zastara primjenjuje na razdoblje koje prethodi razdoblju od više od pet godina od datuma radnje kojom je prekinut rok zastare a da pritom ne utječe na prava koja su nastala tijekom kasnijih razdoblja.
U tom pogledu, Opći sud pojašnjava da navodna šteta koja proizlazi iz BPB-ova gubitka izravnih depozita i klijenata ima trajnu prirodu jer se povećavala i ponavljala od donošenja odluke Tercas. Navodna neimovinska šteta koja proizlazi iz povrede BPB-ova ugleda također je trajne prirode jer ona također proizlazi iz odluke Tercas koja je, kao prvo, donesena i objavljena putem priopćenja za javnost i, kao drugo, objavljena u Službenom listu Europske unije.
Proizlazi da BPB-ov zahtjev za naknadu štete nije zastario u dijelu u kojem se odnosi na naknadu štete koja proizlazi iz gubitka izravnih depozita i klijenata te povrede njegova ugleda, nastale nakon 28. travnja 2016., odnosno tijekom razdoblja od više od pet godina od zahtjeva za naknadu štete od 28. travnja 2021.
Što se tiče navodne stvarne štete koja se sastoji od dodatnih troškova koje je BPB imao zbog mjera ublažavanja negativnih učinaka odluke Tercas, Opći je sud odbacio trajnost više vrsta šteta koje su navodno nastale na tom temelju jer su stvarno nastale na točno određen datum i jer se njihov iznos nije povećavao protekom vremena.
Glede merituma Opći je sud najprije podsjetio na to da je utvrđivanje izvanugovorne odgovornosti Unije uvjetovano kumulativnim ispunjenjem triju pretpostavki, odnosno time da postoji dovoljno ozbiljna povreda pravnog pravila koje ima za cilj pojedincima dodijeliti prava, da postoji šteta i da postoji izravna uzročna veza između povrede i pretrpljene štete.
Što se tiče prvog od tih uvjeta, Opći sud ističe, s jedne strane, da je pogreška u primjeni članka 107. stavka 1. UFEU-a koju je počinila Komisija u odluci Tercas povreda pravila čiji je cilj dodjela prava pojedincima, poput BPB-a. Naime, člankom 107. stavkom 1. UFEU-a nastoje se zaštititi interesi pojedinaca, a osobito poduzetnika, time što se njime definira pojam državne potpore nespojive s unutarnjim tržištem kako bi se zajamčilo pošteno tržišno natjecanje među poduzetnicima država članica. Usto, primjena pojma državne potpore iz članka 107. stavka 1. UFEU-a usko je povezana s primjenom članka 108. stavka 3. UFEU-a, koji određuje obvezu prijave mjera potpore i zabranu njihove primjene prije završetka Komisijina postupka prethodnog nadzora. Budući da ta potonja odredba ima izravni učinak, na nju se mogu pozvati pojedinci kako bi ostvarili svoja prava koja proizlaze iz njezine primjene. Međutim, za potrebe primjene navedenog pojma državne potpore, predviđenog u članku 107. stavku 1. UFEU‑a, Komisija u skladu s člankom 108. UFEU‑a ima nadležnost za odlučivanje o spojivosti državne potpore s unutarnjim tržištem. Nadalje, primjenu članka 107. stavka 1. UFEU‑a od strane Komisije pred sudovima Unije mogu osporavati korisnici potpore, njihovi konkurenti i države članice.
Što se tiče postojanja dovoljno ozbiljne povrede, Opći sud navodi, s druge strane, da sudska praksa među ostalim u obzir uzima složenost situacija koje se uređuju, poteškoće u primjeni ili tumačenju tekstova i osobito diskrecijski prostor kojim raspolaže autor sporne radnje. Kada dotična institucija raspolaže širokom diskrecijskom ovlašću, odlučujući kriterij za utvrđenje takve povrede jest očito i ozbiljno nepoštovanje predmetne institucije granica svoje diskrecijske ovlasti.
S obzirom na te kriterije, Opći sud ističe da povreda članka 107. stavka 1. UFEU-a koju je Komisija počinila u odluci Tercas, a koja je utvrđena u presudama Općeg suda i Suda, nije automatski zbog te činjenice dovoljno ozbiljna. Podsjećajući na to da se pogreška koju je počinila Komisija tiče analize elemenata utvrđenih kako bi se ustanovilo sudjelovanje talijanskih javnih tijela u FITD-ovoj intervenciji, Opći sud usto ističe da je Komisija trebala primijeniti pojam državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a u složenom pravnom i činjeničnom kontekstu. Međutim, činjenica da u tim okolnostima Komisija nije mogla u dovoljnoj mjeri utvrditi pripisivost FITD-ove intervencije državi nije dovoljna da bi se ta pogreška kvalificirala kao teška i očita povreda granica Komisijine diskrecijske ovlasti. Prema tome, Komisija nije počinila dovoljno ozbiljnu povredu što se tiče članka 107. stavka 1. UFEU-a.
Opći sud zatim razmatra uvjet vezan za postojanje izravne uzročne veze između Komisijine povrede članka 107. stavka 1. UFEU-a i štete koju navodi BPB. U tom pogledu ističe da, iako je odluka Tercas mogla igrati određenu ulogu u postupku gubitka povjerenja klijenata BPB-a, taj je gubitak nastao i zbog drugih čimbenika, tako da se navedena odluka ne može smatrati odlučujućim i izravnim uzrokom navodne štete. Prema tome, BPB nije dokazao postojanje uzročne veze između navodno nezakonitog postupanja Komisije i navodne štete.
Stoga, Opći sud zaključuje, što se tiče štete koja nije zastarjela čiju naknadu zahtijeva BPB, da nisu ispunjeni uvjeti nastanka Unijine izvanugovorne odgovornosti koji se odnose na postojanje dovoljno ozbiljne povrede, s jedne strane, i na postojanje uzročne veze između postupanja koje se stavlja na teret i navodne štete, s druge strane.
Dakle, odbija se tužba BPB-a a da pritom nije potrebno ispitivati uvjet za nastanak izvanugovorne odgovornosti Unije koji se odnosi na to da šteta stvarno postoji.
(
1
)	Odluka (EU) 2016/1208 od 23. prosinca 2015. o državnoj potpori SA.39451 (2015/C) (ex 2015/NN) koju je Italija provela u korist društva Banca Tercas (SL 2016., L 203, str. 1.)
(
2
)	Presuda od 19. ožujka 2019., Italija i dr./Komisija (T-98/16, T-196/16 i T-198/16, EU:T:2019:167)
(
3
)	Presuda od 2. ožujka 2021., Komisija/Italija i dr. (C-425/19 P, EU:C:2021:154)
(
4
)	U skladu s člankom 53. prvim stavkom Statuta Suda, članak 46. istog statuta primjenjuje se na postupak pred Općim sudom.