62021CC0068
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
esitatud 5. mail 2022 (
1
)
Liidetud kohtuasjad C‑68/21 ja C‑84/21
Iveco Orecchia SpA
versus
APAM Esercizio SpA (C‑68/21),
Brescia Trasporti SpA (C‑84/21),
menetluses osalesid:
Veneta Servizi International Srl unipersonale,
Var Srl,
Di Pinto & Dalessandro SpA,
Bellizzi Srl
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu))
Eelotsusemenetlus – Riigihanked – Direktiiv 2014/25/EL – Artiklid 60 ja 62 – Tehnilised kirjeldused – Iveco kaubamärgi bussiosad või samaväärsed osad – Samaväärsuse tõendamine – Direktiiv 2007/46/EÜ – Artikli 10 lõige 2, artikli 19 lõige 1, artikli 28 lõige 1 ja IV lisa – EÜ tüübikinnitus – Osad – IV lisas esitatud õigustloovates aktides märgitud osade EÜ tüübikinnituse nõue
1.
Itaalias korraldasid kaks avalikku ettevõtjat, kes olid kohustatud osutama oma vastavates omavalitsusüksustes (Mantua ja Brescia) linnatranspordi- ja linnadevahelist reisijateveoteenust, hanke bussi varuosade tarnimiseks. Varuosad võisid olla nii sõidukite kaubamärgile vastava Iveco kaubamärgi originaalvaruosad kui ka samaväärsed osad.
2.
Kui tarnelepingud olid sõlmitud, esitas üks pakkujast ettevõtja, keda ei olnud välja valitud, kaebused, milles vaieldakse selle üle, kas „samaväärsed varuosad“ peavad olema EÜ tüübikinnitusega vastavalt direktiivile 2007/46/EÜ (
2
).
3.
Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) soovib eelkõige teada, kas samaväärsete varuosade tarnimiseks on vajalik tüübikinnitus või piisab sellest, kui koos pakkumusega esitatakse tüübikinnitusega originaalvaruosaga samaväärsuse kinnitus.
I. Õiguslik raamistik. Liidu õigus
A.
Direktiiv 2007/46
4.
Artiklis 1 („Sisu“) on märgitud:
„Käesolev direktiiv kehtestab ühtlustatud raamistiku, mis sisaldab haldusnorme ja üldisi tehnilisi nõudeid tüübikinnituse andmiseks kõigile selle reguleerimisalasse kuuluvatele uutele sõidukitele, nimetatud sõidukite süsteemidele, osadele ja eraldi seadmestikele, eesmärgiga hõlbustada nende registreerimist, müüki ja kasutuselevõtmist ühenduse piires.
Käesolevas direktiivis nähakse ette ka sätted käesoleva direktiivi alusel tüübikinnituse saanud sõidukite jaoks ettenähtud osade ja seadmete müügi ja kasutuselevõtmise kohta.
Sõidukite ehitust ja töötamist käsitlevad tehnilised erinõuded sätestatakse käesoleva direktiivi rakendamist reguleerivates aktides, mille täielik loetelu on esitatud IV lisas.“
5.
Artiklis 2 („Reguleerimisala“) on ette nähtud:
„1.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse tüübikinnituse andmisel maanteedel kasutamiseks mõeldud ning ühes või mitmes etapis konstrueeritud ja valmistatud sõidukitele ning nimetatud sõidukite jaoks konstrueeritud ja valmistatud süsteemidele, osadele ja eraldi seadmestikele.
[…]“.
6.
Artiklis 3 („Mõisted“) on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis ja IV lisas loetletud õigustloovates aktides kasutatakse järgmisi mõisteid, kui neis ei ole sätestatud teisiti:
1.
„õigustloov akt“ – üksikdirektiiv või määrus või 1958. aasta muudetud kokkuleppele lisatud ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni eeskiri;
2.
„üksikdirektiiv või määrus“ – käesoleva direktiivi IV lisa I osas loetletud direktiiv või määrus. Käesolev termin hõlmab ka nende rakendusakte;
3.
„tüübikinnitus“ – menetlus, millega liikmesriik tõendab, et sõiduki, süsteemi, osa või eraldi seadmestiku tüüp vastab asjakohastele haldusnormidele ja tehnilistele nõuetele;
4.
„siseriiklik tüübikinnitus“ – liikmesriigi seadustega kehtestatud tüübikinnitusmenetlus, millega antud tüübikinnitus kehtib vaid kõnealuse liikmesriigi territooriumil;
5.
„EÜ tüübikinnitus“ – menetlus, millega liikmesriik tõendab, et sõiduki, süsteemi, osa või eraldi seadmestiku tüüp vastab asjakohastele haldusnormidele ja tehnilistele nõuetele, mis sisalduvad käesolevas direktiivis ja IV või XI lisas loetletud õigustloovates aktides;
[…]
24.
„osa“ – seade, mille kohta kehtivad õigustloova akti nõuded ja mis on ette nähtud sõidukile paigaldamiseks selle osana ning millele võib anda tüübikinnituse sõidukist eraldi, kui õigustloov akt sisaldab sellekohaseid selgesõnalisi sätteid;
[…]“.
7.
Artiklis 7 („Süsteemide, osade või eraldi seadmestike EÜ tüübikinnitusmenetluse kord“) on sätestatud:
„1.   Tootja esitab taotluse tüübikinnitusasutusele. Ühe konkreetse süsteemi, osa või eraldi seadmestiku kohta võib esitada ainult ühe taotluse ja selle võib esitada ainult ühele liikmesriigile. Iga kinnitatava tüübi kohta esitatakse eraldi taotlus.
2.   Koos taotlusega esitatakse teatmik, mille sisu on määratletud üksikdirektiivides või määrustes.
[…]“.
8.
Artiklis 10 („Süsteeme, osasid või eraldi seadmestikke käsitlevad erisätted“) on sätestatud:
„[…]
2.   Liikmesriigid annavad osa või eraldi seadmestiku EÜ tüübikinnituse osale või eraldi seadmestikule, mis vastab teatmikus esitatud andmetele ja asjakohases üksikdirektiivis või määruses sätestatud tehnilistele nõuetele, nagu on sätestatud IV lisas.
[…]“.
9.
Artiklis 19 („EÜ tüübikinnitusmärk“) on märgitud:
„1.   Osa või eraldi seadmestiku, mis on süsteemi osaks või mitte, tootja tähistab iga tüübikinnitusega vastavuses toodetud osa või eraldi seadmestiku asjakohase üksikdirektiivi või määrusega nõutava EÜ tüübikinnitusmärgiga.
2.   Kui EÜ tüübikinnitusmärki ei nõuta, lisab tootja vähemalt oma kaubanime või kaubamärgi ning tüübinumbri ja/või valmistajatehase tähise.
3.   EÜ tüübikinnitusmärk vastab VII lisa liitele.“
10.
Artiklis 28 („Osade ja eraldi seadmestike müük ja kasutuselevõtmine“) on ette nähtud:
„1.   Liikmesriigid lubavad osade ja eraldi seadmestike müüki ja kasutuselevõtmist siis ja ainult siis, kui need vastavad asjakohaste õigustloovate aktide nõuetele ning on vastavalt artiklile 19 nõuetekohaselt tähistatud.
[…]“.
11.
Artiklis 46 („Karistused“) on märgitud:
„Liikmesriigid määravad kindlaks käesoleva direktiivi ja eriti artiklis 31 sisalduvate või sellest artiklist tulenevate keeldude ja IV lisa I osas loetletud õigustloovate aktide sätete rikkumise korral kohaldatavad karistused ja võtavad kõik nende rakendamiseks vajalikud meetmed. […]“.
12.
IV lisa („Sõidukite EÜ tüübikinnituse nõuete loetelu“) koosneb kahest osast: ühes on loetletud „õigustloovad aktid“ (üksikdirektiivid ja määrused) ning teises osas on pärast ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni eeskirjade kindlaksmääramist (need, mida „on ühendus ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni lepingupartnerina tunnustanud muudetud 1958. aasta Genfi konventsiooni raames nõukogu [27. novembri 1997. aasta] otsusega 97/836/EÜ [(EÜT 1997, L 346, lk 78)] või kõnealuse otsuse artikli 3 lõike 3 kohaste hilisemate nõukogu otsustega“) need loetletud.
B.
Direktiiv 2014/25/EL (
3
)
13.
Artiklis 60 („Tehnilised kirjeldused“) on sätestatud:
„1.   VIII lisa punktis 1 määratletud tehniline kirjeldus esitatakse hankedokumentides. Tehnilises kirjelduses määratakse kindlaks ehitustöö, teenuse või asja nõutavad omadused.
[…]
2.   Tehniline kirjeldus peab võimaldama kõigile ettevõtjatele võrdse juurdepääsu hankemenetlusele ega tohi tekitada põhjendamatuid takistusi riigihangete avamisel konkurentsile.
3.   Ilma et see piiraks kohustuslike siseriiklike tehniliste eeskirjade kohaldamist, kuivõrd need on liidu õigusega kooskõlas, sõnastatakse tehniline kirjeldus ühel järgmisel viisil:
a)
kirjeldades kasutusomadusi või funktsionaalseid nõudeid, sh keskkonnanäitajaid, tingimusel et parameetrid on piisavalt täpsed, et pakkujad saaksid kindlaks teha hankelepingu eseme ning et võrgustiku sektori hankijad saaksid hankelepingu sõlmida;
b)
viidates tehnilisele kirjeldusele ja tähtsuse järjekorras Euroopa standardeid ülevõtvatele riiklikele standarditele, Euroopa tehnilisele hinnangule, ühistele tehnilistele kirjeldustele, rahvusvahelistele standarditele, muudele Euroopa standardimisorganite kehtestatud tehnilistele etalonsüsteemidele või nendest mõne puudumisel riiklikele standarditele, riiklikele tehnilistele tunnustustele või riiklikele tehnilistele kirjeldustele ehitustööde projekteerimise, arvutuste ja tööde teostamise ning asjade kasutamise kohta; [igale viitele peavad järgnema sõnad „või samaväärne“];
c)
kirjeldades punktis a osutatud kasutusomadusi või funktsionaalseid nõudeid, viidates punktis b osutatud tehnilisele kirjeldusele kui kasutusomadustele või funktsionaalsetele nõuetele vastavuse tagamise vahendile;
d)
viidates teatavate omaduste puhul punktis b osutatud tehnilisele kirjeldusele ja muude omaduste puhul punktis a osutatud kasutusomadustele või funktsionaalsetele nõuetele.
4.   Tehnilises kirjelduses ei nimetata kindlat marki ega allikat või eri protsessi, mis iseloomustab konkreetse ettevõtja tooteid või teenuseid, ega kaubamärki, patenti, liiki, kindlat päritolu ega teatavat tootmisviisi, mis võiks teatavaid ettevõtjaid või tooteid soosida või need välistada, välja arvatud juhul, kui see on hankelepingu eseme seisukohast põhjendatud. Erandkorras lubatakse sellist nimetamist, kui hankelepingu eset ei ole lõike 3 kohaselt võimalik piisavalt täpselt ja arusaadavalt kirjeldada. Sellisele viitele lisatakse märge „või samaväärne“.
5.   Kui võrgustiku sektori hankija kasutab lõike 3 punktis b osutatud tehnilisele kirjeldusele viitamise võimalust, ei saa ta pakkumust tagasi lükata põhjusel, et pakutavad ehitustööd, asjad või teenused ei vasta tema poolt viidatud tehnilisele kirjeldusele, kui pakkuja tõendab oma pakkumuses mis tahes asjakohasel viisil, sealhulgas kasutades artikli 62 kohast tõendusmaterjali, et pakutavad lahendused rahuldavad tehnilises kirjelduses määratletud nõudeid samaväärsel viisil.
6.   […]
Oma pakkumuses tõendab pakkuja mis tahes asjakohasel viisil, sealhulgas artiklis 62 osutatud vahendeid kasutades, et standardile vastavad asjad, teenus või ehitustöö vastavad võrgustiku sektori hankija ette nähtud kasutusomadustele või funktsionaalsetele nõuetele.“
14.
Artiklis 62 („Katsearuanded, sertifitseerimine ja muu tõendusmaterjal“) on sätestatud:
„1.   Võrgustiku sektori hankija võib ettevõtjatelt nõuda vastavushindamisasutuse katsearuande või sellise asutuse väljastatud tõendi esitamist tõendamaks tehnilises kirjelduses, lepingu pakkumuste hindamise või hankelepingu täitmise tingimustes esitatud nõude või kriteeriumi täitmist.
Kui võrgustiku sektori hankija nõuab konkreetse vastavushindamisasutuse koostatud sertifikaatide esitamist, aktsepteerib võrgustiku sektori hankija ka samaväärsete muude vastavushindamisasutuste sertifikaate.
[…]
2.   Võrgustiku sektori hankija aktsepteerib lisaks lõikes 1 osutatud tõenditele ka muid asjakohaseid tõendeid, nagu tootja tehniline toimik, kui asjaomasel ettevõtjal puudub juurdepääs lõike 1 kohastele sertifikaatidele või katsearuannetele ning tal ei ole võimalik neid ettenähtud tähtaja jooksul hankida, tingimusel et selline juurdepääsu puudumine ei johtu asjaomasest ettevõtjast ning et see ettevõtja tõendab, et ehitustööd, asjad või teenused vastavad tehnilises kirjelduses, pakkumuste hindamise kriteeriumides või hankelepingu täitmise tingimustes sätestatud nõuetele või kriteeriumidele.
[…]“.
II. Faktilised asjaolud, menetlused ja eelotsuse küsimused
A.
Vaidlusalused hankelepingute sõlmimised
1. Kohtuasi C‑68/21
15.
APAM Esercizio SpA, mis on Mantuas (Itaalia) linna- ja linnadevahelise ühistranspordi sektoris tegutsev ettevõtja, kuulutas välja (
4
) avatud hankemenetluse „Iveco marki bussi originaalvaruosade või samaväärsete osade“ (CIG 7602877C91) kaheaastase tarnelepingu sõlmimiseks, mille maksumus oli hinnanguliselt 710000 eurot.
16.
Hankedokumentide artiklis 5.1. („Varuosade liigid“) eristati järgmist liiki varuosi:
–
„sõiduki ohutuse ja keskkonnakaitse otstarbega varuosad“. Nende puhul tuli „osad, mille kohta tuleb tõendada tüübikinnitust koos sõidukiga või sõltumatute tehniliste üksustena, tarnida originaalvaruosadena või nendega samaväärsete osadena, millele on antud seaduslikult tüübikinnitus liikmesriigi õiguse (liiklusseadustik) ja ühenduse õiguse alusel (direktiiv 98/14/EMÜ, direktiiv 2007/46 ja selle IV lisa)“;
–
„originaalvaruosad (või algse tootja valmistatud)“;
–
„samaväärsed varuosad“, mis on määratletud kui „originaaliga samaväärse kvaliteediga varuosad (osad, seadmed) ehk varuosad, mille kvaliteet vastab vähemalt mootorsõiduki kokkupanekul kasutatavate osade kvaliteedile ja mis toodetakse vastavalt originaalvaruosa tootja tehnilistele nõuetele ja tootmisstandarditele“.
17.
Selles artiklis oli lisatud, et „neid [samaväärseid] varuosi võivad vastavalt liidu õigusnormidele ja kehtivatele õigusnormidele toota kõik ettevõtjad, kes on vastavalt kehtivatele õigusnormidele igal ajal võimelised kinnitama (UNI-CEI-ENISO/IEC 17050), et toodetud varuosade kvaliteet vastab asjaomaste mootorsõidukite kokkupanemiseks kasutatud originaalosade kvaliteedile“.
18.
Hankedokumentide artiklis 5.2 („Sertifikaadid ja kinnitused“) oli täpsustatud, et pakkuja „peab esitama hankemenetluses iga väljapakutud samaväärse varuosa kohta tootja või volitatud tüübikinnitusasutuse või ISO 45000 standardi alusel sertifitseeritud katsete laboratooriumi väljastatud vastavussertifikaadi või varuosadele eriomase tüübikinnituse“.
19.
Hankedokumentide artikli 15 („Haldusdokumendid“) punktis d oli nõutud „[…] iga väljapakutud samaväärse varuosa kohta piisavat tehnilist dokumentatsiooni, millele on lisatud: […] Toote vastuvõtusertifikaat, mille on välja andnud väljapakutud samaväärse varuosa tootja, kui see on kohustuslik; väljapakutud samaväärse varuosa tootja väljastatud sertifikaat, mis kinnitab pakutud toote samaväärsust vastava originaaltootega (või algse tootja valmistatud tootega) selles mõttes, et sellega saab ilma igasuguste kohandusteta täielikult asendada varuosa tervikus või süsteemis, millesse toode monteeritakse, ning see vastab jõudlusomadustele, mis tagavad toote nõuetekohase toimivuse ja ohutuse süsteemis ning samasuguse kasutusea“.
20.
Hankemenetluses osalesid kolm ettevõtjat, sealhulgas Iveco Orecchia ja Veneta Servizi International Srl Unipersonale, kellega sõlmiti hankeleping.
2. Kohtuasi C‑84/21
21.
Brescia (Itaalia) linna- ja linnadevahelise ühistranspordi sektoris tegutsev ettevõtja Brescia Trasporti SpA kuulutas välja (
5
) riigihankemenetluse, mille eeldatav lepingu põhimaksumus oli 2100000 eurot ja mille ese oli „varuosade tarnimine Iveco mootoriga Iveco kaubamärgi busside jaoks – CIG 7680570EDB“.
22.
Hanke tehnilisi kirjeldusi sisaldava dokumendi artikkel 1 („Tehnilised määratlused“) nägi ette kolme liiki varuosad: „originaalvaruosad“, „algse tootja valmistatud varuosad“ ja „samaväärsed varuosad“.
23.
Selle artikli 1 lõikest 3 nähtub, et „originaaliga samaväärsed samaväärse kvaliteediga varuosad on seadmed ehk varuosad, mille kvaliteet vastab vähemalt mootorsõiduki tootmisel kasutatavate osade kvaliteedile ja mis toodetakse vastavalt varuosa tootja tehnilistele nõuetele ja tootmisstandarditele“.
24.
Sama dokumendi artikkel 2 („Tarnitavate varuosade omadused […]“) nägi ette, et pakkuja peab iga varuosa kohta märkima, kas ta soovib tarnida originaalvaruosa, algse tootja valmistatud või samaväärset varuosa.
25.
Artiklis 3 („Pakkumise dokumendid“) oli „samaväärse kvaliteediga varuosade“ kohta kehtestatud nõue – mille täitmata jätmise korral pakkuja hankest kõrvaldatakse –, et pakkumusele peab olema lisatud „varuosa tootja sertifikaat, mis tõendab iga varuosa puhul, et:
–
varuosade kvaliteet on piisavalt hea selleks, et nende kasutamine ei kahjustaks volitatud võrgustiku mainet;
–
see on originaalvaruosadega täielikult vahetatav […], ilma varuosi, kogu tervikut või süsteemi, kuhu need tuleb paigaldada, mingil viisil kohandamata […]“.
26.
Artiklis 3 oli lisatud, et „[t]arnija peab lisaks esitama toote tüübikinnitustunnistuse, kui see on kohustuslik. Piduri hõõrdkatete, piduriketaste ja -trumlite kohta pidi tarnija lisaks eespool nimetatud dokumentidele esitama ühenduse tüübikinnituse ECE R90 sertifikaadi“.
27.
Hankes osalesid Iveco Orecchia ja VAR Srl, kellest viimasega sõlmiti hankeleping.
B.
Riigisisesed menetlused ja eelotsuse küsimus
28.
Iveco Orecchia vaidlustas Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia – sezione staccata di Brescias (Lombardia maakonna halduskohus – Brescia osakond) kaks hankelepingu sõlmimise otsust, väites sisuliselt, et:
–
pakkujad ei ole tõendanud sertifitseerimise teel ega muul viisil nende osade tüübikinnitust, mille puhul see oli hankedokumentides ja sellekohaste õigusaktidega nõutav;
–
teise võimalusena, et hanketingimused on õigusvastased, kui neid tõlgendataks nii, et nende kohaselt ei olnud vajaduse korral nõutav pädeva asutuse väljastatud tüübikinnitustunnistus või igal juhul tõend selle tüübikinnituse kohta.
29.
Esimese astme kohus jättis Iveco Orecchia mõlemad kaebused rahuldamata 25. juuni ja 26. augusti 2019. aasta otsustega, mille peale see äriühing esitas apellatsioonkaebuse Consiglio di Statole (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu). (
6
)
30.
Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) on seisukohal, et: (
7
)
–
Iveco originaalvaruosad, mis on tarnelepingu ese, saavad tüübikinnituse koos sõidukiga.
–
Varuosi, millele kehtib tüübikinnituse nõue, eriti kui need võivad kahjustada sõidukite ohutust ja keskkonnatoimet, on võimalik müüa vaid juhul, kui tüübikinnitusasutus on need sertifitseerinud ja heaks kiitnud.
–
Direktiivi 2007/46 IV lisa sisaldab nende osade kategooriate konkreetset ja üksikasjalikku loetelu, mille kohta on olemas asjakohased ja samuti konkreetsed õigusnormid nende tüübikinnituse kohta.
–
Tehnilistes kirjeldustes nõuti tüübikinnitustunnistust vajaduse korral. (
8
)
–
Neid asjaolusid arvestades tuleb otsustada, kas nende osade tootja valmistatud mitteoriginaalsetel osadel on vaja tüübikinnitust.
–
Näib, et kohaldatavate õigusnormidega, see tähendab direktiivi 2007/46 ja riigisiseste ülevõtmisnormidega, on kehtestatud samad tüübikinnituskohustused sõidukite tootjatele (kes võtavad tüübikinnituse sõidukitele tervikuna ja seega automaatselt kõigile sõiduki osadele) ja osade tootjatele.
–
Seega, kui varuosa või osa suhtes kohaldatakse õigustloova akti (mida on silmas peetud direktiivi 2007/46 IV lisas) sätteid, saab seda turustada üksnes juhul, kui see on enne saanud tüübikinnituse.
–
Siiski võib ka väita, nagu väidavad vastustajatest ettevõtjad, et IV lisa tüüpides ette nähtud varuosade pakkumuselt, mida teevad muud isikud peale sõidukitootjate, ei tohi nõuda samu tehnilisi dokumente, mis tõendaksid, et nendel on tehtud katsed, mis on nõutavad tüübikinnituse saanud originaalosade puhul. Seda silmas pidades võib sellele dokumendile alternatiivina olla piisav üldine samaväärsuse tunnistus, mis kinnitab, et varuosa vastab hankedokumentides ette nähtud tehnilistele kirjeldustele ning et väljapakutud lahendused vastavad selles tehnilises kirjelduses märgitule.
31.
Selles kontekstis esitab Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) kaks eelotsuse küsimust, millest ma käsitlen Euroopa Kohtu juhiste järgi ainult esimest. Selle sisu on järgmine:
„Kas Euroopa Liidu õigusega – täpsemalt direktiivi 2007/46/EÜ nõuetega (mis on sätestatud selle artiklites 10, 19 ja 28) ning võrdse kohtlemise, erapooletuse, vaba konkurentsi ja hea halduse põhimõttega – on kooskõlas konkreetselt see, kui hankijal on avaliku teenuse osutamiseks mõeldud busside varuosade riigihankemenetluses lubatud aktsepteerida teatud sõidukile mõeldud varuosi, mille on valmistanud mõni muu tootja kui sõiduki tootja ning mis ei ole seega koos sõidukiga tüübikinnitust läbinud ning kuuluvad ühte viidatud direktiivi IV lisas (sõiduki EÜ tüübikinnituse nõuded) loetletud tehnilistes õigusnormides käsitletavasse sõidukiosade tüüpi, kusjuures pakkumusele ei ole lisatud tüübikinnitustunnistust ega mingeid andmeid tüübikinnituse tegeliku saamise kohta, lähtudes seega eeldusest, et tüübikinnitust ei ole vaja ja et piisab üksnes pakkuja enda kinnitusest samaväärsuse kohta tüübikinnituse saanud originaalosadega?“
III. Menetlus Euroopa Kohtus
32.
Eelotsusetaotlused registreeriti Euroopa Kohtus vastavalt 3. ja 11. veebruaril 2021.
33.
Kirjalikud seisukohad on esitanud Iveco Orecchia, Brescia Trasporti SpA, Var Srl, Veneta Servizi International Srl unipersonale, Di Pinto & Dalessandro SpA, APAM Esercizio SpA, Itaalia valitsus ja Euroopa Komisjon. Kõik peale Di Pinto & Dalessandro SpA osalesid 10. märtsil 2022 toimunud kohtuistungil.
IV. Õiguslik hinnang
A.
Sissejuhatav märkus
34.
Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohut huvitab ainult direktiivi 2007/46 artiklite 10, 19 ja 28 tõlgendamine, ei saa jätta tähelepanuta, et vaidlused puudutavad tarnelepinguid, mis sõlmiti menetluses, millele kehtivad direktiivi 2014/25 sätted.
35.
Nimelt, nagu rõhutab komisjon ja toodi välja kohtuistungil, sõlmiti vaidlusalused lepingud vastavate ettevõtjatega, kes tegutsevad linna- ja linnadevahelise transpordi sektoris, mille kord on kehtestatud direktiiviga 2014/25.
36.
Nii eelotsusetaotlustes kui ka mõnes kirjalikest seisukohtadest viidatakse direktiivile 2014/24/EL. (
9
) Ma ei arva siiski, et see õigusnorm on õige norm, millest lähtuda.
37.
Kordan, et hankelepingute ese oli nendes kohtuasjades bussi varuosade tarnimine avaliku transporditeenuse osutamise raames. Nende lepingute suhtes kohaldatakse direktiivi 2014/25, kuna nende eesmärk on „seotud võrgustike käitamise või avalikkusele transporditeenuse pakkumisega […] bussiga […]“, mis on ette nähtud direktiivi artiklis 11.
38.
Transporditeenused kuuluvad selle artikli 1 lõike 2 kohaselt sõnaselgelt direktiivi 2014/25 kohaldamisalasse.
39.
Igal juhul on käesoleval juhul asjakohased direktiivi 2014/25 artiklid (artiklid 60 ja 62) võrdväärsed nendele vastavate direktiivi 2014/24 artiklitega (artiklid 42 ja 44).
B.
Esimene eelotsuse küsimus
40.
Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) kahtlus on selgelt piiritletud: ta tahab teada, kas avaliku sektori hankija tohib aktsepteerida bussi varuosi, kui kumulatiivselt:
–
need varuosad kuuluvad ühte direktiivi 2007/46 IV lisa kategooriatest;
–
need on välja töötanud muu tootja kui bussi tootja, st need ei ole saanud tüübikinnitust koos bussiga;
–
nendega ei ole kaasas tüübikinnitustunnistust ega muid andmeid nende tegeliku tüübikinnituse kohta, eeldusel et selline tüübikinnitus ei ole vajalik ning piisab (originaalosaga) samaväärsuse kinnitusest, mille annab pakkuja ise.
41.
Sellele kahtlusele vastamiseks analüüsin kõigepealt liidu õigusnorme, mis käsitlevad mootorsõidukite ning nende jaoks mõeldud süsteemide, osade ja eraldi seadmestike tüübikinnitust. Seejärel viitan tüübikinnituse ja samaväärsuse erinevustele ning lõpuks selgitan direktiivi 2014/25 mõju neile kohtuasjadele.
1. Sõidukite ja nende osade tüübikinnitus
42.
Direktiivi 2007/46 eesmärk on „asendada liikmesriikide tüübikinnituse süsteemid ühenduse tüübikinnitusmenetlusega, mis põhineb täieliku ühtlustamise põhimõttel“ (
10
).
43.
Direktiivi 2007/46 artiklis 1 on selle eset määratledes viidatud „ühtlustatud raamistiku [kehtestamisele], mis sisaldab haldusnorme ja üldisi tehnilisi nõudeid tüübikinnituse andmiseks“, mitte ainult selle kohaldamisalasse kuuluvate uute sõidukite suhtes, vaid ka nende jaoks mõeldud süsteemide, osade ja eraldi seadmestike suhtes.
44.
Sellega seoses on kehtestatud „sätted [selle] direktiivi alusel tüübikinnituse saanud sõidukite jaoks ettenähtud osade ja seadmete müügi ja kasutuselevõtmise kohta“.
45.
Direktiivis 2007/46 on kasutatud mõistet „tüübikinnitus“ (
11
), mis erineb üksiksõiduki kinnitusest. Tüübikinnitus võib olla nii „riigisisene“, mille kehtivus piirdub liikmesriigi territooriumiga, kui ka „EÜ tüübikinnitus“. Viimane kinnitab vastavust „asjakohastele haldusnormidele ja tehnilistele nõuetele, mis sisalduvad […] direktiivis ja IV või XI lisas loetletud õigustloovates aktides“ (
12
).
46.
Eelotsuse küsimus puudutab – nagu ma juba rõhutasin – ainult neid osade kategooriaid (
13
), mis on nimetatud direktiivi 2007/46 IV lisas loetletud õigustloovates aktides (
14
).
47.
EÜ tüübikinnituse võib anda koos uue sõidukiga või eraldi. (
15
) Direktiivi 2007/46 artikli 3 punkti 24 kohaselt võib sõiduki osale anda tüübikinnituse sellest sõidukist eraldi.
48.
Eraldi osade tüübi kinnitamiseks järgitakse direktiivi 2007/46 artiklis 7 ette nähtud menetlust, mille konkreetsed sätted on ette nähtud direktiivi artiklis 10. Selle artikli lõikes 2 on sätestatud, et „[l]iikmesriigid annavad osa […] EÜ tüübikinnituse osale […], mis vastab […] asjakohases üksikdirektiivis või määruses sätestatud tehnilistele nõuetele, nagu on sätestatud IV lisas“.
49.
Kuigi ei ole täiesti selge, et see oleks soovitav, tuleneb direktiivi 2007/46 artikli 10 lõikest 2, artiklist 19 ja artikli 28 lõikest 1, et selle direktiivi IV lisas loetletud sõiduki osadele kehtib üldjuhul tüübikinnituse nõue.
50.
Nimelt on märkimisväärne, et vastavalt direktiivi 2007/46 artikli 28 lõikele 1 võivad liikmesriigid lubada ainult tüübikinnitusega osade müüki või kasutuselevõtmist. Nende osade all mõeldakse osi, mis „vastavad asjakohaste [IV lisas loetletud] õigustloovate aktide nõuetele ning on vastavalt artiklile 19 nõuetekohaselt tähistatud“.
51.
Selle tõendamiseks, et sõiduki (originaal- või muud) osad vastavad IV lisa õigustloovates aktides kehtestatud tehnilistele nõuetele, on direktiiviga 2007/46 valitud vahend just tüübikinnitus, mitte mõni muu. Selline on minu arvates kõige sobivam tõlgendus selle direktiivi artikli 10 lõikele 2, tõlgendatuna lähtuvalt selle direktiivi IV lisas viidatud õigustloovatest aktidest.
52.
Võib aga juhtuda (nagu rõhutas VAR oma kirjalikes seisukohtades ja nagu komisjon ja Itaalia valitsus kohtuistungil kinnitasid), et nende samade õigustloovate aktide kohaselt on mõni osa konkreetselt tüübikinnituse nõudest vabastatud. Sellisel juhul ei ole tüübikinnitustunnistuse esitamine, mis on teiste IV lisas loetletud osade puhul vältimatult vajalik, kohustuslik.
53.
Selline võimalus on ette nähtud direktiivi 2007/46 artikli 19 lõikes 2: „[k]ui EÜ tüübikinnitusmärki ei nõuta, lisab tootja vähemalt oma kaubanime või kaubamärgi ning tüübinumbri ja/või valmistajatehase tähise“.
54.
Kui see asjaolu välja arvata, ei tohi direktiivi 2007/46 IV lisas loetletud õigustloovates aktides nimetatud osi turule viia, kui need ei ole enne saanud EÜ tüübikinnitust. Rõhutan, et ilma selleta ei ole osade müük ja kasutuselevõtmine lubatud.
55.
See nõue on seotud sõidukite liiklusohutusnõuetega, mida silmas pidades nõutakse (mitte kõigi) varuosade tüübikinnitust. (
16
) EÜ tüübikinnitus on seega sobivuse eeltingimus, mis puudutab mitte üksnes riigihanke teel kasutuselevõtmise kanaleid, vaid kõiki turuleviimise viise.
56.
Ei ole vahet, kas osi valmistab kaubamärgi omanik või varuosade tootja, nagu ei ole vahet ka sellel, kas need osad paigaldatakse uuele sõidukile või kasutatud sõidukile. Seega ei saa rääkida samaväärsete varuosade tootjate diskrimineerimisest: kui tegemist on osadega, millele kehtib EÜ tüübikinnituse nõue, siis kehtib nii samaväärsetele kui ka originaalvaruosadele sama kord. (
17
)
57.
Sellest eeldusest lähtudes tuleb vastuseks esimese eelotsuse küsimuse esimesele osale tõdeda, et:
–
üldjuhul ei või avaliku sektori hankija direktiivi 2007/46 IV lisas loetletud õigustloovate aktide hulka kuuluvaid varuosi ilma tüübikinnitustunnistuseta vastu võtta, kui nende aktidega on nende osade puhul tüübikinnitus nõutav;
–
eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hankemenetluse esemeks olevaid konkreetseid asjaolusid arvesse võttes kindlaks teha, kas nende osade suhtes kehtib nimetatud õigustloovate aktide alusel tüübikinnituse kohustus.
2. Tüübikinnitus ja samaväärsus
58.
Esimese küsimuse teises osas soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas selles mainitud juhul oleks piisav tüübikinnitusega originaalosaga samaväärsuse kinnitus, mille annab pakkuja ise.
59.
Mõistetel „tüübikinnitus“ ja „samaväärsus“ on kummalgi oma tähendus, mis ei kattu:
–
tüübikinnitus on kontrollimeetod, mille viib läbi ametiasutus, organ või üksus oma egiidi all ja millega kinnitatakse, et sõiduk (või käesoleval juhul selle osad) vastavad teatavatele regulatiivsetele eeskirjadele ja tehnilistele nõuetele;
–
samaväärsuse (kinnitus) piirdub teatavate toodete objektiivse võrdlemisega, nii enne tüübikinnituse saanud kui ka ilma selleta toodete puhul.
60.
Tüübikinnitus on, nagu ma juba märkisin, niisuguse sõiduki osade turuleviimise tingimus, mis peab vastama väga üksikasjalikele tehnilistele kirjeldustele. Nende aluseks on ohutusest lähtuvad ülekaalukad nõuded, mis on vältimatud juhul, kui tegemist on sõidukite kasutamisega avalikel teedel.
61.
Samaväärsus (käesoleval juhul eri tootjate varuosadel, mis täidavad sama funktsiooni) on pigem seotud võrreldud toodete sarnaste või erinevate omadustega.
62.
Kummagi tingimuse kohta esitatud tõendid ei ole omavahel asendatavad. Tüübikinnitusega osa ei pruugi olla samaväärne sellega, mida hankija nõuab, ja vastupidi, ilma tüübikinnituseta osa võib olla sisuliselt samaväärne hanke tehnilises kirjelduses ette nähtud originaalosadega.
63.
Võib arvata, et kui kaks varuosa – üks tüübikinnitusega ja teine ilma – on samaväärse kvaliteediga ja omavahel asendatavad, siis on see nii seetõttu, et mõlemad vastavad tüübikinnituse kontrollimise tehnilistele tingimustele. Mulle näib aga, et direktiiv 2007/46 ei luba sellist eeldamist. Kui tegemist on liiklusohutuse ja keskkonnakaitsega, on iga prototüübi puhul vajalik kolmanda isiku (asutus või organ, kes annab tüübikinnituse vastavalt spetsiaalsetele menetlustele ja katsetele) järelevalve, välja arvatud juhul, kui see on õigustloova aktiga tunnistatud mittevajalikuks.
64.
Ma ei arva, et varuosad oleksid tüübikinnituse kontrollist vabastatud (ja et nende suhtes kehtib üksnes samaväärseks tunnistamise nõue) ainuüksi seetõttu, et need paigaldatakse juba kasutatud sõidukile. Asjaolu, et need on mõeldud sõidukisse integreerimiseks (määratluse poolest tagantjärele), ei muuda neid automaatselt kindlamaks, nagu paistab olevat ühe menetlusepoole arusaam.
65.
Tingimused, mis olid kehtestatud mõlemas käesolevates vaidlustes vaidlustatud hankemenetluses, lähtusid sellest kriteeriumist: samaväärsete varuosade puhul, millele kehtib tüübikinnituse nõue, tuli esitada tüübikinnitustunnistus, vastasel korral pakkuja kõrvaldati menetlusest.
66.
Seega ei saa seda konkreetset tüüpi varuosade puhul aktsepteerida tüübikinnitustunnistuse esitamise alternatiivina pelgalt pakkuja ühepoolset avaldust, milles ta kinnitab varuosade samaväärsust originaalosadega.
67.
Seega ei piisa varuosade puhul, millele kehtib kohustusliku tüübikinnituse nõue, pakkuja kinnitusest, et need on tüübikinnitusega originaalosadega samaväärsed.
68.
Jääb veel analüüsida, kas direktiivi 2007/46 selline tõlgendus on kooskõlas direktiivi 2014/25 põhimõtete ja sätetega.
3. Direktiivi 2014/25 mõju
69.
Avaliku sektori hankijad määratlevad avaldatud tehnilises kirjelduses selliste tööde, teenuste või asjade omadused, mida nad kavatsevad riigihanke raames osta. Nende omaduste hulka võivad kuuluda kaupade või teenuste „tehnilisele kirjeldusele“ vastavad tunnused.
70.
Nagu ma omal ajal märkisin, võib „[n]ende tehniliste kirjelduste erapoolikus […] tähendada vähemalt teatud pakkujatele olulist „turule sisenemise takistust“ ning äärmuslikel juhtudel eelnevalt (isegi pettuse teel) kindlaks määrata lõplikult välja valitud eduka pakkuja, kui need sisaldavad toodete või teenuste omadusi, mida suudab pakkuda ainult tema“ (
18
).
71.
Soovist vältida eeskirjadevastaseid tegevusi ja eesmärgiga võimaldada „riigihangete avatust konkurentsile“ on liidu seadusandja kehtestanud selles valdkonnas normatiivsed eeskirjad, mis võimaldavad „esitada pakkumusi, mis põhinevad mitmesugustel turul kasutuses olevatel tehnilistel lahendustel, standarditel ja tehnilistel kirjeldustel, ning pakkumusi, mis on koostatud olelusringi ning ehitustööde, asjade ja teenuste tootmisprotsessi jätkusuutlikkusega seotud tulemuslikkuse kriteeriumide põhjal“. (
19
)
72.
Selline püüdlus kajastub direktiivi 2014/25 artikli 60 lõikes 2: „Tehniline kirjeldus peab võimaldama kõigile ettevõtjatele võrdse juurdepääsu hankemenetlusele ega tohi tekitada põhjendamatuid takistusi riigihangete avamisel konkurentsile.“
73.
Üldreeglina seega „[t]uleks tehnilised kirjeldused koostada nii, et need ei vähendaks kunstlikult konkurentsi teatavat ettevõtjat soosivate nõuetega, kirjeldades vastava ettevõtja poolt tavapäraselt pakutavate asjade, teenuste või ehitustööde põhiomadusi. Kõige paremini aitab seda eesmärki saavutada see, kui tehnilise kirjelduse koostamisel lähtutakse funktsionaalsetest nõuetest ja kasutusomadustest“ (
20
).
74.
Direktiivi 2014/25 artikli 60 lõikes 4 on erandjuhul siiski lubatud „nimetada […] kaubamärki, patenti, liiki, kindlat päritolu [või] teatavat tootmisviisi“. Kuid seda võimalust, mis soodustab teatavaid tootjaid, on tasakaalustatud nõudega, et viitele on alati lisatud märge „või samaväärne“ (
21
).
75.
Direktiivi 2014/25 artikli 60 lõikes 2 sätestatud põhimõtetega on kooskõlas, et sama artikli lõige 5 ja artikli 62 lõige 2 reguleerivad võimalust tagada tehniliste kirjelduste järgimine, kui tegemist on varuosade samaväärsuse tõendamisega avatult ja paindlikult, „mis tähendab, et on lubatud kasutada kõiki asjakohaseid vahendeid“ (
22
).
76.
Käesoleval juhul puudutasid lepingud selliste varuosade tarnimist, mis võisid seega olla Iveco originaalvaruosad või samaväärsed. Kui tegemist oli aga varuosadega, millele kehtis tüübikinnituse nõue, ei olnud seda tüübikinnitustunnistust võimalik vältida, sest ilma selleta ei saanud pakkuja neid (originaalvaruosi või samaväärseid) varuosi pakkuda, kuna nende turustamise vältimatu eeltingimus ei olnud täidetud.
77.
Direktiiv 2014/25 reguleerib tehnilistele kirjeldustele vastavuse tõendamist, viitamata tarnitava kauba tüübikinnitusele. On loogiline, et see on nii, sest tüübikinnituse nõue sõltub ostetava tarne liigist (
23
) ja direktiiviga hõlmatud sektorid on väga erinevad.
78.
Kuigi direktiiv 2014/25 on inspireeritud riigihangete suuremast avatusest konkurentsile, ei saa teiste liidu õigusnormidega kehtestatud kohustuslikke nõudeid tähelepanuta jätta.
79.
Nii on seda tunnustatud direktiivi 2014/25 põhjenduses 56: „direktiiv ei piira […] julgeoleku, tervishoiu, inimeste ja loomade elu kaitsmiseks või taimestiku säilitamiseks ning säästva arengu tagamiseks vajalike meetmete võtmist või jõustamist […]“.
80.
Direktiiv 2014/25 „ei piira seega“ direktiivi 2007/46 kohaldamist, kuivõrd selle eesmärk on „tagada liiklusohutuse kõrge tase, tervise- ja keskkonnakaitse, energiatõhusus ning kaitse omavolilise kasutamise eest“. (
24
) Kuna direktiiv 2007/46 nõuab just nimelt nende eesmärkide saavutamiseks teatavate sõiduki varuosade tüübikinnitust, muutub niisugune nõue möödapääsmatuks ja sellest ei saa direktiivi 2014/25 alusel mööda minna.
81.
Nagu väidab komisjon, (
25
) lähtuvad samast kriteeriumist ka teised siseturu toimimise eeskirjad, millega on liidu seadusandja rõhutanud lex specialis’e (näiteks mootorsõidukite liikumist reguleeriv norm) esimust võrreldes kaupade vaba liikumist käsitlevate üldnormidega.
82.
Igal juhul ei ole varuosade tüübikinnituse kohustus riigihangete konkurentsile avamisega vastuolus. Selle avatuse kaitseks hõlbustab direktiivi 2007/46 artikli 38 lõige 1 eraldi osade tootmist sõiduki tootja konkurentide poolt. Sõiduki tootja peab tegema selle teabe kättesaadavaks, sealhulgas „kõik osade või eraldi seadmestike EÜ tüübikinnituseks […] vajalikud andmed, sealhulgas õigustloova akti lisas või liites eraldi loetletud joonised“.
V. Ettepanek
83.
Eespool öeldut arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) esimesele eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. septembri 2007. aasta direktiivi 2007/46/EÜ, millega kehtestatakse raamistik mootorsõidukite ja nende haagiste ning selliste sõidukite jaoks mõeldud süsteemide, osade ja eraldi seadmestike kinnituse kohta, artikli 10 lõiget 2, artikli 19 lõiget 1 ja artikli 28 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et kui avaliku transporditeenuse osutamiseks mõeldud bussi varuosade riigihankemenetluses on lubatud pakkuda samaväärseid varuosi, mille kohta on mõnes direktiivi 2007/46 IV lisas loetletud õigustloovatest aktidest ette nähtud tüübikinnituse nõue, siis peavad pakkujad esitama EÜ tüübikinnitustunnistuse, ilma et selleks oleks piisav, kui nad esitavad ainult samaväärsuse kinnituse.
(
1
)	Algkeel: hispaania.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. septembri 2007. aasta direktiiv, millega kehtestatakse raamistik mootorsõidukite ja nende haagiste ning selliste sõidukite jaoks mõeldud süsteemide, osade ja eraldi seadmestike kinnituse kohta (raamdirektiiv) (ELT 2007, L 263, lk 1). See asendati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2018. aasta määrusega (EL) 2018/858 mootorsõidukite ja mootorsõidukite haagiste ning nende jaoks ette nähtud süsteemide, osade ja eraldi seadmestike tüübikinnituse ja turujärelevalve kohta, ning millega muudetakse määruseid (EÜ) nr 715/2007 ja (EÜ) nr 595/2009 ning tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2007/46 (ELT 2018, L 151, lk 1). Määrus 2018/858 ei ole nende vaidluste suhtes ratione temporis kohaldatav.
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiv, milles käsitletakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate üksuste riigihankeid ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2004/17/EÜ (ELT 2014, L 94, lk 243).
(
4
)	Hanketeade avaldati 21. augusti 2018. aasta Euroopa Liidu Teataja lisas, mis käsitleb Euroopa Liidu hankeid (viitenumbriga 2018/S 159‑365946).
(
5
)	Hanketeade avaldati 13. novembri 2018. aasta Euroopa Liidu Teataja lisas, mis käsitleb Euroopa Liidu hankeid (viitenumbriga 2018/S 218‑500319).
(
6
)	26. augusti 2019. aasta kohtuotsuses lükkas esimese astme kohus Iveco Orecchia kaebuse esimese väite tagasi eelkõige seetõttu, et Iveco Orecchia jättis muu hulgas konkreetselt märkimata, millistel Brescia Trasporti SpA pakutud varuosadel oleks pidanud olema tüübikinnitustunnistus.
(
7
)	Eelotsusetaotluste punktid VIII.1, VIII.2 ja VIII.4.
(
8
)	Kohtuasja C‑84/21 eelotsusetaotluses on märgitud, et „[v]aidlusaluses hankes nõuti tehnilistes kirjeldustes tüübikinnitustunnistust vajaduse korral ning oli samaväärsete piduriketaste ja ‑trumlite suhtes sõnaselgelt viidatud direktiivi 2007/46 artiklile 34 (mis omakorda viitab EÜ tüübikinnituse kohta ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni eeskirjadele)“.
(
9
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiv riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2014, L 94, lk 65).
(
10
)	Teine põhjendus.
(
11
)
(
12
)	Direktiivi 2007/46 artikli 3 punkt 5.
(
13
)	Seega jäävad välja süsteemid ja eraldi seadmestikud.
(
14
)	Direktiivi 2007/46 artikli 3 punktis 1 on „õigustloov akt“ määratletud kui „üksikdirektiiv või määrus või 1958. aasta muudetud kokkuleppele lisatud ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni eeskiri“ (mida „on ühendus ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni lepingupartnerina tunnustanud muudetud 1958. aasta Genfi konventsiooni raames nõukogu otsusega 97/836/EÜ“ (raamdirektiivi IV lisa II jaotis)). Direktiivi 2007/46 artikli 34 lõikes 1 on sätestatud, et „ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni eeskirjad, millega ühendus on ühinenud ja mis on loetletud IV lisa I osas […], moodustavad osa EÜ tüübikinnitusest samamoodi nagu üksikdirektiivid või määrused“.
(
15
)	Nendes kohtuvaidlustes ei ole bussi varuosadele antud tüübikinnitust koos sõiduki endaga, vaid väljaspool sõidukit.
(
16
)	Seetõttu paneb direktiivi 2007/46 artikkel 46 liikmesriikidele kohustuse määrata kindlaks „käesoleva direktiivi ja […] IV lisa I osas loetletud õigustloovate aktide sätete rikkumise korral kohaldatavad karistused ja võtavad kõik nende rakendamiseks vajalikud meetmed“.
(
17
)	VAR täpsustab oma kirjalikes seisukohtades (itaaliakeelse originaali lk 15), et ta „ei ole kunagi väitnud, et kohustusliku tüübikinnitusega osaga samaväärse varuosa tüübikinnitus „ei ole vajalik“ ega et sellisel juhul võib tüübikinnituse asendada „pakkuja kinnitusega samaväärsuse kohta tüübikinnituse saanud originaalosadega“.
(
18
)	Ettepanek kohtuasjas VAR ja ATM (C‑14/17, EU:C:2018:135, punkt 2).
(
19
)	Direktiivi 2014/25 põhjendus 83.
(
20
)	Ibidem.
(
21
)	Kohtuasjas VAR ja ATM (C‑14/17, EU:C:2018:135) tehud ettepaneku punktis 33 ja järgmistes punktides analüüsisin laiemalt Euroopa Kohtu praktikat, mis käsitleb „konkreetse kaubamärgiga seotud tehniliste kirjelduste lisamist riigihankelepingute teadaannetesse või nende pakkumistingimustesse“.
(
22
)	12. juuli 2018. aasta kohtuotsus VAR ja ATM (C‑14/17, EU:C:2018:568, punkt 33).
(
23
)	Paljude tarnelepingute puhul puuduvad liidu õigusnormid, mis reguleeriksid toodete tüübikinnitust. Nendes kohtuasjades seevastu, kuna hangiti sõidukite varuosi, mille turg on ühtlustatud, kohaldatakse rangeid õigusnorme, mis näevad ette tüübikinnituse, välja arvatud juhul, kui direktiivi 2007/46 IV lisa vastav õigustloov akt selle teatud juhtudel välistab.
(
24
)	Direktiivi 2007/46 põhjendus 3.
(
25
)	Tema kirjalike seisukohtade punkt 42 ja 37. joonealune märkus, milles ta viitab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. juuli 2008. aasta määruse (EÜ) nr 765/2008, millega sätestatakse akrediteerimise ja turujärelevalve nõuded seoses toodete turustamisega ja tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 339/93 (ELT 2008, L 218, lk 30), põhjendusele 5. Selles põhjenduses on märgitud, et „[k]äesoleva määrusega kehtestatud turujärelevalve raamistik peaks täiendama ja tugevdama kehtivaid sätteid turu järelevalve ja rakendamise valdkonnas ühtlustamise kohta ühenduse õigusaktides. Vastavalt eriseaduste (lex specialis) põhimõttele tuleks käesolevat määrust kohaldada siiski ainult juhul, kui ühenduse olemasolevates või tulevastes ühtlustamise õigusaktides ei ole sama eesmärgi, iseloomu või mõjuga erisätteid. Sellekohaseid näiteid leidub järgmistes valdkondades: narkootikumide lähteained, meditsiiniseadmed, meditsiini- ja veterinaarmeditsiinitooted, mootorsõidukid ja lennundus. Seepärast ei tuleks käesoleva määruse vastavaid sätteid rakendada selliste erisätetega reguleeritavates valdkondades“ (kohtujuristi kursiiv).