62023CJ0228_RES
Kohtuasi C‑228/23
Association AFAÏA
versus
Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa))
Euroopa Kohtu (esimene koda) 4. oktoobri 2024. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Põllumajandus – Mahepõllumajanduslik tootmine ja mahepõllumajanduslike toodete märgistamine – Määrus (EL) 2018/848 – Mahepõllumajanduslikus tootmises teatavate toodete ja ainete kasutamine ning nende toodete ja ainete loetelud – Erand – Rakendusmäärus (EL) 2021/1165 – II lisa – Mõisted „tööstuslik tootmine“ ja „maata loomakasvatus“ – Tarbijate usaldus – Loomade heaolu – Keskkonna‑ ja kliimakaitse – Kriteeriumid
Põllumajandus – Ühine põllumajanduspoliitika – Mahepõllumajanduslik tootmine ja mahepõllumajanduslike toodete märgistamine – Määrus 2018/848 – Toodete ja ainete kasutamise lubamine mahepõllumajanduslikus tootmises – Väetised, mullaomaduste parandajad ja toitained – Tööstuslikust tootmisest pärineva sõnniku kasutamise keeld – Ulatus – Tööstuslik tootmine – Mõiste – Maata loomakasvatus – Mõiste
(Euroopa parlamendi ja nõukogu määrus 2018/848, artikkel 12 ja artikli 24 lõike 1 punkt b ja II lisa, osa I; komisjoni määrus 2021/1165, II lisa)
(vt punktid 35, 45, 46, 48, 49, 53, 54, 56–59, 61, 66, 67 ja 70 ning resolutsiooni punkt 1)
Põllumajandus – Ühine põllumajanduspoliitika – Mahepõllumajanduslik tootmine ja mahepõllumajanduslike toodete märgistamine – Määrus 2018/848 – Toodete ja ainete kasutamise lubamine mahepõllumajanduslikus tootmises – Väetised, mullaomaduste parandajad ja toitained – Tööstuslikust tootmisest pärineva sõnniku kasutamise keeld – Riigisisesed õigusnormid, mis keelavad kasutada puuris või üleni rest‑ või võrkpõrandatega ning teatavaid loomade arvu piirmääru ületavast tootmisest pärit sõnnikut – Lubatavus – Tingimused
(Komisjoni määrus 2021/1165, II lisa; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2011/92, artikkel 4 ja I lisa, punkt 17)
(vt punktid 73, 74 ja 79–81 ning resolutsiooni punkt 2)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus, kellele Conseil d’État (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) esitas eelotsusetaotluse, täpsustas, milline ulatus on määruse 2018/848 (
1
) rakendamiseks vastu võetud rakendusmääruse 2021/1165 (
2
) II lisas ette nähtud keelul kasutada mahepõllumajanduses tööstuslikust tootmisest pärinevaid väetisi, mullaomaduste parandajaid ja toitaineid.
Mis puudutab mahepõllumajanduslikus tootmises kasutatava mulla väetamist, siis lubavad need määrused erandina ja üksnes vajalikul määral kasutada teatavaid mittemahepõllumajanduslikke tooteid ja aineid tingimusel, et need ei ole pärit „tööstuslikust“ tootmisest (
3
).
Prantsusmaa avalik-õiguslik haldusasutus Institut national de l’origine et de la qualité (INAO) muutis 2020. aastal oma mahepõllumajandust käsitlevate liidu õigusnormide tõlgendamisjuhist, et muu hulgas tõlgendada nimetatud keeldu kasutada mahepõllumajanduslikul maal „tööstuslikust tootmisest pärinevaid“ loomseid väetisi ja mullaomaduste parandajaid. Ta tõlgendas seda laialt nii, et see ei hõlma sõnnikut, mis on pärit üleni rest- või võrkpõrandatega või puurides tootmisest ning mis ületavad teatavaid asjaomaste loomade kohtade arvu piirmääru.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtus palus orgaanilise väetise tootjate ühiste huvide kaitseks loodud erialaliit AFAÏA tühistada otsuse, millega INAO oli jätnud rahuldamata tema taotluse tõlgendamisjuhise muutmiseks. Tema arvates on kõnealuse keelu suhtes määrav kriteerium seotud maakasutusega, mistõttu mõiste „tööstuslik tootmine“ saab vastata üksnes mõistele „maata“ ja tähistada loomakasvatusettevõtteid põllumajandusmaa majandamiseta.
Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuli lahendada see küsimus, mis puudutab nende väetiste päritolu, mida võib mahepõllumajanduses kasutada, palus see kohus Euroopa Kohtul selgitada mõistet „tööstuslik tootmine“ ning soovis teada, millise ulatusega on rakendusmääruse 2021/1165 II lisas ette nähtud erand.
Euroopa Kohtu hinnang
Esimesena tõdes Euroopa Kohus mõistete „tööstuslik“ tootmine ja „maata“ loomakasvatus samaväärsuse kohta, et kuigi mõlemad viitavad tootmisprotsesside mehhaniseerimisele ja sellele, et tegemist on masstootmisega, ei ole nende tähendus siiski sama.
Tavakeelse tähenduse kohaselt viitab termin „tööstuslik“ või „intensiivne“ nimelt suuremahulisele loomakasvatusele, mille eesmärk on optimeerida selle tegevuse tulusust, eelkõige suurendades loomkoormust põllumajandusettevõttes või muutes need loomad piiratud alale sulgemise kaudu ümbritsevast keskkonnast rohkem või vähem sõltumatuks. Tööstuslik loomakasvatus nõuab üldiselt suuri investeeringuid, rikastatud toiduainete kasutamist ja ennetavat antibiootikumide kasutamist. See võib põhjustada märkimisväärset keskkonnareostust. Lisaks ei kuulu loomade heaolu eriline kaitse üldiselt selle prioriteetide hulka.
Tavakeelse tähenduse kohaselt vastab „maata loomakasvatus“ seevastu „tööstuslikule“ või „intensiivsele“ tootmisele, kus loomade toiduga varustamine ei pärine kas peamiselt või täielikult põllumajandusettevõttest, kus kasvatus toimub.
Sellest järeldub, et mõiste „tööstuslik“ tootmine on palju laiem kui mõiste „maata“ loomakasvatus, mistõttu tuleb neid mõisteid käsitada erinevatena.
Mis puudutab määruse 2021/1165 II lisa tõlgendamisel kasutatavat mõistet ja seega kõnealuse keelu ulatust, siis järeldas Euroopa Kohus, et keeld hõlmab kõiki „tööstuslikke“ tootmisi kogumis, mitte üksnes „maata“ loomakasvatusi.
Selle lisa üldist ülesehitust käsitledes märkis Euroopa Kohus ühelt poolt, et selles ette nähtud erandlikku luba tuleb tõlgendada kitsalt, mis tähendab, et piiranguid, mis selles lisas sellele loale on seatud, nimelt eelkõige keeldu kasutada „tööstuslikest tootmisest pärit tooteid“, tuleb, vastupidi, tõlgendada laialt.
Tõlgendus, mille kohaselt „tööstusliku“ tootmise mõiste vastab üksnes mõistele „maata“ loomakasvatus, viib aga selleni, et mahepõllumajanduses on väetistena kasutamiseks lubatud sõnnik, mis pärineb kõikidest „tööstuslikest“ loomakasvatusettevõtetest, välja arvatud „maata“ loomakasvatus. Selline tõlgendus tähendab seega nimetatud erandi kohaldamisala laia tõlgendamist, vastupidi väljendatud põhimõttele.
Teiselt poolt, mis puudutab argumenti, et kõnealuse keelu põhjendus on seotud üksnes maakasutusega, siis täpsustas Euroopa Kohus, et vastavalt mahepõllumajandust iseloomustavale terviklikule lähenemisviisile peab loomakasvatus tõepoolest olema maaga seotud. See tähendab siiski üksnes seda, et „maata“ loomakasvatus ei ole kooskõlas mahepõllumajanduse põhimõtetega ning on seega selle raames lihtsalt keelatud.
Pealegi põhineb mahepõllumajanduslik tootmine ka selliste loomakasvatusmeetodite kasutamisel, millega tugevdatakse loomade immuunsüsteemi, sealhulgas võimaldades regulaarset liikumist ning juurdepääsu vabaõhualadele. Peale selle keelatakse määrusega 2018/848 geneetiliselt muundatud organismid söödas ja piiratakse oluliselt taimekaitsevahendite kasutamist.
Seega ei saa väita, et mahepõllumajandust iseloomustab üksnes teatav maade majandamise viis, ja seega, et kõne all oleva keelu põhjus on eranditult seotud maakasutusega. Mahepõllumajanduslik tootmine on põllumajandusettevõtete majandamise ja toidu tootmise üldine süsteem, mis ühendab omavahel parimad keskkonna- ja kliimameetmete tavad, rikkaliku bioloogilise mitmekesisuse, loodusvarade säilitamise, loomade heaolu rangete standardite kohaldamise ning tootmisstandardid, mis on kooskõlas üha suurema hulga tarbijate nõudlusega toodete järele, mille tootmisel on kasutatud looduslikke aineid ja meetodeid. Eelkõige on see seotud heade tootmismeetoditega ja eeskätt loomapidamistingimustega, mis puudutavad nii vabadust liikuda ja õue pääseda kui ka loomkoormust.
Neid nõudeid arvestades ei saa lubada, et „tööstuslikust“ või „intensiivsest“ tootmisest pärit sõnnik on lubatud mahepõllumajanduses kasutatava sõnnikuna.
Niisugust tõlgendust kinnitavad määruse 2018/848 eesmärgid, nagu keskkonna, loomade heaolu ja tarbijate usalduse kaitse. Seega oleks erand, mis võimaldab laialdaselt kasutada intensiivkasvatusest pärit tooteid, ilmselgelt vastuolus nende eesmärkidega ning vastuolus ühtsuse nõuete ning mahepõllumajanduse aluseks olevate eetika‑ ja keskkonnapõhimõtete endiga.
Seega on tarbijate õiguspärased ootused, et liidu mahetoote logo kandvad tooted on tõepoolest toodetud eelkõige keskkonnakaitse ja loomade heaolu valdkonna kõige rangemaid standardeid järgides, tagatud, kui mahepõllumajanduses kasutatav sõnnik pärineb mahepõllumajanduslikest allikatest või – kui see ei ole piisav ja ainult sel juhul – kui kasutatakse mittemahepõllumajanduslikku sõnnikut, kuid see ei pärine tööstuslikust tootmisest.
Teisena märkis Euroopa Kohus, et kehtiva liidu õiguse kohaselt ei ole kriteeriumid, mida tuleb arvesse võtta, et teha kindlaks, kas loomakasvatus tuleb kvalifitseerida „tööstuslikuks“ rakendusmääruse 2021/1165 II lisa tähenduses, hõlmatud üldiste ühtlustamismeetmetega. Ta täpsustas siiski, et liidu õigusega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt keeld kasutada mahepõllumajanduslikul maal „tööstuslikust tootmisest“ pärinevaid loomseid väetisi ja mullaomaduste parandajaid kehtib ka sõnniku suhtes, mis on pärit üleni rest‑ või võrkpõrandatega tootmisest ja mis ületab keskkonnamõju hindamise direktiivi (
4
) I lisas kindlaks määratud piirmääru, ning sõnniku suhtes, mis on pärit puuris tootmisest ja mis ületab samasid piirmääru. Selleks kvalifitseerimiseks tuleb siiski tugineda kaudsete tõendite kogumile, mis puudutab vähemalt loomade heaolu säilitamist, bioloogilise mitmekesisuse austamist ning keskkonna- ja kliimakaitset.
(
1
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2018. aasta määrus (EL) 2018/848, mis käsitleb mahepõllumajanduslikku tootmist ja mahepõllumajanduslike toodete märgistamist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 834/2007 (ELT 2018, L 150, lk 1).
(
2
)	Komisjoni 15. juuli 2021. aasta rakendusmäärus (EL) 2021/1165, millega lubatakse mahepõllumajanduslikus tootmises kasutada teatavaid tooteid ja aineid ning koostatakse nende loetelud (ELT 2021, L 253, lk 13).
(
3
)	Määruse 2018/848 I osa punktis 1.9.3 on sätestatud, et kui taimede toitainevajadusi ei ole võimalik rahuldada mahepõllumajanduslike majandamismeetodite ja mahepõllumajanduslikust tootmisest pärit komposteeritud sõnniku abil, võib üksnes vajalikul määral kasutada ainult neid väetisi ja mullaomaduste parandajaid, mis on määruse 2018/848 artikli 24 kohaselt mahepõllumajanduslikus tootmises kasutamiseks lubatud. Väetisi, mullaomaduste parandajaid ja toitaineid, mille komisjon on kõnealuse artikli 24 alusel heaks kiitnud, käsitleb rakendusmääruse 2021/1165 II lisa, mille kolmandas lõigus on täpsustatud, et mahepõllumajanduslikus tootmises on „tööstuslikust tootmisest pärinemine“ keelatud selliste toodete puhul nagu laudasõnnik, kompost ja virts.
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/92/EL teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (ELT 2012, L 26, lk 1), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. aprilli 2014. aasta direktiiviga 2014/52/EL (ELT 2014, L 124, lk 1).