62016CC0426
NILS WAHL
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2017. november 30. (
1
)
C‑426/16. sz. ügy
Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen VZW és társai
kontra
Vlaams Gewest
(a Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel [brüsszeli holland nyelvű elsőfokú bíróság, Belgium] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Az állatok leölésük időpontjában való védelme – Különleges vágási módszerek – Iszlám áldozati ünnep – 1099/2009/EK rendelet – A 4. cikk (4) bekezdése – Kábítás nélküli vallási célú vágás engedélyezett vágóhidakon történő elvégzésére irányuló kötelezettség – 853/2004/EK rendelet – A vágóhidak engedélyezésének feltételei – Érvényesség – EUMSZ 13. cikk – Vallási szertartásokra vonatkozó nemzeti szokások tiszteletben tartása – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 10. cikke – Vallásszabadság – Korlátozás – Igazolás”
1.
A vallási célú vágást régóta a vallásszabadság részeként ismerik el az állatok leölésére vonatkozó európai jogszabályok. A vallásgyakorlás szabadsága és az állatok jólléte védelmének összeegyeztetésére irányuló uniós jogalkotói szándék már a 74/577/EGK irányelv (
2
) elfogadásakor megjelent, és fellelhető a jelenleg hatályban lévő 1099/2009/EK rendeletben (
3
) is.
2.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikke (4) bekezdésének érvényességére irányul. E kérelem alapján a Bíróságnak arról kell határoznia, hogy a vallásszabadsághoz való alapvető jog értelmében érvényes‑e az a rendelkezés, amely előírja, hogy az állatoknak egyes vallási előírások által megkövetelt kábítás nélküli levágására kizárólag olyan engedélyezett vágóhidakon kerülhet sor, (
4
) amelyek megfelelnek az e területen alkalmazandó valamennyi rendelkezésnek.
3.
E kérelmet különböző muzulmán szervezetek, a flamand régió mecseteinek központi szervezete és néhány magánszemély (a továbbiakban: az alapügy felperesei), valamint a Vlaams Gewest (flamand régió, Belgium) között a flamand állatjólléti miniszter azon határozata tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelyben 2015‑től kezdődően megszüntette az iszlám áldozati ünnep (az Aïd‑el‑Adha) (
5
) idején az állatok e régió közösségeiben létrehozott ideiglenes vágóhidakon történő kábítás nélküli vallási célú levágásának engedélyezését.
4.
Rögtön egy pontosítást kell tennem a jelen ügyben felmerülő kérdésben. A jelen ügyben egyáltalán nem az állatok kábítás nélküli levágásának számos tagállamban (
6
) vitatott teljes tilalmáról van szó, hanem a vágások azon tárgyi feltételeiről és működési kötelezettségeiről, amelyeknek a vonatkozó európai uniós szabályozás értelmében eleget kell tenni. Így felmerül az a kérdés is, hogy nem korlátozza‑e a vallásszabadságot az a követelmény, amely szerint a vágást az 1099/2009 rendelet 2. cikke k) pontjának, azaz az alkalmazott vágási módtól függetlenül alkalmazandó általános szabálynak megfelelő vágóhídon kell elvégezni.
5.
Úgy vélem, hogy a jelen ügyben nem merült fel egyetlen olyan tény sem, amely befolyásolná az 1099/2009 rendelet érvényességét. Az a szabály, mely szerint a vágásokat főszabály szerint csak engedélyezett vágóhidakon lehet elvégezni, a választott vágási körülményektől és módtól függetlenül alkalmazandó, teljes mértékben semleges szabály. Úgy vélem, hogy a vizsgált probléma inkább a vágóhidak kapacitásának az áldozati ünnepek idején egyes földrajzi régiókban megjelenő konjunkturális nehézségeivel és végső soron a vallási előírások teljesítésének költségeivel függ össze, nem pedig az uniós szabályozásból következő követelményekkel, mivel ez utóbbi csak a vallásszabadsághoz való jog és többek között az emberi egészség védelme, az állatok jólléte és az élelmiszerbiztonság közötti egyensúly megteremtésére irányul.
I. Jogi háttér
A. Az 1099/2009 rendelet
6.
Az 1099/2009 rendelet határozza meg az állatok jóllétének levágásuk vagy leölésük során való uniós védelméről szóló közös szabályokat.
7.
Az 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontjából kiderül, hogy e rendelet alkalmazásában „vágóhíd” a szárazföldi állatok levágására használt bármely létesítmény, amely a 853/2004 rendelet hatálya alá tartozik.
8.
Az 1099/2009 rendelet 4. cikke ekként rendelkezik:
„(1)   Az állatok leölésére kizárólag az I. mellékletben megállapított módszerekkel és az azok alkalmazására vonatkozó egyedi követelményekkel összhangban végzett kábítást követően kerülhet sor. Az eszméletvesztés és az érzéketlenség állapotát az állat haláláig fenn kell tartani.
[…]
(4)   A vallási szertartások által előírt különleges vágási módszereknek alávetett állatokra az (1) bekezdés követelményeit nem kell alkalmazni, amennyiben a levágásra vágóhídon kerül sor.”
B. A 853/2004 rendelet
9.
Az állati eredetű élelmiszerek különleges higiéniai szabályainak megállapításáról szóló, 2004. április 29‑i 853/2004 európai parlamenti és tanácsi rendelet (
7
) 4. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az élelmiszeripari vállalkozók csak akkor hozhatnak forgalomba a Közösségben előállított állati eredetű termékeket, ha azokat kizárólag olyan létesítményekben állították elő és kezelték:
a)
amelyek megfelelnek a 852/2004/EK rendelet és e rendelet II. és III. melléklete vonatkozó előírásainak, valamint az élelmiszerjog egyéb vonatkozó előírásainak;
és
b)
amelyeket a hatáskörrel rendelkező hatóság nyilvántartásba vett, vagy – amennyiben a (2) bekezdéssel összhangban szükséges – engedélyezett.
[…]”
10.
A 853/2004 rendeletnek „A II. és III. melléklet módosítása és kiigazítása” című 10. cikke (4)–(8) bekezdésében előírja, hogy a tagállamok bizonyos feltételek teljesülése esetén és meghatározott szabályok szerint a „Vágóhidakra vonatkozó követelmények” című II. fejezetet magában foglaló III. mellékletben megállapított követelményeket kiigazító nemzeti intézkedéseket fogadhatnak el.
II. Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés és a Bíróság előtti eljárás
11.
Az iszlám áldozati ünnep minden évben három napon keresztül tart. (
8
) A hívő muzulmánok vallási kötelezettségüknek tekintik, hogy az ünnep első napján levágjanak vagy levágassanak egy állatot, (
9
) amelynek húsát ezután részben a család körében fogyasztják el, részben pedig a szegények, a szomszédok és a távolabbi családtagok között osztják szét.
12.
Amint az a Bírósághoz benyújtott iratokból kiderül, a belgiumi muzulmánok között egyetértés áll fenn, amelyet az e tagállam Muzulmán Hittudósi Tanácsa fogalmazott meg, és amely szerint a vallási célú vágást a szertartás előírásainak megfelelően és kábítás nélkül kell elvégezni.
13.
Az 1998. március 25‑i királyi rendelettel módosított, az állatok védelméről és jóllétéről szóló 1986. augusztus 14‑i törvény 16. cikke (2) bekezdésének végrehajtásáról szóló, 1988. február 11‑i királyi rendelet előírta, hogy Belgiumban vallási szertartás által előírt vágásokra csak állandó vágóhidakon (a továbbiakban: engedélyezett vágóhidak) vagy „a mezőgazdaságért felelős miniszter által az egészségügyi miniszterrel való előzetes egyeztetést követően engedélyezett létesítményekben kerülhet sor”. (
10
)
14.
1998‑tól kezdődően a belga szövetségi miniszter e szabályozás alapján engedélyezte minden évben az ideiglenes vágólétesítményeket, amelyek az engedélyezett vágóhidakkal együtt biztosították az iszlám áldozati ünnepek alatt a vallási célú vágásokat, ezáltal kezelték az említett vágóhidak kapacitásának az ezen időszakban megszaporodott igények miatt kialakult hiányát. (
11
) A szövetségi közegészségügyi, élelmiszerlánc‑biztonsági és környezetvédelmi hivatal 2013‑ban a muzulmán közösséggel történő egyeztetést követően több alkalommal az iszlám áldozati ünnep megszervezésére vonatkozó részletes „kézikönyvet” (Handleiding voor de organisatie van het islamitisch Offerfeest) tett közzé, amely pontos ajánlásokat határozott meg az engedélyezett vágóhidaktól eltérő ideiglenes vágólétesítmények megnyitására és működtetésére vonatkozóan.
15.
A hatodik állami reformot követően, 2014. július 1‑jétől az állatok jóllétére vonatkozó hatáskört a régiók vették át. Ennek megfelelően a Vlaams Gewest a területén ez évben megrendezésre kerülő iszlám áldozati ünnep kezelésére a 2013‑as szövetségi kézikönyv mintájára maga is kézikönyvet fogadott el, amelyben kimondta, hogy az illetékes miniszter meghatározott időszakra egyedi engedéllyel engedélyezhet ideiglenes vágólétesítményeket, amennyiben az engedélyezett vágóhidak észszerű körzetében nem áll rendelkezésre elegendő vágási kapacitás, és amennyiben ezek a létesítmények megfelelnek a felszereltségükre és működésükre vonatkozó feltételeknek.
16.
2014. szeptember 12‑én a flamand állatjólléti miniszter bejelentette, hogy 2015‑től már nem ad ki olyan ideiglenes vágólétesítményekre vonatkozó engedélyeket, amelyekben az iszlám áldozati ünnepen kábítás nélkül kerülhet sor vallási célú vágásokra, mert az ilyen engedélyek sértik az uniós jogszabályokat, többek között az 1099/2009 rendelet rendelkezéseit. (
12
)
17.
Így 2015. június 4‑én e miniszter körlevelet (a továbbiakban: vitatott határozat) küldött a flamand polgármestereknek, amelyben közölte, hogy 2015‑től kábítás nélküli vágásra – az iszlám áldozati ünnep keretében is – már csak engedélyezett vágóhidakon kerülhet sor.
18.
Ilyen körülmények között az alapügy felperesei több jogi eljárást indítottak, többek között 2016. február 5‑én pert indított a Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (brüsszeli holland nyelvű elsőfokú bíróság, Belgium) előtt a flamand régióval szemben.
19.
Az alapügy felperesei előadták, hogy még ha feltételezhető lenne is – amit egyébként vitatnak –, hogy az 1099/2009 rendeletet kell alkalmazhatónak tekinteni az állatoknak az iszlám áldozati ünnep idején végzett vallási célú levágására, (
13
) fel kell tenni a kérdést, hogy érvényes‑e az 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikkének (4) bekezdése, mivel egyfelől sérti a Charta 10. cikkében és az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4‑én aláírt európai egyezmény (a továbbiakban EJEE) 9. cikkében védett vallásszabadsághoz való jogot, másfelől ellentétes az iszlám áldozati ünnep vallási szertartásaira vonatkozó, az EUMSZ 13. cikkben védett belga szokásokkal.
20.
A Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (brüsszeli holland nyelvű elsőfokú bíróság) szerint az 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikkének (4) bekezdésében található szabály végrehajtásával a vitatott határozat korlátozza a vallásszabadság gyakorlását, és sérti a vallási szertartásokra vonatkozó belga szokásokat, mivel arra kötelezi a muzulmánokat, hogy a vallási célú vágásokat az iszlám áldozati ünnep idején a 853/2004 rendelet értelmében engedélyezett vágóhidakon végezzék. E bíróság véleménye szerint ez a korlátozás az állatok jólléte és a közegészségügy védelmére irányuló cél elérésére nem alkalmas és azzal nem is arányos.
21.
Ilyen körülmények között a Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (brüsszeli holland nyelvű elsőfokú bíróság) az eljárás felfüggesztéséről határozott, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„Érvénytelen‑e az [1099/2009 rendelet] 2. cikkének k) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikkének (4) bekezdése az [EJEE] 9. cikkének, a[Charta] 10. cikkének és/vagy az [EUMSZ] 13. cikkének megsértése miatt azért, mert azt írják elő, hogy a vallási szertartások által előírt különleges vágási módszereknek alávetett állatok kábítás nélkül csak a [853/2004 rendelet] hatálya alá tartozó vágóhídon vághatók le, miközben a flamand régióban nem áll rendelkezésre elegendő kapacitás ilyen vágóhidakon az iszlám áldozati ünnep alkalmával évente jelentkező, vallási célból kábítás nélkül levágott állatok iránti kereslet kielégítésére, és az iszlám áldozati ünnepre tekintettel a hatóság által [vágóhídként] engedélyezett és ellenőrzött ideiglenes vágólétesítményeknek a [853/2004 rendelet] hatálya alá tartozó vágóhidakká történő átalakításával járó terhek nem tűnnek az állatjólléti és közegészségügyi célok elérésére alkalmasnak és azokkal arányosnak?”
22.
A Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen VZW és társai, a Global Action in the Interest of Animals VZW (a továbbiakban: GAIA), a flamand régió, az észt és a holland kormány, az Egyesült Királyság kormánya, valamint a Tanács és az Európai Bizottság terjesztett elő írásbeli észrevételeket.
23.
A 2017. szeptember 18‑i tárgyaláson az alapeljárás felperesei, a GAIA, a flamand régió, az Egyesült Királyság kormánya, valamint a Tanács és a Bizottság vett részt.
III. Elemzés
24.
A kérdést előterjesztő bíróság azt a kérdést teszi fel, hogy a Charta 10. cikkének és az EJEE 9. cikkének, valamint az EUMSZ 13. cikk állítólagos megsértése miatt érvényes‑e az 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikkének (4) bekezdése. A vallásszabadság gyakorlásának és a vallási szertartásokra vonatkozó nemzeti szokásoknak a korlátozása e rendelkezések azon előírásából ered, hogy az állatoknak az iszlám áldozati ünnep alkalmával vallási célból történő levágására csak az engedélyezett vágóhidakon kerülhet sor. Ez utóbbiak olyan létesítmények, amelyek az illetékes nemzeti hatóságok által kiadott engedéllyel rendelkeznek, és amelyeknek e célból meg kell felelniük a kialakításra, az elrendezésre és a felszerelésre vonatkozó, többek között a 853/2004 rendelet III. mellékletében előírt, „különleges előírásoknak”.
25.
A kérdést előterjesztő bíróság kétségei abból a tényből következnek, hogy mivel a flamand régióban nem áll rendelkezésre elegendő kapacitás az engedélyezett vágóhidakon az iszlám áldozati ünnep alkalmával jelentkező, állatok vallási célú levágása iránt megnövekedett kereslet kielégítésére, új engedélyezett létesítmények létrehozására van szükség. Márpedig a meglévő működő ideiglenes vágólétesítményeknek a 853/2004 rendelet értelmében vett engedélyezett vágóhidakká történő átalakítása az 1998–2014‑es időszakban (
14
) olyan jelentős mértékű pénzügyi befektetéseket tesz szükségessé, amelyek amellett, hogy értékük nem írható le az év folyamán, feleslegesek is az állatok jólléte és a közegészségügy védelmének biztosítása szempontjából.
26.
A kérdést előterjesztő bíróság véleménye szerint az állatok vallási célból kábítás nélkül történő levágásának kizárólag az engedélyezett vágóhidakon történő elvégzésére irányuló kötelezettség számos muzulmán hívőt meggátol abban, hogy eleget tegyen az állatnak az iszlám áldozati ünnep első napján a szertartás előírásának megfelelően történő levágására vagy levágatására vonatkozó vallási kötelezettségének, ami a vallásszabadságuk gyakorlásának nem igazolt korlátozásához vezet, és ellentétes a vallási szertartásokra vonatkozó nemzeti jogszabályok vagy közigazgatási intézkedések rendelkezéseivel, valamint szokásokkal.
27.
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés lényegének vizsgálata előtt érdemes e kérdés elfogadhatóságáról dönteni, mivel ez utóbbit többé‑kevésbé közvetlenül kétségbe vonja a flamand régió, a holland kormány, az Egyesült Királyság kormánya, a Tanács és a Bizottság.
A. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elfogadhatóságáról
1.
A Bíróság elé terjesztett észrevételek
28.
Az előterjesztett kifogások és fenntartások lényegében egyfelől a feltett kérdés megfogalmazásával kapcsolatosak, amely tévesen arra enged következtetni, hogy a probléma az 1099/2009 rendeletben gyökerezik, másfelől, és ez még alapvetőbb, e kérdés relevanciájára vonatkozik, mivel a flamand régióban található vágóhidak kapacitáshiányának problematikája nem áll semmiféle kapcsolatban a 853/2004 rendelet és az 1099/2009 rendelet rendelkezéseinek alkalmazásával.
29.
Először is, a feltett kérdés megfogalmazására vonatkozóan egyes érdekelt felek (nevezetesen a flamand régió és az Egyesült Királyság kormánya) arra hivatkoztak, hogy a vágóhidak engedélyezésének a 853/2004 rendeletben meghatározott feltételei – mint a vallásszabadság gyakorlásának esetleges korlátozásai – kizárólag e rendeletből eredhetnek. A kérdést előterjesztő bíróság tehát helytelenül fogalmazta meg az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdését, amely épp ellenkezőleg, az 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikke (4) bekezdésének érvényességére vonatkozik.
30.
Ezt követően, a feltett kérdés relevanciájára vonatkozóan egyes érdekelt felek (vagyis a flamand régió, az Egyesült Királyság kormánya, a holland kormány, a Bizottság és a Tanács) fenntartásaikat fejezték ki abban a kérdésben, hogy hasznos‑e a válasz a Bíróság számára az alapeljárás megoldása szempontjából. Többek között előadták, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés olyan belső ténybeli körülményeken alapul, amelyek nincsenek kapcsolatban az 1099/2009 rendelet és a 853/2004 rendelet rendelkezéseivel, és így nem érintik az érvényességük kérdését.
31.
A szóban forgó probléma ugyanis a flamand régióban a vágóhidaknak az iszlám áldozati ünnep alkalmával jelentkező kapacitáshiányával, valamint a meglévő ideiglenes vágólétesítményeknek a 853/2004 rendeletnek megfelelően engedélyezett vágóhidakká történő átalakításához szükséges jelentős pénzügyi befektetésekkel kapcsolatos. Ezzel összefüggésben a Tanács – és kisebb mértékben a flamand régió – előadta, hogy még hasznosabb lenne, ha a kérdést előterjesztő bíróság nem az 1099/2009 rendelet és a 853/2004 rendelet rendelkezéseinek érvényességére vonatkozó kérdést, hanem többek között az iszlám áldozati ünnepekkor kialakuló helyzetekhez hasonló különleges helyzetek esetére szóló engedélyezések feltételeinek elfogadásával kapcsolatos tagállami mozgástérre vonatkozó információk megszerzése érdekében az említett rendelkezések értelmezéséről szóló kérdést intézne a Bírósághoz.
2.
Értékelés
32.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróságok által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem Bíróság általi elutasítása csak abban az esetben lehetséges, ha nyilvánvaló, hogy az uniós jog kért értelmezése nem függ össze az alapeljárás tényállásával vagy tárgyával, illetve ha a szóban forgó probléma hipotetikus jellegű, vagy a Bíróság nem rendelkezik azon ténybeli és jogi elemek ismeretével, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a feltett kérdésekre hasznos választ adjon. (
15
)
33.
Először is, a kérdés megfogalmazásával kapcsolatban véleményem szerint nem nyilvánvaló, hogy ez utóbbi nem függ össze az alapeljárás tényállásával vagy tárgyával.
34.
A vitatott határozat ugyanis (lásd a jelen indítvány 17. pontját) kimondja, hogy 2015‑től kábítás nélküli levágásra – az iszlám áldozati ünnep keretében is – már nem kerülhet sor olyan ideiglenes vágólétesítményekben, amelyek nem felelnek meg a 853/2004 rendeletben előírt követelményeknek. Márpedig megállapítható, hogy ezt a határozatot az 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikkének (4) bekezdésében található szabály alapján fogadták el, amely maga is előírja, hogy az említett vallási célú vágást a 853/2004 rendelet követelményeinek megfelelő létesítményekben kell elvégezni.
35.
E rendeleteknek eltérő célja van. Míg a 853/2004 rendelet egy „higiéniai csomag” (
16
) része, az 1099/2009 rendelet az állatok jóllétének leölésük során történő védelmével foglalkozik. E két rendelet továbbra is összefügg egymással, mivel meghatározzák a vágóhidak kialakítására és elrendezésére, valamint az ott használt berendezésekre vonatkozó szabályokat.
36.
Így tehát nem helyénvaló az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés helytelen megfogalmazás miatti elfogadhatatlanná nyilvánítása. Ennek megfelelően az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elfogadhatósága nem tűnik kétségesnek, figyelembe véve azt, hogy helyesen azonosították az alapügyben ténylegesen érintett uniós jogi rendelkezést.
37.
A jelen ügyben a Bíróság ráadásul hasznos választ tud adni, mivel a nemzeti bíróság elegendő tájékoztatást nyújtott a tényállásról, az alkalmazandó uniós jogról, valamint e jog és az alkalmazandó nemzeti jogszabály kapcsolatáról. E tájékoztatások alapján a jogvita felei, a tagállamok kormányai és a többi érdekelt fél észrevételeket tudott benyújtani a Bírósághoz, amint azt egyébként a benyújtott beadványok tartalma is tanúsítja. (
17
)
38.
Úgy vélem, hogy a Bíróság, ha elkerüli a túlzott alakiságot, még az uniós jog azon rendelkezéseit is meghatározhatja, amelyeket értelmeznie kell, vagy, adott esetben, amelyeknek az érvényességét a jogvita tárgyának figyelembevétele mellett értékelnie kell.
39.
Másodszor, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés relevanciájával kapcsolatos kétségeket elsősorban az ügy lényegének vizsgálatával foglalkozó részben kell értékelni.
40.
Megállapítható, hogy az alapügy arra a kérdésre vonatkozik, hogy az elsődleges jog és többek között a Charta, valamint az EUMSZ vallásszabadságra vonatkozó rendelkezései alapján kifogásolható‑e a vallási célból kábítás nélkül történő vágás engedélyezett vágóhídon történő elvégzésének kötelezettsége, figyelembe véve e kötelezettségnek az iszlám áldozati ünnep idején fennálló vágási lehetőségekre kifejtett esetleges pénzügyi hatását.
41.
Ugyanakkor, amint azt a következő okfejtések előtt kifejtem, mivel az érdekelt felek többsége által kifejezett előzetes fenntartások alapján a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem összességében nem nyilvánítható a jogvita megoldása vonatkozásában irrelevánsnak és így elfogadhatatlannak, ezek a fenntartások, épp ellenkezőleg, teljes figyelmet igényelnek a jelen kérelem érdemi vizsgálata során. E vizsgálatban többek között meg kell állapítani, hogy a vallásszabadság gyakorlásának és a vallási szertartásokra vonatkozó nemzeti szokásoknak az állítólagos korlátozása ténylegesen az alapeljárásban érintett uniós jogi rendelkezéseken alapul‑e.
42.
Ennélfogva ennek keretében azt kell megvizsgálni, hogy érintik‑e az alapügy központi kérdését – vagyis konkrétan a vallási célú vágások iránti kereslet kielégítésével kapcsolatban az engedélyezett állandó vágóhidakon az iszlám áldozati ünnep alkalmával jelentkező, jelenleg fennálló kapacitáshiánynak a problematikáját – e rendelkezések, amelyek kizárólag a vallási és nem vallási célú vágások elvégzésének vágási típustól független módjára vonatkoznak. (
18
)
43.
Figyelembe véve e megfontolások összességét, és a nemzeti bíróságok, valamint a Bíróság kapcsolatát meghatározó együttműködés szellemében úgy vélem, hogy a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem teljes mértékben elfogadható.
B. Az ügy érdeméről
1.
Előzetes megjegyzések
44.
Fontosnak tartom, hogy az elemzés háttereként két általános jellegű megállapítást fogalmazzak meg. Az első azon szabályok és elvek meghatározására vonatkozik, amelyek alapján a jelen ügyben vitatható az 1099/2009 rendelet rendelkezéseinek érvényessége. A második behatóbban foglalkozik azzal a ténnyel, hogy a Bíróság elé terjesztett egyes észrevételekben sugalmazottakkal ellentétben a Bíróságnak a jelen ügyben tartózkodnia kell attól, hogy teológiai vitákba bocsátkozzon az iszlám áldozati ünnepek alatti vágásokra vonatkozó vallási kötelezettség terjedelméről.
a)
Azon szabályokról és elvekről, amelyek alapján vitatható az 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikkének (4) bekezdésében foglalt rendelkezések érvényessége
45.
Meg kell említenem, hogy a kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésében a Charta 10. cikkére, az EJEE 9. cikkére és végül az EUMSZ 13. cikkre hivatkozik.
46.
E tekintetben úgy vélem, hogy a Bíróságnak csak azt kell megállapítania, hogy fennáll‑e a Charta 10. cikkében foglalt „gondolat‑, lelkiismeret‑ és vallásszabadság” korlátozása.
47.
Az EJEE 9. cikkre történő hivatkozásra vonatkozóan ugyanis a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából kiderült, hogy jóllehet – mint azt az EUSZ 6. cikk (3) bekezdése megerősíti – az EJEE által biztosított alapvető jogok az uniós jogrend részét képezik mint annak általános elvei, továbbá jóllehet a Charta 52. cikkének (3) bekezdése azt a kötelezettséget írja elő, hogy az abban foglalt, az EJEE által biztosított jogoknak megfelelő jogok tartalmát és terjedelmét azonosnak kell tekinteni azokéval, amelyek ezen egyezményben szerepelnek, ez az egyezmény nem minősül az uniós jogrendbe szervesen beépülő jogforrásnak, mivel az Unió nem csatlakozott hozzá. (
19
)
48.
Ennélfogva a másodlagos uniós jog vizsgálata kizárólag a Charta által biztosított alapvető jogok alapján történhet. (
20
) A Charta 52. cikkének (3) bekezdéséből és a Charta 10. cikkére vonatkozó magyarázatokból ugyanakkor kiderül, hogy a Charta 10. cikkének (1) bekezdésében és az EJEE 9. cikkében biztosított jogok megegyeznek egymással. Mind tartalmuk, mind terjedelmük azonos. E jognak az Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: EJEB) általi értelmezése tehát bizonyos mértékben relevánsnak vagy legalább iránymutatónak bizonyulhat a Charta 10. cikkének értelmezéséhez. Így a Bíróság megállapította, hogy a Charta értelmezése folyamán figyelembe kell venni az EJEB ítélkezési gyakorlatát. (
21
)
49.
Az EUMSZ 13. cikkre történő hivatkozással kapcsolatban, amely különösen arra kötelezi a tagállamokat, hogy szem előtt tartsák az állatok jóllétét, miközben tiszteletben tartják „a tagállamok – különösen a vallási szertartásokra […] vonatkozó – jogszabályi vagy közigazgatási rendelkezéseit és szokásait”, meg kell állapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem pontosította, mely szokásokra vagy rendelkezésekre szándékozik hivatkozni.
50.
Még ha feltételezzük is, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból arra lehet következtetni, hogy ténylegesen a flamand régió 2014‑ig tartó gyakorlatáról van szó, amely az iszlám áldozati ünnep idején tapasztalható vallási célú vágások iránti csúcskereslet teljesítése érdekében lehetővé tette a nem engedélyezett ideiglenes vágóhidak igénybevételét, egyértelmű, hogy e gyakorlat vizsgálata lényegében akkor is megegyezik a vitatott jogszabályok rendelkezéseinek a Charta 10. cikke alapján történő vizsgálatával, ha ez a gyakorlat vallási szokásnak minősíthető.
b)
Az iszlám áldozati ünnep alatti (kábítás nélküli) vágás vallási kötelezettségének terjedelméről
51.
A jelen ügy keretében azt állítják, hogy a kábítás nélküli vágás, közelebbről az iszlám áldozati ünnepen történő vágás nem tartozik szükségszerűen az iszlám vallás sérthetetlen kötelezettségei közé, és ennélfogva az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés téves előfeltételezésen alapul.
52.
Többek között a GAIA szervezet rámutatott ugyanis, hogy a muzulmán közösség egyes képviselői azon a véleményen vannak, hogy megfelel az iszlám vallás előírásainak az elektronarkózis vagy a vágást megelőző bármely más hasonló kábító eljárás, mivel nincs hatással az állat életfunkcióira, és különösen a vér lecsapolására (ami azt jelenti, hogy az állat ismét eszméletéhez térhet, ha nem került sor a kivéreztetésre). (
22
)
53.
Ugyanebben az értelemben megállapításra került, hogy számos muzulmán ország importál és állít elő olyan „halal” minősítésű húst, amely kábítást követően végzett vágásból származik. (
23
)
54.
Végezetül, különösen az állat iszlám áldozati ünnepen történő levágására irányuló vallási kötelezettségre vonatkozóan azt is előadták, hogy számos muzulmán tudós és hívő szerint ezt a vágást nem kötelező ezen ünnep első napján megtartani. Egyre erősödik az a – különösen a fiatal muszlimok körében terjedő – tendencia is, hogy az állat levágása ezen ünnep alkalmával adománnyal helyettesíthető.
55.
Véleményem szerint nem a Bíróságnak kell állást foglalnia abban a kérdésben, hogy az iszlám vallás ténylegesen tiltja‑e az állatok elkábítását, vagy épp ellenkezőleg, amint azt a GAIA a tárgyaláson határozottan állította, ezt a tilalmat csak bizonyos vallási irányzatok követik.
56.
Mivel a Bírósághoz benyújtott iratanyag szerint a jelen ügyben a belgiumi muzulmán közösség jelentős része körében egyetértés áll fenn, amelyet az e tagállam Muzulmán Hittudósi Tanácsa fogalmazott meg, és amely szerint a vallási célú vágást kábítás nélkül kell elvégezni, függetlenül attól, hogy a kábítás visszafordítható, vagy sem, ezt figyelembe kell vennünk.
57.
Annak meghatározása sem helyénvaló, hogy ezt a kötelezettséget valamennyi muzulmán alapvető vallási kötelezettségnek tekinti‑e, vagy van‑e ezen kötelezettség teljesítésének lehetséges alternatívája. Amint arra a Bizottság írásbeli észrevételeiben rámutatott, csak bizonyos vallási irányzatokat lehet figyelembe venni. A Bíróságnak nem feladata állást foglalni abban a kérdésben, hogy egyes vallási tételek vagy előírások követik‑e a dogmákat, vagy eltérnek azoktól.
58.
Ennek következtében, amint azt másként megfogalmazva a kérdést előterjesztő bíróság is kifejezte, az iszlám áldozati ünnep alkalmával történő kábítás nélküli vágás valóban olyan vallási előírás, amelyet megillet a vallásszabadság védelme, függetlenül attól, hogy vannak‑e olyan iszlámon belüli irányzatok vagy alternatív megoldások, amelyek e kötelezettség teljesítésének lehetetlensége esetére szólnak. (
24
)
59.
E tekintetben csak egyet tudok érteni a kérdést előterjesztő bíróság és az érdekelt felek többségének azon álláspontjával, mely szerint az iszlám áldozati ünnep alkalmával végzett vallási célú vágás valóban az 1099/2009 rendelet 2. cikke g) pontjának értelmében vett „vallási szertartásnak” minősül, és így egy vallási meggyőződés kifejeződéseként a Charta 10. cikkében és az EJEE 9. cikkében foglalt vallásgyakorlás szabadságának hatálya alá tartozik.
60.
Végeredményben számomra úgy tűnik, hogy ez az álláspont teljes mértékben megegyezik az EJEB ítélkezési gyakorlatával, mely szerint a vallási célú vágás a vallási gyakorlat része, így a fent említett rendelkezések hatálya alá tartozik. (
25
)
61.
Hasonló értelemben, noha néhány érdekelt fél szerint vizsgálni kell ezeket a szempontokat annak meghatározása érdekében, hogy fennáll‑e a flamand régióban az iszlám áldozati ünnepkor vágáskapacitás‑probléma, úgy vélem, a Bíróságnak nem kívánatos ítélkeznie abban a kérdésben, hogy a vallási célú vágást teológiai szempontból ezen ünnep első napján kell‑e elvégezni, vagy a három következő napon is teljesíthető. (
26
)
62.
Ezen előzetes pontosításokat követően azt a kérdést kell feltenni, hogy korlátozza‑e ezen vallásszabadság gyakorlását az a követelmény, amely szerint a kábítás nélküli vágásokat az 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontjával összefüggésben értelmezett fent említett 4. cikkének (4) bekezdése szerinti engedélyezett vágóhidakon kell elvégezni.
2.
A vallásszabadság gyakorlása és a vallási szertartásokra vonatkozó nemzeti szokások korlátozásának fennállásáról
63.
Elsőként nagy vonalakban felvázolom az állatok levágására a választott (vagyis kábítással vagy anélkül történő) vágási módtól függetlenül alkalmazandó szabályokat, amelyek a 853/2004 rendeleten alapulnak, és a „higiéniai csomag” részei. Másodszor kifejtem majd, melyek azok az indokok, amelyek miatt nem jelentik a vallásszabadság korlátozását az 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikke (4) bekezdésének rendelkezései, amelyek, emlékeztetek rá, elsősorban az állatok jóllétének védelmére irányulnak.
a)
A 853/2004 rendelet értelmében a valamennyi vágásra alkalmazandó általános szabályokról
64.
Az állati eredetű élelmiszereket a választott vágási módtól függetlenül szigorú, elsősorban a higiénia és az élelmiszer‑biztonság célját szolgáló szabályok szerint kell előállítani és forgalmazni. (
27
)
65.
A különleges kockázatokat jelentő állati eredetű élelmiszerekre vonatkozó, a 853/2004 rendeletben kidolgozott pontos higiéniai szabályok elsődleges és alapvető célja olyan higiéniai szabályok bevezetése, amelyek többek között az emberi egészség károsodásának megelőzésére irányulnak. (
28
) Ezen előírások közös elveket tartalmaznak, „különösen a gyártók és a hatáskörrel rendelkező hatóságok felelősségével, a létesítmények szerkezeti, működési és higiéniai követelményeivel, a létesítmények engedélyezésére vonatkozó eljárásokkal, a tárolásra, a szállításra és az állategészségügyi jelölésekre vonatkozó követelményekkel kapcsolatban”. (
29
) Így a 853/2004 rendelet tartalmazza különösen a vágóhidak kialakítására, elrendezésére és felszerelésére vonatkozó különleges előírásokat. Kizárólag azokat a vágóhidakat lehet e rendeletnek megfelelően engedélyezni, amelyek eleget tesznek ezeknek a követelményeknek.
66.
A létrehozott rendszer megbízhatóságának és hatékonyságának, valamint a belső piac megfelelő működésének biztosítása (
30
) érdekében elengedhetetlennek tűnik, hogy valamennyi tagállam, és valamennyi, ebben az ágazatban működő termelő és vállalkozó betartsa ezeket a követelményeket. (
31
) Még ha elfogadható is bizonyos rugalmasság, ez semmilyen esetben nem veszélyeztetheti az élelmiszer‑higiéniai célkitűzéseket. (
32
)
67.
Elsőrendű fontosságot élvez tehát, hogy a 853/2004 rendeletnek megfelelően engedélyezésre kerülő vágóhidakra vonatkozó követelmények attól függetlenül érvényesüljenek, hogy a vágásra kábítással vagy anélkül kerül sor. Az engedélyezett vágóhidak igénybevételére irányuló általános kötelezettség csak kis mértékben kapcsolódik az alkalmazott vágás (vallási vagy nem vallási célú) módjához. Emellett ez a kötelezettség nem kizárólag az állatok jóllétének védelmére vonatkozó megfontolásokra épül, egyben a „higiéniai” csomagból fakadó olyan követelményekből is ered, mint amilyeneket többek között a 853/2004 rendelet is tartalmaz.
68.
Ugyanis az 1099/2009 rendelet 4. cikkének (4) bekezdésén alapuló azon követelmény, amely szerint a vágást az említett rendelet III. mellékletében bevezetett valamennyi szabálynak megfelelő, engedélyezett vágóhídon kell elvégezni, az elvégzett vágás módjától függetlenül hozzájárul az élelmiszer‑biztonság biztosításához. Ez utóbbi követelmény, amely, amint azt az alapeljárás felperesei megerősítették, végső soron nem ellentétes az iszlám vallás előírásaival, nem lesz kevésbé jelentős attól, hogy az állat levágására annak előzetes elkábítása nélkül kerül sor.
b)
Az 1099/2009 rendelet rendelkezéseiből eredő állatjólléti szabályok vallásszabadságra kifejtett hatásának vizsgálatáról
69.
Meg kell állapítani, hogy az 1099/2009 rendelet 4. cikke (4) bekezdése érvényességének az alapügyben történő vitatása kétségtelenül a flamand állatjólléti miniszter 2014. szeptember 12‑i bejelentéséből ered, amely szerint a 2015. évtől már nem ad ki az ideiglenes vágólétesítményekre vonatkozó engedélyeket, mivel az ilyen engedélyek sértik e rendelet rendelkezéseit. (
33
)
70.
Márpedig az ez utóbbi rendelkezések érvényességének a vallásszabadság alapján történő kétségbe vonása legalábbis ellentmondásosnak tűnik számomra.
71.
Emlékeztetnem kell ugyanis arra, hogy az ezentúl alkalmazandó jog értelmében a kábítással történő vágás elvét kell alkalmazni. Az 1099/2009 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az állatok leölésére kizárólag az e rendelet I. mellékletében megállapított módszerekkel és követelményekkel összhangban végzett kábítást követően kerülhet sor.
72.
Ugyanakkor az 1099/2009 rendelet 4. cikkének (4) bekezdése – a vallásszabadság és az állatok jólléte közötti egyensúly megteremtése során, továbbá figyelembe véve e rendelet célkitűzését, vagyis az állatok leölése során a jóllétükre vonatkozó szabályok harmonizálását – jelenleg rendelkezik az állatok vallási célból kábítás nélkül történő levágásának kivételéről.
73.
Amint azt az 1099/2009 rendelet (18) preambulumbekezdése kifejti, e rendelet 4. cikkének (4) bekezdése az állatok kizárólag elkábításukat követő leölésének az e cikk (1) bekezdésében felállított általános szabályától való eltérés engedélyezésével valójában a kábítás nélküli vágásokat támogatja egyes vallási előírások tiszteletben tartása érdekében.
74.
Ezzel szemben, és azzal ellentétben, amire az alapeljárás felpereseinek érvelése enged következtetni, ez a rendelkezés nem tartalmaz egyetlen olyan kiegészítő különleges követelményt sem, amelyet az egyéb vágásokra nem, hanem kizárólag a vallási célú vágásokra kell alkalmazni.
75.
Ilyen körülmények között véleményem szerint csak akkor állapítható meg e rendelkezés érvénytelensége a vallásszabadság alapján, ha kiderül, hogy az engedélyezett vágóhidak igénybevétele ellentétes egyes vallási előírásokkal, vagy ha bebizonyosodik, hogy az e rendelkezésben található feltételek objektíven veszélyeztetik az állatok egyes vallási szertartásoknak megfelelő levágásának lehetőségét.
76.
Márpedig emlékeztetek arra, hogy – amint az az ügyiratból kiderül, és amint azt a tárgyaláson megerősítették – az alapeljárás felperesei nem azt állítják, hogy a vallási célú vágások vágóhídon történő elvégzésének kötelezettsége önmagában összeegyeztethetetlen a vallásos meggyőződésükkel.
77.
Másfelől az alapeljárás felperesei nem fejtik ki, hogy az a feltétel, mely szerint az állatok levágását engedélyezett vágóhidakon kell elvégezni, milyen elvi okokból – vagyis a vágóhidak jelenleg fennálló feltételezett kapacitáshiányától, és különösen az új létesítmények létrehozásával vagy a meglévő létesítményeknek a rendeleti szabályozásnak megfelelő átalakításával kapcsolatos költségektől függetlenül – tekinthető a vallásszabadság tiszteletben tartása szempontjából problematikusnak.
78.
Amint azt többek között a Tanács és a Bizottság megemlítette, teljes mértékben semleges és a vágások valamennyi szervezőjére vonatkozik az a követelmény, mely szerint biztosítani kell, hogy minden vágólétesítmény engedéllyel rendelkezzen, és így megfeleljen a 853/2004 rendeletben előírt feltételeknek. Márpedig egy olyan jogszabály, amelyet semleges módon, a vallásos meggyőződésektől teljes mértékben függetlenül kell alkalmazni, főszabály szerint nem tekinthető a vallásszabadság gyakorlását korlátozó tényezőnek. (
34
)
79.
Ennélfogva véleményem szerint nincs jelentősége annak a körülménynek, hogy az ilyen engedélyezett létesítmények igénybevétele a korábban a flamand régióban elfogadott ideiglenes vágóhidakhoz képes többletköltségekhez vezet. Csak azt kell megállapítani, hogy az engedélyezett vágóhidak létesítése miatt viselendő költségek azonosak‑e mind a vallási célú vágásokra, mind az egyéb igénybevételre szánt vágóhidak esetén.
80.
E tekintetben az EJEB úgy ítélte meg, hogy valamely intézkedés nem tekinthető valamely alapvető jogba történő beavatkozásnak pusztán azon az alapon, hogy többletköltséget okoz egy meghatározott vallási előírásokat vagy bizonyos vallásos meggyőződéseket támogató csoport számára. (
35
) Ez annál is inkább így van, mivel a vallási előírás betartásának következtében felmerülő költség főszabály szerint megegyezik azzal a költséggel, amelyet az ezen előírást nem támogató személyeknek viselniük kell.
81.
Egy ilyen szabály tehát önmagában nem alkalmas arra, hogy megszüntesse vagy korlátozza a vallási célú vágások elvégzésének lehetőségét, csupán arra emlékeztet, hogy minden vágást a 853/2004 rendelet mellékletében meghatározott követelményeknek megfelelő létesítményben kell elvégezni.
82.
Úgy tűnik, hogy az alapeljárás felperesei érvelésükben végső soron a vallási célú vágásokra vonatkozó kivétel mellett az ilyen vágásoknak az engedélyezett vágóhidakon történő elvégzésére irányuló kötelezettség alóli kivételre szándékoznak hivatkozni.
83.
A legfőbb indok ugyanis, amely a kérdést előterjesztő bíróságot az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés előterjesztésére indította, azon körülményen alapul, hogy a flamand régióban a meglévő engedélyezett állandó vágóhidak nem rendelkeztek elegendő vágási kapacitással arra, hogy az iszlám áldozati ünnep idején teljesítsék a vágások iránti megnövekedett keresletet, és hogy az ilyen vágóhidak létesítésének vagy az ideiglenes vágólétesítmények engedélyezett állandó létesítményekké történő átalakításának költségei rendkívül magasnak bizonyultak.
84.
Márpedig ez a kapacitáshiány és az új engedélyezett létesítmények kialakításának esetleges költségei nem állnak semmiféle kapcsolatban az 1099/2009 rendelet rendelkezéseinek alkalmazásával.
85.
Véleményem szerint az egy adott területen fennálló vágási kapacitáshiány konjunkturális problémái, mint amilyenek állítólagosan (
36
) az iszlám áldozati ünnep során néhány napig megfigyelhető vallási célú vágások iránti megemelkedett kereslet következtében tapasztalhatóak voltak a flamand régióban, szintén nincsenek közvetlen vagy közvetett kapcsolatban a 853/2004 rendelet szerinti, az engedélyezett vágóhidak igénybevételére irányuló kötelezettséggel. Ezek a nehézségek, amint azt a Bizottság és az Egyesült Királyság kormánya előadta, inkább csak felszínre hozták azt a kérdést, hogy kinek kell viselnie azokat a költségeket, amelyek az ilyen létesítményeknek a vallási célú vágások iránt az iszlám áldozati ünnepen megemelkedett kereslet teljesítése érdekében történő létrehozásával járnak.
86.
Az alapeljárás felperesei igennel válaszoltak arra a tárgyaláson feltett kérdésre, mely szerint az iszlám áldozati ünnep időszakán kívül megfelelő mennyiségben biztosítani tudják‑e a „halal” hús‑ellátást. Azt is megerősítették, hogy szerintük a probléma abból ered, hogy a kifejezetten ezen ünnep idején megemelkedett vágás iránti kereslet teljesítése érdekében létrehozott új engedélyezett vágóhidak építése éves viszonylatban nem jelent gazdaságilag megtérülő lehetőséget.
87.
Ez megerősíti, hogy a keresletet vagy a kínálatot érintő esetleges kapacitásproblémákat nem az 1099/2009 rendelet 4. cikkének (4) bekezdése okozza, ezek inkább néhány, az e rendelkezés alkalmazási körétől teljes mértékben független, és a vallási célú vágások iránti keresletnek egy pontosan meghatározott időpontban, rövid ideig tartó erős koncentrációja következtében kialakuló sajátos körülmény együttes hatásának következménye.
88.
Ugyanakkor, amint véleményem szerint a Bizottság teljesen megalapozottan kiemelte, egy uniós jogi rendelkezés érvényességét e rendelkezések sajátos jellemzőire tekintettel kell értékelni, és az nem függhet az adott eset különös körülményeitől. (
37
)
89.
Összefoglalásként, a kérdést előterjesztő bíróság kétségei ellenére úgy vélem, hogy nincs olyan meggyőző érv, amely alapján megállapítható lenne, hogy a vitatott szabályozás, amely, emlékezzünk rá, teljes mértékben semleges és általános érvényű, korlátozza a vallásszabadságot.
3.
A vallásszabadság esetlegesen megállapításra kerülő korlátozásának igazolásáról
90.
Mivel véleményem szerint nem lehet arra következtetni, hogy az engedélyezett vágóhidak igénybevételére irányuló kötelezettség korlátozza a vallásszabadságot, többé nem kérdés, hogy egy ilyen korlátozás igazolt‑e, vagy sem.
91.
Amennyiben azonban a Bíróság nem osztja ezt a következtetést, és úgy ítéli meg, hogy az engedélyezett vágóhidak igénybevételére irányuló, a jelen ügyben egyedüliként kétségbe vont kötelezettség a vallásszabadságba történő beavatkozásnak minősül, mivel megakadályozza a muzulmán hívőket, hogy az áldozati ünnepen eleget tegyenek a vallási kötelezettségüknek, úgy vélem, hogy nincs olyan jogszerű közérdekű cél, amely igazolhatná e szabadság korlátozását.
92.
Ez utóbbi megállapítás, amely az elemzésemnek a vallásszabadság korlátozásának megállapítására vonatkozó részének ismeretében első olvasatra meglepő lehet, az alábbi megfontolásokkal magyarázható.
93.
Valóban, főszabály szerint védhető az a gondolat, mely szerint a vallási célú vágások lehetőségének az engedélyezett vágóhidak igénybevételére irányuló kötelezettség általi korlátozása jogszerű közérdekű és közegészségügyi célt, vagyis az állatok jóllétének, a közegészségügynek és az élelmiszer‑biztonságnak a célját szolgálja.
94.
Ugyanakkor azokban az esetekben, amikor meg kell állapítani, hogy az iszlám áldozati ünnep idejére vonatkozóan az engedélyezett vágóhidak igénybevételére irányuló kötelezettség a vallásszabadságba ütközik, szükségszerűen lehetetlenné válik a döntés e szabadság és az állatok jóllétének, a közegészségügynek és az élelmiszer‑biztonságnak a védelmével, vagyis, emlékeztetek rá, az engedélyezett vágóhidak igénybevételére irányuló kötelezettség három általános céljával kapcsolatos követelmények között. Ez végül ahhoz vezet, hogy fontossági sorrendet kell felállítani a vallásszabadság tiszteletben tartása és e követendő jogszerű közérdekű célok között, jóllehet a jogalkotó, többek között az 1099/2009 rendelet 4. cikkének (4) bekezdésében foglalt rendelkezések szövegében éppen a vallásszabadság tiszteletben tartása és e célkitűzések teljesítése között szándékozott egyensúlyt teremteni.
95.
Más szóval, amennyiben azt kell megállapítani, hogy a vallásszabadság korlátozását jelenti ez utóbbi rendelkezés, amely arról tanúskodik, hogy az európai jogalkotó a vallásszabadságnak és a közegészségügyi, állatjólléti és élelmiszer‑biztonsági jogszerű közérdekű célok teljesítésének megfelelő egyensúlyára törekedett, (
38
) nehezen látom be, hogy ezt a korlátozást az iszlám áldozati ünnep sajátos keretében hogyan indokolhatnák éppen az említett követelmények.
96.
Mivel főszabály szerint az emberi egészségre vonatkozó megfontolásoknak háttérbe kell szorítaniuk az állatjólléti szempontokat, a jelen ügyben egészen különös figyelmet fordítottak az állatok jóllétének mint az 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikkének (4) bekezdésében foglalt rendelkezések elfogadásával követett jogszerű közérdekű célnak a támogatására.
97.
A továbbiakban először is arra adok még magyarázatot, hogy az állatok jóllétének védelme miért nem minősülhet a vallásszabadság korlátozásának igazolására alkalmas célkitűzésnek abban az esetben. amikor az 1099/2009 rendelet 4. cikkének (4) bekezdését e korlátozás megtestesítőjének kell tekinteni, majd másodszor azt fejtem ki, hogy egy ilyen korlátozás az iszlám áldozati ünnep sajátos körülményei között miért nem alkalmas az élelmiszer‑biztonság és a közegészségügy biztosítása céljának elérésére, és azzal miért nem arányos.
a)
A vallásszabadság és az állatok jóllétének védelme az 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikke (4) bekezdésének vizsgálata során
98.
Noha egyáltalán nem értek egyet azzal a következtetéssel, mely szerint az 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikkének (4) bekezdése problémákat vet fel a vallásszabadság vonatkozásában, csak helyeselni tudom az alapeljárás felperesei által a Bírósághoz benyújtott írásbeli észrevételekben tett megállapítást, mely szerint óvatosságra van szükség, amikor az állatok jóllétének védelmére irányuló célkitűzés esetlegesen egy alapvető joggal kerülhet ellentétbe.
99.
E tekintetben elegendő az EUMSZ 13. cikkre hivatkozni, amelynek értelmében „az Unió és a tagállamok teljes mértékben figyelembe veszik az állatok mint érző lények kíméletére vonatkozó követelményeket, miközben tiszteletben tartják a tagállamok – különösen a vallási szertartásokra, kulturális hagyományokra és regionális örökségre vonatkozó – jogszabályi vagy közigazgatási rendelkezéseit és szokásait”. (
39
)
100.
A jelen ügyben aggályosnak tűnik számomra annak megállapítása, hogy, noha az 1099/2009 rendelet 4. cikkének (4) bekezdése szerinti kötelezettség a vallásszabadság korlátozását idézi elő, a 853/2004 rendelet értelmében vett engedélyezett vágóhidak igénybevétele egy jogszerű célkitűzés eléréséhez szükséges, és azzal arányos.
101.
Mielőtt egyenként megvizsgálnánk a vitatott rendelkezés szükségességére és arányosságára vonatkozó kérdéseket, érdemesnek látom egy általános jellegű előzetes észrevétel rögzítését az egyes vallásos meggyőződések tiszteletben tartása érdekében a kábítás nélküli vágások igénybevételére alkalmazandó szabályozás által biztosított lehetőségek és az állatok jóllétének védelme közötti egyensúly megteremtésére vonatkozóan.
102.
A jelen eljárás során – gyakran igen meggyőző erővel és kissé kategorikusan – azt állították, hogy egy el nem kábított állat levágása vitathatatlanul több fájdalommal és szenvedéssel jár az állat számára. (
40
)
103.
Ugyanakkor, ha érthető módon elvileg egyetértünk ezzel az elmélettel, ez nem jelenti azt, hogy azokat a vallási közösségeket, amelyek az állat kábítás nélküli levágását javasolják, úgy kellene tekinteni, mint amelyek semmibe veszik az állatok jóllétét, ősi és barbár szokásokhoz csatlakoznak, és figyelmen kívül hagyják a modern demokratikus társadalmakban lefektetett elveket.
104.
Másfelől el kell ismerni, hogy az uniós jogalkotó az 1099/2009 rendelet 4. cikke (4) bekezdésének elfogadásával éppen a tagállamok azon lehetőségének fenntartása mellett döntött, hogy engedélyezzék a vallási szertartásokhoz előírt különleges vágási módszereket. Még egyszer érdemes kiemelni, hogy az a követelmény, mely szerint a vallási célú vágások e rendelkezés értelmében kizárólag „vágóhídon” végezhetőek el, csupán arra az általános szabályra emlékeztet, amelyet az állat levágásának választott módjától függetlenül a 853/2004 rendelet értelmében kötelezően alkalmazni kell.
105.
E tekintetben emlékeztetnem kell arra, hogy a jelen ügyben tárgyalt „korlátozás” nem a kábítás nélkül végzett vágásokra, hanem a 853/2004 rendelet szerinti engedélyezett vágóhidak igénybevételére irányuló kötelezettségre vonatkozik.
106.
Amint azt a nemzeti szinten folytatott viták keretében kiemelték, a vallási célú vágások sajátos kérdése nyomában hamar megjelenik a megbélyegzés hagyományosan erős veszélye, amelyet nem szabad táplálni. (
41
)
107.
Nem kizárt, hogy egy kábítás nélküli, de jó körülmények között elvégzett vágás (
42
) kevésbé fájdalmas az állatok számára, mint az előzetes kábítást követő vágás olyan körülmények között, amikor egyértelműen költséghatékonysági okokból és az állati eredetű élelmiszerek előállításának ágazatában végbement erős iparosítás miatt súlyosabb az állatokat érő stressz és szenvedés. (
43
)
108.
Vállalva a kockázatot, hogy nyilvánvaló tényt idézek fel, a leölés minden formája jellegénél fogva erőszakos és ennek következtében az állat szenvedése szempontjából problematikus. (
44
)
109.
Személy szerint nem vagyok meggyőződve arról, amit számos tanulmány és vizsgálat tanúsít, (
45
) hogy az engedélyezett vágóhidak igénybevétele minden esetben hatékony védelmet jelent az állatok szenvedésével szemben, ami az egyetlen igazoló oka lehet a vallásszabadság korlátozásának.
1) A vallásszabadságnak az állatok jóllétének védelmére irányuló célból történő korlátozásának szükségességéről
110.
A Bíróság immár állandó ítélkezési gyakorlata (
46
) értelmében az állatok védelme olyan jogszerű közérdekű cél, amelynek jelentősége többek között az Európai Közösséget létrehozó szerződéshez csatolt, az állatok védelméről és kíméletéről szóló jegyzőkönyv tagállamok általi elfogadásában nyilvánult meg. (
47
) Az említett jegyzőkönyvnek jelenleg az EUMSZ 13. cikk felel meg, amely az EUM‑Szerződés általánosan alkalmazandó, e Szerződésnek az alapelvekről szóló első részében szereplő rendelkezésének minősül. (
48
)
111.
Felmerül a kérdés, hogy a vallásszabadság korlátozása esetén igazolja‑e az állatok jólléte védelmének szükségessége az iszlám áldozati ünnep esetén az engedélyezett vágóhidak igénybevételére irányuló kötelezettséget.
112.
Véleményem szerint ez kétséges.
113.
Valóban általános érdek az állatok jólléte szempontjából kifogásolható körülmények között végzett „feketevágások” elkerülése, ami eleve azt jelenti, hogy az lenne kívánatos, ha az állatok levágására a hatóság által ellenőrzött vagy a felszerelésre, illetve a logisztikára vonatkozó pontos szabályoknak megfelelő létesítményekben kerülne sor. (
49
)
114.
Ez azonban nem vezethet annak megállapításához, hogy ezeket a létesítményeket az iszlám áldozati ünnep sajátos viszonylatában szükségszerűen a 853/2004 rendelet szerinti engedélyezett vágóhidaknak kell tekinteni.
115.
Vállalva a veszélyét annak, hogy ismétlem önmagam, jelenleg a kérdés nem az, hogy a kábítás nélküli vágást az állatok jóllétének nevében kell‑e megtiltani, hanem annak meghatározása, hogy az 1099/2009 rendelet 4. cikkének (4) bekezdésében foglalt kivétel keretében az engedélyezett vágóhidak igénybevételére irányuló kötelezettség az iszlám áldozati ünnep megrendezésekor az engedély nélküli ideiglenes vágólétesítményekhez képest többletértéket nyújt‑e az állatok jólléte szempontjából.
116.
Különösen a flamand régióban 2014‑ig a vallási célú vágások elvégzésére biztosított lehetőséggel kapcsolatban, a szolgálatok által 2014. november 24. és december 3. között az állatoknak az ezen időszakig engedélyezett ideiglenes vágólétesítményekben történő levágása tárgyában Belgiumban lefolytatott vizsgálatot követően maga a Bizottság mutatott rá, hogy figyelembe véve a belga hatóságok által a helyzet javítása érdekében tett erőfeszítéseket, az említett létesítmények elegendő garanciát jelentenek.
117.
Így az említett vizsgálatról készített 2015. július 30‑i jelentésben a Bizottság megjegyezte, hogy az illetékes hatóságok minden szükséges lépést megtettek annak érdekében, hogy az állatok jólléte szempontjából ugyanazokat a körülményeket teremtsék meg az általa megismert ideiglenes vágólétesítményekben. E jelentés alapján megállapítható, hogy noha az állatok kábítás nélkül, engedélyezett vágóhídon kívül történő vallási célú leölése ellentétes az 1099/2009 rendelettel, az illetékes nemzeti hatóságok jelentős erőfeszítéseket tettek annak érdekében, hogy a szabályozott létesítményekben a vallási ünnepeken az állatok jólléte szempontjából ugyanazokat a körülményeket teremtsék meg.
118.
Úgy tűnik, hogy ezzel a megállapítással a Bizottság szolgálatai hallgatólagosan megállapították, hogy azok a meghatározott jellemzőkkel rendelkező ideiglenes vágólétesítmények, amelyek azonban nem felelnek meg az engedélyezett vágóhidak 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontja szerinti meghatározásának, elegendő garanciát nyújthatnak az állatok jóllétének védelme szempontjából az iszlám áldozati ünnep megrendezése során végzett vágások esetén. Mivel olyan ünnepről van szó, amely évente csak egyszer kerül megrendezésre, és figyelembe véve azt a tényt, hogy az ezen ünnepségen levágott állatok főszabály szerint nem maradnak hosszabb ideig a vágás helyén, az ilyen engedélyezett vágóhidak létesítése nem tűnik valóban szükséges követelménynek. Azok a feltételek ugyanis, amelyeknek többek között a 853/2004 rendelet alapján a létesítményeknek meg kell felelniük, a hétköznapi piaci keresletet és kínálatot képviselő piacot kiszolgáló létesítmények vonatkozásában kerültek meghatározásra.
119.
Egyébiránt az iszlám áldozati ünnep idején megfigyelhető vágások iránti kereslethez hasonlóan megnövekedett kereslet egyedi összefüggésében az a kérdés is felmerül, hogy nem alkalmasabb‑e az állatok jóllétére vonatkozó aggodalmak megválaszolására annak engedélyezése, hogy a vágásokat pontos egészségügyi szabályoknak eleget tevő, de az 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontjában található meghatározás alapján vágóhídnak nem minősülő ideiglenes vágólétesítményekben végezzék el. Az ilyen létesítmények létrehozása, amellyel tehermentesíthetik az engedélyezett vágóhidakat, hozzájárulhat ahhoz, hogy a vágásra az állatok jólléte, többek között az elszenvedett stressz szempontjából jobb körülmények között valósuljon meg.
2) A vallásszabadságnak az állatok jóllétének védelmére irányuló célból történő korlátozásának arányosságáról
120.
A Charta 52. cikke (1) bekezdésének megfelelően a Chartában elismert jogok és szabadságok gyakorlása csak a törvény által és az arányosság elvére figyelemmel korlátozható.
121.
A jelen ügyben szóban forgó korlátozás, vagyis az, amelynek alapja az 1099/2009 rendelet 4. cikkének (4) bekezdésében előírt, az engedélyezett vágóhidak, vagyis a 853/2004 rendeletben szabályozott követelményeknek megfelelő létesítmények igénybevételére irányuló kötelezettség, tagadhatatlanul a törvényből ered.
122.
Ezzel szemben, abban az esetben, ha meg kell állapítani, hogy a vallásszabadság korlátozásáról van szó, és hogy ez a korlátozás igazolt, kétlem, hogy ezt a korlátozást a célkitűzéssel arányosnak lehetne tekinteni.
123.
Az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az arányosság elve a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint megköveteli, hogy az uniós intézmények aktusai ne haladják meg a szóban forgó szabályozás által kitűzött jogszerű célok elérésére alkalmas és ahhoz szükséges mértéket, így a szabályozással okozott hátrányok nem lehetnek túlzottak az elérni kívánt célokhoz képest, (
50
) így amennyiben több alkalmas intézkedés kínálkozik, a kevésbé kényszerítő intézkedéshez kell folyamodni. (
51
)
124.
Márpedig véleményem szerint a vágás engedélyezett vágóhídon történő elvégzésére irányuló kötelezettség meghaladhatja az állatok jóllétének védelmére irányuló cél megvalósításához szigorúan szükséges mértéket, ha az állat olyan levágásáról van szó, amelynek célja egy vallásos szertartás teljesítése az év pontosan meghatározott időszakában.
125.
E tekintetben meg kell jegyeznem, hogy a 853/2004 rendelet III. melléklete számos követelményt ír elő, amelyeket a vágóhidaknak teljesíteniük kell ahhoz, hogy e rendelet alapján engedélyt kapjanak.
126.
Ugyanakkor felmerülhet az a kérdés is, hogy a vallásszabadság korlátozása esetén az iszlám áldozati ünnep alkalmával a vágás iránti alkalmilag megnövekedett kereslet rendkívül sajátos viszonylatában be kell‑e tartani minden egyes követelményt.
127.
Így, a teljesség igénye nélkül, úgy látom, hogy a 853/2004 rendelet III. mellékletében található szabályok némelyike, különösen a darabolóüzemekre vagy a hús hűtött tárolására vonatkozó szerkezeti követelmények, feleslegesnek bizonyulhatnak az iszlám áldozati ünnep idején tapasztalható, vallási célú vágás iránti kereslet teljesítése szempontjából olyan létesítmények vonatkozásában, amelyeket évente csak egyszer használnak, és amelyekben a hús főszabály szerint közvetlenül a végső fogyasztókhoz kerül.
128.
A fentiek következtében, és abban az esetben, ha a vitatott rendelkezéseket a vallásszabadság korlátozásának kell tekinteni, véleményem szerint minden bizonnyal létezik olyan megoldás, amely a vágóhidaknak az iszlám áldozati ünnep idején kötelező igénybevételéhez képest kevésbé kényszerítő.
b)
A vallásszabadság, valamint az élelmiszer‑biztonság és a közegészségügy védelme
129.
Abban az esetben, ha megállapításra kerül, hogy az 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikkének (4) bekezdése a vallásszabadság korlátozását jelenti, felmerül az a kérdés is, hogy igazolható‑e ez a korlátozás az élelmiszer‑biztonsággal és az emberi egészséggel kapcsolatos jogszerű közérdekű céllal.
130.
A 853/2004 rendelet, amelyre az 1099/2009 rendelet hivatkozik, ugyanis mindenekelőtt az élelmiszer‑biztonság és végső soron közvetlenül az emberi egészség védelmének célját tűzte ki.
131.
Ugyanakkor és az előzőekben kifejtettek folytatásaként, a 853/2004 rendelet III. mellékletében bevezetett szabályok szerint engedélyezett vágóhidakon kívüli vágások teljes tilalma nem tűnik az élelmiszer‑biztonság és a közegészségügy szempontjából kellően alkalmasnak ahhoz, hogy igazolhassa egy igen különleges évenkénti esemény, a jelen esetben az iszlám áldozati ünnep során az állatok levágására vagy levágatására vonatkozó vallási kötelezettség korlátozását.
132.
Amint azt többek között a Bizottság a 2015. július 30‑i vizsgálati jelentésben megállapította, a pontos egészségügyi szabályoknak eleget tevő ideiglenes vágólétesítmények elegendő közegészségügyi és élelmiszer‑biztonsági garanciákat jelenthetnek ahhoz, hogy eleget tegyenek az iszlám áldozati ünnepén jelentkező jelentős, de időben nagyon korlátozott keresletnek.
133.
A fenti megfontolásokból következően véleményem szerint nem állapítható meg, hogy az 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikkének (4) bekezdése korlátozza a vallásszabadságot. Ugyanakkor, és kizárólag abban az esetben, ha mégis megállapítható, hogy ez a korlátozás fennáll, véleményem szerint ezt a korlátozást nem igazolhatja állatjólléti, közegészségügyi vagy élelmiszer‑biztonsági jogszerű közérdekű cél. Úgy gondolom, hogy e korlátozás semmiképpen sem tekinthető az elérni kívánt célokkal arányosnak.
4.
Az 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikkének (4) bekezdésében foglalt rendelkezések érvényességének vizsgálata iránti kérelem és/vagy e rendelkezések értelmezése iránti kérelem?
134.
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság úgy határozott, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést az 1099/2009 rendelet 2. cikkének k) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikkének (4) bekezdésében foglalt rendelkezések érvényességének vizsgálatára vonatkozó kérdésre korlátozza.
135.
Márpedig, amint arra a Tanács az írásbeli észrevételeiben rámutatott, a kérdést előterjesztő bíróság számára kétségkívül hasznosabb lenne az 1099/2009 rendelet és a 853/2004 rendelet rendelkezéseinek értelmezésére vonatkozó kérdést intézni a Bírósághoz, különösen a tagállamok számára a vágóhidak engedélyezésére vonatkozó szabályok kapcsán biztosított rugalmasságra vonatkozóan, és többek között annak meghatározása céljából, hogy a tagállamoknak milyen mértékig kell figyelembe venniük az olyan különleges helyzeteket, mint amilyenek egy tagállamban (vagy annak egy részében) az iszlám áldozati ünnep alkalmával kialakulhatnak.
136.
Számomra nem túl meggyőző egy ilyen lépés, amely végül az uniós jog jelen állapotában általánosságban alkalmazandó azon szabályhoz vezet vissza, amely szerint az állatok levágását engedélyezett vágóhidakon kell elvégezni.
137.
Noha igaz, hogy az 1099/2009 rendelet és a 853/2004 rendelet bevezet néhány rugalmassági tényezőt, mivel nem csupán néhány, az engedélyezett vágóhidak kötelező igénybevétele alóli kivételeket ír elő, hanem a vágólétesítményekkel, (
52
) többek között a közvetlen eladásban részt vevő „mobil vágóhidakkal” és a „kis vágóhidakkal” (
53
), kapcsolatos technikai követelmények alóli kivételeket is, ugyanakkor kétlem, hogy a jelen ügyben az e rendeletekből eredő valamennyi követelményre kiterjedő vizsgálat elvégzése nélkül pontosan meg lehetne határozni, melyek azok a körülmények, amelyek indokolják a vágólétesítményekkel kapcsolatos, az e rendeletek kidolgozása során nagy jelentőséggel bíró szerkezeti követelményektől való eltérést.
138.
Ezzel összefüggésben emlékeztetni kívánok arra, hogy a jelen ügyben többé‑kevésbé egy olyan konjunkturális problémával szembesülünk, amely, ha jól értelmezem az aktát, azóta megoldódott.
139.
Alapvetően úgy tűnik, hogy az alapeljárás felperesei valójában az állati eredetű élelmiszerek ágazatában alkalmazandó egészségügyi szabályok és követelmények könnyítését kérik, mivel ezekben a szabályokban nincs szó az e követelmények betartásával járó költségek viseléséről.
140.
Egy ilyen összefüggésben nem érdemes megkísérelni olyan általános értelmezési irányvonalak felállítását, amelyek végül az állatok leölésére vonatkozóan jelenleg alkalmazandó szabályozásban pontosan meghatározott szabályokba ütközhetnek.
IV. Végkövetkeztetés
141.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javasolom a Bíróságnak, hogy a Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (brüsszeli holland nyelvű elsőfokú bíróság, Belgium) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre a következő választ adja:
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés vizsgálata nem tár fel egyetlen olyan tényt sem, amely az Európai Unió Alapjogi Chartájának 10. cikkében szereplő és az EUMSZ 13. cikkben az állatok jóllétével kapcsolatban figyelembe vett vallásszabadság joga alapján befolyásolhatná az állatok leölésük során való védelméről szóló, 2009. szeptember 24‑i 1099/2009/EK tanácsi rendelet 2. cikkének k) pontjával összefüggésben értelmezett 4. cikke (4) bekezdésének érvényességét.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	Az állatok levágás előtti elkábításáról szóló, 1974. november 18‑i 74/577/EGK tanácsi irányelv (HL 1974. L 316., 10. o.). Ezen irányelv indokolása többek között megállapítja, hogy „az alkalmas és elismert eszközökkel történő kábítás gyakorlatát általánossá kell tenni, [és] ugyanakkor figyelembe kell venni az egyes vallási szertartások sajátosságait is” [nem hivatalos fordítás].
(
3
)	Az állatok leölésük során való védelméről szóló, 2009. szeptember 24‑i 1099/2009/EK tanácsi rendelet (HL 2009. L 303., 1. o.). E rendelet (18) preambulumbekezdése rámutat, hogy „[m]ivel a vallási célú vágásokra alkalmazandó közösségi rendelkezéseket a tagállamok – a nemzeti háttértől függően, valamint tekintettel arra, hogy a nemzeti szabályok az e rendelet célján túlmutató szempontokat is figyelembe vesznek – különbözőképpen ültették át, fontos az állatok levágás előtti elkábításától való eltérésnek a fenntartása, az egyes tagállamok számára bizonyos szintű szubszidiaritást hagyva ugyanakkor. Ennek következményeként e rendelet tiszteletben tartja a vallásszabadságot, valamint a vallás és a hit imádsággal, tanítással, gyakorlással vagy szertartásokkal való kifejezésre juttatását, amint azt az Európai Unió Alapjogi Chartájának 10. cikke is megfogalmazza”.
(
4
)	Meg kell jegyezni, hogy a korábban alkalmazandó szabályozás nem határozta meg a vágóhidak engedélyezésének részletes feltételeit, így a tagállamok mérlegelési jogkörrel rendelkeztek azon – akár ideiglenes – létesítmények meghatározására, amelyeket vágóhídként lehet engedélyezni (lásd többek között az állatok levágásuk vagy leölésük során való védelméről szóló, módosított 1993. december 22‑i 93/119/EK tanácsi irányelv [HL 1993. L 340., 21. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 15. kötet, 421. o.] 5. cikkének (2) bekezdését).
(
5
)	A Nagy Ünnepnek (Aïd‑el‑Kebir) is nevezett ünnepség Ibrahim (bibliai fordításban Ábrahám) hitének erejét hirdeti, amelyet az az esemény szimbolizál, amikor ez utóbbi Isten parancsára beleegyezett, hogy feláldozza egyetlen fiát, Ismaëlt (Izsákot). Miután elfogadta az isteni parancsot, Isten elküldi Jibril (Gábriel) arkangyalt, aki az utolsó pillanatban a gyermek helyébe áldozati felajánlásul egy kost helyez. Ibrahim ezen, Isten irányába mutatott buzgóságának emlékére áldoz fel meghatározott szabályok szerint egy állatot minden muzulmán család.
(
6
)	Az 1099/2009 rendelet 26. cikke (2) bekezdése c) pontjának megfelelően egyes tagállamok nem engedélyezik a vallási célból kábítás nélkül történő vágást. Így tudomásom szerint a Dán Királyság, a Szlovén Köztársaság vagy a Svéd Királyság kizárólag az előzetes kábítás után elvégzett vágást engedélyezi. Úgy tűnik, korábban politikai megállapodás jött létre a flamand és a vallon régióban az állatok kábítás nélküli vágásának 2019‑től kezdődő tilalma tárgyában.
(
7
)	HL 2004. L 139., 55. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 45. kötet, 14. o.
(
8
)	Az iszlám ramadán havának végét követő hetvenedik naptól kezdődően, változó időpontban.
(
9
)	Az iszlám hagyományban az ünnep alatti áldozatra többféle állat is kiválasztható: a muzulmánok feláldozhatnak birkát (juhot, anyajuhot vagy kost), szarvasmarhát (tehenet, bikát vagy borjút), illetve kecskét (nőstény kecskét vagy kecskebakot).
(
10
)	Az 1995. évi módosító törvény előkészítő munkálatai szerint ez utóbbi lehetőséget megfelelően indokolta a bizonyos időszakokban számos vágóhidat érintő kapacitáshiány.
(
11
)	Ebben az összefüggésben a muzulmán közösség képviselőinek kell egy adott földrajzi régió vágáskapacitását értékelnie, és erről értesítenie kell az érintett önkormányzatot.
(
12
)	Ennek keretében az érintett miniszter többek között az állatoknak a vágások és az ezekhez kapcsolódó műveletek során fennálló jóllétének értékelésére az Európai Bizottság belgiumi szolgálatai által 2014. november 24. és december 3. között lefolytatott ellenőrzést követően 2015. július 30‑án közzétett végső jelentésre (DG[SANTE] 2014‑7059 – RM, a továbbiakban: 2015. július 30‑i ellenőrzési jelentés) hivatkozott. Ez a jelentés különösen arra mutatott rá, hogy „az állatok vallási célból vágóhídon kívül történő kábítás nélküli leölése ellentétes a rendelettel” [nem hivatalos fordítás].
(
13
)	Az alapügy felperesei az 1099/2009 rendelet 1. cikke (3) bekezdése a) pontjának iii. alpontjából indulnak ki, amely kizárja e rendelet alkalmazhatóságát akkor, amikor az állatok leölésére „kulturális vagy sportesemények” során kerül sor. E rendelet 2. cikkének h) pontja szerint lényegében vagy túlnyomórészt régen meggyökeresedett kulturális hagyományokhoz vagy sporttevékenységekhez kapcsolódó rendezvényekről van szó, amelyeken a hús vagy más állati termékek előállítása másodlagos az eseményhez képest, elhanyagolható és gazdaságilag jelentéktelen.
(
14
)	Az ügyiratból kiderül, hogy 59 ideiglenes vágólétesítményről van szó. Ezek közül 2015‑ben csak kettőt, 2016‑ban hármat alakítottak át vágóhíddá.
(
15
)	Lásd többek között: 2016. december 21‑iVervloet és társai ítélet (C‑76/15, EU:C:2016:975, 57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2017. június 27‑iCongregación de Escuelas Pías Provincia Betania ítélet (C‑74/16, EU:C:2017:496, 25. pont).
(
16
)	E kifejezés azon élelmiszer‑higiéniára vonatkozó európai jogszabályok összességét jelenti, amelyek 2006. január 1‑jén léptek hatályba, és amelyeknek célja az Unióban alkalmazandó jogszabályok egyszerűsítése és harmonizálása.
(
17
)	Lásd többek között: 2015. szeptember 8‑iTaricco és társai ítélet (C‑105/14, EU:C:2015:555, 31. pont).
(
18
)	Lásd e tekintetben többek között a flamand régió érvelését, amely rámutat, hogy a kérdés egy tisztán belső körülményre, vagyis egy adott régióban egy meghatározott időszakban fennálló állítólagos vágási kapacitáshiányra vonatkozik. Lásd még a holland kormány észrevételeit, amelyben ez utóbbi kifejti, hogy a tagállamok feladata, hogy biztosítsák elegendő mennyiségű halal hús rendelkezésre bocsátásának lehetőségét, és ez nem tartozik az 1099/2009 rendelet és a 853/2004 rendelet hatálya alá.
(
19
)	Lásd: 2013. február 26‑iÅkerberg Fransson ítélet (C‑617/10, EU:C:2013:105 44. pont); 2015. szeptember 3‑iInuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Bizottság ítélet (C‑398/13 P, EU:C:2015:535, 45. pont); 2016. február 15‑iN. ítélet (C‑601/15 PPU, EU:C:2016:84, 45. pont).
(
20
)	Lásd többek között: 2016. február 15‑iN. ítélet (C‑601/15 PPU, EU:C:2016:84, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
21
)	Lásd többek között: 2016. június 30‑iToma és Biroul Executorului Judecătoresc Horațiu‑Vasile Cruduleci ítélet (C‑205/15, EU:C:2016:499, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
22
)	A GAIA különösen a Bristoli Egyetem azon tanulmányára hivatkozik, amely szerint a muzulmán tudósok 95%‑a egyetért abban, hogy halalnak minősül a vágásra szánt állat halálát nem okozó kábítás (lásd: Fuseini, A. és társai, „The Perception and Acceptability of Pre‑Slaughter and Post‑Slaughter Stunning for Halal Production: the Views of UK Scholars and Halal Consumer”, Meat Science, 123. szám, 2017, 143–153. o.).
(
23
)	Bizonyos muzulmán országok, így Jordánia vagy Malajzia elismerik a vallási célú vágások során a kábítást, amennyiben nem visszafordíthatatlan, vagyis nem okozza az állat halálát. Másfelől gyakran idézik Új‑Zéland esetét (világszinten ez utóbbi állítja elő a legtöbb juhhúst), amely kábítás mellett végzett vágásból származó húst exportál muzulmán országokba.
(
24
)	Amint azt az EJEB a 2013. december 17‑i ítéletében (Vartic kontra Románia, CE:ECHR:2013:1217JUD001415008, 34. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat) megállapította, a semlegesség kötelezettsége miatt a hatóságok nem értékelhetik a vallásos meggyőződések vagy ezek kifejezési módjainak érvényességét és jogszerűségét.
(
25
)	Lásd többek között: EJEB, 2000. június 27., Cha’are Shalom Ve Tsedek kontra Franciaország ítélet (CE:ECHR:2000:0627JUD002741795, 73. §). A vallási alapú étkezési előírásokkal kapcsolatban általánosabban lásd: EJEB, 2010. december 7., Jakóbski kontra Lengyelország ítélet (CE:ECHR:2010:1207JUD001842906); 2013. december 17., Vartic kontra Románia ítélet (CE:ECHR:2013:1217JUD001415008).
(
26
)	Az iszlám áldozati ünnep megülését követő három napot az iszlám hagyomány Tachriq napokként ismeri. E tekintetben a GAIA a tárgyaláson átadta az erre vonatkozó különböző szokások leírását.
(
27
)	Lásd e tekintetben a „higiéniai” rendeletre irányuló, a 853/2004 rendelet elfogadásának alapját képező bizottsági javaslat (COM(2000) 438 végleges, 10. o.) indokolását, amely kiemeli, hogy jelentős érdek fűződik a szigorú higiéniai szabályok alapján engedélyezett vágóhidak igénybevételéhez.
(
28
)	Lásd ebben az értelemben a 853/2004 rendelet (2) preambulumbekezdését.
(
29
)	Lásd a 853/2004 rendelet (4) preambulumbekezdését.
(
30
)	Lásd ebben az értelemben a 853/2004 rendelet (9) preambulumbekezdését.
(
31
)	Lásd a 853/2004 rendelet (18) preambulumbekezdését, amelynek értelmében a „e rendeletben megállapított szerkezeti és higiéniai előírásokat helyénvaló a létesítmények minden típusára alkalmazni, beleértve a kisvállalkozásokat és a mozgó vágóhidakat”.
(
32
)	Lásd többek között a 853/2004 rendelet (19) preambulumbekezdését. E preambulumbekezdés értelmében a tagállamok rugalmasságát lehetővé tevő eljárásnak átláthatónak kell lennie, és amennyiben a nézeteltérések feloldásához szükséges, elő kell írnia annak az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottságon belüli megvitatását.
(
33
)	Ezzel összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság többek között a 2015. július 30‑i ellenőrzési jelentésre hivatkozik. Ez a jelentés rámutat ugyanis, hogy „az állatok vallási célból vágóhídon kívül történő kábítás nélküli leölése ellentétes a rendelettel” [nem hivatalos fordítás], annak ellenére, hogy az illetékes központi hatóság „nagy erőfeszítéseket tett annak érdekében, hogy a vallási ünnepek során a szabályozott létesítményekben azonos állatjólléti feltételeket kövessenek” [nem hivatalos fordítás].
(
34
)	A Bizottság ezzel kapcsolatban az EJEB ítélkezési gyakorlatát említi (lásd többek között: EJEB, 2009. december 3., Skugar és társai kontra Oroszország ítélet [CE:ECHR:2009:1203DEC004001004]), amely egy adóazonosító szám használatáról szól.
(
35
)	Lásd ebben az értelemben: EJEB, 2011. június 30., Association des Témoins de Jéhovah kontra Franciaország ítélet (CE:ECHR:2011:0630JUD000891605, 52. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), amelynek értelmében „a vallásszabadság egyáltalán nem jelenti azt, hogy a templomok vagy a híveik a többi adóalanytól eltérő adóalanyiságot kapnának”.
(
36
)	Több beavatkozó, közöttük a flamand régió rámutatott, hogy a jelen ügyben nem bizonyosodott be, hogy ténylegesen kapacitáshiány van a vágási helyekben.
(
37
)	Lásd ebben az értelemben: 2016. július 28‑iOrdre des barreaux francophones et germanophone és társai ítélet (C‑543/14, EU:C:2016:605, 29. pont).
(
38
)	Mindezt annak ellenére, hogy az 1099/2009 rendelet 26. cikkének (2) bekezdése értelmében a tagállamok elfogadhatnak olyan „nemzeti szabályokat, amelyek célja az [e] rendeletben foglaltaknál nagyobb fokú védelem biztosítása az állatoknak a leölés időpontjában”. Emlékeztetek arra, hogy e rendelet (18) preambulumbekezdése ebben az értelemben rámutat arra, hogy „fontos az állatok levágás előtti elkábításától való eltérésnek a fenntartása, az egyes tagállamok számára bizonyos szintű szubszidiaritást hagyva ugyanakkor”.
(
39
)	Kiemelés tőlem.
(
40
)	Lásd az Egyesült Királyság kormányának álláspontját, amely szerint tudományosan bebizonyították, hogy az állatok elkábítása annak érdekében, hogy a leölésük pillanatában eszméletlenek legyenek, hatékony módszer az állatok szenvedésének csökkentésére. Ugyanebben az értelemben az észt kormány egy európai projekt, a DIALREL („Encouraging Dialogue on issues of Religious Slaughter”) keretében készített tanulmányra hivatkozott, amelynek címe: „Report on Good and Adverse Practices – Animal Welfare Concerns in Relation to Slaughter Practices from the Viewpoint of Veterinary Sciences”, és amely a következő internetcímen található: http://www.dialrel.eu/dialrel‑results/veterinary‑concerns.html.
(
41
)	Szinte szó szerint átveszem a francia Nemzetgyűlés vizsgálóbizottsága nevében készült, a vágóállatok vágási körülményei a francia vágóhidakon című 2016. szeptember 20‑i jelentés (http://www2.assemblee‑nationale.fr/14/autres‑commissions/commissions‑d‑enquete/conditions‑d‑abattage‑des‑animaux‑de‑boucherie‑dans‑les‑abattoirs‑francais/) következtéseit.
(
42
)	Ezzel összefüggésben érdemesnek tartom megjegyezni, hogy éppen az állatok számára előírt tisztelet és a jóllétük fontossága nevében vált a zsidó és iszlám hagyomány szerint a vallási szertartások részévé az állatok leölésének cselekménye.
(
43
)	Az állatvédő szervezetek rendszeresen rámutatnak azokra a rendkívül kifogásolható feltételekre, amelyek még az engedélyezett vágóhidakon történő vágásokat is jellemzik. A 41. lábjegyzetben említett jelentésben az előadó megállapítja, hogy „az ágazat egyes szereplőinek erős a késztetése arra, hogy a vallási célú vágások által felvetett kérdéseket […] a hagyományos vágásoknak az állatok jóllétével kapcsolatban felmerülő rendkívül komoly nehézségeinek elfeledtetésére használják fel”.
(
44
)	Amint azt az 1099/2009 rendelet (2) preambulumbekezdése kimondja, „[a]z állatok leölése fájdalmat, szorongást, félelmet és a szenvedés egyéb formáit okozhatja az állatoknak, még a rendelkezésre álló legjobb technikai feltételek mellett is. A leöléshez kapcsolódó bizonyos műveletek stresszel járhatnak, és minden kábítási technikának megvan a maga hátránya”.
(
45
)	Kutatásaim során megállapíthattam, hogy noha a jelenleg általánosan alkalmazandó szabály szerint a vágást engedélyezett vágóhidakon kell elvégezni, számos tenyésztő és állatvédő érvel amellett, hogy az állatok jólléte szempontjából a legmegfelelőbb megoldás, ha a vágást az állatok tenyésztésének helyéhez lehető legközelebb végzik el.
(
46
)	Lásd többek között: 2008. január 17‑iViamex Agrar Handel és ZVK ítélet (C‑37/06 és C‑58/06, EU:C:2008:18, 22. és 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2008. június 19‑iNationale Raad van Dierenkwekers en Liefhebbers és Andibel ítélet (C‑219/07, EU:C:2008:353, 27. pont); 2015. április 23‑iZuchtvieh‑Export ítélet (C‑424/13, EU:C:2015:259, 35. pont).
(
47
)	HL 1997. C 340., 110. o.
(
48
)	Lásd: 2015. április 23‑iZuchtvieh‑Export ítélet (C‑424/13, EU:C:2015:259, 35. pont).
(
49
)	Lásd ebben az értelemben: az EJEB 2000. június 27‑i Cha’are Shalom Ve Tsedek kontra Franciaország ítélet (CE:ECHR:2000:0627JUD002741795, 77. §).
(
50
)	Lásd többek között: 2014. április 8‑iDigital Rights Ireland és társai ítélet (C‑293/12 és C‑594/12, EU:C:2014:238, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2016. február 15‑iN. ítélet (C‑601/15 PPU, EU:C:2016:84, 54. pont).
(
51
)	Lásd többek között: 2013. október 17‑iSchaible ítélet (C‑101/12, EU:C:2013:661, 29. pont); 2016. június 9‑iPesce és társai ítélet (C‑78/16 és C‑79/16, EU:C:2016:428, 48. pont).
(
52
)	Lásd e tekintetben a 853/2004 rendelet 10. cikkének (3)–(8) bekezdését.
(
53
)	Lásd az 1099/2009 rendelet (40) és (47) preambulumbekezdését.