Ideiglenes változat
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. április 23.(1)
C‑321/25. sz. [Gidzhinov](i)ügy
Büntetőeljárás
А,
B,
V,
G,
és D
ellen;
a Sofiyska gradska prokuratura
részvételével
(a Sofiyski gradski sad [szófiai városi bíróság, Bulgária] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség – Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – A szervezett bűnözés elleni küzdelem – Az Unió pénzügyi érdekeinek védelme – Az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdése – PIF‑egyezmény – 2008/841/IB kerethatározat – Az Unió pénzügyi érdekeit sértő csalással szemben visszatartó erejű és hatékony intézkedésekkel való fellépés kötelezettsége – Büntetőjogi szankciók előírására vonatkozó kötelezettség – A héa területén elkövetett súlyos csalások – A büntetési tételek felső határa – Az arányosság elve – Elévülési idő ”
1.        A Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság, Bulgária) egy hozzáadottérték‑adó (héa) csalást végző bűnszervezet vezetésével, illetve az ilyen bűnszervezetben való részvétellel vádolt személyekkel szemben zajló büntetőeljárás keretében előzetes döntéshozatal céljából két jelentősen eltérő jellegű kérdést terjeszt a Bíróság elé: az egyiket a büntethetőség abszolút elévülési idejéről (első kérdés), a másikat a bűncselekmények elkövetésére irányuló megállapodás és a bűncselekmények tekintetében kiszabott büntetés viszonyáról (második kérdés).
2.        Az előterjesztett kérdések tárgyát a következő uniós jogi rendelkezések értelmezése képezi: az EUMSZ 325. cikkének (1) bekezdése, az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló egyezmény,(2) és a 2008/841/IB kerethatározat.(3)
I.      A jogi háttér
A.      Az uniós jog
1.      A PIF‑egyezmény
3.        Az 1. cikk („Általános rendelkezések”) előírja:
„(1)      Ennek az egyezménynek az alkalmazásában az [Unió] pénzügyi érdekeit sértő csalás:
[…]
b)      a bevételek tekintetében a következőkre vonatkozó minden szándékos cselekmény vagy mulasztás:
–        olyan hamis, helytelen vagy hiányos nyilatkozatok vagy dokumentumok felhasználása vagy előterjesztése, amelyek következménye az [Unió] általános költségvetése vagy az [Unió] kezelésében levő, illetve az [Unió] nevében kezelt költségvetés forrásainak jogtalan csökkentése,
–        információ elhallgatása és ezzel egy konkrét kötelezettség megszegése, az előbbiekkel megegyező következményekkel,
–        a jogszerűen szerzett haszon jogellenes felhasználása, az előbbiekkel megegyező következményekkel.
[…].”
4.        A 2. cikk („Szankciók”) így rendelkezik:
„(1)      Minden tagállam megteszi a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az 1. cikkben említett magatartást, valamint az 1. cikk (1) bekezdésében említett magatartásban való részvételt, felbujtást vagy ilyen magatartás kísérletét hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókkal büntesse, beleértve, legalábbis a csalás súlyos eseteiben, a kiadatást megalapozó szabadságvesztéssel járó büntetést; súlyosnak minősül az a csalás, ahol az elkövetési érték eléri vagy meghaladja az egyes tagállamok által meghatározott minimális összeget. A minimális összeg nem lehet magasabb 50 000 [eurónál].
[…]”
2.      A 2008/841 kerethatározat
5.        A 1. cikk („Fogalommeghatározások”) jelzi:
„E kerethatározat alkalmazásában:
1)      »bűnszervezet«: olyan, kettőnél több személyből álló, hosszabb időre létrejött szervezett csoport, amely összehangoltan működik, és amelynek célja az, hogy legalább négy évig terjedő szabadságvesztéssel vagy szabadságelvonással járó intézkedéssel vagy annál szigorúbb szankcióval büntetendő bűncselekményeket kövessen el közvetlen vagy közvetett pénzügyi vagy egyéb anyagi haszonszerzés érdekében;
2)      »szervezett csoport«: olyan csoport, amelyet nem véletlenszerűen hoztak létre valamely bűncselekmény közvetlen elkövetésére, és amelyben nem szükségszerű, hogy a tagoknak formálisan meghatározott szerepe legyen, hogy a tagság összetétele állandó legyen vagy hogy a csoport kidolgozott szervezeti felépítéssel rendelkezzen.”
6.        A 2. cikk („Bűnszervezetben való részvételhez kapcsolódó bűncselekmények”) kimondja:
„Valamennyi tagállam meghozza a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a bűnszervezethez kapcsolódó következő magatartástípusok egyike vagy mindkettő bűncselekménynek minősüljön:
a)      bármely személy magatartása, aki – szándékosan és ismerve akár a bűnszervezet célját és általános tevékenységét, akár annak az adott bűncselekmények elkövetésére irányuló szándékát – aktívan részt vesz a bűnszervezet bűnözői tevékenységében, beleértve az információk vagy anyagi források szolgáltatását, új tagok beszervezését, valamint a szervezet tevékenységeinek bármilyen módon történő finanszírozását, annak tudatában, hogy e részvétel hozzájárul a szervezet bűnözői tevékenységének megvalósításához;
b)      bármely személy magatartása, amelynek keretében megállapodást köt egy vagy több személlyel olyan tevékenység folytatására, amelynek megvalósítása az 1. cikkben említett bűncselekmények elkövetésével járna, akkor is, ha a szóban forgó személy a tevékenység tényleges végrehajtásában nem vesz részt.”
7.        A 3. cikk („Szankciók”) kimondja:
„(1)      Valamennyi tagállam meghozza [a] szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy:
a)      a 2. cikk a) pontjában említett bűncselekmény büntetési tételének felső határa legalább kettőtől öt évig terjedő szabadságvesztés legyen; vagy
b)      a 2. cikk b) pontjában említett bűncselekmény büntetési tételének felső határa a megállapodás[(4)] tárgyát képező bűncselekményével megegyező időtartamú szabadságvesztés vagy legalább kettőtől öt évig terjedő szabadságvesztés legyen.
2.      Valamennyi tagállam megteszi a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy súlyosbító körülménynek minősüljön, ha a 2. cikkben említett bűncselekményeket – az adott tagállam által meghatározott módon – bűnszervezet keretében követték el.”
B.      A bolgár jog
1.      A Nakazatelen kodeks (büntető törvénykönyv)
8.        A 23. cikk (1) bekezdése kimondja:
„Ha ugyanazon cselekmény több bűncselekményt valósít meg, vagy valamely személy több különálló bűncselekményt követ el az e bűncselekmények valamelyike tárgyában hozott ítélet jogerőre emelkedése előtt, a bíróság, miután minden egyes bűncselekményre megállapította a büntetést, közülük a legsúlyosabb büntetést szabja ki.”
9.        A 80. cikk értelmében:
„(1)      A büntetőeljárás elévülés miatt nem folytatható le, ha azt nem indítják meg a következő időtartamon belül:
[...]
2.      tizenöt év tíz évet meghaladó szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmények esetében;
3.      tíz év három évet meghaladó szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmények esetében;
[...]
(3)      A büntethetőség elévülése a bűncselekmény elkövetésének napjától kezdődik; kísérlet vagy előkészület esetén az utolsó cselekmény elkövetésének napjától; folyamatos és folytatólagos bűncselekmény esetén a bűncselekmény befejezésének napjától.”
10.      A 81. cikk így rendelkezik:
„(1)      Az elévülési idő nyugszik, ha a büntetőeljárás megindítása vagy folytatása valamely előzetes kérdésnek a bíróság jogerős határozatával történő tisztázásától függ.
(2)      Az elévülést a büntetőeljárás alá vont személy tekintetében megszakítja a hatáskörrel rendelkező hatóságok által a büntetőeljárás lefolytatása céljából e személlyel szemben végzett bármely cselekmény. Az elévülést megszakító cselekmény befejeztével az elévülés újra kezdődik.
(3)      Az elévülési idő nyugvása vagy megszakadása ellenére a büntethetőség elévül, ha az előző cikkben meghatározott időtartam felét meghaladó idő telt el.”
11.      A 93. cikk kimondja:
„A jelen törvénykönyv alkalmazásában a vonatkozó fogalmak és kifejezések jelentése a következő:
[...]
20.      »bűnszervezet«: három vagy több személy állandó és szervezett csoportja, amelynek célja belföldön, illetve külföldön három évnél hosszabb szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmények összehangolt módon történő elkövetése. A csoport szervezettnek tekintendő akkor is, ha a tagoknak nincs formálisan meghatározott szerepe, ha a tagság összetétele nem állandó vagy ha a csoport nem rendelkezik kidolgozott szervezeti felépítéssel.
[…]”
12.      A 255. cikk értelmében:
„(1)      A jelentős adótartozás megállapítását vagy megfizetését a következő cselekmények révén elkerülő személy:
[...]
7.      az előzetesen felszámított adó jogellenes levonása,
[…] egy évtől hat évig terjedő szabadságvesztéssel és 2 000 [bolgár leváig (BGN) terjedő] pénzbüntetéssel büntetendő.
[...]
(3)      Különösen jelentős adótartozás esetén a büntetés három évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, és a vagyon egészének vagy egy részének elkobzása.
[…]”
13.      A 321. cikk szerint:
„(1)      Bűnszervezet létrehozása vagy vezetése három évtől tíz évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2)      A bűnszervezetben való részvétel egy évtől hat évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(3)      Haszonszerzés céljából létrehozott bűnszervezet [...] a következőképpen büntetendő:
1.      Az (1) bekezdésben foglalt bűncselekményekért: öt évtől tizenöt évig terjedő szabadságvesztés;
2.      A (2) bekezdésben foglalt bűncselekményekért: három évtől tíz évig terjedő szabadságvesztés.
[…]”
2.      A Nakazatelno protsesualen kodeks (büntetőeljárási törvénykönyv)
14.      A 24. cikk kimondja:
„(1)      Büntetőeljárást nem lehet indítani, a már megindult büntetőeljárást meg kell szüntetni, ha
[...]
3.      a büntetőjogi felelősség a törvényben előírt elévülési idő lejárta miatt megszűnt;
[...]
(2)      Az (1) bekezdés 2., 3. és 9. pontjában említett esetben a büntetőeljárást nem lehet megszüntetni, ha a vádlott vagy az eljárás alá vont személy ezt kéri. A kegyelem és az elévülés nem akadályozza meg a büntetőeljárás újraindítását, ha az elítélt személy ezt kéri, vagy ha az ügyész felmentést indítványoz.
[…]”
15.      A 258. cikk értelmében:
„(1)      Az ügyet ugyanazon bírói tanács tárgyalja a tárgyalási szak kezdetétől a végéig.
(2)      Ha a tanács valamely tagja az ügy vizsgálatát nem folytathatja és a helyébe más tag lép, a vizsgálat újra elölről kezdődik.”
16.      A 289. cikk így szól:
„(1)      A bíróság a büntetőeljárást a 24. cikk (1) bekezdésének 2‑10. pontjában és az (5) bekezdésében foglalt esetekben megszünteti.
(2)      A bíróság büntetőítéletet hoz, ha a tárgyaláson a 24. cikk (1) bekezdésének 2. és 3. pontjában foglalt okok merülnek fel és az eljárás alá vont személy az eljárás folytatását kéri.
[…]”
II.    A tényállás, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
17.      2015‑ben Bulgáriában öt személlyel szemben büntetőeljárást indítottak a héa területén elkövetett több bűncselekmény miatt. Ezen eljárás során:
–        A.‑t és B.‑t a büntető törvénykönyv 321. cikkének (3) bekezdése értelmében vett bűnszervezet 2011 márciusa és 2012 novembere között történt vezetésével vádolták. E magatartás öt évtől tizenöt évig terjedő szabadságvesztés‑büntetéssel büntetendő.
–        V.‑t, G.‑t és D.‑t az ugyanezen időszakban az A. és B. által szervezett bűnszervezetben való részvétellel vádolták. E magatartás három évtől tíz évig terjedő szabadságvesztés‑büntetéssel büntetendő.
18.      E vádakhoz adódtak a büntető törvénykönyv 255. cikkének (3) bekezdésében meghatározott, három évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel, valamint a vagyon egészének vagy egy részének elkobzásával büntetendő következő cselekmények:
–        három hamis héabevallás 633 525 euró összegben,
–        tizennégy bűncselekmény hamis számlák felhasználásával 1 130 568 euró összegben,
–        adócsalás 1 022 583 euró összegben,
–        jogellenes levonások összesen 1 244 274 euró összegben.
19.      Az ügyet kezdetben egy bíróból és két esküdtből álló tanács elé utalták, amely 2015 és 2021 között 48 tárgyalást tartott. 2021‑ben az eljárást újra kellett kezdeni, mivel az első bíró kinevezésének megszűnése miatt új bírót neveztek ki.
20.      A második bíróból és két másik esküdtből álló új tanács 2022 és 2025 között 18 tárgyalást tartott, amelyek többségét elhalasztotta, és nem hozott semmilyen intézkedést a bizonyítékok beszerzésére.
21.      Az eljárást a második bíró nyugdíjba vonulása miatt harmadszor is újra kellett kezdeni. Az ügyet az előterjesztő bíróság tagjaira, egy harmadik bíróra és két új esküdtre osztották.
22.      Ebben az összefüggésben az előterjesztő bíróság a következő megfontolásokat fejti ki:
–        „[…] objektíve lehetetlen büntetőeljárást lefolytatni három fokon ezen időpontok előtt, amikor a legtöbb bűncselekmény (nem a bűnszervezet vezetésével kapcsolatos bűncselekmény) esetében a büntethetőség abszolút elévülése bekövetkezik. Még ha a kérdést előterjesztő bíróság előzetesen érdemi határozatot tudna is az ügyben hozni, az abszolút elévülés minden bizonnyal bekövetkezne, mielőtt a másod‑, illetve harmadfokú bíróság a benyújtott jogorvoslatokról határozhatna.”(5)
–        A két vádlott által vezetett bűnszervezettel kapcsolatos büntetőeljárás esetében a büntetési tétel felső határa tizenöt évig terjedő szabadságvesztés. Az abszolút elévülési idő tehát 22,5 év, és 2035. május 14‑én jár le. A bűnszervezet vezetőjeként megnevezett személyek büntetőeljárás alá vonása esetében ezen időtartam elegendő lenne a büntetőeljárás lefolytatására akár három bírósági fokon is.
–        A vád tárgyát képező cselekményekért előírt büntetésekkel kapcsolatban azon szabály, amely szerint „[…] a bűncselekmény elkövetésére irányuló megállapodás súlyosabb büntetést vonna maga után, mint a bűncselekmény tényleges elkövetése […], ellentétes lenne az arányosság elvével, mivel a megállapodás büntethető jellege […] kizárólag azon bűncselekmények büntethető jellegéből ered, amelyek elkövetésére e megállapodás irányul, és amelyek a jövőben elkövethetők.”(6)
23.      Ilyen körülmények között a Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság) úgy határozott, hogy előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Ellentétes‑e az [EUMSZ 325. cikkel] és a [PIF‑egyezmény] 2. cikkének (1) bekezdésével az olyan nemzeti szabályozás, amely az Unió pénzügyi érdekei elleni bűncselekmények tekintetében a büntethetőség elévülését írja elő oly módon, hogy az elévülési időt kizárólag a bűncselekményre vonatkozóan előírt maximális büntetés alapján határozzák meg, nem pedig az ügy ténybeli és jogi bonyolultsága alapján, és figyelmen kívül hagyják az olyan véletlen esemény lehetőségét, amely miatt a büntetőeljárást újból meg kell kezdeni, így a nemzeti törvény alkalmazása büntetlenséget eredményezhet?
2)      Ellentétes‑e a 2008/841 kerethatározat 3. cikke (1) bekezdésének b) pontjával az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint a 2. cikk b) pontja szerinti bűncselekmény szabadságvesztéssel büntetendő, büntetési tételének felső határa pedig meghaladja a 2. cikk b) pontja szerinti megállapodás tárgyát képező bűncselekmény tekintetében előírt szabadságvesztés‑büntetést?”
III. A Bíróság előtti eljárás
24.      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem 2025. május 8‑án érkezett a Bírósághoz.
25.      Írásbeli észrevételeket nyújtott be V., az osztrák kormány és az Európai Bizottság.
26.      A Bíróság tárgyalás tartását nem tartotta szükségesnek.
IV.    Elemzés
27.      Az előterjesztő bíróság egymástól független két kérdést vet fel:
–        Az első kérdés tárgya a büntethetőség elévülésének a bolgár jogalkotó által előírt rendszere, valamint e rendszer alkalmassága a héacsalás hatékony visszaszorításának biztosítására.
–        A második kérdés az olyan nemzeti szabályozásnak az arányosság elve szempontjából vett indokoltságára vonatkozik, amely bizonyos körülmények között a bűncselekményt ténylegesen elkövető személyekhez képest szigorúbban bünteti az annak elkövetésében megállapodó személyeket.
A.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés
28.      Az előterjesztő bíróság azt kívánja tudni, hogy ellentétes‑e az EUMSZ 325. cikkel és a PIF‑egyezmény 2. cikkének (1) bekezdésével az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint „az elévülési időt kizárólag a bűncselekményre vonatkozóan előírt maximális büntetés alapján határozzák meg, nem pedig az ügy ténybeli és jogi bonyolultsága alapján, és figyelmen kívül hagyják az olyan véletlen esemény lehetőségét, amely miatt a büntetőeljárást újból meg kell kezdeni.” Az említett bíróság hozzáteszi, hogy a nemzeti törvény alkalmazása „büntetlenséget eredményezhet.”
29.      Amint arra a Bizottság emlékeztetett,(7) az Unió pénzügyi érdekeinek büntetőjogi szankciók meghatározása útján történő védelme az EUMSZ 4. cikk (2) bekezdése értelmében az Unió és a tagállamok között megosztott hatáskörbe tartozik. Mivel az elévülés, valamint az elévülés megszakadására és nyugvására vonatkozó szabályok uniós szinten nem képezik részletes harmonizáció tárgyát, szabályozásuk főszabály szerint a tagállamok hatáskörébe tartozik.(8)
30.      Az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdése előírja a tagállamok számára, hogy elrettentő hatású és hatékony intézkedésekkel küzdjenek az Unió pénzügyi érdekeit sértő csalás és minden egyéb jogellenes tevékenység ellen.(9)
31.      Különösen, a tagállamok kötelesek megtenni a szükséges intézkedéseket a saját források – többek között a harmonizált héa alapjának alkalmazásából származó bevételek – hatékony és teljes beszedésének biztosítása érdekében.(10)
32.      A héából származó bevételek teljes körű beszedésének, ezáltal pedig az Unió pénzügyi érdekei védelmének a biztosítása céljából a tagállamok szabadon választhatják meg az alkalmazandó szankciókat, amelyek ölthetik közigazgatási szankciók, büntetőjogi szankciók formáját, vagy lehetnek a kettő kombinációi. A büntetőjogi szankciók elengedhetetlenek lehetnek a súlyos héacsalás bizonyos eseteivel szembeni hatékony és visszatartó erejű küzdelemhez.(11)
33.      Az alapeljárásban tárgyalt magatartások a héával kapcsolatos adócsalás és bűnszervezet bűncselekményét képezhetik. Az eljárás tárgyát képező héa‑összegek összesen hozzávetőleg 4 000 000 eurót tesznek ki, ami jóval meghaladja a PIF‑egyezmény 2. cikkének (1) bekezdésében meghatározott azon minimális összeget, amely alapján az Unió pénzügyi érdekeit érintő csalás „súlyosnak” minősül.
34.      Ezért az alapeljárásban tárgyalt magatartások az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdésének, valamint a PIF‑egyezmény 2. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartoznak.
35.      A Bíróság már kimondta, hogy a tagállamok által az Unió pénzügyi érdekei védelmének biztosítására hozott intézkedések hatékonysága és visszatartó ereje nem csupán az ezen érdekeket sértő magatartásokat sújtó büntetőjogi szankciók súlyosságától függ, hanem azok elévülési rendszerétől is.
36.      Ami a nemzeti jogalkotót illeti, e jogalkotó „feladata […] annak biztosítása, hogy a büntethetőség elévülésének nemzeti rendszere ne vezessen büntetlenséghez a héa területén elkövetett súlyos csalások jelentős számában.”(12)
37.      A jelen ügyben ki kell emelni, hogy:
–        Nem vitatott (az előterjesztő bíróság semmilyen kétséget nem vet fel azzal kapcsolatban), hogy a bolgár jog hatékony és visszatartó erejű büntetőjogi szankciókat ír elő az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekményekre.
–        Az sem vitatott, hogy elvben a büntethetőségre a bolgár szabályozásban előírt elévülési idők megfelelőek, vagyis nem veszélyeztetik a vonatkozó szankciók hatékonyságát és visszatartó erejét. Ezen elévülési idők meghaladják az (EU) 2017/1371 irányelv(13) 12. cikkében meghatározott minimumokat, noha ezen irányelv ratione temporis nem alkalmazandó a 2011‑ben és 2012‑ben elkövetett jogsértésekre.
38.      Az előterjesztő bíróság kétsége a büntethetőség elévülésének a vád tárgyát képező cselekmények elkövetésétől számítva meghatározott számú év elteltével feltétlenül alkalmazandó rendszerére vonatkozik. Ezen abszolút elévülési idő az
adott bűncselekmény büntetési tételének felső határa
függvényében meghatározott, és semmilyen körülmények között nem meghosszabbítható.
39.      A Bíróság már foglalkozott az észszerű elévülési idők megállapításának kérdésével a nemzeti hatóságok szankciókiszabása terén, az uniós jog alkalmazási körébe tartozó területeken.(14) A Bíróság e tekintetben a következőket állapította meg:
–        „[…] az elévülési időt megállapító nemzeti szabályokat úgy kell kialakítani, hogy egyensúlyt teremtsenek egyrészt a jogbiztonságnak és az ügyek észszerű időn belüli kezelésének az uniós jog általános elveiként történő biztosítására irányuló célkitűzések, másrészt pedig az [uniós jog] tényleges és hatékony végrehajtása között.”(15)
–        „Annak meghatározása érdekében, hogy valamely nemzeti elévülési szabályozás ilyen egyensúlyt teremt‑e, annak valamennyi elemét figyelembe kell venni […], amelyek közé tartozhat többek között az elévülés kezdő időpontja, annak időtartama, valamint az elévülés nyugvásának vagy megszakadásának szabályai.”(16)
–        Az ügyhöz szükséges elemzés összetettsége szintén meghatározó tényezőként figyelembe vehető.(17)
40.      Ezen feltevésekből kiindulva mindenekelőtt tisztázni kell az önmagában figyelembe vett abszolút elévülési idő érvényességével kapcsolatos kétségeket. Ez a fajta elévülési idő szerepel például az Unió pénzügyi érdekeinek védelmére vonatkozó 2988/95/EK, Euratom rendeletben.(18)
41.      A 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének negyedik albekezdése „[…] abszolút elévülési [időt állapít meg, amely] hozzájárul a gazdasági szereplők jogbiztonságának megerősítéséhez annak megakadályozása révén, hogy a szabálytalansággal kapcsolatos eljárások elévülését […] határozatlan ideig késleltetni lehessen […].”(19)
42.      Egyetértek a Bizottsággal abban, hogy részletesebb harmonizáció hiányában az uniós jogot önmagában nem sérti azon tény, hogy a nemzeti szabályozásban nincs a büntethetőség abszolút elévülési idejének alkalmazhatóságát a bírósági eljárás összetettségétől függővé tevő szabály.
43.      Észszerű, hogy ezen időtartamnak kellően hosszúnak kell lennie a magatartás bíróság általi elbírálásához, különös tekintettel a bírósági eljárások átlagos hosszára.(20)
44.      Véleményem szerint a bolgár jogban meghatározott 15 év abszolút elévülési idő észszerű és elegendő. Ez akkor is igaz, ha ezen időtartam számítása a büntetőeljárás megindításától a jogerős ítéletig terjed, vagyis minden fokra kiterjed.(21) Tizenöt év alatt lezárható a jelen ügyben szereplőhöz hasonló bűncselekmények miatt indított büntetőeljárás. Amint azt a Bizottság is jelzi, e határidő jelentősen meghaladja a 2017/1371 irányelv vonatkozó elévülési idejét.(22)
45.      Mindenesetre a határidő elvont értelemben vett észszerűségének elismerése esetén gondoskodni kell arról, hogy alkalmazása ne kedvezzen a büntetlenségnek, és következésképpen ne csökkentse az Unió pénzügyi érdekei védelmének biztosítására szolgáló intézkedések hatékonyságát és visszatartó erejét.
46.      Ilyen értelemben a Bíróság vizsgálta, hogy a büntetőjogi elévülésre vonatkozó nemzeti rendelkezések alkalmazása azzal jár‑e, hogy az esetek jelentős számában elmarad a súlyos csalást megvalósító cselekmények szankciója. Ez akkor fordulhat elő, ha e cselekmények büntethetősége általában elévül azt megelőzően, hogy a törvény által előírt büntetőjogi szankciót jogerős bírósági határozattal kiszabhatnák. Ilyen esetben a nemzeti jogban a csalás és az Unió pénzügyi érdekeit sértő minden egyéb jogellenes tevékenység elleni küzdelem érdekében előírt intézkedések nem tekinthetők hatékonynak és visszatartó erejűnek.(23)
47.      Ugyanakkor semmi sem mutatja, hogy a jelen eljárásban vitatott elévülési idő általában tényleges büntetlenséget eredményezne a bolgár bíróságok előtt az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények miatt folyamatban lévő büntetőügyek jelentős számában.
48.      Ehelyett minden arra utal, hogy a jelen ügyben a büntethetőség elévülése csak az eljáró bíróság által tárgyalt magatartások egy részét érinti,(24) és hogy e magatartások (egy részének) esetleges büntetlensége az előterjesztő bíróság körülménybeli problémáihoz és nehézségeihez köthető egyedi tényezőkhöz kapcsolódik.
49.      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből általam fent idézett hányattatások sorozata(25) ténylegesen azt mutatja, hogy a büntetőeljárás lefolytatásának késedelme – miként a Bizottság állítja – a bíróság hatékonyságát érintő „rendszerszintű hiányosságoknak” tudható be.(26)
50.      Az ügyiratban nincsenek arra utaló adatok, miszerint a hasonló büntetőügyekkel foglalkozó bolgár bíróságok – ha nem is többségükben, de legalábbis jelentős számban – rendszerszintű akadályba ütköznek a büntethetőség elévülési ideje tekintetében az Unió pénzügyi érdekeit sértő magatartások érdemi elbírálása során.
51.      Véleményem szerint ilyen körülmények között nem teljesülnek a Bíróság ítélkezési gyakorlata által az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalással kapcsolatban a büntetlenség rendszerszintű kockázata fennállásának megállapításához szükséges feltételek. Az első kérdésre ezért nemleges választ kell adni.
B.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés
52.      Az előterjesztő bíróságnak kétségei merülnek fel azzal kapcsolatban, hogy a 2008/841 kerethatározat 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján lehetséges‑e, hogy a bűncselekmény elkövetésére irányuló, a kerethatározat 2. cikkének b) pontja értelmében vett „megállapodás” szigorúbb büntetéssel (tizenöt évig terjedő szabadságvesztés) legyen sújtható, mint a megállapodás tárgyát képező bűncselekmény elkövetése (nyolc évig terjedő szabadságvesztés).
53.      Emlékeztetek arra, hogy az alapeljárás tárgyát a következő személyek büntetőjogi felelőssége képezi:
–        A. és B., akiket a héa területén elkövetendő csalások céljából létrehozott bűnszervezet vezetésével vádolnak; amely magatartás öt évtől tizenöt évig terjedő szabadságvesztés‑büntetéssel büntetendő;
–        V., G. és D., akiket az említett bűnszervezetben való részvétellel vádolnak; amely magatartás három évtől tíz évig terjedő szabadságvesztés‑büntetéssel büntetendő.
54.      Az öt vádlottnak továbbá három évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés‑büntetéssel büntethető adócsalás elkövetését is felróják.
55.      A 2008/841 kerethatározat 2. cikke kötelezi a tagállamokat, hogy a bűnszervezethez kapcsolódó következő magatartástípusok egyike vagy mindkettő bűncselekménynek minősüljön:
–        aktív részvétel a bűnszervezet bűnözői tevékenységében;
–        megállapodás „egy vagy több személlyel […] olyan tevékenység folytatására, amelynek megvalósítása az [ugyanezen kerethatározat] 1. cikkében említett bűncselekmények elkövetésével járna […].” Az ilyen bűncselekmény „legalább négy évig terjedő szabadságvesztéssel […] vagy annál szigorúbb szankcióval büntetendő.”(27)
56.      A 2008/841 kerethatározat 3. cikkének (1) bekezdése pedig előírja a tagállamok számára, hogy meghozzák a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy:
–        a 2. cikk a) pontjában meghatározott bűncselekmény büntetési tételének felső határa „legalább kettőtől öt évig terjedő” szabadságvesztés legyen;
–        a 2. cikk b) pontjában említett bűncselekmény büntetési tételének felső határa „a megállapodás tárgyát képező bűncselekményével megegyező időtartamú szabadságvesztés vagy legalább kettőtől öt évig terjedő szabadságvesztés” legyen.
57.      A bolgár jogalkotó a 3. cikk (1) bekezdésének b) pontjában felkínált második lehetőséget választotta: a büntető törvénykönyv a héacsalás tekintetében a büntetési tétel felső határaként 8 évig terjedő szabadságvesztést, míg a héacsalás céljából létrehozott bűnszervezet létrehozása vagy vezetése tekintetében 15 évig terjedő szabadságvesztést ír elő.
58.      Ilyen körülmények között két kérdés merül fel:
–        egyfelől, hogy a 2008/841 kerethatározat 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja megengedi‑e, hogy a héacsalásra irányuló megállapodás hosszabb büntetéssel (tizenöt év) legyen sújtható, mint az ilyen adócsalás elkövetése (nyolc év);
–        másfelől, hogy egy nemzeti szabályozás mindenesetre büntetheti‑e az ilyen megállapodást öt évnél hosszabb maximális büntetéssel, tekintettel arra, hogy a 3. cikk (1) bekezdésének b) pontjában szereplő második lehetőség szerint a büntetési tétel felső határa „legalább kettőtől öt évig terjedő” szabadságvesztés.
1.      A 2008/841 kerethatározat 3. cikke (1) bekezdésének b) pontjában a „büntetési tételének felső határa […] legalább kettőtől öt évig terjedő szabadságvesztés”
59.      A 2008/841 kerethatározat az EUMSZ 31. cikkének (1) bekezdése alapján elfogadott jogi aktusok közé tartozik, amelynek rendelkezéseit az EUMSZ 83. cikk (1) bekezdésének első albekezdése átveszi. E kerethatározat a szervezett bűnözés területén elkövetett bűncselekményekre alkalmazandó szankciókra vonatkozó minimumszabályokat tartalmazza.(28)
60.      Az uniós jog jelenlegi állapota szerint a tagállamok büntetőjoga nem képezi általános harmonizációs intézkedések tárgyát. Konkrétan, a bűncselekmények súlyosságának értékelését „[…] úgy kell elvégezni, hogy annak során figyelembe kell venni azokat a döntéseket, amelyeket az érintett tagállam a büntetőjogi rendszerének keretében a társadalom jogrendjét leginkább sértő bűncselekmények azonosítását illetően hozott.”(29)
61.      Az osztrák kormány felhívta a figyelmet a Tanácsban a büntető anyagi jog területén számos uniós jogalkotási aktusról folytatott vita során a nemzeti jogi hagyományok és büntetőjogi rendszerek közötti eltérések miatt előállt nehézségekre.(30) E nehézségekből fakad a Tanács „A büntetések közelítésére alkalmazandó megközelítésről szóló következtetések” c. dokumentumában elfogadott elvi álláspont.(31)
62.      A Tanács által a Lisszaboni Szerződés előtti különböző kerethatározatokban alkalmazott e megközelítést rögzítő dokumentum szerint:
–        A szankciók közelítése nem akadályozhatja meg a tagállamokat a nemzeti rendszereik koherenciájának megőrzésében.(32)
–        Ha a jogi eszközökre vonatkozó (később elfogadásra kerülő) javaslatok a bűncselekmények minimális alkotóelemeit meghatározó rendelkezéseket tartalmaznak, meg kell fontolni a nemzeti jog által e bűncselekményekre alkalmazandó maximális büntetések minimumszintjének rögzítésére vonatkozó lehetőséget.(33)
63.      E célból a Tanács létrehozta a szankciószintek rendszerét(34) azzal a kitétellel, hogy minimális szintekről van szó, és hogy semmi sem akadályozza a tagállamokat a nemzeti szabályozásukban e szintek meghaladásában.(35)
64.      A Tanács számos kerethatározatában visszatérően alkalmazta(36) a – Bizottság állítása szerint az EUMSZ 83. cikke (1) bekezdésének megfelelő minimális közelítés elvével(37) összhangban álló – maximális büntetések e minimumrendszerét. E rendszer szellemiségéből és gyakorlatából következően a tagállamok a saját nemzeti jogrendszerükben szabadon megállapíthatnak a 2008/841 kerethatározatban előírtnál hosszabb maximális büntetéseket.
65.      Nem hagyhatom azonban figyelmen kívül a jogalkotó által használt nyelvi megfogalmazás nem különösebben szerencsés jellegét.
66.      Valóban, a 2008/841 kerethatározat 3. cikkének (1) bekezdésében a „bűncselekmény büntetési tételének felső határa legalább kettőtől öt évig terjedő szabadságvesztés”(38) fordulat nehezen értelmezhető, amit az előterjesztő bíróság tanácstalansága is mutat.(39)
67.      A „legalább” határozószóhoz kötött a „büntetési tételének felső határa” kifejezés oly módon kitárja a felső határ ultra limen terjedelmét, hogy nincs maximális büntetés. Következésképpen a tagállamok szigoríthatják a büntetést.
68.      Ha a „legalább” feltételt egyúttal nem egy konkrét időbeli korlátra, hanem egy olyan időkeretre tett utalás pontosítja, amelyen a büntetés hosszát kell érteni, akkor annak hossza nem terjedhetne az időkeret felső határán túl: így az időkeret (a büntetés szempontjából) a megengedett maximális szintet jelentené. A tagállamok ezért a büntetés hosszát csak az időkeret szélső értékei között határozhatnák meg és nem léphetnék túl a felső határt.
69.      Azonban az osztrák kormány javaslata szerint(40) úgy kell érteni, hogy a maximális büntetésre előírt alsó határ tartozik bele a büntetés („kettőtől öt évig terjedő”) időkeretébe, így a büntetés túlnyúlhat ezen az idősávon. A tagállamok tehát a maximális büntetést ennél magasabbra emelhetik.
70.      E – kétségtelenül bonyolult – értelmezés áll a leginkább összhangban az uniós jog büntetőjogi területén érvényesülő minimális közelítés elvével. Illetve bizonyos értelemben ezen értelmezés valósítja meg legjobban a tagállamok számára elismert azon jogkört is, hogy végső soron maguk határozzák meg a bevezetni kívánt büntetések felső határát.
71.      Az uniós jog a tagállamok számára a maximális büntetés meghatározására vonatkozó kötelezettségük teljesítését azon lehetőség felkínálásával engedi, hogy a jelen ügyben e maximális büntetés csupán két év, vagy öt évig terjedő más időtartam legyen. Természetesen anélkül, hogy korlátozná a tagállamokat a „legalább kettőtől öt évig terjedő” időkeretre szűkítettnél magasabb keret választásában.
72.      Ennek következtében álláspontom szerint a 2008/841 kerethatározat 3. cikke (1) bekezdésének b) pontjával nem ellentétes az e kerethatározat 2. cikkének b) pontjában említett megállapodást az e megállapodás tárgyát képező bűncselekményre előírtnál magasabb maximális szabadságvesztés‑büntetéssel sújtó nemzeti szabályozás.
73.      Mindenesetre figyelembe kell venni a Bíróság által kialakított ítélkezési gyakorlatot: a nemzeti bíróság nem köteles mellőzni egy kerethatározat közvetlen hatállyal nem bíró rendelkezéseivel összeegyeztethetetlen nemzeti jogi rendelkezés alkalmazását.(41)
2.      A bűncselekmény elkövetésére irányuló megállapodásra és a megállapodás szerinti bűncselekmény elkövetésére kiszabható büntetés különbsége. Arányosság
74.      Végezetül azt kell megállapítani, hogy a 2008/841 kerethatározat 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja megengedi‑e, hogy a bolgár jog a héacsalásra irányuló megállapodást súlyosabb (tizenöt év) büntetéssel sújtsa, mint amit ezen adócsalás elkövetésére előír (nyolc év).
75.      Az előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az igenlő válasz ellentétes lenne az arányosság elvével.(42)
76.      Nem osztom e megközelítést.
77.      Első látásra valóban aránytalannak tűnhet a bűncselekmény elkövetésére irányuló (a későbbi bűncselekmény előkészítő cselekményének tekintett) megállapodásnak
a bűncselekmény tényleges elkövetésénél szigorúbb büntetése.(43)
78.      A szervezett bűnözés jelenségével foglalkozó 2008/841 kerethatározat 2. cikkének b) pontja azonban „olyan tevékenység folytatására” vonatkozó megállapodásra utal, „amelynek megvalósítása […] bűncselekmények elkövetésével járna.”(44)
79.      A hangsúlyozottan a 2008/841 kerethatározat tárgyát képező szervezett bűnözés elleni küzdelem keretében észszerű a lehető legszigorúbban büntetni a bűncselekmények szervezett elkövetésére irányuló szervezetrendszerek létrehozását.
80.      Az egyetlen bűncselekmény elkövetésére vonatkozó alkalmi megállapodás nem ugyanaz, mint a több személyből álló, hosszabb időre létrejött szervezett csoport keretében bűncselekmények állandó és szervezett módon történő elkövetésére irányuló megállapodás.
81.      A 2008/841 kerethatározat 2. cikkének b) pontjában előírtak szerint az a személy, aki egy vagy több személlyel megállapodást köt bűnszervezet létrehozására, akkor is, ha „a tevékenység tényleges végrehajtásában nem vesz részt”:
–        akár közvetett módon, akár felbújtóként felelősségre vonható a szervezet égisze alatt mások által elkövetett bűncselekményekért,
–        mindenesetre közvetlenül és elsődlegesen felelős az olyan bűncselekmények tényleges elkövetésének megkönnyítésére irányuló szervezet létrehozásának bűncselekményéért, amelyek nem valósulhattak volna meg, ha az elkövetők nem részesülnek a bűnszervezet védelmében.
82.      Így elviekben úgy vélem, hogy a bűnszervezet létrehozására irányuló megállapodás az e szervezet keretében elkövetett konkrét bűncselekményekhez képest nagyobb büntetőjogi felelősséget vonhat maga után.
83.      A már elemzett keretek között a nemzeti jogalkotó hatáskörébe tartozik, hogy e büntetőjogi felelősség milyen terjedelemmel bírjon. A nemzeti jogalkotó által a bűncselekmény és a büntetés arányossága vonatkozásában kialakított álláspontnak elsőbbséget kell élveznie, kivéve akkor, ha nyilvánvalóan túllépi az észszerűség határait.
84.      Mindenesetre egyetértek a Bizottsággal abban, hogy egy konkrét szankció arányosságának értékelését az egyedi eset sajátos körülményeinek figyelembevételével kell elvégezni.(45)
85.      Az előterjesztő bíróság feladata annak meghatározása, hogy – figyelembe véve egyfelől az A. és B. megállapodásával létrehozott bűnszervezet jellemzőit, másfelől azon mértéket, amennyiben e szervezet megléte a V., G. és D. terhére rótt bűncselekmények elkövetésének szükséges feltétele – A. és B. magatartása súlyosabb büntetőjogi szankciót igényel‑e, mint az említett három vádlott tekintetében előírt büntetés. E bíróság ezen értékelésében egyébként nem hagyhatja figyelmen kívül, hogy A.‑t és B.‑t egyúttal a kettejük megállapodása nyomán létrejött bűnszervezet vezetésével is vádolják.
V.      Végkövetkeztetés
86.      A fentiekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a következő választ adja a Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság, Bulgária) számára:
„1)      Az EUMSZ 325. cikkét és az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló egyezmény 2. cikkének (1) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
e rendelkezésekkel nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely az Unió pénzügyi érdekei elleni bűncselekmények tekintetében a büntethetőség abszolút elévülési idejét írja elő, amelyet kizárólag a bűncselekményre vonatkozóan előírt maximális büntetés alapján határoz meg, ily módon az abszolút elévülési idő tizenöt év a tíz évet meghaladó szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmények esetében és tíz év a három évet meghaladó szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmények esetében.
2)      A szervezett bűnözés elleni küzdelemről szóló, 2008. október 24‑i 2008/841/IB tanácsi kerethatározat 3. cikke (1) bekezdésének b) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
e rendelkezéssel nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint valamely személy magatartása, amelynek keretében megállapodást köt olyan tevékenység folytatására, amelynek megvalósítása az e kerethatározat 1. cikkében említett bűncselekmények elkövetésével járna, az e bűncselekmények valamelyikének elkövetése tekintetében előírt szabadságvesztés‑büntetés büntetési tételének felső határát meghaladó szabadságvesztéssel büntetendő.”
1      Eredeti nyelv: spanyol.
i      A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
2      Az Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikke alapján a Tanács 1995. július 26‑i jogi aktusához mellékelt egyezmény (HL 1995. C 316., 4[9]. o.). A továbbiakban: PIF‑egyezmény.
3      A szervezett bűnözés elleni küzdelemről szóló, 2008. október 24‑i tanácsi kerethatározat (HL 2008. L 300., 42. o.).
4      A spanyol nyelvű változatban szereplő „conspiración” fogalom eltér az általam megtekintett többi nyelvi változat fogalomhasználatától. E változatok az „accord” (francia), az „agreement” (angol), az „intesa” (olasz), az „acordo” (portugál), az „acordul” (román), a „Vereinbarung” (német) és az „overeengekomen” (holland) kifejezést használják. Ezért a spanyol változatban szereplő „conspiración” fogalom a 2008/841 kerethatározat 2. cikkének b) pontjában használt „megállapodás” kifejezésként értendő.
5      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés 29. pontja.
6      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés 52. pontja.
7      A Bizottság írásbeli észrevételeinek 9. pontja.
8      E hatáskör gyakorlása során a tagállamok kötelesek tiszteletben tartani az uniós jogból eredő kötelezettségeiket. Lásd ebben az értelemben: 2019. február 26‑i Rimšēvičs és EKB kontra Lettország ítélet (C‑202/18 és C‑238/18; EU:C:2019:139), 57. pont.
9      2021. december 21‑i Euro Box Promotion és társai ítélet (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 és C‑840/19; EU:C:2021:1034), 181. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
10      2017. december 5‑i M. A. S. és M. B. ítélet (C‑42/17, EU:C:2017:936), 31. és 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
11      2015. szeptember 8‑i Taricco és társai ítélet (C‑105/14; EU:C:2015:555), 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
12      2017. december 5‑i M. A. S. és M. B. ítélet (C‑42/17, EU:C:2017:936), 41. pont.
13      Az Unió pénzügyi érdekeit érintő csalás ellen büntetőjogi eszközökkel folytatott küzdelemről szóló, 2017. július 5‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2017. L 198., 29. o.).
14      2021. január 21‑i Whiteland Import Export ítélet (C‑308/19, EU:C:2021:47), a továbbiakban: Whiteland Import Export ítélet, 48. pont. Az ügyben versenyjogi szabályok megsértéséről volt szó.
15      Whiteland Import Export ítélet, 49. pont.
16      Whiteland Import Export ítélet, 50. pont.
17      Whiteland Import Export ítélet, 51. pont.
18      Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18‑i tanácsi rendelet (HL 1995. L 312., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás: 1. fejezet, 1. kötet, 340. o.).
19      2025. február 6‑i Emporiki Serron – Emporias kai Diathesis Agrotikon Proionton ítélet (C‑42/24, EU:C:2025:56), 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
20      A Bizottság írásbeli észrevételeinek 17. pontja.
21      A Bizottság írásbeli észrevételeinek 18. pontja.
22      A Bizottság írásbeli észrevételeinek 19. pontja.
23      2015. szeptember 8‑i Taricco és társai ítélet (C‑105/14, EU:C:2015:555), 47. pont.
24      Az előterjesztő bíróság szerint a (2035‑ig) hátralévő idő elegendő lenne a bűnszervezet vezetőiként vádolt személyek ellen indított eljárás három fokon történő elbírálásához.
25      A jelen indítvány 19‑21. pontja.
26      A Bizottság írásbeli észrevételeinek 20. pontja.
27      Az előterjesztő bíróság (az előzetes döntéshozatalra utaló végzés 47. és 48. pontjában foglalt) álláspontjával ellentétben a Bizottság (írásbeli észrevételeinek 30. pontjában) úgy véli, hogy a 2008/841 kerethatározat 2. cikk b) pontjában említett „megállapodás” tárgya bűncselekmények elkövetése, és nem feltétlenül bűnszervezet létrehozása. Ha így van, akkor A. és B. magatartása inkább a 2008/841 kerethatározat 2. cikke a) pontjának hatálya alá tartozik, ily módon elveszti jelentőségét a kerethatározat az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés tárgyát képező 3. cikke (1) bekezdése b) pontjának alkalmazása. Álláspontom szerint függetlenül attól, hogy – miként a Bizottság is elismeri – a „megállapodás” bűnszervezet létrehozására is irányulhat, az a meghatározó, hogy a 2008/841 kerethatározat 2. cikkének akár az a) pontja, akár a b) pontja alapján a 3. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontja lehetővé teszi a bűnszervezet létrehozására, illetve a bűncselekmény elkövetésére irányuló megállapodásnak a megállapodás tárgyát képező bűncselekmény elkövetésénél súlyosabb büntetését.
28      2024. november 28‑i PT (Az ügyész és a bűncselekmény elkövetője között megkötött egyezség) ítélet (C‑432/22, EU:C:2024:987), 38. pont.
29      Ilyen értelemben: 2023. július 6‑i Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Különösen súlyos bűncselekmény) ítélet (C‑402/22, EU:C:2023:543), 38. pont.
30      Az osztrák kormány írásbeli észrevételeinek 24. pontja.
31      2002. május 27‑i 9141/02. sz. tanácsi dokumentum; a továbbiakban: tanácsi következtetések.
32      Tanácsi következtetések, 3. pont, negyedik albekezdés: „A büntetőjogi szankciók bizonyos területeken történő közelítésének mérlegelésekor szem előtt kell tartani, hogy a tagállamok jogi hagyományai eltérőek. Annak érdekében, hogy a tagállamok megőrizhessék nemzeti büntetési rendszereik koherenciáját, a büntetőjogi szankciók közelítése során bizonyos fokú rugalmasságra van szükség.” [nem hivatalos fordítás]
33      Tanácsi következtetések, 3. pont, ötödik albekezdés: „Amennyiben az EUSZ VI. címe alapján elfogadandó jogi aktusokra vonatkozó javaslatok olyan rendelkezéseket tartalmaznak, amelyek a bűncselekmények tekintetében minimális tényállási elemeket határoznak meg, figyelembe kell venni annak esetleges szükségességét, hogy a nemzeti jogban meg kell állapítani az érintett bűncselekményekre vonatkozó maximális büntetések minimális szintjét.” [nem hivatalos fordítás]
34      A tanácsi következtetések 3. pontja nyolcadik albekezdésében szereplő rendszer négy szintből áll:
1. szint: legalább egy évtől három évig terjedő maximális szabadságvesztés‑büntetés.
2. szint: legalább két évtől öt évig terjedő maximális szabadságvesztés‑büntetés.
3. szint: legalább öt évtől tíz évig terjedő maximális szabadságvesztés‑büntetés.
4. szint: legalább tíz évig terjedő maximális szabadságvesztés‑büntetés (a nagyon szigorú büntetést igénylő ügyekben).
35      Tanácsi következtetések, 3. pont, kilencedik albekezdés: „[…] Megjegyzendő, hogy a hivatkozott szintek minimumszintek, és semmi sem akadályozza meg a tagállamokat abban, hogy nemzeti jogszabályaikban ezeket a szinteket túllépjék.” [nem hivatalos fordítás]
36      Az osztrák kormány írásbeli észrevételeinek 37. lábjegyzetében felsorolt számos rendelkezés közül megemlítendő a magánszektorban tapasztalható korrupció elleni küzdelemről szóló, 2003. július 22‑i 2003/568/IB tanácsi kerethatározat (HL 2003. L 192., 54. o.; magyar nyelvű különkiadás: 19. fejezet, 6. kötet, 182. o.) 4. cikkének (2) bekezdése; valamint a rasszizmus és az idegengyűlölet egyes formái és megnyilvánulásai elleni, büntetőjogi eszközökkel történő küzdelemről szóló, 2008. november 28‑i 2008/913/IB tanácsi kerethatározat (HL 2008. L 328., 55. o.) 3. cikkének (2) bekezdése.
37      A Bizottság írásbeli észrevételeinek 34. pontja.
38      Álláspontom szerint a minimális büntetések meghatározásakor teljességgel indokolt e megfogalmazás, nem a legtanácsosabb a maximális büntetések esetében.
39      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés 56‑74. pontja.
40      Az osztrák kormány írásbeli észrevételeinek 32. pontja.
41      2019. június 24‑i Poplawski ítélet (C‑573/17, EU:C:2019:530), a rendelkező rész 2) pontja.
42      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés a jelen indítvány 22. pontjában közölt 52. pontja.
43      A bűncselekmény elkövetésére irányuló megállapodás általában enyhébb büntetést von maga után, mint maga a bűncselekmény. Meg kell azonban különböztetni a konkrét bűncselekmény elkövetésére irányuló megállapodást a bizonyos mértékű szervezettséggel és állandósággal rendelkező bűnszervezet létrehozásában vagy vezetésében álló bűncselekménytől.
44      Kiemelés tőlem.
45      A Bizottság írásbeli észrevételeinek 39. pontja.