62022TJ0484
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (tizedik tanács)
2023. november 22. (
*1
)
„Közszolgálat – Ideiglenes alkalmazottak – Átsorolás – A 2021. évi átsorolási időszak – Az átsorolást mellőző határozat – Szorzótényezők – Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 54. cikkének általános végrehajtási rendelkezései – Jogellenességi kifogás – Egyenlő bánásmód – Felelősség”
A T‑484/22. sz. ügyben,
QN (képviseli: H. Tagaras ügyvéd)
felperes
A Szabadságon, a Biztonságon és a Jog Érvényesülésén Alapuló Térség Nagyméretű IT‑rendszereinek Üzemeltetési Igazgatását Végző Európai Uniós Ügynökség (eu‑LISA) (képviseli: M. Chiodi, meghatalmazotti minőségben, segítői: A. Duron és D. Waelbroeck ügyvédek)
alperes ellen,
A TÖRVÉNYSZÉK (tizedik tanács),
tagjai: O. Porchia elnök, L. Madise és P. Nihoul (előadó) bírák,
hivatalvezető: H. Eriksson tanácsos,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára,
tekintettel a 2023. június 14‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet (
1
)
1
Az EUMSZ 270. cikken alapuló keresetében a felperes, QN egyrészt A Szabadságon, a Biztonságon és a Jog Érvényesülésén Alapuló Térség Nagyméretű IT‑rendszereinek Üzemeltetési Igazgatását Végző Európai Uniós Ügynökség (eu‑LISA) 2021. december 22‑i, a felperesnek a 2021. évi átsorolási időszak végén történő átsorolását mellőző határozatának (a továbbiakban: megtámadott határozat) megsemmisítését, másrészt az átsorolásának elmaradása miatt őt ért kár megtérítését kéri.
A jogvita előzményei
2
2019. március 1‑jén az eu‑LISA a felperest az Európai Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételek (a továbbiakban: egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek) 2. cikkének f) pontja alapján ideiglenes alkalmazottként alkalmazta, és AD 9 besorolási fokozatba sorolta be, hogy lássa el ezen ügynökség „Szervezeti szolgáltatások” egységének vezetői feladatait.
3
2021. február 28‑án a felperes jogosulttá vált az átsorolásra.
4
2021. október 29‑én az eu‑LISA igazgatási közleményt (a továbbiakban: igazgatási közlemény) tett közzé az ideiglenes alkalmazottak 2021. évi átsorolási időszakának (a továbbiakban: 2021‑es pénzügyi év) megindításáról.
5
A felperes neve nem szerepelt az átsorolásra javasolt alkalmazottak 2021. december 3‑án közzétett listáján.
6
2021. december 14‑én a felperes vitatta az átsorolási vegyesbizottság (a továbbiakban: vegyesbizottság) előtt, hogy nem javasolták átsorolásra. 2021. december 22‑én a vegyesbizottság arról tájékoztatta a felperest, hogy nem támogatja az átsorolását.
7
Ugyanezen a napon az eu‑LISA ügyvezető igazgatója (a továbbiakban: ügyvezető igazgató) a munkaszerződések megkötésére jogosult hatóságként közzétette a 2021. évi átsorolási időszakra vonatkozóan átsorolt alkalmazottak listáját, amelyen a felperes neve nem szerepelt.
8
2022. március 1‑jén a felperes panaszt nyújtott be a megtámadott határozattal szemben az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata 90. cikkének (2) bekezdése alapján, amely az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 46. cikke értelmében analógia útján alkalmazandó a szerződéses alkalmazottakra. E panaszt az eu‑LISA igazgatótanácsának elnöke 2022. június 25‑i határozatával elutasította (a továbbiakban: elutasító határozat).
A felek kérelmei
9
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
semmisítse meg a megtámadott határozatot és az elutasító határozatot;
–
kötelezze az eu‑LISA‑t 3000 euró kártérítés megfizetésére;
–
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
10
Az eu‑LISA azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
a keresetet mint megalapozatlant utasítsa el;
–
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
[omissis]
A megsemmisítésre irányuló kereseti kérelmekről
[omissis]
Az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikkének (8) bekezdésében szereplő, szorzótényezőkre vonatkozó kikötés értelmezése és alkalmazása során elkövetett téves jogalkalmazásra alapított, első jogalapról
[omissis]
– A személyzeti szabályzat I. melléklete B. szakaszának és az általános végrehajtási rendelkezések II. mellékletének figyelembevételéről
28
Ezzel a kifogással a felperes arra hivatkozik, hogy a szorzótényezőkre vonatkozó kikötés az általános végrehajtási rendelkezések II. mellékletének szövege ellenére kizárólag olyan mechanizmusként értelmezhető, amely az alkalmazottak átsorolására rendelkezésre álló álláshelyek számának meghatározására irányul.
29
A felperes lényegében az említett kikötés rendszertani értelmezésére támaszkodik, és figyelembe veszi annak céljait is.
30
Az eu‑LISA vitatja a felperes érvelését.
31
E tekintetben az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak szövegét, hanem azt a kontextust is figyelembe kell venni, amelybe illeszkedik, valamint azon jogi aktus céljait is, amelynek az a részét képezi (2022. március 15‑iAutorité des marchés financiers ítélet, C‑302/20, EU:C:2022:190, 63. pont; lásd még: 2023. március 9‑iLes Mousquetaires és ITM Entreprises kontra Bizottság ítélet, C‑682/20 P, EU:C:2023:170, 86. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2023. március 16‑iTowercast ítélet, C‑449/21, EU:C:2023:207, 31. pont).
32
Ami először is az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikke (8) bekezdésének szövegét illeti, abból kitűnik, hogy az átsorolásról szóló határozat meghozatalának feltétele egyfelől az érdemek összehasonlítása, másfelől pedig az, hogy az adminisztráció egyrészt figyelembe vegye az adott évre rendelkezésre álló költségvetési forrásokat, másrészt pedig tiszteletben tartsa „az átlagos előmeneteli ekvivalenciára vonatkozó, az [általános végrehajtási rendelkezések] II. mellékletében megállapított szorzótényezőket”.
33
Hasonlóképpen, az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikkének (5) és (7) bekezdése értelmében az átsorolásra javasolt alkalmazottak listája és a vegyesbizottság ajánlása sem haladhatja meg az általános végrehajtási rendelkezések II. mellékletében alkalmazott mértéket.
34
Egyrészt az általános végrehajtási rendelkezések II. melléklete megköveteli, hogy a személyzeti szabályzat I. mellékletének B. szakaszában szereplő, az átlagos előmeneteli ekvivalenciára vonatkozó szorzótényezőket ne lépjék túl, emlékeztetve arra, hogy e szorzótényezők 2014. január 1‑jétől ötévenként alkalmazandók. Másrészt e melléklet e szorzótényezőket átváltja a magasabb besorolási fokozatba való átsorolás előtt az egyes besorolási fokozatokban eltöltendő átlagos szolgálati időre. Az AD 9 besorolási fokozat esetében e szorzótényező 25%, az átlagos szolgálati idő pedig négy év.
35
Így az általános végrehajtási rendelkezések II. melléklete, amelyre e rendelkezések 5. cikke utal, egyértelműen előírja, hogy az átsorolás keretében hogyan kell alkalmazni a személyzeti szabályzat I. mellékletének B. szakaszában szereplő szorzótényezőket.
36
A II. melléklet egyértelmű szövege tehát ellentétes a felperes álláspontjával.
37
Másodszor, azon szövegkörnyezetet illetően, amelybe a szorzótényezőkre vonatkozó kikötés illeszkedik, a felperes úgy véli, hogy e kikötést kizárólag a személyzeti szabályzat több rendelkezése alapján kell értelmezni. E tekintetben a felperes előadja, hogy:
–
az általános végrehajtási rendelkezések II. melléklete a személyzeti szabályzat I. mellékletének B. szakaszára hivatkozik, amely minden besorolási fokozat tekintetében szorzótényezőt állapít meg;
–
mivel a személyzeti szabályzat I. mellékletének B. szakasza a 6. cikk (2) bekezdését hajtja végre, e szorzótényezők kizárólag az egyes besorolási fokozatokban megüresedő álláshelyek számának kiszámítására használhatók;
–
az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikkének (8) bekezdését és II. mellékletét tehát így kell értelmezni, annál is inkább, mivel az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 54. cikke, amely a hierarchiában magasabb szinten áll az általános végrehajtási rendelkezéseknél, a szorzótényezők tekintetében ugyancsak a személyzeti szabályzat I. mellékletének B. szakaszára utal; ennélfogva az említett szorzótényezőknek a személyzeti szabályzat szövege alapján történő értelmezése megelőzi az általános végrehajtási rendelkezések II. mellékletének fényében történő értelmezést.
38
E tekintetben a szorzótényezőkre vonatkozó kikötés rendszertani értelmezése szükségessé teszi annak tisztázását, hogy az általános végrehajtási rendelkezések, az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 54. cikke és a személyzeti szabályzat releváns rendelkezései – vagyis a személyzeti szabályzat I. mellékletének B. szakasza és 6. cikke – hogyan viszonyulnak egymáshoz.
39
Először is a szorzótényezőkre vonatkozó kikötés az általános végrehajtási rendelkezésekben szerepel, és ez utóbbiak pontosítják az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 54. cikkének az eu‑LISA‑n belüli végrehajtásának módját.
40
Az általános végrehajtási rendelkezések e tekintetben az eu‑LISA‑t az ideiglenes alkalmazottak átsorolása terén megillető széles mérlegelési jogkör kifejeződései (lásd ebben az értelemben: 2020. február 12‑iWD kontra EFSA ítélet, T‑320/18, nem tették közzé, EU:T:2020:45, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2021. április 28‑iCorreia kontra EGSZB ítélet, T‑843/19, EU:T:2021:221, 54. pont).
41
Márpedig az ítélkezési gyakorlat szerint, ha az ilyen ügynökség belső irányelv útján különös rendszert fogadott el, amelynek célja az átsorolási folyamat átláthatóságának biztosítása a részletszabályok és az eljárás meghatározása révén, e szabályozás az ügynökség mérlegelési jogköre önkorlátozásának minősül, amelytől az ügynökség az egyenlő bánásmód elvének megsértése nélkül csak az e változást igazoló okok megjelölésével térhet el (lásd ebben az értelemben: 2020. február 12‑iWD kontra EFSA ítélet, T‑320/18, nem tették közzé, EU:T:2020:45, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; lásd még analógia útján: 2022. november 9‑iQM kontra Europol ítélet, T‑164/21, EU:T:2022:695, 87. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
42
Az ilyen belső iránymutatás azonban semmi esetre sem szűkítheti a személyzeti szabályzat vagy az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek hatályát, és nem írhat elő olyan szabályokat, amelyek eltérnek a jogszabályi hierarchiában náluk magasabb szinten álló rendelkezésektől, így a személyzeti szabályzat és az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek rendelkezéseitől vagy az általános jogelvektől (lásd: 2018. március 20‑iArgyraki kontra Bizottság ítélet, T‑734/16, nem tették közzé, EU:T:2018:160, 66. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2023. február 15‑iFreixas Montplet és társai kontra Régiók Bizottsága ítélet, T‑260/22, nem tették közzé, EU:T:2023:71, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
43
Márpedig az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 54. cikkének első bekezdése az ideiglenes alkalmazottak átsorolását az érdemek összehasonlításától és a szorzótényezők tiszteletben tartásától teszi függővé, ez utóbbiak kapcsán csupán azt kimondva, hogy „a személyzeti szabályzat I. mellékletének B. szakaszában tisztviselők számára megállapított szorzótényezők nem haladhatóak meg”.
44
E rendelkezés, amely az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételekben egyedüliként hivatkozik a szorzótényezőkre és a személyzeti szabályzat I. mellékletének B. szakaszára, nem pontosítja tehát, hogy e szorzótényezőket hogyan kell alkalmazni.
45
Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 54. cikkének második bekezdése ezzel szemben ugyanezen cikk általános végrehajtási rendelkezéseire utal, amelyeket a személyzeti szabályzat 110. cikkével összhangban minden ügynökségnek el kell fogadnia.
46
E tekintetben a személyzeti szabályzat 110. cikkének (2) bekezdése az ügynökségekre alkalmazandó általános végrehajtási rendelkezések elfogadásának részletes szabályait úgy rögzíti, hogy e rendelkezések elfogadását az Európai Bizottságra bízza, és előírja, hogy e rendelkezéseket analógia útján az említett ügynökségekre is alkalmazni kell.
47
Ezenkívül az eu‑LISA‑ról, az 1987/2006/EK rendelet és a 2007/533/IB tanácsi határozat módosításáról, valamint az 1077/2011/EU rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. november 14‑i (EU) 2018/1726 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2018. L 295., 99. o.) 28. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az eu‑LISA személyzetére az uniós intézmények közötti megállapodással a személyzeti szabályzat végrehajtása céljából elfogadott szabályok alkalmazandók.
48
Márpedig az általános végrehajtási rendelkezéseket pontosan ezen jogszabályok alapján fogadták el, vagyis a személyzeti szabályzat 110. cikkének (2) bekezdése és az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 54. cikke, valamint egyrészt a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség nagy méretű IT‑rendszereinek üzemeltetési igazgatását végző európai ügynökség létrehozásáról szóló, 2011. október 25‑i 1077/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2011. L 286., 1. o.) alapján, amelyet 2018. december 11‑től hatályon kívül helyezett és felváltott a fenti 47. pontban említett 2018/1726 rendelet 28. cikke, másrészt pedig a Bizottság által a személyzeti szabályzat 110. cikkének (2) bekezdésével összhangban az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 54. cikkének végrehajtási szabályaira vonatkozóan az ügynökségeknek adott, 2015. december 16‑i előzetes jóváhagyás alapján.
49
A fenti 46. és 47. pontban felidézett rendelkezések tehát korlátozzák az eu‑LISA mérlegelési mozgásterét az alkalmazottai átsorolására vonatkozó szabályainak meghatározása tekintetében.
50
Ezenkívül az eu‑LISA arra hivatkozik – anélkül, hogy ezt a felperes vitatná –, hogy az általános végrehajtási rendelkezéseket a Bizottság hagyta jóvá, és azok a decentralizált ügynökségekre és a közös vállalatokra vonatkozó, az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 54. cikkének általános végrehajtási rendelkezéseit megállapító határozatminta (a továbbiakban: határozatminta) rendelkezésein alapulnak, amelyet a Bizottság elfogadott, és amely a Bizottság 2015. december 16‑i C(2015) 9563 final határozatának I. mellékletében szerepel, amely határozat a decentralizált ügynökségeknek és a közös vállalatoknak előzetes jóváhagyást adott a személyzeti szabályzat 45. cikkének általános végrehajtási rendelkezéseit illetően.
51
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az általános végrehajtási rendelkezések rendelkezései lényegében átveszik a határozatminta rendelkezéseit. Közelebbről, az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikke és II. melléklete megismétli az említett határozat releváns rendelkezéseit, és ez utóbbiak az AD 9 besorolási fokozatba tartozó alkalmazottak átsorolását e besorolási fokozatban eltöltött négy év minimális átlagos szolgálati időtől teszik függővé.
52
A fentiekből következik, hogy a személyzeti szabályzat I. mellékletének B. szakaszában előírt szorzótényezőknek az általános végrehajtási rendelkezések II. mellékletében a besorolási fokozatban eltöltött minimális átlagos szolgálati időre való átváltása a Bizottság által elfogadott azon rendelkezéseket veszi át, amelyek a személyzeti szabályzat 110. cikke és a 2018/1726 rendelet 28. cikkének (1) bekezdése értelmében főszabály szerint valamennyi ügynökségre alkalmazandók.
53
Másodszor, ami a személyzeti szabályzat rendelkezéseit illeti, emlékeztetni kell arra, hogy a személyzeti szabályzat I. mellékletének B. szakasza a három besorolási csoportban (AD, AST és AST/SC) az „átlagos előmeneteli ekvivalenciára vonatkozó szorzótényezőket” határozza meg, és e csoportok minden egyes besorolási fokozatára külön szorzótényezőt határoz meg. Az AD 9 besorolási fokozat esetében ez a szorzótényező 25%.
54
A személyzeti szabályzat I. mellékletének B. szakasza ezzel szemben nem pontosítja sem azt a keretet, amelyen belül e szorzótényezők alkalmazandók, sem azt, hogy azokat milyen módon kell alkalmazni.
55
A személyzeti szabályzatnak az e mellékletben meghatározott szorzótényezőkre vonatkozó egyetlen rendelkezése a személyzeti szabályzat 6. cikkének (2) bekezdése. E tekintetben az említett személyzeti szabályzat 6. cikkének (1) bekezdése értelmében az egyes intézményekre vonatkozó költségvetési szakaszokhoz mellékelt létszámterv minden besorolási fokozat és minden besorolási csoport esetében feltünteti az álláshelyek számát. A személyzeti szabályzat 6. cikkének (2) bekezdésével összhangban ez a terv az érdemeken alapuló előléptetéssel a személyzeti szabályzat 45. cikkében megállapított elvének sérelme nélkül biztosítja, hogy az év január 1‑jén minden egyes intézménynél a létszámterv minden besorolási fokozatában a betöltetlen álláshelyek száma megfeleljen a megelőző év január 1‑jén az alacsonyabb besorolási fokozatban aktív státuszban lévő tisztviselők száma és az arra a besorolási fokozatra az I. melléklet B. szakaszában megadott tényezők szorzatának; ezeket az arányszámokat 2014. január 1‑jétől ötéves átlag alapján kell alkalmazni.
56
A személyzeti szabályzat 6. cikkének (2) bekezdése így előírja, hogy a szorzótényezők arra szolgálnak, hogy az érintett intézmény költségvetési részéhez mellékelt létszámtervben szereplő minden egyes besorolási fokozat és minden egyes év tekintetében kiszámítsák a megüresedő álláshelyek számát, és ezt a számot figyelembe veszik a tisztviselők előléptetése során.
57
E tekintetben, noha a személyzeti szabályzat 45. cikke (1) bekezdésének első mondata az említett személyzeti szabályzat 6. cikkének (2) bekezdésére hivatkozik, előírva, hogy a tisztviselők előléptetéséről a kinevezésre jogosult hatóság ez utóbbi rendelkezést figyelembe véve határoz, nem ez a helyzet az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételeknek az alkalmazottak átsorolására vonatkozó 54. cikke, sem pedig az általános végrehajtási rendelkezések bármely rendelkezése esetében.
58
Ezenkívül az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikke kizárólag a szorzótényezők az általános végrehajtási rendelkezések II. mellékletében történő alkalmazásának módjára utal, vagyis az átsorolás előtt a besorolási fokozatban eltöltendő, az ezen szorzótényezők alapján kiszámított átlagos szolgálati időre, anélkül hogy a személyzeti szabályzat 6. cikkére vagy a létszámtervben szereplő, egyes besorolási fokozatokhoz tartozó állások számára vonatkozna. Ebben az összefüggésben nem állapítható meg, hogy az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikke eltér a hierarchiában magasabb szinten álló, a személyzeti szabályzatból vagy az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételekből eredő magasabb szintű releváns rendelkezésektől.
59
A fenti rendszertani elemzésből kitűnik, hogy a személyzeti szabályzat I. mellékletének B. szakaszában százalékban kifejezett szorzótényezőket két különböző célra használják. Egyrészt a személyzeti szabályzat 6. cikkének (2) bekezdése értelmében e szorzótényezők az egyes besorolási fokozatokban megüresedő álláshelyek éves számának, és ebből következően az előléptetés lehetőségének kiszámítására szolgálnak. Másrészt az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikkének (8) bekezdése és II. melléklete értelmében azokat minden besorolási fokozatban a minimális átlagos szolgálati idő meghatározására használják, amely idő az alkalmazottak átsorolásának feltétele.
60
Márpedig a tisztviselők előléptetése kapcsán a Törvényszék megerősítette a szorzótényezők e kettős célját, amikor kimondta, hogy azok a személyzeti szabályzat 6. cikkének (2) bekezdésétől függetlenül a besorolási fokozatban eltöltött átlagos előmeneteli idő meghatározására is alkalmazhatók (lásd ebben az értelemben: 2017. február 14‑iSchönberger kontra Számvevőszék ítélet, T‑688/15 P, nem tették közzé, EU:T:2017:76, 121., 122. és 124. pont).
61
A Törvényszék e tekintetben egyrészt pontosította, hogy a személyzeti szabályzat 6. cikkének (2) bekezdése értelmében e szorzótényezők lehetővé teszik az előléptetésre rendelkezésre álló álláshelyek számának kiszámítását, és hogy ennek keretében azokat ötéves átlag alapján kell alkalmazni (2017. február 14‑iSchönberger kontra Számvevőszék ítélet, T‑688/15 P, nem tették közzé, EU:T:2017:76, 121. pont).
62
Másrészt a Törvényszék szerint, mivel a szorzótényezőket évekre alakítják át, azok az említett a besorolási fokozatban eltöltött átlagos szolgálati idő meghatározására szolgálnak (2017. február 14‑iSchönberger kontra Számvevőszék ítélet, T‑688/15 P, nem tették közzé, EU:T:2017:76, 121., 122. és 124. pont). E kérdés tekintetében figyelembe kell venni az azon évek során alkalmazandó szorzótényezőket, amelyeket az alkalmazott a szóban forgó besorolási fokozatban töltött, így a személyzeti szabályzat 6. cikkének (2) bekezdésében előírt, ötéves átlagra vonatkozó korlátozás nem alkalmazható (2017. február 14‑iSchönberger kontra Számvevőszék ítélet, T‑688/15 P, nem tették közzé, EU:T:2017:76, 121. pont).
63
A fentiekből következik, hogy a személyzeti szabályzatnak és az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételeknek a szorzótényezőkre vonatkozó rendelkezései nem teszik lehetővé annak megállapítását, hogy az alkalmazottak átsorolása során ezeket a szorzótényezőket kizárólag az átsorolásra nyitva álló álláshelyek számának kiszámítására kellene alkalmazni, anélkül hogy az átsorolás előtt az egyes besorolási fokozatokban eltöltött minimális átlagos szolgálati idő meghatározására szolgálhatnának.
64
A felperes elméletét tehát nem támasztja alá az a szövegkörnyezet sem, amelybe a szorzótényezőkre vonatkozó kikötés illeszkedik.
65
Harmadszor, a szorzótényezőkre vonatkozó kikötés által követett célkitűzéseket illetően a felperes úgy véli, hogy e kikötés arra irányul, hogy korlátozza az átsorolásra rendelkezésre álló álláshelyek számát, és ily módon bizonyos párhuzamosságot biztosítson a tisztviselőkkel a szakmai előmenetelt illetően. A felperes úgy véli, hogy ezt az értelmezést nem kérdőjelezi meg az a tény, hogy a rendelkezésre álló költségvetési forrásoknak többek között az általános végrehajtási rendelkezések és a létszámterv által előírt tiszteletben tartása azonos szerepet tölt be, mivel az említett forrásokból és az említett táblázatból eredő korlátozás más jellegű érdekeket szolgál.
66
E tekintetben először is a személyzeti szabályzat 6. cikkének (2) bekezdéséből kitűnik, hogy az érdemeken alapuló előmenetel elvének sérelme nélkül a szorzótényezők az átlagos szakmai előmenetelt fejezik ki (2013. március 13‑iAK kontra Bizottság ítélet, F‑91/10, EU:F:2013:34, 71. pont).
67
Márpedig ezen szorzótényezőknek a besorolási fokozatban eltöltött minimális átlagos szolgálati időre való átváltása egy másik módja annak, hogy ellenőrizni lehessen az alkalmazottak átsorolásának átlagos sebességét (lásd ebben az értelemben: 2017. február 14‑iSchönberger kontra Számvevőszék ítélet, T‑688/15 P, nem tették közzé, EU:T:2017:76, 122. és 124. pont), így tehát ugyanazt a célt követi, mint a személyzeti szabályzat 6. cikkének (2) bekezdése.
68
Az általános végrehajtási rendelkezések és a határozatminta második preambulumbekezdése e tekintetben utal az ideiglenes alkalmazottak átsorolására vonatkozó különös és koherens szabályok meghatározásának szükségességére, különösen az ügynökségek közötti mobilitásuk megkönnyítése érdekében.
69
Ezenkívül az ideiglenes alkalmazottak átsorolására alkalmazandó szabályok nem lehetnek azonosak a tisztviselőkre alkalmazandó szabályokkal, az ideiglenes alkalmazottaknak ugyanis az intézményükön belül nem ugyanolyan előmeneteli lehetőségeik vannak, mint a tisztviselőknek (2021. április 28‑iCorreia kontra EGSZB ítélet, T‑843/19, EU:T:2021:221, 55. pont; 2022. április 27‑iCorreia kontra EGSZB ítélet, T‑750/20, nem tették közzé, EU:T:2022:246, 80. pont).
70
Ezenkívül, eltérően a tisztviselőktől, akik alkalmazásának stabilitását a személyzeti szabályzat garantálja, az ideiglenes alkalmazottak sajátos rendszer hatálya alá tartoznak, amelynek alapja az érintett intézménnyel kötött munkaszerződés (1992. január 28‑iSpeybrouck kontra Parlament ítélet, T‑45/90, EU:T:1992:7, 90. pont).
71
Továbbá a tisztviselők szakmai előmenetelhez való jogának személyzeti szabályzatban való elismerése nem biztosít számukra alanyi jogot az előléptetésre, még akkor sem, ha valamennyi előírt feltételnek megfelelnek, mivel az előléptetésről szóló határozat nem csupán a pályázó képesítésétől és képességétől, hanem azoknak az előléptetésre jogosult többi pályázó képesítéseivel és képességeivel való összehasonlításon alapuló értékelésétől is függ (lásd: 2022. április 27‑iCorreia kontra EGSZB ítélet, T‑750/20, nem tették közzé, EU:T:2022:246, 85. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
72
A fenti 69. és 70. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatban kifejtett okok miatt szükségszerűen ugyanez vonatkozik az ideiglenes alkalmazottakra is.
73
Ebben az összefüggésben nem következetlen, ha az alkalmazottak átsorolását ahhoz a feltételhez kötik, hogy átlagosan bizonyos számú évet töltsenek a besorolási fokozatukban, annál is inkább, mivel még az intézményükön belüli előmenetelre jogosult tisztviselők előléptetése esetén sem zárja ki az előléptetésre nyitva álló álláshelyek számának figyelembevétele a besorolási fokozatban eltöltött minimális szolgálati időre vonatkozó feltétel egyidejű alkalmazását (lásd ebben az értelemben: 2017. február 14‑iSchönberger kontra Számvevőszék ítélet, T‑688/15 P, nem tették közzé, EU:T:2017:76, 121., 122. és 124. pont).
74
Másodszor a személyzeti szabályzat 6. cikkének (1) és (2) bekezdése azáltal, hogy előírja, hogy az egyes besorolási fokozatokban megüresedő álláshelyek számának kiszámítására az érintett intézmény költségvetési részéhez mellékelt létszámtervben szereplő álláshelyek számát kell alkalmazni, e rendelkezések közvetlen kapcsolatot hoznak létre a szorzótényezők és az érintett intézmény költségvetése között. Azon tényből azonban, hogy e szövegből kitűnik, hogy ezek a szorzótényezők olyan mechanizmusnak minősülnek, amely egyszerre szolgál a szakmai előmenetel sebességének és a költségvetési források elosztásának behatárolására, nem lehet arra következtetni, hogy az alkalmazottak átsorolása keretében e sebesség behatárolása kizárólag az átsorolásra vonatkozó – akár indikatív – kvóták alkalmazásával kerülhet sor, anélkül hogy elő lehetne írni a besorolási fokozatban eltöltött minimális átlagos szolgálati időt.
75
A fentiekből következik, hogy a felperes álláspontját nem támasztja alá a szorzótényezőkre vonatkozó kikötés célja sem, vagyis az alkalmazottak átsorolása átlagos sebességének behatárolása, amely célt követheti a besorolási fokozatban eltöltött minimális átlagos szolgálati idő alkalmazása is.
76
Az első kifogást tehát el kell utasítani.
[omissis]
A másodlagosan a szorzótényezőkre vonatkozó kikötés ellen irányuló jogellenességi kifogásra alapított második jogalapról
91
Másodlagosan a felperes az általános végrehajtási rendelkezések azon rendelkezéseivel kapcsolatos jogellenességi kifogásra hivatkozik, amelyek a besorolási fokozatban eltöltött átlagos minimális szolgálati időre vonatkozó feltétel alkalmazását írják elő. E jogalap két kifogást tartalmaz.
– A személyzeti szabályzat 45. cikkének, az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 54. cikkének, az általános végrehajtási rendelkezések 4. cikkének és az érdemeken alapuló átsorolás elvének megsértéséről
92
Ezzel a kifogással a felperes arra hivatkozik, hogy a besorolási fokozatban eltöltött átlagos minimális szolgálati időre vonatkozó feltétel sérti a személyzeti szabályzat 45. cikkében, az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 54. cikkében és az általános végrehajtási rendelkezések 4. cikkében előírt, érdemeken alapuló átsorolás elvét. A felperes szerint egyrészt az érdemek e feltételhez vannak kötve, és annak teljesítése nem kizárólag az érintettől függ, másrészt pedig az említett feltétel ily módon teljes besorolási fokozatokat zár ki az átsorolásból, függetlenül az átsorolható alkalmazottak érdemeitől.
93
Az eu‑LISA vitatja a felperes érvelését.
94
E tekintetben az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 54. cikke az érdemeken alapuló előléptetésnek a személyzeti szabályzat 45. cikkében foglalt elvét kiterjeszti az átsorolásra, ugyanakkor azt is előírja az adminisztráció számára, hogy ne lépje túl a szorzótényezőket. E kettős követelményt megismétli az általános végrehajtási rendelkezések 4. és 5. cikke, amelyek szó szerint átveszik a határozatminta releváns rendelkezéseit.
95
Az átsorolás két paramétere, azaz az érdemek összehasonlítása és a besorolási fokozatban eltöltött minimális átlagos szolgálati idő nem pusztán egyedi szempontok, mivel az érintett besorolási fokozatba tartozó többi pályázó érdemeitől és szolgálati idejétől függnek.
96
Ezenkívül az elutasító határozatból kitűnik, hogy a pályázók érdemei határozzák meg egyrészt a besorolási fokozatban eltöltött átlagos szolgálati idő kiszámítását, mivel e számítás során csak a legjobb pályázókat (a továbbiakban: leginkább érdemes pályázók) veszik figyelembe a létszámtervben rendelkezésre álló álláshelyek számának eléréséig, másrészt pedig ezen érdemek határozzák meg annak lehetőségét, hogy átsorolják a leginkább érdemes pályázókat, akiknek a besorolási fokozatban eltöltött egyéni szolgálati ideje adott esetben meghaladja az alkalmazandó átlagos szolgálati időt.
97
E tekintetben az eu‑LISA az elutasító határozatban egy példán szemléltette a 2021. évi időszakban alkalmazott módszert. E módszer szerint az érdemek összehasonlítása mindenekelőtt a pályázók rangsorolására szolgál, és az eu‑LISA csak a leginkább érdemes pályázókat választja ki. Ezt követően az eu‑LISA kiszámítja a leginkább érdemes pályázók által a besorolási fokozatban eltöltött átlagos szolgálati időt. Ha ez az átlagos szolgálati idő nem elegendő, de az egyik leginkább érdemes pályázó a besorolási fokozatban a vonatkozó átlagos szolgálati időnél magasabb egyéni szolgálati idővel rendelkezik, nem sorolható át, ha egy magasabban rangsorolt pályázó ezen átlagos szolgálati időnél rövidebb egyéni szolgálati idővel rendelkezik. Ebben az esetben a leginkább érdemes pályázók egyikét sem sorolják át.
98
E módszerrel a besorolási fokozatban eltöltött átlagos szolgálati időre vonatkozó feltétel alkalmazása tehát az ugyanazon besorolási fokozatba tartozó pályázók teljes csoportjának az átsorolásából való kizárásához vezethetett, ha egyrészt a leginkább érdemes pályázók a besorolási fokozatukban együttesen az alkalmazandónál kevesebb átlagos szolgálati idővel rendelkeztek, másrészt pedig e pályázók közül a legmagasabban rangsoroltak ezen átlagos szolgálati időnél alacsonyabb egyéni szolgálati idővel rendelkeztek a besorolási fokozatban. Ebben az esetben az alkalmazandó átlagos minimális szolgálati időnél magasabb egyéni szolgálati idővel rendelkező, alacsonyabban rangsorolt pályázókat nem lehetett átsorolni.
99
Az említett módszer mindazonáltal bizonyítja, hogy továbbra is az érdemek összehasonlítása marad az átsorolás fő kritériuma. Ez ugyanis arra szolgál, hogy a pályázókat érdemeik alapján rangsorolják, majd ezt követően a rangsor határozza meg, hogy a besorolási fokozatban eltöltött átlagos szolgálati idő teljesen vagy részben megakadályozza‑e a csoport átsorolását. Másként fogalmazva, ha valamely alkalmazott a leginkább érdemes pályázók közé tartozik, de nem a legmagasabban rangsorolt, és a besorolási fokozatban az átlagos szolgálati időnél magasabb egyéni szolgálati idővel rendelkezik, akkor nem sorolható át, ha egyrészt ezt az átlagos szolgálati időt a leginkább érdemes alkalmazottak együttesen nem töltik be, másrészt ha az e csoportba tartozó, legmagasabban rangsorolt személyek az átlagos szolgálati időnél rövidebb szolgálati idővel rendelkeznek. Ebben az esetben az érdemek, és nem csupán a szolgálati idő az akadálya annak, hogy a besorolási fokozatba tartozó, tapasztaltabb alkalmazottat átsorolják.
100
Az eu‑LISA tehát helyesen mutatott rá az elutasító határozatban arra, hogy az alkalmazandó, besorolási fokozatban eltöltött átlagos szolgálati idő egyáltalán nem veszélyezteti a leginkább érdemes pályázók átsorolását.
101
A felperes besorolási fokozatát illetően az eu‑LISA az elutasító határozatban a következőket állapította meg:
–
elvégezte az egyes besorolási fokozatokban átsorolható alkalmazottak érdemeinek összehasonlító vizsgálatát; ezt követően megvizsgálta a besorolási fokozatban eltöltött átlagos szolgálati időre vonatkozó feltételt;
–
ez a feltétel nem teljesült az AD 9 besorolási fokozatban, mert mind a hét átsorolható alkalmazott – köztük a felperes – átlagosan csak két évet töltött ebben a besorolási fokozatban, miközben az átlagos szolgálati időnek négy évet kellett volna elérnie;
–
az általános végrehajtási rendelkezések 5. cikkének (5) bekezdése értelmében e feltétel teljesítésének elmulasztása megakadályozta őt abban, hogy az e besorolási fokozatba tartozó alkalmazottakat átsorolja;
–
ezért úgy határozott, hogy egyetlen AD 9 besorolási fokozatba tartozó alkalmazottat sem javasol átsorolásra.
102
Ebből kitűnik, hogy az AD 9 besorolási fokozatba tartozó, átsorolásra jogosult alkalmazottak érdemeit az átsorolási eljárás első szakaszában, az átsorolásra javasolt alkalmazottak listájának összeállítása előtt vizsgálták. Azonban nem az érdemek okozták az átsorolás elmaradását. Ennek oka az e besorolási fokozatba tartozó összes átsorolásra jogosult alkalmazott nem megfelelő átlagos szolgálati ideje volt, mivel az egyes alkalmazottak – köztük a felperes – szolgálati ideje körülbelül feleannyi volt, mint az alkalmazandó minimális átlagos szolgálati idő.
103
Márpedig emlékeztetni kell arra, hogy először is az általános végrehajtási rendelkezésekben előírt, a besorolási fokozatban eltöltött átlagos minimális szolgálati időre vonatkozó feltétel átveszi a határozatmintában szereplő feltételt, és az átlagos előmeneteli ekvivalencia fenntartását célozza azáltal, hogy behatárolja azt a sebességet, amellyel az ügynökség a leginkább érdemes alkalmazottait átsorolhatja. Másodszor, a személyzeti szabályzat 6. cikkének (2) bekezdése értelmében az a tény, hogy a besorolási fokozatban eltöltött átlagos szolgálati időre vonatkozó, szorzótényezőkön alapuló feltétel révén behatárolják a tisztviselők előléptetésének sebességét, nem sérti az érdemeken alapuló előléptetés elvét (lásd ebben az értelemben: 2013. március 13‑iAK kontra Bizottság ítélet, F‑91/10, EU:F:2013:34, 71. pont), és még inkább igaz ez az alkalmazottakra, akik nem rendelkeznek ugyanolyan jogosultsággal a szakmai előmenetelre, mint a tisztviselők. Harmadszor, a besorolási fokozatban eltöltött átlagos minimális szolgálati időre vonatkozó feltétel ezenkívül az ügynökségek közötti mobilitás megkönnyítését is szolgálja (lásd a fenti 68. pontot), ami a leginkább érdemes alkalmazottak érdekeit szolgálja.
104
A fentiekre tekintettel a felperes nem állíthatja, hogy a besorolási fokozatban eltöltött átlagos szolgálati időre vonatkozó feltétel sérti az érdemeken alapuló átsorolás elvét.
[omissis]
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (tizedik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék A Szabadságon, a Biztonságon és a Jog Érvényesülésén Alapuló Térség Nagyméretű IT‑rendszereinek Üzemeltetési Igazgatását Végző Európai Ügynökség (eu‑LISA) 2021. december 22‑i, QN‑nek a 2021. évi átsorolási időszak során történő átsorolását mellőző határozatát megsemmisíti.
2)
A Törvényszék a keresetet az ezt meghaladó részében elutasítja.
3)
A Törvényszék az eu‑LISA‑t kötelezi a költségek viselésére.
Porchia
Madise
Nihoul
Kihirdetve Luxembourgban, a 2023. november 22‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.
(
1
)	A jelen ítéletnek csak azok a pontjai kerülnek ismertetésre, amelyek közzétételét a Törvényszék hasznosnak tartja. A kihagyott pontok tekintetében lásd: a Törvényszék 2023. november 22‑iQN kontra eu‑LISA ítélete (T‑484/22, EU:T:2023:741).