62023TJ0534
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (kibővített kilencedik tanács)
2025. november 12. (
*1
)
„Környezet – A megújuló energia szélesebb körű alkalmazásának felgyorsítását célzó keret meghatározásáról szóló (EU) 2022/2577 rendelet – Belső felülvizsgálat iránti kérelem – Az 1367/2006/EK rendelet 10. cikkének (1) bekezdése – A kérelem elutasítása – Az EUMSZ 122. cikk (1) bekezdése alapján elfogadott jogi aktus – Olyan jogi aktus, amely nem képezheti belső felülvizsgálat iránti kérelem tárgyát – Az 1367/2006 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja – Az »igazgatási aktus« fogalma – Az Aarhusi Egyezmény 9. cikkének (3) bekezdése – Az Aarhusi Egyezmény 2. cikkének (2) bekezdése – A »jogalkotói minőségben« elfogadott jogi aktus”
A T‑534/23. sz. ügyben,
a Föreningen Svenskt Landskapsskydd (székhelye: Koler [Svédország]) és a mellékletben megnevezett többi felperes (
1
) (képviseli őket: M. Le Berre ügyvéd),
felperesek
az Európai Unió Tanácsa (képviselik: R. Boucquey, A. Maceroni és L. Vétillard, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
támogatja:
az Európai Bizottság (képviselik: C. Hermes, G. Gattinara, B. De Meester és C. Valero, meghatalmazotti minőségben)
beavatkozó fél,
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített kilencedik tanács),
a tanácskozások során tagjai: L. Truchot elnök, H. Kanninen, M. Sampol Pucurull (előadó), T. Perišin és H. Cassagnabère bírák,
hivatalvezető: V. Di Bucci,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára, különösen a 2024. november 18‑i pervezető intézkedésre és a Bizottságnak a Törvényszék Hivatalához 2024. december 9‑én benyújtott válaszára,
tekintettel arra, hogy a felek az eljárás írásbeli szakaszának befejezéséről való értesítést követő háromhetes határidőn belül nem kérték tárgyalás tartását, és mivel ennek nyomán a Törvényszék az eljárási szabályzata 106. cikkének (3) bekezdése alapján úgy határozott, hogy a keresetről az eljárás szóbeli szakaszának mellőzésével határoz,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az EUMSZ 263. cikken alapuló keresetükkel a felperesek, a Föreningen Svenskt Landskapsskydd és a mellékletben megnevezett többi jogi személy az Európai Unió Tanácsa 2023. június 13‑i határozatának (a továbbiakban: megtámadott határozat) megsemmisítését kérik, amely mint elfogadhatatlant, másodlagosan pedig mint megalapozatlant elutasította a megújuló energia szélesebb körű alkalmazásának felgyorsítását célzó keret meghatározásáról szóló, 2022. december 22‑i (EU) 2022/2577 tanácsi rendelet (HL 2022. L 335., 36. o.) belső felülvizsgálata iránt 2023. február 22‑én a 2021. október 6‑i (EU) 2021/1767 európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL 2021. L 356., 1. o.) módosított, a környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló Aarhusi Egyezmény rendelkezéseinek az uniós intézményekre és szervekre való alkalmazásáról szóló, 2006. szeptember 6‑i 1367/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2006. L 264., 13. o.; a továbbiakban: aarhusi rendelet) 10. cikkének (1) bekezdése alapján benyújtott kérelmüket.
A jogvita előzményei
2
A felperesek környezetvédelmi célú nonprofit egyesületek.
3
Az Oroszországi Föderáció Ukrajnával szembeni agressziós háborúja nyomán 2022‑ben hirtelen és jelentős mértékben zavar keletkezett az Oroszországból érkező gázáramlásban, ami rávilágított arra, hogy sürgősen fel kell hagyni az orosz ellátással, és garantálni kell az Európai Unión belüli ellátás biztonságát.
4
Ebben az összefüggésben az Európai Tanács a 2022. október 20–21‑i következtetéseiben felkérte az Európai Unió Tanácsát és az Európai Bizottságot, hogy sürgősen terjesszenek elő konkrét határozatokat a megújuló energia és a villamosenergia‑hálózatok – többek között az engedélyezési eljárások felgyorsítása és egyszerűsítése révén történő – szélesebb körű alkalmazásának ösztönzése érdekében, akár az EUMSZ 122. cikk szerinti sürgősségi intézkedések útján. A Bizottság 2022. november 9‑én elfogadta a megújuló energia szélesebb körű alkalmazásának felgyorsítását célzó keret meghatározásáról szóló COM(2022) 591 final tanácsi rendeletre irányuló javaslatot, amely átmeneti, arányos és rendkívüli intézkedéseket tartalmaz az energiapiaci válság kezelésére irányuló kezdeményezések és a vonatkozó hatályos uniós jogszabályok kiegészítésére. A Tanács 2022. november 24‑én elvi megállapodásra jutott a szövegtervezettel kapcsolatban. 2022. december 22‑én a Tanács az EUMSZ 122. cikk (1) bekezdése alapján elfogadta a 2022/2577 rendeletet.
5
Amint az a 2022/2577 rendelet (3), (4) és (6) preambulumbekezdéséből kitűnik, a Tanács úgy ítélte meg, hogy a megújuló energia Unión belüli szélesebb körű alkalmazásának mihamarabbi felgyorsítása érdekében fel kell gyorsítani bizonyos megújulóenergia‑technológiákra vonatkozó engedélyezési eljárásokat, különösen az uniós környezetvédelmi jogszabályokban előírt egyes értékelési kötelezettségek alóli mentesítés révén.
6
2023. február 22‑én a felperesek az aarhusi rendelet 10. cikke (1) bekezdésének megfelelően a 2022/2577 rendelet belső felülvizsgálata iránti kérelmet nyújtottak be a Tanácshoz.
7
A megtámadott határozatban, amelyet a felperesekkel 2023. június 13‑án közöltek, a Tanács a 2022/2577 rendelet belső felülvizsgálata iránti kérelmet mint elfogadhatatlant, másodlagosan pedig mint megalapozatlant elutasította.
8
A Tanács lényegében kifejtette, hogy az EUMSZ 122. cikk (1) bekezdése alapján elfogadott 2022/2577 rendelet célzott és átmeneti eltéréseket vezet be az EUMSZ 289. cikk (1) és (2) bekezdése értelmében vett rendes, illetve különleges jogalkotási eljárás keretében elfogadott jogi aktusoktól, és így nem tartozhat az „igazgatási aktus” aarhusi rendelet 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja értelmében vett fogalmába. E tekintetben a Tanács hangsúlyozta, hogy még ha a 2022/2577 rendelet a tartalma és hatásai miatt nem is minősül az EUM‑Szerződés értelmében vett jogalkotási aktusnak, vagyis az EUMSZ 289. cikk (1) és (2) bekezdésének megfelelően rendes vagy különleges jogalkotási eljárás keretében elfogadott jogi aktusnak, mindazonáltal a környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló egyezmény (HL 2005. L 124., 4. o.; a továbbiakban: Aarhusi Egyezmény) értelmében jogalkotási aktusnak minősül. Másodlagosan a Tanács a 2022/2577 rendelet belső felülvizsgálata iránti kérelmet megalapozatlanként is elutasította.
A felek kérelmei
9
A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:
–
semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–
a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.
10
A Tanács azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet mint megalapozatlant;
–
a felpereseket kötelezze a költségek viselésére.
11
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
a felpereseket kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
12
Keresetük alátámasztása érdekében a felperesek öt jogalapra hivatkoznak. Első jogalapjukban azzal érvelnek, hogy a Tanács tévesen alkalmazta a jogot, amikor mint elfogadhatatlant elutasította a 2022/2577 rendelet belső felülvizsgálata iránti kérelmet. Második jogalapjukban azt állítják, hogy a Tanács a megtámadott határozatban az aarhusi rendelet 10. cikkének (2) bekezdését illetően tévesen alkalmazta a jogot, amikor a belső felülvizsgálat iránti kérelmüket azzal az indokkal elutasította, hogy a 2022/2577 rendelet nem minősül az említett rendelet értelmében vett igazgatási aktusnak. Harmadik jogalapjukban a 2022/2577 rendelet jogellenességére vonatkozó kifogást hoznak fel. Negyedik jogalapjukban a felperesek lényegében azt állítják, hogy a megtámadott határozat nyilvánvaló mérlegelési hibát tartalmaz. Ötödik jogalapjukban az indokolási kötelezettség megsértésére hivatkoznak.
13
A felperesek beadványainak olvasata alapján úgy tűnik, hogy az első jogalap négy részből áll, amelyek közül az első lényegében az indokolás hiányosságán, a második lényegében az Aarhusi Egyezmény 2. cikke (2) bekezdésének és az aarhusi rendelet 2. cikke (1) bekezdése g) pontjának megsértésén, a harmadik az aarhusi rendelet 2. cikke (1) bekezdése c) és g) pontjának és 10. cikke (1) bekezdésének megsértésén, a negyedik pedig az EUMSZ 289. cikk (1)–(3) bekezdésének és a jogbiztonság elvének megsértésén alapul.
14
A Törvényszék úgy véli, hogy először az első jogalap első részét, majd együttesen e jogalap második és harmadik részét, végül pedig ugyanezen jogalap negyedik részét kell megvizsgálni.
Az első jogalapnak a lényegében az indokolási kötelezettség megsértésére alapított, első részéről
15
Az első jogalapnak az érthetőség hiányára alapított első részének alátámasztása érdekében a felperesek valójában a megtámadott határozat indokolásának elégtelenségére hivatkoznak.
16
E tekintetben a felperesek azzal érvelnek, hogy ellentmondásos a Tanácsnak a megtámadott határozatban szereplő azon érvelése, amely szerint a 2022/2577 rendelet nem minősül sem az EUM‑Szerződés értelmében vett „jogalkotási aktusnak”, sem pedig az aarhusi rendelet értelmében vett „igazgatási aktusnak”. Álláspontjuk szerint a jogi aktusok e két kategóriája kölcsönösen kizárja egymást. Egyébiránt megjegyzik, hogy a Tanács az említett határozatban nem határozza meg konkrétan azon jogi aktus típusát, amelynek a 2022/2577 rendelet az EUM‑Szerződés, az Aarhusi Egyezmény és az aarhusi rendelet értelmében megfelelhetne, megsértve ezzel a jogbiztonság elvét.
17
A Bizottság által támogatott Tanács vitatja a felperesek érveit.
18
Emlékeztetni kell arra, hogy amint az az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, az EUMSZ 296. cikk második bekezdése által megkövetelt indokolást az adott ügy természetéhez kell igazítani, valamint világosan és kétértelműségtől mentesen kell megfogalmazni a jogi aktust kiadó intézmény érvelését, hogy az az érdekeltek számára a meghozott intézkedés indokait megismerhetővé, a hatáskörrel rendelkező bíróság számára pedig a felülvizsgálati jogkört gyakorolhatóvá tegye. Az indokolási kötelezettséget az eset összes körülményeire, így különösen a jogi aktus tartalmára, a felhívott indokok jellegére, és a címzettek vagy a jogi aktus által közvetlenül és személyükben érintett egyéb személyek magyarázathoz fűződő érdekére tekintettel kell vizsgálni. Nem követelmény az indokolással szemben, hogy a releváns tény‑ és jogkérdések minden részletére kitérjen, amennyiben nem csupán szövege, hanem egyben kontextusa, valamint a tárgyra vonatkozó jogszabályok összessége alapján eldönthető a kérdés, hogy az aktus indokolása megfelel‑e a fent említett rendelkezések követelményeinek (lásd ebben az értelemben: 2007. február 1‑jei Sison kontra Tanács ítélet, C‑266/05 P, EU:C:2007:75, 80. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2018. május 3‑iMálta kontra Bizottság ítélet, T‑653/16, EU:T:2018:241, 53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
19
Mindazonáltal az indokolás hiánya akkor is megállapítható, ha a szóban forgó határozat tartalmaz bizonyos indokolási elemeket. Így az ellentmondásos vagy érthetetlen indokolás az indokolás hiányának felel meg. Ugyanez vonatkozik arra az esetre is, ha a szóban forgó határozatban szereplő indokolási elemek olyan hiányosak, hogy azok a határozat elfogadásával összefüggésben semmiképpen nem teszik lehetővé a címzett számára, hogy megértse a kibocsátója érvelését (lásd ebben az értelemben: 2020. június 11‑iBizottság kontra Di Bernardo ítélet, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
20
Egyébiránt az aarhusi rendelet 10. cikkének (2) bekezdése azt is előírja, hogy az Unió valamely aktusának belső felülvizsgálata iránti kérelemmel megkeresett uniós intézmény vagy szerv által elfogadott írásbeli álláspontot indokolni kell. Ezen indokolásnak lehetővé kell tennie a kérelmező számára, hogy megértse az illetékes intézmény vagy szerv határozatát megalapozó indokokat (2021. január 27‑iClientEarth kontra EBB ítélet, T‑9/19, EU:T:2021:42, 87. pont).
21
A jelen ügyben, amint az a megtámadott határozatból kitűnik, a Tanács a belső felülvizsgálat iránti kérelmet mint elfogadhatatlant azzal az indokkal utasította el, hogy a 2022/2577 rendelet nem minősül belső felülvizsgálat tárgyát képezhető aktusnak, azaz az aarhusi rendelet 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja értelmében vett „igazgatási aktusnak”. E tekintetben a Tanács megjegyzi, hogy bár a 2022/2577 rendelet nem minősül a Szerződések értelmében vett jogalkotási aktusnak, nem minősül az aarhusi rendelet értelmében vett „igazgatási aktusnak” sem. A Tanács hangsúlyozza, hogy a 2022/2577 rendelet a tartalma és a hatásai alapján szervesen kapcsolódik a jogalkotási aktusokhoz, amelyek nem tartoznak az aarhusi rendelet hatálya alá. A Tanács megállapítja továbbá, hogy a 2022/2577 rendelet olyan intézkedéseket tartalmaz, amelyek eltérhetnek más jogi, akár jogalkotási aktusoktól is.
22
E tekintetben a megtámadott határozatban szereplő indokok elegendőek ahhoz, hogy a felperesek megismerhessék azokat az okokat, amelyek miatt a Tanács mint elfogadhatatlant elutasította a 2022/2577 rendelet belső felülvizsgálata iránti kérelmet, és hogy vitathassák ezen indokok megalapozottságát. Ezenkívül ugyanezen indokok elegendőek ahhoz, hogy a Törvényszék bírósági felülvizsgálatot gyakorolhasson. Így a megtámadott határozat indokolása nem ellentmondásos, és nem is érthetetlen, továbbá abból világosan és egyértelműen kitűnik a kibocsátójának érvelése.
23
Következésképpen az első jogalap első részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
Az első jogalapnak lényegében az Aarhusi Egyezmény 2. cikke (2) bekezdésének, az aarhusi rendelet 2. cikke (1) bekezdése c) és g) pontjának, valamint 10. cikke (1) bekezdésének megsértésére alapított, második és harmadik részéről
24
Elöljáróban a második részt illetően a felperesek valójában téves jogalkalmazásra, mégpedig az Aarhusi Egyezmény 2. cikke (2) bekezdésének megsértésére és az aarhusi rendelet 2. cikke (1) bekezdése g) pontjának megsértésére hivatkoznak. Egyébiránt a harmadik rész keretében a felperesek az aarhusi rendelet 2. cikke (1) bekezdése c) és g) pontjának, valamint 10. cikke (1) bekezdésének megsértésére hivatkoznak.
25
A felperesek lényegében azzal érvelnek, hogy a Tanács a megtámadott határozatban az Aarhusi Egyezmény 2. cikkének (2) bekezdése, valamint az aarhusi rendelet 2. cikke (1) bekezdésének c) és g) pontja, valamint 10. cikkének (1) bekezdése tekintetében tévesen alkalmazta a jogot, amikor a belső felülvizsgálat iránti kérelmüket elutasította azzal az indokkal, hogy a 2022/2577 rendelet nem minősül az aarhusi rendelet értelmében vett „igazgatási aktusnak”.
26
E tekintetben a felperesek hangsúlyozzák, hogy az aarhusi rendelet alkalmazandó az uniós intézményekre és szervekre, amelyeket a 2. cikke (1) bekezdésének c) pontja úgy határoz meg, mint „bármely […] közintézmény, szerv, hivatal vagy ügynökség, kivéve ha bírói vagy jogalkotói minőségben jár el”. Egyébiránt az Aarhusi Egyezmény 2. cikkének (2) bekezdése kiterjesztően határozza meg a „hatóság” fogalmát, pontosítva, hogy e meghatározás nem foglalja magában a „azokat a testületeket vagy intézményeket, melyek […] jogalkotói minőségben járnak el”.
27
Ezenkívül a felperesek megjegyzik, hogy azt az „igazgatási aktust”, amely az aarhusi rendelet 10. cikkének (1) bekezdése alapján felülvizsgálat iránti kérelem tárgyát képezheti, ugyanezen rendelet 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja úgy határozza meg, hogy az az „uniós intézmény vagy szerv által elfogadott [bármely] nem jogalkotási aktus”.
28
Így, mivel a 2022/2577 rendeletet a Tanács nem az EUMSZ 289. cikk (1) és (2) bekezdésében előírt jogalkotási eljárások valamelyikét követően, azaz jogalkotói minőségben fogadta el, az olyan „igazgatási aktusnak” minősül, amely az aarhusi rendelet 10. cikkének (1) bekezdésében és az Aarhusi Egyezmény 9. cikkének (3) bekezdésében előírt belső felülvizsgálati eljárás tárgyát képezheti, amely rendelkezés előírja, hogy a nyilvánosság tagjai közigazgatási vagy bírósági eljárást indíthatnak, hogy megtámadhassák a hatóságok olyan aktusait, amelyek ellentétesek a környezetre vonatkozó nemzeti jogi rendelkezésekkel.
29
Egyébiránt a felperesek azzal érvelnek, hogy a Tanács által a megtámadott határozatban tett azon állításnak, amely szerint az „igazgatási aktus” fogalmának a 2021/1767 rendelet általi módosítása arra irányult, hogy a felülvizsgálati eljárás tárgyát képező jogi aktusok tárgyi hatályát kiterjessze az általános hatályú jogi aktusokra, anélkül azonban, hogy magában foglalná azokat a jogi aktusokat, amelyeket az Aarhusi Egyezmény értelmében jogalkotási aktusnak kell minősíteni, ellentmondanak az említett rendelet rendelkezései. Egyrészt ugyanis az „igazgatási aktus” fogalmát a 2021/1767 rendelet immár úgy határozza meg, mint „az uniós intézmény vagy szerv által elfogadott [bármely] nem jogalkotási aktus”. Másrészt az említett rendelet (8) preambulumbekezdése utal arra, hogy ki kell terjeszteni a belső felülvizsgálati eljárás tárgyát képező jogi aktusok tárgyi hatályát annak érdekében, hogy azok kiterjedjenek az „általános hatályú nem jogalkotási aktusokra”.
30
A Bizottság által támogatott Tanács vitatja a felperesek érveit.
31
A Törvényszéknek meg kell vizsgálnia, hogy a Tanács tévesen utasította‑e el elfogadhatatlanként a 2022/2577 rendelet belső felülvizsgálata iránti kérelmet azzal az indokkal, hogy e kérelem nem olyan jogi aktusra vonatkozik, amely az aarhusi rendelet 10. cikkének (1) bekezdése alapján ilyen felülvizsgálat tárgyát képezheti, vagyis az ugyanezen rendelet 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjában meghatározott „igazgatási aktusra”.
32
Az első jogalap megalapozottságának értékeléséhez tehát az „igazgatási aktus” fogalmát az aarhusi rendelet értelmében és alkalmazásában kell értelmezni.
33
Az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően valamely uniós jogi rendelkezés helyes értelmezéséhez nemcsak annak szövegét, hanem azt a szövegkörnyezetet is figyelembe kell venni, amelybe illeszkedik, valamint azon jogi aktus céljait is, amelynek az a részét képezi. Valamely uniós jogi rendelkezés keletkezése is felfedhet az értelmezése szempontjából releváns tényezőket (lásd: 2024. július 29‑iAsociaţia Crescătorilor de VaciBălţată Românească Tip Simmental ítélet, C‑286/23, EU:C:2024:655, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
34
Elsősorban, ami a szó szerinti értelmezést illeti, az aarhusi rendelet 2. cikke (1) bekezdése g) pontjának szövegéből az következik, hogy az igazgatási aktus „az uniós intézmény vagy szerv által elfogadott olyan nem jogalkotási aktus, amely jogi és külső hatással bír, és amely olyan rendelkezéseket tartalmaz, amelyek ellentétesek lehetnek a […] környezetvédelmi joggal”.
35
Meg kell állapítani egyrészt, hogy az uniós jogalkotó az aarhusi rendelet 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjában az „igazgatási aktus” fogalmát kizárólag „nem jogalkotási aktusként” határozta meg, másrészt pedig, hogy e fogalmat a „jogalkotási aktus” fogalmával szembeállítva határozta meg, anélkül azonban, hogy az EUMSZ 289. cikk (1) és (2) bekezdése értelmében vett rendes vagy különleges jogalkotási eljárás keretében elfogadott jogi aktusok kategóriájára hivatkozott volna.
36
Másodsorban, ami a rendszertani értelmezést illeti, először is az aarhusi rendelet (7) és (11) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az uniós jogalkotó szándéka az volt, hogy a jogalkotói minőségben eljáró uniós intézményeket vagy szerveket kizárják az Aarhusi Egyezmény hatálya alól.
37
E tekintetben az aarhusi rendelet 1. cikke előírja, hogy e rendeletet „az uniós intézményekre és szervekre” kell alkalmazni. Ugyanezen rendelet 2. cikke (1) bekezdésének c) pontja meghatározza az „uniós intézmény és szerv” fogalmát, amely kizárja az uniós intézményeket vagy szerveket, amennyiben bírói vagy jogalkotói minőségben járnak el. Az aarhusi rendelet 1. cikkének és 2. cikke (1) bekezdése c) pontjának együttes olvasatából tehát az következik, hogy e rendelet nem alkalmazandó az uniós intézményekre és szervekre, amennyiben azok bírói vagy jogalkotói minőségben járnak el.
38
Egyébiránt az aarhusi rendelet 10. cikke meghatározza az igazgatási aktusok belső felülvizsgálata iránti kérelemre vonatkozó szabályokat.
39
Márpedig megjegyzendő, hogy az aarhusi rendelet 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja értelmében vett „nem jogalkotási aktus” fogalma és az említett rendelet 2. cikke (1) bekezdésének c) pontjában szereplő, „bírói vagy jogalkotói minőségben eljáró uniós intézmények vagy szervek által elfogadott jogi aktusok” fogalma kölcsönösen függ egymástól. E rendelet 10. cikkének hatálya ugyanis nem haladhatja meg magának a rendeletnek a hatályát, amint azt különösen annak 1. cikke, valamint 2. cikke (1) bekezdésének c) és g) pontja meghatározza.
40
E tekintetben, mivel az aarhusi rendelet 2. cikke (1) bekezdésének c) pontja kizárja e rendeletnek az uniós intézményekre vagy szervekre történő alkalmazását, amennyiben azok bírói vagy jogalkotói minőségben járnak el, az ennek keretében elfogadott aktusok nem minősülhetnek az aarhusi rendelet értelmében vett igazgatási aktusoknak (lásd ebben az értelemben: 2020. szeptember 3‑iMellifera kontra Bizottság ítélet, C‑784/18 P, nem tették közzé, EU:C:2020:630, 81. pont).
41
Másodszor meg kell jegyezni, hogy bár a 2021/1767 rendelet elfogadásakor az uniós jogalkotó ki kívánta terjeszteni a belső felülvizsgálati eljárás hatályát annak érdekében, hogy az uniós jogot összhangba hozza az Aarhusi Egyezmény rendelkezéseivel, nem kívánta módosítani a jogalkotási aktusoknak az e konkrét jogorvoslati eljárás hatálya alóli kizárását, amint azt többek között e rendelet (8) preambulumbekezdése is tanúsítja, amely kimondja, hogy az aarhusi rendelet 10. cikkének hatálya alá csak „az általános hatályú nem jogalkotási aktusokat” kell vonni.
42
Kétségtelen, hogy a 2021/1767 rendelet (8) preambulumbekezdése arra hivatkozik, hogy ki kell terjeszteni az aarhusi rendeletben előírt belső felülvizsgálati eljárás hatályát annak érdekében, hogy az az általános hatályú nem jogalkotási aktusokra is kiterjedjen. Mindazonáltal az aarhusi rendelet hatálya alól kizárt jogalkotási aktusok meghatározásához e preambulumbekezdés nem hivatkozik az EUMSZ 289. cikk (1) és (2) bekezdésében előírt jogalkotási eljárásokra.
43
Harmadszor megjegyzendő továbbá, hogy az aarhusi rendelet 2. cikke (1) bekezdésének a „környezetvédelmi jog” fogalmát meghatározó f) pontját illetően a Bíróság kimondta, hogy az, hogy az említett cikk egyes nyelvi változatokban „jogra” vagy „jogszabályokra” utal, nem jelentheti azt, hogy e rendelet alkalmazásában a „környezetvédelmi jog” fogalma az EUMSZ 289. cikk (3) bekezdése értelmében vett jogalkotási aktusokra korlátozódik (lásd ebben az értelemben: 2023. július 6‑iEBB és Bizottság kontra ClientEarth ítélet, C‑212/21 P és C‑223/21 P, EU:C:2023:546, 85. pont).
44
Így a fenti 43. pontban említett ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a Bíróság az aarhusi rendelet 2. cikke (1) bekezdésének f) pontjában szereplő „jogszabályok” kifejezést nem az EUMSZ 289. cikkből következő pontos és formalista értelemben értelmezte.
45
E körülmények között, noha igaz, hogy az EUMSZ 289. cikk értelmében vett jogalkotási aktus nem minősül az aarhusi rendelet értelmében és alkalmazásában véve igazgatási aktusnak, a fenti 36–44. pontban kifejtett rendszertani értelmezésből nem az tűnik ki, hogy az ugyanezen rendelet 2. cikke (1) bekezdésének c) pontjában említett „jogalkotói minőségben” fogalma tökéletesen egybeesik a jogalkotási aktusoknak az EUMSZ 289. cikkben meghatározott kategóriájával.
46
Harmadsorban, a teleologikus értelmezést illetően emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós jogszabályokat, amennyire lehetséges, a nemzetközi jog figyelembevételével kell értelmezni, különösen amikor e jogszabályok épp az Unió által megkötött valamely nemzetközi megállapodás végrehajtását szolgálják, mivel e jog az Unió jogrendjének részét képezi, és köti az Unió intézményeit (lásd ebben az értelemben: 2015. január 15‑iEvans ítélet, C‑179/13, EU:C:2015:12, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2023. július 6‑iEBB és Bizottság kontra ClientEarth ítélet, C‑212/21 P és C‑223/21 P, EU:C:2023:546, 66. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
47
E tekintetben az EUSZ 3. cikk (5) bekezdéséből kitűnik, hogy az Unió hozzájárul „a nemzetközi jog szigorú betartásához és fejlesztéséhez”.
48
Így az aarhusi rendelet célja az Aarhusi Egyezmény 9. cikkének (3) bekezdésében foglalt rendelkezéseknek az uniós intézmények tekintetében történő végrehajtása (lásd: 2023. július 6‑iEBB és Bizottság kontra ClientEarth ítélet, C‑212/21 P és C‑223/21 P, EU:C:2023:546, 67. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
49
Bár az Aarhusi Egyezmény 9. cikkének (3) bekezdésére nem lehet hivatkozni az aarhusi rendelet 10. cikke (1) bekezdése jogszerűségének értékelése céljából, e megállapítás nem képezi akadályát annak, hogy e rendelet rendelkezéseit a fenti 46. pontban említett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően lehetőség szerint az Aarhusi Egyezmény fényében értelmezzék (lásd: 2023. július 6‑iEBB és Bizottság kontra ClientEarth ítélet, C‑212/21 P és C‑223/21 P, EU:C:2023:546, 68. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
50
Az ilyen értelmezés ugyanis az uniós jogalkotónak az aarhusi rendelet (3) preambulumbekezdésében kifejezett szándékának megfelelően lényeges eszköz annak biztosításához, hogy az uniós jog rendelkezései összeegyeztethetőek maradjanak ezen egyezmény rendelkezéseivel (2023. július 6‑iEBB és Bizottság kontra ClientEarth ítélet, C‑212/21 P és C‑223/21 P, EU:C:2023:546, 69. pont).
51
E tekintetben az Aarhusi Egyezmény igazságszolgáltatáshoz való hozzáférésre vonatkozó 9. cikkének (3) bekezdéséből kitűnik, hogy valamennyi fél biztosítja, hogy a nyilvánosság azon tagjai számára, akik a nemzeti jogrendszerben lefektetett kritériumoknak, amennyiben vannak ilyenek, megfelelnek, a közigazgatási és bírói eljárásokhoz való hozzáférés biztosított legyen, hogy megtámadhassák magánszemélyek és hatóságok olyan lépéseit és mulasztásait, amelyek ellentmondanak a környezetre vonatkozó nemzeti jog rendelkezéseinek.
52
A „felülvizsgálat alá vonható jogi aktus” fogalmát azonban az Aarhusi Egyezmény 9. cikkének (3) bekezdése nem határozza meg.
53
Mindazonáltal az Aarhusi Egyezmény 9. cikke (3) bekezdésének első látásra rendkívül tág hatályát árnyalni kell. E rendelkezés tárgyi hatályát ugyanis korlátozza az említett egyezmény 2. cikkének (2) bekezdése, amelyből kitűnik, hogy ez utóbbi nem alkalmazandó a jogalkotási jellegű jogi aktusokra. Az említett rendelkezésnek megfelelően azon „hatóság” fogalma alól, amelynek környezetvédelmi jogot sértő aktusai megtámadhatók, ki vannak zárva azok az intézmények, amelyek bírói vagy jogalkotói minőségben járnak el (lásd ebben az értelemben: 2023. július 6‑iEBB és Bizottság kontra ClientEarth ítélet, C‑212/21 P és C‑223/21 P, EU:C:2023:546, 70. pont).
54
Ugyanakkor az Aarhusi Egyezmény nem pontosítja azokat a körülményeket, amelyek között a szervek, illetve intézmények jogalkotói vagy bírói minőségben járnak el.
55
Ebből következik, hogy az Aarhusi Egyezmény megalkotói – 2. cikke (2) bekezdésének utolsó mondatára tekintettel – kifejezetten kizárták ezen egyezmény 9. cikke (3) bekezdésének hatálya alól a bírói vagy jogalkotói minőségben eljáró szervek vagy intézmények aktusait, anélkül hogy meghatározták volna, hogy mit kell a „jogalkotói minőségben” kifejezés alatt érteni, és különösen anélkül, hogy az ezen egyezményben részes felekre bízták volna e fogalom belső jogukra való hivatkozással történő meghatározását.
56
E tekintetben megjegyzendő, hogy az Aarhusi Egyezmény 2. cikke (2) bekezdésének szó szerinti értelmezése nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a „jogalkotói minőségben” fogalmának meghatározása a szerződő felek számára elismert mérlegelési jogkörbe tartozik. Ugyanis a „jogalkotás” valamely nemzetközi közjogi norma értelmében történő értelmezésének függetlennek kell lennie a szerződő felek belső jogától. Így az említett egyezmény 2. cikke (2) bekezdésének értelmezése nem alapulhat kizárólag az ezen egyezményben részes felek egyikének jogrendszerén (lásd ebben az értelemben: Jääskinen főtanácsnok Tanács és Bizottság kontra Stichting Natuur en Milieu és Pesticide Action Network Europe egyesített ügyekre vonatkozó indítványa, C‑404/12 P és C‑405/12 P, EU:C:2014:309, 30. pont).
57
Ezt az értelmezést megerősítik az Aarhusi Egyezmény Megfelelési Bizottságának (a továbbiakban: Aarhusi Bizottság) közleményei, amelyet annak ellenőrzése céljából hoztak létre, hogy az említett egyezményben részes felek tiszteletben tartják‑e az egyezményből eredő kötelezettségeket. E közlemények ugyanis, noha nem rendelkeznek kötelező erővel, részét képezik az ezen egyezmény értelmezését vezérlő elemeknek (lásd ebben az értelemben és analógia útján: 2024. március 7‑iRoheline Kogukond és társai ítélet, C‑234/22, EU:C:2024:211, 39. pont).
58
E tekintetben megjegyzendő, hogy az Aarhusi Bizottság ellenzi az Aarhusi Egyezmény 2. cikke (2) bekezdésének olyan értelmezését, amely kizárólag az ezen egyezményben részes felek egyikének jogrendszerére utaló konkrét hivatkozásokon alapul. Így az ACCC/C/2008/32. sz. közleményében az említett bizottság arra a következtetésre jutott, hogy annak meghatározása szempontjából, hogy valamely határozatot, jogi aktust vagy mulasztást ezen egyezmény 2. cikkének (2) bekezdésére tekintettel jogalkotói minőségben fogadtak‑e el, nem lehet döntő annak az említett egyezmény valamely szerződő felének belső joga szerinti megnevezése.
59
Egyébiránt az Aarhusi Bizottság az ACCC/C/2011/61. és az ACCC/C/2014/120. sz. közleményében rámutatott arra, hogy bár az Aarhusi Egyezmény nem határozza meg azokat a körülményeket, amelyek között valamely intézmény vagy szerv jogalkotói minőségben jár el, egyértelmű, hogy az említett egyezmény csak akkor zár ki egy intézményt vagy szervet a hatálya alól, ha az említett testület e konkrét jogkörében járt el. Így valamely szerződő fél nemzeti parlamentje, noha demokratikusan megválasztott szervnek minősül, az Aarhusi Egyezmény értelmében vett hatóságnak tekinthető, ha nem jogalkotói minőségben jár el, például amikor valamely tevékenységet vagy projektet engedélyez.
60
A Bíróságnak a környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférésről és a 90/313/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. január 28‑i 2003/4/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (HL 2003. L 41., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 375. o.) az Aarhusi Egyezmény fényében történő értelmezése keretében a „bírói vagy jogalkotói minőségben eljáró szervek vagy intézmények” fogalmáról is alkalma nyílt állást foglalni. E tekintetben a Bíróság megállapította, hogy a „jogalkotói minőségben eljáró szervek vagy intézmények” fogalmát funkcionálisan kell értelmezni, amely szerint e meghatározás alá tartozónak tekinthetők azok a minisztériumok, amelyek feladata a nemzeti jog értelmében a törvénytervezetek előkészítése, a parlamentnek való előterjesztése és jogalkotási eljárásban való részvétel – főként álláspont megfogalmazása révén (lásd ebben az értelemben: 2012. február 14‑iFlachglas Torgau ítélet, C‑204/09, EU:C:2012:71, 49. pont).
61
E megfontolások tehát a „jogalkotói minőségben” fogalmának funkcionális megközelítéséhez vezetnek. Ezzel kapcsolatban megjegyzendő, hogy a funkcionális megközelítés nemcsak az érintett szerv jellegére összpontosít, vagyis arra, hogy ez az intézmény vagy szerv hagyományosan jogalkotói hatásköröket gyakorol‑e, hanem a szóban forgó intézmény vagy szerv által ténylegesen ellátott feladatokra. Így, bár a szervezeti kritérium az aarhusi rendelet értelmében vett jogalkotási aktus minősítésre utaló valószínűsítő körülménynek minősül, önmagában nem döntő jelentőségű. Figyelembe kell venni ugyanis az említett intézmény vagy szerv által elfogadott jogi aktus tartalmára vonatkozó kritériumot is. Ez a megközelítés annál is inkább indokolt, mivel a jogalkotási eljárás az Aarhusi Egyezményben részes felek között jelentős mértékben eltérhet.
62
Ebből következik, hogy az Aarhusi Egyezmény egyik részes felének jogrendszerére jellemző és kizárólag eljárási kritériumon alapuló, tisztán formális megközelítés nem fogadható el annak meghatározásához, hogy valamely jogi aktus elfogadására jogalkotói minőségben eljárva került‑e sor. Így az aarhusi rendelet 2. cikke (1) bekezdésének c) pontjában szereplő „jogalkotói minőségben” fogalma nem értelmezhető úgy, hogy az kizárólag azokra az aktusokra vonatkozik, amelyeket az EUMSZ 289. cikk (1) és (2) bekezdésének megfelelően rendes vagy különleges jogalkotási eljárás keretében fogadtak el.
63
A fenti 34–62. pontból következik, hogy az „igazgatási aktusnak” az aarhusi rendelet 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjában szereplő fogalma minden olyan jogi aktust magában foglal, amelyet valamely uniós intézmény nem jogalkotói minőségben fogadott el, nem pedig – amint azt a felperesek állítják – kizárólag a nem az EUMSZ 289. cikk (1) és (2) bekezdése szerinti rendes vagy különleges jogalkotási eljárás keretében elfogadott jogalkotási aktusokat.
64
E megfontolásokra és különösen a fenti 61. pontban említett kritériumokra tekintettel meg kell határozni, hogy a 2022/2577 rendelet az aarhusi rendeletnek – az Aarhusi Egyezmény fényében értelmezett – 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja értelmében vett „igazgatási aktusnak” minősül‑e.
65
A jelen ügy vonatkozásában megjegyzendő, hogy a 2022/2577 rendeletet a Tanács fogadta el, amely az EUSZ 16. cikk (1) bekezdése értelmében olyan intézmény, amelyre a Szerződések a Parlamenttel együtt jogalkotási feladatokat ruháztak.
66
Így a Tanács jogalkotási feladatokat ellátó szerv. Mindazonáltal, amint az a fenti 61. pontból kitűnik, bár a szervezeti kritérium a jogalkotói minőségben való eljárásra utaló valószínűsítő körülménynek minősül, önmagában nem döntő jelentőségű. Magát a 2022/2577 rendelet tartalmát is figyelembe kell venni.
A Tanács által a 2022/2577 rendelet elfogadása során gyakorolt hatáskörök jellegéről
– A 2022/2577 rendelet jogalapjáról
67
Meg kell jegyezni, hogy a 2022/2577 rendeletet az EUM‑Szerződés harmadik része VIII. címének „Gazdaságpolitika” című 1. fejezetében található EUMSZ 122. cikk (1) bekezdése alapján fogadták el.
68
Az EUMSZ 122. cikkből kitűnik, hogy „[a] Tanács, a Szerződésekben előírt egyéb eljárások sérelme nélkül, a Bizottság javaslata alapján, a tagállamok közötti szolidaritás szellemében határozhat a gazdasági helyzetnek megfelelő intézkedésekről, különösen ha egyes termékekkel való ellátásban – ideértve különösképpen az energia területét – súlyos nehézségek merülnek fel.”
69
Ebből következik, hogy az EUMSZ 122. cikk (1) bekezdése felhatalmazza a Tanácsot arra, hogy különleges körülmények között „a Szerződésekben előírt egyéb eljárások sérelme nélkül” intézkedéseket fogadjon el.
70
Egyébiránt az EUMSZ 122. cikk (1) bekezdése kifejezetten felhatalmazza a Tanácsot arra, hogy megfelelő gazdaságpolitikai intézkedéseket hozzon az energiahordozókkal való ellátásban felmerülő súlyos nehézségek kezelésére.
71
E tekintetben megjegyzendő, hogy az EGK‑Szerződés 103. cikkéből – amely később EUMSZ 122. cikk lett – kitűnt, hogy a „megfelelő intézkedések” kifejezés azt jelzi, hogy az intézkedések formáját illetően a Tanács az esettől függően megválaszthatja a számára legmegfelelőbbnek tűnő intézkedést, és hogy az EGK‑Szerződés 103. cikkének (2) bekezdése – az egyhangú döntés követelményére is figyelemmel – a Tanács saját hatásköreinek gyakorlására utal, ideértve azon jogát is, hogy a Bizottságra ruházza az általa megállapított szabályok végrehajtását. Így a Bíróság kimondta, hogy az EGK‑Szerződés 103. cikke azzal, hogy felhatalmazta a Tanácsot arra, hogy határozzon a helyzetnek megfelelő intézkedésekről, széles mérlegelési jogkört biztosított ezen intézmény számára, amelyet a közös érdeknek megfelelően kell gyakorolnia (lásd ebben az értelemben: 1973. október 24‑iBalkan‑Import‑Export ítélet, 5/73, EU:C:1973:109, 18. pont).
72
Ebből továbbá az is következik, hogy az EGK‑Szerződés 103. cikkének (2) bekezdésében előírt és immár az EUMSZ 122. cikk (1) bekezdésében meghatározott hatáskörök gyakorlása során, amikor a Tanácsnak egy folyamatosan változó és szinte előreláthatatlan helyzetben azonnali hatályú intézkedéseket kellett hoznia, elvégezhette a létrehozandó rendszer előnyeinek és hátrányainak átfogó értékelését. Ezenkívül a Tanácsnak biztosítania kellett az egyes gazdaságpolitikai célok között esetlegesen felmerülő ellentmondások feloldásához szükséges állandó egyensúlyt, és adott esetben a tények vagy a gazdasági háttér függvényében egyiküknek vagy másikuknak átmenetileg elsőbbséget kellett biztosítania (lásd ebben az értelemben: 1973. október 24‑iBalkan‑Import‑Export ítélet, 5/73, EU:C:1973:109, 21. és 24. pont).
73
Így az EUMSZ 122. cikk (1) bekezdésének – az EGK‑Szerződés korábbi 103. cikkének (2) bekezdésében foglalt rendelkezésekkel lényegében egyenértékű rendelkezéseiből – az következik, hogy a Tanács e rendelkezések végrehajtása során széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, ami jellemző a jogalkotói feladat gyakorlására az uniós jogalkotó felelősségi körébe tartozó politikai döntéseket igénylő, súlyos gazdasági nehézségek leküzdésére irányuló intézkedések elfogadása terén, mivel azok a szóban forgó eltérő érdekek több szempontú értékelésén alapuló mérlegelését igénylik. E széles mérlegelési jogkört az a körülmény igazolja, hogy ezen intézménynek e feladata ellátása során összetett értékelést kell végeznie.
74
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy valamely terület alapvető szabályainak elfogadása kizárólag az uniós jogalkotó hatáskörébe tartozik. Ebből következik, hogy az alapszabályozás alapvető elemeit megállapító rendelkezéseket, amelyek elfogadásához e jogalkotó saját felelősségi körébe tartozó politikai döntések meghozatala szükséges, nem lehet végrehajtási jogi aktusokban elfogadni (lásd ebben az értelemben és analógia útján: 2023. február 28‑iFenix International ítélet, C‑695/20, EU:C:2023:127, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
75
Ezenkívül, amint az a fenti 71. pontból kitűnik, az EGK‑Szerződés 103. cikkének (2) bekezdése, amelynek helyébe azóta az EUMSZ 122. cikk (1) bekezdése lépett, lehetővé teszi a Tanács számára, hogy végrehajtási hatásköröket ruházzon a Bizottságra.
76
E tekintetben megjegyzendő, hogy az EUMSZ 122. cikk (1) bekezdésében előírt, a Tanács által megállapított szabályok végrehajtásának a Bizottságra ruházására vonatkozó lehetőség kizárólag az uniós jogalkotót illeti meg.
77
Az ítélkezési gyakorlatból ugyanis kitűnik, hogy az uniós jogalkotó mérlegelési jogkörrel rendelkezik, amikor arról határoz, hogy az EUMSZ 291. cikk (2) bekezdése értelmében végrehajtási jogkört ruház‑e a Bizottságra (lásd ebben az értelemben: 2015. július 16‑iBizottság kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑88/14, EU:C:2015:499, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
78
Ezenkívül a végrehajtási hatáskör átruházásával kapcsolatban az EUMSZ 291. cikk (2) bekezdése kimondja, hogy kötelező erejű uniós jogi aktus különleges és kellően indokolt esetekben ruház ilyen jogkört a Tanácsra, amikor az aktus végrehajtásának egységes feltételek szerint kell történnie. A végrehajtási jogkör gyakorlásának keretében az érintett intézménynek valamely jogalkotási aktus tartalmát annak biztosítása érdekében kell pontosítania, hogy azt az összes tagállamban egységes feltételek szerint hajtsák végre (lásd ebben az értelemben: 2015. július 16‑iBizottság kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑88/14, EU:C:2015:499, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
79
Végül megjegyzendő, hogy az EUMSZ 122. cikk (1) bekezdése alapján elfogadott jogi aktusok hatálya eltér az EUMSZ 290. és EUMSZ 291. cikk alapján elfogadott végrehajtási aktusok és felhatalmazáson alapuló jogi aktusok hatályától.
80
Az EUMSZ 122. cikk (1) bekezdése alapján a Tanácsra ruházott hatáskörök ugyanis – az átruházott és végrehajtási hatáskörökkel ellentétben – nem függnek az alapul szolgáló jogalkotási aktus által adott előzetes felhatalmazástól. Egyébiránt az EUMSZ 122. cikk (1) bekezdése alapján elfogadott jogi aktusok nem kapcsolódnak elválaszthatatlanul az EUMSZ 289. cikk (1) és (2) bekezdésének megfelelően elfogadott jogi aktusokhoz, ellentétben a felhatalmazáson alapuló jogi aktusokkal és a végrehajtási aktusokkal, amelyek jogszerűsége a jogalkotó által előírtaktól függ. Ezenkívül, még ha a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok az EUMSZ 289. cikk (3) bekezdése értelmében módosíthatják is a jogalkotási aktusok egyes rendelkezéseit, megjegyzendő, hogy azok csak az EUMSZ 289. cikknek megfelelően elfogadott jogi aktus „nem alapvető” rendelkezéseit módosíthatják.
81
Ezenkívül emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 291. cikkének (2) bekezdése értelmében „[h]a valamely kötelező erejű uniós jogi aktus végrehajtásának egységes feltételek szerint kell történnie, az ilyen jogi aktus végrehajtási hatásköröket ruház a Bizottságra, illetve különleges és kellően indokolt esetekben, valamint az Európai Unióról szóló szerződés 24. és 26. cikkében előírt esetekben a Tanácsra.” Meg kell jegyezni, hogy az említett cikk szövege nem az EUMSZ 289. cikk (3) bekezdése értelmében vett jogalkotási aktusokra utal, hanem éppen ellenkezőleg, a szöveg felhatalmazza a kötelező erejű jogi aktusokat elfogadó jogalkotót arra, hogy végrehajtási hatásköröket ruházzon a Bizottságra vagy kivételesen a Tanácsra.
– A 2022/2577 rendelet tartalmáról
82
Emlékeztetni kell arra, hogy a 2022/2577 rendelet elfogadására az Oroszországi Föderáció Ukrajna ellen folytatott agressziós háborúja, valamint az Oroszországi Föderációból a tagállamokba irányuló földgázszállításoknak – az Unió és tagállamai biztonságát és ellátását fenyegető és az Unión belüli energiaárak emelkedését előidéző –példátlan csökkenése adott okot.
83
Amint az a 2022/2577 rendelet (3) preambulumbekezdéséből kitűnik, ebben az összefüggésben, valamint annak érdekében, hogy kezelni lehessen az európai fogyasztók és vállalkozások magas és ingadozó áraknak való, gazdaságilag és társadalmilag megterhelő kitettségét, a Tanács úgy ítélte meg, hogy azonnali és ideiglenes intézkedéseket kell hoznia a megújuló energiaforrások szélesebb körű alkalmazásának felgyorsítása érdekében.
84
Ezt szem előtt tartva a 2022/2577 rendelet egyszerűsítési intézkedéseket tartalmaz a megújuló energia termelésének azáltal történő ösztönzése tekintetében, hogy mentességet vezet be az uniós környezetvédelmi jogszabályokban előírt bizonyos vizsgálati kötelezettségek alól, különösen a konkrét engedélyezési eljárások folyamatának egyszerűsítése révén.
85
Amint ugyanis az a 2022/2577 rendelet 3. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, e rendelet általános eltérést állapít meg a másodlagos uniós jog rendelkezéseiben előírt engedélyezési eljárásoktól azáltal, hogy vélelmet állít fel arra vonatkozóan, hogy a megújuló energia termelésére irányuló tevékenység kiemelkedően fontos közérdeket képvisel.
86
Közelebbről, a 2022/2577 rendeletnek a napenergiát hasznosító berendezések telepítésére vonatkozó engedélyezési eljárás felgyorsítására irányuló intézkedéseket tartalmazó 4. cikke konkrét eltérést ír elő az egyes köz‑ és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 2011. december 13‑i 2011/92/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2012. L 26., 1. o.) szerinti környezeti hatásvizsgálatok elvégzésének kötelezettségétől.
87
Egyébiránt a 2022/2577 rendelet 6. cikke mentesíti a megújulóenergia‑projekteket a 2011/92 irányelv 2. cikkének (1) bekezdésében előírt környezeti hatásvizsgálat kötelezettsége, valamint a fajok védelmére vonatkozó, a természetes élőhelyek, és a vadon élő állatok és növények védelméről szóló, 1992. május 21‑i 92/43/EGK tanácsi irányelv (HL 1992. L 206., 7. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 102. o.) 12. cikkének (1) bekezdése, illetve a vadon élő madarak védelméről szóló, 2009. november 30‑i 2009/147/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2010. L 20., 7. o.) 5. cikke szerinti vizsgálatok alól.
88
Így a 2022/2577 rendelet célkitűzéseinek megvalósítása érdekében az e rendeletben előírt bizonyos intézkedések átmenetileg és meghatározott pontokban eltérnek a fenti 86. és 87. pontban említett irányelvekben szereplő másodlagos jogi rendelkezésektől, amelyek a környezetet feltehetően károsan befolyásoló projektek engedélyezését megelőzően a „jogi érdekek mérlegelését” írják elő, mivel – amint az a fenti 85. pontban megállapításra került – a 2022/2577 rendelet előírja, hogy e mérlegelés során a megújuló energia termelésének elsőbbséget kell tulajdonítani.
89
Végül a 2022/2577 rendelet 9. cikke az említett rendelet hatásának értékelése céljából felülvizsgálati záradékot tartalmaz, amely lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy javaslatot tegyen e rendelet érvényességének meghosszabbítására, mindamellett, hogy e záradék az EUMSZ 289. cikk (1) és (2) bekezdésében előírt jogalkotási eljárások valamelyikének megfelelően elfogadott jogi aktusokban szokásosan előírt felülvizsgálati záradékokhoz hasonló.
90
A 2022/2577 rendelet tehát különös jogi aktusnak minősül, mivel első alkalommal állapítja meg a megújuló energia termelésének tulajdonítandó elsőbbséget azáltal, hogy vélelmet állít fel a megújuló energia termelésére irányuló tevékenységek által képviselt kiemelkedően fontos közérdekre vonatkozóan, ily módon eltérve a másodlagos jog által előírt, a környezeti hatásvizsgálatra vonatkozó kötelezettségeket tartalmazó általános engedélyezési eljárásoktól.
Végkövetkeztetés
91
A fentiekből először is az következik, hogy a 2022/2577 rendeletben szereplő intézkedések elfogadásával összefüggésben a Tanács az aarhusi rendelet értelmében vett jogalkotási hatáskörök gyakorlására jellemző, az EUMSZ 122. cikk (1) bekezdése alapján őt megillető széles mérlegelési jogkörével élt. A Tanács ugyanis egy folyamatosan változó és előreláthatatlan helyzetben azonnali hatályú intézkedések meghozatalára kényszerülve átfogóan értékelte a létrehozandó rendszer előnyeit és hátrányait, és biztosította az egyes gazdaságpolitikai célok között esetlegesen felmerülő ellentmondások feloldásához szükséges egyensúlyt, és közülük egyiküknek vagy másikuknak átmenetileg elsőbbséget biztosított a gazdasági körülmények függvényében.
92
Másodszor, az EUMSZ 122. cikk (1) bekezdése alapján a Tanácsra ruházott kivételes hatáskörök nem függnek az alapul szolgáló jogalkotási aktus által adott előzetes felhatalmazástól.
93
Harmadszor, az EUMSZ 122. cikk (1) bekezdése felhatalmazza a Tanácsot arra, hogy végrehajtási intézkedéseket tartalmazó jogi aktusokat fogadjon el, mindamellett hogy az ilyen intézkedések elfogadására vonatkozó hatáskör kizárólag az uniós jogalkotót illeti meg.
94
Negyedszer, a 2022/2577 rendelet egyes rendelkezései ezenfelül több, az EUM‑Szerződés értelmében vett jogalkotási aktus rendelkezéseinek alapvető elemeit is módosítják. Így a 2022/2577 rendelet nem foglal el alacsonyabb helyet a jogszabályi hierarchiában, mint az EUM‑Szerződés értelmében vett egyes jogalkotási aktusok, nevezetesen a 2011/92 irányelv, a 92/43 irányelv és a 2009/147 irányelv, amelyektől eltér.
95
Ötödször, az a tény, hogy a 2022/2577 rendeletet az EUMSZ 122. cikk (1) bekezdése alapján a Tanács, nem pedig a Bizottság fogadta el, annak bizonyítására alkalmas további körülménynek minősül, hogy e rendelet nem végrehajtási aktus, hanem a Tanács mint jogalkotó által elfogadott jogi aktus.
96
A fentiekből az következik, hogy számos körülmény alkalmas annak bizonyítására, hogy a Tanács által a 2022/2577 rendelet elfogadásakor az EUMSZ 122. cikk (1) bekezdése alapján gyakorolt hatáskörök az aarhusi rendelet 2. cikke (1) bekezdése c) pontjának alkalmazása szempontjából a jogalkotási tevékenység körébe tartoznak.
97
Következésképpen a 2022/2577 rendelet nem minősül az aarhusi rendelet 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja értelmében vett igazgatási aktusnak.
98
Ennélfogva a Tanács helyesen utasította el mint elfogadhatatlant a felperesek által a 2022/2577 rendelet belső felülvizsgálata iránt benyújtott kérelmet.
99
Az első jogalap második és harmadik részét tehát mint megalapozatlant el kell utasítani.
Az első jogalapnak az EUMSZ 289. cikk (1)–(3) bekezdésének és a jogbiztonság elvének megsértésére alapított, negyedik részéről
100
A felperesek azzal érvelnek, hogy még ha a 2022/2577 rendelet nem is minősül az aarhusi rendelet értelmében vett igazgatási aktusnak, ez a feltevés ellentétes az EUMSZ 289. cikkel. E tekintetben lényegében azt állítják, hogy a „jogalkotási aktus” e rendelet értelmében vett fogalma formális fogalom, amelyet az érintett jogi aktus elfogadására irányuló eljárás határoz meg. Nem vitatott tehát, hogy a 2022/2577 rendelet nem minősül az aarhusi rendelet értelmében vett jogalkotási aktusnak, mivel ezt az aktust nem az EUMSZ 289. cikk (1) és (2) bekezdésében említett jogalkotási eljárások valamelyike szerint fogadták el.
101
A Bizottság által támogatott Tanács vitatja a felperesek érveit.
102
E részt mint hatástalant el kell utasítani. Nem vitatott ugyanis, hogy a 2022/2577 rendeletet nem az EUMSZ 289. cikk (1) és (2) bekezdésében előírt jogalkotási eljárások egyike szerint fogadták el. Mindazonáltal, amint az az első jogalap második és harmadik részének vizsgálatából kitűnik, az „igazgatási aktusnak” az aarhusi rendeletben szereplő fogalma nem határozható meg az érintett jogi aktus elfogadására irányuló eljárás alapján.
103
Ennélfogva az első jogalap negyedik részét, következésképpen pedig az első jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
104
Mivel az első jogalap megalapozatlan, és mivel a Tanács helyesen utasította el a 2022/2577 rendelet belső felülvizsgálata iránti kérelmet mint elfogadhatatlant, az említett felülvizsgálati kérelem elutasításának érdemi vitatására irányuló második, harmadik, negyedik és ötödik jogalap hatástalan, tehát azokat el kell utasítani.
105
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az uniós bíróság többek között a hatékony igazságszolgáltatással kapcsolatos okokból eltekinthet azon jogalapok megalapozottságának vizsgálatától, amelyeket mint elfogadhatatlanokat vagy hatástalanokat el kell utasítani (2022. szeptember 29‑iHIM kontra Bizottság ítélet, C‑500/21 P, nem tették közzé, EU:C:2022:741, 73. pont).
106
Következésképpen a keresetet teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
107
A Törvényszék eljárási szabályzata 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A felpereseket, mivel pervesztesek lettek, a Tanács kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségeiknek és a Tanács költségeinek viselésére.
108
Az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése értelmében az eljárásba beavatkozó intézmények maguk viselik saját költségeiket. A Bizottság tehát maga viseli saját költségeit.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített kilencedik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)
A Törvényszék a Föreningen Svenskt Landskapsskyddet és a mellékletben megnevezett többi felperest kötelezi a saját költségeiken felül az Európai Unió Tanácsa részéről felmerült költségek viselésére.
3)
Az Európai Bizottság maga viseli saját költségeit.
Truchot
Kanninen
Sampol Pucurull
Perišin
Cassagnabère
Kihirdetve Luxembourgban, a 2025. november 12‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.
(
1
)	A többi felperes felsorolását csak a feleknek kézbesített változat melléklete tartalmazza.