62020TJ0525
PRESUDA OPĆEG SUDA (četvrto prošireno vijeće)
13. rujna 2023. (
*1
)
„Državne potpore – Poštanski sektor i cestovni prijevoz tereta – Konkurentova pritužba – Unos u kapital javnog poduzetnika svojem društvu kćeri – Odluka kojom se na kraju faze prethodnog ispitivanja utvrđuje nepostojanje državne potpore – Matično društvo grupe koju zajednički kontroliraju dvije države članice – Odobravanje unosa u kapital od strane matičnog društva grupe – Pripisivost državi”
U predmetu T‑525/20,
ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport, sa sjedištem u Padborgu (Danska),
Danske Fragtmænd A/S, sa sjedištem u Åbyhøju (Danska),
koje zastupa L. Sandberg‑Mørch, odvjetnica,
tužitelji,
koje podupiru
Jørgen Jensen Distribution A/S, sa sjedištem u Ikastu (Danska), koje zastupa Sandberg‑Mørch, odvjetnica,
i
Specialforeningen for Logistik og Distribution (SLD), sa sjedištem u Kopenhagenu (Danska), koje zastupa Sandberg‑Mørch, odvjetnica,
intervenijenti,
protiv
Europske komisije, koju zastupa L. Flynn, u svojstvu agenta,
tuženika,
koju podupiru
Kraljevina Danska, koju zastupa M. Søndahl Wolff, u svojstvu agenta, uz asistenciju R. Holdgaarda, odvjetnik,
i
Kraljevina Švedska, koju zastupaju C. Meyer‑Seitz, H. Eklinder, A. Runeskjöld, M. Salborn Hodgson, H. Shev, R. Shahsavan Eriksson i O. Simonsson, u svojstvu agenata,
i
PostNord Logistics A/S, sa sjedištem u Køgeu (Danska),
i
PostNord Group AB, sa sjedištem u Solni (Švedska),
koje zastupa O. Koktvedgaard, odvjetnik,
intervenijenti,
OPĆI SUD (četvrto prošireno vijeće),
u sastavu: R. da Silva Passos (izvjestitelj), predsjednik, S. Gervasoni, N. Półtorak, I. Reine i T. Pynnä, suci,
tajnik: A. Marghelis, administrator,
uzimajući u obzir pisani postupak,
nakon rasprave održane 2. veljače 2023.,
donosi sljedeću
Presudu (
1
)
1
Svojom tužbom na temelju članka 263. UFEU‑a tužitelji, ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport (u daljnjem tekstu: ITD) i Danske Fragtmænd A/S zahtijevaju poništenje Odluke Komisije C(2020) 3006 final od 12. svibnja 2020. o državnim potporama SA.52489 (2018/FC) – Danska i SA.52658 – Švedska – Navodna državna potpora u korist društva PostNord Logistics (u daljnjem tekstu: pobijana odluka).
Okolnosti spora
2
ITD profesionalno je udruženje koje okuplja društva danskog prava koja djeluju na nacionalnoj i međunarodnoj razini na tržištima usluga cestovnog prijevoza robe i logističkih usluga. Danske Fragtmænd društvo je danskog prava koje je osobito prisutno na danskom tržištu usluga cestovnog prijevoza robe i dostave paketa.
3
PostNord AB društvo je osnovano u skladu sa švedskim pravom čiji je temeljni kapital u 40-postotnom vlasništvu Kraljevine Danske, a u 60-postotnom vlasništvu Kraljevine Švedske. Osnovano je 2009. pod nazivom Posten Norden AB, nakon spajanja, s jedne strane, društva Post Danmark A/S, dugogodišnjeg poštanskog operatera Kraljevine Danske, i, s druge strane, društva Posten AB, dugogodišnjeg poštanskog operatera Kraljevine Švedske.
4
Društvo PostNord ima 100-postotno vlasništvo društva PostNord Group AB, koje je pak stopostotni vlasnik društava Post Danmark i Posten, zaduženih za pružanje univerzalne poštanske usluge u Danskoj i Švedskoj. Društvo PostNord Group također ima 100-postotno vlasništvo društva PostNord Logistics A/S, društva osnovanog u skladu s danskim pravom sa sjedištem u Kopenhagenu (Danska), koje je zaduženo za usluge cestovnog prijevoza robe u Danskoj.
5
ITD je 22. studenoga 2018. Europskoj komisiji podnio pritužbu u kojoj se navodi da je društvo PostNord Logistics u svojim godišnjim izvješćima za 2017. i 2018. objavilo da će imati koristi od povećanja kapitala od društva PostNord. Prema mišljenju ITD‑a, ta povećanja kapitala čine državnu potporu koja je nezakonita i nespojiva s unutarnjim tržištem.
6
S gubitkom od 2015., društvo PostNord Logistics iscrpilo je vlastita sredstva na kraju financijske godine 2017. U tom je kontekstu, 30. studenoga 2018., tijekom izvanredne glavne skupštine, društvo PostNord Logistics preporučilo upravi društva PostNord Group da poveća njegov kapital u iznosu od 115 milijuna danskih kruna (DKK) (oko 15,4 milijuna eura) (u daljnjem tekstu: povećanje kapitala).
7
S obzirom na iznos povećanja kapitala, društvo PostNord Group je 7. prosinca 2018. od upravnog odbora svojeg matičnog društva, PostNorda, zatražilo odobrenje te mjere i isplatu u više obroka.
8
Upravni odbor društva PostNord odobrio je 11. prosinca 2018. povećanje kapitala.
9
Društvo PostNord Logistics primilo je 20. prosinca 2018. prvu ratu povećanja kapitala u iznosu od 70 milijuna DKK (oko 9,37 milijuna eura).
10
ITD je 7. lipnja 2019. Komisiji podnio dopunska očitovanja u vezi sa svojom pritužbom, u kojima je, među ostalim, tvrdio da će PostNord Logistics imati koristi od unakrsnog subvencioniranja svojih djelatnosti od strane društva Post Danmark, što mu omogućava da se besplatno koristi s nekoliko svojih infrastruktura financiranih javnom naknadom koju je primao za osiguranje univerzalne poštanske usluge u Danskoj (u daljnjem tekstu: unakrsno subvencioniranje).
11
ITD je 30. ožujka 2020. Komisiji podnio nova očitovanja o unakrsnom subvencioniranju, kao i pismo opomene prema kojem će, ako Komisija ne zauzme konačno stajalište o njegovoj pritužbi u roku od dva mjeseca, podnijeti tužbu zbog propusta Općem sudu na temelju članka 265. UFEU‑a.
12
Komisija je 12. svibnja 2020. donijela pobijanu odluku. Kao prvo, utvrdila je da izjave iz godišnjih izvješća društva PostNord Logistics za 2017. i 2018. ne dovode do dodjele prednosti i stoga ne predstavljaju državnu potporu. Kao drugo, zaključila je da povećanje kapitala nije pripisivo ni Danskoj Državi ni Švedskoj Državi i da ono zato ni ne predstavlja državnu potporu. Kao treće, smatrala je da unakrsno subvencioniranje nije utvrđeno i da stoga transakcije između društva Post Danmark i društva PostNord Logisticsa nisu uključivale državnu potporu.
Zahtjevi stranaka
13
Tužitelji, koje podupiru Jørgen Jensen Distribution A/S i Specialforeningen for Logistik og Distribution (SLD), od Općeg suda zahtijevaju da:
–
poništi pobijanu odluku;
–
naloži Komisiji snošenje troškova.
14
Komisija, koju podupiru PostNord Group i PostNord Logistics, od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbije tužbu;
–
naloži tužiteljima snošenje troškova.
15
Kraljevina Danska i Kraljevina Švedska, koje također interveniraju u potporu Komisijinu zahtjevu, od Općeg suda zahtijevaju da odbije tužbu.
Pravo
Predmet tužbe
16
Komisija se u pobijanoj odluci izjasnila o naravi triju različitih mjera kao potporâ (vidi točku 12. ove presude).
17
U prilog osnovanosti svoje tužbe tužitelji ističu jedini tužbeni razlog, koji se temelji na tome da Komisija nije pokrenula službeni istražni postupak predviđen člankom 108. stavkom 2. UFEU‑a unatoč ozbiljnim poteškoćama u ocjeni dviju od navedenih mjera, odnosno, s jedne strane povećanja kapitala, i, s druge strane, unakrsnog subvencioniranja. Suprotno tomu, ovom tužbom ne dovode u pitanje Komisijinu ocjenu u pogledu izjava iz godišnjih izvješća društva PostNord Logistics za 2017. i 2018.
18
Stoga, iako tužitelji formalno zahtijevaju poništenje pobijane odluke u cijelosti, treba smatrati da se ovom tužbom traži djelomično poništenje te odluke jer je Komisija povrijedila članak 108. stavak 2. UFEU‑a time što je zaključila da povećanje kapitala ne predstavlja državnu potporu i da postojanje unakrsnog subvencioniranja nije bilo utvrđeno.
Uvodna razmatranja
19
U skladu s člankom 24. stavkom 2. prvom rečenicom Uredbe Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. UFEU‑a (SL 2015., L 248, str. 9. i ispravak SL 2017., L 186, str. 17.), svaka zainteresirana strana ima pravo podnijeti pritužbu kojom obavješćuje Komisiju o svakoj navodno nezakonitoj potpori. Osim toga, u skladu s člankom 15. stavkom 1. prvom rečenicom te uredbe, podnošenje takve pritužbe dovodi do pokretanja faze prethodnog ispitivanja predviđene člankom 108. stavkom 3. UFEU‑a, koja podrazumijeva Komisijino donošenje odluke na temelju članka 4. stavaka 2., 3. ili 4. Uredbe 2015/1589.
20
Faza prethodnog ispitivanja predviđena člankom 108. stavkom 3. UFEU‑a i uređena člankom 4. Uredbe 2015/1589 ima za cilj omogućiti Komisiji da stekne prvi dojam o mjerama koje su joj predmet ispitivanja. Nakon te faze, Komisija utvrđuje bilo da mjera ne predstavlja potporu, u kojem slučaju ona donosi odluku kojom se utvrđuje nepostojanje potpore na temelju članka 4. stavka 2. Uredbe 2015/1589, bilo da mjera ulazi u područje primjene članka 107. stavka 1. UFEU‑a. U slučaju kada Komisija nakon prethodnog ispitivanja utvrdi da ne postoje nikakve sumnje u pogledu spojivosti prijavljene mjere s unutarnjim tržištem, u onoj mjeri u kojoj je to obuhvaćeno člankom 107. stavkom 1. UFEU‑a, donosi odluku o neospornosti na temelju članka 4. stavka 3. Uredbe 2015/1589.
21
Postojanje sumnji koje mogu opravdati pokretanje službenog istražnog postupka iz članka 108. stavka 2. UFEU‑a odražava se u objektivnom postojanju ozbiljnih poteškoća s kojima se Komisija susrela tijekom ispitivanja prirode predmetne mjere ili njezine spojivosti s unutarnjim tržištem. Naime, iz sudske prakse proizlazi da pojam ozbiljnih poteškoća jest objektivne naravi (presuda od 21. prosinca 2016., Club Hotel Loutraki i dr./Komisija, C‑131/15 P, EU:C:2016:989, t. 31.). Postojanje takvih poteškoća treba objektivno potražiti kako u okolnostima donošenja pobijanog akta tako i u njegovu sadržaju povezujući obrazloženje odluke s elementima kojima je Komisija raspolagala i mogla raspolagati kada je odlučivala o spornim potporama, pri čemu se s tim u vezi podsjeća na to da su informacije kojima je Komisija mogla raspolagati one koje su relevantne za ocjenu koju je potrebno provesti i koje je ona na zahtjev mogla dobiti tijekom faze prethodnog ispitivanja (vidjeti u tom smislu presudu od 5. svibnja 2021., ITD i Danske Fragtmænd/Komisija, T‑561/18, EU:T:2021:240, t. 48. i navedenu sudsku praksu).
22
Nadalje, nedostatnost ili nepotpunost ispitivanja koje je Komisija provela tijekom faze prethodnog ispitivanja indicija je postojanja ozbiljnih poteškoća prilikom ocjene predmetne mjere, čije je postojanje obvezuje na pokretanje službenog istražnog postupka (vidjeti presudu od 2. rujna 2021., Komisija/Tempus Energy i Tempus Energy Technology, C‑57/19 P, EU:C:2021:663, t. 41. i navedenu sudsku praksu).
23
Podnositelj zahtjeva za poništenje odluke donesene nakon prethodnog ispitivanja mora podnijeti dokaz o postojanju ozbiljnih poteškoća, na temelju skupa podudarnih indicija (vidjeti u tom smislu presudu od 17. studenoga 2022., Irish Wind Farmers’ Association i dr./Komisija, C‑578/21 P, neobjavljenu, EU:C:2022:898, t. 54. i navedenu sudsku praksu).
24
S obzirom na prethodna razmatranja, valja ispitati argumentaciju tužiteljâ u kojom su nastojali dokazati postojanje ozbiljnih poteškoća koje su morale navesti Komisiju na pokretanje službenog istražnog postupka.
Povećanje kapitala
25
Tužitelji, koje u tom pogledu podupire društvo Jørgen Jensen Distribution, ističu da je postojanje ozbiljnih poteškoća dokazano zaključkom do kojeg je Komisija došla u pobijanoj odluci, prema kojem povećanje kapitala ne predstavlja državnu potporu jer nije pripisivo ni Danskoj Državi ni Švedskoj Državi.
26
Kao prvo, pobijana odluka proturječna je u pogledu subjekta koji dodjeljuje povećanje kapitala. Iako je u nekim odlomcima pobijane odluke takvu mjeru pripisalo društvu majci grupe, to jest društvu PostNord, što odgovara istinitosti činjenica, Komisija je mogla zaključiti da je o povećanju kapitala odlučilo PostNord Group, društvo kći tog društva.
27
Kao drugo, tužitelji i društvo Jørgen Jensen Distribution ističu da je postojanje ozbiljnih poteškoća utvrđeno različitim indicijama iz kojih se zajedno može utvrditi da nije vjerojatno da Danska Država i Švedska Država nisu bile uključene u donošenje odluke o povećanju kapitala, koje im se stoga može pripisati.
28
Kao prvo, tužitelji temelje argument na tome da su Danska Država i Švedska Država imenovale većinu članova upravnog odbora društva PostNord, od kojih su dvoje visoki dužnosnici u tim državama. Kao drugo, iz PostNordova godišnjeg izvješća za 2017. (u daljnjem tekstu: godišnje izvješće za 2017.) proizlazi da su Danska Država i Švedska Država s upravnim odborom društva PostNord održavale „dijalog” o povećanju kapitala. Kao treće, u pogledu društva PostNord postoji politički interes s obzirom na to da su njegova društva kćeri društvo Post Danmark i društvo Posten zadužena za univerzalnu poštansku uslugu u Danskoj i Švedskoj, zemljama u kojima su ona dugogodišnji poštanski operateri. Kao četvrto, u svojim očitovanjima na intervencijski podnesak Kraljevine Švedske te na intervencijski podnesak društva PostNord Group i društva PostNord Logistics, tužitelji tvrde da ne samo da je iznos povećanja kapitala sam po sebi bio značajan, nego i da je ta mjera bila dio niza drugih povećanja kapitala čiji je cilj bio uklanjanje gubitaka društva PostNord Logistics i izbjegavanje stečaja.
29
Komisija, koju podupiru Kraljevina Danska, Kraljevina Švedska te društvo PostNord Group i društvo PostNord Logistics, osporava argumente tužiteljâ.
30
Kao prvo, Komisija naglašava da je u pobijanoj odluci uvijek smatrala da je o povećanju kapitala odlučilo društvo PostNord Group. Od društva PostNord zatraženo je samo davanje suglasnosti za tu mjeru, uzimajući u obzir njezin iznos.
31
Kao drugo, Komisija osporava to da su tužitelji iznijeli indicije na temelju kojih se može utvrditi pripisivost povećanja kapitala Danskoj Državi i Švedskoj Državi.
32
Kao prvo, Komisija ističe da uvjet koji se odnosi na pripisivost neke mjere državi zahtijeva aktivnu uključenost potonje, koja proizlazi iz ocjene in concreto skupa točnih i usklađenih indicija. Međutim, u ovom slučaju tužitelji se u biti oslanjaju na elemente ustrojstvene naravi koji nisu dovoljni.
33
Kao drugo, što se tiče sastava upravnog odbora društva PostNord, Komisija najprije ističe da ni Danska Država ni Švedska Država ne određuju same većinu članova tog tijela. Osim toga, nijedan od članova upravnog odbora društva PostNord koje su imenovale Danska Država i Švedska Država nema pravo veta. Kraljevina Danska dodaje da ni Danska Država ni Švedska Država nisu ovlaštene imenovati članove uprave društva PostNord, kao ni društva PostNord Group i da se interesi tih država nužno ne podudaraju. Društvo PostNord Group i društvo PostNord Logistics još dodaju da koordinacija između Danske Države i Švedske Države nije bila vjerojatna s obzirom na nizak iznos povećanja kapitala i slabu političku važnost društva PostNord Logistics.
34
Nadalje, Kraljevina Danska i Kraljevina Švedska primjećuju da njihova načela primjenjiva na upravljanje javnim poduzećima podrazumijevaju da se članovi upravnog odbora društva biraju na temelju njihovih sposobnosti kako bi se osiguralo dobro upravljanje tim društvom, potpuno neovisno o vlasnicima. Iako je moguće da dioničari društva daju upute svojem upravnom odboru na glavnoj skupštini, to ovdje nije bio slučaj.
35
Naposljetku, što se tiče prisutnosti dužnosnika Kraljevine Danske i dužnosnika Kraljevine Švedske u PostNordovu upravnom odboru, Komisija tvrdi da tužitelji ne iznose elemente na temelju kojih bi se moglo utvrditi da su ti dužnosnici, koji su trebali djelovati neovisno, primili upute od država kojima pripadaju ili da su mogli utjecati na postupak odlučivanja društva PostNord.
36
Kao treće, što se tiče postojanja „dijaloga o financiranju” između upravnog odbora društva PostNord i njegovih vlasnika, navedenog u godišnjem izvješću za 2017., Kraljevina Danska te društvo PostNord Group i društvo PostNord Logistics osporavaju da ta okolnost podrazumijeva upute Danske Države i Švedske Države o povećanju kapitala, s obzirom na to da se takav dijalog odnosio samo na restrukturiranje društva Post Danmark, a ne na povećanje kapitala.
37
Kao četvrto, Komisija osporava relevantnost okolnosti, koje ističu tužitelji, prema kojoj su dva društva kćeri PostNorda zadužena za obvezu pružanja univerzalne poštanske usluge, s obzirom na to da to nije slučaj s PostNord Logisticsom, koji je korisnik povećanja kapitala, a čije su usluge namijenjene isključivo poslovnim korisnicima. U istom smislu, društva PostNord Group i PostNord Logistics ističu da je povećanje kapitala iz ekonomske perspektive bila racionalna mjera, s obzirom na rastuće tržište logistike.
38
Najprije valja utvrditi da, suprotno onomu što tvrde tužitelji, pobijana odluka nije proturječna u pogledu određivanja subjekta koji provodi povećanje kapitala.
39
Točno je da je Komisija u točki 26. pobijane odluke navela da je društvo PostNord 11. prosinca 2018.„odlučilo provesti povećanje kapitala”.
40
Međutim, s jedne strane, Komisija je odmah u sljedećoj rečenici navela da je „potrebno odobrenje upravnog odbora društva PostNord AB”, s obzirom na iznos povećanja kapitala, upućujući na točku 20. pobijane odluke, na posljednju rečenicu u kojoj je navela da je „za odluke o dokapitalizaciji grupe u iznosu većem od (…) potrebno odobrenje upravnog odbora društva PostNord AB”. S druge strane, u okviru svoje ocjene pripisivosti državi povećanja kapitala, Komisija je u točki 76. pobijane odluke uputila na „odluku (PostNord Groupe) o ulaganju kapitala u društvo (PostNord Logistics)”, prije nego što je u sljedećoj točki istaknula da je društvo PostNord bilo uključeno u postupak odlučivanja zbog iznosa povećanja kapitala, u skladu s unutarnjim pravilima grupe.
41
Osim toga, iz njegova godišnjeg izvješća za 2018. proizlazi da je društvo PostNord Logistics vratilo vlastiti kapital zahvaljujući doprinosu svojeg društva majke, odnosno PostNord Groupe.
42
Stoga se na temelju zajedničkog tumačenja cjelovitog teksta pobijane odluke i elemenata spisa, može zaključiti da je Komisija pravilno smatrala da je društvo PostNord Group provelo povećanje kapitala u korist društva PostNord Logistics i da se, s obzirom na njegov iznos, zahtijevalo odobrenje upravnog odbora društva PostNord, u skladu s unutarnjim pravilima grupe PostNord.
43
Osim toga, iako je smatrala da je povećanje kapitala bila odluka društva PostNord Group, Komisija ipak nije zanemarila ulogu društva PostNord s obzirom na to da je u točki 69. i sljedećim točkama pobijane odluke uzela u obzir veze između tog društva i Danske Države i Švedske Države kako bi utvrdila je li povećanje kapitala pripisivo tim državama.
44
Što se tiče pitanja otkriva li Komisijina ocjena takve pripisivosti postojanje ozbiljnih poteškoća, valja podsjetiti na to da prednosti, da bi ih se moglo kvalificirati kao „potporu” u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a, moraju, među ostalim, biti pripisive državi (vidjeti u tom smislu presudu od 2. ožujka 2021., Komisija/Italija i dr., C‑425/19 P, EU:C:2021:154, t. 58. i navedenu sudsku praksu).
45
Što se tiče pripisivosti mjere državi, u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a, ona se ne može izvesti iz same okolnosti da je navedenu mjeru donijelo javno poduzeće. Naime, čak i ako postoji mogućnost da država nadzire javno poduzeće i ima prevladavajući utjecaj na njegovo poslovanje, ne može se automatski pretpostaviti da je u konkretnom slučaju obavljen taj nadzor. Potrebno je također ispitati može li se smatrati da su tijela javne vlasti bila na bilo koji način uključena u donošenje predmetne mjere (vidjeti presudu od 2. ožujka 2021., Komisija/Italija i dr., C‑425/19 P, EU:C:2021:154, t. 59. i navedenu sudsku praksu).
46
Tako se zaključak o pripisivosti državi određene mjere potpore koju je donijelo javno poduzeće može donijeti na temelju svih indicija koje proizlaze iz okolnosti konkretnog slučaja i iz konteksta u kojem je ta mjera donesena. U tom se pogledu ne može tražiti dokazivanje da su tijela javne vlasti na temelju precizne upute konkretno potaknula javno poduzeće da poduzme predmetnu mjeru potpore (vidjeti presudu od 2. ožujka 2021., Komisija/Italija i dr., C‑425/19 P, EU:C:2021:154, t. 60. i navedenu sudsku praksu).
47
Posebice, relevantna je svaka indicija koja u konkretnom slučaju upućuje bilo na sudjelovanje tijela javne vlasti ili na to da je malo vjerojatno da tijela javne vlasti nisu sudjelovala u usvajanju mjere, uzimajući također u obzir njezin doseg, sadržaj ili uvjete koje sadržava, bilo na nepostojanje sudjelovanja navedenih tijela u usvajanju navedene mjere (vidjeti presudu od 2. ožujka 2021., Komisija/Italija i dr., C‑425/19 P, EU:C:2021:154, t. 61. i navedenu sudsku praksu).
48
Među indicijama na temelju kojih se može zaključiti da takva pripisivost postoji jesu, osim toga, činjenica da predmetno javno poduzeće nije moglo donijeti spornu odluku bez uzimanja u obzir zahtjeva tijela javne vlasti ili direktiva tijela javne vlasti, sudjelovanje javnog poduzeća u strukturama javne uprave, priroda njegovih aktivnosti i njihovo izvršavanje na tržištu u uobičajenim uvjetima tržišnog natjecanja s privatnim subjektima, pravni položaj poduzeća ili pak stupanj nadzora koji nadležna tijela javne vlasti provode (vidjeti presudu od 2. ožujka 2021., Komisija/Italija i dr., C‑425/19 P, EU:C:2021:154, t. 62. i navedenu sudsku praksu).
49
U ovom slučaju, Komisija je u pobijanoj odluci najprije istaknula da svojstvo društva PostNord kao javnog poduzetnika nije bilo dovoljno da bi se smatralo da su mjere koje je donijelo pripisive njegovim dioničarima, Danskoj Državi i Švedskoj Državi. Zatim je ispitala različite čimbenike na temelju kojih je zaključila da se povećanje kapitala ne može pripisati ni Danskoj Državi ni Švedskoj Državi, i da stoga ne predstavlja državnu potporu. Taj se zaključak u biti temelji na sljedećih dvanaest elemenata:
–
o povećanju kapitala odlučeno je na zahtjev korisnika, društva PostNord Logistics, a provelo ga je društvo PostNord Group, a ne društvo PostNord (t. 76. i 78. pobijane odluke);
–
odobrenje povećanja kapitala od strane društva PostNord bilo je nužno s obzirom na njegov iznos, ali nije utvrđeno da su Danska Država ili Švedska Država, ili dužnosnici koje su imenovali u upravni odbor društva PostNord, izrazili posebno stajalište u korist te mjere (t. 77. pobijane odluke);
–
imenovanje članova upravnog odbora društva PostNord od strane Danske Države i Švedske Države nije samo po sebi dovoljno da bi se zaključilo o pripisivosti povećanja kapitala tim državama, s obzirom na to da ništa ne upućuje na to da ti dužnosnici ne djeluju neovisno, nemaju posebno glasačko pravo ni pravo veta te s obzirom na to da, osim toga, ostali članovi upravnog odbora društva PostNord ne rade za države koje su njegovi dioničari, te su stoga neovisni (t. 79. i 80. pobijane odluke);
–
članovi upravnog odbora PostNorda nisu bili obvezni slijediti posebne upute država koje su njegovi dioničari i ništa ne upućuje na to da su takve upute dane u pogledu povećanja kapitala (t. 86. i 88. pobijane odluke);
–
za odobrenje povećanja kapitala bila je potrebna obična većina upravnog odbora PostNorda, tako da ni Danska Država ni Švedska Država nisu mogle nametnuti svoju volju upravnom odboru (t. 95. pobijane odluke);
–
PostNord i njegova društva kćeri nisu pod danskom ili švedskom javnom upravom (t. 89. pobijane odluke);
–
djelatnosti društva PostNord i njegova društva kćeri isključivo su komercijalne, osim onih koje se odnose na obvezu pružanja univerzalne poštanske usluge koju obavlja društvo Post Danmark, koje, međutim, nisu povezane s djelatnostima društva PostNord Logistics (t. 90. i 91. pobijane odluke);
–
PostNord Group je društvo uređeno privatnim pravom (t. 92. pobijane odluke);
–
Društvo PostNord Group, koje nadzire društvo PostNord, a ne Danska Država i Švedska Država, samostalno je u odnosu na te države (t. 93. i 94. pobijane odluke);
–
PostNord Logistics relativno je malo društvo koje nije politički, društveno ili gospodarski važno, tako da njegov stečaj ne bi imao poseban utjecaj kojim bi se opravdala intervencija države kako bi se to izbjeglo (t. 97. i 99. pobijane odluke);
–
iako je iznos povećanja kapitala značajan za društvo PostNord Logistics, on nije značajan za društvo PostNord Group s obzirom na njegove prihode (t. 98. pobijane odluke);
–
povećanje kapitala ekonomski je opravdano jer tržište logistike raste (t. 100. pobijane odluke).
50
Iznoseći različite indicije koje, prema njihovu mišljenju, dokazuju da nije bilo vjerojatno da Danska Država i Švedska Država nisu bile uključene u povećanje kapitala, tužitelji tvrde da analiza Komisije pokazuje da je bila suočena s ozbiljnim poteškoćama koje nije prevladala.
Organizacijske veze između PostNorda te Danske Države i Švedske Države
51
Tužitelji inzistiraju na sastavu upravnog odbora PostNorda, čiju većinu članova imenuju Danska Država i Švedska Država, pri čemu je svaka država odlučila imenovati jednog od svojih dužnosnika.
52
Točno je da je imenovanje članova upravnog odbora ovlast vlasnika društva i, u načelu, nije dovoljna da se samo na njezinu temelju može pretpostaviti da se mjera koju je poduzeo javni poduzetnik može pripisati državi koja ga kontrolira (vidjeti u tom smislu presudu od 25. lipnja 2015., SACE i Sace BT/Komisija, T‑305/13, EU:T:2015:435, t. 42. i 61.).
53
Međutim, prilikom ocjene pripisivosti državi mjere koju je donijelo upravno vijeće javnog poduzetnika, imenovanje članova tog tijela mora se valjano uzeti u obzir, s obzirom na to da potvrđuje postojanje posebnih veza između predmetnog javnog poduzetnika i države koja ga kontrolira (vidjeti u tom smislu presudu od 28. siječnja 2016., Slovenija/Komisija, T‑507/12, neobjavljenu, EU:T:2016:35, t. 102. do 107.). Te posebne veze mogu biti indicija nepostojanja vjerojatnosti da države nisu bile uključene u donošenje predmetne mjere, u smislu sudske prakse navedene u točki 47. ove presude.
54
Posebno u nekim slučajevima, okolnosti vezane za imenovanje članova upravnog tijela javnog poduzetnika mogu ukazivati na to da taj poduzetnik ima ograničenu neovisnost u odnosu na državu koja ga kontrolira, tako da je takvo imenovanje značajna indicija za pripisivost državi (vidjeti u tom smislu presudu od 25. lipnja 2015., SACE i Sace BT/Komisija, T‑305/13, EU:T:2015:435, t. 63.), odnosno čak je vjerojatno da će se utvrditi takva pripisivost (vidjeti u tom smislu presudu od 17. rujna 2014., Commerz Nederland, C‑242/13, EU:C:2014:2224, t. 35.).
55
U ovom slučaju, kao prvo, valja utvrditi da je, kao što to proizlazi iz točke 20. pobijane odluke, upravni odbor PostNorda sastavljen od jedanaest članova, od kojih četiri imenuje Kraljevina Danska, četiri Kraljevina Švedska, a troje radnici društva Post Danmark i društva Posten, društva kćeri PostNorda.
56
Konkretnije, iz različitih godišnjih izvješća PostNorda, koja su tužitelji podnijeli u prilozima tužbi, proizlazi da se osam članova koje imenuju Danska Država i Švedska Država bira na godišnjoj glavnoj skupštini na kojoj Kraljevinu Dansku zastupa njezin ministar prometa, dok Kraljevinu Švedsku zastupa njezin ministar poduzetništva i inovacija.
57
Osim toga, među strankama je nesporno da je u trenutku povećanja kapitala jedan od četiriju članova upravnog odbora PostNorda kojeg je imenovala Danska Država istodobno bio visoki dužnosnik te države, dok je jedan od četiriju članova istog upravnog odbora kojeg je imenovala Švedska Država također bio istodobno visoki dužnosnik te države. S jedne strane, danski dužnosnik bio je zamjenik glavnog direktora Odjela za poduzetništvo, produktivnost, opskrbu, energiju i proračun Unije u danskom Ministarstvu financija. S druge strane, švedski dužnosnik bio je zamjenik direktora Odjela za javna poduzeća u švedskom Ministarstvu poduzetništva i inovacija.
58
Što se tiče tih dvaju dužnosnika, Komisija je istaknula da oni nisu izrazili posebno mišljenje o povećanju kapitala (t. 77. pobijane odluke), niti su o tome dobili posebne upute od Danske Države i Švedske Države (t. 86. pobijane odluke), te se smatra da djeluju neovisno i da nisu mogli nametnuti svoju volju jer nisu imali ni posebno pravo glasa ni pravo veta (t. 80. pobijane odluke).
59
Međutim, sama ta razmatranja ne mogu, u okviru ocjene pripisivosti povećanja kapitala Danskoj Državi i Švedskoj Državi, lišiti relevantnosti činjenicu da su dužnosnici prisutni u upravnom odboru PostNorda, s obzirom na to da dokaz pripisivosti mjere koju je poduzeo javni poduzetnik državi koja ga nadzire ne zahtijeva dokazivanje da su, na temelju precizne upute, javna tijela konkretno potaknula tog poduzetnika da donese predmetnu mjeru (vidjeti t. 46. ove presude).
60
U tom pogledu, na temelju imenovanja članova upravnog odbora PostNorda koji su istodobno obnašali visoke rukovodeće funkcije u ministarstvima vlade u Danskoj i Švedskoj u područjima djelatnosti koja su izravno povezana s javnim poduzećima, među kojima je i društvo PostNord, može se zaključiti da su ti dužnosnici imali povjerenje tih država i da su stoga mogli održavati neformalne kontakte s namještenicima ministarstava kojima su pripadali i tako prenijeti utjecaj navedenih država u postupak odlučivanja u PostNordu.
61
Osim toga, u točki 77. pobijane odluke Komisija je istaknula da je „vrlo vjerojatno da su Danska i Švedska znale za predviđeno povećanje kapitala (osobito zato što su dva člana upravnog odbora također bili dužnosnici Danske odnosno Švedske)”. Isto tako, Kraljevina Danska je na raspravi u biti objasnila da je posebno imenovala dužnosnika u upravni odbor PostNorda kako bi obavijestila Ministarstvo financija i Ministarstvo prometa o raspravama unutar tog tijela o univerzalnoj poštanskoj usluzi u okviru restrukturiranja društva Post Danmark.
62
U tim okolnostima, ustrojstvenim indicijama koje su istaknuli tužitelji nastoji se utvrditi da je u trenutku povećanja kapitala PostNord imao ograničenu neovisnost u odnosu na Dansku Državu i Švedsku Državu, s obzirom na to da je njegov upravni odbor bio sastavljen od osam od ukupno jedanaest članova, koje su imenovali ministri tih država, među kojima su dva bila i visoki dužnosnici (vidjeti po analogiji presudu od 25. lipnja 2015., SACE i Sace BT/Komisija, T‑305/13, EU:T:2015:435, t. 61. do 63.).
63
Taj je zaključak potkrijepljen utvrđenjem iz točke 21. pobijane odluke, prema kojem se sastanci upravnog odbora PostNorda moraju održavati u prisutnosti najmanje jednog člana kojeg je imenovala Danska Država i jednog člana kojeg je imenovala Švedska Država.
64
Iz toga slijedi da je trebalo pravilno uzeti u obzir organizacijske elemente i da su oni mogli predstavljati nezanemarivu indiciju pripisivosti povećanja kapitala Danskoj Državi i Švedskoj Državi.
65
Međutim, Komisija se u točkama 79. i 80. pobijane odluke u biti samo ograničila na zaključak da organizacijske veze između PostNorda i Danske Države i Švedske Države nisu dovoljne da bi se povećanje kapitala moglo pripisati tim državama, a da pritom tim elementima nije pridala posebnu važnost u pogledu drugih ispitanih indicija pripisivosti.
66
Kao drugo, ne može se prihvatiti Komisijin argument koji se temelji na činjenici da je PostNord u vlasništvu dviju država članica i da nijedna od njih nije mogla sama odrediti većinu članova upravnog odbora tog društva, potrebnu za odobrenje povećanja kapitala.
67
Naime, iz sporazuma dioničara PostNorda, na koji se Komisija pozvala u točki 95. pobijane odluke i kojim je stoga raspolagala tijekom upravnog postupka, proizlazi da Danska Država i Švedska Država moraju blisko surađivati kada sudjeluju u poslovima PostNorda. S jedne strane, u skladu s točkom 3.1.1. tog dokumenta, Danska Država i Švedska Država obvezale su se djelovati u dobroj vjeri jedna u pogledu druge, kao i u pogledu PostNorda. S druge strane, u skladu s točkom 3.11. istog dokumenta, u slučaju blokiranja donošenja odluke upravnog odbora, Danska Država i Švedska Država moraju svaka imenovati visokog predstavnika zaduženog za rješavanje blokade.
68
U svakom slučaju, ne može se prihvatiti da Komisija u fazi postupka prethodnog ispitivanja može isključiti pripisivost mjere koju je poduzeo poduzetnik pod kontrolom dviju država, ograničavajući se na utvrđenje da nijedna od tih dviju država nema običnu većinu prava glasa u upravnom odboru, a da dodatno ne ispita to pitanje. Prihvaćanje takve teze omogućilo bi više država članica da se udružuju, na isti način, u višenacionalnim institucijama zaduženima za dodjelu potpora, kako bi zaobišle pravila o državnim potporama.
69
Kao treće, okolnost koju je istaknula Kraljevina Danska, prema kojoj ni Danska Država ni Švedska Država nemaju ovlast imenovati članove uprave PostNorda ili PostNord Groupe, nije relevantna jer je u ovom slučaju povećanje kapitala trebalo odobriti drugo tijelo, odnosno upravni odbor PostNorda, čiju su većinu članova imenovale te države.
70
Iz prethodno navedenog proizlazi da Komisijina ocjena organizacijskih veza koje postoje između, s jedne strane, Danske Države i Švedske Države i, s druge strane, PostNorda, pokazuje nepotpunost i nedostatnost njezina ispitivanja pripisivosti povećanja kapitala tim državama, te stoga predstavlja indiciju postojanja ozbiljnih poteškoća.
71
Međutim, budući da organizacijske veze između javnog poduzetnika i države koja mu je vlasnik načelno ne mogu biti dovoljne za utvrđivanje pripisivosti državi mjere koju je to poduzeće poduzelo (vidjeti t. 52. ove presude), valja još ispitati mogu li drugi elementi kojima je Komisija raspolagala predstavljati indicije o postojanju ozbiljnih poteškoća.
Ostale indicije koje se odnose na malu vjerojatnost da ni Danska Država ni Švedska Država nisu sudjelovale u povećanju kapitala
– Postojanje dijaloga između članova upravnog odbora PostNorda te Danske Države i Švedske Države
72
Tužitelji temelje svoj argument na godišnjem izvješću za 2017. u kojem se spominje „dijalog s vlasnicima o financiranju”.
73
U tom pogledu valja utvrditi da se samo na temelju tog navoda ne može pretpostaviti da su Danska Država i Švedska Država, zajedno s upravnim tijelima PostNorda, razmotrile sve financijske aspekte niti da, pod pretpostavkom da je to slučaj, ti aspekti nužno uključuju sve radnje dokapitalizacije u korist društava kćeri grupe PostNord, a time i povećanje kapitala.
74
Osim toga, kao što to ističu Kraljevina Danska, kao i društva PostNord Group i PostNord Logistics, čitanje cijele rečenice iz koje proizlazi odlomak naveden u točki 72. ove presude omogućuje razumijevanje toga da se izraz „financiranje” koji se tamo koristi ne odnosi na sve financijske aspekte društava grupe PostNord, nego na poseban postupak, odnosno „postupak restrukturiranja djelatnosti u Danskoj”.
75
Iako Kraljevina Danska, kao i PostNord Group i PostNord Logistics, priznaju da su Danska Država i Švedska Država bile uključene u to restrukturiranje, ti intervenijenti tvrde da se ono odnosilo samo na promjenu modela u okviru društva Post Danmark, o kojoj je odlučeno 2017. i koja je financirana 2018., te da stoga ona nema nikakve veze s povećanjem kapitala u korist društva PostNord Logistics.
76
Tužitelji osporavaju to povećanje i tvrde da pojam „djelatnost u Danskoj” također upućuje na situaciju društva PostNord Logistics. U prilog svojoj tvrdnji podnijeli su dokument naslovljen „Izvješće o analizi za poštanske pregovore iz 2020.” koji je izradilo društvo McKinsey & Company (u daljnjem tekstu: McKinseyjevo izvješće o analizi), a čiju dopuštenost Komisija osporava jer je njegovo podnošenje zakašnjelo.
77
McKinseyjevo izvješće o analizi tužitelji nisu podnijeli u prilogu tužbi, nego samo u prilogu, s jedne strane, svojim očitovanjima na intervencijski podnesak Kraljevine Danske i, s druge strane, svojim očitovanjima na intervencijski podnesak društava PostNord Group i PostNord Logistics.
78
U tom pogledu, u članku 85. stavku 1. Poslovnika Suda utvrđeno je da se dokazi i dokazni prijedlozi podnose u okviru prve razmjene podnesaka. Međutim, dokaz o protivnom i dopunu dokaznih prijedloga podnesenih nakon dokaza o protivnom protivne stranke nisu obuhvaćeni pravilom o prekluziji predviđenim u članku 85. stavku 1. Poslovnika (vidjeti u tom smislu presudu od 5. svibnja 2021., ITD i Danske Fragtmænd/Komisija, T‑561/18, EU:T:2021:240, t. 102. i navedenu sudsku praksu).
79
U ovom slučaju, kao što je to utvrđeno u točki 76. ove presude, McKinseyjevo izvješće o analizi podneseno je radi osporavanja argumentacije Kraljevine Danske te PostNord Groupe i PostNord Logisticsa, prema kojem se dijalog između vlasnika PostNorda i upravnog odbora potonjeg društva odnosio isključivo na restrukturiranje društva Post Danmark.
80
Stoga je izvješće o analizi koje je provelo društvo McKinsey dopušteno.
81
Međutim, iz tog izvješća kao i iz pojašnjenja koja su u odgovoru na mjeru upravljanja postupkom iznijela društva PostNord Group i PostNord Logistics proizlazi da je društvo PostNord, s operativne točke gledišta, strukturirano prema zemljopisnim jedinicama, i to, među ostalim, PostNord Denmark u Danskoj, PostNord Sweden u Švedskoj, PostNord Finland u Finskoj i PostNord Norway u Norveškoj. Iz toga također proizlazi da se zemljopisna jedinica PostNord Denmark istodobno sastoji od Post Danmarka i PostNord Logisticsa, pri čemu je potonje društvo osnovano u skladu s danskim pravom koje djeluje u Danskoj (vidjeti t. 4. ove presude) i o kojem glavni izvršni direktor društva PostNord Logistics izvješćuje voditelja poslovanja navedene zemljopisne jedinice, koji je, osim toga, glavni izvršni direktor društva Post Danmark.
82
Ne može se stoga isključiti da se dijalog između PostNorda te Danske Države i Švedske Države o restrukturiranju „djelatnosti u Danskoj” mogao odnositi ne samo na djelatnosti društva Post Danmark, nego i na djelatnosti društva PostNord Logistics.
83
To vrijedi tim više jer iz godišnjeg izvješća za 2017. proizlazi da je PostNord Denmark, zemljopisna jedinica koja istodobno obuhvaća društva Post Danmark i PostNord Logistics (vidjeti t. 81. ove presude), koje je predmet „restrukturiranja u profitabilno komunikacijsko i logističko poduzeće […] putem primjene novog modela proizvodnje”, čime se želi utvrditi da je društvo PostNord Logistics moglo biti uključeno u navedeno restrukturiranje.
84
Međutim, Komisija u pobijanoj odluci nije ispitala je li takav dijalog o restrukturiranju djelatnosti društva PostNord u Danskoj postojao, iako je takav element ITD iznio u svojoj pritužbi, kao indiciju nadzorne uloge i kontrole koje su Danska Država i Švedska Država provodile nad povećanjem kapitala, a koji je odobrio PostNord.
85
U tim okolnostima, to što Komisija nije uzela u obzir veze između društva PostNord Logistics i restrukturiranja djelatnosti društva PostNord u Danskoj pokazuje nepotpunost i nedostatnost njezina ispitivanja pripisivosti povećanja kapitala tim državama, te stoga predstavlja indiciju postojanja ozbiljnih poteškoća.
– Vrsta djelatnosti društva PostNord
86
Tužitelji ističu da su djelatnosti društva PostNord povezane s univerzalnom poštanskom uslugom u Danskoj i Švedskoj, čime se želi uspostaviti veza između mjera koje je to društvo poduzelo te Danske Države i Švedske Države.
87
U tom pogledu, vrsta djelatnosti javnog poduzetnika koji je dodijelio potporu relevantna je indicija za ocjenu pripisivosti te potpore državi (vidi t. 48. ove presude). Konkretno, nastojanje takvog poduzetnika da ostvaruje ciljeve od općeg interesa sud Unije već je smatrao indicijom pripisivosti mjera koje donosi državi koja ga kontrolira (vidjeti u tom smislu presude od 27. veljače 2013., Nitrogénművek Vegyipari/Komisija, T‑387/11, neobjavljenu, EU:T:2013:98, t. 63., i od 12. ožujka 2020., Elche Club de Fútbol/Komisija, T‑901/16, EU:T:2020:97, t. 58. i 59.), kao i izvršavanje djelatnosti javnog poduzetnika koje su u nadležnosti te države (vidjeti u tom smislu presudu od 28. siječnja 2016., Slovenija/Komisija, T‑507/12, neobjavljenu, EU:T:2016:35, t. 92.).
88
U ovom slučaju, kao prvo, u točki 90. pobijane odluke Komisija je smatrala da vrsta djelatnosti društva PostNord nije predstavljala indiciju pripisivosti, zato što su te djelatnosti bile isključivo komercijalne, s izuzetkom univerzalne poštanske usluge u Danskoj, za koju je društvo Post Danmark primalo javnu naknadu.
89
Međutim, iz članka 3. Statuta društva PostNord proizlazi da je predmet poslovanja tog društva, prije svega, izravno ili preko društava kćeri, pružati poštanske usluge na nacionalnoj razini u Danskoj i Švedskoj te obavljati djelatnosti spojive s tim uslugama. Osim toga, nesporno je da su jedini operatori koji su zaduženi za univerzalnu poštansku uslugu na području Danske i Švedske društvo Post Danmark i društvo Posten, društva kćeri PostNorda, koja su također dugogodišnji operateri u tim državama.
90
U tom pogledu, univerzalna poštanska usluga predstavlja uslugu od općeg gospodarskog interesa koju države članice moraju osigurati, u skladu s člankom 3. Direktive 97/67/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 1997. o zajedničkim pravilima za razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga (SL 1998., L 15, str. 14.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 53. i ispravak SL 2015., L 225, str. 49.).
91
Iz toga slijedi da PostNord, društvo čije je povećanje kapitala trebao odobriti upravni odbor, ostvaruje ciljeve u općem interesu koji su u nadležnosti Danske Države i Švedske Države. Stoga, kao što to u biti tvrde tužitelji, tom se okolnošću nastoji utvrditi da te države, u načelu, obraćaju posebnu pozornost na odluke koje donosi to društvo.
92
U tom pogledu, okolnosti koje su istaknuli Komisija, PostNord Group i PostNord Logistics, prema kojima, s jedne strane, društvo PostNord obavlja svoje djelatnosti na konkurentnim tržištima i, s druge strane, povećanje kapitala predstavlja ekonomski razuman postupak, pod pretpostavkom da su utvrđene, nisu odlučujuće za zaključak da ta mjera ne utječe na države dioničare tog društva. Naime, ništa se ne protivi tomu da javna tijela mogu biti uključena u aktivnost poduzetničke naravi javnog poduzetnika koja se, iako u određenom slučaju može biti u skladu s kriterijem privatnog ulagača, u svakom slučaju može pripisati državi (vidjeti u tom smislu presude od 25. lipnja 2015., SACE i Sace BT/Komisija, T‑305/13, EU:T:2015:435, t. 49. i od 28. siječnja 2016., Slovenija/Komisija, T‑507/12, neobjavljenu, EU:T:2016:35, t. 92.).
93
Kao drugo, u točki 91. pobijane odluke Komisija je istaknula da ne postoji veza između djelatnosti društva PostNord Logistics i djelatnosti društva Post Danmark u okviru univerzalne poštanske usluge.
94
U tom je pogledu točno da sadržaj predmetne mjere može biti relevantna indicija za ocjenu pripisivosti te potpore državi (vidjeti t. 47. ove presude) i da je u ovom slučaju korisnik povećanja bio PostNord Logistics, društvo kći PostNord Groupe koje nije imalo obvezu pružanja univerzalne usluge.
95
Međutim, budući da je povećanje kapitala trebao odobriti upravni odbor PostNorda, društva čiji je glavni predmet poslovanja pružanje poštanskih usluga u Danskoj i Švedskoj kao i djelatnosti koje su spojive s tim uslugama, odluke koje donosi njegov upravni odbor trebale su se podudarati s takvim predmetom poslovanja. Stoga, Komisija se u fazi postupka prethodnog ispitivanja nije mogla ograničiti na utvrđenje da korisnik te mjere nije bio zadužen za univerzalnu poštansku uslugu. Komisija je trebala biti u mogućnosti na dovoljno konkretan način isključiti to da povećanje kapitala ima bilo kakav pozitivan ili negativan utjecaj na izvršavanje te usluge.
96
U tim okolnostima, to što Komisija nije uzela u obzir predmet poslovanja društva PostNord, koji je bio dužan odobriti povećanje kapitala, pokazuje nepotpunost i nedostatnost njezine ocjene pripisivosti te mjere Danskoj Državi i Švedskoj Državi, te stoga predstavlja indiciju postojanja ozbiljnih poteškoća.
– Opseg povećanja kapitala
97
U svojim očitovanjima na intervencijski podnesak Kraljevine Švedske te na očitovanje na intervencijski podnesak PostNord Groupe i PostNord Logisticsa, tužitelji ističu da je iznos povećanja kapitala znatan. U odgovoru na pitanje koje je Opći sud postavio u okviru mjere upravljanja postupkom, Komisija je u biti osporila dopuštenost tog argumenta, s obzirom na to da se radi o novom argumentu koji je prvi put iznesen u njihovim očitovanjima na intervencijski podnesak Kraljevine Švedske i one PostNord Groupe i PostNord Logisticsa.
98
S tim u vezi valja podsjetiti na to da je, u skladu s člankom 84. stavkom 1. Poslovnika, zabranjeno iznošenje novih razloga tijekom postupka, osim ako se oni ne temelje na pravnim ili činjeničnim pitanjima za koja se saznalo tijekom postupka. Međutim, tužbeni razlog koji predstavlja dopunu ranije iznesenog tužbenog razloga u tužbi, izričito ili implicitno, i koji je usko povezan s tim tužbenim razlogom treba proglasiti dopuštenim. Kako bi se mogao smatrati dopunom tužbenog razloga ili prethodno istaknutog prigovora, novi argument mora biti dovoljno usko povezan s tužbenim razlozima ili prigovorima koji su prvotno bili izloženi u tužbi, da bi ga se moglo smatrati posljedicom uobičajenog tijeka rasprave u okviru postupka pred sudom (vidjeti presudu od 5. svibnja 2021., ITD i Danske Fragtmænd/Komisija, T‑561/18, EU:T:2021:240, t. 183. i navedenu sudsku praksu).
99
U ovom slučaju, točno je da tužitelji u tužbi nisu naveli visinu iznosa povećanja kapitala, koji je kao takav, indicija postojanja ozbiljnih poteškoća na koje je Komisija naišla prilikom ispitivanja pripisivosti te mjere.
100
Međutim, kako bi dokazali postojanje ozbiljnih poteškoća s kojima se susrela Komisija, tužitelji su u tužbi istaknuli da je povećanje kapitala pripisivo Danskoj Državi i Švedskoj Državi, ističući da je ta mjera u nadležnosti upravnog odbora društva PostNord, s obzirom na to da je bila riječ o „značajnoj” financijskoj odluci.
101
Tužba je stoga već sadržavala naznaku prema kojoj je za tužitelje iznos povećanja kapitala trebalo smatrati značajnim, suprotno onomu što je Komisija navela u pobijanoj odluci. Dakle, s obzirom na to da je usko povezana s prigovorom barem implicitno istaknutim u tužbi, treba smatrati da argumentacija tužitelja koja se temelji na iznosu povećanja kapitala proizlazi iz uobičajenog razvoja rasprave u okviru sudskog postupka i stoga kao dopunu tog prigovora. Takvu argumentaciju stoga treba proglasiti dopuštenom.
102
Što se tiče osnovanosti te argumentacije, valja podsjetiti na to da opseg mjere može biti relevantan element u ocjeni pripisivosti te mjere državi (vidjeti t. 47. ove presude).
103
U predmetnom slučaju Komisija je u točki 98. pobijane odluke smatrala da iznos povećanja kapitala nije mogao pobuditi sumnje u pogledu uključenosti Danske Države i Švedske Države, s obzirom na to da je taj iznos predstavljao 0,3 % prihoda PostNord Groupe.
104
Međutim, s jedne strane, iz pobijane odluke ne proizlazi da je Komisija uzela u obzir iznos povećanja kapitala u apsolutnoj vrijednosti koji se, s obzirom na to da je veći od 15 milijuna eura, ne može smatrati zanemarivim. U tom pogledu, sud Unije već je uzeo u obzir opseg mjere dokapitalizacije od 10 milijuna eura koju je donio javni poduzetnik u okviru ocjene njezine pripisivosti državi (vidjeti u tom smislu presudu od 28. siječnja 2016., Slovenija/Komisija, T‑507/12, neobjavljenu, EU:T:2016:35, t. 186.). Taj je iznos još važniji za korisnika povećanja kapitala, društvo PostNord Logistics, čija je ekonomska održivost ovisila o tom povećanju.
105
S druge strane, u fazi ispitivanja iznosa povećanja kapitala Komisija nije uzela u obzir ni to da je takav iznos prelazio prag iznad kojeg se za dokapitalizaciju grupe moralo dobiti odobrenje društva PostNord, društva majke navedene grupe, čiji je upravni odbor bio usko povezan s Danskom Državom i Švedskom Državom (t. 62. ove presude).
106
U tim okolnostima Komisijina ocjena, prema kojoj iznos povećanja kapitala nije mogao potaknuti sumnje u pogledu uključenosti Danske Države i Švedske Države u donošenje te mjere, pokazuje nepotpunost i nedostatnost njezina ispitivanja pripisivosti navedene mjere tim državama, te je stoga indicija postojanja ozbiljnih poteškoća.
107
Uzimajući u obzir sve prethodno navedeno, tužitelji su uspjeli dokazati da je Komisijino ispitivanje naravi potpore povećanja kapitala bilo nepotpuno i nedostatno. Tužitelji su, stoga, podnijeli dokaz o postojanju ozbiljnih poteškoća koje Komisija nije prevladala prilikom ocjene povećanja kapitala. Iz toga slijedi da ovu tužbu treba prihvatiti u mjeri u kojoj je usmjerena protiv dijela pobijane odluke u kojem je Komisija, bez pokretanja službenog istražnog postupka iz članka 108. stavka 2. UFEU‑a, zaključila da povećanje kapitala nije pripisivo ni Danskoj Državi ni Švedskoj Državi i da, stoga, ne predstavlja državnu potporu.
[omissis]
Troškovi
132
Sukladno članku 134. stavku 3. Poslovnika, ako stranke djelomično uspiju sa svojim zahtjevima, svaka stranka snosi vlastite troškove. Međutim, ako se to čini opravdanim u danim okolnostima, Opći sud može odlučiti da, osim vlastitih troškova, jedna stranka snosi i dio troškova druge stranke.
133
Budući da je tužba djelomično prihvaćena, na temelju pravedne ocjene okolnosti predmetnog slučaja treba naložiti da tužitelji snose polovinu vlastitih troškova, dok će preostali dio njihovih troškova snositi Komisija, te će potonja, osim toga, snositi vlastite troškove.
134
Na temelju članka 138. stavka 1. Poslovnika, Kraljevina Danska i Kraljevina Švedska snose vlastite troškove. Na temelju članka 138. stavka 3. tog poslovnika, društvo Jørgen Jensen Distribution, SLD, PostNord Group i PostNord Logistics snose vlastite troškove.
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (četvrto prošireno vijeće)
proglašava i presuđuje:
1.
Odluka Komisije C(2020) 3006 final od 12. svibnja 2020., o državnim potporama SA.52489 (2018/FC) – Danska i SA.52658 – Švedska – Navodna državna potpora u korist društva PostNord Logistics poništava se mjeri u kojoj se po završetku faze prethodnog ispitivanja u njoj utvrdilo da, povećanje kapitala u korist društva PostNord Logistics A/S, odobreno od društva PostNord AB 11. prosinca 2018., ne predstavlja državnu potporu.
2.
U preostalom dijelu tužba se odbija.
3.
ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport i Danske Fragtmænd A/S snosit će polovinu vlastitih troškova, a preostalu polovinu njihovih troškova snosit će Europska komisija.
4.
Komisija, Kraljevina Danska, Kraljevina Švedska, društvo Jørgen Jensen Distribution A/S, društvo Specialforeningen for Logistik og Distribution (SLD), društvo PostNord Group AB i društvo PostNord Logistics, snosit će vlastite troškove.
da Silva Passos
Gervasoni
Półtorak
Reine
Pynnä
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 13. rujna 2023.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski
(
1
)	Navedene su samo one točke ove presude za koje Opći sud smatra da ih je korisno objaviti.