62023CJ0650
PRESUDA SUDA (osmo vijeće)
17. listopada 2024. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zračni prijevoz – Paket‑aranžman – Uredba (EZ) br. 261/2004 – Članak 3. stavak 6. – Direktiva (EU) 2015/2302 – Članak 14. stavak 5. – Kumulativna primjena – Granice – Uredba br. 261/2004 – Članak 3. stavak 2. – Članak 4. stavak 3. – Odšteta putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja – Putnici koji su prethodno obaviješteni o uskraćivanju ukrcaja – Pogrešna informacija – Organizator putovanja koji putnike premješta na drugi let – Let koji je stvarni zračni prijevoznik ipak izveo, kako je prvobitno bilo predviđeno – Obveza stvarnog zračnog prijevoznika da isplati odštetu – Članak 13. – Mogućnost zahtijevanja odštete od organizatora putovanja”
U spojenim predmetima C‑650/23 [Hembesler] (
i
) i C‑705/23 [Condor Flugdienst],
povodom dvaju zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koje su uputili Landesgericht Korneuburg (Zemaljski sud u Korneuburgu, Austrija) (C‑650/23) i Landgericht Düsseldorf (Zemaljski sud u Düsseldorfu, Njemačka) (C‑705/23), odlukama od 22. kolovoza 2023. i 2. studenoga 2023., koje je Sud zaprimio 31. listopada 2023. i 17. studenoga 2023., u postupcima
E EAD
protiv
DW (C‑650/23),
i
Flightright GmbH
protiv
Condor Flugdienst GmbH (C‑705/23),
SUD (osmo vijeće),
u sastavu: N. Jääskinen, predsjednik devetog vijeća, u svojstvu predsjednika osmog vijeća, M. Gavalec (izvestitelj) i I. Ziemele, suci,
nezavisna odvjetnica: L. Medina,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za E EAD, G. Dirnberger, Rechtsanwalt,
–
za DW, A. Skribe, Rechtsanwalt,
–
za Flightright GmbH, M. Michel i R. Weist, Rechtsanwälte,
–
za austrijsku vladu, A. Posch, J. Schmoll i G. Kunnert, u svojstvu agenata,
–
za mađarsku vladu, D. Csoknyai i Z. Fehér, u svojstvu agenata,
–
za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,
–
za Europsku komisiju, B.-R. Killmann i N. Yerrell, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjevi za prethodnu odluku odnose se na tumačenje članka 2. točke (j), članka 4. i članka 7. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta […] te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (SL 2004., L 46, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak SL 2019., L 119, str. 202.).
2
Ti su zahtjevi upućeni u okviru sporova između, u predmetu C‑650/23, E EAD (u daljnjem tekstu: E), zračnog prijevoznika, i putnika u zračnom prometu te, u predmetu C‑705/23, Flightright GmbH, društva za pružanje pravne pomoći kojem je dvoje putnika u zračnom prometu ustupilo svoja eventualna prava na odštetu i Condor Flugdienst GmbH (u daljnjem tekstu: Condor), zračnog prijevoznika, u vezi s isplatom odštete tim putnicima na temelju Uredbe br. 261/2004.
Pravni okvir
Uredba br. 261/2004
3
Uvodna izjava 1. Uredbe br. 261/2004 glasi:
„Aktivnost [Europske] zajednice u području zračnog prijevoza usmjerena je, pored ostalih stvari, na osiguravanje visoke razine zaštite putnika. Uz to, u potpunosti bi trebalo voditi računa o obvezama zaštite potrošača općenito.”
4
Člankom 2. te uredbe, naslovljenim „Definicije”, određuje se:
„Za potrebe ove Uredbe:
[…]
(b)
‚stvarni zračni prijevoznik’ znači zračni prijevoznik koji izvodi ili namjerava izvesti let ugovoren s putnicima ili u ime neke druge osobe, pravne ili fizičke, koja ima ugovor s tim putnikom;
[…]
(d)
‚tour operator’ znači, s iznimkom zračnog prijevoznika, organizator u okviru značenja iz članka 2. točke 2. Direktive Vijeća 90/314/EEZ od 13. lipnja 1990. o paket putovanjima, paket odmorima i paket turama [(SL 1990., L 158, str. 59.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 60., str. 27.)];
[…]
(g)
‚rezervacija’ znači činjenica da putnik ima kartu ili drugi dokaz, koji ukazuje da je rezervacija prihvaćena i potvrđena od strane zračnog prijevoznika ili tour operatora;
[…]
(j)
‚uskraćeni ukrcaj’ znači uskraćivanje ukrcaja na let putnicima usprkos njihovom predočenju za ukrcaj sukladno uvjetima iz članka 3. stavka 2., osim u slučajevima kada postoje opravdani temelji da im se ukrcaj uskrati, bilo iz zdravstvenih razloga, sigurnosti ili zaštite ili neadekvatne putne dokumentacije;
[…]
(l)
‚otkazivanje’ znači otkazivanje leta koji je prethodno bio zakazan i na kojem je najmanje jedno mjesto bilo rezervirano.”
5
U skladu s člankom 3. navedene uredbe, naslovljenim „Područje primjene”:
„1.   Ova se Uredba primjenjuje na:
(a)
putnike koji putuju iz zračne luke smještene na državnom području države članice na koju se Ugovor primjenjuje;
[…]
2.   Stavak 1. primjenjuje se ako putnici ispunjavaju uvjete:
(a)
imaju potvrđenu rezervaciju za određeni let i, osim u slučaju otkazivanja leta navedenog u članku 5., prijave se za let,
–
kako je navedeno i u vrijeme koje je navedeno unaprijed i u pisanom obliku (uključujući i elektronički način) od strane zračnog prijevoznika, tour operatora ili ovlaštenog putnog agenta,
ili, ako vrijeme nije navedeno,
–
ne kasnije od 45 minuta prije objavljenog vremena polaska; ili
(b)
budu premješteni od strane zračnog prijevoznika ili tour operatora s leta za koji su imali rezervacije na drugi let, bez obzira na razlog.
[…]
6.   Ova Uredba ne utječe na prava putnika propisana Direktivom [90/314]. Ova se Uredba ne primjenjuje u slučajevima kada se paket tura otkaže zbog razloga različitih od otkazivanja leta.”
6
Člankom 4. iste uredbe, naslovljenim „Uskraćivanje ukrcaja”, stavkom 3. određuje se:
„Ako je ukrcaj putnicima uskraćen protiv njihove volje, stvarni zračni prijevoznik im je dužan odmah nadoknaditi štetu u skladu s člankom 7. i pružiti im pomoć u skladu s člancima 8. i 9.”
7
Člankom 5. Uredbe br. 261/2004, naslovljenim „Otkazivanje leta”, stavkom 1. točkom (c) predviđa se:
„U slučaju otkazivanja leta, dotični putnici:
[…]
(c)
imaju pravo na odštetu od strane stvarnog zračnog prijevoznika u skladu s člankom 7., osim ako:
i.
su obaviješteni o otkazivanju leta najmanje dva tjedna prije vremena polaska predviđenog redom letenja;
ii.
su obaviješteni o otkazivanju leta u roku od dva tjedna do sedam dana prije vremena polaska predviđenog redom letenja i ponuđeno im je preusmjeravanje koje im omogućuje da otputuju ne više od dva sata prije vremena polaska predviđenog redom letenja i da stignu na konačno odredište unutar četiri sata od planiranog vremena dolaska; ili
iii.
su obaviješteni o otkazivanju leta u roku od sedam dana prije vremena polaska predviđenog redom letenja i ponuđeno im je preusmjeravanje, čime im je omogućeno da otputuju ne više od sat vremena ranije od predviđenog vremena polaska i da stignu na konačno odredište unutar dva sata od planiranog vremena dolaska.”
8
Člankom 7. te uredbe, naslovljenim „Pravo na odštetu”, u stavku 1. određuje se:
„Pozivanjem na ovaj članak, putnici ostvaruju pravo na odštetu u iznosu od:
(a)
250 EUR za sve letove dužine 1500 km ili kraće;
(b)
400 EUR za sve letove unutar Zajednice, duže od 1500 km i za sve druge letove dužine između 1500 km i 3500 km;
[…]”
9
U skladu s člankom 13. navedene uredbe, naslovljenim „Pravo [odštete]”:
„U slučajevima gdje stvarni zračni prijevoznik plaća odštetu ili izvršava druge obveze koje proizlaze iz ove Uredbe, niti jedna odredba iz ove Uredbe ne može se protumačiti na način koji bi ograničavao njegovo pravo da zatraži odštetu od bilo koje osobe, uključujući treću stranu u skladu s primjenljivim pravom. Posebno se ovom Uredbom, ni na koji način, ne ograničava pravo stvarnog zračnog prijevoznika da traži nadoknadu od tour operatora ili od druge osobe s kojom zračni prijevoznik ima ugovor. Sukladno tome, niti jedna odredba iz ove Uredbe ne može se protumačiti na način koji bi ograničavao prava tour operatora ili treće osobe, ako ta treća osoba nije putnik, a s kojom zračni prijevoznik ima ugovor, da potražuje nadoknadu ili odštetu od zračnog prijevoznika u skladu s relevantnim primjenljivim propisima.”
Direktiva 2015/2302
10
Direktivom (EU) 2015/2302 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o putovanjima u paket aranžmanima i povezanim putnim aranžmanima, o izmjeni Uredbe (EZ) br. 2006/2004 i Direktive 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 90/314/EEZ (SL 2015., L 326, str. 1.), u njezinu članku 3. točki 8., „organizator” se definira kao „trgovac koji izravno ili putem drugog trgovca odnosno zajedno s drugim trgovcem kombinira i prodaje ili nudi na prodaju paket aranžmane ili trgovac koji dostavlja podatke o putniku drugom trgovcu u skladu s točkom 2. točkom (b) podtočkom v.”.
11
U članku 14. stavku 5. te direktive propisuje se:
„Nijednim pravom na odštetu ili sniženje cijene u skladu s ovom Direktivom ne utječe se na prava putnika u skladu s Uredbom [br. 261/2004] […] i u skladu s međunarodnim konvencijama. Putnici imaju pravo podnijeti zahtjeve u skladu s ovom Direktivom i u skladu s tim uredbama i međunarodnim konvencijama. Odšteta ili sniženje cijene koji se odobravaju u skladu s ovom Direktivom i odšteta ili sniženje cijene koji se odobravaju u skladu s tim uredbama i međunarodnim konvencijama oduzimaju se jedne od drugih kako bi se izbjeglo prekomjernu odštetu.”
12
U skladu s člankom 29. navedene direktive, upućivanja na Direktivu 90/314, koja je stavljena izvan snage Direktivom 2015/2032, treba shvatiti kao upućivanja na potonju direktivu.
Glavni postupci i prethodna pitanja
Predmet C‑650/23
13
Organizator putovanja kod kojeg je putnik u zračnom prometu, osoba DW, rezervirao paket‑aranžman potvrdio mu je njegovu rezervaciju leta (povratnog) od Herakliona (Grčka) do Linza (Austrija). Taj povratni let, predviđen za 29. rujna 2019., trebao je izvesti E i trebao je poletjeti iz Herakliona u 18 sati, a sletjeti u Linz u 20 sati (u daljnjem tekstu: prvotno predviđen povratni let).
14
Taj je putnik od organizatora putovanja 28. rujna 2019. primio obavijest o promjeni reda letenja i odredišta za svoj povratni let. U toj je obavijesti navedeno da je konačno odredište tog leta Beč-Schwechat (Austrija) i da je polazak predviđen za 29. rujna 2019. u 23:30. Nema naznake za to da je navedena obavijest poslana zbog ikakvog E‑ova postupanja.
15
E, koji je član Međunarodnog udruženja zračnih prijevoznika (IATA), čarter je prijevoznik i stoga sam ne provodi rezervacije letova. Otprilike 24 sata prije polaska dobio je popis putnika s imenima i prezimenima svih putnika koje je trebalo ukrcati te mu organizator putovanja nije stavio na raspolaganje druge podatke za kontakt. Na tom popisu putnika nije bilo imena osobe DW.
16
Zbog obavijesti od 28. rujna 2019., osoba DW nije se prijavila za prvotno predviđen povratni let.
17
Osoba DW zatražila je od E‑a, na temelju članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 261/2004 odštetu od 400 eura, uvećanu za zatezne kamate. Osoba DW smatra da, ako organizator putovanja smije izdati kartu u ime zračnog prijevoznika, isto treba vrijediti i za sve naknadne promjene njegove rezervacije. U tom mu se pogledu ne može prigovoriti da se nije prijavio za prvotno predviđen povratni let jer je bio obaviješten o svojem premještanju na drugi let. Ukrcaj mu je tako bio uskraćen protiv njegove volje već prethodnom promjenom njegove rezervacije, zbog čega bi osoba DW trebala imati pravo na odštetu.
18
E pak tvrdi da se prvotno predviđeni povratni let uglavnom izveo kako je predviđeno i da je organizator putovanja izmijenio rezervaciju osobe DW, a da se o tome nije s njime savjetovao. Ta promjena rezervacije ne može se stoga smatrati uskraćenim ukrcajem pripisivim tom zračnom prijevozniku. Osim toga, osoba DW ne može se pozivati na pravo na odštetu jer se nije pravodobno prijavila za let. Budući da je imala potvrđenu rezervaciju za prvotno predviđen povratni let, bila bi prevezena da se pravodobno prijavila za let, unatoč promjeni te rezervacije.
19
Presudom od 27. ožujka 2023. Bezirksgericht Schwechat (Općinski sud u Schwechatu, Austrija) naložio je E‑u da osobi DW plati iznos od 400 eura, uvećan za kamate, i da snosi njezine troškove. Prema mišljenju tog suda, promjena rezervacije mora se pripisati E‑u, a da nije potrebno znati je li tu promjenu izvršio zračni prijevoznik ili organizator putovanja. Smatra da činjenica da se osoba DW, koju je organizator putovanja obavijestio o njezinu premještaju na drugi let, nije pravodobno prijavila za let ne utječe na pravo na odštetu na koje se poziva zbog uskraćivanja ukrcaja. U tom pogledu nije važno je li E u izravnom ugovornom odnosu s osobom DW ili može li sama promijeniti rezervacije putnika ili izdati zrakoplovne karte, jer se, među ostalim, može obratiti organizatoru putovanja, u skladu s člankom 13. Uredbe br. 261/2004. Naposljetku, navedeni je sud istaknuo da zračni prijevoznik nije tvrdio da su postojali „opravdani temelji da […] se ukrcaj uskrati” u smislu članka 2. točke (j) te uredbe.
20
E je protiv te presude podnio žalbu Landesgerichtu Korneuburg (Zemaljski sud u Korneuburgu, Austrija), sudu koji je uputio zahtjev. U potporu toj žalbi on u biti tvrdi da nije ispunjeno sâmo biće uskraćenog ukrcaja i da ne može odgovarati za organizatorovu promjenu rezervacije.
21
Prema mišljenju tog suda, iz članka 4. stavka 3. Uredbe br. 261/2004 proizlazi da u slučaju uskraćenog ukrcaja stvarni zračni prijevoznik putniku mora isplatiti odštetu u skladu s člankom 7. te uredbe. Navedeni sud u tom pogledu pojašnjava da je, prema njegovoj sudskoj praksi, putnik oslobođen obveze pravodobne prijave za let u slučaju očekivanog uskraćenog ukrcaja, drugim riječima, ako je taj putnik prethodno, pogrešno ili pravilno, obaviješten da ga se neće prevesti rezerviranim letom ili da se taj let neće izvesti, pod uvjetom da navedeni putnik ima potvrđenu rezervaciju i da ne postoje opravdani razlozi za uskraćivanje ukrcaja. Naime, od putnika se ne može zahtijevati da se prijavi za let na koji se neće moći ukrcati.
22
Iz presude od 21. prosinca 2021., Azurair i dr. (C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 i C‑270/20, EU:C:2021:1038, t. 47. i sljedeće) proizlazi da putnik ima „potvrđenu rezervaciju” u smislu članka 3. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 261/2004 ako mu organizator putovanja s kojim je ugovorno vezan dostavi „drugi dokaz” u smislu članka 2. točke (g) te uredbe, koji sadržava obećanje da će ga prevesti točno određenim letom koji je pojedinačno utvrđen navođenjem mjesta i vremena polaska i dolaska te brojem leta i to čak i u slučaju da taj organizator putovanja nije primio potvrdu dotičnog zračnog prijevoznika u pogledu vremena polaska i dolaska tog leta. Dakle, zračni prijevoznik bi trebao snositi rizik od toga da organizatori putovanja u okviru svojih djelatnosti putnicima daju netočne informacije. Međutim, sud koji je uputio zahtjev pita se može li se taj pristup, koji se sastoji u odgovornosti zračnog prijevoznika za radnje organizatora putovanja, primijeniti kada, kao u ovom slučaju, taj organizator putovanja, koji ne podliježe uputama tog prijevoznika, promijeni rezervaciju koju je sam izvršio.
23
U tim je okolnostima Landesgericht Korneuburg (Zemaljski sud u Korneuburgu, Austrija) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 7. stavak 1., članak 4. stavak 3. i članak 2. točku (j) Uredbe [br. 261/2004] tumačiti na način da stvarni zračni prijevoznik treba nadoknaditi štetu putniku ako putnik ima potvrđenu rezervaciju tour operatora za odlazni i povratni let u okviru paket‑aranžmana, ako taj tour operator dan prije planiranog (povratnog) leta obavijesti putnika o tome da se red letenja promijenio zbog promjene broja leta, vremena leta i konačnog odredišta, ako se putnik stoga ne prijavi za prvotno rezervirani let u skladu s uvjetima iz članka 3. stavka 2. [te] uredbe, ako se prvotno rezervirani let ipak izvede prema planu te ako bi zračni prijevoznik ukrcao putnika da se on prijavio za let u skladu s uvjetima iz članka 3. stavka 2. [navedene] uredbe?”
Predmet C‑705/23
24
Dva putnika u zračnom prometu rezervirala su, posredstvom organizatora putovanja, paket‑aranžman za razdoblje od 18. srpnja 2020. do 30. srpnja 2020. Taj je paket uključivao odlazne i povratne letove između Düsseldorfa (Njemačka) i Fuerteventure (Španjolska) koje je trebalo izvesti društvo Condor.
25
Organizator putovanja obavijestio je ta dva putnika o otkazivanju odlaznog leta i o izmjeni njihove rezervacije, pri čemu se odlazni let trebao izvesti 20. srpnja 2020. Na temelju te obavijesti navedeni putnici nisu se pojavili u zračnoj luci 18. srpnja 2020., nego tek 20. srpnja 2020. Tvrde, štoviše, da ih je organizator putovanja o tome obavijestio tek osam dana prije datuma polaska.
26
Društvo Condor osporava te činjenice i navodi da je prvotni let od 18. srpnja 2020. uredno izveden.
27
Dva putnika o kojima je riječ ustupila su svoja potraživanja Flightrightu, društvu za pružanje pravne pomoći, koji je Amtsgerichtu Düsseldorf (Općinski sud u Düsseldorfu, Njemačka) podnio tužbu za plaćanje odštete u ukupnom iznosu od 800,00 eura u skladu s člankom 4. stavkom 3. i člankom 7. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 261/2004 te člankom 398. Bürgerliches Gesetzbucha (Građanski zakonik).
28
Društvo Flightright tvrdi da za radnje organizatora putovanja treba odgovarati zračni prijevoznik i da one čine njegovo očekivano uskraćivanje ukrcaja.
29
S druge strane, društvo Condor smatra da u ovom predmetu nije bilo uskraćivanja ukrcaja jer je ono uredno izvršilo prvotni let. Usto, smatra da uskraćivanje ukrcaja treba moći pripisati postupanju zračnog prijevoznika. U ovom je slučaju organizator putovanja poslao obavijest o izmjeni datuma odlaznog leta.
30
Budući da je Amtsgericht Düsseldorf (Općinski sud u Düsseldorfu) presudom od 3. studenoga 2022. odbio zahtjeve društva Flightright, to je društvo podnijelo žalbu Landgerichtu Düsseldorf (Zemaljski sud u Düsseldorfu, Njemačka), sudu koji je uputio zahtjev.
31
Taj sud smatra da se u ovom predmetu postavlja novo pitanje je li očekivano uskraćivanje ukrcaja organizatora putovanja „uskraćivanje ukrcaja” u smislu članka 4. Uredbe br. 261/2004, s obzirom na to da se u ovom slučaju ne pojavljuje nijedan razlog koji opravdava uskraćivanje ukrcaja, kako su predviđeni u članku 2. točki (j) te uredbe. Usto, budući da je presudom od 26. listopada 2023., LATAM Airlines Group (C‑238/22, EU:C:2023:815, t. 40. i sljedeće), isključena analogna primjena članka 5. stavka 1. točke (c) podtočaka i. do iii. navedene uredbe, koji se odnosi na otkazivanje leta, na uskraćivanju ukrcaja, nije potrebno ispitati jesu li oba putnika o kojima je riječ bila obaviještena o promjeni rezervacije više od osam dana prije datuma leta.
32
Osim toga, sud koji je uputio zahtjev iz presude od 21. prosinca 2021., Azurair i dr. (C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 i C‑270/20, EU:C:2021:1038) zaključuje da se u okolnostima glavnog postupka smatra da ta dva putnika imaju „potvrđenu rezervaciju” u smislu članka 3. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 261/2004.
33
Taj sud smatra da očekivano uskraćivanje ukrcaja, o kojem organizator putovanja obavijesti obaviješću o promjeni ili otkazivanju rezervacije, može biti „uskraćivanje ukrcaja” u smislu članka 4. Uredbe br. 261/2004. U prilog tomu može ići činjenica da, za razliku od španjolske i francuske jezične verzije te odredbe, u kojima se izričito navodi da je stvarni zračni prijevoznik taj koji uskraćuje ukrcaj putnicima, u brojnim drugim jezičnim verzijama navedene odredbe, primjerice danskoj, engleskoj, nizozemskoj, njemačkoj, talijanskoj, švedskoj i portugalskoj verziji, nije jasno tko uskraćuje ukrcaj.
34
Usto, za putnika koji nije pristao na promjenu svoje rezervacije, takva promjena istovjetna je uskraćivanju ukrcaja na prvotno predviđen let. Uključivanje promjene rezervacije u činjenice koje su dovele do uskraćivanja ukrcaja može biti stoga nužno kako bi se putnika na letu koji je dio putovanja u paket‑aranžmanu zaštitilo od rizika da mu se uskrati zaštita koja mu se pruža Uredbom br. 261/2004.
35
Naposljetku, iz presude od 21. prosinca 2021., Azurair i dr. (C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 i C‑270/20, EU:C:2021:1038, t. 46. do 51.) proizlazi da „potvrđenu rezervaciju” u smislu članka 3. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 261/2004 može izdati i organizator putovanja i to čak i ako zračni prijevoznik tom organizatoru putovanja nije potvrdio vrijeme leta o kojem je riječ i ako stoga ne postoji rezervacija „koja pokriva onu putnika”. Naime, tom uredbom nastoji se postići da rizik davanja netočnih informacija putnicima u okviru djelatnosti organizatora putovanja preuzme zračni prijevoznik. U tom smislu putnik ne sudjeluje u odnosu koji postoji između zračnog prijevoznika i tour operatora i od njega se ne može tražiti da pribavi informacije u tom pogledu.
36
Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, tumačenje iz te presude može se primijeniti na promjenu putnikove rezervacije koju je izvršio organizator putovanja zbog „otkazivanja leta”.
37
U tim je okolnostima Landgericht Düsseldorf (Zemaljski sud u Düsseldorfu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 4. Uredbe [br. 261/2004] tumačiti na način da se smatra da je zračni prijevoznik uskratio ukrcaj putniku u obliku predviđenog uskraćivanja ukrcaja i u slučaju kad organizator putovanja u obavijesti o promjeni rezervacije obavijesti putnika o tome da je let otkazan, ali zračni prijevoznik uopće nije otkazao let te je taj let zapravo i uredno izveden?”
O prethodnim pitanjima
38
Svojim pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sudovi koji su uputili zahtjeve u biti pitaju treba li članak 4. stavak 3. Uredbe br. 261/2004, u vezi s njezinim člankom 2. točkom (j), tumačiti na način da putnik u zračnom prometu koji je u okviru paket‑aranžmana imao potvrđenu rezervaciju za let može od stvarnog zračnog prijevoznika zahtijevati odštetu predviđenu u članku 7. stavku 1. te uredbe ako je organizator tog putovanja, a da o tome nije prethodno obavijestio tog prijevoznika, obavijestio tog putnika da se prvotno predviđen let neće izvesti, iako je taj let izveden kako je bilo predviđeno.
39
Uvodno valja podsjetiti na to da se, kao prvo, u okviru paket‑aranžmana putnici u zračnom prometu mogu slobodno odlučiti pozvati na Uredbu br. 261/2004. Naime, njihova se pravna zaštita ne može osigurati isključivo Direktivom 2015/2302 (vidjeti u tom smislu presudu od 26. ožujka 2020., Primera Air Scandinavia, C‑215/18, EU:C:2020:235, t. 35.). U tom smislu, člankom 3. stavkom 6. te uredbe osobito se određuje da ona „ne utječe na prava putnika propisana Direktivom [90/314 koja je zamijenjena Direktivom 2015/2302]”. Slično tomu, u članku 14. stavku 5. potonje direktive izričito se potvrđuje da se odšteta ili sniženje cijene koji se odobravaju na temelju navedene direktive i odšteta ili sniženje cijene koji se odobravaju, među ostalim, na temelju Uredbe br. 261/2004 oduzimaju jedne od drugih kako bi se izbjegla prekomjerna odšteta.
40
Stoga iz članka 3. stavka 6. te uredbe i članka 14. stavka 5. Direktive 2015/2302 proizlazi da se područja primjene tih dvaju akata sekundarnog prava mogu preklapati. U takvom se slučaju zajedničko pozivanje na te odredbe ograničava odbijanjem u slučaju prekomjerne nadoknade štete koju je pretrpio putnik.
41
Kao drugo, iz dvaju zahtjeva za prethodnu odluku jasno proizlazi da su dva leta iz kojih proizlaze glavni postupci izvedena kako je predviđeno. Iz toga slijedi da se ni za jedan od dvaju letova o kojima je riječ ne može smatrati da je otkazan jer se člankom 2. točkom (l) Uredbe br. 261/2004 pojam „otkazivanje” definira kao „otkazivanje leta koji je prethodno bio zakazan i na kojem je najmanje jedno mjesto bilo rezervirano”. Obavijesti koje su organizatori putovanja uputili putnicima o kojima je riječ u dvama glavnim postupcima stoga treba promatrati imajući na umu pojam „uskraćivanje ukrcaja” u smislu članka 2. točke (j) te uredbe.
42
S obzirom na to pojašnjenje, valja utvrditi, s jedne strane, obuhvaća li taj pojam „uskraćivanje ukrcaja” očekivano uskraćivanje ukrcaja na let koji je ipak izveden i, s druge strane, može li se smatrati da je zračni prijevoznik odgovoran za pogrešne informacije o odgodi ili otkazivanju leta koje je organizator putovanja priopćio putnicima.
43
Kao prvo, iz presude od 26. listopada 2023., LATAM Airlines Group (C‑238/22, EU:C:2023:815, t. 39.), proizlazi da članak 4. stavak 3. Uredbe br. 261/2004, u vezi s njezinim člankom 2. točkom (j), treba tumačiti na način da stvarni zračni prijevoznik koji je unaprijed obavijestio putnika o tome da će mu, protiv njegove volje, uskratiti ukrcaj na let za koji on ima potvrđenu rezervaciju, mora navedenom putniku nadoknaditi štetu, čak i ako se on nije prijavio za let u skladu s uvjetima utvrđenima u članku 3. stavku 2. te uredbe.
44
Okolnost da obavijest o uskraćivanju ukrcaja putniku nije unaprijed priopćio zračni prijevoznik, nego organizator putovanja, ne može dovesti do drukčijeg tumačenja tih odredbi.
45
Kao drugo, iz sudske prakse Suda proizlazi da se stvarni zračni prijevoznik može smatrati odgovornim za pogrešne informacije o odgodi ili otkazivanju leta koje je organizator putovanja priopćio putnicima.
46
Naime, kao prvo, u više odredbi Uredbe br. 261/2004 za potrebe njihove primjene ne pravi se nikakva razlika između stvarnog zračnog prijevoznika i organizatora putovanja. To osobito proizlazi iz članka 2. točke (g) te uredbe u kojem se određuje da pojam „rezervacija” znači da „putnik ima kartu ili drugi dokaz, koji ukazuje da je rezervacija prihvaćena i potvrđena od strane zračnog prijevoznika ili tour operatora”. Isto vrijedi i za članak 3. stavak 2. točku (a) prvu alineju te uredbe u kojem se predviđa da vrijeme prijave mogu priopćiti zračni prijevoznik, ovlašteni putni agent ili tour operator. To je također slučaj kad je riječ o članku 3. stavku 2. točki (b) iste uredbe u skladu s kojim putnika na drugi let mogu premjestiti kako zračni prijevoznik tako i organizator putovanja (vidjeti u tom smislu presudu od 21. prosinca 2021., Azurair i dr., C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 i C‑270/20, EU:C:2021:1038, t. 47.).
47
Stoga iz te presude proizlazi da se, u okviru članka 3. stavka 2. točaka (a) i (b) Uredbe br. 261/2004, putnici u zračnom prometu mogu jednako pouzdati u informacije koje im je o vremenu ukrcaja ili njihovu premještanju na drugi let dostavio stvarni zračni prijevoznik ili organizator putovanja.
48
Kao drugo, takvo tumačenje pridonosi osiguranju visoke razine zaštite putnika u zračnom prometu, kao što se to navodi u uvodnoj izjavi 1. Uredbe br. 261/2004. U tom smislu, tom uredbom nastoji se postići da rizik od toga da organizatori putovanja u okviru svojih djelatnosti putnicima daju netočne informacije snosi zračni prijevoznik. Naime, budući da putnik ne sudjeluje u odnosu koji postoji između zračnog prijevoznika i organizatora putovanja, od njega se ne može tražiti da pribavi informacije u tom pogledu (vidjeti u tom smislu presudu od 21. prosinca 2021., Azurair i dr., C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 i C‑270/20, EU:C:2021:1038, t. 48. i 49.).
49
U svakom slučaju, valja podsjetiti na to da, pod pretpostavkom da je stvarni zračni prijevoznik obvezan isplatiti odštetu putnicima na temelju Uredbe br. 261/2004 zbog postupanja organizatora putovanja, taj prijevoznik ima mogućnost tražiti odštetu za pretrpljenu štetu od organizatora putovanja u skladu s člankom 13. te uredbe. Takvom odštetom tako se može ublažiti ili čak eliminirati financijski teret koji snosi navedeni prijevoznik zbog te obveze (vidjeti u tom smislu presude od 10. siječnja 2006., IATA i ELFAA, C‑344/04, EU:C:2006:10, t. 90.; od 19. studenoga 2009., Sturgeon i dr., C‑402/07 i C‑432/07, EU:C:2009:716, t. 68. i od 21. prosinca 2021., Azurair i dr., C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 i C‑270/20, EU:C:2021:1038, t. 61.).
50
Usto, valja odbiti argument koji je istaknuo E, a koji se temelji na analognoj primjeni presude od 4. srpnja 2018., Wirth i dr. (C‑532/17, EU:C:2018:527). E u tom pogledu tvrdi da, kao i zakupodavca u slučaju ugovora o zakupu zrakoplova s posadom („wet lease”), čarter prijevoznik, poput tog zračnog prijevoznika, nema nikakvu operativnu ovlast odlučivanja o tome hoće li let biti izveden, kada će biti izveden i s kojim putnicima.
51
U tom pogledu dovoljno je podsjetiti na to da iz sudske prakse Suda proizlazi da treba smatrati da zračni prijevoznik koji je izradio ponudu zračnog prijevoza koja odgovara onoj organizatora putovanja u okviru njegova odnosa s putnikom, čak i ako postoji mogućnost izmjene te ponude, ima „namjeru izvesti let” u smislu članka 2. točke (b) Uredbe br. 261/2004, tako da ga se može smatrati „stvarnim zračnim prijevoznikom” u smislu te odredbe (vidjeti u tom smislu presudu od 21. prosinca 2021., Azurair i dr., C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 i C‑270/20, EU:C:2021:1038, t. 59. i 62. i rješenje od 10. ožujka 2023., Eurowings (Nepostojeći let), C‑607/22, EU:C:2023:201, t. 21.).
52
Usto, E‑ovom argumentacijom se zračnom prijevozniku kojeg je organizator putovanja angažirao zapravo nastoji uskratiti svojstvo „stvarnog zračnog prijevoznika”, u smislu članka 2. točke (b) Uredbe br. 261/2004. Člankom 2. točkom (d) te uredbe „tour operator” definira se kao organizator u smislu članka 3. točke 8. Direktive 2015/2302, „s iznimkom zračnog prijevoznika”. Stoga bi prihvaćanje E‑ova rasuđivanja dovelo do paradoksalnog rezultata da čarter let ne bi izvodio stvarni zračni prijevoznik jer se to svojstvo tada ne bi priznalo ni čarter prijevozniku ni organizatoru putovanja.
53
S obzirom na prethodna razmatranja, na postavljena pitanja valja odgovoriti tako da članak 4. stavak 3. Uredbe br. 261/2004, u vezi s njezinim člankom 2. točkom (j), treba tumačiti na način da putnik u zračnom prometu koji je u okviru paket‑aranžmana imao potvrđenu rezervaciju za let može od stvarnog zračnog prijevoznika zahtijevati odštetu predviđenu u članku 7. stavku 1. te uredbe ako je organizator tog putovanja, a da o tome nije prethodno obavijestio tog prijevoznika, obavijestio tog putnika da se prvotno predviđen let neće izvesti, iako je taj let izveden kako je bilo predviđeno.
Troškovi
54
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (osmo vijeće) odlučuje:
Članak 4. stavak 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, u vezi s člankom 2. točkom (j) Uredbe br. 261/2004,
treba tumačiti na način da:
putnik u zračnom prometu koji je u okviru paket‑aranžmana imao potvrđenu rezervaciju za let može od stvarnog zračnog prijevoznika zahtijevati odštetu predviđenu u članku 7. stavku 1. te uredbe ako je organizator tog putovanja, a da o tome nije prethodno obavijestio tog prijevoznika, obavijestio tog putnika da se prvotno predviđen let neće izvesti, iako je taj let izveden kako je bilo predviđeno.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.