62008CC0018
JULIANE KOKOTT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2008. szeptember 25. (
1
)
C-18/08. sz. ügy
Foselev Sud-Ouest SARL
kontra
Administration des douanes et droits indirects
„Gépjárműadó — 1999/62/EK irányelv — A nehéz tehergépjárművekre egyes infrastruktúrák használatáért kivetett díjak — A 6. cikk (2) bekezdésének b) pontja — Mentességet jóváhagyó bizottsági határozat — Közvetlen hatály hiánya”
I – Bevezetés
1.
A Francia Köztársaság mentesíteni kíván bizonyos nehéz tehergépjárműveket a gépjárműadó (taxe spéciale sur certains véhicules routiers, vagy más néven taxe à l’essieu) alól. A nehéz tehergépjárművekre egyes infrastruktúrák használatáért kivetett díjakról szóló, 1999. június 17-i 1999/62/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
2
) harmonizálta ezt az adót. Az irányelv szerint a mentesség alkalmazásának a feltétele a Bizottság jóváhagyása, amelyet ez utóbbi meg is adott a Francia Köztársaságnak címzett határozatában. A mentességet bevezető francia rendeletet egy évvel ezt követően bocsátották ki.
2.
Jelen esetben az képezi a vita tárgyát, hogy már a rendelet kibocsátása előtt jogosult-e az adóalany közvetlenül a Bizottság határozata alapján az adómentességre. Ez a kérdés nem csak a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Bírósághoz előterjesztő Tribunal d’instance de Bordeaux-t foglalkoztatja. További elsőfokú bíróságok – többek között a Cour d’appel de Lyon – hoztak már döntést e kérdésben, méghozzá eltérő eredménnyel.
II – A jogi háttér
3.
Az 1999/62 irányelv 6. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok csökkentett mértékű adótételeket vagy adómentességet alkalmazhatnak:
[…]
b)
a bejegyzés szerinti tagállam közútjain csak alkalmi jelleggel közlekedő és olyan természetes vagy jogi személyek által üzemeltetett járművek vonatkozásában, akiknek/amelyeknek a főtevékenysége nem árufuvarozás, feltéve, hogy az ilyen járművekkel végzett fuvarozási tevékenység nem idéz elő torzulásokat a versenyben, továbbá, hogy a Bizottság a csökkentett mértékű adók vagy adómentesség alkalmazásához hozzájárul.”
4.
Miután a Francia Köztársaság a Bizottság jóváhagyását kérte bizonyos járművek mentességéhez, ez utóbbi 2005. június 20-án meghozta a 2005/449/EK határozatát (
3
), amelyet 2005. június 21-én tettek közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában. A határozat a következőképpen szól:
„1. cikk
Az 1999/62/EK irányelv 6. cikke (2) bekezdése b) pontjának megfelelően a Bizottság 2009. december 31-ig ezúton jóváhagyja a franciaországi közművesítési és ipari munkák keretében a járművekre kizárólag véglegesen felszerelt berendezések szállítására használt, legalább 12 tonna súlyú gépjárművekre kivetett adó alóli mentességet [helyesen: a Bizottság 2009. december 31-ig ezúton jóváhagyja a kizárólag franciaországi közmunkák és ipari építkezések keretében véglegesen felszerelendő berendezések szállítására használt, legalább 12 tonna súlyú gépjárművekre kivetett adó alóli mentességet]:
1.
önjáró emelő- és anyagmozgató szerkezetek (mozgó vázra szerelt daruk);
2.
mozgó vázra véglegesen felszerelt mobil szivattyúk vagy töltőállomások;
3.
mozgó vázra véglegesen felszerelt mobil motoros légsűrítő-csoportok;
4.
mozgó vázra véglegesen felszerelt betonkeverők és betonpumpák (kivéve a beton szállításához használt dobos betonkeverőket);
5.
mozgó vázra véglegesen felszerelt mobil generátorcsoportok;
6.
mozgó vázra véglegesen felszerelt mobil fúrógépek.
2. cikk
E határozat címzettje a Francia Köztársaság.”
5.
A Journal officiel de la République française-ben 2006. július 9-én közzétett 2006. július 7-i 2006-818. sz. rendelettel a francia állam 2009. december 31-ig bevezette a 2005/449 határozatban megjelölt járművekre a gépjárműadó alóli mentességet.
III – A tényállás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés és az eljárás
6.
A Foselev Sud-Ouest SARL (a továbbiakban: Foselev) az alapeljárásban azt kéri, hogy a bíróság kötelezze az Administration des douanes et des droits indirects-et a 2005. június 20. és 2006. július 9. közötti időszakban jogalap nélkül megfizetett gépjárműadó kamatokkal növelt összege és a költségek címén 1973,74 euró megtérítésére. A felperes álláspontja szerint az adómentesség már közvetlenül a Bizottság 2005/449 határozatából következik, így már annak meghozatalától, és nem csak a rendelet hatálybalépésétől kezdve nem volt adófizetésre kötelezett.
7.
2007. december 4-i határozatával a jogvitában eljáró Tribunal d’instance de Bordeaux a következő kérdést terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:
Az […] 1999/62 […] irányelv 6. cikke (2) [bekezdésének] b) [pontja] lehetőséget nyújt arra, hogy a tagállamok a gépjárművek bizonyos kategóriáit mentesítsék [a határozat által érintett adók alól]. Ennek keretében a Bizottság [2005/449] határozatában a gépjárművek bizonyos kategóriáinak [tengelyadó alóli] mentesítését illetően [a Francia Köztársaság] számára adott engedély közvetlenül alkalmazandó-e a magánszemélyekre, vagy [a Francia Köztársaságnak] címzett határozat lévén nemzeti átültető intézkedést tesz szükségessé?
8.
A Bírósághoz a Foselev, a francia és az olasz kormány, valamint az Európai Közösségek Bizottsága nyújtott be írásbeli észrevételeket. Tárgyalásra nem került sor.
IV – A jogi értékelés
9.
Az EK 249. cikk negyedik bekezdése értelmében a határozat teljes egészében kötelező azokra nézve, akiket címzettként megjelöl. A 2005/449 határozat címzettje annak 2. cikke értelmében a Francia Köztársaság.
10.
Ahogyan azt a Bíróság ugyanakkor már kimondta, a határozatnak az EK 249. cikkében megállapított kötelező erejével összeegyeztethetetlen lenne főszabályként kizárni azt, hogy az érintett személyek a határozat által előírt kötelezettségre hivatkozhassanak (
4
). Ennek megfelelően a tagállamhoz címzett határozatra hivatkozni lehet ezen tagállammal szemben, ha az a címzettjeinek egy feltétel nélküli és kellően egyértelmű és pontos kötelezettséget ír elő (
5
).
11.
A résztvevő kormányoktól és a Bizottságtól eltérően a Foselev álláspontja az, hogy a 2005/449 határozat kötelezi a Francia Köztársaságot az abban megjelölt mentesség bevezetésére.
12.
A határozat szóhasználata és az 1999/62 irányelv 6. cikke (2) bekezdésének b) pontjában található jogalapja alapján kell megítélni, hogy az feltétlen, kellően egyértelmű és pontos kötelezettséget ír-e elő a felsorolt gépjárművek meghatározott időpontot követően történő adó alóli mentesítésére vonatkozóan.
13.
A 2005/449 határozat nem ír kifejezetten elő ilyen kötelezettséget. A határozat 1. cikke inkább arra szorítkozik, hogy a Franciaország által kérelmezett intézkedéshez a Bizottság jóváhagyását megadja. A rendelkezés a mentességet csupán 2009. december 31-ig engedélyezi. Nem tartalmaz azonban határidőt a mentesség alkalmazásának kezdetére vonatkozóan. A Francia Köztársaság a jóváhagyó határozat elfogadását követően is jogosult volt az engedélyezett mentességet egy 2009. december 31. előtti tetszőleges időpontban bevezetni, vagy adott esetben arra is, hogy a jogosultsággal egyáltalán ne éljen.
14.
Ahogyan az „alkalmazhatnak” szóhasználatból egyértelműen következik, az 1999/62 irányelv 6. cikke (2) bekezdésének b) pontja lehetőséget nyújt arra, hogy a tagállamok az e rendelkezésben meghatározott gépjárműveket az adó alól mentesítsék, vagy azokra csökkentett mértékű adótételeket alkalmazzanak. Ennek megfelelően a tagállamok mérlegelési jogkörébe tartozik, hogy élnek-e az irányelv által biztosított lehetőséggel.
15.
A megfelelő eltérő nemzeti rendelkezések alkalmazásának feltétele a Bizottság jóváhagyása. Ahogyan azt a Bizottság helytállóan hangsúlyozza írásbeli észrevételeiben, az adómentességet jóváhagyó határozata az irányelv által biztosított mérlegelési jogkört nem változtathatja át a mentesség bevezetésére vonatkozó kötelezettséggé.
16.
A Bíróság kifejtette a fent hivatkozott Hansa Fleisch Ernst Mundt ügyben hozott ítéletében, miszerint az a tény, hogy valamely határozat megengedi a címzett tagállamoknak, hogy eltérjenek ugyanezen határozat egyértelmű és pontos rendelkezéseitől, önmagában még nem fosztja meg e rendelkezéseket a közvetlen hatályuktól (
6
).
17.
Az említett ügy jogi körülményei azonban nem hasonlíthatóak a jelen helyzethez. Az akkor alkalmazandó határozat a húsra vonatkozó egészségügyi ellenőrzések átalánydíját határozta meg, de megengedte a tagállamoknak, hogy az ellenőrzések tényleges költségeinek megfelelően eltérő díjtételeket alkalmazzanak. A 2005/449 határozattól eltérően az említett határozat bizonyos díjak bevezetésének a kötelezettségét írta elő. E határozat megengedte az átalánydíjtól eltérő díjak megállapítását. Ugyanakkor meghatározta az eltérések bevezetésének feltételeit is. Ebben a helyzetben a Bíróság szükségesnek tartotta, hogy a díjak kötelezettjei a nemzeti bíróságok előtt közvetlenül hivatkozhassanak a határozatra annak felülvizsgálata érdekében, hogy az átalánydíjtételektől történő eltérés a határozat előírásainak megfelel-e (
7
).
18.
A Bíróság Hansa Fleisch Ernst Mundt ügyben hozott ítéletében tett megállapítások tehát jelen ügyre nem alkalmazhatóak, mivel sem a 2005/449 határozat, sem az annak alapjául szolgáló 1999/62 irányelv nem ír elő az adómentesség bevezetésére irányuló kötelezettséget, amely bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhetné. Ezen túlmenően abban az időszakban, amelyre vonatkozóan Foselev adóvisszatérítést követel, még egyáltalán nem is létezett nemzeti végrehajtási intézkedés, amely bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhette volna a Bizottság határozatának történő megfelelést illetően.
19.
A Hansa Fleisch Ernst Mundt üggyel abban az esetben lehetne párhuzamot vonni, ha a Bizottság a Francia Köztársaságnak bizonyos járműkategóriákra csökkentett adótétel alkalmazását engedélyezte volna, és végül attól eltérő adótételek alkalmazására került volna sor. Azonban nem erről van szó. A következtetés az marad tehát, hogy a 2005/449 határozat nem ír elő bizonyos időponttól kezdődően adómentesség alkalmazására vonatkozó kötelezettséget a Francia Köztársaság számára.
20.
Ezen a Foselevnek EK 254. cikk (3) bekezdésére való hivatkozása sem változtat. E rendelkezés szerint a határozatokról értesíteni kell a címzettjeiket, és azok az értesítéssel lépnek hatályba. Hatályba azonban csak az a rendelkezés lép, amit a szóban forgó határozat ténylegesen tartalmaz.
21.
Így a Francia Köztársaság értesítése a 2005/449 határozatról (vagy adott esetben a határozatnak az Európai Unió Hivatalos Lapjában (
8
) történő közzététele) azt eredményezi, hogy a mentesség alkalmazásának jóváhagyása hatályba lép. Amennyiben a francia jogalkotó a rendeletet már a jóváhagyás megadását megelőzően kibocsátotta volna, és annak alkalmazására azt a felfüggesztő feltételt írta volna elő, hogy a Bizottság az intézkedést jóváhagyja, úgy Foselev már a határozat hatályba lépésétől kezdve hivatkozhatna a mentességre (
9
). Ebben az esetben azonban a mentesség nem közvetlenül a határozatból, hanem a rendeletből következne. A nemzeti jogalkotó azonban más utat választott, amelyre szintén lehetősége volt: megvárta a Bizottság jóváhagyását, és csak azt követően bocsátotta ki a rendeletet, amely a mentességet bevezette a nemzeti adórendszerbe. A közösségi jog szempontjából irreleváns, hogy a két aktus között több mint egy év eltelt.
V – Végkövetkeztetések
22.
Ezen megfontolások alapján indítványozom a Bíróságnak, hogy a Tribunal d’instance de Bordeaux által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre a következő választ adja:
A Bizottság 2005. június 20-i 2005/449/EK határozata, amellyel a Bizottság jóváhagyta a Francia Köztársaság kérelmét a meghatározott járműkategóriáknak az 1999/62/EK irányelv 6. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében gépjárműadó alóli mentesítését illetően, nem keletkeztet mentességre vonatkozó közvetlen jogot a magánszemélyek számára. Adómentességre vonatkozó jog csak akkor áll fenn, ha az érintett tagállam elfogadta a megfelelő nemzeti végrehajtási intézkedést.
(
1
)	Eredeti nyelv: német.
(
2
)	HL L 187., 42. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 4. kötet, 372. o.
(
3
)	Az 1999/62 irányelv 6. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében Franciaország gépjárműadó alóli mentesség iránt benyújtott kérelméről szóló, 2005. június 20-i 2005/449/EK bizottsági határozat (HL L 158., 23. o.).
(
4
)	A 9/70. sz. Grad-ügyben 1970. október 6-án hozott ítélet (EBHT 1970., 825. o.) 5. pontja, és a C-156/91. sz. Hansa Fleisch Ernst Mundt ügyben 1992. november 10-én hozott ítélet (EBHT 1992., I-5567. o.) 12. pontja. Lásd továbbá különösen a határozatok közvetlen hatályára vonatkozóan Trstenjak főtanácsnok C-80/06. sz. Carp-ügyre vonatkozó 2007. március 29-i indítványának (EBHT 2007., I-4473. o.) 55. és azt követő pontjait.
(
5
)	A fenti 4. lábjegyzetben hivatkozott Grad-ügyben hozott ítélet 9. pontja és a fenti 4. lábjegyzetben hivatkozott Hansa Fleisch ügyben hozott ítélet 13. pontja.
(
6
)	A fenti 4. lábjegyzetben hivatkozott Hansa Fleisch Ernst Mundt ügyben hozott ítélet 15. pontja.
(
7
)	Lásd a fenti 4. lábjegyzetben hivatkozott Hansa Fleisch Ernst Mundt ügyben hozott ítélet 15. pontját, hivatkozással a 41/74. sz. Van Duyn-ügyben 1974. december 4-én hozott ítélet (EBHT 1974., 1337. o.) 7. pontjára.
(
8
)	Az értesítés és a Hivatalos Lapban történő közzététel viszonyára vonatkozóan lásd a C-413/06. P. sz., Bertelsmann és társa kontra Impala ügyre vonatkozó 2007. december 13-i indítványom (EBHT 2008., I-4951. o.) 82. pontját.
(
9
)	Amennyiben a Foselev jogi álláspontját fogadnánk el, úgy a francia jogalkotónak vagy ilyen módon kellett volna eljárnia, vagy a mentesítést visszamenőlegesen kellett volna hatályba léptetnie, mert különben a határozatról történő értesítés és a rendelet kibocsátása közötti időszakban minden esetben sérült volna a mentesítés bevezetésére irányuló „kötelezettség”.