62013CJ0052_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑52/13,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Consiglio di Stato (Itálie) ze dne 16. listopadu 2012, došlým Soudnímu dvoru dne 31. ledna 2013, v řízení
Posteshop SpA – Divisione Franchising Kipoint
proti
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato,
Presidenza del Consiglio dei Ministri,
za přítomnosti:
Cg srl,
Tacoma srl,
SOUDNÍ DVŮR (osmý senát),
ve složení C. G. Fernlund, předseda senátu, A. Ó Caoimh a E. Jarašiūnas (zpravodaj), soudci,
generální advokátka: E. Sharpston,
vedoucí soudní kanceláře: A. Calot Escobar,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření předložená:
– za Posteshop SpA – Divisione Franchising Kipoint A. Vallefuocem a V. Vallefuocem, avvocati,
– za italskou vládu G. Palmieri, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s S. Fiorentinem, avvocato dello Stato,
– za rakouskou vládu A. Poschem, jako zmocněncem,
– za Evropskou komisi C. Zadrou a M. van Beekem, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/114/ES ze dne 12. prosince 2006 o klamavé a srovnávací reklamě (kodifikované znění) (Úř. věst. L 376, s. 21).
2. Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Posteshop SpA – Divisione Franchising Kipoint (dále jen „Posteshop“), na straně jedné, a Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Úřad pro ochranu hospodářské soutěže a trhu, dále jen „Autorità“) a Presidenza del Consiglio dei Ministri (předsednictví Rady ministrů), na straně druhé, ve věci rozhodnutí, kterým se konstatuje, že se Posteshop dopustila klamavé reklamy.
Právní rámec
Unijní právo
3. Body 1, 3, 8 a 16 až 18 odůvodnění směrnice 2006/114 uvádějí:
„(1) Směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o klamavé a srovnávací reklamě [(Úř. věst. L 250, s. 17; Zvl. vyd. 15/01, s. 227)] byla několikrát podstatně změněna [...]. Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by měla být uvedená směrnice kodifikována.
[...]
(3) Klamavá a nedovolená srovnávací reklama může vést k narušení soutěže v rámci vnitřního trhu.
[...]
(8) Srovnávací reklama, pokud srovnává základní, důležité, ověřitelné a charakteristické rysy a není klamavá, může být oprávněným prostředkem k informování spotřebitele v jeho zájmu. [...]
[...]
(16) Osoby nebo organizace, o nichž vnitrostátní právo předpokládá, že mají oprávněný zájem na této záležitosti, by měly mít možnost zahájit řízení proti klamavé a nedovolené srovnávací reklamě u soudu nebo u správního orgánu, který má pravomoc rozhodovat o stížnostech nebo zahájit příslušné soudní řízení.
(17) Soudy nebo správní orgány by měly mít pravomoc umožňující jim nařídit nebo dosáhnout zastavení klamavé a nedovolené srovnávací reklamy. [...]
(18) Dobrovolná kontrola prováděná samosprávnými orgány, která se zaměřuje na odstranění klamavé nebo nedovolené srovnávací reklamy může předejít správnímu nebo soudnímu řízení, a měla by tedy být podporována.“
4. Článek 1 směrnice 2006/114 stanoví:
„Účelem této směrnice je chránit obchodníky proti klamavé reklamě a jejím nekalým účinkům, a stanovit podmínky, za nichž je dovolena srovnávací reklama.“
5. Článek 2 této směrnice stanoví:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
a) ‚reklamou‘ každé předvedení související s obchodem, živností, řemeslem nebo svobodným povoláním, jehož cílem je podpora odbytu zboží nebo poskytnutí služeb, včetně nemovitostí, práv a závazků;
b) ‚klamavou reklamou‘ každá reklama, která jakýmkoli způsobem, včetně předvedení, klame nebo pravděpodobně může klamat osoby, kterým je určena nebo které zasáhne, a která pro svůj klamavý charakter pravděpodobně ovlivní jejich ekonomické chování, nebo která z těchto důvodů poškodí nebo může poškodit jiného soutěžitele;
c) ‚srovnávací reklamou‘ každá reklama, která výslovně nebo nepřímo označuje soutěžitele nebo zboží či služby nabízené soutěžitelem;
[...]“
6. Článek 3 uvedené směrnice uvádí, že při posuzování, zda je reklama klamavá, je nezbytné vzít v úvahu všechny její rysy, a podává výčet některých relevantních informací v tomto ohledu.
7. Článek 4 téže směrnice stanoví podmínky, za kterých je srovnávací reklama dovolena.
8. Článek 5 směrnice 2006/114 stanoví:
„1. Členské státy zajistí, aby v zájmu obchodníků a soutěžitelů existovaly přiměřené a účinné prostředky pro boj proti klamavé reklamě a pro dodržování předpisů o srovnávací reklamě.
[...]
3. Na základě předpisů uvedených v odstavcích 1 a 2 přenesou členské státy na soudy nebo správní orgány pravomoci, které je v nezbytných případech s ohledem na všechny dotčené zájmy, a zejména veřejný zájem, zmocňují, aby:
a) nařídily zastavení nebo zahájily příslušné soudní řízení, které přikazuje [aby bylo nařízeno] zastavení klamavé reklamy nebo nedovolené srovnávací reklamy,
nebo
b) pokud klamavá reklama nebo nedovolená srovnávací reklama nebyla dosud uveřejněna, avšak k jejímu uveřejnění má bezprostředně dojít, zakázaly takovou reklamu nebo zahájily příslušné řízení směřující k jejímu zákazu.
[...]
4. Členské státy mohou udělit soudům nebo správním orgánům pravomoci zmocňující je k tomu, aby za účelem odstranění přetrvávajících vlivů klamavé reklamy nebo nedovolené srovnávací reklamy, jejíž zastavení bylo nařízeno konečným rozhodnutím, mohly:
a) vyžadovat zveřejnění tohoto rozhodnutí v plném nebo zkráceném znění a ve formě, kterou považují za vhodnou;
b) vyžadovat kromě toho zveřejnění opravného prohlášení.
[...]“
9. Článek 6 této směrnice stanoví:
„Tato směrnice nevylučuje dobrovolnou kontrolu klamavé nebo srovnávací reklamy prováděnou samosprávnými subjekty a podporovanou členskými státy [...]“
10. Článek 8 odst. 1 směrnice 2006/114 stanoví:
„Tato směrnice nebrání členským státům, aby v oblasti klamavé reklamy zachovaly nebo přijaly ustanovení zajišťující rozsáhlejší ochranu obchodníků a soutěžitelů.
První pododstavec se nevztahuje na srovnávací reklamu, pokud jde o srovnání.“
Italské právo
11. Legislativní nařízení č. 145 ze dne 2. srpna 2007 o provedení článku 14 směrnice 2005/29/ES, kterou se mění směrnice 84/450/EHS o klamavé reklamě (GURI č. 207, ze dne 6. září 2007, dále jen „legislativní nařízení č. 145/2007“), v čl. 1 odst. 1 stanoví:
„Účelem ustanovení tohoto nařízení je chránit obchodníky proti klamavé reklamě a jejím nekalým účinkům a stanovit podmínky, za nichž je dovolena srovnávací reklama.“
12. Článek 3 tohoto nařízení uvádí hlediska, která umožňují posoudit klamavý charakter reklamy. Článek 4 tohoto nařízení stanoví podmínky, za kterých je srovnávací reklama dovolena.
13. Článek 8 odst. 8 a 9 uvedeného legislativního nařízení stanoví:
„8. Má-li [Autorità] za to, že je reklama klamavá, nebo že je sdělení plynoucí ze srovnávací reklamy nedovolené, zakáže její zveřejnění, pokud dosud nebyla uveřejněna, nebo v opačném případě její další zveřejňování. Toto rozhodnutí může rovněž stanovit povinnost obchodníka zveřejnit na jeho náklady dané rozhodnutí, i ve formě výňatku, jakož i případně opravné zvláštní prohlášení umožňující zabránit tomu, aby klamavá reklama nebo sdělení plynoucí z nedovolené srovnávací reklamy nadále vytvářely své účinky.
9. Kromě opatření zakazujícího zveřejnění reklamy rozhodne [Autorità] o uložení správní pokuty ve výši od 5 000 [eur] do 500 000 [eur] s přihlédnutím k závažnosti a době trvání protiprávního jednání. V případě reklam, které by mohly mít za následek riziko pro zdraví či bezpečnost nebo přímo či nepřímo ovlivnit nezletilé nebo mladistvé, nesmí být pokuta nižší než 50 000 [eur].“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
14. Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že Autorità rozhodnutím ze dne 30. března 2010 konstatoval, že šíření reklam společností Posteshop za účelem propagace franchisingové sítě Kipoint představuje klamavou reklamu ve smyslu článků 1 a 3 legislativního nařízení č. 145/2007. V důsledku toho tímtéž rozhodnutím zakázal jejich další šíření a uložil společnosti Posteshop peněžitou sankci ve výši 100 000 eur.
15. Posteshop podala proti tomuto rozhodnutí žalobu k Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (krajský správní soud v Laziu). Uvedený soud tuto žalobu zamítl jako neopodstatněnou, přičemž zejména rozhodl, že z článku 1, jakož i z čl. 5 odst. 3 písm. a) a b) a odst. 4 směrnice 2006/114 jasně vyplývá, že se systém ochrany, který tato směrnice zavedla, nevztahuje pouze na případy, kdy reklama zahrnuje aspekty klamavé reklamy a aspekty nedovolené srovnávací reklamy zároveň.
16. Posteshop podala proti tomuto rozhodnutí odvolání k předkládajícímu soudu. Posteshop u uvedeného soudu zejména tvrdí, že z bodu 3 odůvodnění a článku 5 směrnice 2006/114 vyplývá, že jejím cílem je sankcionovat pouze jednání naplňující skutkovou podstatu klamavé reklamy a nedovolené srovnávací reklamy zároveň, a že legislativní nařízení č. 145/2007 musí být vykládáno v tomto smyslu. V důsledku toho jí nemůže být vytýkáno, že porušila tyto normy.
17. Výklad podaný Tribunale amministrativo regionale per il Lazio je podle předkládajícího soudu tím nejpřesvědčivějším. Je nicméně toho názoru, že přístup společnosti Posteshop, podle kterého je klamavost v případě ochrany obchodníků pouze podmínkou nedovolenosti srovnávací reklamy, není neopodstatněný, neboť spočívá na bodech 3, 8 a 16 až 18 odůvodnění směrnice 2006/114, které odkazují na „klamavou a nedovolenou srovnávací reklamu“.
18. Za těchto podmínek se Consiglio di Stato rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Je třeba směrnici [2006/114] vykládat v tom smyslu, že v oblasti ochrany obchodníků odkazuje na klamavou a zároveň nedovolenou srovnávací reklamu, nebo na dvě odlišná protiprávní jednání, z nichž každé je relevantní samo o sobě, jimiž je klamavá reklama a nedovolená srovnávací reklama?“
K předběžné otázce
19. Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda směrnice 2006/114 musí být vykládána v tom smyslu, že v případě ochrany obchodníků odkazuje na klamavou reklamu a na nedovolenou srovnávací reklamu jakožto na dvě samostatná protiprávní jednání, a že k zakázání a sankcionování klamavé reklamy není nutné, aby byla klamavá reklama zároveň nedovolenou srovnávací reklamou.
20. V této souvislosti je třeba poukázat na to, že na jedné straně, jak uvádí předkládající soud, se v bodech 3 a 16 až 18 odůvodnění směrnice 2006/114 používá v italském znění formulace „pubblicità ingannevole ed illegittimamente comparativa“ (klamavá a nedovolená srovnávací reklama), která by mohla být chápána tak, že odkazuje na reklamu, jež je klamavá a zároveň nedovolená srovnávací. Na druhé straně se v uvedeném bodě 3 odůvodnění zejména ve francouzském znění používá formulace „publicité trompeuse et [...] publicité comparative illicite“ (klamavá reklama a nedovolená srovnávací reklama) a v uvedených bodech 16 až 18 odůvodnění se ve francouzském znění používá formulace „publicité trompeuse ou [...] publicité comparative illicite“ (klamavá reklama nebo nedovolená srovnávací reklama), jež naopak naznačuje, že se jedná o dva odlišné druhy reklamy.
21. Podle ustálené judikatury však nemůže formulace použitá v jednom z jazykových znění ustanovení unijního práva sloužit jako jediný základ pro výklad těchto ustanovení. V případě rozdílů mezi jednotlivými jazykovými zněními ustanovení unijního práva musejí být dotčená ustanovení vykládána podle celkové systematiky a účelu právní úpravy, jejíž jsou součástí (viz rozsudky ze dne 12. listopadu 1998, Institute of the Motor Industry, C‑149/97, Recueil, s. I‑7053, bod 16 a citovaná judikatura, jakož i ze dne 24. října 2013, Drozdovs, C‑277/12, bod 39 a citovaná judikatura).
22. V projednávaném případě je třeba zaprvé připomenout, že podle článku 1 směrnice 2006/114 sleduje tato směrnice dvojí cíl, který spočívá v ochraně obchodníků proti klamavé reklamě a jejím nekalým účinkům, a dále ve stanovení podmínek, za nichž je dovolena srovnávací reklama.
23. Zadruhé je třeba konstatovat, že pojmy „klamavá reklama“ a „srovnávací reklama“ jsou předmětem dvou samostatných definic, které jsou uvedeny v písm. b) a c) článku 2 směrnice 2006/114.
24. Zatřetí z čl. 5 odst. 3 písm. a) a b) a článku 6 této směrnice vyplývá, že musí existovat možnost podat žalobu proti klamavé reklamě nebo nedovolené srovnávací reklamě k příslušným soudům nebo správním orgánům členských států, že tyto soudy nebo orgány musejí mít pravomoci k přijetí opatření za účelem nařízení zastavení klamavé nebo nedovolené srovnávací reklamy či za účelem zákazu jejího uveřejnění, a že členské státy mohou podporovat dobrovolné kontroly směřující k odstranění klamavé nebo nedovolené srovnávací reklamy. Na rozdíl od bodů 16 až 18 odůvodnění směrnice 2006/114 v italském znění tak použití spojky „nebo“ v těchto ustanoveních ve všech jazykových zněních předpokládá možnost přijmout taková opatření jak vůči klamavé reklamě, tak vůči nedovolené srovnávací reklamě, aniž je požadováno, aby pro naplnění skutkové podstaty protiprávního jednání došlo k oběma těmto skutkům kumulativně.
25. Začtvrté ze směrnice 2006/114 jasně vyplývá, že ustanovení týkající se klamavé reklamy a ustanovení týkající se srovnávací reklamy sledují odlišný účel. Tato směrnice v článku 3 stanoví minimální kritéria a cíle k určení, zda je reklama klamavá, a tedy nedovolená, zatímco článek 4 uvedené směrnice podává výčet kumulativních podmínek, které musí splnit srovnávací reklama, aby mohla být označena za dovolenou (obdobně viz rozsudky ze dne 18. června 2009, L’Oréal a další, C‑487/07, Sb. rozh. s. I‑5185, bod 67, jakož i ze dne 18. listopadu 2010, Lidl, C‑159/09, Sb. rozh. s. I‑11761, bod 16) a bod 8 odůvodnění směrnice 2006/114 kromě toho připomíná, že srovnávací reklama může být oprávněným prostředkem k informování spotřebitelů v jejich zájmu.
26. Z těchto poznatků vyplývá, že klamavá reklama a nedovolená srovnávací reklama představují v rámci této směrnice samostatná protiprávní jednání.
27. Tento výklad je podpořen analýzou vývoje unijní právní úpravy v oblasti klamavé a srovnávací reklamy. Směrnice 84/450 se totiž ve svém původním znění týkala pouze klamavé reklamy. Právní úprava srovnávací reklamy byla do této směrnice vložena směrnicí Evropského parlamentu a Rady 97/55/ES ze dne 6. října 1997, kterou se mění směrnice 84/450/EHS o klamavé reklamě tak, aby zahrnovala srovnávací reklamu (Úř. věst. L 290, s. 18; Zvl. vyd. 15/03, s. 365). Cílem směrnice 97/55 bylo podle jejího bodu 18 odůvodnění stanovit podmínky dovolené srovnávací reklamy. Tato směrnice naproti tomu nijak nezměnila ustanovení směrnice 84/450 týkající se klamavé reklamy. Dále směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („směrnice o nekalých obchodních praktikách“) (Úř. věst. L 149, s 22) omezila působnost směrnice 84/450 na ochranu obchodníků. Konečně směrnice 2006/114 posledně uvedenou směrnici kodifikovala. Z toho plyne, že unijní zákonodárce neměl přijetím směrnic 97/55 a 2006/114 v úmyslu změnit právní úpravu klamavé reklamy, jak ji stanoví směrnice 84/450, vyjma omezení její působnosti.
28. S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba na položenou otázku odpovědět, že směrnice 2006/114 musí být vykládána v tom smyslu, že v případě ochrany obchodníků odkazuje na klamavou reklamu a na nedovolenou srovnávací reklamu jakožto na dvě samostatná protiprávní jednání, a že k zakázání a sankcionování klamavé reklamy není nutné, aby byla klamavá reklama zároveň nedovolenou srovnávací reklamou.
K nákladům řízení
29. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/114/ES ze dne 12. prosince 2006 o klamavé a srovnávací reklamě musí být vykládána v tom smyslu, že v případě ochrany obchodníků odkazuje na klamavou reklamu a na nedovolenou srovnávací reklamu jakožto na dvě samostatná protiprávní jednání, a že k zakázání a sankcionování klamavé reklamy není nutné, aby byla klamavá reklama zároveň nedovolenou srovnávací reklamou.