62024CJ0445
EUROOPA KOHTU OTSUS (kümnes koda)
13. november 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Õigusaktide ühtlustamine – Direktiiv (EL) 2015/2302 – Pakettreisid ja seotud reisikorraldusteenused – Artikli 3 punkt 6 – Mõiste „reisija“ – Juriidiline isik, kes on sõlminud reisilepingu oma liikmetele
Kohtuasjas C‑445/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Hof van Cassatie (Belgia kassatsioonikohus) 3. juuni 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 24. juunil 2024, menetluses
MS Amlin Insurance SE
versus
(W)onderweg VZW,
EUROOPA KOHUS (kümnes koda),
koosseisus: koja president J. Passer, kohtunikud D. Gratsias ja B. Smulders (ettekandja),
kohtujurist: L. Medina,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
MS Amlin Insurance SE, esindajad: advocaten J. Van Bellinghen ja B. Vanlerberghe,
–
(W)onderweg VZW, esindaja: advocaat Y. Teughels,
–
Belgia valitsus, esindajad: S. Baeyens, P. Cottin ja C. Pochet,
–
Kreeka valitsus, esindajad: C. Kokkosi ja E.‑E. Krompa,
–
Itaalia valitsus, esindaja: S. Fiorentino, keda abistas avvocato dello Stato M. F. Severi,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: I. Rubene ja F. van Schaik,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2302, mis käsitleb pakettreise ja seotud reisikorraldusteenuseid ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2006/2004 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/83/EL ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 90/314/EMÜ (ELT 2015, L 326, lk 1), artikli 3 punkti 6.
2
Taotlus on esitatud kindlustusettevõtja MS Amlin Insurance SE ja mittetulundusühingu (W)onderweg VZW – kes sõlmis oma liikmetele pakettreisilepingu ühe reisifirmaga, mis on kindlustatud MS Amlin Insurance’i juures – vahelises kohtuvaidluses selle üle, et MS Amlin Insurance keeldus reisifirma pankroti tõttu (W)onderwegile reisilepingu alusel tehtud makseid tagasi maksmast.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 90/314/EMÜ
3
Nõukogu 13. juuni 1990. aasta direktiivi 90/314/EMÜ reisipakettide, puhkusepakettide ja ekskursioonipakettide kohta (EÜT 1990, L 158, lk 59; ELT eriväljaanne 13/10, lk 132) kümnendas põhjenduses oli märgitud:
„tarbija peaks saama kasutada käesoleva direktiiviga kehtestatud kaitset sõltumata sellest, kas ta on otsene lepingupool, lepingu ülevõtja või rühma liige, kelle nimel teine isik on sõlminud pakettreisilepingu“.
4
Direktiivi artikli 2 punktis 4 oli sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
4.
tarbija – isik, kes ostab pakettreisi või lepib kokku selle ostmise („peamine lepingupool“), või isik, kelle nimel peamine lepingupool lepib kokku pakettreisi ostmise („muud soodustatud isikud“), või isik, kellele peamine lepingupool või mõni muu soodustatud isik pakettreisi üle annab („ülevõtja“)“.
Direktiiv 2015/2302
5
Direktiivi 2015/2302 põhjendused 1–3, 7, 25 ja 39 on sõnastatud järgmiselt:
„(1)
[Direktiivis 90/314] on sätestatud mitu olulist tarbija õigust seoses pakettreisidega, eriti seoses teavitamisnõuetega, ettevõtjate vastutusega pakettreisiteenuste osutamisel ning korraldaja või vahendaja maksejõuetuse vastase kaitsega. Siiski on vaja õigusraamistikku kohandada vastavalt turu arengule, et muuta see siseturu jaoks sobivamaks, kõrvaldada mitmetimõistetavused ja kaotada seadusandlikud lüngad.
(2)
Turismil on [Euroopa L]iidu majanduses oluline roll ning reisi-, puhkuse- ja ekskursioonipaketid […] moodustavad olulise osa reisiturust. Pärast direktiivi [90/314] vastuvõtmist on kõnealusel turul toimunud olulisi muutusi. […] Käesoleva direktiivi eesmärk on viia kaitse ulatus vastavusse kõnealuse arenguga, suurendada läbipaistvust ning reisijate ja ettevõtjate õiguskindlust.
(3)
[ELTL] artikli 169 lõikes 1 ja artikli 169 lõike 2 punktis a on sätestatud, et liit aitab tagada kõrgetasemelist tarbijakaitset meetmetega, mis on võetud [ELTL] artikli 114 põhjal.
[…]
(7)
Enamik pakettreise või seotud reisikorraldusteenuseid ostvatest reisijatest on tarbijad liidu tarbijakaitseõiguse tähenduses. Samal ajal ei ole alati lihtne teha vahet tarbijatel ja väikeettevõtjate või nende elukutsete esindajatel, kes broneerivad oma äri või elukutsega seotud reise samade broneerimiskanalite kaudu kui tarbijad. Sageli vajavad sellised reisijad samal tasemel kaitset. Teiselt poolt korraldavad mõned ettevõtjad või organisatsioonid oma reise üldlepingu alusel, sõlmides need näiteks reisibürooga tihti mitme reisikorraldusteenuse kohta kindlaks määratud ajavahemikuks. Viimati nimetatud reisikorralduse puhul ei ole vaja tarbijatele kavandatud kaitsetaset tagada. Seega peaks käesolevat direktiivi kohaldama ärireisijate, sh vabade elukutsete esindajate, füüsilisest isikust ettevõtjate või muude füüsiliste isikute suhtes, kui nad ei korralda oma reisi üldlepingu alusel. Et vältida tarbija mõiste määratluse segiajamist selle määratlusega teistes liidu õigusaktides, tuleks käesoleva direktiivi alusel kaitstavatele isikutele osutada kui reisijatele.
[…]
(25)
Reisija peaks enne pakettreisi ostmist saama kogu vajaliku teabe, olenemata sellest, kas seda müüakse sidevahendite kaudu, letimüügis või muude turustusviiside teel. Kõnealust teavet esitades peaks ettevõtja arvestama selliste reisijate erivajadusi, kes oma vanuse või füüsilise puude tõttu on eriti haavatavad, ning mille märkamiseks tal on mõistlikud võimalused.
[…]
(39)
Liikmesriigid peaksid tagama, et pakettreise ostvad reisijad on täielikult kaitstud korraldaja maksejõuetuse eest. Liikmesriigid, kus korraldajad on asutatud, peaksid tagama, et korraldajatel on tagatis nende maksejõuetuse korral reisijate poolt ja eest tehtud maksete tagasimaksmiseks, ja juhul, kui pakettreis sisaldab reisijatevedu, reisija kodumaale toimetamiseks. Siiski peaks olema võimalik pakkuda reisijatele pakettreisi jätkamist. Säilitades kaalutlusõiguse selle suhtes, kuidas tuleks maksejõuetuse korral kaitset korraldada, peaksid liikmesriigid siiski tagama kaitse tõhususe. Tõhusus tähendab seda, et kaitse peaks olema kättesaadav niipea kui korraldaja likviidsusprobleemide tõttu reisiteenuseid antud hetkel või tulevikus ei osutata või osutatakse üksnes osaliselt või kui teenuse pakkujad nõuavad, et reisijad nende eest tasuksid. Liikmesriigid peaksid saama nõuda, et korraldajad annavad reisijale sertifikaadi, milles on dokumenteeritud õigus esitada otsene nõue maksejõuetuse korral kaitset osutava asutuse vastu.“
6
Direktiivi 2015/2302 artiklis 2 „Kohaldamisala“ on ette nähtud:
„1.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse pakettreiside suhtes, mida ettevõtjad pakuvad müügiks või müüvad reisijatele ja seotud reisikorraldusteenuste suhtes, mille hankimist ettevõtjad reisijatele hõlbustavad.
2.   Käesolevat direktiivi ei kohaldata järgmise suhtes:
a)
pakettreisid ja seotud reisikorraldusteenused, mis hõlmavad lühemat perioodi kui 24 tundi, v.a juhul, kui need sisaldavad öist majutust;
b)
pakettreisid, mida pakutakse, ja seotud reisikorraldusteenused, mille hankimist hõlbustatakse ainult mõnikord ja mittekasumlikul eesmärgil ning üksnes piiratud arvule reisijatele;
c)
pakettreisid ja seotud reisikorraldusteenused, mis on ostetud üldlepingu alusel, millega korraldatakse ärireis ettevõtja ja teise füüsilise või juriidilise isiku vahel, kes tegutseb oma kaubandus-, ettevõtlus-, oskus- või kutsetegevusega seotud eesmärgil.
3.   Käesolev direktiiv ei mõjuta liikmesriikide üldist lepinguõigust, nagu lepingu kehtivust, koostamist või tagajärgi käsitlevaid õigusnorme, kui üldise lepinguõiguse aspektid ei ole käesoleva direktiiviga reguleeritud.“
7
Direktiivi artikli 3 „Mõisted“ punktides 1–3 ja 6–8 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1)   „reisiteenus“ –
a)
reisijatevedu;
b)
majutus, mis ei ole olemuslikult reisijateveo osa ja ei ole mõeldud elukoha tagamiseks;
[…]
2)   „pakettreis“ – vähemalt kahe eri reisiteenuse kombinatsioon samaks reisiks või puhkuseks juhul, kui
a)
kõnealused teenused kombineerib üks ettevõtja, sealhulgas reisija soovil või vastavalt reisija valikule enne ühe lepingu sõlmimist kõikide teenuste kohta, või
[…]
3)   „pakettreisileping“ – leping pakettreisi kui terviku kohta […]
[…]
6)   „reisija“ – iga isik, kes soovib sõlmida käesoleva direktiivi kohaldamisalasse kuuluva lepingu või kellel on õigus reisida sellise lepingu alusel;
7)   „ettevõtja“ – füüsiline või juriidiline isik, olenemata sellest, kas ta on era- või avalik-õiguslikus omandis, kes tegutseb oma käesoleva direktiiviga hõlmatud lepingutega seonduva kaubandus-, ettevõtlus-, oskus- või kutsetegevuse eesmärgil, sealhulgas tema nimel või ülesandel tegutsevate teiste isikute kaudu, olenemata sellest, kas ta tegutseb korraldaja, vahendaja, seotud reisikorraldusteenuse hankimist hõlbustava ettevõtja või reisiteenuse osutajana;
8)   „korraldaja“ – ettevõtja, kes kombineerib ja müüb või pakub müügiks pakettreise […]“.
8
Direktiivi artiklis 4 „Ühtlustamise tase“ on ette nähtud:
„Kui käesolevas direktiivis ei ole sätestatud teisiti, ei säilita ega kehtesta liikmesriigid oma siseriiklikus õiguses selliseid sätteid, mis erinevad käesoleva direktiiviga kehtestatust, sealhulgas rangemaid ega vähem rangeid sätteid, millega tagataks reisijate kaitse erinev tase.“
9
Direktiivi artikli 5 „Lepingueelne teave“ lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et enne, kui pakettreisileping või mis tahes vastav pakkumine reisijale siduvaks muutub, on korraldaja, ja juhul, kui pakettreisi müüakse vahendaja kaudu, siis ka vahendaja kohustatud esitama reisijale […] järgmise teabe:
a)
reisiteenuse peamised tunnused:
[…]
viii)
kas kõnealune reis või puhkus on üldiselt sobiv piiratud liikumisvõimega isikute jaoks, ning reisija taotlusel täpne teave ka selle kohta, kas reis või puhkus on sobiv reisija vajadusi silmas pidades;
[…]“.
10
Direktiivi 2015/2302 artikli 12 „Pakettreisilepingu lõpetamine ja lepingust taganemise õigus enne pakettreisi algust“ lõigetes 2 ja 4 on ette nähtud:
„2.   […] on reisijal õigus lõpetada pakettreisileping enne pakettreisi algust lõpetamistasu maksmata, kui sihtkohas või selle vahetus läheduses esinevad vältimatud ja erakorralised asjaolud, mis mõjutavad olulisel määral pakettreisi teenuste osutamist või reisijate vedu sihtkohta. Kui pakettreisileping lõpetatakse käesoleva lõike alusel, on reisijal õigus kõikide pakettreisi maksete tagasimaksmisele, kuid mitte täiendavale hüvitisele.
[…]
4.   Korraldaja […] maksab […] tagasi kõik reisija poolt või nimel pakettreisi eest tehtud maksed, millest on maha arvatud asjaomane lõpetamistasu. […]“.
11
Direktiivi artikli 17 „Maksejõuetusevastase kaitse tõhusus ja ulatus“ lõigetes 1, 3 ja 5 on ette nähtud:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et nende territooriumil asutatud korraldajatel on tagatis kõikide reisijate poolt või nimel tehtud maksete tagasimaksmiseks, kui asjaomased teenused jäävad kõnealuse korraldaja maksejõuetuse tõttu osutamata. Kui pakettreis hõlmab reisijatevedu, tagavad korraldajad ka reisijate kodumaale toimetamise. Võib pakkuda pakettreisi jätkamise võimalust.
[…]
3.   Korraldaja maksejõuetusevastane kaitse kehtib kõikidele reisijatele sõltumata nende elukohast, lähtekohast või pakettreisi müümise kohast ning sõltumata liikmesriigist, kus maksejõuetuse korral kaitset pakkuv üksus asub.
[…]
5.   Veel osutamata reisiteenuste eest tehakse põhjendamatult viivitamata tagasimaksed pärast reisijalt vastava taotluse saamist.“
12
Direktiivi artikli 23 „Direktiivi imperatiivsus“ lõikes 2 on sätestatud:
„Reisijad ei või loobuda õigustest, mis on neile antud nende siseriiklike meetmete alusel, millega käesolev direktiiv üle võetakse.“
Belgia õigus
13
21. novembri 2017. aasta seaduse pakettreiside, seotud reisikorraldusteenuste ja reisiteenuste müügi kohta (Wet betreffende de verkoop van pakketreizen, gekoppelde reisarrangementen en reisdiensten; Belgisch Staatsblad, 1.12.2017, lk 106673) (edaspidi „pakettreisiseadus“) artikli 2 punkti 6 kohaselt on „reisija“ iga isik, kes soovib sõlmida käesoleva direktiivi kohaldamisalasse kuuluva lepingu või kellel on õigus reisida sellise lepingu alusel.
14
Pakettreisiseaduse artikli 4 kohaselt ei kohaldata seda seadust esiteks pakettreiside ja seotud reisikorraldusteenuste suhtes, mis hõlmavad lühemat perioodi kui 24 tundi, v.a juhul, kui need sisaldavad öist majutust, teiseks pakutavate pakettreiside ja seotud reisikorraldusteenuste suhtes, mille hankimist hõlbustatakse ainult mõnikord ja mittekasumlikul eesmärgil ning üksnes piiratud arvule reisijatele, ning kolmandaks pakettreiside, seotud reisikorraldusteenuste ja eraldi müüdavate reisiteenuste suhtes, mis on ostetud üldlepingu alusel, millega korraldatakse ärireis ettevõtja ja teise füüsilise või juriidilise isiku vahel, kes tegutseb oma kaubandus-, ettevõtlus-, oskus- või kutsetegevusega seotud eesmärgil.
15
29. mai 2018. aasta kuningliku määruse maksejõuetuskaitse kohta pakettreiside, seotud reisikorraldusteenuste ja reisiteenuste müügi korral (Koninklijk besluit betreffende de bescherming tegen insolventie bij de verkoop van pakketreizen, gekoppelde reisarrangementen en reisdiensten; Belgisch Staatsblad, 11.6.2018, lk 48438) artikli 2 punkt 3 näeb ette, et selle määruse kohaldamisel tähendab „soodustatud isik“ iga reisijat pakettreisiseaduse artikli 2 punkti 6 tähenduses, kelle kasuks on ette nähtud selle määruse 4. peatükis nimetatud kindlustusteenused.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
16
(W)onderweg on mittetulundusühing, mis on keskendunud autismispektri häiretega inimestele, kes on pärit madala sissetulekuga peredest.
17
(W)onderweg sõlmis 18. jaanuaril 2020 mõne oma liikme jaoks nn citytrip-reisilepingu Lyoni (Prantsusmaa), mis sisaldas rongipileteid ja hotellimajutust. Reis oli kavandatud ajavahemikku 21.–24. aprill 2020. Ta tasus selle pakettreisi eest 9165,14 eurot.
18
Võttes arvesse COVID-19 pandeemiaga seotud liikumispiirangute jõustumist, palus (W)onderweg 16. märtsil 2020 reisibürool lükata see reis edasi 2020. aasta septembrisse sama hinna eest ja majutusega samas hotellis.
19
Kuna niisugune edasilükkamine osutus võimatuks, tutvustas reisibüroo (W)onderwegile võimalust reis ühe aasta võrra, st 20. aprillini 2021, edasi lükata. Selle kirjavahetuse käigus arutati ka (W)onderwegi võimalikku hüvitist vautšeri vormis, mis kehtib ühe aasta, kuna viimase tehtud makseid sai reisibüroo sõnul tagasi maksta põhimõtteliselt alles pärast niisuguse vautšeri kehtivuse lõppemist.
20
(W)onderweg nõudis 7. septembril 2020 reisibüroolt pakettreisilepingu alusel makstud summa tagasimaksmist.
21
Kuna 22. septembril 2020 kuulutati välja reisibüroo pankrot, esitas (W)onderweg tagasimaksenõude MS Amlin Insurance’ile – kindlustusseltsile, kelle juures olid kindlustatud nimetatud reisibüroo maksejõuetusega seotud riskid.
22
Pärast seda, kui MS Amlin Insurance oli selle nõude rahuldamata jätnud, esitas (W)onderweg hagi rechtbank van eerste aanleg Antwerpen, afdeling Antwerpenile (Antwerpeni esimese astme kohus, Antwerpeni kohtumaja, Belgia), milles palus kohustada seda kindlustusseltsi maksma talle tagasi pakettreisi hinnale vastav summa, kuna reisilepingut ei täidetud.
23
Nimetatud kohus jättis kaebuse rahuldamata põhjendusel, et reis oli enne reisibüroo maksejõuetuks tunnistamist juba tühistatud.
24
Vastuseks (W)onderwegi apellatsioonkaebusele mõistis hof van beroep te Antwerpen (Antwerpeni apellatsioonikohus, Belgia) MS Amlin Insurance’ilt välja 9165,14 eurot, millele lisanduvad intressid ja kulud.
25
MS Amlin Insurance esitas kassatsioonkaebuse Hof van Cassatiele (Belgia kassatsioonikohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
26
Sellega seoses väidab MS Amlin Insurance, et vastupidi sellele, mida otsustas hof van beroep te Antwerpen (Antwerpeni apellatsioonikohus), ei saa (W)onderwegi pidada reisijaks direktiivi 2015/2302 rakendavate riigisiseste õigusnormide tähenduses ning nendest õigusnormidest ei saa talle tuleneda õigusi. Nimelt hõlmab seal määratletud mõiste „reisija“ üksnes reisijat kui füüsilist isikut, st käesoleval juhul (W)onderwegi liikmeid, kelle jaoks ta reisi ostis, ja mitte (W)onderwegi ennast, kes on juriidiline isik.
27
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et ta peab seega hindama, kas niisugust juriidilist isikut nagu mittetulundusühing, kes mõnikord ostab ettevõtjalt pakettreisi oma liikmetele, võib pidada reisijaks direktiivi 2015/2302 artikli 3 punkti 6 tähenduses, kuna asja sisuliselt arutavad kohtunikud leidsid, et juriidiline isik võib tõepoolest kuuluda mõiste „reisija“ alla.
28
Neil asjaoludel otsustas Hof van Cassatie (kassatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas reisija mõistet direktiivi [2015/2302] artikli 3 punkti 6 tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ka niisugust juriidilist isikut nagu mittetulundusühing, kes ostab mõnikord ettevõtjalt pakettreisi oma liikmetele?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
29
Kõigepealt tuleb ühelt poolt täpsustada, et esitatud küsimus lähtub eeldusest, et põhikohtuasjas kõne all olev reisileping puudutab pakettreisi direktiivi 2015/2302 artikli 3 punkti 2 tähenduses ja kuulub seega põhimõtteliselt selle direktiivi kohaldamisalasse, nagu see on piiritletud nimetatud direktiivi artikli 2 lõikes 1. Sellega seoses olgu märgitud, et kuigi Belgia, Kreeka ja Itaalia valitsus ning Euroopa Komisjon on selle välistamiseks käsitlenud oma kirjalikes seisukohtades artikli 2 lõikes 2 ette nähtud erandite võimalikku asjakohasust, tuleb rõhutada, et need erandid ei ole esitatud küsimuse esemeks, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus on pealegi välistanud selle erandi kohaldamise, mis on ette nähtud kõnealuse direktiivi artikli 2 lõike 2 punkti b üle võtnud riigisisestes õigusnormides, eelkõige mis puudutab pakettreise, mida pakutakse „mõnikord“ ja mittekasumlikul eesmärgil üksnes piiratud arvule reisijatele.
30
Teiselt poolt nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et kuigi (W)onderweg sõlmis põhikohtuasjas kõne all oleva lepingu oma liikmete eest, tegi ta seda enda nimel, kuna põhikohtuasi puudutab õigust tagasimaksele, mida see ühing ise väidab endal olevat „reisijana“ direktiivi 2015/2302 artikli 3 punkti 6 tähenduses MS Amlin Insurance’i suhtes, ja seda riigisisese õiguse alusel, millega rakendatakse selle direktiivi artiklit 17 – sätet, mis käsitleb reisijate kaitset niisuguste korraldajate, nagu on põhikohtuasjas kõne all olev reisibüroo, maksejõuetuse eest, eelkõige seoses pakettreisi eest tehtud maksete tagasimaksmisega, kui pakettreisi osaks olevaid teenuseid ei ole osutatud.
31
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et oma ainsa küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2015/2302 artikli 3 punkti 6 tuleb tõlgendada nii, et niisugune juriidiline isik nagu mittetulundusühing, kes on sõlminud reisikorraldajaga enda nimel, kuid teatavate oma liikmete eest pakettreisilepingu, kuulub mõiste „reisija“ alla selle sätte tähenduses.
32
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tule liidu õigusnormi tõlgendamisel arvesse võtta mitte ainult selle sätte sõnastust, vaid ka konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on, ning vajaduse korral selle sätte kujunemislugu. Siiski ei saa Euroopa Kohus juhul, kui liidu õigusnormi tähendus on sätte sõnastuse järgi üheselt mõistetav, sellest tähendusest kõrvale kalduda (vt selle kohta 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus HDI Global ja MS Amlin Insurance, C‑771/22 ja C‑45/23, EU:C:2024:644, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika).
33
Sellega seoses tuleb märkida, et direktiivi 2015/2302 artikli 3 punktis 6 on mõiste „reisija“ määratletud kui „iga isik, kes soovib sõlmida käesoleva direktiivi kohaldamisalasse kuuluva lepingu või kellel on õigus reisida sellise lepingu alusel“.
34
Kuna selles sättes on mõiste „reisija“ määratletud ilma, et sellele mõistele tähenduse andmisel oleks viidatud riigisisestele õigusnormidele, tuleb nimetatud sätet direktiivi kohaldamisel pidada niisuguseks sätteks, mis sisaldab liidu õiguse autonoomset mõistet, mida tuleb tõlgendada ühetaoliselt kogu liidu territooriumil (vt selle kohta 9. novembri 2016. aasta kohtuotsus Wathelet, C‑149/15, EU:C:2016:840, punkt 29).
35
Lisaks, ehkki mõiste „reisija“ sisaldub teisteski liidu õigusaktides, esineb direktiivi 2015/2302 artikli 3 punktis 6 esitatud konkreetne määratlus ainult selles direktiivis. Niisiis on tegemist mõistega, mida tuleb tõlgendada, lähtudes nii selle mõiste konkreetsest funktsioonist nimetatud direktiivis kui ka direktiivi eesmärkidest (vt analoogia alusel 9. novembri 2016. aasta kohtuotsus Wathelet, C‑149/15, EU:C:2016:840, punkt 30).
36
Olles seda täpsustanud, tuleb esimesena märkida, et direktiivi 2015/2302 artikli 3 punkti 6 sõnastus viitab mõiste „reisija“ määratlemiseks „igale isikule“, kes on ühes või teises käesoleva kohtuotsuse punktis 33 nimetatud olukorras.
37
Olgu märgitud, et see sõnastus ei erista mingil moel füüsilisi ja juriidilisi isikuid ning seda erinevalt eelkõige selle direktiivi artikli 3 punktis 7 sisalduvast mõiste „ettevõtja“ määratlusest, mille kohaselt võib selle mõiste ala kuuluda „füüsiline või juriidiline isik“, ning määratlusest, mida liidu õiguses kasutatakse üldiselt mõiste „tarbija“ puhul, kuna see mõiste on põhimõtteliselt sõnaselgelt piiratud füüsiliste isikutega (vt selle kohta 2. aprilli 2020. aasta kohtuotsus Condominio di Milano, via Meda, C‑329/19, EU:C:2020:263, punktid 24 ja 25 ning seal viidatud kohtupraktika).
38
Lisaks tuleb tõdeda, et selleks, et asjaomane isik kuuluks mõiste „reisija“ alla direktiivi 2015/2302 artikli 3 punkti 6 tähenduses, peab ta teise võimalusena kuuluma ühte selles sättes nimetatud kahest kategooriast, nimelt peab ta kas „soovi[ma] sõlmida [pakettreisi]lepingu[t]“ või peab tal „[olema] õigus reisida“ sellise lepingu alusel. Kuigi on tõsi, et juriidiline isik ei saa niisuguse lepingu alusel reisida, võib ta seevastu soovida sõlmida lepingu ühe või mitme füüsilise isiku eest, kes selles lepingus viidatud reisil osalevad.
39
Sellest järeldub, et kuigi direktiivi 2015/2302 artikli 3 punkti 6 sõnastusele saab selgelt anda tõlgenduse, mis arvab juriidilised isikud mõiste „reisija“ alla selle sätte tähenduses ehk juhul, kui nad „soovi[vad] sõlmida [pakettreisi]lepingut“, ei võimalda see kohe alguses jätta kõrvale kitsamat tõlgendust, mille kohaselt hõlmab see mõiste üksnes füüsilisi isikuid, kes on nimelt ainsad, kes saavad niisuguse lepingu alusel reisida.
40
Teisena tuleb niisiis analüüsida direktiivi 2015/2302 artikli 3 punkti 6 konteksti.
41
Selle kohta nähtub direktiivi põhjendusest 7, et direktiivi eesmärk ei ole mitte kaitsta ainult tarbijaid, vaid ka isikuid, „kes broneerivad oma äri või elukutsega seotud reise samade broneerimiskanalite kaudu kui tarbijad“, kusjuures see isikute kategooria võib hõlmata „ärireisija[id], sh vabade elukutsete esindaja[id], füüsilisest isikust ettevõtja[id] või mu[id] füüsilis[i] isiku[id]“. Seega selleks, et „vältida tarbija mõiste määratluse segiajamist selle määratlusega teistes liidu õigusaktides“, hakati direktiivi 90/314 artikli 2 punktis 4 sisaldunud mõiste „tarbija“ asemel kasutama mõistet „reisija“, kuna see direktiiv tunnistati kehtetuks ja asendati direktiiviga 2015/2302.
42
Põhjenduses 7 ei ole siiski täpsustatud küsimust, kas niisugune asendamine tähendab, et mõiste „reisija“ hõlmab lisaks füüsilistele isikutele, kes ei ole tarbijad, ka juriidilisi isikuid.
43
Samuti on mitmes direktiivi 2015/2302 sättes nimetatud olukordi, kus reisijat peetakse füüsiliseks isikuks. Nii on see näiteks selle direktiivi artikli 5 lõike 1 punkti a alapunkti viii puhul, mis käsitleb korraldaja kohustust esitada reisijale enne, kui pakettreisileping talle siduvaks muutub, täpne teave muu hulgas selle kohta, kas reis on „sobiv reisija vajadusi silmas pidades“, kusjuures direktiivi põhjenduses 25 on sellega seoses täpsustatud, et ettevõtja peab kõnealust teavet esitades „arvestama selliste reisijate erivajadusi, kes oma vanuse või füüsilise puude tõttu on eriti haavatavad, ning mille märkamiseks tal on mõistlikud võimalused“.
44
Tuleb siiski rõhutada, et niisugused direktiivi 2015/2302 artikli 3 punkti 6 konteksti asjaolud üksnes kinnitavad, et füüsilised isikud võivad ilmselgelt kuuluda mõiste „reisija“ alla selle sätte tähenduses, eelkõige juhul, kui nad soovivad sõlmida pakettreisilepingut, välistamata siiski samas olukorras olevaid juriidilisi isikuid.
45
Lisaks võib selle direktiivi artikli 2 lõike 2 punktist c – mis jätab direktiivi kohaldamisalast välja muu hulgas pakettreisid, mis on ostetud üldlepingu alusel, millega korraldatakse ärireis ettevõtja ja teise füüsilise või „juriidilise“ isiku vahel – järeldada, et juriidiliste isikute ostetud pakettreisid kuuluvad põhimõtteliselt selle direktiivi kohaldamisalasse.
46
Kolmandana on niisugune tõlgendus kooskõlas ka direktiivi 2015/2302 eesmärkidega, milleks direktiivi artikli 1 kohaselt koostoimes direktiivi põhjendustega 1–3 on kõrvaldada ebaselgus, kaotada seadusandlikud lüngad ja kohandada direktiiviga 90/314 reisijatele tagatud kaitse ulatust, et võtta arvesse turu arengut, ning ühtlasi aidata kaasa kõrgetasemelise tarbijakaitse saavutamisele, nagu on nõutud ELTL artiklis 169. Direktiiv 2015/2302 aitab seega tagada kõrgetasemelise tarbijakaitse liidu pakettreiside poliitikas vastavalt Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklile 38 (29. juuli 2024. aasta kohtuotsus HDI Global ja MS Amlin Insurance, C‑771/22 ja C‑45/23, EU:C:2024:644, punkt 74).
47
Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et arvestades neid eesmärke ja asjaolu, et direktiiviga 2015/2302 antud õigused on imperatiivsed, nagu nähtub selle direktiivi artikli 23 lõikest 2, tuleb eelistada selle direktiivi artikli 3 punkti 6 tähenduses mõiste „reisija“ laia tõlgendust, et tagada selle direktiivi soovitav toime (vt analoogia alusel 24. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Zabitoń, C‑347/23, EU:C:2024:919, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
48
Teiseks tooks direktiivi 2015/2302 artikli 3 punkti 6 tähenduses mõiste „reisija“ tõlgendus, mis välistab juriidilise isiku, kes soovib sõlmida pakettreisilepingu enda nimel, kuid ühe või mitme füüsilise isiku eest, tingimata kaasa nende füüsiliste isikute – kes on sageli tarbijad – kaitse taseme nõrgenemise võrreldes olukorraga, kus „reisija“ on asjaomane juriidiline isik, seda enam kui – nagu käesoleval juhul – tegemist on mittetulundusühinguga, kes tegutseb oma teatavate liikmete huvides, keda võib pidada haavatavateks isikuteks.
49
Nimelt esimesel juhul ei saaks see juriidiline isik – kuigi a priori on ta sõlmitud pakettreisilepingu puhul reisikorraldaja ainus lepingupartner – tugineda enda nimel, kuid nende füüsiliste isikute huvides, kelle eest see leping sõlmiti, õigustele, mis tal muidu võiksid tuleneda direktiivist 2015/2302, sealhulgas selle artiklis 17 osutatud õigusele, kuna teda ei saa pidada „reisijaks“. Need füüsilised isikud peaksid seega ise, igaüks teda isiklikult puudutavas osas ja olemata sealjuures lepingu pooled, kaitsma oma õigusi liikmesriigi kohtutes.
50
Kuigi selles kontekstis on küll mõeldav, et nimetatud füüsilised isikud annavad vajaduse korral asjaomasele juriidilisele isikule loa neid kohtus esindada, raskendaks niisuguste toimingute tegemise vajadus siiski direktiiviga 2015/2302 antud õiguste kasutamist ega aitaks seega kaasa mitte kõrgetasemelise tarbijakaitse saavutamisele, vaid niisuguse eesmärgi kahjustamisele.
51
Kolmandaks tooks mõiste „reisija“ tõlgendus, mis ei hõlma niisuguseid juriidilisi isikuid nagu mittetulundusühingud, kaasa ka õigusliku lünga tekkimise, kuna sellisel juhul võib esineda pakettreisileping, mille on õiguspäraselt sõlminud juriidiline isik, ilma et ta saaks kasutada selle lepinguga seotud õigusi, mis tulenevad direktiivist 2015/2302. Mõiste „reisija“ tõlgendus, mis viib selle tulemuseni, oleks seega vastuolus käesoleva kohtuotsuse punktis 46 nimetatud eesmärgiga, mis seisneb eelkõige õiguslünkade kõrvaldamises.
52
Neljandaks tuleb siinkohal lisada, et nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 35, tuleb arvesse võtta mõiste „reisija“ konkreetset funktsiooni selles direktiivis.
53
Nagu aga nähtub ka direktiivi 2015/2302 põhjendusest 7, mida on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktis 41, näib, et selle direktiivi artiklis 2 piiritletud kohaldamisalasse kuuluva pakettreisi puhul ei ole mõiste „reisija“ konkreetne funktsioon välistada selle direktiiviga tagatud kaitse alt teatavaid isikuid funktsionaalsuse kriteeriumi alusel – mis puudutab eelkõige seda, kelle staatuses nad pakettreisi ostavad, või nende õiguslikku laadi –, vaid määrata kindlaks nende isikute ring, kes võivad tugineda nimetatud direktiiviga antud õigustele üksnes seose alusel, mis neil on niisuguse pakettreisilepinguga – st kas nad soovivad niisuguseid lepinguid sõlmida või on neil õigus reisida juba sõlmitud lepingute alusel.
54
Seega nõuavad direktiiviga 2015/2302 taotletavad eesmärgid ja selle direktiivi artikli 3 punkti 6 tähenduses mõiste „reisija“ konkreetne funktsioon selle mõiste niisugust tõlgendust, mis hõlmab ka juriidilisi isikuid, kes soovivad sõlmida selle direktiivi kohaldamisalasse kuuluvat pakettreisilepingut enda nimel, kuid teatavate füüsiliste isikute eest.
55
Lõpuks tuleb sarnaselt komisjoniga täpsustada, et füüsiline või juriidiline isik, kes soovib sõlmida pakettreisilepingut ja keda tuleb seetõttu pidada reisijaks direktiivi 2015/2302 artikli 3 punkti 6 tähenduses, säilitab selle staatuse ka siis, kui ta on lepingu sõlminud. Nimelt ei saa nõustuda, et isik, kes soovib sõlmida niisuguse lepingu teise isiku huvides, kaotab pärast lepingu sõlmimist reisija staatuse üksnes põhjusel, et tal endal ei ole õigust selle lepingu alusel reisida, sest muidu võib praktikas kaduda kaitse, mida selle direktiiviga soovitakse talle anda.
56
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2015/2302 artikli 3 punkti 6 tuleb tõlgendada nii, et niisugune juriidiline isik nagu mittetulundusühing, kes on sõlminud reisikorraldajaga enda nimel, kuid teatavate oma liikmete eest pakettreisilepingu, kuulub mõiste „reisija“ alla selle sätte tähenduses.
Kohtukulud
57
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kümnes koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2302, mis käsitleb pakettreise ja seotud reisikorraldusteenuseid ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2006/2004 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/83/EL ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 90/314/EMÜ, artikli 3 punkti 6
tuleb tõlgendada nii, et
niisugune juriidiline isik nagu mittetulundusühing, kes on sõlminud reisikorraldajaga enda nimel, kuid teatavate oma liikmete eest pakettreisilepingu, kuulub mõiste „reisija“ alla selle sätte tähenduses.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.