62012CC0475
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 30. jaanuaril 2014 (
1
)
Kohtuasi C‑475/12
UPC DTH Sàrl
versus
Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnökhelyettese
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Fövárosi Törvényszék (Ungari))
„Elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühine õiguslik raamistik — Teenuste osutamise vabadus — Pädevus teostada järelevalvet piiriüleste teenuste osutamise üle — Registreerimine — Asutamiskohustus”
I. Sissejuhatus
1.
Pärast rahvusvahelise kontserni äritegevuse ümberkorraldamist ei paku Ungari vaatajatele satelliidi kaudu juurdepääsu teatavatele teleprogrammidele mitte enam kontserni Ungari tütarettevõtja, vaid Luksemburgi tütarettevõtja. Ungari abonentide esitatud kaebuste tõttu vaidleb Ungaris elektroonilise side eest vastutav riigiasutus asjaomase Luksemburgi ettevõtjaga selle üle, kas Ungari asutusel on restruktureerimisest hoolimata õigus rakendada teatavaid kontrollimeetmeid.
2.
Ungari reguleerival asutusel oleks pädevus eelkõige juhul, kui Luksemburgi ettevõtja pakutav teenus on elektrooniline sideteenus elektrooniliste sideteenuste uue reguleeriva raamistiku (edaspidi „uus reguleeriv raamistik”) tähenduses. Uue reguleeriva raamistiku peamine eesmärk ei ole siiski põhikohtuasjas arutusel oleva tarbijakaitse tagamine, vaid nappide ressursside, näiteks sageduste jagamine ja võrkude haldamine, eriti konkurentsi seisukohalt. Seega võib kontrollimeetmeid hinnata ka teenuste osutamise vabaduse alusel, mis eeldab siiski selle täpset piiritlemist uue reguleeriva raamistiku normidest.
II. Õiguslik raamistik
3.
Uus reguleeriv raamistik sisaldab peale raamdirektiivi (
2
) ka loadirektiivi, (
3
) juurdepääsu käsitlevat direktiivi, (
4
) universaalteenuste direktiivi (
5
) ning eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlevat direktiivi. (
6
) Viimane ei ole käesolevas asjas siiski oluline.
A. Raamdirektiiv
4.
Raamdirektiivi põhjendus 10 selgitab, et reguleeritud teenused ja reguleerimata teenused võivad ühte langeda:
„[…] Üks ja sama ettevõtja, näiteks Interneti-teenuse osutaja, võib pakkuda nii elektroonilisi sideteenuseid, näiteks juurdepääsu Internetile, kui ka käesoleva direktiiviga hõlmamata teenuseid, näiteks veebipõhise sisu pakkumist.”
5.
Raamdirektiivi ja uue reguleeriva raamistiku reguleerimisese on sätestatud raamdirektiivi artiklis 1:
„1.   Käesoleva direktiiviga kehtestatakse elektrooniliste sideteenuste, elektrooniliste sidevõrkude ja nendega seotud vahendite ja teenuste […] reguleerimise ühtlustatud raamistik. Käesolevas direktiivis sätestatakse riigi reguleerivate asutuste kohustused ja kehtestatakse kord reguleeriva raamistiku ühtse kohaldamise tagamiseks kogu ühenduses.
2. […]
3.   Käesoleva direktiivi ja eridirektiivide sätted ei piira meetmeid, mis on võetud ühenduse või liikmesriikide tasandil Euroopa Ühenduse õiguse kohaselt, et saavutada üldist huvi pakkuvad eesmärgid, eriti eesmärgid, mis on seotud sisu reguleerimise ja audiovisuaalpoliitikaga.”
6.
Raamdirektiivi artikkel 2 määratleb eelkõige elektroonilised sidevõrgud ja ‑teenused ning tingimusjuurdepääsusüsteemi:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
„elektrooniline sidevõrk” – ülekandesüsteemid ja vajaduse korral lülitus- ja marsruutimisseadmed ning muud vahendid, sealhulgas võrguelemendid, mis ei ole aktiivsed, mis võimaldavad edastada signaale traadi, raadio teel, optiliselt või muude elektromagnetiliste vahendite abil, kasutades sealhulgas satelliitvõrke, paik- (ahel- ja pakettkommuteeritud, k.a Internet) ja liikuva maaside võrku, elektrikaabelsüsteeme, kui neid kasutatakse signaalide edastamiseks, raadio- ja teleringhäälinguvõrke ja kaabeltelevisioonivõrke, olenemata sellest, millist teavet nende kaudu edastatakse;
[…]
c)
„elektrooniline sideteenus” – tavaliselt tasu eest osutatav teenus, mis seisneb tervikuna või peamiselt signaalide edastamises elektrooniliste sidevõrkude kaudu, kaasa arvatud telekommunikatsiooniteenused ja ülekandeteenused ringhäälinguks kasutatavates võrkudes, ning välja arvatud teenused, mis pakuvad või mille abil teostatakse elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste abil edastatava sisu redigeerimist; elektrooniliste sideteenuste hulka ei kuulu direktiivi 98/34/EÜ[ (
7
)] artiklis 1 määratletud infoühiskonna teenused, mis ei seisne tervikuna või peamiselt signaalide edastamises elektrooniliste sidevõrkude kaudu;
[…]
ea)
„seotud teenused” – need elektroonilise sidevõrgu ja/või elektroonilise sideteenusega seotud teenused, mis võimaldavad ja/või toetavad teenuste osutamist kõnealuse võrgu ja/või teenuse kaudu või võivad seda teha, ning mis hõlmavad muu hulgas numbri transleerimist või samaväärset funktsionaalsust pakkuvaid süsteeme, tingimusjuurdepääsusüsteeme ja elektroonilisi programmijuhte, samuti muid teenuseid nagu identifitseerimise, asukoha ja kohaloleku teenus;
f)
„tingimusjuurdepääsusüsteem” – tehniline vahend ja/või kord, millega tehakse arusaadaval kujul juurdepääs kaitstud raadio- või teleringhäälinguteenusele sõltuvaks abonementlepingust või muul kujul antavast eelnevast individuaalsest loast.”
B. Loadirektiiv
7.
Loadirektiivi põhjendus 20 selgitab eri äritegevusalade kumuleerumist ühes ettevõtjas:
„Üks ettevõtja, näiteks kaabellevivõrgu operaator, võib pakkuda nii elektroonilisi sideteenuseid (näiteks telesignaalide edastamist) kui ka käesoleva direktiiviga hõlmamata teenuseid (näiteks heli- või televisiooniringhäälingu sisuteenuste kaubanduslikku pakkumist) ja seepärast võib nimetatud ettevõtjale seoses tema tegevusega sisu pakkuja või levitajana kehtestada lisakohustusi sätete kohaselt, mis ei ole ette nähtud käesoleva direktiiviga, ja ilma et see piiraks käesoleva direktiivi lisas sätestatud tingimuste kohaldamist.”
8.
Loadirektiivi artikkel 3 reguleerib elektrooniliste sidevõrkude või -teenuste pakkumise tingimusi:
„1. […]
2.   Ilma et see piiraks artikli 6 lõikes 2 nimetatud erikohustusi või artiklis 5 nimetatud kasutusõigusi, võib elektroonilisi sidevõrke ja -teenuseid pakkuda ainult üldloa alusel. Asjaomaselt ettevõtjalt võib nõuda teatise esitamist, kuid samas ei pea ta saama riigi reguleerivalt asutuselt selgesõnalist otsust ega muud haldusakti enne, kui hakkab kasutama loast tulenevaid õigusi. Vajaduse korral pärast teatise esitamist võib ettevõtja hakata tegutsema, võttes vajadusel arvesse artiklite 5, 6 ja 7 sätteid kasutusõiguste kohta.
Sellistelt ettevõtetelt, kes osutavad piiriüleseid elektroonilisi sideteenuseid mitmes liikmesriigis asuvatele ettevõtetele, ei nõuta iga asjaomase liikmesriigi kohta rohkem kui ühte teatamismenetlust.
3.   Lõikes 2 nimetatud teatis ei sisalda muud kui juriidilise või füüsilise isiku deklaratsiooni riigi reguleerivale asutusele selle kohta, et alustatakse elektrooniliste sidevõrkude või -teenuste pakkumist, ja minimaalset teavet, mis on vajalik, et riigi reguleeriv asutus saaks pidada elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste pakkujate registrit või nimekirja. Kõnealune teave peab sisaldama andmeid, mis on vajalikud pakkuja tuvastamiseks, näiteks ettevõtja registrinumbrid, pakkuja kontaktisikud, aadress, võrgu või teenuse lühikirjeldus ja tegevuse alustamise eeldatav kuupäev.”
9.
Loadirektiivi artiklis 3 osutatud üldloa suhtes võib artikli 6 kohaselt kohaldada lisas esitatud tingimusi. Lisa punkt 8 sisaldab konkreetselt elektroonilist sidet puudutavaid tarbijakaitse eeskirju.
C. Universaalteenuste direktiiv
10.
Universaalteenuste direktiivi artikli 1 lõige 4 selgitab, et muid tarbijakaitset käsitlevaid sätteid ei piirata:
„Käesoleva direktiivi sätteid lõppkasutajate õiguste kohta kohaldatakse, ilma et need piiraksid tarbijakaitset käsitlevate ühenduse eeskirjade, eriti direktiivide 93/13/EMÜ ja 97/7/EÜ ning ühenduse õigusega kooskõlas olevate siseriiklike eeskirjade kohaldamist.”
D. Direktiiv 2009/140
11.
Muutmisdirektiivi 2009/140 põhjendus 5 esitab kokkuvõtvalt uue reguleeriva raamistiku eesmärgi:
„Eesmärk on konkurentsi arenedes turgudel eelnevalt järk-järgult vähendada valdkonnaspetsiifilisi eeskirju ning jõuda lõpuks selleni, et elektrooniline side oleks reguleeritud üksnes konkurentsiõigusega. Võttes arvesse asjaolu, et viimastel aastatel on konkurents elektroonilise side turgudel jõudsalt arenenud, on äärmiselt oluline, et regulatiivseid eelkohustusi kehtestataks vaid juhul, kui puudub tõhus ja püsiv konkurents.”
III. Asjaolud ja eelotsusetaotlus
12.
UPC DTH on Luksemburgis registreeritud äriühing, kes turustab raadio- ja audiovisuaalseid programme sisaldavaid teenusepakette. Sellega seoses osutab ta Luksemburgist teenuseid teistes Euroopa Liidu liikmesriikides, eelkõige Ungaris elavatele abonentidele.
13.
Kolmandate isikute toodetud programme edastatakse satelliidi kaudu. Poolte väidetest selgub, et UPC DTH ei ole satelliiditaristu omanik, vaid kasutab kolmandate isikute pakutavaid teenuseid. Lisaks ei vastuta UPC DTH programmide redigeerimise eest. Tasu selle teenuse eest sisaldab nii edastustasu kui ka tasu, mida makstakse ringhäälinguorganisatsioonidele ja kollektiivse esindamise organisatsioonidele nende materjali avaldamise eest.
14.
Kõigepealt, alates 2000. aastast, pakkus Ungaris seda teenust UPC DTH kohalik tütarettevõtja. 2010. aastal anti teenus üle UPC DTH‑le ja sellest ajast peale osutab seda – koos Tšehhi Vabariigile ja Slovaki Vabariigile osutatavate asjaomaste teenustega – UPC DTH.
15.
UPC DTH vaidleb Ungari riikliku meedia ja side järelevalveasutuse asepresidendiga (Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnökhelyettese) selle üle, kas ta on turujärelevalve raames kohustatud esitama dokumente ja tema registris sisalduvat muud teavet, mis käsitlevad lepingulisi suhteid teatavate abonentidega.
16.
UPC DTH viitab asjaolule, et Luksemburgi pädev asutus, Institut Luxembourgeois de Régulation (ILR), esitas ametliku seisukoha, mille kohaselt kohaldatakse kaebaja osutatud teenuse suhtes Luksemburgi õigust ja kaebaja osutatav teenus ei ole Luksemburgi õiguse alusel kvalifitseeritav elektroonilise sideteenusena.
17.
Kohtuvaidlus on pooleli Fövárosi Törvényszékis (Budapesti kohus). Fövárosi Törvényszék esitab Euroopa Kohtule kuus eelotsuse küsimust:
„1.
Kas raamdirektiivi artikli 2 punkti c võib tõlgendada nii, et elektroonilise side teenuseks loetakse sellist teenust, mille raames teenuseosutaja tagab vastutasu eest tingimusliku juurdepääsu satelliidi kaudu edastatavale programmipaketile, mis hõlmab raadio- ja teleprogrammide edastamise teenuseid?
2.
Kas Euroopa Liidu toimimise lepingut võib tõlgendada nii, et esimeses küsimuses nimetatud teenusele laieneb liikmesriikidevahelise teenuste vaba liikumise põhimõte selles osas, milles tegemist on teenuse osutamisega Luksemburgist Ungari territooriumile?
3.
Kas Euroopa Liidu toimimise lepingut võib tõlgendada nii, et esimeses küsimuses nimetatud teenuse puhul on sihtriigil, kuhu teenus on suunatud, õigus kehtestada sellise teenuse osutamisele piiranguid, nähes ette teenuse kohustusliku kandmise liikmesriigi registrisse ja filiaali või iseseisva õigussubjekti asukoha nõude ning nõudes, et sellist teenust on võimalik osutada ainult siis, kui asutatakse filiaal või iseseisev õigussubjekt?
4.
Kas Euroopa Liidu toimimise lepingut võib tõlgendada nii, et esimeses küsimuses nimetatud teenustega seotud menetlustes on territoriaalse pädevuse alusel pädev selle liikmesriigi asutus, kus teenuseid osutatakse, olenemata sellest, millises liikmesriigis neid teenuseid osutav äriühing tegutseb või on registrisse kantud?
5.
Kas raamdirektiivi artikli 2 punkti c võib tõlgendada nii, et esimeses küsimuses nimetatud teenus on kvalifitseeritav elektroonilise sideteenusena või on esimeses küsimuses kirjeldatud teenus vaadeldav raamdirektiivi artikli 2 punktis f määratletud tingimusjuurdepääsusüsteemi kasutamise kaudu osutatava tingimusjuurdepääsu teenusena?
6.
Kas asjaomaseid eeskirju võib eespool esitatut arvestades tõlgendada nii, et esimeses küsimuses nimetatud teenust osutav teenuseosutaja on ühenduse õigusnormide alusel vaadeldav elektroonilise sideteenuse osutajana?”
18.
Kirjalikult esitasid oma seisukohad UPC DTH, Ungari riiklik meedia ja side järelevalveasutus (edaspidi „Ungari reguleeriv asutus”) koos Ungariga ning Belgia Kuningriik, Tšehhi Vabariik, Leedu Vabariik, Madalmaade Kuningriik, Rumeenia, Slovaki Vabariik ja Euroopa Komisjon. 20. novembril 2013 toimunud kohtuistungil osalesid UPC DTH, Ungari reguleeriv asutus, Ungari, Tšehhi Vabariik ja komisjon.
IV. Õiguslik hinnang
19.
Eelotsusetaotlusega tahetakse selgitada, kas Ungari reguleeriv asutus võib teostada UPC DTH tegevuse üle järelevalvet. Sel eesmärgil võib esitatud küsimused liigitada kahe teemakompleksi alla: eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused 1, 5 ja 6 puudutavad sisuliselt seda, kas UPC DTH tegevus kui „elektrooniline sideteenus” kuulub elektrooniliste sideteenuste uue reguleeriva raamistiku kohaldamisalasse (selle kohta allpool A osa). Küsimused 2, 3 ja 4 seevastu käsitlevad seda, kas ELTL artiklis 56 sätestatud teenuste osutamise vabadus välistab võimaluse, et UPC DTH üle teostab järelevalvet Ungari asutus (selle kohta allpool B osa).
20.
Võib kahelda, kas mõlemale küsimuste rühmale vastamine on vajalik. Kuna uus reguleeriv raamistik ühtlustab täielikult teatavad küsimused, välistab see teenuste osutamise vabaduse kohaldamise. (
8
) See ei kehti siiski tingimata elektroonilise sideteenuse määratluse kohta. Juhul kui liikmesriik määrab reguleeriva asutuse pädevuse kindlaks nimelt selle määratluse alusel, kuid annab talle siiski asjaomaste teenuste suhtes kontrollipädevuse, mis ulatub uue reguleeriva raamistiku normidest kaugemale, võib teenuste osutamise vabadus sellise kaugemale ulatuva pädevuse puhul uuest reguleerivast raamistikust hoolimata rolli mängida.
21.
Käesolevas asjas on tegemist selliste meetmetega. Eelotsusetaotlusest selgub, et Ungari reguleeriv asutus soovib uurida eelkõige UPC DTH ja tema abonentide vahelisi suhteid, st tarbijakaitse tagamist. Uus reguleeriv raamistik ei ole seda täielikult ühtlustanud. (
9
) Siiski tuleb iga juhtumi puhul hoolikalt kontrollida, kas uues reguleerivas raamistikus ei ole asjaomast küsimust juba käsitletud.
A. Elektroonilisi sideteenuseid käsitlevad normid
22.
Elektrooniliste sideteenuste uue reguleeriva raamistiku normid puudutavad peamiselt elektroonilise signaali edastamist. Sellised edastamisteenused olid pikka aega riiklik monopol, kuid direktiivi 2009/140 põhjenduse 10 kohaselt on uue reguleeriva raamistiku eesmärk eeskirju järk-järgult vähendada, olenevalt konkurentsi arengust asjaomastel turgudel, ning jõuda lõpuks selleni, et elektrooniline side oleks reguleeritud üksnes konkurentsiõigusega.
23.
Eeskirjade vähendamise eesmärgi saavutamist taotletakse loadirektiivi abil nii, et see sätestab teenuseosutajate suhtes suhteliselt vähe lubade andmise tingimusi. Ometi ei kehti üks luba tingimata kogu liidu territooriumil. Pigem võib iga liikmesriik, kus teenust osutatakse, anda vastavalt artikli 3 lõikele 2 välja eraldi loa.
24.
Lisaks sisaldab loadirektiiv sätteid raadiosageduste kasutusõiguste kohta; raadiosageduste haldamist käsitletakse ka raamdirektiivis.
25.
Lisaks võib juurdepääsu käsitleva direktiivi kohaselt kehtestada märkimisväärse turujõuga ettevõtjatele teatavad kohustused, et asjaomastele turgudele saaksid juurdepääsu ka teised ettevõtjad. Need normid tuginevad nn oluliste vahendite doktriinile, mida käsitletakse seoses ELTL artiklis 102 sätestatud keeluga kuritarvitada turgu valitsevat seisundit. (
10
)
26.
Viimaks on universaalteenuste direktiivi eesmärk tagada kõigile lõppkasutajatele juurdepääs teatavatele miinimumteenustele. Eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv, mis on käesolevas asjas vähem oluline, sätestab konkreetsed andmekaitsenõuded selles valdkonnas.
1. Vaidlusaluse teenuse kuulumine elektrooniliste sideteenuste uue reguleeriva raamistiku kohaldamisalasse
27.
Esimese ja kuuenda eelotsuse küsimusega seoses tuleb välja selgitada, kas UPC DTH pakub raamdirektiivi artikli 2 punkti c tähenduses elektroonilist sideteenust, millele kohaldatakse uut reguleeritavat raamistikku.
28.
Nimetatud määratlus hõlmab tavaliselt tasu eest osutatavat teenust, mis seisneb tervikuna või peamiselt signaalide edastamises elektrooniliste sidevõrkude kaudu, kaasa arvatud ülekandeteenused ringhäälinguks kasutatavates võrkudes, ning välja arvatud teenused, mis pakuvad elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste abil edastatavat sisu või mille abil teostatakse sellise sisu redigeerimist. Samuti on välistatud direktiivi 98/34 artiklis 1 määratletud infoühiskonna teenused, mis ei seisne tervikuna või peamiselt signaalide edastamises elektrooniliste sidevõrkude kaudu.
a) Signaalide edastamine
29.
Kõnealune teenus hõlmab signaalide edastamist elektrooniliste sidevõrkude abil, nimelt edastamist satelliidi kaudu. Edastussüsteemid ja muud vahendid, mis võimaldavad signaali edastamist satelliidivõrgus, on vastavalt raamdirektiivi artikli 2 punktile a „elektroonilised sidevõrgud”. Selles määratluses on sõnaselgelt nimetatud raadio- ja teleringhäälinguvõrke.
30.
See, et satelliidi abil edastavad signaali kolmandad isikud, ei sea teenuse liigitust – vastupidi UPC DTH seisukohale – kahtluse alla. Seda seetõttu, et UPC DTH ei võimalda üksnes juurdepääsu oma teenusele sellest teenusest sõltumatu võrgu (nt Interneti või telefonivõrgu) kaudu, vaid ta algatab kõigepealt signaali edastamise ja võimaldab Ungaris juurdepääsu oma abonentidele.
31.
Abonentide juurdepääs Ungaris on määrava tähtsusega, et otsustada selle üle, kas kõnealuses liikmesriigis on uue reguleeriva raamistiku kohaselt üldse vaja seda teenust reguleerida. Liikmesriikides, kus satelliidi abil edastatud signaal võetakse küll vastu, kuid seda ei ole UPC DTH pakkumise puudumise tõttu võimalik dekodeerida, puudub nimelt ka vajadus reguleeriva sekkumise järele. Seega ei ole uues reguleerivas raamistikus sätestatud reguleerivate meetmete õige adressaat mitte satelliidioperaator, vaid äärmisel juhul UPC DTH.
b) Sisu pakkumine
32.
Lisaks ei ole vaidlust selle üle, et UPC DTH poolt tasu eest pakutava teenuse raames ei toimu edastavate programmide redigeerimist.
33.
UPC DTH teenus näib esmapilgul seisnevat hoopis sisu pakkumises. Sel juhul ei oleks vastavalt raamdirektiivi artikli 2 punktile c tegemist elektroonilise sideteenusega.
34.
Euroopa Kohus on seda küsimust siiski juba käsitlenud varasemas menetluses, mis puudutas UPC DTH Madalmaades asuva tütarettevõtja pakutavat sarnast teenust, mis seisneb programmipakettide edastamises kaabelvõrgu kaudu. Vastavalt sellele eristatakse asjakohastes direktiivides, eelkõige raamdirektiivis ja sisu puhul asjakohases audiovisuaalmeedia teenuste direktiivis, (
11
) selgelt sisu tootmist, mis eeldab redigeerimisvastutust, ja sisu edastamist, mis välistab redigeerimisvastutuse, sest sisu ja selle edastamist reguleeritakse eraldi eesmärkidel, mis on iseloomulikud nendele regulatsioonidele, viitamata ei osutatavate teenuste klientidele ega neile arvele kantavate edastamiskulude struktuurile. (
12
)
35.
Seega ei ole küsimus mitte selles, kas teenus seisneb sisu pakkumises, et see elektroonilise sideteenuse määratlusest välistada, vaid selles, kas see sisaldab sisu tootmist ja/või redigeerimist. Käesolevas asjas see aga nii ei ole.
c) Teenuse olemus
36.
Siiski võib tegemist olla teenusega, mis ei kuulu uue reguleeriva raamistiku kohaldamisalasse, sest see teenus ei seisne tervikuna või peamiselt signaalide edastamises. Nagu UPC DTH väidab, on signaalide edastamine nimelt ainult üks paljudest teenust iseloomustavatest elementidest.
37.
Ka seda küsimust käsitleti juba eespool nimetatud kohtuotsuses, mis puudutab UPC DTH Madalmaades asuvat tütarettevõtjat. Vastavalt sellele ei ole oluline, et kliendid tellivad teenuse juurdepääsu saamiseks konkreetsele sisule, (
13
) see tähendab, et neid ei motiveeri juurdepääs konkreetsele edastussüsteemile. Pigem peab selline teenus uue reguleeriva raamistiku kohaldamisalasse kuuluma vähemalt ulatuses, milles see hõlmab signaalide edastamist. (
14
)
38.
Euroopa Kohus põhjendab seda järeldust sellega, et ükskõik missugune teistsugune tõlgendus piiraks märgatavalt uue reguleeriva raamistiku ulatust, kahjustaks selles sisalduvate sätete kasulikku mõju ja takistaks selle raamistikuga taotletavate eesmärkide saavutamist. Et uue reguleeriva raamistiku eesmärk ise on luua tõeline elektroonilise side siseturg – nagu nähtub raamdirektiivi põhjendusest 27 ja direktiivi 2009/140 põhjendusest 5 –, kus elektroonilist sidet reguleeritakse pikemas perspektiivis üksnes konkurentsiõigusega, võtaks programmipakettide kaabelvõrgu kaudu edastamise pakkumise selle kohaldamisalast väljajätmine ettekäändel, et tegevus ei piirdu signaalide edastamisega, sellelt kohaldamisalalt igasuguse ulatuse. (
15
)
39.
Siiski ei tähenda eri teenuste kombinatsioon seda, et kõik teenuse elemendid kuuluvad uue reguleeriva raamistiku normide kohaldamisalasse. Pigem sätestab loadirektiivi põhjendus 20, et sisu pakkujale või levitajale võib kehtestada lisakohustusi, ilma et see piiraks uues reguleerivas raamistikus sätestatud tingimuste kohaldamist. (
16
)
40.
Esimesele ja kuuendale eelotsuse küsimusele tuleb seega vastata, et teenused, mille raames teenuseosutaja tagab vastutasu eest tingimusliku juurdepääsu satelliidi kaudu edastatavale programmipaketile, mis hõlmab raadio- ja teleprogrammide edastamise teenuseid, on elektroonilised sideteenused raamdirektiivi artikli 2 punkti c tähenduses, kui need seisnevad signaalide edastamises elektrooniliste sidevõrkude kaudu. Selliste teenuste pakkujaid käsitatakse seega elektrooniliste sideteenuste osutajatena.
2. Tingimusjuurdepääsusüsteemina liigitamine
41.
Viies eelotsuse küsimus puudutab seda, kas teenuseid, mille raames teenuseosutaja tagab vastutasu eest tingimusliku juurdepääsu satelliidi kaudu edastatavale programmipaketile, mis hõlmab raadio- ja teleprogrammide edastamise teenuseid, käsitatakse elektrooniliste sideteenustena või vaadeldakse neid tingimusjuurdepääsuteenustena raamdirektiivi artikli 2 punkti f tähenduses.
42.
On ilmne, et UPC DTH pakutav teenus hõlmab tingimusjuurdepääsusüsteemi. Raamdirektiivi artikli 2 punkt f määratleb sellise süsteemi kui tehnilise vahendi ja/või korra, millega tehakse arusaadaval kujul juurdepääs kaitstud raadio- või teleringhäälinguteenusele sõltuvaks abonementlepingust või muul kujul antavast eelnevast individuaalsest loast. Just selliselt antakse juurdepääs UPC DTH pakutavatele kodeeritud programmipakettidele.
43.
Kõnealune küsimus näib siiski põhinevat oletusel, et elektrooniline sideteenus ja tingimusjuurdepääsusüsteem on üksteist välistavad. Juhul kui tegemist oleks tingimusjuurdepääsusüsteemiga, ei oleks seega elektrooniliste sideteenuste eeskirjad kohaldatavad.
44.
See oletus oleks siiski väär. On õige, et tingimusjuurdepääsusüsteemile kohaldatakse erieeskirju. Peale direktiivi, mis käsitleb tingimusjuurdepääsul põhinevate või seda sisaldavate teenuste õiguskaitset, (
17
) võib nimetada ka juurdepääsu käsitleva direktiivi artiklit 6 ja I lisa. Kui tingimusjuurdepääsusüsteemi pakutakse eraldi sideteenusest, kohaldatakse sellele üksnes kõnealuseid eeskirju.
45.
Sellise isoleeritud pakkumise eesmärk vastavalt raamdirektiivi artikli 2 punktis ea sätestatud määratlusele on siiski see, et teenusesaaja, kes omakorda pakub sideteenust, kasutab süsteemi seotud teenusena. Nimelt on tegemist teenusega, mis on seotud elektroonilise sideteenusega ja mis võimaldab ja/või toetab teenuste osutamist selle teenuse kaudu.
46.
Elektroonilise sideteenuse kombinatsioon tingimusjuurdepääsusüsteemiga ei takista aga elektroonilise sideteenuse eeskirjade kohaldamist. Asjaolust, et teine teenus toetab esimest teenust ja võimaldab selle osutamist, ei tulene nimelt, et esimest teenust tuleb liigitada samamoodi nagu teist teenust. Teine teenus on pigem esimese teenuse osa.
47.
Viiendale eelotsuse küsimusele tuleb seega vastata, et teenused, mille raames teenuseosutaja tagab vastutasu eest tingimusliku juurdepääsu satelliidi kaudu edastatavale programmipaketile, mis hõlmab raadio- ja teleprogrammide edastamise teenuseid, võivad hõlmata tingimusjuurdepääsusüsteeme raamdirektiivi artikli 2 punktide ea ja f tähenduses, kuid neid ei või seetõttu siiski tervikuna selliste süsteemidena käsitada.
B. Teenuste osutamise vabadus
48.
Teine, kolmas ja neljas eelotsuse küsimus puudutavad teenuste osutamise vabaduse kohaldamist. Kõigepealt tuleb selgitada, kas vaidlusalune teenus kuulub teenuste osutamise vabaduse kohaldamisalasse, niivõrd kui seda osutatakse Luksemburgist Ungari territooriumile (selle kohta punkt 1). Seejärel tuleb uurida, kas selle vabadusega on kooskõlas, et vastuvõtva liikmesriigi asutused kohaldavad selle teenuse suhtes haldusmeetmeid (selle kohta punkt 2), ning kas kõnealune liikmesriik võib nõuda registreerimist (selle kohta punkti 3 alapunkt b) ja/või filiaali asutamist oma territooriumil (selle kohta punkti 3 alapunkt c).
1. Teenuste osutamise vabaduse kohaldatavus
49.
Telesaadete edastamine kuulub ELTL‑i teenuste osutamise sätete kohaldamisalasse. (
18
) Pealegi on selge, et põhikohtuasi puudutab teenuse osutamist Ungaris elavatele isikutele ettevõtja kaudu, kelle asukoht on Luksemburgi territooriumil.
50.
Asjaolu, et UPC DTH ei paku oma filiaali asukoha liikmesriigis samaväärseid teenuseid, ei välista ELTL artiklis 56 sätestatud teenuste osutamise vabaduse kohaldamist. Liikmesriigis asuva ettevõtja õigus osutada teenuseid teises liikmesriigis, mida nimetatud säte hõlmab, ei ole nimelt allutatud tingimusele, et see ettevõtja osutaks selliseid teenuseid ka selles liikmesriigis, kus ta asub. ELTL artikkel 56 nõuab üksnes seda, et teenuseosutaja asuks muus liikmesriigis kui teenusesaaja. (
19
)
51.
Uue reguleeriva raamistikuga teostatav ühtlustamine võib siiski teenuste osutamise vabadusel põhineva uurimise välistada (selle kohta punkt a). Lisaks väidetakse, et teenuste osutamise vabadusele tuginemine on kuritarvituslik (selle kohta punkt b).
a) Ühtlustamine
52.
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale peab siseriiklikku meedet valdkonnas, mis on ühenduse tasandil täielikult ühtlustatud, hindama ühtlustamismeetme, mitte esmase õiguse sätete alusel. (
20
)
53.
Sellele vastavalt eeldab Euroopa Kohus, et uus reguleeriv raamistik elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste valdkonnas võtab üle teenuste osutamise vabaduse, (
21
) mistõttu tuleb kohaldada üksnes uue reguleeriva raamistiku sätteid. (
22
) See kehtib teleringhäälingu edastamise valdkonnas nii edastamislubade väljaandmise kui ka raadiosageduste kasutusse andmise kohta. (
23
) Uue reguleeriva raamistiku eesmärk ei ole siiski kõigi elektroonilisi sideteenuseid käsitlevate eeskirjade täielik ühtlustamine. Vastavalt raamdirektiivi artikli 1 lõikele 3 ei piira see meetmeid, mis on võetud liikmesriikide tasandil liidu õiguse kohaselt, et saavutada üldist huvi pakkuvad eesmärgid.
54.
Eelotsusetaotlus sisaldab selle kohta küll üksnes vihjeid, kuid eelkõige Ungari reguleeriva asutuse väitest ilmneb, et põhikohtuasi puudutab peamiselt UPC DTH ja tema abonentide vahelisi suhteid, st tarbijakaitset.
55.
Raamdirektiiv ja universaalteenuse direktiiv ei näe ette tarbijakaitse aspektide täielikku ühtlustamist. Universaalteenuse direktiivi artikkel 20, mis puudutab tarbijate ja elektrooniliste sideteenuste osutajate vahel sõlmitud lepinguid, kehtib nimelt selle direktiivi artikli 1 lõike 4 kohaselt selliselt, et see ei piira tarbijakaitset käsitlevaid liidu eeskirju ning liidu õigusnormidega kooskõlas olevaid siseriiklikke õigusnorme. (
24
)
56.
Seda ei muuda ka asjaolu, et loadirektiivis ettenähtud üldloa elektrooniliste sidevõrkude või -teenuste pakkumiseks võib vastavalt kõnealuse direktiivi artikli 6 lõikele 1 ja lisa punktile 8 muu hulgas siduda spetsiaalselt elektroonilist sidet käsitlevate tarbijakaitse eeskirjadega. Seda seetõttu, et liikmesriigid peavad määrama kindlaks nende tarbijakaitse erinormide sisu, võttes arvesse liidu õiguse üldnorme.
57.
Järelikult ei tule põhikohtuasjas kohaldada (üksnes) uue reguleeriva raamistiku sätteid. Juhul kui siseriiklik kohus ei otsusta, et asjakohased on muud teisesed õigusnormid – näiteks ebaausate kaubandustavade direktiiv, (
25
) mis reguleerib samuti ammendavalt teatavaid küsimusi (
26
) –, on teenuste osutamise vabadus seega kohaldatav.
b) Kuritahtlik tuginemine teenuste osutamise vabadusele
58.
Tšehhi Vabariik leiab siiski, et UPC DTH ei saa tugineda teenuste osutamise vabadusele, sest ta asutas Luksemburgis filiaali üksnes teenuste pakkumiseks teistes liikmesriikides. Tuginemine teenuste osutamise vabadusele on seega kuritahtlik.
59.
Selle väitega tuleb nõustuda ja märkida, et liikmesriik võib võtta meetmeid selleks, et tõkestada oma kodanike katseid hoida lepingu võimalusi kuritarvitades kõrvale oma riigi õigusaktide kohaldamisest. Samuti ei ole lubatud liidu õigusnormidest kuritahtlikult või pettuse teel kasu saamine. (
27
)
60.
Teatava põhivabaduse kasutamine eesmärgiga saada kasu teise liikmesriigi soodsamatest õigusnormidest ei ole iseenesest siiski piisav järeldamaks, et tegemist on selle vabaduse kuritarvitamisega. (
28
)
61.
Isegi kui saaks kindlaks teha, et vaidlusaluse teenuse pakkumise üleandmine Ungaris asuvalt ettevõtjalt UPC DTH‑le oli ajendatud üksnes sellest, et vältida selle teenuse suhtes kuritahtlikult Ungari õigusnormide kohaldamist, ei välistaks see teenuste osutamise vabaduse kohaldamist. Selle vabaduse kohaldamise küsimust tuleb tõepoolest vaadelda lahus küsimusest, kas liikmesriik võib võtta meetmeid selleks, et tõkestada oma kodanike katseid hoida lepingu võimalusi kuritarvitades kõrvale oma riigi õigusaktide kohaldamisest. (
29
)
62.
Seega puudub alus eeldada, et teenuste osutamise vabadus oleks kuritarvitamise tõttu välistatud. Pigem tuleb kuritarvitamise vastu võitlemise võimalike meetmete puhul uurida, kas need kujutavad endast teenuste osutamise vabaduse piirangut ja kas need on õigustatud.
c) Vahekokkuvõte
63.
Selliste siseriiklike õigusnormide suhtes, mis puudutavad teenuseid, mida osutatakse Luksemburgist Ungari territooriumile ja mille raames teenuseosutaja tagab vastutasu eest tingimusliku juurdepääsu satelliidi kaudu edastatavale programmipaketile, mis hõlmab raadio- ja teleprogrammide edastamise teenuseid, kohaldatakse seega ELTL artiklis 56 sätestatud teenuste osutamise vabadust ulatuses, milles see valdkond ei ole uue reguleeriva raamistiku ja muude teisese õiguse normidega täielikult ühtlustatud.
2. Ungari asutuste kontrollipädevus
64.
Ungari asutuste pädevust puudutav küsimus seisneb selles, kas teenuste osutamise vabaduse korral on vastuvõtva liikmesriigi asutustel lubatud teenuseid kontrollida. Kõigepealt tuleb uurida, kas selline kontroll piirab teenuste osutamise vabadust, ja seejärel vajaduse korral uurida, kas selline piiramine on õigustatud.
65.
Ka sellega seoses tuleb meelde tuletada, et kui teatav valdkond on teisese õigusega täielikult ühtlustatud, ei tule siseriiklike asutuste pädevust teenuste osutamise vabaduse alusel uurida. (
30
) Uus reguleeriv raamistik ei käsitle küll tarbijakaitse sisulisi nõudeid elektroonilise side valdkonnas, kuid liikmesriigid võivad vastavalt loadirektiivi artiklile 6 ja lisa punktile 8 siduda selliste teenuste osutamise üldloa tarbijakaitse eeskirjadega, mis käsitlevad spetsiaalselt elektroonilist sidet. Vastavalt kõnealuse direktiivi artiklile 10 on siseriiklikud reguleerivad asutused kohustatud kontrollima nende nõuete täitmist.
66.
Teenuste osutamise vabadust kohaldatakse seega üksnes siis, kui kontrollipädevus ei tulene juba uuest reguleerivast raamistikust või muudest teisese õiguse normidest. Seda, mil määral see nii on, peavad kontrollima siseriiklikud kohtud.
67.
Juhul kui kõnealune kontrollipädevus ei ole liidu teisese õiguse normidega juba reguleeritud, nõuab ELTL artikkel 56 teenuste osutamise vabaduse kõigi piirangute kaotamist, isegi kui need laienevad samaväärselt nii selle riigi kui ka teiste liikmesriikide teenuseosutajatele, kui need võivad keelata, takistada või muuta vähem soodsaks selle teenuseosutaja tegevuse, kelle asukoht on mõnes teises liikmesriigis, kus ta osutab seaduslikult sarnaseid teenuseid. (
31
)
68.
Igasugune teenuste osutamise kontroll võib teenuseosutaja tegevust küll takistada või vähem soodsaks muuta. Käesolevas asjas ei osutata teenuseosutaja asukoha liikmesriigis siiski samaväärseid teenuseid. UPC DTH ei paku nimelt Luksemburgis juurdepääsu programmipakettidele.
69.
Ometi on selge, et ka sellistes olukordades peavad teenuste osutamise piirangud olema õigustatud. (
32
) Õigustatuse kaalumisel võib siseriikliku teenuse puudumine olla igati oluline. Nii on seisukoht, et päritoluliikmesriigis võetud kontrollimeetmete kordamine vastuvõtvas liikmesriigis ei ole üldjuhul vajalik, (
33
) õigustatud ainult juhul, kui päritoluliikmesriigis üldse kontrolli teostatakse.
70.
See ei piira siiski piirangu mõistet. Kõnealune mõiste hõlmab seega kõiki meetmeid, mis võivad keelata, takistada või muuta vähem soodsaks selle teenuseosutaja tegevuse, kelle asukoht on mõnes teises liikmesriigis, ka juhul, kui teenuseosutaja ei osuta oma asukohaliikmesriigis samaväärseid teenuseid. Järelikult kujutab UPC DTH teenuse kontrollimine Ungari asutuse poolt endast piirangut.
71.
Niisugust teenuste osutamise vabaduse piirangut võib õigustada ülekaalukas avalik huvi, tingimusel et seda piirangut kohaldatakse kõigi vastuvõtvas liikmesriigis tegutsevate füüsiliste isikute või ettevõtjate suhtes, see on eesmärgi saavutamise tagamiseks sobiv ega lähe kaugemale, kui on vajalik eesmärgi saavutamiseks, ning kui seda huvi ei kaitse eeskirjad, mida kohaldatakse teenuseosutaja suhtes tema asukohaliikmesriigis. (
34
)
72.
Käesoleval juhul puuduvad pidepunktid selle kohta, et UPC DTH suhtes tuleks kohaldada teistsuguseid kontrollimeetmeid kui siseriiklike pakkujate suhtes.
73.
Niivõrd kui kontrolli eesmärk on tagada tarbijakaitse, tuleb märkida, et see on eesmärk, mis vastab olulistele üldistele huvidele, mis võivad õigustada teenuste osutamise vabaduse piirangut. (
35
)
74.
Kuigi teatavad kontrollivormid võivad olla ebaproportsionaalsed, ei nähtu, et see kehtib vastuvõtva liikmesriigi asutuste pädevuse kohta kontrollida vaidlusalust teenust. Selline pädevus tugevdab põhimõtteliselt tarbijakaitset. Kuna päritoluliikmesriigis samaväärset kontrolli ei teostata, võib seda vastuvõtvale liikmesriigile antud kaalutlusõiguse piires käsitada ka vajalikuna. Ei ole ka võimalik oletada, et sellise pädevuse tulem ei ole proportsionaalne sellega seotud ebameeldivustega.
75.
See järeldus on muu hulgas kooskõlas liidu seadusandja hinnanguga loadirektiivi vastuvõtmisel, mis – isegi kui seda ei saaks konkreetse kontrolli suhtes kohaldada – näeb üldloaga seotud tingimuste puhul ette vastuvõtva liikmesriigi sellise kontrollipädevuse.
76.
Ka Euroopa Kohtu otsus kinnitab seda, et liikmesriik võib käsitada raadio- ja teleringhäälinguorganisatsiooni, kes asutab teises liikmesriigis filiaali, et osutada sealt esimese liikmesriigi territooriumile teatavaid teenuseid, siseriikliku ringhäälinguorganisatsioonina, sest selle meetme eesmärk on takistada seda, et teises liikmesriigis filiaali asutanud organisatsioonid saavad aluslepinguga tagatud vabadusi kasutades kuritahtlikult vältida siseriiklikest õigusnormidest tulenevaid kohustusi. (
36
)
77.
Juhul kui liidu teisene õigus pädevust juba ei reguleeri, ei takista seega ELTL artikkel 56 liikmesriikide asutustel rakendada haldusmeetmeid selliste teenuste suhtes, mida osutatakse teisest liikmesriigist ja mille raames teenuseosutaja tagab vastutasu eest tingimusliku juurdepääsu programmipaketile, mis hõlmab raadio- ja teleprogrammide edastamise teenuseid.
3. Ungaris registreerimise ja filiaali asutamise vajadus
78.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib kolmanda küsimusega teada, kas teenuste osutamise vabadusega on kooskõlas Ungaris teenuse registreerimise (selle kohta punkt b) või isegi filiaali asutamise (selle kohta punkt c) nõue. Kõigepealt tuleb aga käsitleda kahtlusi selle küsimuse vastuvõetavuse osas (selle kohta punkt a).
a) Kolmanda küsimuse vastuvõetavus
79.
Ungari reguleeriv asutus ja Ungari kahtlevad selle küsimuse vastuvõetavuses, sest põhikohtuasjas ei käsitleta ei registreerimise ega filiaali asutamise küsimust. See eelotsuse küsimus ei ole seega asjakohane.
80.
Vähemalt registreerimise küsimus näib tõepoolest olevat teise kohtuvaidluse ese, mille raames on esitatud identsete küsimustega eelotsusetaotlus. (
37
)
81.
Siiski tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamist puudutavad küsimused, mis liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne, on asjakohased. Liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotluse saab Euroopa Kohus lükata tagasi vaid siis, kui on ilmne, et taotletud liidu õiguse tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja asjaolude või esemega või kui kõnealune probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada talle esitatud küsimustele tarviliku vastuse andmiseks vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud. (
38
)
82.
Euroopa Kohtu palvele esitada selgitus vastavalt kodukorra artiklile 101 vastas eelotsusetaotluse esitanud kohus lisaks, et vastus sellele küsimusele võib mõjutada ka põhikohtuasjas tehtavat otsust.
83.
Kuna Euroopa Kohus ei saa kindlalt välistada, et eelotsusetaotluse esitanud kohus võib põhikohtuasjas otsuse teha ka UPC DTH ja reguleeriva asutuse vahelise konflikti nende aspektide kohta, ei ole võimalik tõdeda, et on ilmne, et see küsimus ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja asjaolude või esemega või on hüpoteetiline. Seega tuleb sellele vastata. Pealegi võib käesolevas menetluses antav vastus lihtsustada eespool nimetatud teise eelotsusetaotluse lahendamist.
b) Registreerimiskohustus
84.
Mis puudutab vaidlusaluse teenuse registreerimist sihtriigis, siis nähtub juba loadirektiivi artikli 3 lõigetest 2 ja 3, et elektrooniliste sideteenuste pakkujatelt võib nõuda, et nad esitaksid enne tegevuse alustamist asjaomases liikmesriigis reguleerivale asutusele teatise, mis sisaldab teatavaid andmeid.
85.
Need andmed peavad vastavalt loadirektiivi artikli 3 lõikele 3 olema piisavad registri pidamiseks, kuid asjaomaselt ettevõtjalt ei saa vastavalt artikli 3 lõike 2 teisele lausele nõuda, et ta peab saama riigi reguleerivalt asutuselt sõnaselge otsuse või muu haldusakti enne, kui hakkab kasutama loast tulenevaid õigusi. Kolmandast lausest ilmneb selgelt, et ettevõtja võib pärast asjaomase teatise esitamist – juhul kui see on nõutav – tegevust alustada.
86.
Kaugemale ulatuvate registreerimisnõuete esitamine elektrooniliste sideteenuste pakkujatele on seega välistatud juba loadirektiivi artikliga 3. Järelikult ei saa neid hinnata ka teenuste osutamise vabaduse alusel.
87.
Seega tuleb siseriiklikke sätteid, mis kohustavad ettevõtjaid, kelle asukoht on mõnes teises liikmesriigis, end siseriiklikus asutuses registreerima, kui nad pakuvad siseriiklikele tarbijatele elektroonilisi sideteenuseid, hinnata üksnes loadirektiivi artikli 3 alusel.
c) Filiaali asutamise vajadus
88.
Tingimus, mille kohaselt ettevõtja peab asutama püsiva tegevuskoha või filiaali liikmesriigis, kus teenuseid osutatakse, on otseses vastuolus teenuste osutamise vabaduse põhimõttega tingimuse selles osas, millega tehakse võimatuks teistes liikmesriikides asuvatel ettevõtjatel kõnealuses liikmesriigis teenuste osutamine. (
39
) Seega on tegemist teenuste osutamise vabaduse piiramisega.
89.
See hõlbustab siiski tõhusat kontrolli. (
40
) Pädevad asutused saavad nimelt siseriikliku filiaali kaudu juurdepääsu teenust osutava ettevõtja teabele, töötajatele ja varale.
90.
Filiaali asutamise kohustus piirab aga teenuste osutamise vabadust väga suurel määral. See tühistab (
41
) kõnealuse vabaduse teatavas ulatuses ja teeb selle kasutamise praktiliselt võimatuks. Seepärast ei ole see Euroopa Kohtu arvates üldjuhul nõutav. Ühest küljest peab vastuvõttev liikmesriik nimelt arvesse võtma samaväärseid kohustusi päritoluliikmeriigis (
42
) ja teisest küljest võib ta igalt teenuseosutajalt nõuda tõendeid selle kohta, et teenuseosutaja täidab päritoluliikmesriigis asjaomase teenuse pakkumiseks vastuvõtvas liikmesriigis kehtivaid tingimusi. (
43
)
91.
Käesolevas kohtuasjas ei ole ilmne, et vajalikud on kaugemale ulatuvad kontrollimeetmed, mis võimaldaksid kohaliku filiaali või tütarettevõtja asutamist. Vastupidi: telesaadete sisu kontrolli käsitlevates eeskirjades – audiovisuaalseid meediateenuseid käsitlev direktiiv – eeldatakse, et vähemalt teleringhäälinguorganisatsioonide puhul ei ole sellise filiaali asutamine vajalik. (
44
) Tunnustades küll tarbijakaitse tähtsust, ei tuleks ettevõtjatele, kes asjaomast sisu üksnes edastavad, kehtestada rangemaid nõudeid. Pealegi oleks filiaali asutamise kohustus igal juhul vastuolus uues reguleerivas raamistikus sätestatud eesmärgiga hõlbustada elektrooniliste sideteenuste osutamise lubamist.
92.
Seega on ELTL artikliga 56 vastuolus tingimus, mille kohaselt võib teenuseid, mille raames teenuseosutaja tagab vastutasu eest tingimusliku juurdepääsu satelliidi kaudu edastatavale programmipaketile, mis hõlmab raadio- ja teleprogrammide edastamise teenuseid, osutada üksnes seda teenust vastuvõtvas liikmesriigis asuva filiaali või seal asutatud iseseisva õigussubjekti kaudu.
V. Ettepanek
93.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.
Teenused, mille raames teenuseosutaja tagab vastutasu eest tingimusliku juurdepääsu satelliidi kaudu edastatavale programmipaketile, mis hõlmab raadio- ja teleprogrammide edastamise teenuseid, on elektroonilised sideteenused raamdirektiivi artikli 2 punkti c tähenduses juhul, kui need seisnevad signaalide edastamises elektrooniliste sidevõrkude kaudu. Nende teenuste pakkujaid käsitatakse seega elektrooniliste sideteenuste osutajatena.
2.
Teenused, mille raames teenuseosutaja tagab vastutasu eest tingimusliku juurdepääsu satelliidi kaudu edastatavale programmipaketile, mis hõlmab raadio- ja teleprogrammide edastamise teenuseid, võivad hõlmata tingimusjuurdepääsusüsteeme raamdirektiivi artikli 2 punktide ea ja f tähenduses, kuid neid ei või seetõttu siiski tervikuna selliste süsteemidena käsitada.
3.
Selliste siseriiklike õigusnormide suhtes, mis puudutavad teenuseid, mida osutatakse Luksemburgist Ungari territooriumile ja mille raames teenuseosutaja tagab vastutasu eest tingimusliku juurdepääsu satelliidi kaudu edastatavale programmipaketile, mis hõlmab raadio- ja teleprogrammide edastamise teenuseid, kohaldatakse ELTL artiklis 56 sätestatud teenuste osutamise vabadust ulatuses, milles see valdkond ei ole elektroonilise side uue reguleeriva raamistiku ja muude teisese õiguse normidega täielikult ühtlustatud.
4.
Juhul kui liidu teisene õigus pädevust juba ei reguleeri, ei takista ELTL artikkel 56 liikmesriikide asutustel rakendada haldusmeetmeid selliste teenuste suhtes, mida osutatakse teisest liikmesriigist ja mille raames teenuseosutaja tagab vastutasu eest tingimusliku juurdepääsu programmipaketile, mis hõlmab raadio- ja teleprogrammide edastamise teenuseid.
5.
Siseriiklikke sätteid, mis kohustavad ettevõtjaid, kelle asukoht on mõnes teises liikmesriigis, end siseriiklikus asutuses registreerima, kui nad pakuvad siseriiklikele tarbijatele elektroonilisi sideteenuseid, tuleb hinnata üksnes loadirektiivi artikli 3 alusel.
6.
ELTL artikliga 56 on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt võib teenuseid, mille raames teenuseosutaja tagab vastutasu eest tingimusliku juurdepääsu satelliidi kaudu edastatavale programmipaketile, mis hõlmab raadio- ja teleprogrammide edastamise teenuseid, osutada üksnes seda teenust vastuvõtvas liikmesriigis asuva filiaali või seal asutatud iseseisva õigussubjekti kaudu.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (EÜT L 108, lk 33; ELT eriväljaanne 13/29, lk 349), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta direktiiviga 2009/140/EÜ (ELT L 337, lk 37).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (EÜT L 108, lk 21; ELT eriväljaanne 13/29, lk 337), muudetud direktiiviga 2009/140.
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/19/EÜ elektroonilistele sidevõrkudele ja nendega seotud vahenditele juurdepääsu ja vastastikuse sidumise kohta (EÜT L 108, lk 7; ELT eriväljaanne 13/29, lk 323), muudetud direktiiviga 2009/140.
(
5
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul (EÜT L 108, lk 51; ELT eriväljaanne 13/29, lk 367), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta direktiiviga 2009/136/EÜ (ELT L 337, lk 11).
(
6
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuli 2002. aasta direktiiv 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (EÜT L 201, lk 37; ELT eriväljaanne 13/29, lk 514), muudetud direktiiviga 2009/136.
(
7
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiiv 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord (EÜT L 204, lk 37; ELT eriväljaanne 13/20, lk 337), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuli 1998. aasta direktiiviga 98/48/EÜ (EÜT L 217, lk 18; ELT eriväljaanne 13/21, lk 8).
(
8
)	31. jaanuari 2008. aasta otsus kohtuasjas C-380/05: Centro Europa 7 (EKL 2008, lk I-349, punktid 73 ja 77).
(
9
)	11. märtsi 2010. aasta otsus kohtuasjas C-522/08: Telekomunikacja Polska (EKL 2010, lk I-2079, punkt 29).
(
10
)	Vt 6. aprilli 1995. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-241/91 P ja C-242/91 P: RTE ja ITP vs. komisjon (EKL 1995, lk I-743, punkt 52 jj); 26. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-7/97: Bronner (EKL 1998, lk I-7791, punkt 37 jj) ja 17. veebruari 2011. aasta otsus kohtuasjas C-52/09: TeliaSonera Sverige (EKL 2011, lk I-527, punkt 60 jj).
(
11
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. märtsi 2010. aasta direktiiv 2010/13/EL audiovisuaalmeedia teenuste osutamist käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus- ja haldusnormide koordineerimise kohta (ELT L 95, lk 1).
(
12
)	7. novembri 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑518/11: UPC Nederland (punkt 41).
(
13
)	Eespool 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus UPC Nederland, punkt 43.
(
14
)	Eespool 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus UPC Nederland, punkt 44.
(
15
)	Eespool 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus UPC Nederland, punkt 45.
(
16
)	Vt ka raamdirektiivi põhjendus 10.
(
17
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. novembri 1998. aasta direktiiv 98/84/EÜ (EÜT L 320, lk 54; ELT eriväljaanne 06/03, lk 147).
(
18
)	30. aprilli 1974. aasta otsus kohtuasjas 155/73: Sacchi (EKL 1974, lk 409, punkt 6); 29. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-17/00: De Coster (EKL 2001, lk I-9445, punkt 28) ja 13. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-250/06: United Pan-Europe Communications Belgium jt (EKL 2007, lk I-11135, punkt 28).
(
19
)	5. juuni 1997. aasta otsus kohtuasjas C-56/96: VT4 (EKL 1997, lk I-3143, punkt 22) ja 8. septembri 2010. aasta otsus kohtuasjas C-46/08: Carmen Media Group (EKL 2010, lk I-8149, punkt 43).
(
20
)	12. oktoobri 1993. aasta otsus kohtuasjas C-37/92: Vanacker ja Lesage (EKL 1993, lk I-4947, punkt 9); 11. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-322/01: Deutscher Apothekerverband (EKL 2003, lk I-14887, punkt 64) ja 18. juuli 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑265/12: Citroën Belux (punkt 31).
(
21
)	Eespool 8. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Centro Europa 7, punktid 76 ja 80.
(
22
)	Eespool 8. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Centro Europa 7, punktid 73 ja 77.
(
23
)	Eespool 8. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Centro Europa 7, punkt 85.
(
24
)	Eespool 9. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Telekomunikacja Polska, punkt 29.
(
25
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiiv 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (ELT L 149, lk 22). Vt selle kohta eespool 9. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Telekomunikacja Polska, punktid 31 ja 32, ning pooleliolev kohtuasi C‑388/13: UPC Magyarország.
(
26
)	23. aprilli 2009. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-261/07 ja C-299/07: VTB-VAB ja Galatea (EKL 2009, lk I-2949, punkt 52); 14. jaanuari 2010. aasta otsus kohtuasjas C-304/08: Plus Warenhandelsgesellschaft (EKL 2010, lk I-217, punkt 41) ja eespool 20. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Citroën Belux, punkt 20.
(
27
)	3. detsembri 1974. aasta otsus kohtuasjas 33/74: van Binsbergen (EKL 1974, lk 1299, punkt 13); 5. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas C-23/93: TV10 (EKL 1994, lk I-4795, punkt 20); 9. märtsi 1999. aasta otsus kohtuasjas C-212/97: Centros (EKL 1999, lk I-1459, punkt 24) ja 15. detsembri 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades: C-151/04 ja C-152/04: Nadin ja Nadin-Lux (EKL 2005, lk I-11203, punkt 45).
(
28
)	Eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus TV10, punkt 15; eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Centros, punkt 27, ja 12. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-196/04: Cadbury Schweppes ja Cadbury Schweppes Overseas (EKL 2006, lk I-7995, punkt 37).
(
29
)	Eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus TV10, punkt 15; eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Centros, punkt 18, ja 21. veebruari 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑123/11: A (punktid 26 ja 27).
(
30
)	Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 52.
(
31
)	Vt nt 8. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-42/07: Liga Portuguesa de Futebol Profissional ja Bwin International (EKL 2009, lk I-7633, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika); 8. juuli 2010. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-447/08 ja C-448/08: Sjöberg ja Gerdin (EKL 2010, lk I-6921, punkt 32) ja 4. oktoobri 2011. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-403/08 ja C-429/08: Football Association Premier League jt (EKL 2011, lk I-9083, punkt 85).
(
32
)	Vt eespool 19. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Carmen Media, punkt 55 jj, ja eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus TV10, punkt 17 jj.
(
33
)	Vt 9. märtsi 2000. aasta otsus kohtuasjas C-355/98: komisjon vs. Belgia (EKL 2000, lk I-1221, punktid 35–38); 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-171/02: komisjon vs. Portugal (EKL 2004, lk I-5645, punkt 60) ja 17. märtsi 2011. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-372/09 ja C-373/09: Peñarroja Fa (EKL 2011, lk I-1785, punkt 54).
(
34
)	Eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Peñarroja Fa ja seal viidatud kohtupraktika.
(
35
)	26. veebruari 1991. aasta otsus kohtuasjas C-180/89: komisjon vs. Itaalia („Fremdenführer”, EKL 1991, lk I-709, punkt 20); 5. detsembri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-94/04 ja C-202/04: Cipolla jt (EKL 2006, lk I-11421, punkt 64) ja 12. septembri 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑475/11: Konstantinides (punkt 51).
(
36
)	Eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus TV10, punkt 21.
(
37
)	Kohtuasi C‑563/13: UPC DTH (II).
(
38
)	15. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-415/93: Bosman (EKL 1995, lk I-4921, punkt 61); 7. oktoobri 2010. aasta otsus kohtuasjas C-515/08: dos Santos Palhota jt (EKL 2010, lk I-9133, punkt 20) ja 30. mai 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑651/11: X (punktid 20 ja 21).
(
39
)	21. jaanuari 2010. aasta otsus kohtuasjas C-546/07: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2010, lk I-439, punkt 39).
(
40
)	Vt 20. mai 1992. aasta otsus kohtuasjas C-106/91: Ramrath (EKL 1992, lk I-3351, punkt 35).
(
41
)	Vt 4. detsembri 1986. aasta otsus kohtuasjas 205/84: komisjon vs. Saksamaa (EKL 1986, lk 3755, punkt 52) ja 6. juuni 1996. aasta otsus kohtuasjas C-101/94: komisjon vs. Itaalia (EKL 1996, lk I-2691, punkt 31). Vt juba eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus van Binsbergen, punkt 11.
(
42
)	Eespool 41. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa, punkt 47, ja 11. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas C-496/01: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2004, lk I-2351, punkt 71).
(
43
)	Eespool 42. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punktid 70 ja 72 jj.
(
44
)	Vt audiovisuaalseid meediateenuseid käsitleva direktiivi artikkel 3 ja 22. septembri 2011. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-244/10 ja C-245/10: Mesopotamia Broadcast ja Roj TV (EKL 2011, lk I-8777, punktid 35 ja 36).