62021TJ0560
ÜLDKOHTU OTSUS (üheksas koda)
18. detsember 2024 (
*1
)
Avalik teenistus – Ajutised teenistujad – Töölevõtmine – Vaba ametikoha teade – Kandidatuuri tagasilükkamine – Tühistamishagi – Institutsiooni esindamine ühe selle töötaja poolt – Põhjendatud huvi – Vastuvõetavus – Põhjendamiskohustus – Hea halduse põhimõte – Vastutus – Mittevaraline kahju
Kohtuasjas T‑560/21,
TB, esindajad: advokaadid L. Levi ja N. Flandin,
hageja,
versus
Euroopa Liidu Küberturvalisuse Amet (ENISA), esindaja: C. Chalanouli, keda abistas advokaat B. Wägenbaur,
kostja,
ÜLDKOHUS (üheksas koda),
koosseisus: koja president L. Truchot, kohtunikud M. Sampol Pucurull ja T. Perišin (ettekandja),
kohtusekretär: ametnik P. Cullen,
arvestades menetluse kirjalikku osa,
arvestades 8. novembri 2023. aasta kohtuistungil esitatut,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Hageja TB palub ELTL artikli 270 alusel esitatud hagis esiteks ühelt poolt tühistada Euroopa Liidu Küberturvalisuse Ameti (ENISA) valikukomisjoni 10. novembri 2020. aasta otsus jätta tema nimi kandmata tegevdirektori büroo üksuse juhataja ametikohale välja valitud kandidaatide nimekirja ning teiseks sisuliselt tühistada ENISA valikukomisjoni 12. jaanuari 2021. aasta otsus lükata tagasi tema kandidatuur haldusabiteenuste üksuse juhataja ametikohale, ning teiselt poolt hüvitada talle tekitatud mittevaraline kahju.
Vaidluse taust
2
ENISA võttis Euroopa Liidu muude teenistujate teenistustingimuste artikli 2 punkti f alusel hageja 1. novembril 2017 tööle ajutise teenistujana palgaastmele AD 9 kolmeks aastaks kuni 31. oktoobrini 2020 finants- ja hankeüksuse juhataja ametikohale.
3
Ajavahemikul 15. maist kuni 17. novembrini 2019 oli hageja haiguspuhkusel. Tööle naasmisel ennistati ta poliitikaosakonna üksuse juhataja ametikohale.
4
ENISA korraldati 2020. aasta alguses ümber nii, et seitsmest endisest üksusest, mille hulka kuulusid finants- ja hankeüksus ning poliitikaosakonna üksus, sai kuus uut üksust.
5
ENISA haldusnõukogu võttis 26. veebruaril 2020 vastu otsuse nr MB/2020/5 ENISA sisemise ümberkorralduse põhimõtete kohta. Selles otsuses sõnastatud üheksandas põhimõttes „Avatus“ oli ette nähtud, et „uued ametikohustused ja ametikohad ENISAs täidetakse avalike konkursside või asutusesisese liikuvuse kaudu, mis korraldatakse avatud menetluse ning teenete ja talentide läbipaistva hindamise põhjal“.
6
ENISA avaldas 5. augustil 2020 oma veebisaidil kaks teadet kahe avaliku konkursi kohta, et täita tegevdirektori büroo üksuse juhataja ametikoht (ENISA-TA70-AD-2020-04) ja haldusabiteenuste üksuse juhataja ametikoht (ENISA-TA71-AD-2020-05) (edaspidi koos „5. augusti 2020. aasta vaba ametikoha teated“), kusjuures need üksused kuuluvad kuue uue üksuse hulka, mis loodi ENISA ümberkorraldamise käigus. Oli ette nähtud, et mõlema ametikoha edukas kandidaat võetakse tööle ajutise töötajana palgaastmele AD 9 viieks aastaks, mida võib pikendada tähtajatult.
7
ENISA tegevdirektor võttis 1. septembril 2020 vastu haldusteatise 2020-11, milles on esitatud asutusesisese liikuvuse dialoogide järeldused. Selles dokumendis esitati asutusesisese liikuvuse jaoks kindlaks tehtud üksusejuhatajatega peetud dialoogide tulemused ning täpsustati, et ühelt poolt ENISA praeguses struktuuris täidetavate ülesannete ja kohustuste ning teiselt poolt uute üksuste ülesannete ja kohustuste võrdlus võimaldas määrata kindlaks kolme üksuse juhi ametikoha, mis võidakse täita asutusesisese liikuvuse käigus. Tegevdirektori büroo üksuse juhataja ja haldusabiteenuste üksuse juhataja ametikohta ei olnud nende hulgas, mille puhul on kindlaks tehtud, et neid võib täita asutusesisese liikuvusega.
8
Hageja esitas 6. septembril 2020 oma kandidatuuri kahel konkursil, mis korraldati selleks, et täita esiteks tegevdirektori büroo üksuse juhataja ametikoht (edaspidi „esimene vaidlusalune konkurss“) ja teiseks haldusabiteenuste üksuse juhataja ametikoht (edaspidi „teine vaidlusalune konkurss“).
9
Vaidlusalusteks konkurssideks moodustatud kahe valikukomisjoni iga liige täitis ja allkirjastas 17. septembril 2020 huvide konflikti deklaratsiooni.
10
ENISA tegevdirektori kirjas, mis tehti hagejale teatavaks 10. novembril 2020, teavitati hagejat valikukomisjoni otsusest jätta tema nimi tegevdirektori büroo üksuse juhataja ametikohale valitud kandidaatide nimekirjast välja (edaspidi „esimene vaidlustatud otsus“).
11
ENISA tegevdirektor tegi teisel vaidlusalusel konkursil valituks osutunud kandidaadi nime 10. detsembril 2020 suuliselt teatavaks kõikidele teenistujatele küsimuste ja vastuste voorus, mis puudutas ümberkorraldusi ENISAs. Valituks osutunud kandidaadi nimetamine tehti ENISA töötajatele ametlikult teatavaks 12. jaanuari 2021. aasta e‑kirjaga.
12
Hageja esitas 3. jaanuari 2021. aasta e‑kirjaga taotluse tutvuda oma isikuandmetega, mis on seotud kahe vaidlusaluse konkursiga.
13
Hageja esitas 10. jaanuari 2021. aasta e‑kirjas kahte vaidlusalust konkurssi puudutava teabega tutvumise taotluse, milles ta soovis saada teavet enda ja teiste kandidaatide tulemuste kohta.
14
ENISA vastas 29. jaanuari 2021. aasta kirjaga, mille hageja sai kätte 3. veebruaril 2021, tema isikuandmetega tutvumise taotlusele, kohaldades Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2018. aasta määrust (EL) 2018/1725, mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset isikuandmete töötlemisel liidu institutsioonides, organites ja asutustes ning isikuandmete vaba liikumist, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 45/2001 ja otsus nr 1247/2002/EÜ (ELT 2018, L 295, lk 39). Täpsemalt edastas ENISA selle kirjaga hagejale esimese vaidlusaluse konkursi puhul tema kandidatuurile antud hinnangu, kinnitades, et vestluse ja kirjaliku katse tulemusel ei ületanud ta künnist, mis on vajalik tema nime kandmiseks selle konkursi reservnimekirja, ning teise vaidlusaluse konkursi puhul tema kandidatuurile antud hinnangu, märkides, et ta ei ole ületanud selle konkursi esimese etapi läbimiseks nõutavat künnist.
15
Hageja esitas 9. veebruaril 2021 Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“) artikli 90 lõike 2 alusel kaebuse esimese vaidlustatud otsuse ja ENISA valikukomisjoni otsuse peale jätta tema kandidatuur haldusabiteenuste üksuse juhataja ametikohale välja valimata.
16
ENISA jättis 9. juuni 2021. aasta otsusega hageja kaebuse rahuldamata (edaspidi „kaebuse rahuldamata jätmise otsus“).
Poolte nõuded
17
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada esimene vaidlustatud otsus;
–
tühistada ENISA valikukomisjoni otsus jätta tema kandidatuur haldusabiteenuste üksuse juhataja ametikohale välja valimata;
–
vajalikus ulatuses tühistada tema kaebuse rahuldamata jätmise otsus;
–
mõista ENISA‑lt välja hüvitis mittevaralise kahju eest;
–
mõista kohtukulud välja ENISA‑lt.
18
ENISA palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
Tühistamisnõuete ese
Teise nõude esemeks oleva otsuse kindlakstegemine
19
Kohtupraktikast tuleneb, et vaidlustatud akti kindlakstegemine võib kaudselt tuleneda hagiavalduse sisust, eelkõige Üldkohtus esitatud väidete põhjendamiseks esitatud argumentidest, kui see akt on koos nõuetes viidatud aktiga osa ühest ja samast vaidlusest ning kui kostja on saanud selle akti kindlaks teha ja järelikult ei ole kahjustatud tema kaitseõigusi (vt 22. detsembri 2022. aasta kohtuotsus parlament vs. Moi, C‑246/21 P, ei avaldata, EU:C:2022:1026, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika).
20
Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et hageja palub tühistada otsuse, mis on hagiavalduse lisade nimekirjas kindlaks tehtud kui otsus, mis vastab toimiku lisale A.26. Kõnealune lisa sisaldab eespool punktis 14 nimetatud 29. jaanuari 2021. aasta kirja, millega ENISA vastas tema taotlusele tutvuda teda puudutavate isikuandmetega.
21
Tuleb aga tõdeda, et 29. jaanuari 2021. aasta kirja eesmärk ega tagajärg ei ole teavitada hagejat asjaolust, et tema kandidatuuri ei valitud välja haldusabiteenuste üksuse juhataja ametikohale, vaid selle eesmärk on üksnes vastata tema taotlusele edastada tema isikuandmed vastavalt kohaldatavatele õigusnormidele.
22
Siiski, nagu nähtub eespool punktist 11, teadis hageja oma isikuandmete edastamise taotluse esitamise kuupäeval juba selle kandidaadi nime, kes valiti välja haldusabiteenuste üksuse juhataja ametikoha täitmiseks ja millest ENISA tegevdirektor teatas suuliselt 10. detsembril 2020 küsimuste ja vastuste voorus ning mis seejärel tehti 12. jaanuari 2021. aasta e‑kirjaga ENISA töötajatele ametlikult teatavaks.
23
Järelikult nähtub 12. jaanuaril 2021 e‑kirjaga saadetud ametlikust teatest selle kandidaadi nime kohta, kes valiti välja haldusabiteenuste üksuse juhataja ametikoha täitmiseks, ENISA valikukomisjoni otsus jätta hageja kandidatuur sellele ametikohale välja valimata. Nimelt tähendab selle teabe ametlik edastamine tingimata hageja kandidatuuri tagasilükkamist teisel vaidlusalusel konkursil.
24
Seega, kuna 12. jaanuari 2021. aasta e‑kiri on koos 29. jaanuari 2021. aasta kirjaga osa ühest ja samast vaidlusest, milles ENISA‑l oli võimalik see otsus kindlaks teha, ja seega ei ole tema kaitseõigusi kahjustatud, siis tuleb asuda seisukohale, et nõuded tühistada ENISA valikukomisjoni otsus jätta hageja kandidatuur haldusabiteenuste üksuse juhataja ametikohale välja valimata puudutavad 12. jaanuari 2021. aasta otsust, mis on esitatud toimiku lisas A.25 (edaspidi „teine vaidlustatud otsus“), mitte 29. jaanuari 2021. aasta kirja.
Nõue tühistada kaebuse rahuldamata jätmise otsus
25
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt moodustavad personalieeskirjade artikli 90 lõikes 2 sätestatud halduskaebus ja selle sõnaselge või vaikimisi rahuldamata jätmine lahutamatu osa keerulisest menetlusest ning on vaid hagi esitamise eeltingimuseks. Selles olukorras toob hagi – isegi kui see on vormiliselt suunatud kaebuse rahuldamata jätmise vastu – kaasa selle huve kahjustava akti vaidlustamise kohtus, mille peale kaebus esitati, välja arvatud juhul, kui kaebuse rahuldamata jätmisel on muu ulatus kui aktil, mille peale kaebus esitati (vt 19. oktoobri 2022. aasta kohtuotsus JS vs. SRB, T‑271/20, ei avaldata, EU:T:2022:652, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
26
Käesoleval juhul tuleb märkida, et kaebuse rahuldamata jätmise otsuses üksnes jäädi esimese ja teise vaidlustatud otsuse (edaspidi „vaidlustatud otsused“) juurde, ilma et sellel otsusel oleks teistsugune ulatus. Asjaolu, et ENISA haldusnõukogu pidi vastuseks hageja kaebuses esitatud argumentidele täpsustama nende otsuste põhjendusi, ei saa õigustada seda, et kaebuse rahuldamata jätmist käsitatakse hageja huve kahjustava iseseisva aktina, kuna kaebuse rahuldamata jätmise põhjendus langeb sisuliselt kokku nende otsuste põhjendustega, mille peale kaebus esitati. Järelikult tuleb hageja tühistamishagi pidada esitatuks vaidlustatud otsuste peale, mille õiguspärasust tuleb vajaduse korral analüüsida, võttes arvesse kaebuse rahuldamata jätmise otsuses esitatud põhjendusi.
27
Järelikult tuleb tühistamisnõudeid käsitada nii, et need on suunatud üksnes vaidlustatud otsuste vastu.
Vastuvõetavus
ENISA esindamisega seotud asja läbivaatamist takistav asjaolu
28
Vastuseks menetlust korraldavale meetmele väidab hageja, et kohtupraktikas kehtestatud tingimus, mille kohaselt peab esindaja olema advokaat, kes on sõltumatu ja tema esindatavast juriidilisest isikust piisavalt sõltumatu, ei olnud käesoleval juhul täidetud, kuna üks ENISAt käesolevas menetluses esindav esindaja on isik, kes valiti välja ühele vaidlusalusele ametikohale.
29
ENISA vaidleb hageja väidetele vastu eelkõige selle isiku kaasesindaja seisundi tõttu kolmest esindajast koosnevas rühmas, keda abistas advokaat. Selleks et vältida sõltumatuse puudumise muljet, tühistas ENISA siiski tema esindamiseks esialgu määratud kolmest esindajast kahe volitused, jättes samal ajal jõusse ad-litem-volituse, mis puudutas kolmandat esindajat, keda abistas sama advokaat.
30
Esimesena olgu märgitud, et Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikkel 19, mida selle põhikirja artikli 53 esimese lõigu kohaselt kohaldatakse Üldkohtu suhtes, on sõnastatud järgmiselt:
„Liidu liikmesriike ja institutsioone esindab Euroopa Kohtus igaks üksikuks kohtuasjaks määratud esindaja; esindajat võib abistada nõustaja või advokaat.
[…]
Teisi pooli peab esindama advokaat.
[…]“.
31
Lisaks on Üldkohtu kodukorra artikli 51 lõikes 1 ette nähtud:
„Pooli peab esindama nende esindaja või advokaat vastavalt [Euroopa Liidu Kohtu] artikli 19 ette nähtud tingimustele.“
32
Kodukorra artikli 1 lõike 2 punkti g kohaselt tähendab mõiste „institutsioonid“ ELL artikli 13 lõikes 1 loetletud Euroopa Liidu institutsioone ning organeid või asutusi, mis on loodud aluslepingutega või nende rakendamiseks vastu võetud õigusaktiga ja mis võivad olla poolteks Üldkohtus.
33
Seega tuleneb nendest sätetest, et kui ENISA – mille puhul on tegemist esialgu Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. märtsi 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 460/2004, millega luuakse Euroopa Võrgu- ja Infoturbeamet (ELT 2004, L 77, lk 1; ELT eriväljaanne 01/05, lk 35), asutatud ja nüüd Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. aprilli 2019. aasta määrusega (EL) 2019/881, mis käsitleb ENISAt ning info- ja kommunikatsioonitehnoloogia küberturvalisuse sertifitseerimist ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EL) nr 526/2013 (küberturvalisuse määrus) (ELT 2019, L 151, lk 15), reguleeritud asutusega – on pool Üldkohtu vaidluses, peab teda esindama igaks üksikuks kohtuasjaks määratud esindaja, keda vajaduse korral abistab nõustaja või advokaat.
34
Teisena tuleb meenutada, et kohtupraktika kohaselt on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 19 esimeses ja teises lõigus nimetamata poolte advokaadi poolt esindamise eesmärk ühelt poolt takistada seda, et eraõiguslikud pooled esindaksid end kohtus ise ilma vahendajata, ja teiselt poolt tagada, et juriidilist isikut esindaks esindaja, kes on enda esindatavast juriidilisest isikust piisavalt sõltumatu (vt 14. juuli 2022. aasta kohtuotsus Universität Bremen vs. REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
35
Selles kontekstis on Euroopa Kohus rõhutanud, et Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 19 kolmandas ja neljandas lõigus ning korrakohase õigusemõistmise huvides sätestatud advokaadipoolse esindamise ülesande eesmärk on parimal võimalikul viisil kaitsta volitaja huve, olles sealjuures sõltumatu ja järgides seadusi ning ametialaseid ja kutse-eetikanorme (vt 14. juuli 2022. aasta kohtuotsus Universität Bremen vs. REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
36
Advokaadi sõltumatuse nõue ei ole määratletud mitte üksnes negatiivselt, hõlmates töösuhte puudumist advokaadi ja tema kliendi vahel, vaid ka positiivselt, hõlmates kutse-eetika nõuete täitmist (vt 14. juuli 2022. aasta kohtuotsus Universität Bremen vs. REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).
37
Mis puudutab sõltumatuse mõiste positiivset määratlust, siis on Euroopa Kohus sõnaselgelt rõhutanud, et seda mõistet tuleb mõista nii, et advokaadil ei puudu kliendiga mitte mis tahes side, vaid puudub side, mis ilmselgelt riivab advokaadi võimet täita oma kliendi kaitsmise ülesannet nii, et ta kaitseb oma kliendi huve parimal võimalikul viisil, järgides seejuures seadusi ning ametialaseid ja kutse-eetika norme (vt 14. juuli 2022. aasta kohtuotsus Universität Bremen vs. REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
38
Nimelt teostab liidu kohus liidu õiguses ette nähtud sõltumatuse nõude kohaldamisel eesõiguseta poolte esindajate üle vaid piiratud kontrolli, mis seisneb selles, et ta saab talle esitatud hagi tunnistada vastuvõetamatuks juhtudel, kus on ilmselge, et asjaomane esindaja ei kaitse oma kliendi huve parimal võimalikul viisil, mistõttu tuleb viimase huvides selline esindamine keelata (vt 14. juuli 2022. aasta kohtuotsus Universität Bremen vs. REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
39
Kolmandana tuleb siiski tõdeda, et eespool punktides 34–38 viidatud kohtupraktika on välja arendatud üksnes osas, mis puudutab eesõiguseta poolte esindamist advokaadi poolt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 19 kolmanda ja neljanda lõigu tähenduses.
40
Ent nagu nähtub eespool punktidest 30–33 – kuna ENISAt peab Üldkohtus esindama esindaja, keda vajaduse korral abistab advokaat –, on ta eesõigusega pool Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 19 esimese lõigu tähenduses.
41
Seega ei ole eespool punktides 34–38 viidatud kohtupraktikast tulenevad põhimõtted ENISA suhtes kohaldatavad.
42
Neljandana, isegi kui eeldada, et eespool punktides 34–38 mainitud kohtupraktikast tulenevad põhimõtted on ülekantavad eesõigusega pooltele Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 19 esimese lõigu tähenduses, ei nähtu hageja menetlusdokumentidest, et ta seab kahtluse alla kolmanda esindaja või ENISAt käesolevas kohtuastmes esindava advokaadi sõltumatuse.
43
Järelikult tuleb hageja esitatud asja läbivaatamist takistav asjaolu tagasi lükata.
Hageja põhjendatud huviga seotud asja läbivaatamist takistav asjaolu
44
ENISA väidab, et hagejal ei ole enam põhjendatud huvi, kuna ta lahkus ametist ligikaudu kümme päeva pärast käesoleva hagi esitamist. Niisiis ta rõhutab, et hageja lahkus vabatahtlikult ametist, et asuda teisele ametikohale, mis tõendab, et ta ei soovinud enam ENISAs töötada.
45
ENISA sõnul ei ole hageja olukord võrreldav sellise töövõimetu ametniku olukorraga, kes ei ole valinud sellises meditsiinilises olukorras olemist, mis takistab tal oma tegevust jätkata, ja kes võib siis, kui ta on tagasipööratavas olukorras, jätkata tegevust, mille ta katkestas.
46
Lisaks väidab ENISA, et kui hageja käesolevas asjas kohtuvaidluse võidaks, ei ennistataks teda automaatselt tema ametikohale ENISAs, kuna tema nimi kantakse kohtuotsuse täitmise alusel reservnimekirja ilma subjektiivse õiguseta olla valitud ja saada uus leping.
47
ENISA vaidleb vastu ka hageja argumendile, et tal säilib põhjendatud huvi selleks, et väidetav õigusvastasus ei korduks tulevikus analoogilises menetluses. Ta märgib sellega seoses, et hageja töötab nüüd teise tööandja juures ja et tema huvi jätkata käesolevat kohtuasja on puhtalt õiguslik.
48
Hageja vaidleb vastu ENISA väidete põhjendatusele.
49
Sellega seoses olgu meenutatud, et füüsilise või juriidilise isiku esitatud tühistamishagi on vastuvõetav üksnes siis, kui tal on huvi vaidlustatud akti tühistamise suhtes. Selline huvi eeldab, et selle akti tühistamine võib iseenesest tekitada õiguslikke tagajärgi ja et hagi tulemusel võib selle esitanud isik saada mingit kasu. Põhjendatud huvi, mida hinnatakse hagi esitamise päeva seisuga ning mis on iga kohtule esitatava hagi puhul peamine ja esimene tingimus, tuleb tõendada hagejal (vt 27. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Canadian Solar Emea jt vs. nõukogu, C‑236/17 P, EU:C:2019:258, punkt 91 ja seal viidatud kohtupraktika).
50
Huvi peab olema tekkinud ja see huvi peab püsima. See ei saa puudutada tulevikus tekkida võivat olukorda. See huvi peab hagi eset arvestades olema tekkinud hagi esitamise hetkeks, vastasel juhul on hagi vastuvõetamatu, ning see peab säilima kuni kohtuotsuse kuulutamiseni, vastasel juhul langeb otsuse tegemise vajadus ära. Asja menetlev kohus võib põhjendusel, et pärast hagi esitamise kuupäeva on ilmsiks tulnud mingi asjaolu, omal algatusel igal menetluse hetkel tõstatada selle, et poolel puudub huvi oma nõude juurde jäämiseks (vt 27. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Canadian Solar Emea jt vs. nõukogu, C‑236/17 P, EU:C:2019:258, punkt 92 ja seal viidatud kohtupraktika).
51
Nimelt kui hagejal kaob põhjendatud huvi menetluse käigus, siis ei saa Üldkohtu sisulistes küsimustes tehtud otsus tuua talle mingit kasu (7. juuni 2007. aasta kohtuotsus Wunenburger vs. komisjon, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, punkt 43).
52
Kohtupraktikast nähtub aga, et ametnik, kes oli oma ametist lahkumisega väljendanud kavatsust lõpetada kuulumine institutsiooni, milles olid vabad ametikohad, mida täideti vaidlustatud aktiga, on põhimõtteliselt kaotanud oma isikliku huvi selle akti tühistamise vastu (vt selle kohta 29. oktoobri 1975. aasta kohtuotsus Marenco jt vs. komisjon, 81/74–88/74, EU:C:1975:139, punktid 6 ja 7).
53
On tõsi, et hageja põhjendatud huvi ei kao tingimata seetõttu, et vaidlustatud akt ei tekitanud kohtumenetluse ajal enam tagajärgi. Nimelt võib isikul, keda akt puudutab, säilida huvi nõuda selle akti tühistamist, selleks et vaidlustatud akti vastuvõtja teeks tulevikus kohased muudatused ning selleks, et seeläbi vältida vaidlustatud akti väidetava õigusvastasuse kordumise riski. Isegi juhul, kui asjaolude tõttu osutub võimatuks täita tühistatud akti vastu võtnud institutsiooni kohustust võtta tühistava kohtuotsuse täitmiseks vajalikud meetmed, võib tühistamishagi puhul säilida huvi kui võimaliku kahju hüvitamise hagi alus (vt 30. juuni 2022. aasta kohtuotsus Camerin vs. komisjon, C‑63/21 P, ei avaldata, EU:C:2022:516, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
54
Hageja peab oma põhjendatud huvi esinemist siiski tõendama ning see on põhiline ja esmane tingimus iga kohtule esitatud hagi puhul. Selleks et füüsilise või juriidilise isiku esitatud tühistamishagi oleks vastuvõetav, on eelkõige vaja, et hageja põhjendaks veenvalt, miks on ta huvitatud selle akti tühistamisest (vt 30. juuni 2022. aasta kohtuotsus Camerin vs. komisjon, C‑63/21 P, ei avaldata, EU:C:2022:516, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
55
Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et hageja lahkust ametist ENISAs 7. oktoobril 2021 ehk ligi kuu aega pärast käesoleva hagi esitamist, kuna hagiavaldus on esitatud 2. septembril 2021. Ametist lahkumisega väljendas hageja seega oma kavatsust lõpetada ENISAs töötamine.
56
Tuleb siiski märkida, et hageja lisas oma tühistamisnõuetele kahju hüvitamise nõuded, et talle hüvitataks mittevaraline kahju ENISA poolt väidetavalt toime pandud rikkumiste tõttu. Ta rõhutab, et tal säilib põhjendatud huvi nõuda vaidlustatud otsuste tühistamise korral nende otsustega tekitatud mittevaralise kahju hüvitamist.
57
Seetõttu tuleb järeldada, et kuigi hageja lahkus pärast käesoleva hagi esitamist ametist, on tal vastavalt eespool punktis 53 viidatud kohtupraktikale põhjendatud huvi vaidlustatud otsuste tühistamise vastu. Seega tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata asja läbivaatamist takistav asjaolu, mille kohaselt puudub hagejal põhjendatud huvi.
Sisulised küsimused
Tühistamisnõuded
58
Hageja põhjendab oma hagi kolme väitega. Esimese väite kohaselt on vaidlustatud otsused õigusvastased, kuna need tulenevad vaikimisi otsusest, millega jäeti ära märkimata poliitikaosakonna üksuse juhataja ametikoht ning finants- ja hankeüksuse juhataja ametikoht nendena, mida on võimalik täita sisemise liikuvuse kaudu, ning 5. augusti 2020. aasta vaba ametikoha teadetest, kusjuures see otsus ja need teated on hageja arvates samuti õigusvastased. Teise väite kohaselt on rikutud hea halduse põhimõtet, kuna see hõlmab liidu aktide põhjendamise kohustust. Kolmas väide on esitatud ainult esimese vaidlustatud otsuse vastu ning selle kohaselt on rikutud konkursikomisjoni erapooletuse põhimõtet, Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklit 41 ning ENISA haldusnõukogu otsuse nr MB/2013/6, mis käsitleb ENISA haldusnõukogu ja ENISA juhatuse sisemisi menetlusnorme, artiklit 14.
59
Üldkohus peab esimesena analüüsima teist väidet, mis puudutab hea halduse põhimõtte rikkumist osas, milles see hõlmab vaidlustatud otsuste põhjendamise kohustust.
60
Hageja väidab teise väitega, et ENISA ei järginud põhjendamiskohustust ja hea halduse põhimõtet, mis hõlmab õigust saada piisavalt teavet õigusakti vaidlustamiseks.
61
Mis puudutab esimest vaidlustatud otsust, siis märgib hageja esiteks, et selles oli üksnes märgitud, et valikukomisjonil ei olnud võimalik kanda tema nime esimese vaidlusaluse konkursi jaoks välja valitud kandidaatide nimekirja.
62
Hageja täpsustab, et alles pärast 3. ja 10. jaanuari 2021. aasta taotlust sai ta lõpuks 3. veebruaril 2021 oma intervjuu ja kirjaliku katse hinnangu, mis koosnes hindamisvormist ning kommentaare ja hindeid sisaldavast tabelist.
63
Teiseks väidab hageja, et talle antud hinnang ei võimalda tal mõista kommentaaride ja hinnete vastavust tabelis, kuna osa väga positiivseid kommentaare vastab hindele 7_5/10, samas kui teised samuti väga positiivsed kommentaarid, mis ei sisalda mingit kriitikat, vastavad hindele 6_5/10.
64
Kolmandaks väidab hageja eelkõige, et kirjalikule katsele, mille eest ta sai hindeks 23_5/40, ei ole lisatud mingit täiendavat teavet.
65
Mis puudutab teist vaidlustatud otsust, siis rõhutab hageja esiteks, et ta sai teada, et tema kandidatuur teisel vaidlusalusel konkursil lükati tagasi, kui ENISA tegevdirektor teatas 12. jaanuari 2021. aasta e‑kirjas ENISA töötajatele haldusabiteenuste üksuse juhataja ametikohale välja valitud kandidaadi nime.
66
Hageja täpsustab, et alles pärast seda, kui ta oli taotlenud teisel vaidlusalusel konkursil oma kandidatuurile antud hinnangut, sai ta selle lõpuks 3. veebruaril 2021.
67
Teiseks väidab hageja, et tema hinnangu kokkuvõtlik põhjendus ei vasta kohtupraktika nõuetele ega võimalda tal mõista põhjusi, miks teda isegi ei lubatud konkursile, vaatamata tema varasemale töökogemusele, mille ta sai kolme aasta jooksul ENISAs finants- ja hankeüksuse ning poliitikaosakonna üksuse juhatajana.
68
Kolmandaks väidab hageja, et tegevdirektori büroo üksuse juhataja ametikohta puudutava hindamisvormi ja haldusabiteenuste üksuse juhataja ametikoha hindamisvormi vahel on vastuolud.
69
Lõpuks väidab hageja vaidlustatud otsuste kohta, et ta oleks pidanud saama teavet teiste kandidaatide kohta vastavalt 5. augusti 2020. aasta vaba ametikoha teate punktile 5, mille kohaselt „[k]õik konkursiga seotud päringu- või teabetaotlused, sealhulgas kandidaatide tulemustega seotud taotlused, tuleb saata järgmisele e‑posti aadressile“.
70
ENISA väidab, et hageja argumendid on põhjendamata.
71
Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et personalieeskirjade artikli 25 teise lõigu teise lause kohaselt peab igas ametniku kahjuks tehtud otsuses sisalduma põhjendus. See kohustus vastab üldisemalt ELTL artikli 296 teises lõigus ning hea halduse põhimõtet puudutavas harta artiklis 41, eelkõige selle lõike 2 punktis c sätestatule.
72
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on liidu institutsioonide sellise kohustuse eesmärk, et tuleb põhjendada huve kahjustavat otsust, võimaldada liidu kohtul teostada kontrolli selle otsuse õiguspärasuse üle ja anda huvitatud isikule piisavat teavet selle kohta, kas nimetatud otsus on põhjendatud või kas selles on rikutud õigusnorme, mis võimaldab otsuse õiguspärasuse vaidlustada (vt 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
73
Sellest tuleneb, et põhjendused tuleb üldjuhul edastada huvitatud isikule tema huve kahjustava otsusega samal ajal ning põhjenduste puudumist ei saa kõrvaldada sellega, kui huvitatud isik saab otsuse põhjendustest teada liidu kohtus toimuva menetluse käigus (vt 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
74
Seega ei kujuta administratsiooni kohustus oma otsuseid põhjendada endast üksnes administratsiooni tegevuse üldise läbipaistvuse küsimust, vaid peab võimaldama isikul kõigist asjaoludest teadlikuna otsustada, kas tal on vaja kohtu poole pöörduda. Niisiis on põhjendamiskohustus tihedalt seotud põhiõigusega tõhusale kohtulikule kaitsele ning harta artikliga 47 tagatud õigusega tõhusale õiguskaitsevahendile (vt 22. septembri 2021. aasta kohtuotsus JR vs. komisjon, T‑435/20, EU:T:2021:608, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
75
Lisaks peab liidu institutsioonide aktide põhjendus, mida nõutakse ELTL artiklis 296, olema kohandatud asjasse puutuva õigusakti laadiga ning sellest peab selgelt ja üheselt mõistetavalt ilmnema õigusakti vastu võtnud institutsiooni arutluskäik selliselt, et huvitatud isikutel oleks võimalik mõista võetud meetme põhjendusi ja pädeval kohtul oleks võimalik teostada kontrolli. Põhjendamiskohustuse hindamisel tuleb arvesse võtta kõiki juhtumi asjaolusid, eelkõige akti sisu, toodud põhjenduste olemust ning huvi, mis võib akti adressaatidel või teistel isikutel, keda akt otseselt ja isiklikult puudutab, olla selgituste saamiseks. Ei ole nõutav, et põhjendustes oleks täpsustatud kõiki asjakohaseid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, kuna seda, kas akti põhjendused vastavad ELTL artiklis 296 sätestatud nõuetele, ei tule hinnata mitte ainult selle sõnastusest, vaid ka kontekstist ja kõikidest asjaomast valdkonda reguleerivatest õigusnormidest lähtudes (vt 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
76
Sellega seoses on Euroopa Kohus asunud seisukohale, et põhjenduse puudumist saab tuvastada isegi siis, kui asjaomane otsus teatavaid põhjendusi siiski sisaldab. Seega võrdub vastuoluline või arusaamatu põhjendus põhjenduse puudumisega. Sama kehtib siis, kui asjaomases otsuses sisalduvad põhjendused on nii lünklikud, et need ei võimalda otsuse adressaadil otsuse vastuvõtmise kontekstis mõista selle tegija arutluskäiku. Seetõttu hindab liidu kohus esmase põhjenduse olemasolu üksikasjalikult, kui ta peab otsustama selle üle, kas täiendavad põhjendused on kohtumenetluse käigus vastuvõetavad (vt 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
77
Lõpuks peab kohtupraktika kohaselt põhjendamiskohustus olema tasakaalus konkursikomisjoni menetluse konfidentsiaalsusega, mis on ette nähtud personalieeskirjade III lisa artiklis 6. See konfidentsiaalsus on ette nähtud konkursikomisjoni sõltumatuse ja tema menetluse objektiivsuse tagamiseks, kaitstes konkursikomisjoni igasuguse välise – liidu asutuste endi, asjaomaste kandidaatide või kolmandate isikute poolse – sekkumise ja surve eest. Konfidentsiaalsuse nõudega on vastuolus nii konkursikomisjoni üksikliikmete seisukohtade avaldamine kui ka kandidaatide isikulise või võrdleva hindamisega seotud teabe avalikustamine (vt 4. juuli 1996. aasta kohtuotsus parlament vs. Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
78
Neil asjaoludel peab konkursikomisjoni otsuste põhjendamise kohustuse puhul seega arvesse võtma kõnealuse töö olemust (4. juuli 1996. aasta kohtuotsus parlament vs. Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, punkt 25).
79
Konkursikomisjoni töö koosneb reeglina vähemalt kahest erinevast etapist, millest esimeses vaadatakse läbi kandidatuurid, et sõeluda välja konkursile lubatavad kandidaadid, ja teises hinnatakse kandidaatide võimeid selleks, et koostada täidetavale ametikohale sobivate kandidaatide nimekiri (vt 4. juuli 1996. aasta kohtuotsus parlament vs. Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
80
Neid põhimõtteid arvestades tuleb hinnata, kas ENISA järgis hea halduse põhimõtet selles osas, milles see sisaldab vaidlustatud otsuste põhjendamise kohustust.
– Esimene vaidlustatud otsus
81
Esimesena ilmneb toimiku lisas A.26 sisalduva esimese vaidlusaluse konkursi vaba ametikoha teate punktist 4, et tegevdirektori büroo üksuse juhataja ametikoha täitmiseks pidi valikukomisjon esiteks hindama, kas kandidaatidel oli „nõutav kvalifikatsioon ja kogemus“, et neid saaks pidada kõnealuse konkursi osalemistingimusi täitvateks kandidaatideks.
82
Seejärel nähtub selle teate punktist 5, et teiseks paluti kandidaatidel, keda peeti osalemistingimusi täitvateks kandidaatideks, läbida valikumenetlus, mis koosnes kahest katsest: intervjuu ja kirjalik katse.
83
Käesoleval juhul nähtub eespool punktist 10, et ENISA tegevdirektor teavitas 10. novembril 2020 hagejat valikukomisjoni otsusest jätta tema nimi sellel konkursil välja valitud kandidaatide nimekirjast välja. Nagu nähtub eespool punktidest 12–14, edastas ENISA 29. jaanuaril 2021 pärast seda, kui hageja oli esitanud taotluse tutvuda oma isikuandmetega, esimese vaidlusaluse konkursi käigus tema kandidatuurile antud hinnangu, kinnitades, et intervjuu ja kirjaliku katse tulemusel ei ületanud ta künnist, mis on vajalik tema nime kandmiseks selle konkursi reservnimekirja.
84
Järelikult tuleb tõdeda, et esimene vaidlustatud otsus kuulub konkursikomisjoni menetluse teise etappi, millele on viidatud eespool punktis 79.
85
Teisena tuleneb kohtupraktikast, et konkursikomisjoni menetluse teine staadium on eelkõige võrdlev ning sellest tulenevalt niisugusele menetlusele omaselt konfidentsiaalne (vt 4. juuli 1996. aasta kohtuotsus parlament vs. Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
86
Seega tuleb konkursil või üldisemalt valikumenetluses ühildada konkursikomisjoni nõupidamise konfidentsiaalsusega nõue, et kandidaadi hinnete edastamine, kuivõrd need kajastavad konkursikomisjoni antud võrdlevat laadi hinnanguid, on põhimõtteliselt piisav põhjendus (vt 28. veebruari 2008. aasta kohtuotsus Neirinck vs. komisjon, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
87
Siiski tuleneb eespool punktist 73, et põhjendused tuleb asjaomasele isikule üldreeglina esitada samal ajal kui tema huve kahjustav otsus.
88
Konkreetselt konkursside valdkonnas, mis võimaldavad pääseda liidu ametnike või ajutiste teenistujate ametikohtadele, peab konkursikomisjoni töö teise etapi lõppedes teise etapiga seotud katsed läbinud kandidaadile üldreeglina edastama nende katsete eest saadud hinded samal ajal otsusega jätta tema nimi konkursil välja valitud kandidaatide nimekirjast välja (vt selle kohta 28. veebruari 2008. aasta kohtuotsus Neirinck vs. komisjon, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, punktid 50–60).
89
Nimelt ei sea kohtupraktika selles konkreetses valdkonnas – välja arvatud erandlikel asjaoludel, näiteks paljude osavõtjatega konkursside korraldamine – põhjendamiskohustuse täitmist sõltuvusse mis tahes taotluse esitamisest, olgu siis tegemist eelneva kaebusega personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 tähenduses või uuesti läbivaatamise taotlusega (vt selle kohta 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Di BernardoC‑114/19 P, EU:C:2020:457, punktid 31 ja 41).
90
Tuleb aga märkida, et esimene vaidlustatud otsus on sõnastatud järgmiselt:
„Seoses Teie kandidatuuriga eespool nimetatud valikumenetluses ning pärast intervjuud ja kirjalikku katset, kuhu Teid kutsuti, teatame teile käesoleva kirjaga, et pärast Teie kandidatuuri põhjalikku hindamist ei saanud valikukomisjon kanda Teie nime sellel korral edukate kandidaatide nimekirja.
Otsus ei mõjuta Teie osalemist võimalikes tulevastes ENISA valikumenetlustes, kui nendes osalemise tingimused on Teie puhul täidetud. Tuletan meelde, et iga Teid huvitava valikumenetluse jaoks on vaja esitada kandidatuur uuesti.
Sooviksin kasutada võimalust, et tänada Teid huvi eest ENISA tegevuse vastu ja soovida edu Teie edasises karjääris.“
91
Sellest järeldub, et esimene vaidlustatud otsus, millega hageja sai teada, et tema kandidatuur tegevdirektori büroo üksuse juhataja ametikohale on tagasi lükatud, sisaldab üksnes viidet tema läbikukkumisele valikumenetluses. Nii piirdub otsus hagejale selle teada andmisega, et tema kandidatuur on tagasi lükatud, jättes talle teatamata hinded, mille valikukomisjon andis valikumenetluse kahel katsel.
92
Nagu nähtub eespool punktist 14, on tõsi, et ENISA edastas 29. jaanuaril 2021 hagejale esimese vaidlusaluse konkursi käigus tema kandidatuurile antud hinnangu, kinnitades, et intervjuu ja kirjaliku katse tulemusel ei ületanud ta künnist, mis on vajalik tema nime kandmiseks selle konkursi reservnimekirja.
93
Siiski, nagu nähtub eespool punktidest 12–14, edastas ENISA talle lõpuks esimese vaidlusaluse konkursi käigus tema kandidatuurile antud hinnangu alles pärast seda, kui hageja oli esitanud taotluse tutvuda oma isikuandmetega, esitades hinded, mille hageja sai valikumenetluse kahe katse eest.
94
Kolmandana on tõsi, et konkursikomisjon võib selleks, et võtta paljude osavõtjatega konkursil arvesse praktilisi raskusi, edastada esmalt kandidaatidele üksnes valiku kriteeriumid ja tulemused, ilma et see takistaks hiljem esitamast individuaalseid selgitusi kandidaatidele, kes seda sõnaselgelt taotlevad (vt 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
95
Käesoleval juhul ei ole siiski tuvastatud eespool punktis 94 viidatud kohtupraktikas nõutud erandlikke asjaolusid. Nimelt ei ole ENISA isegi väitnud ega ammugi tõendanud, et esimest vaidlusalust konkurssi puudutav valikumenetlus oli paljude osavõtjatega konkurss, mistõttu ei olnud tal praktilisest seisukohast võimalik esitada igale kandidaadile õigel ajal piisavaid põhjendusi ning ta oleks võinud piirduda sellega, et annab hiljem individuaalseid selgitusi kandidaatidele, kes seda sõnaselgelt taotlesid.
96
Nagu ENISA kohtuistungil täpsustas, kutsuti esimese vaidlusaluse konkursi käigus esitatud 111 kandidaadi hulgast selle konkursi teise etappi ainult 14 kandidaati, kelle hulgas oli ka hageja, ning see etapp koosnes intervjuust ja kirjalikust katsest. Neil asjaoludel ei oleks hagejale üksikasjaliku vastuse saatmine seega toonud ENISA jaoks kaasa liigset töökoormust, eriti kuna tegemist oli otsusega, mille kaudne tagajärg oli see, et teenistujal ei olnud võimalik jätkata oma kutsealast tegevust ameti heaks, kus ta töötas enam kui kolm aastat (vt selle kohta 28. veebruari 2008. aasta kohtuotsus Neirinck vs. komisjon, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, punkt 58).
97
Seega tuleb järeldada, et esimene vaidlustatud otsus on põhjendamata.
– Teine vaidlustatud otsus
98
Esimesena ilmneb toimiku lisas A.26 sisalduva teise vaidlusaluse konkursi vaba ametikoha teate punktist 4, et haldusabiteenuste üksuse juhataja ametikoha täitmiseks pidi valikukomisjon esiteks hindama, kas kandidaatidel oli „nõutav kvalifikatsioon ja kogemus“, et neid saaks pidada kõnealusel konkursil osalemistingimusi täitvateks kandidaatideks.
99
Seejärel nähtub selle teate punktist 5, et teiseks paluti kandidaatidel, keda peeti osalemistingimusi täitvateks kandidaatideks, läbida valikumenetlus, mis koosnes kahest katsest: intervjuu ja kirjalik katse.
100
Nagu nähtub eespool punktidest 12 ja 14, ei ületanud hageja käesoleval juhul teisel vaidlusalusel konkursil nõutavat künnist selleks, et hinnataks tema „nõutud kvalifikatsiooni ja kogemust“ ning teda kutsutaks seega intervjuule ja seejärel kirjalikule katsele.
101
On tõsi, et vaba ametikoha teate punktist 4 tuleneb, et kandidaatuuride väljavalimine viidi läbi kahes etapis. Eelkõige pidi valikukomisjon „nõutavate kvalifikatsioonide ja kogemuse“ hindamisel esiteks analüüsima, kas kandidaadid vastavad „osalemiskriteeriumidele“. Teiseks pidi valikukomisjon nende kandidaatide puhul, kes vastasid „osalemiskriteeriumidele“, analüüsima, kas nad vastasid „valikukriteeriumidele“, mis koosnesid viiest „suure kaaluga kriteeriumist“ ja kolmest „väikse kaaluga kriteeriumist“.
102
Sellega seoses tuleb tõdeda, et kuigi nende kriteeriumide hindamise viis oli erinev, sest erinevalt „osalemiskriteeriumidest“ kaasnes „valikukriteeriumidega“ arvuline hinne, vastasid „valikukriteeriumid“, mille eesmärk oli hinnata teatud diplomite omamist, töökogemuse kestust teatavates sektorites ja teatud oskuste omamist, siiski objektiivsetele andmetele ning konkursikomisjon ei teinud nendega seoses väärtusotsustusi. Lisaks tehakse vaba ametikoha teates selgelt vahet selle punkti 4 kohaselt „nõutava kvalifikatsiooni ja kogemuse“ hindamisel, mis hõlmab „osalemiskriteeriume“ ja „valikukriteeriume“, ning punktis 5 nimetatud „valikumenetlusel“, mis hõlmab intervjuud ja kirjalikku katset.
103
Järelikult tuleb tõdeda, et teine vaidlustatud otsus kuulub konkursikomisjoni menetluse esimesse etappi, millele on viidatud eespool punktis 79.
104
Esimene staadium seisneb eelkõige kvalifikatsiooni alusel toimuva konkursi korral kandidaatide esitatud kvalifikatsiooni võrdlemises konkursiteates esitatud kvalifikatsiooninõuetega. Kuna võrdlemine toimub, lähtudes objektiivsetest andmetest, mis kandidaati ennast puudutavas osas on liiati igale kandidaadile teada, ei ole konkursikomisjoni menetluse konfidentsiaalsusega vastuolus nende objektiivsete andmete ja eelkõige valiku tegemise aluseks olevate hindamiskriteeriumide teatavaks tegemine konkursi eeltoimingute käigus nii, et isikutel, kelle kandidatuur lükatakse tagasi juba enne mis tahes isiklikku hindamist, oleks võimalik oma kõrvalejätmise võimalikke põhjusi mõista (vt selle kohta 4. juuli 1996. aasta kohtuotsus parlament vs. Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).
105
Lisaks, isegi kui konkursikomisjonil on esialgu kohustus esitada vaid lühike põhjendus – nagu paljude osavõtjatega konkursi puhul –, peab see põhjendus sisaldama asjaomase konkursi tulemusi, ilma et kandidaatidelt saaks oodata, et nad ise nende avaldamist taotleksid (vt selle kohta 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Di BernardoC‑114/19 P, EU:C:2020:457, punktid 35 ja 36).
106
Mis teisena puudutab teise vaidlustatud otsuse põhjendust, siis tuleb märkida, et nagu nähtub eespool punktist 11, teavitati hagejat tema kandideerimise tulemusest üksnes kaudselt, kui ENISA tegevdirektor teatas suuliselt 10. detsembril 2020 küsimuste ja vastuste voorus teise vaidlusaluse konkursi käigus välja valitud kandidaadi nime ning mis seejärel tehti 12. jaanuari 2021. aasta e‑kirjaga ametlikult teatavaks ENISA töötajatele.
107
Samuti nähtub eespool punktidest 12 ja 14, et alles pärast seda, kui hageja oli saatnud 3. ja 10. jaanuari 2021. aasta kaks taotlust, sai ta 3. veebruaril 2021 teise vaidlusaluse konkursi puhul tema kandidaatuurile antud hinnangu, milles oli märgitud, et ta ei ületanud konkursi järgmisse etappi jõudmiseks nõutud künnist.
108
Nagu on märgitud eespool punktis 23, oli 12. jaanuari 2021. aasta e‑kirjaga saadetud ametlik teade haldusabiteenuste üksuse juhataja ametikohale valitud kandidaadi nime kohta see, mis viis ENISA valikukomisjoni otsusele jätta hageja kandidatuur sellele ametikohale valimata. Nimelt tähendab selle teabe ametlik edastamine tingimata hageja kandidatuuri tagasilükkamist teisel vaidlusalusel konkursil.
109
Käesoleval juhul tuleb tõdeda, et hageja sai täiesti juhuslikult teada, et teda ei lubatud intervjuule ja kirjalikule katsele, samas kui eespool punktist 105 tuleneb, et kandidaati, kelle suhtes tehti eespool punktis 104 määratletud esimese etapi lõpus konkursile mittelubamise otsus, tuleb vähemalt teavitada selle töölevõtmise menetluse tulemusest, seda isegi paljude osavõtjatega konkursi korral. Nimelt kujutab selle töölevõtmise menetluse tulemus, milles ametnik või teenistuja osales, endast minimaalset teavet, mis tuleb kandidaatidele igal juhul esitada, kuna kandidaatidelt ei saa mõistlikult eeldada, et nad taotlevad selle tulemuse edastamist, kui nad ei ole selle olemasolust isegi teadlikud.
110
Seega tuleb järeldada, et teine vaidlustatud otsus on põhjendamata.
111
Eeltoodud kaalutlusi ning eespool punktides 73, 88 ja 89 viidatud kohtupraktikat arvestades tuleb järeldada, et ENISA ei täitnud oma kohustust põhjendada vaidlustatud otsuseid ja järelikult rikkus hageja õigust heale haldusele, mis on ette nähtud harta artiklis 41.
112
Olgu meenutatud, et kui liidu kohus teeb otsuse liidu personali valikumenetlusi puudutava meetme tühistamisest tulenevate tagajärgede kohta, peab ta püüdma ühitada nende kandidaatide huve, kes satuvad selle menetluse käigus toime pandud rikkumise tõttu ebasoodsamasse olukorda, teiste kandidaatide huvidega, mistõttu peab ta võtma arvesse nii vajadust taastada nende kandidaatide õigusi, kelle õigusi on juba riivatud, kui ka arvestama juba väljavalitud kandidaatide õiguspärase ootusega. Selleks peab liidu kohus võtma arvesse nii asjaomase rikkumise laadi ja mõju kui ka erinevaid võimalikke meetmeid, et ühitada omavahel vajadus taastada selle hageja õigused, kelle õigusi on riivatud, kolmandate isikute olukord ja teenistuse huvid. Sellise hinnangu andmisel võivad olla asjakohasteks teguriteks nii nende isikute arv, keda valikumenetlus mõjutas, kui ka edukaks osutunud kandidaatide arv (vt 8. mai 2019. aasta kohtuotsus Fusion for Energy vs. Galcha, C‑243/18 P, EU:C:2019:378, punktid 46 ja 47 ning seal viidatud kohtupraktika).
113
Käesolevas asjas tuleb esiteks tõdeda, et vaidlustatud otsustes esinevatele puudustele on iseloomulik põhjendamiskohustuse rikkumine, mis kujutab endast olulist vorminõuet ja mille järgimata jätmist võib kohus kontrollida omal algatusel. Teiseks ei nähtu toimikust, et need puudused oleksid mõjutanud üksnes vaidlustatud otsuseid, mistõttu ei saa välistada, et teised kandidaadid, keda ei lubatud osalema esimese vaidlusaluse konkursi teise etapi tulemusel, nagu ka need, keda ei lubatud osalema teise vaidlusaluse konkursi esimese etapi tulemusel, sattusid samasse õigusvastasesse olukorda. Kolmandaks ei too vaidlustatud otsuste võimalik tühistamine tingimata kaasa hageja nimetamist ühele või teisele üksuse juhataja ametikohale, millele ta kandideeris. Lõpuks tuleb neljandaks märkida, et isegi kui eeldada, et meetmete raames, mille eesmärk on taastada hageja õigused, kavatseb ENISA nimetada ta ametisse ühele või teisele käesolevas kohtuasjas kõne all olevale üksuse juhataja ametikohale, seaks selline ametisse nimetamine olenevalt olukorrast kahtluse alla ainult ühe isiku nimetamise. Neid asjaolusid arvestades ei ole Üldkohus seega erandlikus olukorras, kus tühistamise lahendust tuleks pidada kolmandate isikute õigusi arvestades ülemääraseks.
114
Seega tuleb hageja teise väitega nõustuda, ilma et oleks vaja analüüsida teisi selle põhjenduseks esitatud argumente, ja tühistada vaidlustatud otsused, ilma et oleks vaja analüüsida teisi hageja esitatud väiteid.
Kahju hüvitamise nõuded
115
Kahju hüvitamise nõuete põhjendamiseks leiab hageja, et talle on tekitatud mittevaralist kahju ENISA rikkumiste tõttu, mis põhjustasid talle suurt stressi ning tugevat ebaõigluse ja lugupidamatuse tunnet, mis kahjustasid tema tervist ja väärikust. Ta leiab, et mittevaralist kahju ei saa hüvitada pelgalt vaidlustatud otsuste tühistamisega. Seetõttu nõuab ta, et ENISA‑lt mõistetaks tema kasuks ex aequo et bono hinnatuna välja hüvitis 5000 eurot.
116
ENISA ei esita argumente hageja kahju hüvitamise nõuete kohta.
117
Selle kohta olgu märgitud, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldab liidu vastutuse tekkimine, et täidetud on kolm tingimust: institutsioonidele, organitele või asutustele etteheidetav käitumine peab olema õigusvastane, viidatud kahju on tegelik ja kindel ning etteheidetava õigusvastasuse ja selle kahju vahel peab olema põhjuslik seos (vt 13. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Helbert vs. EUIPO, T‑548/18, EU:T:2021:4, punkt 116 ja seal viidatud kohtupraktika).
118
Pealegi tuleneb Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et teatud olukordades võib lugeda, et moraalne või mittevaraline kahju on adekvaatselt ja piisavalt hüvitatud selle põhjustanud õigusvastase akti tühistamisega (vt 22. septembri 2022. aasta kohtuotsus IMG vs. komisjon, C‑619/20 P ja C‑620/20 P, EU:C:2022:722, punkt 197 ja seal viidatud kohtupraktika).
119
Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et arvestades ENISA rikkumiste laadi ja väidetava kahju laadi, tagab vaidlustatud aktide tühistamine käesoleva juhtumi asjaoludel mittevaralise kahju adekvaatse ja piisava hüvitamise.
120
Järelikult tuleb hageja kahju hüvitamise nõuded põhjendamatuse tõttu rahuldamata jätta osas, milles need puudutavad vaidlustatud otsuste õigusvastasusest tulenevat mittevaralist kahju.
Kohtukulud
121
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna ENISA on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb vastavalt hageja nõudele kohtukulud temalt välja mõista.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (üheksas koda)
otsustab:
1.
Tühistada Euroopa Liidu Küberturvalisuse Ameti (ENISA) valikukomisjoni otsus jätta TB nimi välja nende kandidaatide nimekirjast, kes valiti välja tegevdirektori büroo üksuse juhataja ametikohale (ENISA-TA70-AD-2020-04).
2.
Tühistada ENISA valikukomisjoni otsus jätta TB kandidatuur haldusabiteenuste üksuse juhataja ametikohale välja valimata (ENISA-TA71-AD-2020-05).
3.
Jätta hagiavalduse ülejäänud nõuded rahuldamata.
4.
Mõista kohtukulud välja ENISA‑lt.
Truchot
Sampol Pucurull
Perišin
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 18. detsembril 2024 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.