62021CJ0559
EUROOPA KOHTU OTSUS (neljas koda)
9. november 2023 (
*1
)
Apellatsioonkaebus – Loetelu koostamine kandidaatainetest, mis lõpptulemusena kantakse määruse (EÜ) nr 1907/2006 (REACH‑määrus) XIV lisasse – Oktametüültsüklotetrasiloksaani (D4), dekametüültsüklopentasiloksaani (D5) ja dodekametüültsükloheksasiloksaani (D6) lisamine sellesse loetellu – Püsivad, bioakumuleeruvad ja toksilised ained – Väga püsivad ja väga bioakumuleeruvad ained – Bioakumuleeruvus – Biokontsentratsioonitegur – Metallorgaanilised ained
Kohtuasjas C‑559/21 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 8. septembril 2021 esitatud apellatsioonkaebus,
Global Silicones Council, asukoht Washington (Ameerika Ühendriigid),
Dow Silicones UK Ltd, asukoht Barry (Ühendkuningriik),
Elkem Silicones Prantsusmaa SAS, asukoht Lyon (Prantsusmaa),
Evonik Operations GmbH, asukoht Essen (Saksamaa),
Momentive Performance Materials GmbH, asukoht Leverkusen (Saksamaa),
Shin-Etsu Silicones Europe BV, asukoht Almere (Madalmaad),
Wacker Chemie AG, asukoht München (Saksamaa),
esindajad: avocats R. Cana, E. Mullier ja Z. Romata,
apellandid,
teised menetlusosalised:
Euroopa Kemikaaliamet (ECHA), esindajad: W. Broere, A. Hautamäki ja M. Heikkilä,
kostja esimeses kohtuastmes,
Saksamaa Liitvabariik, esindajad: J. Möller ja D. Klebs, hiljem J. Möller,
Euroopa Komisjon, esindajad: L. Haasbeek, R. Lindenthal ja K. Mifsud-Bonnici,
American Chemistry Council, Inc. (ACC), asukoht Washington, esindajad: avocate A. Moroni, advocaat B. Natens ja advokat K. Nordlander, hiljem advocaat S. De Knop, avocate A. Moroni ja advocaat B. Natens, ning lõpuks advocaat S. De Knop ja avocate A. Moroni,
menetlusse astujad esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (neljas koda),
koosseisus: koja president C. Lycourgos, kohtunikud O. Spineanu‑Matei (ettekandja), J.‑C. Bonichot, S. Rodin ja L. S. Rossi,
kohtujurist: J. Kokott,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
olles 20. aprilli 2023. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
1
Global Silicones Council, Dow Silicones UK Ltd, Elkem Silicones France SAS, Evonik Operations GmbH, Momentive Performance Materials GmbH, Shin-Etsu Silicones Europe BV ja Wacker Chemie AG (edaspidi koos „apellandid“) paluvad oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 30. juuni 2021. aasta kohtuotsuse Global Silicones Council jt vs. ECHA (T‑519/18; edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2021:404), millega Üldkohus jättis rahuldamata nende hagi, milles paluti täielikult või osaliselt tühistada Euroopa Kemikaaliameti (ECHA) 27. juuni 2018. aasta otsus, millega kanti oktametüültsüklotetrasiloksaan (D4), dekametüültsüklopentasiloksaan (D5) ja dodekametüültsükloheksiloksaan (D6) nende kandidaatainete loetellu, mis lõpptulemusena kantakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1907/2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) ning millega asutatakse Euroopa Kemikaaliamet, muudetakse direktiivi 1999/45/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 793/93 ja komisjoni määrus (EÜ) nr 1488/94 ning samuti nõukogu direktiiv 76/769/EMÜ ja komisjoni direktiivid 91/155/EMÜ, 93/67/EMÜ, 93/105/EÜ ja 2000/21/EÜ (ELT 2006, L 396, lk 1, ja parandus ELT 2007, L 136, lk 3) (muudetud komisjoni 18. aprilli 2018. aasta määrusega (EL) 2018/589 (ELT 2018, L 99, lk 7) (edaspidi „REACH-määrus“) XIV lisasse.
Õiguslik raamistik
REACH-määrus
2
REACH‑määruse artikli 1 lõikes 1 on ette nähtud:
„Käesoleva määruse eesmärk on tagada inimeste tervise ja keskkonna kaitstuse kõrge tase, kaasa arvatud ohtlike ainete hindamise alternatiivsete meetodite edendamine, ning samuti ainete vaba ringlus siseturul, edendades samas konkurentsivõimet ja innovatsiooni.“
3
Määruse artikli 13 lõikes 3 on sätestatud:
„Kui katsed on ainete olemuslikke omadusi käsitleva teabe saamiseks vajalikud, tehakse need vastavalt katsemeetoditele, mis on sätestatud [Euroopa K]omisjoni määruses, või vastavalt muudele komisjoni või [ECHA] poolt tunnustatud rahvusvahelistele katsemeetoditele. Nimetatud määruse, mille eesmärk on käesoleva määruse vähemoluliste sätete muutmine käesolevat määrust täiendades, võtab komisjon vastu artikli 133 lõikes 4 osutatud korras.
Teavet ainete olemuslike omaduste kohta on võimalik saada kooskõlas teiste katsemeetoditega, tagades, et on täidetud XI lisas sätestatud tingimused.“
4
Määruse artikli 57 punktides d ja e on sätestatud:
„Järgmised ained võib kanda XIV lisasse artiklis 58 sätestatud korras:
[…]
d)
ained, mis vastavalt käesoleva määruse XIII lisas sätestatud kriteeriumidele on püsivad, bioakumuleeruvad ja toksilised;
e)
ained, mis vastavalt käesoleva määruse XIII lisas sätestatud kriteeriumidele on väga püsivad ja väga bioakumuleeruvad“.
5
Sama määruse XIII lisas (edaspidi „XIII lisa“) „Kriteeriumid püsivate, bioakumuleeruvate ja toksiliste ainete ning väga püsivate ja väga bioakumuleeruvate ainete identifitseerimiseks“ on esitatud kriteeriumid püsivate, bioakumuleeruvate või toksiliste ainete (edaspidi „PBT‑ained“) ning väga püsivate või väga bioakumuleeruvate ainete (edaspidi „vPvB‑ained“) kindlakstegemiseks, samuti on täpsustatud teave, mida tuleb aine P (püsivus), B (bioakumuleeruvus) või T (toksilisus) omaduste hindamisel arvesse võtta.
Määrus (EL) nr 253/2011
6
Komisjon võttis 15. märtsil 2011 vastu määruse (EL) nr 253/2011, millega muudetakse XIII lisa Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 1907/2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) (ELT 2011, L 69, lk 7).
7
Määruse nr 253/2011 põhjendustes 5 ja 6 on märgitud:
„(5)
Kogemused näitavad, et PBT- ja vPvB-ainete õigeks kindlaksmääramiseks tuleb kogu asjakohast teavet kasutada seostatult ning teabe hindamisel XIII lisa 1. punktis sätestatud kriteeriumide alusel on vaja rakendada tõendite kaalukuse lähenemisviisi.
(6)
Tõendite kaalukuse määramine on eriti oluline juhtudel, mil XIII lisa 1. punktis sätestatud kriteeriume ei saa olemasoleva teabe suhtes otse kohaldada.“
8
XIII lisa (määrusega nr 253/2011 muudetud redaktsioonis), preambulis on märgitud:
„Käesolevas lisas on esitatud kriteeriumid [PBT-ainete] ning [vPvB-ainete] kindlakstegemiseks, samuti on täpsustatud teave, mida tuleb aine püsivuse [P], bioakumuleeruvuse [B] või toksilisuse [T] hindamisel arvesse võtta.
PBT-ainete ja vPvB-ainete kindlakstegemiseks kohaldatakse tõendite kaalukuse määramist eksperdiotsusega, milles võrreldakse kogu punktis 3.2 loetletud asjakohast ja kättesaadavat teavet punktis 1 esitatud kriteeriumidega. Seda kohaldatakse eelkõige siis, kui olemasolevale teabele ei saa punktis 1 esitatud kriteeriume kohaldada otse.
Tõendite kaalukuse määramiseks võetakse seostatult arvesse kõiki aine PBT- või vPvB-omaduste seisukohast olulisi olemasolevaid andmeid, nagu seire ja modelleerimise tulemused, sobivate in vitro katsete tulemused, asjakohaste loomkatsete andmed, kategoriaalse lähenemisviisi (rühmitamine, interpolatsioon) abil kogutud teave, (Q)SARi [kvalitatiivne või kvantitatiivne struktuuri ja aktiivsuse seos] tulemused, inimkogemused näiteks töökeskkonna andmete ning õnnetusjuhtumite andmebaasidest saadud andmete, epidemioloogiliste ja kliiniliste uuringute kujul, samuti korrektselt dokumenteeritud juhtumiuuringute aruanded ja vaatlustulemused. Asjakohaselt tuleb arvesse võtta andmete kvaliteeti ja sidusust. Tõendite kaalukuse määramiseks kogutakse kõik olemasolevad andmed, olenemata nende alusel eraldi tehtud järeldustest, ning neid hinnatakse tõenditena ühes seostatud analüüsis.
PBT- ja vPvB-omaduste hindamiseks kasutatav teave põhineb andmetel, mis on saadud asjakohastes tingimustes.
Aine hindamisel võetakse arvesse ka aine asjakohaste koostisosade või asjakohaste muundumis- või lagunemissaaduste PBT- või vPvB-omadusi.
Käesolevat lisa kohaldatakse kõigile orgaanilistele, sealhulgas metallorgaanilistele ainetele.“
9
XIII lisa punktid 1.1.2 ja 1.2.2, mida on muudetud määrusega nr 253/2011, on sõnastatud järgmiselt:
„1.1.2. Bioakumuleeruvus
Aine vastab bioakumuleeruvuse (B) kriteeriumile, kui selle veeorganismides toimuva biokontsentratsiooni tegur on suurem kui 2000.
[…]
1.2.2. Bioakumuleeruvus
Aine vastab väga bioakumuleeruva (vB-) aine kriteeriumile, kui selle veeorganismides toimuva biokontsentratsiooni tegur on suurem kui 5000.“
10
Määrusega nr 253/2011 muudetud XIII lisa punktides 3.2 ja 3.2.2 on sätestatud:
„3.2. Hindamiseks vajalik teave
Tõendite kaalukuse lähenemisviisi kasutades vaadeldakse P-, vP- [(väga püsivad)], B-, vB- ja T-omaduste hindamise jaoks järgmist teavet:
[…]
3.2.2. B- või vB-omaduste hindamine:
a)
veeorganismides toimuva biokontsentreerumise või bioakumuleerumise uuringu tulemused;
b)
muu teave bioakumuleerumisvõime kohta, mille sobivust ja asjakohasust on võimalik mõistlikult tõendada, nagu
[…]
c)
teave aine võime kohta toiduahelas bioloogiliselt kontsentreeruda, võimaluse korral väljendatult biokontsentreerumise teguri või troofilise kontsentreerumise teguri kaudu.“
Määrus (EÜ) nr 440/2008
11
Komisjon võttis 30. mail 2008 REACH-määruse artikli 13 lõike 3 alusel vastu määruse (EÜ) nr 440/2008, millega kehtestatakse katsemeetodid vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 1907/2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) (ELT 2008, L 142, lk 1).
12
Määruse nr 440/2008 lisa peatüki C.13 (komisjoni 14. veebruari 2017. aasta määrusega (EL) 2017/735 (ELT 2017, L 112, lk 402) muudetud redaktsioonis) pealkiri on „[b]ioakumuleerumine kalades: kokkupuude vee ja toidu kaudu“.
13
Peatüki C.13 sissejuhatuse esimene lõik on sõnastatud järgmiselt:
„Käesolev katsemeetod on samaväärne [Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD)] katsejuhendiga nr 305 (2012). Katsemeetodi muutmisel on kaks põhieesmärki. Esiteks soovitakse seda täiendada toidu kaudu bioakumuleerumist käsitleva meetodiga, mis sobib vees väga vähe lahustuvate ainete võimaliku bioakumuleerumise tuvastamiseks. […]“.
Vaidluste taust
14
Vaidluse tausta on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 7–21 kirjeldatud järgmiselt:
„7
[…] Global Silicones Council on aktsiakapitalita äriühing, mille asukoht on Ameerika Ühendriikides ja mis esindab äriühinguid, kes toodavad ja müüvad silikoone kogu maailmas. Teised hagejad […] on äriühingud, kes toodavad, müüvad ja tarnivad kemikaale oktametüültsüklotetrasiloksaan (edaspidi „D4“), dekametüültsüklopentasiloksaan (edaspidi „D5“) ja dodekametüültsükloheksasiloksaan (edaspidi „D6“) eraldi ainetena või segude koostises.
8
14. oktoobril 2014 palus [ECHA] tegevdirektor ECHA liikmesriikide komiteel (edaspidi „liikmesriikide komitee“) esitada arvamus D4 ja D5 püsivuse ja bioakumuleeruvuse kohta REACH-määruse XIII lisas kehtestatud kriteeriume arvestades.
9
Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik esitas 17. aprillil 2015 ECHA‑le [REACH-määruse] XV lisal (edaspidi „XV lisa“) põhineva toimiku, tehes ettepaneku piirata D4 ja D5 kasutamist kosmeetikatoodetes, mis tavapäraselt pärast kasutamist maha pestakse. Piirangute kehtestamise ettepanek põhines D4 eeldatavatel [P‑, B-, T-, vP‑ ja vB‑] omadustel ning D5 eeldatavatel vP‑ [ja] vB‑omadustel.
10
ECHA liikmesriikide komitee võttis 22. aprillil 2015 vastu arvamuse, mille kohaselt on nii nii D4 kui ka D5 vastavad XIII lisas sätestatud vP ja vB [omaduste] kriteeriumidele.
11
ECHA riskihindamise komitee (edaspidi „riskihindamise komitee“) võttis 10. märtsil 2016 Ühendkuningriigi esitatud piirangu kehtestamise ettepaneku ja liikmesriikide komitee arvamuse läbivaatamise põhjal vastu arvamuse. Viidates liikmesriikide komitee 22. aprilli 2015. aasta arvamusele, märkis riskihindamise komitee, et ta ei hinnanud D4 ja D5 vP- ja vB‑omadusi ümber, vaid analüüsis nende ainete T‑omadust. Riskihindamise komitee järeldas, et D4 vastab XIII lisas sätestatud PBT- ja vPvB-ainena määratlemise kriteeriumidele ning D5 vastab vPvB-ainena määratlemise kriteeriumidele, kuid olemasolevate tõendite põhjal ei vasta viimane XIII lisas sätestatud toksilisuse kriteeriumidele.
12
Komisjon võttis 10. jaanuaril 2018 vastu D4 ja D5 piirangu (määrus (EL) 2018/35, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1907/2006 (mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH)) XVII lisa seoses oktametüültsüklotetrasiloksaani (D4) ja dekametüültsüklopentasiloksaaniga (D5) (ELT 2018, L 6, lk 45)). Üldkohtu kantseleisse 2. aprillil 2018 saabunud hagiavaldusega esitas enamik käesoleva kohtuasja hagejaid hagi selle piirangu tühistamiseks. Viimati nimetatud kohtuasjas astus ECHA menetlusse komisjoni nõuete toetuseks.
13
Saksamaa Liitvabariigi pädev asutus esitas 1. märtsil 2017 [REACH-määruse] artikli 59 lõike 3 alusel XV lisale vastavad toimikud ja tegi ettepaneku määratleda D4 ja D5 nende [P-, B-, T‑, vP- ja vB‑] omaduste tõttu väga ohtlike ainetena. 21. detsembril 2017 palus komisjon ECHA‑l koostada sama määruse artikli 59 lõike 2 alusel ka XV lisale vastav toimik D6 määratlemiseks väga ohtliku ainena. Selles toimikus jõudis ECHA järeldusele, et D6 vastab [P-, B-, T‑, vP- ja vB‑] kriteeriumidele.
14
8. märtsil 2018 avaldas ECHA kolm XV lisa kohast toimikut vastavalt D4, D5 ja D6 kohta […]. Samal päeval kutsus ECHA kõiki huvitatud isikuid üles esitama nende toimikute kohta märkusi vastavalt [REACH-määruse] artikli 59 lõikele 4. ECHA‑le esitatud märkuste hulgas olid ka 23. aprillil 2018 hagejate esitatud märkused.
15
Seejärel koostasid Saksamaa pädev asutus ja ECHA kolm dokumenti […], mis kannavad 12. juuni 2018. aasta kuupäeva ja mis sisaldavad nende asutuste vastuseid kõigile avaliku konsultatsiooni käigus ECHA‑le esitatud kommentaaridele.
16
Pärast kommentaaride saamist kolme kõnealuse aine määratlemise kohta edastas ECHA toimikud liikmesriikide komiteele vastavalt REACH-määruse artikli 59 lõikele 7. Vastavalt liikmesriikide komitee väga ohtlike ainete määratlemist käsitlevale töökorrale esitati liikmesriikide komiteele XV lisa kohane toimik, liikmesriikide komitee kokkuleppe eelnõu ja tugidokumendi eelnõu kõigi kolme aine kohta.
17
Oma 60. koosolekul, mis toimus 12.–14. juunil 2018, jõudis liikmesriikide komitee ühehäälsele kokkuleppele D4, D5 ja D6 määratlemises väga ohtlike ainetena põhjendusel, et need ained vastavad PBT- ja vPvB-aineteks määratlemise kriteeriumidele vastavalt [REACH-määruse] artikli 57 punktidele d ja e. Nende kokkulepete põhjendused on esitatud vastavates tugidokumentides.
18
Tugidokumendid D4 ja D5 kohta viitavad mitmel korral, sealhulgas nende kahe aine püsivust ja bioakumuleeruvust käsitlevates kokkuvõtetes, liikmesriikide komitee 22. aprilli 2015. aasta arvamusele D4 ja D5 kohta ning D4 toksilisuse osas riskihindamise komitee 10. märtsi 2016. aasta arvamusele. D4 ja D5 puudutavates tugidokumentides täiendatakse andmeid viidetega uutele uuringutele, mis avaldati pärast neid arvamusi. D4 tugidokumendis järeldatakse vastavalt XIII lisale, et ainel D4 on [P-, B-, T‑, vP- ja vB‑] omadused. D5 puudutav dokument ei hinda andmeid selle aine toksilisuse kohta inimeste tervisele või keskkonnale. Dokumendis järeldatakse, et D5 on vPvB‑aine ja kui D4 kontsentratsioon on 0,1% või rohkem (massiprotsent), siis on see samuti PBT‑aine.
19
D6 puudutavas tugidokumendis on eelkõige hinnangud selle aine lagunemise ja levimise kohta ning viidatakse aineid D4 ja D5 käsitlevatele tugidokumentidele. Dokument ei hinda D6 toksilisust keskkonnale ja inimeste tervisele. See järeldab, et D6 on vPvB-aine, ja tõdeb, et see vastab ka PBT-ainete kriteeriumidele, kui selle D4 kontsentratsioon on 0,1% või rohkem (massiprotsent). Lisaks, kuna D4 ja D5 määratleti D6 lisanditena, siis järeldab see dokument, viidates liikmesriikide komitee 22. aprilli 2015. aasta arvamusele ja riskihindamise komitee 10. märtsi 2016. aasta arvamusele, et D6 vastab ka vPvB‑aine kriteeriumidele, kui selle D4 või D5 kontsentratsioon on vähemalt 0,1% (massiprotsent).
20
ECHA võttis 27. juunil 2018 [REACH-määruse] artikli 59 lõike 8 alusel vastu otsuse ED/61/2018, millega ta lisas D4, D5 ja D6 algmääruse artikli 59 lõikes 1 nimetatud kandidaatainete loetellu (edaspidi „kandidaatainete loetelu“), mis võidakse lõpptulemusena kanda XIV lisasse, kuna need on määratletud PBT- ja vPvB-ainetena [REACH-määruse] artikli 57 punktide d ja e tähenduses (edaspidi „vaidlusalune otsus“); see otsus avaldati samal päeval ECHA veebisaidil.
21
Samal päeval ajakohastati ECHA veebisaidil algmääruse artikli 59 lõike 10 alusel avaldatavat kandidaatainete loetelu, et lisada sinna D4, D5 ja D6 puudutavad kanded. Kandidaatainete loetelus asjaomaste kannete juurde lisatud märkuste kohaselt vastab D5 [REACH‑määruse] artikli 57 punktis d kehtestatud PBT-aine kriteeriumidele, kui nende D4 sisaldus on vähemalt 0,1% (massiprotsent) või suurem. D6 kohta on märgitud, et see aine vastab [REACH-määruse] artikli 57 punktis d ette nähtud PBT-aine kriteeriumidele, kui selle D4 sisaldus on vähemalt 0,1% (massiprotsent) või suurem. D6 kohta on märgitud, et peale olemuslike omaduste vastab see aine ka [REACH-määruse] artikli 57 punktis e ette nähtud vPvB-aine kriteeriumidele, kui selle D4 või D5 sisaldus on vähemalt 0,1% (massiprotsent) või suurem.“
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
15
Üldkohtu kantseleisse 3. septembril 2018 saabunud hagiavaldusega esitasid apellandid hagi nõudega vaidlusalune otsus täielikult või osaliselt tühistada.
16
Üldkohtu viienda koja president rahuldas 10. jaanuari 2019. aasta otsusega Saksamaa Liitvabariigi taotluse astuda menetlusse ECHA nõuete toetuseks.
17
Üldkohtu viienda koja president rahuldas 1. veebruari 2019. aasta määrusega komisjoni taotluse astuda menetlusse ECHA nõuete toetuseks.
18
Üldkohtu viienda koja president rahuldas 8. aprilli 2019. aasta määrusega American Chemistry Council, Inc‑i (ACC) taotluse astuda menetlusse apellantide nõuete toetuseks.
19
Apellandid tuginesid hagis kahele väitele.
20
Esimese väite kohaselt tegi ECHA ilmse hindamisvea D4, D5 ja D6 B‑omaduse ning D5 ja D6 T‑omaduse hindamisel, ületas oma pädevuse piire ja rikkus REACH-määruse artiklit 59. See väide jagunes kaheksaks osaks, millest esimese kohaselt tegi ECHA ilmse hindamisvea, kuna ta võttis arvesse liikmesriikide komitee ja riskihindamise komitee arvamust, ilma et ta oleks tema käsutuses olnud teavet ise hinnanud, ja seetõttu võttis üle nendes arvamustes sisalduvad vead; teise kohaselt tegi ECHA ilmse hindamisvea, kui ta järeldas, et D4, D5 ja D6 vastavad XIII lisas sätestatud PBT- ja vPvB-ainetena määratlemise kriteeriumidele, samas kui P- ja B-omadused ei olnud kindlaks määratud samas keskkonnas; kolmanda kohaselt tegi ECHA ilmse hindamisvea, kuna ta ei võtnud arvesse D4, D5 ja D6 hübriidset olemust, neljanda kohaselt tegi ECHA ilmse hindamisvea, kuna ta tugines oma järeldustes D4 ja D5 bioakumuleeruvuse kohta tõenditele, millest ei ole võimalik selliseid järeldusi teha; viienda kohaselt tegi ECHA ilmse hindamisvea, kuna ta jättis hindamata uued tõendid D4 ja D5 bioakumuleeruvuse kohta (B- ja vB-omadused), mille ta sai oma käsutusse pärast seda, kui liikmesriikide komitee ja riskihindamise komitee olid kumbki vastu võtnud oma arvamuse; kuuenda kohaselt tegi ECHA ilmse hindamisvea, kuna ta ei võtnud D6 bioakumuleeruvuse hindamisel arvesse kogu asjakohast teavet, ning seitsmenda ja kaheksanda kohaselt tegi ECHA ilmse hindamisvea, kuna ta jättis arvesse võtmata teabe D5 ja D6 kui selliste toksilisuse kohta ning määratles need ained PBT-ainetena seetõttu, et neis ainetes sisaldus lisandina D4, võtmata seejuures arvesse liikmesriikide komitee poolt kindlaks määratud D4 koguse konkreetseid piirmäärasid.
21
Teine väide käsitles proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist.
22
Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsusega mõlemad väited tagasi ja jättis seetõttu hagi tervikuna rahuldamata.
Poolte nõuded Euroopa Kohtus
23
Apellatsioonkaebuses paluvad apellandid, keda toetab ACC, Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–
tühistada vaidlusalune otsus;
–
teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtule tühistamishagi lahendamiseks ja
–
mõista kohtukulud, sealhulgas Üldkohtu menetluses tekkinud kohtukulud ja menetlusse astujate kohtukulud, välja ECHA‑lt.
24
ECHA, keda toetavad Saksamaa Liitvabariik ja komisjon, palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja
–
mõista kohtukulud välja apellantidelt.
Apellatsioonkaebus
25
Apellandid esitavad apellatsioonkaebuse põhjendamiseks neli väidet:
–
esimese väite kohaselt on valesti tõlgendatud XIII lisa ja määrust nr 253/2011, kuna Üldkohus leidis, et aine B- või vB-omaduste hindamisel on andmed biokontsentratsiooni teguri kohta „prioriteetsed“ või „tõenditena kaalukamad“ kui muud kättesaadavad andmed;
–
teise väite kohaselt on valesti tõlgendatud XIII lisa, kuna Üldkohus leidis, et ECHA ei teinud ilmset viga, kui ta ei võtnud arvesse D4, D5 ja D6 hübriidset olemust, moonutas väiteid ja tõendeid ning rikkus õigust olla ära kuulatud;
–
kolmanda väite kohaselt on valesti tõlgendatud XIII lisa, kuna Üldkohus leidis, et ECHA ei teinud ilmset viga, kui ta ei võtnud arvesse asjakohastel tingimustel saadud andmeid, samuti on moonutatud väiteid ja tõendeid ning rikutud õigust olla ära kuulatud;
–
neljanda väite kohaselt on Üldkohtu järeldused sisuliselt ebatäpsed ja tõendeid on moonutatud.
Esimene väide
Poolte argumendid
26
Apellandid, keda toetab ACC, väidavad, et „tõendite kaalukuse määramine“ REACH-määruse mõttes tähendab, et kui hinnatakse küsimust, kas aine vastab B- ja vB-kriteeriumidele, ei saa arvesse võtta ainult XIII lisa punkti 3.2.2 alapunktis a ette nähtud biokontsentratsiooni teguri andmeid, vaid arvesse tuleb võtta ka muud teavet, nagu biomagnifikatsiooni tegur või troofilise magnifikatsiooni tegur, mida on sõnaselgelt nimetatud sama punkti alapunktis c. Kõiki andmeid uuritavate ainete kohta tuleb seega hinnata koos selle lisa punktis 1 sätestatud kriteeriumide alusel ning ükski konkreetne teave, nagu biomagnifikatsiooni tegurit puudutav teave, ei ole ülimuslik muu kättesaadava asjakohase teabe, näiteks biomagnifikatsiooni tegurit ja troofilise magnifikatsiooni tegurit puudutava teabe suhtes, nagu selgub eelkõige XIII lisa punkti 3.2.2, määruse nr 253/2011 põhjenduste 5 ja 6 ning ECHA „Teabele esitatavate nõuete ja kemikaaliohutuse hindamise juhendi“ grammatilisest tõlgendamisest.
27
Esiteks väidavad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 71, et Euroopa Liidu seadusandja otsustas pidada prioriteetseks biokontsentratsiooni teguri kohta tehtud usaldusväärsete uuringute tulemusi, kuna nendes esitatud väärtused on tõenditena kaalukamad kui muud kättesaadavad andmed, ning leidis selle kohtuotsuse punktis 68, et biokontsentratsiooni tegurit puudutavatele andmete prioriteetsust kinnitavad XIII lisa punktid 1.1.2 ja 1.2.2, milles on kehtestatud aine B‑ ja vB‑omaduste kindlaksmääramise kriteeriumid seoses selle aine veeorganismides toimuva biokontsentratsiooni teguriga, ning kõnealuse kohtuotsuse punktides 69 ja 70, et tõendite kaalukust ei ole vaja kindlaks määrata, kui biokontsentratsiooni tegurit puudutavaid andmeid võib kohaldada „otse“ selle lisa punktis 1 ette nähtud kriteeriumidele.
28
Nõustumine sellega, et teatud liiki andmeid peetakse „prioriteetseteks“, need loetakse „tõenditena kaalukamaks“ (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 71) või „tähtsaks“ (selle kohtuotsuse punkt 72) võrreldes teiste andmetega, oleks vastuolus XIII lisas määratletud mõiste „tõendite kaalukus“ endaga, mis nõuab, et kõik olemasolevad andmed kogutaks „olenemata nende alusel eraldi tehtud järeldustest“, ning võtaks sellelt mõistelt tema soovitava toime.
29
Apellandid on seisukohal, et järeldades, et XIII lisa punktis 3.2.2 nimetatud andmed omandavad tähtsuse, kui biokontsentratsiooni teguri andmeid ei saa olemasoleva teabe suhtes otse kohaldada, leidis Üldkohus tegelikult, et selle punkti alapunktides b ja c nimetatud andmetele ei tule omistada mingit tähtsust või konkreetset mõju, kui on olemas selle punkti alapunktis a osutatud tulemused.
30
Seda Üldkohtu järeldust ei toeta siiski ei XIII lisa preambuli teine lõik ega määruse nr 253/2011 põhjendused 5 ja 6, milles ei ole märgitud, et tõendite kaalukuse määramine on asjakohane, kui B- või vB-kriteeriumide kohaldamine otse biokontsentratsiooni teguri andmetele ei ole võimalik, kuid milles on märgitud, et määramine on eriti asjakohane, kui kogu olemasolevale teabele ei saa B- või vB-kriteeriume kohaldada otse. Niisugune tõlgendus on kooskõlas ka selle lisa preambuli kolmanda lõiguga, mis rõhutab vajadust võtta arvesse kõiki olemasolevaid andmeid, olenemata nende alusel eraldi tehtud järeldustest. Vaidlustatud kohtuotsuses on aga ekslikult loetud prioriteetseks andmeid biokontsentratsiooni teguri kohta just seetõttu, et neid on võimalik digitaalselt kohaldada selle lisa punktis 1 ette nähtud kriteeriumidele. Siiski oleks käesoleval juhul tulnud asjaomaste ainete B- ja vB-omaduste hindamiseks kasutada tõendite kaalukuse määramisel põhinevat lähenemisviisi sõltumata sellest, et Üldkohus leidis, et biokontsentratsiooni tegurit puudutavaid andmeid saab selles jaos ette nähtud kriteeriumidele kohaldada otse või digitaalselt.
31
Apellantide sõnul nõuab XIII lisa, et biokontsentratsiooni tegurit ning biomagnifikatsiooni tegurit ja/või troofilise magnifikatsiooni tegurit puudutavaid andmeid võetaks arvesse ilma neid prioriteetsuse järjekorda seadmata. Kui nendest andmetest tulenevad tulemused on kättesaadavad, ent on vastuolulised, nagu käesoleval juhul, ja kui uuritava aine omadused näitavad, et teatud liiki andmed ei ole asjakohased, nagu see on ka biokontsentratsiooni teguri puhul, oleks selle lisa sisemise sidususega kooskõlas see, kui tõendite kaalukuse määramisele omistatakse muid kui biokontsentratsiooni tegurit puudutavaid, kuid sama olulisi andmeid analüüsides põhimõtteliselt eriline tähtsus.
32
Vaidlustatud kohtuotsus lähtub aga sellest, et biokontsentratsiooni teguriga seotud tulemused on iseenesest piisavad, et tõendada B- või B-omaduste „ohtlikkuse“ eeldust, mida saab ümber lükata ainult siis, kui muud andmed need tulemused „kummutavad“ (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 73) või „ümber lükkavad“ (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 74) või neile „vastu räägivad“ (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 83 ja 130) või need „kõrvaldavad“ (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 129 ja 155).
33
Teiseks väidavad apellandid, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 74 pööras Üldkohus tõendamiskoormise ümber, leides, et aine biomagnifikatsiooni puudumine teatavas toiduahelas ei tõenda sama aine biomagnifikatsiooni puudumist teistes toiduahelates. Samas jättis Üldkohus tähelepanuta asjaolu, et REACH-määrus ei nõua tõendite esitamist biomagnifikatsiooni puudumise kohta kõigis võimalikes toiduahelates, vaid paneb hoopis ECHA‑le kohustuse tõendada, et aine vastab B- või vB-omadusega ainena määratlemise kriteeriumidele, mida ECHA käesoleval juhul ei teinud.
34
Kolmandaks tegi Üldkohus apellantide väitel hindamisvea ka vaidlustatud kohtuotsuse punktides 76 ja 77, jättes kontrollimata protsessi, mille tulemusel võeti vastu vaidlusalune otsus, kuna esimesena lükkas ta ekslikult tagasi biomagnifikatsiooni teguri kohta tehtud laboratoorse uuringu tulemused, mille käigus kalad puutusid ainega kokku toidu kaudu ja millest ilmnes väga madal biomagnifikatsiooni tegur, tuginedes ilma kehtiva aluseta liikmesriikide komitee selgitustele, et neid tulemusi ei saa võrrelda tegelikus keskkonnas toimuvaga, kus kalad puutuvad ainega kokku nii toidu kui ka vee kaudu, ning teisena ei kritiseerinud Üldkohus ECHA lähenemisviisi, mis luges asjakohaseks ka andmed teiste ainete kohta, mille biomagnifikatsiooni tegur on madal ja biokontsentratsiooni tegur kõrge, ilma et ta oleks võrrelnud nende ainete omadusi käesolevas asjas käsitletavate ainete omadustega.
35
ECHA, keda toetab Saksamaa Liitvabariik, leiab, et XIII lisa kohane tõendite kaalukusel põhinev lähenemisviis ei välista võimalust anda erinevatele andmetele erinev kaal, mistõttu tuleb selle lisa ja määruse nr 253/2011 valesti tõlgendamist puudutav etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Muude väidetavate Üldkohtu tehtud vigade kohta väidab ECHA esimese võimalusena, et apellantide argumendid on vastuvõetamatud, kuna nendega taotletakse faktiliste asjaolude uut hindamist. Igal juhul on need argumendid alusetud.
36
Saksamaa Liitvabariik lisab, et biokontsentratsiooni tegurit ei tule mitte ainult pidada „teataval määral prioriteetseks“, vaid lisaks oleks võinud leida, et biokontsentratsiooni tegur on määrava tähtsusega, kuna käesoleval juhul oli D4, D5 ja D6 kontsentratsioon kalades 5000 korda suurem kui ümbritsevas vees.
37
Täpsemalt lisab komisjon vaidlustatud kohtuotsuse punkti 71 kohta, et osas, milles apellandid vaidlustavad Üldkohtu antud hinnangu biokontsentratsiooni teguri tõenduslikule kaalule, on nende argumentide eesmärk tegelikult see, et viidaks läbi uus faktiliste asjaolude hindamine, mistõttu tuleb need argumendid vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata. Seevastu osas, milles apellantide argumendid puudutavad tõlgendamisviga, mille Üldkohus tegi, lugedes prioriteetseks biokontsentratsiooni tegurit puudutavaid usaldusväärseid uuringuid, siis need argumendid on tulemusetud. Nimelt, isegi kui Üldkohus oleks rikkunud õigusnormi, lugedes need tulemused põhimõtteliselt prioriteetseteks – mida ta ei teinud –, ei saaks tema hinnangut kahtluse alla seada, kuna käesoleval juhul leidis liikmesriikide komitee ilmset hindamisviga tegemata, et biokontsentratsiooni teguri väärtused on tõenditena kaalukamad kui muud andmed, millele apellandid viitavad.
Euroopa Kohtu hinnang
38
Esimese väite raames väidavad apellandid, keda toetab ACC, sisuliselt, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 68–72, 74, 76 ja 77 on mitu õigusnormi rikkumist, sest esiteks on valesti tõlgendatud XIII lisa seoses biokontsentratsiooni tegurit puudutavate andmete prioriteetseks lugemisega, teiseks on ümber pööratud tõendamiskoormis ja kolmandaks on Üldkohus ületanud oma kontrolli piire.
39
Mis puudutab esiteks seda, et Üldkohus luges vaidlustatud kohtuotsuse punktides 68–72 prioriteetseks veeorganismides toimuva aine biokontsentratsiooni tegurit käsitlevate usaldusväärsete uuringute tulemused, siis tuleneb XIII lisa (määrusega nr 253/2011 muudetud redaktsioonis) ülesehitusest, et andmete tõendusliku kaalu määramine eeldab, et kõiki olemasolevaid andmeid, mis mõjutavad PBT‑ või vPvB‑aine määratlemist, võetakse arvesse koos, olenemata nende alusel eraldi tehtud järeldustest, kusjuures asjakohaselt tuleb arvesse võtta andmete kvaliteeti ja sidusust.
40
Selle lisa preambuli teises lõigus on märgitud, et PBT- ja vPvB-ainete kindlakstegemiseks võrreldakse tõendite kaalukuse määramiseks kogu asjakohast ja kättesaadavat teavet, millele on viidatud selle lisa punktis 3.2, see tähendab eelkõige asjakohaseid ja kättesaadavaid andmeid biokontsentratsiooni teguri, biomagnifikatsiooni teguri ja troofilise magnifikatsiooni teguri kohta, selle lisa punktis 1 esitatud kriteeriumidega.
41
Vastavalt XIII lisa punktile 1, mis käsitleb PBT- ja vPvB-ainete kindlakstegemise kriteeriume, määratletakse bioakumulatsioon veeorganismides toimuva biokontsentratsiooni teguri kaudu. Nii on aine „bioakumuleeruv“ (B), kui selle aine biokontsentratsiooni tegur on suurem kui 2000 ja „väga bioakumuleeruv“ (vB), kui selle aine biokontsentratsiooni tegur on suurem kui 5000.
42
Lisa preambuli teisest lõigust nähtub, et tõendite kaalukuse määramist kasutatakse eelkõige siis, kui selle lisa punkti 1 kriteeriume, sealhulgas biokontsentratsiooni tegurit, ei saa olemasolevale teabele kohaldada otse. See tuleneb ka määruse nr 253/2011 põhjendusest 6, mille kohaselt on tõendite kaalukuse määramine eriti oluline juhtudel, mil XIII lisa punktis 1 sätestatud kriteeriume ei saa olemasoleva teabe suhtes otse kohaldada.
43
Nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 44–50, nähtub sellest preambulist ja põhjendusest 6, et tõendite kaalukuse määramisel tuleb XIII lisa punktis 3.2 loetletud kogu kättesaadavat teavet arvesse võttes kõigepealt selgeks teha, kas biokontsentratsiooni tegur on olemasolevate uuringutega asjakohaselt ja usaldusväärselt kindlaks tehtud. Kui see on nii, on biokontsentratsiooni tegurit puudutavatel asjakohastel ja usaldusväärsetel andmetel XIII lisa loogika seisukohalt eelisseisund, kuna bioakumulatsioon on otseselt seotud nende andmetega. Seda tõlgendust ei sea kahtluse alla see, et määrusega nr 2017/735, millega muudeti määrust nr 440/2008, viidi sisse toidukaudse kokkupuute katsemeetod, st biomagnifikatsiooni või troofilise magnifikatsiooni katse, mis sobib vees väga vähe lahustuvate ainete jaoks, kuna see on meetod, mida kasutatakse kaladel bioakumulatsiooni kindlaksmääramiseks sama moodi nagu veekaudse kokkupuute katset.
44
Järelikult sai Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 71 ja 72 ilma õigusnormi rikkumata järeldada, et liidu seadusandja on pidanud prioriteetseteks veeorganismides toimuva aine biokontsentratsiooni teguri kohta tehtud usaldusväärsete uuringute tulemusi. Nagu Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 68–71 õigesti märkis, ei mõjuta see prioriteetsus tõendite kaalukuse määramise kohaldamist. Selles kontekstis tuvastas Üldkohus, et liikmesriikide komitee ei teinud ilmset hindamisviga, kui ta leidis, et biokontsentratsiooni tegurit puudutavad andmed on tõendina kaalukamad kui muud andmed, millele apellandid viitasid, nimelt andmed troofilise magnifikatsiooni teguri ja biomagnifikatsiooni teguri kohta. Järelikult annab apellantide argument, mille kohaselt tuleneb vaidlustatud kohtuotsusest, et juhul, kui biokontsentratsiooniga seotud tulemused on kättesaadavad, ei tule XIII lisa punkti 3.2.2 alapunktides b ja c nimetatud andmetele omistada mingit tähtsust või konkreetset mõju, tunnistust kohtuotsusest valesti arusaamisest ja tuleb seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
45
Lisaks, kuna esimene väide, milles väidetakse, et valesti on tõlgendatud XIII lisa, puudutab Üldkohtu hinnangut sellele, kuidas just käesolevas asjas kohaldati tõendite kaalukuse määramist, ning tõenduslikule kaalule, mis omistati biokontsentratsiooni tegurit puudutavatele andmetele, siis tuleb see väide vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata, kuna tõendite moonutamise väidet ei ole esitatud.
46
Teiseks, mis puudutab väidet, et Üldkohus pööras vaidlustatud kohtuotsuse punktis 74 tõendamiskoormise ümber, kuna ta leidis kaudselt, et apellandid peavad tõendama bioakumuleeruvuse puudumist kogu toiduahelas, siis tuleb märkida, et Üldkohus tõdes selles punktis, et liikmesriikide komitee „võttis arvesse väliuuringutest tulenevaid andmeid, mis näitavad, et teatavates toiduahelates ei toimu troofilist magnifikatsiooni“, kuid et see komitee leidis, et „need andmed ei lükka siiski ümber muid tõendeid, mis toetavad bioakumuleeruvuse kohta tehtud järeldust“. Selles kontekstis märkis Üldkohus esiteks, et biomagnifikatsiooni teel bioakumuleeruvuse puudumine ei välista võimalust, et bioakumuleeruvus toimub biokontsentratsiooni teel, ja teiseks ei tõenda aine biomagnifikatsiooni puudumine teatavas toiduahelas seda, et sama aine biomagnifikatsioon ei leia aset mõnes teises toiduahelas.
47
Tõendamiskoormise ümberpööramine oleks tähendanud, et kui puuduvad tõendid aine bioakumuleeruvuse kohta, on apellandid kohustatud tõendama bioakumulatsiooni puudumist, aga käesoleval juhul seda ei tehtud. Seevastu, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 91, peab pool, kes väidab, et asjaomane liidu asutus on asjasse puutuvaid asjaolusid ebapiisavalt analüüsinud või teinud ilmseid hindamisvigu, esitama tõendid, millest selline ebapiisavus või vead usutavalt ilmnevad, ja niisugusel juhul peab nimetatud asutus selle usutavuse ümber lükkama – see ei kujuta endast tõendamiskoormise ümberpööramist.
48
Kolmandaks, väidetavalt ebapiisava kontrolli kohta, mille Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 76 ja 77 liikmesriikide komitee ja ECHA teatud järelduste üle läbi viis, siis sarnaselt vaidlustatud kohtuotsuse punktides 51 ja 52 Üldkohtu poolt märgituga tuleb kõigepealt meenutada, et sellises arenevas ja keerulises tehnilises valdkonnas nagu käesolevas kohtuasjas on liidu pädevatel asutustel lai kaalutlusõigus ning liidu kohtu kontroll peab piirduma analüüsiga, kas on tehtud ilmne viga või kuritarvitatud võimu või kas ametiasutused on oma kaalutlusõiguse piire ilmselgelt ületanud (vt selle kohta 21. juuli 2011. aasta kohtuotsus Etimine, C‑15/10, EU:C:2011:504, punkt 60, ja 9. märtsi 2023. aasta kohtuotsus PlasticsEurope vs. ECHA, C‑119/21 P, EU:C:2023:180, punkt 46).
49
Apellantide argumentidest aga ei nähtu, et Üldkohus oleks ületanud oma kontrolli piire. Seevastu näivad apellandid kahtluse alla seadvat – mainimata seejuures moonutamist – hinnangu, mille Üldkohus andis nende esile toodud toidukaudse kokkupuute katse tulemustele ja liikmesriikide komitee poolt tehtud viitele teistele ainetele, et näidata, et ei ole ebatavaline, et aine, mille biomagnifikatsiooni tegur on toidukaudse kokkupuute katse kohaselt väiksem kui 1, biokontsentratsiooni tegur võib vastata B‑ või vB‑omaduste kindlakstegemise kriteeriumidele.
50
Nii toimides püüavad apellandid tegelikult saavutada seda, et Euroopa Kohus vaataks uuesti läbi Üldkohtule esitatud tõendid. ELTL artikli 256 lõike 1 ja Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimese lõigu kohaselt saab aga apellatsioonkaebuse esitada ainult õigusküsimustes. Ainult Üldkohus on pädev tuvastama ja hindama asjakohaseid faktilisi asjaolusid ning hindama tõendeid. Sellest järeldub, et Euroopa Kohus ei ole apellatsioonimenetluses pädev tuvastama faktilisi asjaolusid ega üldjuhul hindama tõendeid, millele Üldkohus on nende asjaolude puhul tuginenud (9. märtsi 2023. aasta kohtuotsus PlasticsEurope vs. ECHA, C‑119/21 P, EU:C:2023:180, punkt 84).
51
Esimene väide tuleb seega osaliselt põhjendamatuse ja osaliselt vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väide
Poolte argumendid
52
Apellandid, keda toetab ACC, väidavad, et XIII lisa kohaldatakse orgaanilistele ainetele, sealhulgas metallorgaanilistele ainetele, mitte aga anorgaanilistele ainetele. Aine on orgaaniline, kui see sisaldab üksnes süsinikku, vesinikku ja hapnikku ning võib-olla ka lämmastikku. D4‑l, D5‑l ja D6‑l on oma hübriidse olemuse tõttu ainulaadsed omadused, mis väljenduvad erinevates lahustuvuse ja keskkonda hajumise omadustes, mis mõjutavad nende levimist ja muundumist keskkonnas. Apellandid täpsustavad, et D4, D5 ja D6 on bioloogiliselt lahjenevad, nende kontsentratsioon väheneb toiduahelas ülespoole liikudes ja nad metaboliseeruvad, kui organismid neid toidu kaudu absorbeerivad, st nad ei akumuleeru toiduahelas.
53
Apellantide sõnul järeldub sellest, et biokontsentratsiooni teguri andmed ei ole nende ainete B- ja vB-omaduste hindamisel otseselt asjakohased, kuna biokontsentratsiooni uuringud viiakse läbi kunstlikes tingimustes, kus ainetel mitte ainult ei ole võimalik õhku või setetesse hajuda, vaid ka ainete sisaldus vees on püsiv. Nende uuringute tulemused ei kajasta seega ainete käitumist keskkonnas „asjakohastes tingimustes“ XIII lisa preambuli neljanda lõigu tähenduses. Biomagnifikatsiooni tegur ja troofilise magnifikatsiooni tegur on seevastu asjakohased parameetrid.
54
Selles kontekstis väidavad apellandid esiteks, et Üldkohus ei vastanud nende esimeses kohtuastmes esitatud argumentidele tagajärgede kohta, mis asjaomaste ainete hübriidse olemuse tõttu mõjutavad XIII lisas ette nähtud kriteeriumide kohaldamist. Selle asemel piirdus Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 140, 141 ja 150 järeldusega, et orgaanilise/anorgaanilise hübriidstruktuuriga ained ei ole selle lisa kohaldamisalast välja jäetud.
55
Teiseks pööras Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 151 ühelt poolt tõendamiskoormise ümber, leides, et apellandid ei esitanud ühtegi tõendit selle kohta, et ECHA ei võtnud arvesse aine konkreetseid omadusi, ja teiselt poolt jättis tähelepanuta tõendid, mille nad olid selle tegematajätmise tõendamiseks esitanud. Apellantide arvates ei tõendanud ECHA, et ta võttis nende ainete hindamisel kõnealuse lisa alusel arvesse nende hübriidset olemust, ning Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et see tegematajätmine ei kujuta endast ilmset hindamisviga.
56
Üldkohus pööras vaidlustatud kohtuotsuse punktis 156 uuesti tõendamiskoormise ümber, kui ta leidis, et apellandid ei tõendanud, et ECHA tegi ilmse hindamisvea toiduahela kaudu toimuva kokkupuute arvesse võtmisel. Apellandid väidavad aga, et nad esitasid üksikasjalikud märkused, mis tõendavad, et ECHA ei võtnud arvesse D4, D5 ja D6 konkreetseid omadusi, mis tulenevad nende hübriidsest olemusest ja mis õigustavad biomagnifikatsiooni tegurit puudutavate andmete kasutamist nende ainete B- ja vB-omaduste hindamiseks, mistõttu lasus ECHA‑l kohustus tõendada, et ta võttis neid konkreetseid omadusi vaidlusaluse otsuse tegemisel tegelikult arvesse.
57
Kolmandaks vaidlevad apellandid vastu Üldkohtu hinnangule, mis on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 117, 126, 152, 153 ja 155, kuna sisuliselt põhinevad need faktiliste asjaolude moonutamisel.
58
Nõnda kinnitas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 117 ja 152, et apellantide sõnul ei leidu D4, D5 ja D6 ei vees ega keskkonnas. Apellandid vaidlevad aga vastu, et nad esitasid selle kohta niivõrd absoluutseid väiteid, ning viitavad näitena repliigile ja oma vastusele Üldkohtu küsimustele, kus nad väitsid ja tõendasid, et D4, D5 ja D6 hübriidsed omadused mõjutavad nende ainete käitumist ja muundumist keskkonnas sellisel määral, et nende B- või vB-omaduste kohta tuleb teha teistsugune järeldus kui see, mille tegi Üldkohus.
59
Teiseks, D4, D5 ja D6 metaboliseerimise kohta leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 126 kõigepealt ekslikult, et puuduvad piisavalt konkreetsed ja selged tõendid, mis toetaksid apellantide väidet, et organismid metaboliseerivad aineid D4, D5 ja D6. Apellandid kinnitavad siiski, et nad esitasid esimese kohtuastme hagiavalduses selle kohta teaduslikke tõendeid, sealhulgas uuringud „Domoradzki et al. (2017)“ ja „Gobas et al. (2015)“, mis puudutavad metaboliseerimist kalades.
60
Järgmiseks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 153 ekslikult, et apellantide väited ainete metaboliseerimise kohta merepõhja-, pelaagilistes ja maismaaliikides ei ole põhjendatud. Apellantide sõnul võttis Üldkohus küll kohtuotsuse punktis 128 arvesse uuringut „Selck et al. (2018)“, millele apellandid viitasid, kuid jättis tähelepanuta selle uuringu peamise järelduse, et kõnealused ained metaboliseeruvad isegi setetes elavates organismides sellisel määral, et bioakumulatsiooni ei saa toimuda.
61
Lõpuks tegi Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 155 ebaõiged järeldused. Seega kinnitavad apellandid, et nad ei ole väitnud, et asjaomased ained metaboliseeruvad täielikult, ning leiavad, et Üldkohtu järeldus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 127, mille kohaselt „[i]segi kui selline metaboliseerimine toimuks, ei oleks see piisavalt tugev, et täielikult välistada bioakumulatsioon biokontsentratsiooni kaudu“, on alusetu. Samuti lükkab uuring „Gobas (2018)“ ümber Üldkohtu poolt samas punktis 155 väljendatud seisukoha, et ECHA järeldust, et D4‑l, D5‑l ja D6‑l on vB‑omadus, kinnitavad toitumisuuringute käigus saadud andmed biomagnifikatsiooni kohta.
62
ECHA, keda toetab komisjon, väidab, et teine väide tuleb vastuvõetamatuse või igal juhul põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
63
Repliigis lisavad apellandid õiguse olla ära kuulatud rikkumise kohta, et juba ainuüksi asjaolu, et nende argumente moonutati ja Üldkohus neid ei käsitlenud, kujutab endast sellist rikkumist.
Euroopa Kohtu hinnang
64
Teine väide puudutab seda, kuidas Üldkohus hindas D4, D5 ja D6 hübriidsetest omadustest tulenevate olemuslike omaduste tagajärgi XIII lisas ette nähtud hindamiskriteeriumide seisukohast.
65
Esiteks kritiseerivad apellandid vaidlustatud kohtuotsuse punkte 140, 141 ja 150, milles Üldkohus väidetavalt moonutas nende argumente. Apellandid kinnitavad, et nad ei väitnud, et D4, D5 ja D6 tuleks nende hübriidse olemuse tõttu REACH-määruse kohaldamisalast välja jätta, vaid et nende ainete olemuslikud omadused võivad mõjutada XIII lisas ette nähtud kriteeriumide kohaldamist nende määratlemisel PBT- või vPvB-ainena.
66
Sellega seoses tuleb märkida sama moodi, nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 77–81, et kuigi esimeses kohtuastmes esitatud hagiavaldusest nähtub, et apellandid kritiseerisid „seda, kuidas tuleb kohaldada REACH-määruse XIII lisas sätestatud kriteeriume“, ei kahjusta apellantide huve Üldkohtu järeldus selle lisa kohaldamise kohta asjaomastele ainetele.
67
Kõnealune järeldus kujutab endast selle kohtuotsuse ülesehituses etappi, mis eelneb analüüsile D4, D5 ja D6 hübriidsest olemusest tulenevate olemuslike omaduste kohta ja mainitud omaduste mõju kohta nende ainete P‑, B‑, T‑, vP‑ või vB‑omaduste hindamisele. Nagu aga väidab ECHA, ilma et apellandid talle vastu vaidleksid, ei piirdunud Üldkohus tõdemusega, et D4, D5 ja D6 kuuluvad REACH-määruse kohaldamisalasse, vaid analüüsis ka apellantide vastuväiteid, mis põhinesid sellel, kuidas nende ainete hübriidne olemus mõjutab XIII lisa kohaldamist. Vaidlustatud kohtuotsuse punktide 140, 141 ja 150 kohta esitatud kriitika tuleb seega tulemusetuse tõttu tagasi lükata.
68
Mis puudutab teiseks etteheidet, et Üldkohus pööras tõendamiskoormise ümber, kuna ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 151 ja 156, et apellandid ei olnud esitanud tõendeid, mis näitaks, et ECHA jättis D4, D5 ja D6 hübriidset olemust puudutava teabe arvesse võtmata ja tegi ilmse hindamisvea seoses toiduahelas toidu kaudu toimuva kokkupuutega, siis tuleb see etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Nagu on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktis 47, tõdes Üldkohus üksnes õigesti, et apellandid peavad esitama Üldkohtule tõendid, millest nende viidatud ebapiisavus või vead usutavalt ilmnevad.
69
Kolmandaks, D4, D5 ja D6 konkreetsetest omadustest tulenevate tagajärgede kohta tuleb märkida – nagu väidab ka ECHA ja nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 151 –, et Üldkohus ei leidnud, et selliseid omadusi ei saa kvalifitseerida XIII lisa punkti 3.2 tähenduses asjakohaseks teabeks, mida võib arvesse võtta tõendite kaalukuse määramisel. Selle asemel järeldas ta, et käesoleval juhul ei saanud apellantide esitatud tõenditega tõendada, et ECHA jättis need omadused arvesse võtmata ning et selline arvesse võtmata jätmine mõjutas D4, D5 ja D6 määratlemist PBT- või vPvB-ainena.
70
Apellandid vaidlevad Üldkohtu järeldusele vastu, kinnitades, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 117, 126, 152, 153 ja 155 tehtud järeldused põhinevad nende argumentide ja nende põhjendamiseks esitatud tõendite moonutamisel.
71
Mis kõigepealt puudutab nende argumentide moonutamist, siis väidavad apellandid ühelt poolt, et nad ei ole absoluutselt väitnud, et „D4, D5 ja D6 ei leidu vees“, ja teiselt poolt, et need ained metaboliseeritakse teatavates organismides täielikult.
72
Esiteks tuleb märkida, et apellandid ei vaidle vastu sellele, et Üldkohus võis nende menetlusdokumentidest välja lugeda, et D4, D5 ja D6 ei leidu vees. Moonutamine peab aga vaidlustatud kohtuotsusest ilmselgelt ilmnema, kuid käesoleval juhul see nii ei ole. Lisaks tõi Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 118 välja hüpoteesi, et kõnealused ained ei liigu „setetest vette üle lahustuvuse taseme“ ja märkis, et isegi madal vees lahustuvus ei tähenda seda, „et biokontsentratsioon veeorganismides puuduks“.
73
Teiseks tuleb tõdeda, et apellandid ei põhjenda väidet, et nende argumente D4, D5 ja D6 metaboliseerimise kohta teatavates organismides on moonutatud. Peale selle on vaidlustatud kohtuotsuse punkt 155, mida apellandid kritiseerivad, osa Üldkohtu arutluskäigust, mis on esitatud selle kohtuotsuse punktides 153–155. Täpsemalt, pärast seda, kui Üldkohus oli nimetatud kohtuotsuse punktis 153 apellantide argumenti nõuetekohaselt kirjeldanud, tõdes ta kõigepealt, et kõnealuste ainete metaboliseerimist kalades ja setetes elavates organismides analüüsiti esimese väite teise osa raames, ning teisalt ei ole põhjendatud argumendid nende ainete metaboliseerimise kohta teistes organismides. Alles teise võimalusena analüüsis Üldkohus sama kohtuotsuse punktis 155 hüpoteesi, et „asjaomased ained metaboliseeritakse teatavates organismides täielikult“, ning järeldas, et „see ei sea kahtluse alla ECHA järeldust, et D4‑l, D5‑l ja D6‑l on vB‑omadus, kuna see järeldus põhineb kõrgetel biokontsentratsiooni teguri väärtustel ja seda toetavad mitmest allikast pärinevad andmed biomagnifikatsiooni kohta, mis on ilmnenud toitumisuuringutes“.
74
Mis puudutab järgmisena tõendite moonutamist sellega, et Üldkohus ei võtnud väidetavalt arvesse apellantide esitatud uuringuid, mis käsitlevad D4, D5 ja D6 metaboliseerimist kalades, siis tuleb märkida, et see etteheide põhineb vaidlustatud kohtuotsuse valikulisel lugemisel, sest nagu nähtub selle kohtuotsuse punktidest 170–172, oli uuringuid „Domoradzki et al. (2017)“ ning „Gobas et al. (2015)“, millele apellandid oma apellatsioonkaebuses viitavad, käsitletud D4 ja D5 kohta käivates tõendavates dokumentides ja neid oli otsuse tegemisel arvesse võetud.
75
Eeltoodust tuleneb, et apellantide etteheidetega argumentide ja tõendite moonutamise kohta soovitakse tegelikult, et Euroopa Kohus tõlgendaks neid teisiti kui tegi Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses, ning need tuleb seega vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
76
Mis neljandaks puudutab õiguse olla ära kuulatud rikkumist, siis tuleb meenutada, et see õigus eeldab, et huvitatud isikule antakse võimalus teha tõhusalt teatavaks oma seisukoht asjaolude kohta, millest pädev ametiasutus kavatseb oma otsuse tegemisel lähtuda. Apellantide kriitika puudutab aga seda, et Üldkohus lükkas tagasi vaidlusaluse otsuse kohta esitatud etteheited. Lisaks ei tähenda õigus olla kohtumenetluses ära kuulatud mitte seda, et kohus peab oma otsuses käsitlema kõigi poolte kõiki väiteid tervikuna, vaid et pärast poolte väidete ärakuulamist ja tõendite uurimist peab kohus tegema otsuse hagi nõuete kohta ja oma otsust põhjendama (11. jaanuari 2007. aasta kohtuotsus Technische Glaswerke Ilmenau vs. komisjon, C‑404/04 P, EU:C:2007:6, punkt 125).
77
Sellest järeldub, et teine väide tuleb osaliselt tulemusetuse, osaliselt põhjendamatuse ja osaliselt vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
Kolmas väide
Poolte argumendid
78
Kolmandas väites vaidlevad apellandid, keda toetab ACC, eelkõige vastu vaidlustatud kohtuotsuse punktidele 88–90 ja 116–119 ning väidavad, et Üldkohus eksis, kui ta tegi riskihindamise ja ohuhindamise vahel liiga formalistlikku vahet.
79
Nii tuleneb apellantide sõnul XIII lisa preambuli neljandast lõigust, et aine PBT- või vPvB-omaduste hindamiseks kasutatud teave „põhineb andmetel, mis on saadud asjakohastes tingimustes“. Nad viitavad ka ECHA apellatsiooninõukogu 7. detsembri 2016. aasta otsuse (asi A-013-2014) punktile 114, milles väljendatakse arusaama, et kuigi „asjakohased tingimused“ ei pruugi tingimata vastata „tegelikele tingimustele“, nõuab XIII lisa preambuli neljas lõik siiski, et ECHA võtaks arvesse kõnealuse aine olemuslikke omadusi, et oleks võimalik õigesti hinnata aine käitumist keskkonnas.
80
Üldkohus lükkas aga vaidlustatud kohtuotsuse punktis 88 ekslikult tagasi nende argumendid ainete muundumise ja käitumise kohta keskkonnas põhjendusel, et need argumendid ei ole asjakohased, kuna need puudutavad pigem riski‑ kui ohuhindamist. Riskhindamise ja ohuhindamise eristamine ei saa aga viia selleni, et lükatakse tagasi kaalutlused, mis puudutavad tegelikult esinevaid keskkonnatingimusi, st „asjakohaseid tingimusi“ XIII lisa preambuli neljanda lõigu tähenduses, põhjendusel, et tegemist on nende ainetega kokkupuute hindamisega, mida ECHA ei ole kohustatud ohuhindamise raames analüüsima. Apellandid on seisukohal, et selle hindamine, kas aine vastab „asjaomastel tingimustel“ P‑, B‑, T‑, vP‑ või vB‑kriteeriumidele, eeldab tingimata selle analüüsimist, kuidas see aine keskkonnas käitub, võttes arvesse aine olemuslikke omadusi.
81
Üldkohus tõlgendas seega XIII lisa neljandat lõiku ebaõigesti ja rikkus apellantide argumentide tagasilükkamisega nende õigust olla ära kuulatud.
82
Komisjon väidab, et kolmas väide tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Ta väidab sellega seoses, et tõlgendust, mille apellandid esitasid XIII lisa preambuli neljanda lõigu kohta, ei toeta ei ECHA apellatsiooninõukogu 7. detsembri 2016. aasta otsus (asi A-013-2014) ega OECD suunis nr 305, milles on ette nähtud aine biokontsentratsiooni mõõtmise standardmeetod.
83
Komisjoni sõnul on kolmanda väite puhul tegemist uue väitega, kuna apellandid väitsid esimeses kohtuastmes, et „asjakohaste tingimuste“ nõude kohaselt tuleb iga omadust (P, B ja T) hinnata samas keskkonnas. Seetõttu ei ole selle väite esitamine apellatsioonimenetluses vastuvõetav. Igal juhul leiab komisjon, et see väide on põhjendamatu, kuna see põhineb vääral arusaamal kemikaaliga seotud ohtude kindlakstegemisest.
Euroopa Kohtu hinnang
84
Kõigepealt tuleb tõdeda, et kolmandas väites kritiseerivad apellandid seda, kuidas Üldkohus eristas riskihindamist ja ohuhindamist ning sellest tulenevaid tagajärgi aine määratlemisele väga ohtliku ainena REACH-määruse artiklite 57 ja 59 tähenduses. Seega ei saa seda väidet pidada apellatsioonimenetluses uueks väiteks.
85
Täpsemalt kritiseerivad apellandid vaidlustatud kohtuotsuse punkte 88–90 ja 116–119, mis sisuliselt puudutavad mõistet „asjakohased tingimused“ XIII lisa preambuli neljanda lõigu tähenduses, milles on sätestatud, et „PBT- ja vPvB-omaduste hindamiseks kasutatav teave põhineb andmetel, mis on saadud asjakohastes tingimustes“.
86
Sellega seoses tuleb märkida, et Euroopa Kohus on REACH-määruse kontekstis juba mitmel korral lähtunud vahetegemisest ohuhindamise ja riskihindamise vahel. Nii on Euroopa Kohus otsustanud, et XIII lisas sätestatud kriteeriumid põhinevad PBT- ja vPvB-ainetest tulenevate ohtude hindamisel, millele on viidatud selle määruse artikli 57 punktides d ja e, ega nõua, et asjaomaste ainete suhtes viidaks läbi analoogiline riskihindamine, nagu on nõutud REACH-määruse I lisa punktis 6 hindamismenetluse puhul, selle määruse artikli 64 lõikes 4 autoriseerimismenetluse puhul või sama määruse artiklis 70 piirangute kehtestamise menetluse puhul (vt selle kohta 15. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Polynt vs. ECHA, C‑323/15 P, EU:C:2017:207, punktid 24 ja 25).
87
Sellest järeldub, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 89 riskihindamise ja ohuhindamise eristamisele tuginedes õigesti, et aine käitumine keskkonnas kuulub pigem riskihindamise alla. XIII lisa kontekstis ei puuduta mõiste „asjakohased tingimused“ seega mitte asjaomase aine aktiivsust keskkonnas, vaid küsimust, kas katsemeetodid on aine ohtlike omaduste tuvastamiseks sobivad.
88
Sellele tuginedes võib järeldada sama moodi, nagu järeldas kohtujurist oma ettepaneku punktis 68, et Üldkohus ei rikkunud õigusnorme, kui ta keeldus vaidlustatud kohtuotsuses tõlgendamast mõistet „asjakohased tingimused“ nii, et bioakumuleeruvuse hindamiseks kasutatavad katsemeetodid peavad vastama vaadeldavate ainete tegelikule esinemisele keskkonnas.
89
Väidete ja tõendite moonutamise puhul, millele apellandid samuti kolmanda väite põhjendamiseks tuginevad, tuleb märkida, et nad piirduvad vaid selle formaalse esitamisega, avaldamata selle toetuseks asjaolusid, mis võimaldaksid kindlaks teha, millist väidet või tõendit Üldkohus moonutas.
90
Samade põhjuste tõttu, mis on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktis 76, ei saa tulemuslik olla ka apellantide argument, et rikutud on õigust olla ära kuulatud.
91
Kolmas väide tuleb seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Neljas väide
92
Neljas väide jaguneb kolmeks osaks, millest esimene puudutab seda, et Üldkohus arvestas teavet, mis käsitleb D5 ja D6 toksilisust lisandina esineva D4 põhjal, teine tõendeid D4 ja D5 bioakumuleeruvuse kohta pärast liikmesriikide komitee ja riskihindamise komitee arvamust ning kolmas kogu asjakohase teabe arvessevõtmist D6 bioakumuleeruvuse hindamisel.
Esimene osa
– Poolte argumendid
93
Apellandid, keda toetab ACC, väidavad, et ECHA määratles D5 ja D6 PBT-ainetena, kuna D5 ja D6 sisaldavad lisandina D4 ning D4‑l on P‑, B‑ ja T‑omadused. Arvestades nende ainete kohta kättesaadavaid andmeid, ei võtnud ECHA siiski arvesse asjaolu, et D5‑l ega D6‑l endal ei ole T‑omadust.
94
Apellandid ei eita, et D4 esineb D5‑s ja D6‑s lisandina. Nad väidavad aga, et puhtal kujul testituna ei ole D5 ega D6 keskkonnale toksilised. Kuigi XIII lisa preambuli viiendas lõigus on ette nähtud, et arvesse tuleb võtta lisandeid/koostisosi käsitlevat teavet, peaks hindamine toimuma nii aine enda kui „ka“ selle aine asjakohaste koostisosade põhjal.
95
Apellantide väitel tegi Üldkohus esiteks vea vaidlustatud kohtuotsuse punktis 256, kui ta järeldas, et „sõna „ka“ ei tähenda seda, et ECHA oleks pidanud hindama D5 ja D6 enda toksilisust.
96
Teiseks leidis Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 270, et ECHA selgitused D5 ja D6 toksilisuse kohta on „usutavad“, samas kui punktis 271 märkis ta, et apellantide argument, mille kohaselt ei jõua D4 juhul, kui see satub keskkonda D5 või D6 lisandina, kunagi toksilisuse tasemele, kuna see on vees halvasti lahustuv ja selle oktanool-vesi jaotuskoefitsient on kõrge, „ei ole veenev“. Apellantide sõnul ei põhjendanud Üldkohus seda järeldust ja jättis nad seega ilma nende õigusest olla ära kuulatud.
97
Kolmandaks moonutas Üldkohus nimetatud kohtuotsuse punktis 272 apellantide argumente, mille kohaselt D4 ei vabane keskkonda. Tegelikult märkisid apellandid nii esimeses kohtuastmes esitatud hagiavalduses kui ka Üldkohtule esitatud repliigis, et kuna D4 eraldub D5-st või D6-st pärineva lisandina, ei saavuta eralduv D4 selle olemuslike omaduste tõttu toksilist taset.
98
Nii on apellandid seisukohal, et Üldkohus andis hinnangu D5 ja D6 toksilisusele, esitamata selle hinnangu põhjendamiseks vähimatki alust, ja rikkus sellega oma kontrollipädevuse piire.
99
ECHA väidab, et neljas väide on vastuvõetamatu, kuna apellandid soovivad oma argumentidega tegelikult saavutada seda, et Euroopa Kohus hindaks uuesti Üldkohtu poolt juba uuritud tõendeid ja faktilisi asjaolusid.
100
ECHA sõnul tuleb selle väite esimene osa tulemusetuse tõttu tagasi lükata, kuna D5 ja D6 toksilisus ei mõjuta kuidagi nende ainete vP- ja vB-omaduste hindamist ega lükka ümber järeldust, et D5 ja D6 on väga ohtlikeks aineteks klassifitseeritud nende vP- ja vB-omaduste tõttu.
101
Igal juhul on apellantide poolt selle väiteosa raames esitatud argumendid ka põhjendamatud.
102
Komisjoni sõnul nähtub XIII lisa preambuli viiendast lõigust, et PBT- või vPvB-aine määratlemine võib põhineda ka P‑, B‑, T‑, vP‑ või vB‑omaduse esinemisel selle aine mis tahes koostisosas, sealhulgas lisandites või selle aine muundumis- või lagunemissaadustes.
– Euroopa Kohtu hinnang
103
Esiteks kritiseerivad apellandid seda, kuidas Üldkohus tõlgendas XIII lisa preambuli viiendat lõiku, mille kohaselt võetakse PBT- või vPvB-aine määratlemisel arvesse ka aine asjakohaste koostisosade ning tema muundumis- ja/või lagunemissaaduste P‑, B‑, T‑, vP‑ või vB‑omadusi.
104
Sellega seoses tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 256, mida apellandid kritiseerivad, leidis Üldkohus, et määrsõna „ka“ ei viita sellele, et ECHA oleks pidanud hindama D5 ja D6 toksilisust kui sellist, kui talle oli teada, et andmed ei ole selles osas täielikud või et nende kahe aine toksilisus ilmneb juba muudest kättesaadavatest andmetest, eelkõige andmetest D4 kohta, mis esineb D5 ja D6 lisandina. Apellandid ei tõenda aga, et see järeldus on vale. Lisaks on vaidlustatud kohtuotsuse punkt 256 kooskõlas REACH-määruse eesmärgiga – nagu see tuleneb määruse artiklist 1 ja nagu Üldkohus seda oma otsuse punktis 257 meenutas –, nimelt eesmärgiga tagada inimeste tervise ja keskkonna kõrgetasemeline kaitse.
105
Teiseks väidavad apellandid, et Üldkohus ei põhjendanud oma hinnangut ECHA ja apellantide esitatud selgituste tõenduslikule kaalule ning piirdus selle kohtuotsuse punktides 270 ja 271 nende kvalifitseerimisega vastavalt „usutavateks“ ja sisuliselt mitteveenvateks. Kuigi apellandid väidavad formaalselt, et tõendeid on moonutatud, nähtub nende argumentidest, et tegelikult väidavad nad, et Üldkohus on rikkunud põhjendamiskohustust. Vaidlustatud kohtuotsuse punkte 270 ja 271 tuleb aga tõlgendada selle kohtuotsuse punktide 267–271 kontekstis, milles on esitatud põhjused, miks ECHA ei võtnud arvesse andmeid D5 ja D6 kui sellistega tehtud katsetest ilmneva toksilisuse kohta. Lisaks ei ilmne vaidlustatud kohtuotsuse punktides 270 ja 271 esitatud Üldkohtu järeldustest samadel põhjustel, mis on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktis 76, mingit õiguse olla ärakuulatud rikkumist.
106
Kolmandaks, mis puudutab apellantide kriitikat vaidlustatud kohtuotsuse punkti 272 kohta, siis tuleb tõdeda, et Üldkohus ei jätnud tähelepanuta ega moonutanud apellantide esitatud tõendeid, vaid kvalifitseeris need mitteolulisteks tõenditeks. Apellandid vaidlevad sellele vastu, kinnitades, et nad ei väitnud mitte seda, et D4 ei eraldu keskkonda, vaid seda, et kui see aine eraldub, siis ei jõua see oma olemuslike omaduste tõttu toksilise tasemeni. Tuleb aga märkida, et Üldkohus analüüsis seda apellantide argumenti ja lükkas selle vaidlustatud kohtuotsuse punktis 271 tagasi, kusjuures punkt 272 on esitatud täiendavalt, mida kinnitab väljendi „lisaks“ kasutamine. Vaidlustatud kohtuotsuse punkti 272 vastu suunatud etteheide tuleb seega tulemusetuse tõttu tagasi lükata.
107
Neljanda väite esimene osa tuleb seega osaliselt põhjendamatuse ja osaliselt tulemusetuse tõttu tagasi lükata.
Teine väiteosa
– Poolte argumendid
108
Apellandid, keda toetab ACC, väidavad, et ECHA ei analüüsinud D4‑ga ja D5‑ga seotud uut teavet, mis sai kättesaadavaks küll pärast seda, kui liikmesriikide komitee oli andnud oma arvamuse, kuid enne vaidlusaluse otsuse vastuvõtmist. Üldkohus järeldas aga esiteks vaidlustatud kohtuotsuse punktides 170, 171, 175 ja 177 ekslikult, et ECHA „käsitles“ uuringuid ja analüüsis neid „kriitilise silmaga“, ilma et ta oleks põhjendanud selle järelduseni viinud arutluskäiku.
109
Teiseks tegi Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 178 ja 180 hindamisvea, kui ta leidis ühest küljest, et apellandid ei olnud toonud ühtegi konkreetset näidet andmete kohta, mille puhul oli neil võimatu teada, kuidas neid andmeid hinnati, ning teisest küljest, et apellandid olid toonud mitu näidet, mis nende arvates tõendavad, et ECHA ei olnud uut teavet hoolikalt analüüsinud.
110
Kolmandaks, biokontsentratsiooni teguri väärtuste suhtes kohaldatud kasvukorrektsioonide kohta leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 200 ekslikult, et uuringut „Gobas et al. (2015)“ kasutati selleks, et teha kindlaks, kas kasvukorrektsiooni oli kohaldatud. Apellantide sõnul ei näita see uuring aga, et biomagnifikatsiooni teguri väärtustele kohaldati kasvukorrektsiooni. Uuringus „Gobas et al. (2018)“ olid hoopis esile toodud probleemid seoses ECHA kohaldatud kasvukorrektsiooniga.
111
Neljandaks tegi Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 208 vea apellantide esitatud faktiliste asjaolude ja argumentide hindamisel. Apellantide sõnul ei ole ECHA kohustatud iga uuringu puhul hindama, kas proovid võisid olla saastunud. Kui aga tuvastatakse saastumise probleem, nagu käesolevas asjas, peab seda tõendite kaalukuse määramisel arvesse võtma.
112
ECHA väidab, et neljanda väite teise osaga soovivad apellandid tegelikult saavutada seda, et viidaks läbi uus faktiliste asjaolude hindamine, mistõttu tuleb nende argumendid vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata. Ühtlasi on need argumendid alusetud.
– Euroopa Kohtu hinnang
113
Neljanda väite teise osa põhjendamiseks esitatud esimeses etteheites heidavad apellandid Üldkohtule ette peamiselt seda, et viimane leidis ilma piisavate selgitusteta, et ECHA võttis nõuetekohaselt arvesse D4 ja D5 bioakumuleeruvust käsitlevaid uusi uuringuid, mis olid hilisemad kui liikmesriikide komitee ja riskihindamise komitee arvamus.
114
Selle etteheitega väidetakse seega sisuliselt, et Üldkohus rikkus oma põhjendamiskohustust. Siinkohal tuleb meelde tuletada, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale ei tähenda Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 36 ja artikli 53 esimese lõigu alusel Üldkohtul lasuv kohustus oma otsused põhjendada seda, et Üldkohus peaks oma põhjendustes ammendavalt ja ükshaaval analüüsima menetluspoolte kõiki argumente. Põhjendus võib seega olla tuletatav tingimusel, et see võimaldab huvitatud isikutel teada saada põhjused, mille tõttu Üldkohus nende argumentidega ei nõustunud, ning annab Euroopa Kohtu käsutusse kontrolli tegemiseks piisavad asjaolud (2. septembri 2021. aasta kohtuotsus Ja zum Nürburgring vs. komisjon, C‑647/19 P, EU:C:2021:666, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
115
Seda kohtupraktikat arvestades tuleb tõdeda, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 170, 171, 175 ja 177, milles Üldkohus tuvastas sisuliselt selle, et erinevaid teadusuuringuid analüüsiti otsustamisprotsessis kriitiliselt, ei ole ühtegi põhjendamislünka, kuna neid punkte tuleb tõlgendada vaidlustatud kohtuotsuse kontekstis. Seevastu – nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 97 ja 98 – analüüsis Üldkohus eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 185–188 seda, mil moel ECHA ja liikmesriikide komitee mõnda neist uuringutest arvesse võtsid.
116
Mis puudutab neljanda väite selle osa põhjendamiseks esitatud teist etteheidet, millega väidetakse sisuliselt, et vaidlustatud kohtuotsuse punktid 178 ja 180 on omavahel vastuolus, siis tuleb asuda seisukohale, et see etteheide põhineb nendest punktidest valesti arusaamisel. Nimelt tõdes Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 178 pärast seda, kui ta oli välja toonud apellantide väite, mille kohaselt ei ole pelk viide uuringutele piisav tõendamaks, et ECHA oli uut teavet arvesse võtnud, et apellandid ei olnud maininud mitte mingeid andmeid, mille puhul oli neil võimatu teada saada, kuidas neid oli hinnatud. Seevastu sama kohtuotsuse punkt 180 vastab teisele argumendile, millega väideti, et ECHA on mõne uuringu hindamisel teinud ilmseid hindamisvigu. Just selle kohta tõdes Üldkohus, et apellandid olid toonud näiteid, mille eesmärk oli tõendada, et ECHA ei analüüsinud tema käsutuses olnud uut teavet hoolikalt – need näited lükkas Üldkohus punktile 180 järgnevates punktides tagasi.
117
Kolmanda etteheite kohta, mis puudutab moonutust vaidlustatud kohtuotsuse punktis 200, nähtub menetlusdokumentidest, et apellandid ei käsitlenud D4 ja D5 biokontsentratsiooni teguri väärtuste suhtes kohaldatud kasvukorrektsiooni küsimust esimeses kohtuastmes esitatud esimese väite viiendas osas. Nagu on märgitud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 201, heitsid apellandid alles Üldkohtule esitatud repliigis – täpsemalt D6 bioakumuleeruvust käsitlevas osas – ECHA‑le ette, et viimane kohaldas D4, D5 ja D6 hindamise raames kasvu alusel korrigeeritud biokontsentratsiooni tegurit.
118
Seetõttu lükkas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 200 hilinenult esitamise tõttu õigesti tagasi apellantide argumendi biokontsentratsiooni teguri väärtuste väidetava kasvukorrektsiooni kohta, kuigi see argument esitati repliigis, mitte ainult kohtuistungil. Üldkohtu kodukorra artikli 84 lõikest 2 nähtub nimelt, et uute väidete esitamine repliigis on lubatud üksnes siis, kui selle artikli lõikes 1 ette nähtud tingimus on täidetud, st kui need väited tuginevad faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus, kuid käesolevas asjas apellandid seda ei väitnud.
119
Neljanda etteheite puhul, et apellantide esitatud faktilisi asjaolusid ja argumente vaidlustatud kohtuotsuse punktis 208 analüüsitud näidiste võimaliku saastumise kohta hinnati valesti, tuleb tõdeda, et see etteheide on vastuvõetamatu, kuna – nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 50 – ainult Üldkohus on pädev tuvastama ja hindama asjakohaseid fakte ning tõendeid.
120
Järelikult tuleb neljanda väite teine osa osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kolmas väiteosa
– Poolte argumendid
121
Apellandid, keda toetab ACC, väidavad esiteks, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 96 ja 225 kaldus Üldkohus ekslikult kõrvale oma praktikast, kui ta leidis, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta määruse (EÜ) nr 1272/2008, mis käsitleb ainete ja segude klassifitseerimist, märgistamist ja pakendamist ning millega muudetakse direktiive 67/548/EMÜ ja 1999/45/EÜ ja tunnistatakse need kehtetuks ning muudetakse määrust (EÜ) nr 1907/2006 (ELT 2008, L 353, lk 1), I lisa punkt 1.1.1.3 ei ole PBT- ja vPvB‑ainete määratlemisel asjakohane. 7. märtsi 2013. aasta kohtuotsuses Bilbaína de Alquitranes jt vs. ECHA (T‑93/10, EU:T:2013:106) möönis Üldkohus aga, et määruse nr 1272/2008 teatavad sätted on kohaldatavad menetlusele, mille eesmärk on määratleda aine väga ohtliku ainena.
122
Teiseks tegi Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 226 hindamisvea seoses troofilise magnifikatsiooni tegurit ja biomagnifikatsiooni tegurit puudutavate andmete omavahelise suhtega ning biokontsentratsiooni teguri väärtuste olulisemaks pidamisega. Sisuliselt kordavad apellandid seega D6 osas oma seisukohta, mille nad esitasid esimese väite raames ja mille kohaselt tõlgendas Üldkohus XIII lisa valesti, sest ta pidas prioriteetseteks biokontsentratsiooni tegurit puudutavaid andmeid.
123
Kolmandaks lükkas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 231, 234 ja 237 ekslikult vastuvõetamatuse tõttu tagasi apellantide vastuväited uuringu „CERI (2010)“ raames kohaldatud kasvukorrektsioonide kohta, kuna need vastuväited esitati alles kohtuistungil. Tegelikult esitati need vastuväited repliigis. Apellandid väidavad ka, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 234 on moonutatud nende argumente selles mõttes, et nad ei vaidlustanud mitte OECD suunises 305 esitatud metodoloogia kehtivust seoses ECHA kohaldatud kasvukorrektsiooniga, vaid kritiseerisid seda, kuidas ECHA kohaldas nimetatud suunises kasvu normaliseerimiseks ette nähtud valikuvõimalusi.
124
Neljandaks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 241 ekslikult, et apellandid kinnitasid, et üldise praktika kohaselt pidi ECHA läbi viima biokontsentratsiooni teguri andmete kohta tehtud uuringute statistilise analüüsi. Apellandid kinnitavad, et nad väitsid, et ECHA pidi tõendite kaalukuse määramisel seda teavet arvesse võtma juhul, kui see on kättesaadav, nagu käesoleval juhul, ning omistama sellele tähtsuse, mida see nõuab.
125
ECHA, keda toetab komisjon, palub neljanda väite kolmas osa tagasi lükata. Mis puudutab konkreetselt määruse nr 1272/2008 kohaldamist, siis leiab komisjon, et igal juhul on apellantide argumendid tulemusetud, kuna ECHA viis tõendite kaalukuse abil kindlaksmääramise läbi kooskõlas XIII lisaga.
– Euroopa Kohtu hinnang
126
Esiteks tuleb tõdeda vaidlustatud kohtuotsuse punktide 96 ja 225 kohta, milles Üldkohus ei nõustunud kohaldama analoogia alusel määruse nr 1272/2008 I lisa punkti 1.1.1.3, mis sisaldab XIII lisa preambuli teises ja kolmandas lõigus esitatud tõendite kaalukuse määramisega analoogset selgitust, et apellandid ei ole tõendanud, kuidas REACH-määruse ja määruse nr 1272/2008 koos tõlgendamine oleks võinud viia teistsuguse järelduseni kui see, mis tehti vaidlusaluses otsuses, nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 71 ja 72. Niisiis tuleb see argument tulemusetuse tõttu tagasi lükata.
127
Mis puudutab teiseks biokontsentratsiooni tegurit puudutavate andmete prioriteeti võrreldes biomagnifikatsiooni teguri ja troofilise magnifikatsiooni teguriga seotud andmetega D6 määratlemisel bioakumuleeruva ainena, siis tuleb asuda seisukohale, et Üldkohus ei teinud tõlgendamisviga, kui ta tuvastas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 226 „biokontsentratsiooni teguri kõrgematele väärtustele omistatud tähtsuse“. Järelikult tuleb apellantide sellekohane etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Muude aspektide kohta, mis puudutavad troofilise magnifikatsiooni teguri ja biomagnifikatsiooni teguri kohta käivate andmete omavahelist suhet, tuleb märkida, et apellandid piirduvad selle suhte teistmoodi tõlgendamisega võrreldes Üldkohtu tõlgendusega, kuid ei tõenda, et tegemist on moonutamisega.
128
Mis puudutab etteheidet kasvukorrektsiooni kohta, mida kohaldati uuringus „CERI (2010)“, siis kuigi on tõsi, et see etteheide esitati Üldkohtule sisuliselt repliigis ja mitte ainult kohtuistungil, ei ole selle hilinemise tõttu tagasilükkamisega vaidlustatud kohtuotsuse punktis 231 siiski õigusnormi rikutud samadel põhjustel, mis on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktides 117 ja 118.
129
Apellantide teiste etteheidete kohta, mis käsitlevad vaidlustatud kohtuotsuse punkte 234, 237 ja 241, tuleb tõdeda, et apellandid piirduvad oma argumentides sellega, et kritiseerivad tõendite kaalumist D6 bioakumulatsiooni kindlakstegemisel tõendite kaalukuse määramise abil, kuid nad ei tõenda väidetavate moonutuste esinemist. Nende eesmärk on seega tegelikult lihtsalt saavutada Üldkohtule esitatud tõendite uuesti läbivaatamine, mis käesoleva kohtuotsuse punktis 50 esitatud põhjustel ei kuulu Euroopa Kohtu pädevusse.
130
Neljanda väite kolmas osa tuleb seega osaliselt põhjendamatuse, osaliselt tulemusetuse ja osaliselt vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
131
Kõigist eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
132
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõige 2 näeb ette, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, siis otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste lahendamisel, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
133
Kodukorra artikli 184 lõikes 4 on sätestatud, et kui esimeses astmes menetlusse astuja ei ole ise apellatsioonkaebust esitanud, saab temalt apellatsioonimenetluse kohtukulud välja mõista üksnes juhul, kui ta on osalenud Euroopa Kohtu menetluse kirjalikus või suulises osas. Kui nimetatud pool osaleb menetluses, võib Euroopa Kohus jätta tema kohtukulud tema enda kanda.
134
Kodukorra artikli 140 lõike 1 kohaselt kannavad menetlusse astunud liikmesriigid ja institutsioonid ise oma kohtukulud.
135
Kuna ECHA on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja apellandid on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista apellantidelt.
136
Jätta esimeses astmes menetlusse astunud Saksamaa Liitvabariigi ja Euroopa Komisjoni kohtukulud nende endi kanda.
137
Jätta esimeses kohtuastmes menetlusse astunud ACC, kes osales Euroopa Kohtu menetluse kirjalikus osas, kohtukulud tema enda kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Jätta Global Silicones Councili, Dow Silicones UK Ltd, Elkem Silicones France SAS‑i, Evonik Operations GmbH, Momentive Performance Materials GmbH, Shin-Etsu Silicones Europe BV ja Wacker Chemie AG kohtukulud nende endi kanda ja mõista neilt välja Euroopa Kemikaaliameti (ECHA) kohtukulud.
3.
Jätta Saksamaa Liitvabariigi, Euroopa Komisjoni ning American Chemistry Council, Inc-i (ACC) kohtukulud nende endi kanda.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.