KOHTUJURISTI ETTEPANEK
RIMVYDAS NORKUS
esitatud 22. mail 2025(1)
Kohtuasi C‑279/24
AY
versus
Liechtensteinische Landesbank (Österreich) AG
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberster Gerichtshof (Austria kõrgeim kohus))
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Määrus (EÜ) nr 593/2008 – Artikli 3 lõiked 1 ja 2 – Kohaldatava õiguse valik – Artikli 6 lõiked 1 ja 2 – Kohaldamisala – Kutseala esindaja ja teises liikmesriigis elava tarbija vahel sõlmitud leping – Tegevuse suunamine pärast kohaldatava õiguse valiku tingimust sisaldava lepingu sõlmimist sellesse liikmesriiki, kus on tarbija harilik viibimiskoht – Artikli 6 lõike 4 punkt a – Välistamised – Investeerimisteenused – Direktiiv 93/13/EMÜ – Ebaõiglased lepingutingimused
I.      Sissejuhatus
1.        Käesolev eelotsusetaotlus, mille on ELTL artikli 267 alusel esitanud Oberster Gerichtshof (Austria kõrgeim üldkohus), puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta (Rooma I)(2) artikli 6 ja nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes(3) artikli 3 lõike 1 tõlgendamist.
2.        Taotlus on esitatud Itaalias elava tarbija AYi ja Austrias asuva panga Liechtensteinische Landesbank (Österreich) AG (edaspidi „pank“) vahelises kohtuvaidluses kahju üle, mida AY kandis finantstoodete ostmise tagajärjel. AY esitas Austria kohtutele kahju hüvitamise nõude põhjendusel, et pank oli andnud talle ebaõiget teavet ja nõu. AY väidab, et pank on suunanud oma tegevuse Itaaliasse ja kohaldatava õiguse valiku kokku lepitud tingimus tuleks jätta kohaldamata, kuna Itaalia õigus on tema jaoks soodsam kui Austria õigus. Itaalia õigust arvestades väidab ta, et pank rikkus oma lepingueelseid ja teavitamiskohustusi. Pank leiab seevastu, et Austria õiguse valik on siduv. Panga sõnul taotles kõigi tehingute tegemist AY, kes valis investeeringud ilma nõu küsimata. Need tehingud kujutasid endast investeeringuid, mida AY pidas oma olukorrale sobivaks, mistõttu ei saa panka Austria õiguse alusel vastutavaks pidada.
3.        Käesolev kohtuasi annab Euroopa Kohtule võimaluse arendada edasi oma kohtupraktikat tarbijalepingute valdkonnas. Konkreetsemalt peab Euroopa Kohus esimest korda võtma seisukoha küsimuses, kas tarbijakaitse eesmärgi saavutamiseks tuleb nõuda lepingule kohaldatavate riigisiseste õigusnormide muutmist põhjusel, et müüja või teenuseosutaja on lepingu kehtivuse ajal teinud teatavaid sisulisi toiminguid, ja seda hoolimata asjaolust, et lepingupooled leppisid alguses kokku, et nad kohaldavad konkreetse liikmesriigi õigusakte. Kuna liidu õiguse selline tõlgendus võib olla vastuolus õiguskindluse kaalutlustega, peab Euroopa Kohus eespool nimetatud huvide vahel hoolikalt tasakaalu seadma, unustamata seejuures privaatautonoomia põhimõtet, millel on lepinguõiguses otsustav roll.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
1.      Määrus nr 593/2008
4.        Määruse nr 593/2008 artikli 3 „Valikuvabadus“ lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.      Lepingu suhtes kohaldatakse lepingupoolte valitud õigust. Valik tuleb teha sõnaselgelt või nähtuma selgelt lepingutingimustest või juhtumi asjaoludest. Omal valikul võivad pooled valida kas terve lepingu või üksnes mõne selle osa suhtes kohaldatava õiguse.
2.      Pooled võivad igal ajal kokku leppida selles, et lepingu suhtes hakatakse kohaldama muud õigust, kui selle suhtes kohaldati varem kas käesoleva artikli alusel tehtud valiku või muude käesoleva määruse sätete alusel. Pärast lepingu sõlmimist kohaldatavas õiguses tehtud muudatused ei piira artikli 11 kohast lepingu vormilist kehtivust ega kahjusta kolmandate isikute õigusi.“
5.        Määruse artikli 6 „Tarbijalepingud“ lõigetes 1–4 on sätestatud:
„1.      Ilma et see piiraks artiklite 5 ja 7 kohaldamist, on leping, mille füüsiline isik on sõlminud oma tegevus- või kutsealast välja jääval eesmärgil („tarbija“) teise isikuga, kes tegutseb oma tegevus- või kutsealal („kutseala esindaja“), reguleeritud selle riigi õigusega, kus on tarbija harilik viibimiskoht, tingimusel et kutseala esindaja
a)      teostab oma majandus- või kutsetegevust riigis, kus on tarbija harilik viibimiskoht, või
b)      kutseala esindaja suunab mis tahes viisil sellised tegevused kõnealusesse riiki või mitmesse riiki, mille hulka kuulub ka kõnealune riik,
ning et leping jääb nende tegevuste raamesse.
2.      Olenemata lõikest 1 võivad pooled artikli 3 kohaselt valida lõikes 1 sätestatud nõuetele vastava lepingu suhtes kohaldatava õiguse. Selline valik ei või siiski põhjustada tarbija ilmajätmist kaitsest, mis on talle ette nähtud selliste sätetega, millest ei saa kokkuleppel kõrvale kalduda selle õiguse alusel, mis valiku puudumisel oleks olnud kohaldatav lõike 1 alusel.
3.      Kui lõike 1 punktide a ja b nõuded ei ole täidetud, määratakse tarbija ja kutseala esindaja vahelisele lepingule kohaldatav õigus kindlaks vastavalt artiklitele 3 ja 4.
4.      Lõikeid 1 ja 2 ei kohaldata järgmiste lepingute suhtes:
a)      teenuse osutamise leping, kui tarbijale tuleb teenust osutada üksnes väljaspool tarbija hariliku viibimiskoha riiki;
[…]
d)      finantsinstrumendi kujul esinevad õigused ja kohustused, siirdväärtpaberite emiteerimist või üldsusele pakkumist ja avalikke ülevõtmispakkumisi reguleerivate tingimuste kujul esinevad õigused ja kohustused ning ühisinvesteerimisettevõtjate osakute märkimine ja tagasiostmine, kui need toimingud ei ole käsitatavad finantsteenuse osutamisena;
[…]“.
2.      Direktiiv 93/13
6.        Direktiivi 93/13 artikli 3 lõikes 1 on sätestatud:
„Lepingutingimus, mille suhtes ei ole eraldi kokku lepitud, loetakse ebaõiglaseks, kui see on vastuolus heausksuse tingimusega ning kutsub esile lepinguosaliste lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat.“
B.      Austria õigus
7.        Austria tsiviilseadustiku (Allgemeinen bürgerlichen Gesetzbuchs, edaspidi „ABGB“) § 879 lõikes 3 on sätestatud:
„Lepingutingimus, mis sisaldub tüüptingimustes või tüüplepingus ning milles ei ole määratud kindlaks lepingupoole üht peamist kohustust, on tühine, kui kõiki asjaolusid arvesse võttes kahjustab see ühte lepingupoolt oluliselt.“
III. Põhikohtuasja faktilised asjaolud, menetlus ja eelotsuse küsimused
8.        Itaalias elav AY soovis 2013. aastal avada pangas, mille registrijärgne asukoht on Austrias, arveldus- ja väärtpaberikonto.
9.        Selleks käis AY kõigepealt Austrias pangabüroos ja saatis seejärel Itaaliast konto avamise taotluse, millele ta oli alla kirjutanud, ning panga nõutud „kliendiprofiili“ dokumendid. Vastavalt panga tüüptingimustele, mis talle üle anti, reguleerib kõiki pooltevahelisi õigussuhteid Austria õigus.
10.      Lisaks nähtub eelotsusetaotlusest, et lepingu allkirjastamisel valis AY „suhte ilma nõustamiseta“ ja et seejärel, kuigi tema kliendiprofiili oli mitu korda ajakohastatud, valis AY alati sõnaselgelt ainult „ilma nõustamiseta“ tehingud.
11.      AY ostis 2015. aasta septembris ja 2016. aasta juunis panga vahendusel börsil kaubeldavaid väärtpabereid, mille ta müüs 2016. aasta juulis, teenides kasumit.
12.      Seejärel osales AY 2016. aasta oktoobris Itaalia teatava investeerimisühingu poolt Padovas (Itaalia) korraldatud üritusel, mille käigus ettevõtja juht esitles fondi, mille portfell sisaldas eespool nimetatud väärtpabereid. Sellel üritusel osales ka üks panga töötaja, et tutvustada seda kohal viibinud investoritele.
13.      AY ostis 2017. aasta oktoobrist kuni 2018. aasta veebruarini omal algatusel panga kaudu börsil kaubeldavaid väärtpabereid juurde. Lisaks ostis AY 2017. aasta oktoobris panga vahendusel Padova üritusel esitletud fondi osakuid.
14.      Lõpuks, kuna AY leidis, et ta kandis alates 2017. aasta oktoobrist võlakirjade ja fondiosakute ostmise tõttu rahalist kahju, nõudis ta pangalt nõustamis- ja teavitamiskohustuse rikkumise eest kahjuhüvitist 140 217,10 eurot, millele lisanduvad intressid, kulud ja kõrvalkulud.
15.      AY põhjendas oma nõuet sisuliselt väitega, et tüüptingimustes sisalduv kohaldatava õiguse tingimus on õigusvastane ja et seetõttu võib ta tugineda kaitsele, mis on tagatud tema hariliku viibimiskoha riigis Itaalias kehtiva õiguse imperatiivsete sätetega, mis on talle soodsamad. Itaalia õigusaktide kohaselt on pank nimelt tema arvates rikkunud oma teavitamiskohustust ning võlakirjade ja fondiosakute ostu lepingud on seetõttu väidetavalt tühised.
16.      Madalamate astmete kohtud jätsid AYi nõude rahuldamata. Nad leidsid, et arvestades poolte vahel sõlmitud kokkulepet, on kohaldatav Austria õigus. Lisaks, kuna AY ei kasutanud ühtegi panga teenust Itaalias „ilma nõustamiseta“ kliendina, olgu siis tegemist investeerimisnõustamise või muu nõustamisega, siis oli kohaldatav määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 4 punktis a ette nähtud erand, mistõttu ei oleks AY saanud tugineda sätetele, millest ei saa kokkuleppel kõrvale kalduda selle õiguse alusel, mis oleks olnud selle artikli lõigete 1 ja 2 alusel kohaldatav, kui kohaldatavat õigust ei oleks valitud.
17.      AY esitas kassatsioonimenetluse raames kaebuse Oberster Gerichtshofile (kõrgeim üldkohus), mis on eelotsusetaotluse esitanud kohus. AY täpsustab selles kohtus esiteks, et tema nõue puudutab üksnes tehinguid, mis tehti pärast 2016. aasta oktoobri üritust Itaalias, kuna selle ürituse ajal oli pank aktiivselt edendanud vaidlusaluseid investeeringuid Itaalias, suunates seega oma tegevuse määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 1 punkti b tähenduses Itaalia turule.
18.      Teiseks kinnitab AY, et kohaldatava õiguse valiku tingimus tuleb selle tingimuse ebaõigluse tõttu jätta kohaldamata, kuna teda kui tarbijat ei teavitatud, et ta võib tugineda kaitsele, mis on talle ette nähtud tema hariliku viibimiskoha riigi siduvate sätetega vastavalt määruse nr 593/2008 artikli 6 lõikele 2.
19.      Kolmandaks väidab AY, et määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 4 punktis a ette nähtud erand ei ole käesoleval juhul kohaldatav, kuna pangal on ingliskeelne veebisait, millel ta sai Itaalia tarbijana tutvuda kõigi tema kontodel toimuvate liikumistega, printida välja konto väljavõtteid ning saada teavet, arvamusi ja analüüse. Sisuliselt osutas pank veebipõhiseid investeerimisteenuseid Itaalias, mis on tema elukohariik, ilma et tema füüsiline kohalolek Austrias oleks vajalik.
20.      Eeltoodut arvestades järeldab AY, et finantsteenuste lepinguid, mille ta sõlmis tarbijana kõnealuste tehingute jaoks, reguleerivad seega vastavalt määruse nr 593/2008 artikli 6 lõikele 1 AYi jaoks soodsamad Itaalia õigusnormid, mis toob tema arvates kaasa nende lepingute tühisuse.
21.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib kõigepealt, et AY on alati tegutsenud tarbijana nii ärisuhte loomisel kui ka vaidlusaluste finantstoodete ostukorralduste tegemisel. Ärisuhte loomise ajal ei olnud määruse nr 593/2008 artikli 6 tingimused siiski veel täidetud, kuna pank ei tegutsenud veel Itaalias ega olnud veel suunanud oma tegevust sellesse riiki.
22.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul valisid pooled ärisuhte alguses siduvalt Austria õiguse, seda enam, et isegi kui kohaldatavat õigust ei oleks määruse nr 593/2008 artikli 4 lõike 1 punkti b kohaselt valitud, oleks AYi ja panga vahel pangateenuste osutamise lepinguna sõlmitud lepingu suhtes kohaldatav sama õigus.
23.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on seega tekkinud esimesena küsimus, kas juba väljakujunenud püsiva ärisuhte raames toob määruse nr 593/2008 artikli 6 lõikes 1 sätestatud tingimuste täitmine kaasa selle, et selle sätte õiguslikud tagajärjed on kohaldatavad tehingutele, mis on tehtud pärast nende tingimuste täitumist, vaatamata sellele, et suhte loomise ajal poolte tehtud kohaldatava õiguse valik on siduv. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab nimelt, et ei ole mingit kahtlust, et pärast 2016. aastat „suunas“ pank oma tegevuse tarbija elukohariiki ja et AYi hilisemad korraldused võisid vastavalt Euroopa Kohtu praktikale(4) olla selle tegevusega seotud. Järelikult on määruse nr 593/2008 artikkel 6 põhimõtteliselt kohaldatav alates sellest hetkest.
24.      Teisena, kui eeldada, et määruse nr 593/2008 artikkel 6 on kohaldatav, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas selle määruse artikli 6 lõike 4 punktis a ette nähtud erandi tingimused on põhikohtuasjas täidetud. Eelkõige küsib see kohus, kas Euroopa Kohtu 3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsuses Verein für Konsumenteninformation (C‑272/18, EU:C:2019:827) esitatud test – mille kohaselt tuleb selleks et kindlaks teha, kas teatavad teenused kuuluvad selle erandi kohaldamisalasse, kontrollida, kas teenuste enda „laadist“ tuleneb, et neid teenuseid saab tervikuna osutada üksnes väljaspool tarbija hariliku viibimiskoha riiki – on üle kantav käesolevale kohtuasjale. Käesoleval juhul rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et asjaolu, et AY sai anda Itaaliast sidevahendite teel ostukorraldusi, kasutada panga ingliskeelset veebisaiti ja vaadata seal oma kontosid, räägib selle vastu, et teenust osutati „üksnes“ Austrias.
25.      Kolmandana, kui eeldada, et määruse nr 593/2008 artikkel 6 on kohaldatav, aga selle määruse artikli 6 lõike 4 punkt a seda ei ole, siis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas enne määruse artikli 6 kohaldamise tingimuste täitmist kokku lepitud õiguse valiku tingimust tuleb pärast nende tingimuste täitmist pidada direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 tähenduses ebaõiglaseks, kui see tingimus ei anna teavet sama määruse artikli 6 lõikes 2 ette nähtud õiguslike tagajärgede kohta.
26.      Neil asjaoludel otsustas Oberster Gerichtshof (kõrgeim üldkohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas õiguslikke tagajärgi, mis on finantstoodete ostmise korraldustel, mille on kestva ärisuhte raames esitanud riigis A (käesoleval juhul Itaalia) elav tarbija riigis B (käesoleval juhul Austria) asuvale pangale, tuleb hinnata vastavalt […] määruse […] nr 593/2008 […] artiklile 6 kindlaks tehtud õiguse alusel, kui [selle] artikli […] kohaldamise tingimused olid küll täidetud üksikute ostukorralduste esitamisel, kuid ärisuhte alustamisel ei olnud veel täidetud ning sellel ajal valisid pooled kogu ärisuhtele kohaldatavaks õiguseks [selle] määruse artikli 3 alusel riigi B õiguse?
Juhul kui vastus sellele küsimusele on jaatav:
2.      Kas määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 4 punktis a sätestatud erand on kohaldatav, kui pank avab teises liikmesriigis elavale tarbijale lepingu alusel kontod ja ostab seejärel tarbija korralduste alusel tarbija nimel finantstooteid, mis kantakse neile kontodele, kusjuures tarbija saab korraldusi esitada (ka) sidevahendi abil?
Kui esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt ja teisele küsimusele eitavalt:
3.      Kas kohaldatava õiguse valikut, mis on tehtud enne määruse nr 593/2008 artikli 6 kohaldamise tingimuste täidetust, tuleb pärast nende tingimuste täidetuks osutumist pidada ebaõiglaseks […] direktiivi 93/13 […] artikli 3 lõike 1 tähenduses, kui kohaldatava õiguse valiku tingimuses ei ole viidatud [selle] määruse artikli 6 lõike 2 õiguslikele tagajärgedele?“.
IV.    Menetlus Euroopa Kohtus
27.      8. aprilli 2024. aasta eelotsusetaotlus saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 22. aprillil 2024.
28.      Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 23 sätestatud tähtaja jooksul esitasid oma kirjalikud seisukohad põhikohtuasja pooled, Tšehhi valitsus ja Euroopa Komisjon.
29.      Euroopa Kohus otsustas 4. veebruari 2025. aasta üldkoosolekul vastavalt kodukorra artikli 76 lõikele 2 kohtuistungit mitte korraldada.
V.      Õiguslik analüüs
A.      Sissejuhatavad märkused
30.      Määrus nr 593/2008 sisaldab kollisiooninorme, mis võimaldavad kindlaks määrata liikmesriikide lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse. Selle määruse esemeline kohaldamisala on kindlaks määratud selle artiklis 1, mille alusel kohaldatakse määrust seaduste konflikti korral lepingulistele võlasuhetele tsiviil- ja kaubandusasjades. Määruse nr 593/2008 kohaldamisalast on välja jäetud selle artikli 1 lõikes 2 loetletud valdkonnad. Kui asjaomane lepinguline kohustus kuulub määruse kohaldamisalasse, määratakse kohaldatav õigus kindlaks vastavalt selle kollisiooninormidele. Vastavalt nimetatud määruse artiklile 3 kohaldatakse valikuvabaduse põhimõtet, st pooled võivad põhimõtteliselt vabalt kindlaks määrata oma lepingu suhtes kohaldatava õiguse. Kui kohaldatavat õigust ei ole sõnaselgelt või kaudselt valitud, määratakse kohaldatav õigus üldjuhul kindlaks sama määruse artikliga 4, mis sätestab eri lepinguliikide jaoks kindlaks erinevad seotuse eeskirjad, ning määruse nr 593/2008 artiklitega 5 jj, mida kohaldatakse konkreetsete lepinguliikide suhtes.
31.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus on eelotsusemenetluses talle antud pädevuse teostamisel tuvastanud rea asjaolusid, mis võimaldavad kõnealuseid lepingulisi kohustusi kvalifitseerida. Kõigepealt nähtub eelotsusetaotlusest, et AY on „tarbija“ määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 1 tähenduses, sõltumata asjaolust, et tänu oma kutsealasele kogemusele on tal väga hea arusaamine finantstehingutest ning kapitali- ja finantsturust. Tarbijale vastandub pank, kes „kutseala esindajana“ osutas tarbijale sama sätte alusel finantsteenuseid. Seejärel tuleb märkida, et AYi ja tema panga vahelised lepingulised kohustused on asjaomase määruse artikli 1 lõike 1 tähenduses „tsiviilõiguslikud“, mistõttu kuuluvad need määruse kohaldamisalasse. Lõpuks on tegemist „seaduste konfliktiga“, sest pank tugineb algul poolte vahel kokku lepitud Austria õigusele, samas kui AY tugineb oma õiguste kaitseks Itaalia õigusele.
32.      Kõigist neist asjaoludest tuleneb, et käesolevas asjas võivad olla kohaldatavad määruse nr 593/2008 artiklis 6 sätestatud kollisiooninormid, mis puudutavad „tarbijalepinguid“. Need on ka põhikohtuasja vaidluse ese. Eelotsuse küsimused, mida analüüsitakse nende esitamise järjekorras, puudutavad eelkõige selle määruse artikli 6 lõigete 1, 2 ja 4 sätete tõlgendamist. Ainult kolmas eelotsuse küsimus puudutab direktiivi 93/13, mis ei puuduta otseselt kollisiooninorme, vaid lepingutingimuste sisu. Kolmandas küsimuses on tõstatud olulisi aspekte, mis puudutavad seda, milline on liidu eri normatiivaktide vastastikune seos. Oma analüüsis selgitan nende sätete seadusandlikku eesmärki ja seda, kuidas need suhestuvad.
B.      Esimene eelotsuse küsimus
33.      Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 593/2008 artikkel 6 on kohaldatav finantstoodete ostmisele, kui selle artikli tingimused, mis olid nende tehingute tegemise ajal täidetud, ei olnud nende tehingute aluseks oleva lepingu sõlmimise ajal veel täidetud.
34.      Kui vastus sellele küsimusele on jaatav, on Itaalia õigus käesoleval juhul määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 1 alusel kohaldatav. Kui vastus on eitav, tuleb vastavalt selle määruse artikli 3 lõikele 1 kokku lepitud kohaldatava õiguse tingimuse alusel kohaldada Austria õigust.
1.      Määruse nr 593/2008 artikli 3 lõike 1 alusel kokkulepitud kohaldatav õigus
35.      Kuna esimene küsimus on sõnastatud abstraktselt, tuleb õiguslike küsimuste paremini mõistmise huvides täpsustada, et eelotsusetaotluse esitanud kohus lähtub eeldusest, et määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 1 punkti b tingimused on täidetud hiljem, st pärast lepingu sõlmimist, kuna pank suunas oma majandustegevuse AYi hariliku viibimiskoha riiki.
36.      Nagu eelotsusetaotlusest nähtub, ei ole alust järeldada, et pank tegeles lepingu sõlmimise ajal majandustegevusega Itaalias või et ta oleks mingil viisil oma majandustegevuse sinna suunanud. Seega ei olnud algul objektiivset põhjust Austria õiguse kohaldatavuses kahelda.
37.      Nimelt nõustus AY 2013. aastal allkirjastatud kontode avamise taotluses sellega, et tüüptingimused, mis sisaldavad ka kohaldatava õiguse tingimust, „on [nende] praeguse ja tulevase ärisuhte aluseks“. Seega, tulenevalt selle ühemõttelisest sõnastusest, oli kohaldatava õiguse, nimelt Austria õiguse, määramise tingimus mõeldud kohaldamiseks ka tulevaste tehingute suhtes, mis tehakse poolte vahelise lepingulise suhte raames.
2.      Määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 1 punkti b kohase raamlepingu suhtes kohaldatava õiguse tagantjärele muutmise võimalikkus
38.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab siiski, et pärast ärisuhte algust asus pank 2013. aastal tegutsema viisil, mis õigustab asjaolude uut õiguslikku hindamist. Täpsemalt väidab eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks, et panga esitlusest 2016. aasta oktoobris Padovas toimunud üritusel nähtub, et pank tegi Itaalias aktiivselt reklaami ja oli seega suunanud oma tegevuse Itaalia turule määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 1 punkti b tähenduses. Teiseks selgitab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et AYi hilisemad korraldused olid samuti tehtud selle tegevuse raames.
39.      Kuigi faktiliste asjaolude õiguslik kvalifitseerimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne(5), tuleb käesolevas ettepanekus kõigepealt analüüsida, kas see uus õiguslik hinnang olukorrale on põhjendatud. Nimetatud lähenemisviis võimaldab vältida sellise liidu õigusnormi tõlgendamist, mida ei saa vastavatel asjaoludel kohaldada, ja selle eesmärk on anda asjaomasele kohtule tarvilik vastus. Seega käsitlen kõigepealt lühidalt küsimust, kas eelotsusetaotluse esitanud kohtu kaalutlused on piisavad selleks, et järeldada, et määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 1 punkti b kohaldatavuse õiguslikud tingimused on käesoleval juhul täidetud, ning seejärel arutlen, kas AYi taotletud õiguslikud tagajärjed, st kohaldatava õiguse muutmine, võivad sellistel asjaoludel tekkida.
a)      Õiguslike tingimuste formaalne täitmine
40.      Esimesele küsimusele tuleks vastata jaatavalt, kui pank oleks tõepoolest suunanud oma majandustegevuse tarbija hariliku viibimiskoha riiki, nagu pakub eelotsusetaotluse esitanud kohus.
41.      See sõltub nimetatud sätte tõlgendamisest, eelkõige sellest, mida tuleb mõista selle all, et majandustegevus on „suunatud“ liikmesriiki, kus on tarbija harilik viibimiskoht. Sellega seoses tuleb märkida, et määruses nr 593/2008 ei ole määratletud seda mõistet, mida Euroopa Kohus ei ole veel tõlgendanud.
42.      Tuleb siiski märkida, et see mõiste on väga sarnane määruse (EÜ) nr 44/2001(6) artikli 15 lõike 1 punktis c ja nüüd määruse (EL) nr 1215/2012(7) artikli 17 lõike 1 punktis c sisalduva mõistega. Selle sätte kohaselt määratakse asja lahendamiseks pädev kohus kindlaks vastavalt mõistele äri- või kutsetegevus, mis on „suunatud“ liikmesriiki, kus asub tarbija harilik viibimiskoht. Sellega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohus tõlgendas seda mõistet liidetud kohtuasjades Pammer ja Hotel Alpenhof(8) tehtud kohtuotsuses, mistõttu see asjakohane kohtupraktika võib osutuda tarvilikuks.
43.      Asjaolu, et selle sätte, nagu ka määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 1 punkti b eesmärk on lahendada eri liikmesriikide õigussüsteemide vahelisi konflikte, räägib minu arvates niisuguse lähenemisviisi kasuks, mis võtaks aluspõhimõtteid ja kriteeriume arvesse. Selles kontekstis tuleb märkida, et määruse nr 593/2008 põhjendusest 24 tuleneb, et liidu seadusandja soovis tagada ühtsust määrusega nr 44/2001, nõudes, et mõistet „suunatud tegevus“ kui tarbijakaitsenormi kohaldamise tingimust „tõlgendataks ühtemoodi“. Käesolevas ettepanekus välja pakutud lähenemisviis on seega osa liidu seadusandja selgest tahtest.
44.      Kohtuotsuses Pammer ja Hotel Alpenhof leidis Euroopa Kohus, et tegevus on „suunatud“ tarbija riiki, kui ettevõtja on väljendanud tahet luua kaubanduslikke suhteid tarbijatega mõnes teises või mitmes teises liikmesriigis, sealhulgas tarbija hariliku viibimiskoha liikmesriigis. Seega peab enne selle konkreetse tarbijaga lepingu sõlmimist saama olemasolevate infoelementide pinnalt järeldada, et ettevõtja kavatses astuda kaubanduslikesse suhetesse tarbijatega, kelle harilik viibimiskoht on teises liikmesriigis, sh riigis, kus elab kõnesolev tarbija, pidades silmas seda, et ettevõtja oli valmis niisuguste tarbijatega lepingu sõlmima(9).
45.      Käesolevas asjas ei ole vaidlust selles, et pank osales Itaalias toimunud üritusel, kus panka esindas üks selle töötajatest, ning selle esindamise eesmärk sai olla üksnes uute lepingute sõlmimine või uute tehingute tegemine kohal viibinud klientidega. Nõustun seega eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnanguga, et sellist teguviisi tuleb tõlgendada nii, et panga tegevus oli „suunatud“ ka Itaaliasse määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 1 punkti b tähenduses eesmärgiga sõlmida tarbijatega lepinguid.
46.      Sellega seoses tuleb tagasi lükata panga argument, et sisuliselt muudab asjaolu, et majandustegevus on suunatud tarbija hariliku viibimiskoha riiki, määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 1 kohaldatavaks üksnes siis, kui kutseala esindaja tegevuse ja lepingu sõlmimise vahel on põhjuslik seos. Nimelt on Euroopa Kohus juba otsustanud kohtuotsuses Emrek(10), milles tõlgendati samaväärset õigusnormi, nimelt määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkti c, et see ei nõua põhjusliku seose esinemist tarbija hariliku viibimiskoha liikmesriiki äri‑ või kutsetegevuse suunamiseks kasutatud vahendi, st veebisaidi ja selle tarbijaga lepingu sõlmimise vahel. Taoline põhjuslik seos kujutab endast sellegipoolest tõendit lepingu seotuse kohta selle tegevusega(11). Määruses nr 593/2008 ja määruses nr 44/2001(12) sätestatud mõiste „suunatud tegevus“ „ühtemoodi tõlgendamise“ vaimus kehtib sama tõlgendus ka määruse nr 593/2008(13) artikli 6 lõike 1 punkti b puhul, nii et käesoleval juhul ei ole nõutav tõendada, et 2016. aasta oktoobris Padovas toimunud üritusel panga kohalviibimise ja pärast seda üritust AYi poolt väärtpaberite ostmise vahel on põhjuslik seos. Asjaolu, et eelotsusetaotluse esitanud kohus sellist põhjuslikku seost ei ole tuvastanud, ei muuda iseenesest asjaomase määruse artikli 6 lõiget 1 kohaldamatuks.
b)      Õiguslike tagajärgede kohaldamine käesolevas asjas
47.      Põhimõtteliselt peaks see, kui määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 1 punkti b kohaldamise tingimused on täidetud, tooma kaasa selles sättes ette nähtud õigusliku tagajärje, nimelt selle, et käesoleva juhtumi asjaoludele kohaldatakse Itaalia tarbijalepinguid käsitlevaid õigusnorme. See tähendaks, et lepingu kehtivuse ajal muudetakse kohaldatavat õigust, vaatamata sellele, et pooled olid selle määruse artikli 3 lõike 1 alusel algul valinud Austria õiguse.
48.      Seda silmas pidades tuleb märkida, et määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 1 sõnastus ei näe sõnaselgelt ette võimalust tarbijalepingutele kohaldatavat õigust muuta, kui selle sätte punktides a või b sätestatud õiguslikud tingimused ei olnud lepingusuhte alguses täidetud, vaid need konkretiseeruvad selle suhte jooksul. See säte reguleerib tarbijalepingule kohaldatava õiguse kindlaksmääramise „klassikalist“ olukorda, kui need nõuded on täidetud lepingusuhte algusest peale. Püsiva ärisuhte käigus asjaolude muutumisega seotud olukorra eripära nõuab selle määruse artikli 3 lõike 1 ja artikli 6 lõike 1 vahelise sellise suhestatuse saavutamist, mis peaks austama nii poolte autonoomiat kohaldatava õiguse valimisel kui ka tarbijakaitset sellises suhtes.
49.      Kõigepealt tuleb meenutada, et määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 1 punkti b eesmärk on kaitsta tarbijat, sest see säte näeb ette selle riigi õiguse kohaldamise, kus on tarbija harilik viibimiskoht. Seega tunnistatakse kohaldatavaks tarbijale tuntud õigus, mis on olulise tähtsusega, sest kõik tarbijad ei ole teadlikud sellest, et piiriülese elemendiga lepingusuhted võivad viia seaduste konfliktini(14). Kuna tarbijal puudub ärialane kogemus, väärib ta liidu seadusandja arvates kutseala esindaja suhtes kaitset, nagu nähtub selle määruse põhjendusest 23. Nimelt võib tema jaoks võõraste õigusnormide võimalik kohaldamine jätta ta ilma kaitsest, mille annab talle tema hariliku viibimiskoha riigi õiguskord.
50.      Mulle näib siiski asjakohane teistsugune hinnang, kui tarbija sõlmib lepingu vabatahtlikult ja olles täielikult teadlik kohaldatava õiguse valiku tagajärgedest. See järeldus on seda veenvam, kui tarbija reisib lepingu sõlmimiseks majandus- või kutsetegevuse alal tegutseva isiku asukohariiki ja kui sel ajal ei tegutse müüja või teenuseosutaja tarbija hariliku viibimiskoha riigis.
51.      Esiteks, muudaks see, kui igal juhul tunnustada tarbija õigust tugineda määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 1 punktile b selleks, et muuta kohaldatavat õigust, olenemata sellest, et kohaldatava õiguse valik on tehtud selle määruse artikli 3 lõike 1 alusel asjaoludest täiesti teadlikuna ja kokkuleppel lepingupartneriga, minu arvates väärtusetuks lepingu- ja valikuvabaduse põhimõtted, mis on just selle määruse keskmes. Nagu nähtub kõnealuse määruse põhjendusest 11, peaks „[l]epingupoolte vabadus kohaldatavat õigust valida […] olema lepinguliste võlasuhete asjades […] [kollisiooninormide] süsteemi nurgakivi“ (kohtujuristi kursiiv). Euroopa Kohus on seda oma praktikas sõnaselgelt tunnustanud ja samuti rõhutanud, et lepingupoolte vabadust valida oma lepingulisele suhtele kohaldatav õigus tuleb austada(15).
52.      See ei oleks aga nii, kui kohaldatava õiguse muutmine sõltuks üksnes ühe lepingupoole tahtest. Sellega seoses tuleb märkida, et määruse nr 593/2008 artikli 3 lõikes 2 on ette nähtud, et „[p]ooled [võivad] igal ajal kokku leppida selles, et lepingu suhtes hakatakse kohaldama muud õigust, kui selle suhtes kohaldati varem kas [selle] artikli alusel tehtud valiku või muude […] määruse sätete alusel“ (kohtujuristi kursiiv). Ainus võimalus, mida liidu seadusandja kohaldatava õiguse hiljem muutmiseks lubab, on seega võimalus seda muuta ühisel kokkuleppel, mida aga AY ja pank ilmselgelt ei kasutanud. Seetõttu ei näe ma muud võimalust kui rahuldada AYi nõue kohaldada Itaalia õigust, seadmata kahtluse alla lepinguvabaduse ja valikuvabaduse põhimõtteid. Neid põhimõtteid kajastav eespool viidatud säte kaotaks oma mõju, kui pank saaks oma tegevuse ühepoolse suunamisega Itaaliasse muuta kohaldatava õiguse valikut. Sellest seisukohast võib väita, et kohaldatava õiguse muutumatus aitab kaitsta ka tarbijat. Nimelt võib kohaldatava õiguse muutmine müüja või teenuseosutaja ühepoolse toimingu tõttu tuua kaasa tarbijat vähem kaitsva õiguse kohaldamise kui see, milles pooled on kokku leppinud.
53.      Teiseks, nagu ma käesolevas ettepanekus juba märkisin, räägivad ka õiguskindluse kaalutlused määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 1 kohaldamise vastu selles mõttes, et see võimaldab kohaldatavat õigust lepingu kehtivuse ajal muuta. Nagu nähtub selle määruse põhjendusest 16, selleks „[e]t aidata kaasa käesoleva määruse üldeesmärgi saavutamisele, milleks on õiguskindluse tagamine Euroopa õigusruumis, peaksid [kollisiooninormid] olema suurel määral prognoositavad“. Minu arvates puuduks selline ootuspärasus, kui nõustuda lepingulisele suhtele kohaldatava õiguse muutmisega ühe lepingupoole ühepoolse tegutsemise tõttu. Sellega seoses tuleb meenutada, et seda määrust käsitlevas kohtupraktikas on Euroopa Kohus korduvalt viidanud õiguskindluse nõuetele ja eelkõige vajadusele tagada õiguse prognoositavus tarbijatega seotud lepingusuhetes(16).
54.      Leian, et see seadusandlik eesmärk satuks tõsiselt ohtu, kui möönda, et lepingule kohaldatava õiguse hilisem muutmine võib toimuda mitte ainult poolte tahtest sõltumata, vaid ka ettenägematu ja ainukordse sündmuse tagajärjel. Mulle näib aga, et AYi argumendid viitavad just sellele, sest need põhinevad Padovas korraldatud üritusel kui sündmusel, mis iseenesest võib kaasa tuua kohaldatava õiguse sellise muutmise. Kuigi seda sündmust võib tõlgendada nii, et pank oli sellest alates suunanud oma tegevuse Itaaliasse(17), näib siiski, et see ei mõjutanud AYi ja panga vahelist lepingulist suhet. Kuigi AY väidab, et ta kohtus sel puhul panga töötajaga, ei ole mingeid viiteid sellele, et olemasolevat lepingut oleks muudetud. Mulle näib samuti, et selline sündmus ei olnud nii laiaulatuslik, et see võiks omandada mis tahes õiguslikku tähendust, eelkõige kohaldatava õiguse võimalikku muutmist silmas pidades. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teabe kohaselt ei tutvustanud kõnealune töötaja rahalisi vahendeid ega muid finantstooteid, vaid üksnes panka, kus ta töötas.
55.      Vastupidisel seisukohal oleksid tõsised tagajärjed õiguskindlusele. Kutseala esindaja iga teguviisi klientide suhtes, isegi kõige diskreetsemat tuleks analüüsida, et teha kindlaks, kas see ei too kaasa püsivates ärisuhetes kohaldatava õiguse muutumist. Samuti tuleb meeles pidada, et kohaldatava õiguse võimalik muutmine sõltuvalt asjaomasest õigussüsteemist mõjutaks pooltevahelisi lepingulisi suhteid oluliselt. Kohaldatava õiguse tagantjärele muutmine võib viia lepingu olulise osa muutmiseni. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud andmete järgi on pank juhul, kui kohaldatav on Itaalia õigus, kohustatud AYit tema investeeringute osas nõustama. Sellist nõustamist ei olnud aga poolte vahel kokku lepitud nõustamiseta suhte raames ette nähtud.
56.      Ei saa välistada, et panga nõustamiskohustus nõuaks seega ka kokkulepitud tasu kohandamist. Kohaldatava õiguse tagantjärele muutmine seaks seega lepingu põhisisu (essentialia negotii) kahtluse alla(18). Selline muutmine mitte ainult ei tekitaks palju küsimusi lepingupoolte õiguste ja kohustuste kohta, vaid võiks küsimuse alla seada lepingu olemasolu kui sellise, nagu selgitab eelotsusetaotluse esitanud kohus, kuna Itaalia õiguses on ette nähtud, et tarbija teavitamise kohustuse täitmata jätmine toob kaasa lepingu tühisuse.
57.      Lisaks tuleb arvesse võtta, et selline lai tõlgendus, nagu soovitab AY, ei mõjutaks mitte ainult tema ja panga vahel sõlmitud lepingut, vaid potentsiaalselt ka suurt hulka piiriülese seosega lepinguid. Kogu Euroopa siseturul(19) tegutsevat panka võib see heidutada laiendamast oma rahvusvahelist kohalolekut, et vältida ettearvamatust seoses kohaldatava õiguse võimaliku muutumise ohuga püsivates lepingulistes suhetes tarbijatega. Selline lähenemine võib takistada tal kasutada siseturu eeliseid, mis kahjustaks ka finantsteenuseid kasutada soovivaid potentsiaalseid kliente(20). Ebakindlus kohaldatava õiguse kindlaksmääramisel mõjutaks siseturu nõuetekohast toimimist ning muid seotud ELi integratsiooni valdkondi, nagu vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala, mida on mainitud määruse nr 593/2008 põhjendustes 1 ja 6. Seega on ilmne, et selle määruse artikli 6 lõike 1 kohaldamine sellistel asjaoludel nagu käesolevas asjas tekitaks tõsiseid probleeme õiguskindluse seisukohast.
c)      Vahejäreldus
58.      Eelnevates punktides esitatud põhjustel leian, et määruse nr 593/2008 artikli 6 lõiget 1 ei ole alust tõlgendada laialt, kuna see säte ei luba lepingu suhtes kohaldatavat õigust niisugustel asjaoludel nagu käesolevas asjas tagantjärele muuta. Seevastu tuleb siduvaks pidada lepingupoolte vahel selle määruse artikli 3 lõike 1 alusel kokku lepitud õiguse valikut.
3.      Konkreetsete finantstehingute hindamine
59.      Teistsugune tulemus võiks kõne alla tulla, kui tuleks asuda seisukohale, et erinevad korraldused, mis on tehtud pärast seda, kui määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 1 kohaldamise tingimused on täidetud, kujutavad endast iseseisvaid lepinguid. Sama kehtiks ka juhul, kui need korraldused oleksid tarbija ja panga vahelist lepingut muutnud sellises ulatuses, et see muudatus ei seisneks mitte lihtsalt lepingu ajakohastamises või kohandamises, vaid lepingupoolte vahel uue õigussuhte loomises.
60.      Sellega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohus leidis kohtuasjas Nikiforidis tehtud otsuses, et määruse nr 593/2008 jõustumine tõi kaasa selle määruse kohaldamise enne selle määruse jõustumist sõlmitud lepingule ainult siis, kui seda lepingut on muudetud sellises ulatuses, et tuleb leida, et on sõlmitud uus leping(21). Kohaldades selle kohtupraktika aluseks olevat ideed, tuleb analüüsida, kas aja jooksul AYi tehtud konkreetseid finantstehinguid saab õiguslikult eristada AY ja panga vahel sõlmitud algsest lepingust või kas need tähendavad selle lepingu olulist muutmist. Mõned asjaolud viitavad siiski sellele, et see ei ole nii.
61.      Eelotsusetaotlusest nähtub, et väärtpaberi- ja arvelduskonto avamise lepingu allkirjastamisega astusid AY ja pank tähtajatusse lepingulisse suhtesse. See leping on omamoodi „raamleping“, kuna selle lepingu alusel andis AY kõik hilisemad finantstoodete ostu ja müügi korraldused. Kuna AY valis „ilma nõustamiseta suhte“, tegutses pank lihtsustatult öeldes vahendajana (agendina), see tähendab, et ta ostis vastavad finantstooted vastavalt AYi juhistele ja tema nimel.
62.      Kõik AYi antud ja panga täidetud korraldused on seega raamlepingu osa, olenemata nende tegemise kuupäevast. Samuti ei viita miski sellele, et AY ja panga vahelist lepingulist suhet oleks muudetud pärast seda, kui pank alustas eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul oma tegevuse „suunamist“ Itaaliasse. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on siiski kindlaks teha, kas ja kui jah, siis mil määral muudeti AYi ja panga vahel 2013. aastal alanud lepingulist suhet nii suures ulatuses, et see ei toonud kaasa mitte lihtsalt lepingu ajakohastamist või kohandamist, vaid lepingupoolte vahel uue õigussuhte loomist. Kuna eelotsusetaotluses ei ole märgitud teisiti, tuleb käesolevas kohtuasjas eeldada, et lepingulises suhtes ei ole olulisi muudatusi toimunud.
4.      Vastus esimesele eelotsuse küsimusele
63.      Vastuseks esimesele eelotsuse küsimusele leian, et riigis A elava tarbija poolt püsiva ärisuhte raames riigis B asuvale pangale finantstoodete ostmise korralduste õiguslikke tagajärgi tuleb hinnata selle õiguse alusel, mille on pooled valinud lepingus, millega on ärisuhe loodud, isegi kui pärast selle lepingu sõlmimist on määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 1 kohaldamise tingimused täidetud ja need olid täidetud erinevate korralduste tegemisel.
C.      Täiendavad kaalutlused
64.      Sellest tulenevalt, millise vastuse ma pakkusin välja esimesele eelotsuse küsimusele, ei ole teist ja kolmandat eelotsuse küsimust enam vaja analüüsida. Analüüsin neid siiski ammendavuse huvides ja juhuks, kui Euroopa Kohus otsustab minu ettepanekut esimesele eelotsuse küsimusele vastamiseks mitte järgida.
1.      Teine eelotsuse küsimus
65.      Teise eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, on käesoleval juhul kohaldatav määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 4 punktis a ette nähtud erand. Vastavalt nimetatud sättele ei kohaldata selle määruse artikli 6 lõikeid 1 ja 2 teenuse osutamise lepingu suhtes, kui tarbijale tuleb teenust osutada üksnes väljaspool tarbija hariliku viibimiskoha riiki.
66.      Kuigi see säte ise ei sisalda mõiste „teenusleping“ määratlust, on selge, et liidu siseturul nõuab tarbijakaitse, et seda mõistet tõlgendataks autonoomselt ja laialt, lähtudes pigem ELTL artikli 56 ja sellele järgnevate artiklite puhul asjakohasest majanduslikust käsitlusest, mitte liikmesriikide lepinguõigusest(22). Seega tuleb kohaldada samasugust lähenemisviisi nagu Euroopa Kohtu praktikas seoses määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1 alapunkti b teise taandega, mida korratakse määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 1 alapunkti b teises taandes.
67.      Seega hõlmab mõiste „teenused“ igasugust majandustegevust, mida osutatakse teise isiku huvides(23), välja arvatud juhul, kui kohustus anda üle vara omandiõigus on ülekaalukas(24). See mõiste hõlmab laia valikut teenuseid, sealhulgas finantsteenuseid(25). Nõustun seega eelotsusetaotluse esitanud kohtuga, et lepingut, mille ese on väärtpaberite ost kliendi nimel, tuleks käsitada teenuse osutamise lepinguna määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 4 punkti a tähenduses. Seega kuulub kõnealune leping selle sätte esemelisse kohaldamisalasse.
68.      Samuti nõuab see säte, et tarbijale tuleb teenust osutada „üksnes väljaspool tarbija hariliku viibimiskoha riiki“. Selle erandi põhjuse võib kokku võtta järgmiselt. Selles sättes kirjeldatud asjaoludel ei saa tarbija mõistlikult eeldada, et erandina kohaldatava õiguse kindlaksmääramise üldreeglitest kohaldatakse tema hariliku viibimiskoha riigi õigust, kuna leping on tugevamalt seotud riigiga, kus asub teine lepingupool, isegi kui tarnija reklaamis või turustas teenust riigis, kus on tarbija elukoht(26).
69.      See tõstatab küsimuse, millised omadused peavad kõnealustel teenustel olema, et neid saaks pidada kättesaadavaks „üksnes“ konkreetses liikmesriigis. Euroopa Kohus analüüsis seda küsimust kohtuotsuses Verein für Konsumenteninformation ja otsustas, et selleks, et kindlaks määrata, kas see erand on kohaldatav, „tuleb kontrollida, kas kokku lepitud teenuste enda laadist selgub, et neid saab tervikuna osutada üksnes väljaspool tarbija hariliku viibimiskoha riiki“(27). Euroopa Kohus täpsustas selles kontekstis samuti, et „[k]ui teenuse osutamine realiseerub muus riigis kui see, kus tarbija saab varalise tulemi, nagu on ette nähtud põhikohtuasjas käsitletavates lepingutes, siis tuleb asuda seisukohale, et teenuseid osutatakse „üksnes“ väljaspool tarbija hariliku viibimiskoha liikmesriiki vaid juhul, kui viimasel ei ole mingit võimalust saada nende teenuste tulemit kätte oma elukohariigis, see tähendab, et ta peab tulemi kättesaamiseks minema välismaale“(28). Teisisõnu peab tegemist olema teenustega, mida nende olemuse tõttu saab osutada ainult konkreetses kohas.
70.      Mulle näib, et need tingimused ei ole käesoleval juhul täidetud, kuna eelotsusetaotlusest nähtub selgesti, et kõigepealt avas pank AYiga sõlmitud lepingu alusel Austrias väärtpaberi- ja arvelduskonto ning ostis hiljem AYi korraldusi täites ja tema nimel finantstooteid, mis krediteeriti AYi kontodele. Seejärel sai AY anda oma ostukorraldusi sidevahendite teel (telefon, e-post) Itaaliast. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul oli AYil ka juurdepääs panga ingliskeelsele veebisaidile ja võimalus seal oma kontosid vaadata. Lõpuks eeldab kohus, et pank edastas AYile ka teavet tema korralduste täitmise kohta. Seega näib, et AYil oli tarbijana võimalus kasutada panga teenuseid mis tahes kohas. Sellest järeldub, et määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 4 punkt a ei ole sellistel asjaoludel kohaldatav.
71.      Eespool esitatud põhjustel teen ettepaneku vastata teisele eelotsuse küsimusele, et määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 4 punktis a ette nähtud erand ei ole kohaldatav juhul, kui pank avab lepingu alusel kontod teises liikmesriigis elavale tarbijale ning seejärel ostab selle tarbija korralduste täitmiseks nendele kontodele krediteeritud finantstooteid, sealhulgas juhul, kui neid korraldusi antakse (ka) sidevahendite teel.
2.      Kolmas eelotsuse küsimus
72.      Kolmanda eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas kohaldatava õiguse valiku tingimust tuleb pidada „ebaõiglaseks“ direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 tähenduses, kui pärast lepingu sõlmimist realiseeruvad määruse nr 593/2008 artikli 6 kohaldamise tingimused põhjusel, et lepingu sõlmimise ajal ei olnud tarbija tähelepanu juhitud selle sätte lõike 2 õiguslikele tagajärgedele.
73.      See küsimus puudutab määruse nr 593/2008 ja direktiivi 93/13 suhestumist, mis on teema, mida Euroopa Kohus on juba käsitlenud kohtuasjas Verein für Konsumenteninformation(29). Euroopa Kohus rõhutas oma kohtuotsuses, et liidu õiguses on õiguse valiku lepingutingimused põhimõtteliselt lubatud. Selle määruse artikli 6 lõikes 2 on pooltele nimelt antud õigus kokku leppida tarbijalepingu suhtes kohaldatavas õiguses, tingimusel et tagatud on kaitse, mis on tarbijale ette nähtud tema lex for’i nende sätetega, millest ei saa kokkuleppel kõrvale kalduda(30).
74.      Euroopa Kohus on otsustanud, et õiguse valiku eelnevalt koostatud tingimus, millega määratakse müüja või teenuseosutaja asukoha liikmesriigi õigus, on nendel asjaoludel ebaõiglane vaid juhul, kui sellel on teatavad sõnastuse või kontekstiga seotud eripärad, mis tekitavad lepingupoolte õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse. Niisugune tingimus võib olla ebaõiglane eelkõige sõnastuse tõttu, mis ei vasta direktiivi 93/13 artiklis 5 sätestatud lihtsa ja arusaadava keele nõudele. Arvestades, et tarbija on suhetes müüja või teenuseosutajaga nõrgemal läbirääkimispositsioonil, eelkõige teabe osas, tuleb seda nõuet tõlgendada laialt(31).
75.      Euroopa Kohus on samuti märkinud, et kui lepingutingimuse õiguslikud tagajärjed on sätestatud imperatiivsetes õigusnormides, siis on oluline, et müüja või teenuseosutaja tarbijat nendest normidest teavitab. Nii on see määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 2 puhul, mis näeb ette, et õiguse valik ei või siiski põhjustada tarbija ilmajätmist kaitsest, mis on talle ette nähtud selliste sätetega, millest ei saa kokkuleppel kõrvale kalduda selle õiguse alusel, mis valiku puudumisel oleks olnud kohaldatav(32). Seega on Euroopa Kohus otsustanud, et lepingutingimus on ebaõiglane, kui see on tarbijat eksitav, jättes talle mulje, et lepingule on kohaldatav ainult selle liikmesriigi õigus, teavitamata tarbijat asjaolust, et tarbijal on selle sätte alusel õigus tugineda ka kaitsele, mis on talle tagatud selle õiguse imperatiivsete sätetega, mis oleks kohaldatav kõnealuse tingimuse puudumisel(33), täpsemalt selle riigi õiguse sätetega, kus on tema harilik viibimiskoht(34).
76.      On siiski oluline juhtida tähelepanu asjaolule, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul on käesolevas kohtuasjas tegemist eriolukorraga, nimelt lepingu suhtes kohaldatava õiguse määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 1 punkti b alusel aset leidva võimaliku hilisema muutumisega kutseala esindaja teguviisi tõttu. Seega tekib küsimus, kas niisugustel asjaoludel võib kõne alla tulla tarbija kaitsmine ebaõiglase lepingutingimuse eest direktiivi 93/13 alusel, mis – arvestades vastust, mille ma soovitan anda esimesele eelotsuse küsimusele(35) – saab kujutada endast üksnes hüpoteetilist olukorda.
77.      Ent isegi kui lubada poolte valitud õiguse võimalikku muutumist seetõttu, et määruse nr 593/2008 artikli 6 lõikes 1 ette nähtud tingimused on täidetud (mida ma ei väida), oleks tarbija nüüd kaitstud tema hariliku viibimiskoha riigi õigusega, valitud õigus ei oleks enam kohaldatav ja tarbija kaitse selle määruse artikli 6 lõike 2 teise lause alusel oleks mõttetu.
78.      Igal juhul tuleb küsimusele, kas tarbijalepingule kohaldatava õiguse valiku tingimus võib käesoleva juhtumi asjaoludel olla ebaõiglane, vastata eitavalt. Sellega seoses tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul ei ole tekkinud küsimust lepingutingimuse siduvuse kohta lepingu allkirjastamise ajal, vaid ajal, mil aastaid pärast lepingu allkirjastamist realiseerusid määruse nr 593/2008 artikli 6 kohaldamise tingimused. Euroopa Kohtu praktikast tuleneb aga, et lepingutingimuse ebaõiglast laadi direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 alusel tuleb hinnata selle aja seisuga, mil asjaomane leping sõlmiti, võttes arvesse kõiki asjaolusid, millest teenuseosutaja võis sel ajal teadlik olla ning mis võisid mõjutada lepingu hilisemat täitmist, kuivõrd lepingutingimus võib tingida lepingupoolte vahelise tasakaalustamatuse, mis ilmneb alles lepingu täitmise käigus(36).
79.      Seega tuleb seda, „kas müüja või teenuseosutaja järgib direktiivi 93/13 artikli 4 lõikes 2 ja artiklis 5 sätestatud läbipaistvuse nõuet, hinnata teabe alusel, mis sellel müüjal või teenuseosutajal oli tarbijaga lepingu sõlmimise ajal“(37). Seda silmas pidades leian, et kui puuduvad vastupidised viited, tuleb lähtuda põhimõttest, et pangal ei olnud mingit objektiivset põhjust eeldada, et tulevikus võib lepingu suhtes kohaldatav õigus muutuda ning et seega on vaja AYile sellest teatada. Sellest vaatevinklist näib mulle, et pangale ei saa läbipaistvuskohustuse rikkumist ette heita.
80.      Samuti ei ole selge, millised liidu õigusaktid kohustavad lisaks teenuste valdkonnas kehtivale üldisele kohustusele anda teavet lepingu suhtes kohaldatavat õigust puudutavate lepingutingimuste olemasolu kohta(38) käesoleval juhul kutseala esindajat teavitama tarbijat kohaldatava õiguse võimalikust muutmisest. See puudutab eelkõige täpseid õiguslikke tagajärgi, mis tulenevad määruse nr 593/2008 artikli 6 lõike 2 kohaldamisest koostoimes riigisiseste imperatiivsete sätetega, võttes arvesse asjaolu, et sellise kohustuse täitmine nõuaks keerulist olukorra õiguslikku hindamist(39). Tarbijale teabe andmise kohustust ei saa aga mõista nii, et sellega kaasneb kutseala esindaja üldine kohustus anda õigusnõu, eriti kui tegemist on ebakindlate sündmustega.
81.      Eeltoodut arvestades leian, et kolmandale eelotsuse küsimusele tuleb vastata nii, et kohaldatava õiguse valiku tingimust ei tule pidada direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 tähenduses „ebaõiglaseks“, kui pärast lepingu sõlmimist realiseeruvad määruse nr 593/2008 artikli 6 kohaldamise tingimused põhjusel, et lepingu sõlmimise ajal ei olnud tarbija tähelepanu selle sätte lõike 2 õiguslikele tagajärgedele juhitud.
VI.    Ettepanek
82.      Kõigist eeltoodud kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Oberster Gerichtshofi (Austria kõrgeim üldkohus) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
Riigis A elava tarbija poolt püsiva ärisuhte raames riigis B asuvale pangale tehtud finantstoodete ostmise korralduste õiguslikke tagajärgi tuleb hinnata selle õiguse alusel, mille on pooled valinud lepingus, millega on ärisuhe loodud, isegi kui pärast selle lepingu sõlmimist on Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta (Rooma I) artikli 6 lõike 1 kohaldamise tingimused täidetud ja need olid täidetud erinevate korralduste tegemisel.
1      Algkeel: prantsuse.
2      ELT 2008, L 177, lk 6.
3      EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288.
4      Vt 7. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Pammer ja Hotel Alpenhof (C‑585/08 ja C‑144/09, EU:C:2010:740, punkt 75 jj) ning 17. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus Emrek (C‑218/12, EU:C:2013:666, punkt 32).
5      Vt 21. juuli 2005. aasta kohtuotsus Coname (C‑231/03, EU:C:2005:487, punkt 10); 10. märtsi 2011. aasta kohtuotsus Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler (C‑274/09, EU:C:2011:130, punktid 29 ja 36) ning 21. mai 2015. aasta kohtuotsus Kansaneläkelaitos (C‑269/14, EU:C:2015:329, punkt 25).
6      Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42)).
7      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määrus kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1).
8      7. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Pammer ja Hotel Alpenhof (C‑585/08 ja C‑144/09, EU:C:2010:740).
9      7. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Pammer ja Hotel Alpenhof (C‑585/08 ja C‑144/09, EU:C:2010:740, punktid 75 ja 76).
10      17. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus (C‑218/12, EU:C:2013:666).
11      17. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus Emrek (C‑218/12, EU:C:2013:666, punkt 32).
12      Vt käesoleva ettepaneku punkt 43.
13      Calliess, G.‑P., Rome Regulations: Commentary (Calliess, Gralf-Peter/Moritz Renner), 3. trükk, Kluwer Law International, Alphen aan den Rijn, 2020, artikkel 6, punkt 54, lk 190, pooldab samuti selle kohtupraktika kohaldamist määruse nr 593/2008 kontekstis.
14      Vt selle kohta Calliess, G.‑P., Rome Regulations: Commentary (Calliess, Gralf-Peter/Moritz Renner), 3. trükk, Kluwer Law International, Alphen aan den Rijn, 2020, artikli 6 punkt 3, lk 164.
15      Vt 17. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, punkt 49).
16      Vt 18. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus Nikiforidis (C‑135/15, EU:C:2016:774, punkt 36) ja 14. septembri 2023. aasta kohtuotsus Diamond Resorts Europe jt (C‑632/21, EU:C:2023:671, punkt 75).
17      Vt käesoleva ettepaneku punkt 45.
18      Lepingulise suhte tuum on ühelt poolt osutatavad teenused või tarnitavad kaubad ning teiselt poolt hind ja tasu (vt kohtujurist Wahli ettepanek kohtuasjas Andriciuc jt (C‑186/16, EU:C:2017:313, punkt 34)).
19      See on siseturg koos põhivabadustega, eelkõige teenuste osutamise vabadus, mis on käesolevas kohtuasjas asjakohane. Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepinguga laiendatakse liidu territooriumil loodud siseturgu Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni (EFTA) riikidele, sealhulgas Liechtensteinile (vt 28. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Établissements Rimbaud (C‑72/09, EU:C:2010:645, punkt 20)).
20      Cordero-Moss, G., „The impact of EU law on Norwegian private international law“, Acta Universitatis Carolinae Iuridica, 66. kd, nr 4, 2020, lk 34, rõhutab kohaldatava õiguse valimise vajalikkust tänapäeva maailmas. Autori arvates võib lepingupoolte õiguste ja kohustuste ettearvamatusel olla heidutav mõju ja halvimal juhul võib see piirata nende ettevõtjate rahvusvahelist tegevust, kes soovivad siseturul kaubelda või investeerida.
21      Vt 18. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus (C‑135/15, EU:C:2016:774, punkt 37).
22      Calliess, G.‑P., Rome Regulations: Commentary (Calliess, Gralf-Peter/Moritz Renner), 3. trükk, Kluwer Law International, Alphen aan den Rijn, 2020, artikli 6 punkt 60, lk 192.
23      Vt 14. juuli 2016. aasta kohtuotsus Granarolo (C‑196/15, EU:C:2016:559, punkt 37).
24      Mankowski, P., Brussels Ibis Regulation: Commentary (Magnus, Ulrich/Mankowski, Peter), 1. trükk, Sellier European Law Publishers, Köln, 2016, artikli 7 punkt 97 jj.
25      Schulze, R., Bürgerliches Gesetzbuch, 12. trükk, Nomos, Baden-Baden, 2024, artikkel 6 Rom I‑VO, punkt 7; Mankowski, P., Brussels Ibis Regulation: Commentary (Magnus, Ulrich/Mankowski, Peter), 1. trükk, Sellier European Law Publishers, Köln, 2016, artikkel 7, punkt 114, lk 201.
26      McParland, M., The Rome I Regulation on the Law Applicable to Contractual Obligations, Oxford, 2015, lk 554, punkt 12, lk 198.
27      3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus (C‑272/18, EU:C:2019:827, punkt 51). Kohtujuristi kursiiv.
28      3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Verein für Konsumenteninformation (C‑272/18, EU:C:2019:827, punkt 52). Kohtujuristi kursiiv.
29      28. juuli 2016. aasta kohtuotsus (C‑191/15, EU:C:2016:612).
30      Vt 28. juuli 2016. aasta kohtuotsus Verein für Konsumenteninformation (C‑191/15, EU:C:2016:612, punkt 66).
31      28. juuli 2016. aasta kohtuotsus Verein für Konsumenteninformation (C‑191/15, EU:C:2016:612, punktid 67 ja 68).
32      28. juuli 2016. aasta kohtuotsus Verein für Konsumenteninformation (C‑191/15, EU:C:2016:612, punkt 69).
33      Vt 28. juuli 2016. aasta kohtuotsus Verein für Konsumenteninformation (C‑191/15, EU:C:2016:612, punkt 71).
34      Vt 14. septembri 2023. aasta kohtuotsus Club La Costa jt (C‑821/21, EU:C:2023:672, punkt 74).
35      Vt käesoleva ettepaneku punkt 63.
36      Vt 9. juuli 2020. aasta kohtuotsus Ibercaja Banco (C‑452/18, EU:C:2020:536, punkt 48).
37      Vt 9. juuli 2020. aasta kohtuotsus Ibercaja Banco (C‑452/18, EU:C:2020:536, punkt 49). Kohtujuristi kursiiv.
38      Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul (ELT 2006, L 376, lk 36) artikli 22 lõike 1 punktile g tagavad liikmesriigid, et teenuseosutajad teevad teenusesaajatele kättesaadavaks teabe „lepingu suhtes kohaldatava õiguse ja/või pädevate kohtute alaste lepingusätete olemasolu [kohta], juhul kui teenuseosutaja neid kasutab“. Selle direktiivi artikli 2 lõike 2 punkti b kohaselt ei kuulu finantsteenused siiski selle direktiivi kohaldamisalasse.
39      Rühl, G., „The Unfairness of Choice-of-Law Clauses, Or: The (Unclear) Relationship of Art. 6 Rome I Regulation and the Unfair Terms in Consumer Contracts Directive“, Common Market Law Review, 55, 2018, lk 219 jj, juhib tähelepanu selle sätte keerukusele, mis tekitab probleeme isegi õigusvaldkonna spetsialistidele. Autori arvates ei tule Euroopa Kohtu praktikat mõista nii, et kutseala esindaja on kohustatud loetlema kõik tarbija elukohariigi sätted, mis on valitud õiguse suhtes ülimuslikud.