62023CJ0797_RES
Kohtuasi C‑797/23
Meta Platforms Ireland Limited
versus
Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
(eelotsusetaotlus, mille on esitanudTribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itaalia))
Euroopa Kohtu (suurkoda) 12. mai 2026. aasta kohtuotsus
Eelotsusetaotlus – Intellektuaalomand – Autoriõigused ja autoriõigusega kaasnevad õigused – Direktiiv (EL) 2019/790 – Artikkel 15 – Ajakirjandusväljaannete kaitse veebis toimuva kasutuse puhul – Riigisisesed õigusnormid, milles on nende väljaannete kirjastajatele ette nähtud õigus „õiglasele hüvitisele“ – Infoühiskonna teenuste osutajate kohustused – Sõltumatule haldusasutusele antud volitused – Euroopa Liidu põhiõiguste harta – Artikkel 16 – Ettevõtlusvabadus – Selle vabaduse teostamise piiramine – Artikli 52 lõige 1 – Põhjendatus – Selle vabaduse ja muude põhiõiguste kaalumine – Artikli 11 lõige 2 – Massiteabevahendite vabadus ja mitmekesisus – Artikli 17 lõige 2 – Intellektuaalomandi kaitse
Institutsioonide aktid – Direktiivid – Rakendamine liikmesriikide poolt – Liikmesriikide kaalutlusõigus reprodutseerimise ja üldsusele kättesaadavaks tegemise ainuõiguste materiaalse sisu reguleerimisel – Puudumine – Nende õiguste rakendamise kord – Liikmesriikide kaalutlusõigus – Piirid – Nimetatud õiguste materiaalse sisu ja direktiivis sätestatud eesmärkide järgimine
(ELTL artikli 288 kolmas lõik; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2001/29, artikkel 2 ja artikli 3 lõige 2, ning direktiiv 2019/790, artikli 15 lõige 1)
(vt punktid 49–53)
Õigusaktide ühtlustamine – Autoriõigused ja autoriõigusega kaasnevad õigused – Direktiiv 2019/790 – Autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamine infoühiskonnas – Reprodutseerimise ja üldsusele kättesaadavaks tegemise õigused – Riigisisesed õigusnormid, milles on ajakirjandusväljaannete kirjastajatele ette nähtud õigus õiglasele hüvitisele – Infoühiskonna teenuste osutajate kohustused – Avaliku sektori asutusele antud volitused – Lubatavus – Tingimused – Kirjastajate eelneva nõusoleku nõue oma väljaannete kasutamiseks – Nende kirjastajate õigus keelduda andmast või anda tasuta luba selliste väljaannete kasutamiseks – Teenuseosutajatel maksekohustuse puudumine väljaannete kasutamata jätmise korral – Proportsionaalsuse põhimõtte järgimine
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artiklid 16 ja 52; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2019/790, artikkel 15)
(vt punktid 60–66, 78 ja 81–83 ning resolutsioon)
Õigusaktide ühtlustamine – Autoriõigused ja autoriõigusega kaasnevad õigused – Direktiiv 2019/790 – Autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamine infoühiskonnas – Riigisisesed õigusnormid, mis panevad infoühiskonna teenuste osutajatele teatud andmete esitamise kohustuse, vastasel juhul määratakse rahaline halduskaristus ja ei piirata väljaannete nähtavust – Ettevõtlusvabaduse piirang – Lubatavus – Tingimused – Seadusega ette nähtud piirang – Õiguse, millele tuginetakse, olemuse arvestamine – Liidu poolt üldist huvi teeniva eesmärgina tunnustatud eesmärgi taotlemine – Proportsionaalsuse põhimõtte järgimine – Täidetud tingimused
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artiklid 16 ja 52; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2019/790, artikkel 15)
(vt punktid 90–101)
Kokkuvõte
Euroopa Kohtu suurkoda, kellele Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia) esitas eelotsusetaotluse, tegi esimest korda otsuse liikmesriikide kaalutlusõiguse ulatuse kohta direktiivi 2019/790 (
1
) artikli 15 ülevõtmisel.
Itaalia seadusandja võttis selle sätte üle autoriõiguse seaduse artikliga 43‑bis (
2
), milles on ajakirjandusväljaannete kirjastajatele ette nähtud õigus õiglasele tasule oma väljaannete veebis kasutamise eest ja selle tagamise kord. Seega kohustab Itaalia seadus infoühiskonna teenuste osutajaid pidama kirjastajatega läbirääkimisi sellise tasu üle, piiramata nende läbirääkimiste ajal otsingutulemuste sisu nähtavust, ning tegema kättesaadavaks selle arvutamiseks vajalikud andmed. Lisaks annab ta Autorità per le Garanzie nelle Comunicazionile (sideamet, Itaalia) (edaspidi „AGCOM“) pädevuse kehtestada kriteeriumid, määrata see tasu kokkuleppe puudumise korral kindlaks ning tagada, sealhulgas sanktsioonide ähvardusel, teenuseosutajate teavitamiskohustuse täitmine.
AGCOM võttis 19. jaanuaril 2023 selle seaduse alusel vastu otsuse nr 3/23/CONS. Otsuses kehtestatakse kriteeriumid, mille alusel määratakse kindlaks õiglane hüvitis, mida infoühiskonna teenuste osutajad maksavad kirjastajatele ajakirjandusväljaannete kasutamise eest internetis. Meta Platforms Ireland Ltd, kes on selline teenuseosutaja, esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtule kaebuse AGCOMi nimetatud otsuse tühistamiseks.
Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtul oli kahtlusi, kas riigisisesed õigusnormid on liidu õigusega kooskõlas, otsustas ta esitada Euroopa Kohtule küsimuse direktiivi 2019/790 artikli 15 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklite 16 ja 52 tõlgendamise kohta.
Euroopa Kohtu hinnang
Esimesena tuletas Euroopa Kohus direktiivi 2019/790 artikli 15 kohta meelde, et see säte (
3
) kohustab liikmesriike tagama ajakirjandusväljaannete kirjastajatele nende väljaannete reprodutseerimise ja üldsusele kättesaadavaks tegemise ainuõigused. Kuigi neil riikidel ei ole mingit kaalutlusruumi mainitud õiguste materiaalset sisu reguleerida, on neil siiski nende õiguste ülevõtmisel kaalutlusruum nende rakendamise korra puhul.
Euroopa Kohus täpsustas, et käsitletavad rakenduseeskirjad ei tohi siiski muuta nende õiguste sisu, eelkõige nende olemust ja ulatust, ning need peavad olema täielikult kooskõlas nii direktiivi üldise eesmärgi kui ka selle artikli 15 konkreetse eesmärgiga.
Sellega seoses märkis Euroopa Kohus esiteks, et nimetatud direktiivi üldine eesmärk on ühtlustada liikmesriikide autoriõigust ja autoriõigusega kaasnevaid õigusi käsitlevaid õigusnorme, säilitades samal ajal nende õiguste kõrgetasemelise kaitse ning aidates kaasa autoriõiguse seisukohast hästi toimiva ja õiglase turu saavutamisele. Direktiivi 2019/790 artikli 15 eesmärgi kohta märkis Euroopa Kohus, et selles artiklis sätestatud õiguste liidu õigusesse lisamine on mõeldud eelkõige selleks, et lahendada probleemid, millega kirjastajad internetis infoühiskonna teenuste osutajate poolt kasutamise litsentsimisel kokku puutuvad, ja tagada võimalus nende väljaannete tootmiseks vajalikud investeeringud tagasi teenida.
Teiseks märkis Euroopa Kohus, et artiklis 15 sätestatud ainuõigused on ennetavad selles mõttes, et nimetatud artikli kohaldamisalasse kuuluvate ajakirjandusväljaannete mis tahes kasutamiseks on vaja selliste väljaannete kirjastajate eelnevat luba. Kuigi neil on sellise olemuse tõttu õigus seada loa andmine oma väljaannete kasutamiseks sõltuvusse tasust, mida nad peavad sobivaks, rõhutas Euroopa Kohus samuti, et neil peab säilima võimalus lubada oma ajakirjandusväljaannete tasuta kasutamist internetis ja see keelata. Samal ajal peab infoühiskonna teenuste osutajatele jääma vabadus otsustada sellise kasutamise üle. Seega ei tohi neile direktiivi 2019/790 artikli 15 alusel kehtestada mingit maksekohustust, kui nad ei kasuta nimetatud ajakirjandusväljaandeid ega kavatse neid kasutama hakata.
Käesoleval juhul märkis Euroopa Kohus esmalt, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas käsitletavad riigisisesed õigusnormid, milles on kirjastajatele ette nähtud õigus saada õiglast tasu, vastavad nendele nõuetele.
Seejärel täpsustas Euroopa Kohus, et nende õigusnormidega teenuseosutajatele kehtestatud kohustused, nimelt kohustus teha kättesaadavaks tasu suuruse kindlaksmääramiseks vajalikud andmed ja kohustus mitte piirata läbirääkimiste ajal ajakirjandusväljaannete nähtavust otsingutulemustes, aitavad kaasa direktiivi 2019/790 ja selle artikli 15 eesmärkide saavutamisele, tugevdades direktiivis ja eelkõige selle artiklis 15 osutatud kaitsetaset. Sellega seoses selgitas Euroopa Kohus, et ainult neil teenuseosutajatel on asjakohane teave, et hinnata ajakirjandusväljaannete veebis kasutamise majanduslikku väärtust, mistõttu nende väljaannete kirjastajad on tasu kindlaksmääramisel nõrgemal läbirääkimispositsioonil.
Seega võimaldavad need kohustused tagada, et teenuseosutajate ja kirjastajate vahelised läbirääkimised on õiglased ning et teenuseosutajad ja kirjastajad saavad vabalt ja kogu asjakohase teabe põhjal otsustada, kas, ja kui jah, siis millise tasu eest nad soovivad anda teenuseosutajatele loa ajakirjandusväljaannete reprodutseerimiseks või üldsusele kättesaadavaks tegemiseks.
Lõpuks tõdes Euroopa Kohus käsitletavate riigisiseste õigusnormidega AGCOMile antud volituste kohta, et lisaks selle asutuse rollile tasu suuruse kindlaksmääramisel on teenuseosutajatel ja kirjastajatel vabadus lepingut mitte sõlmida. Ta lisab, et selle asutuse volitusi kontrollida teenuseosutajatele pandud andmete kättesaadavaks tegemise kohustuse täitmist ja määrata võimalike rikkumiste eest sanktsioone ei saa pidada artikliga 15 vastuolus olevaks, tingimusel et järgitakse proportsionaalsuse põhimõtet.
Teisena leidis Euroopa Kohus harta artiklite 16 ja 52 kohta, et riigisiseseid õigusnorme, milles on ette nähtud „õiglane hüvitis“, mida tuleb mõista kui majanduslikku vastutasu, mille pooled on vabalt otsustanud, ei saa käsitada nii, et need piiravad teenuseosutajate ettevõtlusvabaduse teostamist. Seevastu võivad neile kehtestatud teatavate andmete kättesaadavaks tegemise kohustus ja kohustus mitte piirata väljaannete nähtavust ning AGCOMile selles osas antud volitused piirata selle vabaduse kasutamist.
Olles tuvastanud, et käsitletavad riigisisesed õigusnormid, mis piiravad üksnes teenuseosutajate võimalust kaitsta oma huve lepingulises suhtes, ei saa kahjustada ettevõtlusvabaduse olemust, analüüsis Euroopa Kohus proportsionaalsuse põhimõtte järgimist.
Sellega seoses märkis ta esmalt, et need õigusnormid on taotletava eesmärgi saavutamiseks sobivad. Seejärel ei ole ilmselge, et on olemas vähem piiravaid meetmeid, mis võimaldaksid seda eesmärki sama tõhusalt saavutada. Lõpuks märkis Euroopa Kohus täpsemalt teenuseosutajatele kehtestatud kohustuse kohta teha kättesaadavaks teatavad andmed esiteks, et kättesaadavaks tehtavad andmed näivad piirduvat andmetega, mis on vajalikud, et määrata kindlaks võimalik tasu, mida nad kirjastajatele maksma peavad, kusjuures viimased peavad järgima äri-, tööstus- ja finantsteabe konfidentsiaalsust. Teiseks on sanktsiooni puhul, mida võib selle kohustuse täitmata jätmise eest määrata, arvesse võetud teenuseosutaja finantssuutlikkust ning see ei pane temale ilmselgelt ebamõistlikku koormust. Sellise kohustuse kehtestamine näib seega taotletava eesmärgi suhtes proportsionaalne, luues õiglase tasakaalu asjaomaste põhiõiguste ja -vabaduste vahel – ühelt poolt harta artikliga 16 tagatud ettevõtlusvabaduse ja teiselt poolt harta artikli 17 lõikes 2 tagatud intellektuaalomandi õiguse ning harta artikli 11 lõikega 2 tagatud õiguse massiteabevahendite vabadusele ja mitmekesisusele vahel.
Seetõttu otsustas Euroopa Kohus, et direktiivi 2019/790 artikliga 15 ning harta artiklitega 16 ja 52 ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on kirjastajatele ette nähtud õigus saada õiglast tasu loa eest, mis võimaldab infoühiskonna teenuste osutajatel nende väljaandeid kasutada, ning milles on neile teenuseosutajatele kehtestatud teatavad kohustused ning ametiasutusele antud õigus määrata kindlaks selle tasu kindlaksmääramise aluskriteeriumid, kontrollida teatava kohustuse täitmist ja karistada selle täitmata jätmise eest, tingimusel esiteks, et need õigusnormid ei võta ajakirjandusväljaannete kirjastajatelt võimalust keelduda sellise loa andmisest ega võimalust anda see tasuta, et need ei kehtesta infoühiskonna teenuste osutajatele mingit maksekohustust, mis ei ole seotud selliste väljaannete kasutamisega, ning teiseks, et viimastele kehtestatud kohustused ja võimalikud karistused on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega.
(
1
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. aprilli 2019. aasta direktiiv (EL) 2019/790, mis käsitleb autoriõigust ja autoriõigusega kaasnevaid õigusi digitaalsel ühtsel turul ning millega muudetakse direktiive 96/9/EÜ ja 2001/29/EÜ (ELT 2019, L 130, lk 92).
(
2
)	22. aprilli 1941. aasta seaduse nr 633 autoriõiguse ja selle kasutamisega seotud muude õiguste kaitse kohta artikkel 43‑bis (Articolo 43-bis della legge n. 633 – Protezione del diritto d’autore e di altri diritti connessi al suo esercizio) (GURI nr 166, 16.7.1941) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „artikkel 43‑bis“).
(
3
)	Koostoimes Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (EÜT 2001, L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230) artiklitega 2 ja 3.