62023TJ0556_RES
Kohtuasi T‑556/23
Swissgrid AG
versus
Euroopa Liidu Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostöö Amet
Üldkohtu (kolmas koda laiendatud koosseisus) 8. oktoobri 2025. aasta kohtuotsus
Energeetika – Elektrienergia siseturg – Elektrisüsteemi tasakaalustamise eeskiri – Määruse (EL) 2017/2195 artikkel 1 – Tasakaalustamatuse tasaarvestuse Euroopa keskkond – Šveitsi põhivõrguettevõtja mitteosalemine – ACERi otsus, millega muudetakse keskkonna rakendusraamistikku – ACERi apellatsiooninõukogule esitatud kaebus – Kaebamise eritingimused ja -kord – Määruse (EL) 2019/942 artikkel 28 – Vastuvõetamatus apellatsiooninõukogus kaebeõiguse puudumise tõttu – Otsene ja isiklik puutumus
Energeetika – Elektrisüsteemi tasakaalustamine – Määrus 2017/2195 – Tasakaalustamatuse tasaarvestuse Euroopa keskkond – Kohaldamisala – Šveitsi põhivõrguettevõtjad – Väljajätmine – Erandid
(Komisjoni määrus 2017/2195, artikli 1 lõiked 2, 6 ja 7)
(vt punktid 24–39)
Euroopa Liidu ametid – Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostöö Amet (ACER) – Apellatsioonimenetlus – ACERi apellatsiooninõukogule esitatud kaebus – Vastuvõetavuse tingimused – Füüsilised või juriidilised isikud – Neid otseselt ja isiklikult puudutavad aktid – ACERi otsus, millega muudetakse tasakaalustamatuse tasaarvestuse Euroopa keskkonna rakendusraamistikku – Muudatus, millega jäetakse Šveitsi põhivõrguettevõtjad ilma õigusest selles keskkonnas osaleda lepingute alusel, mis on sõlmitud enne kõnealuse otsuse vastuvõtmist – Otsus, mis mõjutab nende põhivõrguettevõtjate õiguslikku olukorda – Vastuvõetavus
(ELTL artikli 263 neljas lõik; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2019/942, artikkel 28)
(vt punktid 55–73)
Kokkuvõte
Üldkohus tühistas oma kohtuotsuses Euroopa Liidu Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostöö Ameti (ACER) apellatsiooninõukogu otsuse, millega jäeti vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata Šveitsi elektri põhivõrguettevõtja (edaspidi „põhivõrguettevõtja“) kaebus ACERi otsuse peale, millega ta jäeti määruse 2017/2195 (
1
) alusel välja tasakaalustamatuse tasaarvestuse Euroopa keskkonnast (edaspidi „IN‑keskkond“). Sellega seoses andis Üldkohus hinnangu nimetatud määruse kohaldamisalale ning sellele, kas niisugusel põhivõrguettevõtjal on õigus esitada kaebuse ACERi otsuse peale, mille adressaat ta ise ei ole.
Hageja Swissgrid AG kui ainus põhivõrguettevõtja Šveitsis osales alates 2012. aastast International Grid Control Cooperationis (IGCC), mis on põhivõrguettevõtjate vahelise koostöö struktuur, mille eesmärk on optimeerida sageduse taastamise reservide automaatset haldamist tasakaalustamatuse tasaarvestuse kaudu.
Euroopa Komisjon võttis 2. augustil 2017 vastu määruse 2017/2195, mille artiklis 22 on ette nähtud tasakaalustamatuse tasaarvestuse Euroopa keskkonna loomine.
Selle sätte alusel võttis ACER vastu otsuse 13/2020, millega luuakse IN‑keskkond ja mille lisa sisaldas selle keskkonna rakendamise raamistikku (edaspidi „rakendusraamistik“).
ACER võttis 30. septembril 2022 vastu otsuse 16/2022, millega muudetakse nende üksuste määramist, kes täidavad rakendusraamistikus ette nähtud ülesandeid. Sellega seoses muudeti mõiste „liikmeks olev põhivõrguettevõtja“ määratlust, mille alla kuulus varem „iga põhivõrguettevõtja, kes on liitunud IN‑keskkonnaga, sealhulgas [koormuse-sageduse juhtimis]piirkondade põhivõrguettevõtjad, mida käitab mitu eri liikmesriikidest või kolmandatest riikidest pärit põhivõrguettevõtjat“, nii, et see hõlmab nüüd „mis tahes põhivõrguettevõtjat, kelle suhtes kohaldatakse määrust [2017/2195] ja kes on liitunud IN‑keskkonnaga, sealhulgas mitme põhivõrguettevõtjaga [koormuse-sageduse juhtimis]piirkonnast pärit põhivõrguettevõtjad“.
Kuna hageja leidis, et niisugune muudatus tooks kaasa tema väljajätmise IN‑keskkonnast, esitas ta selle otsuse peale kaebuse ACERi apellatsiooninõukogule, kes jättis selle määruse 2019/942 (
2
) artikli 28 lõike 1 alusel vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata. Apellatsiooninõukogu sõnul on osalemine IN‑keskkonnas mõeldud üksnes liidu põhivõrguettevõtjatele, mistõttu selle keskkonna rakendusraamistiku muudatus ei mõjutanud hageja kui Šveitsi põhivõrguettevõtja õiguslikku olukorda.
Neil asjaoludel pöördus hageja apellatsiooninõukogu otsuse tühistamiseks Üldkohtusse.
Üldkohtu hinnang
Üldkohus analüüsis kõigepealt apellatsiooninõukogu järeldust, et määrus 2017/2195 piirab sellega reguleeritud keskkondades osalemist üldjuhul ainult liidu põhivõrguettevõtjatega ja jätab seega Šveitsi põhivõrguettevõtjad IN‑keskkonnast välja.
Tuginedes määruse 2017/2195 grammatilisele ja kontekstipõhisele tõlgendusele, märkis Üldkohus, et kuigi selle määruse artikli 1 lõikes 2 ei ole selle kohaldamisala kindlaksmääramiseks sõnaselgelt viidatud üksnes liidu põhivõrguettevõtjatele, tuleb sama artikli lõigetega 6 ja 7 komisjonile antud võimalust nõustuda vaid Šveitsi põhivõrguettevõtjate osalemisega teatavates keskkondades ja ainult teatud tingimustel, tõlgendada erandina, mis näitab, et puudub põhimõtteline reegel, mis hõlmaks liiduväliste põhivõrguettevõtjate osalemist määruses 2017/2195 ette nähtud keskkondades, sealhulgas IN‑keskkonnas.
Niisugust järeldust kinnitab määruse 2017/2195 teleoloogiline tõlgendus, kuna selle eesmärk on luua täielikult toimiv ja omavahel ühendatud energia siseturg, mis põhineb ühistel õiglastel eeskirjadel. Võttes käsitletaval juhul arvesse asjaolu, et Šveitsi Konföderatsioon ei ole ühinenud liidu siseturuga ja et Šveitsi põhivõrguettevõtjate suhtes ei kohaldata seega samu eeskirju, mida kohaldatakse liidu liikmesriikide põhivõrguettevõtjate suhtes, on nende väljajätmine määruses 2017/2195 ette nähtud keskkondades osalemisest – piiramata võimalust sõlmida alternatiivne kahepoolne kokkulepe, milline võimalus jääb alati alles – selle määrusega taotletavat eesmärki arvestades täielikult põhjendatud.
Sellest tuleneb, et apellatsiooninõukogu ei rikkunud õigusnormi, kui ta leidis, et Šveitsi põhivõrguettevõtjate osalemine oli muudel kui määruse 2017/2195 artikli 1 lõigetes 6 ja 7 ette nähtud juhtudel välistatud.
Seevastu rikkus apellatsiooninõukogu määruse 2019/942 artikli 28 lõiget 1, kui ta leidis, et otsus 16/2022 ei muuda selgelt hageja õiguslikku olukorda, ja jättis seetõttu tema kaebuse vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
Selle sätte alusel võib iga füüsiline või juriidiline isik esitada kaebuse temale adresseeritud ACERi otsuse peale või sellise otsuse peale, mis teda otseselt ja isiklikult puudutab. Üldkohus, lähtudes selle sätte tõlgendamisel ELTL artikli 263 neljandat lõiku käsitlevast kohtupraktikast, millest see on inspireeritud, tuletas meelde, et füüsiline või juriidiline isik, kes ei ole akti adressaat, saab väita, et akt puudutab teda isiklikult ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses, üksnes siis, kui asjaomane akt mõjutab teda mingi talle omase tunnuse või teda iseloomustava faktilise olukorra tõttu, mis teda kõigist teistest isikutest eristab ning seega individualiseerib teda sarnaselt akti adressaadiga.
Neid selgitusi arvestades täpsustas Üldkohus esmalt, et apellatsiooninõukogu otsuse põhjendus, mille kohaselt reguleerib hageja õiguslikku olukorda otseselt määrus 2017/2195, mitte otsused 13/2020 ja 16/2022, ei saa põhjendada järeldust, et talle esitatud kaebus on vastuvõetamatu. Nimelt, kuna otsus 16/2022 põhines määruse 2017/2195 artikli 22 lõikel 1, oli hagejal õigus vaidlustada selle otsuse õiguspärasus, sõltumata nimetatud määruse ulatusest. Seega on asjaolu, et määrus 2017/2195 ei näe ette hageja osalemist IN‑keskkonnas, asjakohane kaalutlus kaebuse sisulisel analüüsimisel, mitte selle vastuvõetavuse hindamisel.
Esiteks märkis Üldkohus seoses küsimusega, kas otsus 16/2022 puudutab hagejat otseselt ja isiklikult, et hageja on teiste põhivõrguettevõtjatega sõlmitud tasakaalustamiskeskkondi käsitleva (põhi)lepingu osaline, kuid ta on alates 2012. aasta märtsist ka IGCCd käsitlevas koostöölepingus „osalev liige“, et IGCC on rakendusprojekt, mis peaks arenema IN‑keskkonnaks, ning et IN‑keskkonna rakendusraamistiku vastuvõtmine ei muutnud asjakohatuks lepinguid, mille osaline hageja on, kuna need lepingud reguleerivad jätkuvalt selle keskkonna toimimist nimetatud raamistiku laiendusena.
Teiseks ei nähtu otsusele 13/2020 lisatud rakendusraamistikust selgelt, et hageja ei saanud jätkuvalt osaleda IN‑keskkonnas oma lepinguliste õiguste alusel. Rakendusraamistikus oli „liikmeks olev põhivõrguettevõtja“ määratletud selle kaudu, et ta liitus IN‑keskkonnaga, ja see hõlmas sõnaselgelt „selliseid [koormuse-sageduse juhtimis]piirkondade põhivõrguettevõtjaid, mida käitab mitu eri liikmesriikidest või kolmandatest riikidest pärit põhivõrguettevõtjat“.
Isegi kui selle rakendusraamistiku asjakohaseid sätteid tõlgendada nii, et need on määrusega 2017/2195 kooskõlas, ei saa niisugust tõlgendust lisaks pidada selliseks, mis võib kõrvaldada kõik kahtlused seoses hageja võimalusega jätkuvalt osaleda IN‑keskkonnas oma lepinguliste õiguste alusel. Esiteks ei olnud liidu kohus sel ajal määruse 2017/2195 artiklit 1 veel tõlgendanud. Teiseks võis määruse sõnastus viia hageja arusaamani, et ta võis jätkuvalt IN‑keskkonnas osaleda, arvestades eelkõige asjaolu, et selle määruse artikli 1 lõikes 2 määruse kohaldamisala määratlemisel ei ole viidatud üksnes liidu põhivõrguettevõtjatele.
Nende selgituste põhjal leidis Üldkohus, et alles otsuse 16/2022 vastuvõtmisega, millega muudeti rakendusraamistikus „liikmeks oleva põhivõrguettevõtja“ määratlust nii, et see viitab nüüd ainult nendele põhivõrguettevõtjatele, kelle suhtes kohaldatakse määrust 2017/2195, võttis ACER vastu ametliku seisukoha, mis välistab sõnaselgelt hageja võimaluse osaleda IN‑keskkonnas.
Järelikult ei saanud hageja pärast otsusega 16/2022 tehtud muudatust enam IN‑keskkonnas osaleda nende lepingute alusel, mille osaline ta oli, mistõttu tuleb seda otsust pidada selliseks, mis võtab hagejalt võimaluse kasutada oma lepingulisi õigusi ja mõjutab seega otseselt tema õiguslikku olukorda. Samuti tuleb asuda seisukohale, et otsus 16/2022 kahjustab hagejat teatavate talle omaste tunnuste või teda iseloomustava faktilise olukorra tõttu, mis eristab teda kõigist teistest isikutest.
Nimelt, kuna IGCC on rakendusraamistiku enda kohaselt projekt, mis peaks arenema IN‑keskkonnaks, on hageja kui alates 2012. aastast selles keskkonnas osaleja erinevas olukorras võrreldes teiste kolmandate riikide põhivõrguettevõtjatega, kellel ei olnud võimalik seal osaleda. Lisaks on hageja kui ainus Šveitsi põhivõrguettevõtja, määruse 2017/2195 eset arvestades muude kolmandate riikide põhivõrguettevõtjatega võrreldes erinevas olukorras, kuna Šveitsil on geograafiline eripära olla de facto ümbritsetud liidu liikmesriikidega.
Eelnevat arvestades tühistas Üldkohus apellatsiooninõukogu otsuse.
(
1
)	Komisjoni 23. novembri 2017. aasta määrus (EL) 2017/2195, millega kehtestatakse elektrisüsteemi tasakaalustamise eeskiri (ELT 2017, L 312, lk 6).
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta määrus (EL) 2019/942, millega asutatakse Euroopa Liidu Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostöö Amet (ELT 2019, L 158, lk 22).