62024CJ0429
EUROOPA KOHTU OTSUS (üheksas koda)
30. aprill 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Tarbijakaitse – Direktiiv 2011/83/EL – Mõiste „tarbija“ – Artikli 2 punkt 1 – Mõiste „teenusleping“ – Artikli 2 punkt 6 – Koolituslepingud kohustuslikus koolieas lastele koolihariduse pakkumiseks – Eraharidus – Artikkel 27 – Tellimata teenuste osutamine – Riikliku haridusstandardi kohaselt kohustuslikud õppeained
Kohtuasjas C‑429/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Sofiyski rayonen sadi (Sofia rajoonikohus, Bulgaaria) 3. juuni 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 18. juunil 2024, menetluses
St. Kliment Ohridski Primary Private School EOOD
versus
QX,
EUROOPA KOHUS (üheksas koda),
koosseisus: koja president N. Jääskinen, kohtunikud M. Condinanzi ja R. Frendo (ettekandja),
kohtujurist: A. Biondi,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
St. Kliment Ohridski Primary Private School EOOD, esindaja: S. A. Logofetova,
–
Tšehhi valitsus, esindajad: S. Šindelková, M. Smolek ja J. Vláčil,
–
Saksamaa valitsus, esindajad: J. Möller ja N. Scheffel,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: G. Koleva ja I. Rubene,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta direktiivi 2011/83/EL tarbija õiguste kohta, millega muudetakse nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 1999/44/EÜ ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 85/577/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/7/EÜ (ELT 2011, L 304, lk 64), artikli 2 punkte 1 ja 6 ning artiklit 27.
2
Taotlus on esitatud erakooli St. Kliment Ohridski Primary Private School EOOD (edaspidi „St. Kliment Ohridski“) ja füüsilise isiku QX vahelises kohtuvaidluses, mille ese on viimase poolt leppetrahvi maksmine selle eest, et ta ütles ühepoolselt üles koolituslepingud, mille ta oli selle kooliga sõlminud oma kohustuslikus koolieas olevatele lastele koolihariduse andmiseks.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 93/13
3
Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288, ja parandus ELT 2023, L 137, lk 72) artiklis 2 on ette nähtud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
b)
tarbija – füüsiline isik, kes käesoleva direktiiviga hõlmatavate lepingute raames toimib eesmärkidel, mis ei ole seotud tema kaubandus‑, majandus- ega kutsetegevusega;
c)
müüja või teenuste osutaja – füüsiline või juriidiline isik, kes käesoleva direktiiviga hõlmatavate lepingute raames toimib eesmärkidel, mis on seotud tema kaubandus‑, majandus- või kutsetegevusega, olenemata sellest, kas ettevõte on era- või riigiomanduses.“
Direktiiv 2011/83
4
Direktiivi 2011/83 põhjenduses 60 on märgitud:
„Kuna Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiiviga 2005/29/EÜ (mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul [ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004] (ebaausate kaubandustavade direktiiv)) [(ELT 2005, L 149, lk 22)] on keelatud inertsmüük, mis seisneb tellimata kauba tarnimises või teenuse osutamises tarbijale, kuid lepingulisi õiguskaitsevahendeid selle kohta ei ole ette nähtud, on käesolevas direktiivis vaja näha ette sellised lepingulised õiguskaitsevahendid, mis vabastavad tarbija tasumiskohustusest nende kaupade või teenuste puhul, mida ta ei ole tellinud.“
5
Direktiivi 2011/83 artiklis 2 „Mõisted“ on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1)
„tarbija“ – füüsiline isik, kes käesoleva direktiiviga reguleeritud lepingute raames tegutseb eesmärgil, mis ei ole seotud tema kaubandus‑, majandus‑, ametialase või kutsetegevusega;
2)
„kaupleja“ – füüsiline või juriidiline isik, olenemata sellest, kas viimane on era- või avalik-õiguslikus omandis, kes käesoleva direktiiviga reguleeritud lepingute raames tegutseb – kaasa arvatud teiste isikute kaudu, kes tegutsevad tema nimel või ülesandel – eesmärgil, mis on seotud tema kaubandus‑, majandus‑, ametialase või kutsetegevusega;
[…]
5)
„müügileping“ – leping, mille kohaselt kaupleja annab tarbijale üle või kohustub andma üle kauba omandiõiguse ning tarbija maksab või võtab kohustuse maksta selle hinna, sealhulgas leping, mille esemeks on nii kaubad kui ka teenused;
6)
„teenusleping“ – leping, välja arvatud müügileping, mille kohaselt kaupleja osutab või kohustub osutama tarbijale teenust ning tarbija maksab või kohustub maksma selle hinna;
[…]“.
6
Direktiivi artikli 3 „Kohaldamisala“ lõigetes 1 ja 5 on ette nähtud:
„1.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse selles sätestatud tingimustel ja ulatuses kõigi kaupleja ja tarbija vahel sõlmitud lepingute suhtes. […]
[…]
5.   Käesolev direktiiv ei piira üldise siseriikliku lepinguõiguse, nagu lepingu kehtivust, koostamist või mõju käsitlevate eeskirjade kohaldamist, kui üldise lepinguõiguse aspektid ei ole käesoleva direktiiviga reguleeritud.“
7
Direktiivi artikkel 27 „Inertsmüük“ on sõnastatud järgmiselt:
„Tarbija vabastatakse kohustusest maksta tellimata kauba, vee, gaasi, elektri, kaugkütte või digitaalse infosisu tarnimise või tellimata teenuse osutamise eest, mis on keelatud direktiivi 2005/29/EÜ artikli 5 lõikega 5 ja I lisa punktiga 29. Kui tarbija sellisel juhul ei reageeri tellimata tarnele või teenuse osutamisele, ei loeta seda tema nõusolekuks.“
Bulgaaria õigus
Koolieelse hariduse ja koolihariduse seadus
8
Koolieelse hariduse ja koolihariduse seaduse (Zakon za preduchilishtnonto i uchilishtnoto obrazovanie; DV nr 79, 13.10.2015; põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis) (edaspidi „ZPUO“) artikli 8 lõikes 2 on ette nähtud:
„Koolikohustus kehtib kuni lapse 16‑aastaseks saamiseni ja tekib õppeaastal, mil laps saab 7‑aastaseks.“
9
ZPUO artikli 29 lõikes 3 on sätestatud:
„Eralasteaiad ja erakoolid omandavad juriidilise isiku staatuse äriseadustikus (Targovski zakon) [(DV nr 48, 18.6.1991), mittetulundusühingute seaduses (Zakon za yuridicheskite litsa s nestopanska tsel) [(DV nr 81, 6.10.2000)], kooperatiivide seaduses (Zakon za kooperatsiite) [(DV nr113, 28.12.1991)] või mõne teise liikmesriigi õiguses sätestatud tingimustel ja korras.“
10
ZPUO artikli 301 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„(1)   Teenused, mis lähevad kaugemale artikli 10 lõike 3 kohastest riigi rahastatud teenustest ja mida eralasteaiad ja erakoolid osutavad tasu eest, on reguleeritud asjaomase eralasteaia või erakooli põhikirjas.
(2)   Lõike 1 kohaste teenuste eest tasu maksmise tingimused ja kord ning tasu suurus sätestatakse eralasteaia või erakooli ja lapse või õpilase vanema vahel sõlmitavas lepingus.“
Tarbijakaitseseadus
11
Tarbijakaitseseaduse (Zakon za zashtita na potrebitelite; DV nr 99, 9.12.2005; põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis) lisasätete artikliga 13 võeti Bulgaaria õigusesse peaaegu identses sõnastuses üle direktiivi 2011/83 artikkel 2.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
12
QX sõlmis St. Kliment Ohridskiga kaks koolituslepingut oma lastele täisajaga koolihariduse andmiseks 2022/2023. õppeaastal, kohustudes selle eest tasuma iga-aastast õppemaksu.
13
Need lapsed olid Bulgaaria õiguse kohaselt kohustuslikus koolieas.
14
Mõlemad lepingud sisaldasid tingimust, mis nägi ette, et QX võib lepingud ühepoolselt üles öelda, tingimusel et sellest teatatakse ühe kuu jooksul kirjalikult ette ja makstakse leppetrahvi. Selles tingimuses oli täpsustatud, et kui QX ei ole ülesütlemisest teatamise ajaks tasunud lepingu viimast osamakset, on leppetrahv võrdne lepingu ülesütlemisest teatamise kuupäeva seisuga tasumata viimase osamakse summaga.
15
Kõnealused kaks lepingut öeldi üles 4. aprillil 2023 ja QXi lapsed läksid teise kooli.
16
St. Kliment Ohridski esitas Sofiyski rayonen sadile (Sofia rajoonikohus, Bulgaaria), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, QXi vastu hagi, milles palus mõista QXilt välja kokkulepitud leppetrahvi, kuna QX oli lepingud ühepoolselt üles öelnud ja oma lapsed hageja koolist ära võtnud.
17
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et põhikohtuasja poolte vahel ei ole vaidlust selles, et põhikohtuasjas vaidluse all olevate lepingute viimast osamakset ei tasutud. Viimati nimetatud osamakse ja leppetrahvi summa üle neil samuti vaidlust ei ole.
18
QX vaidleb aga vastu leppetrahvi kehtivusele, väites, et see on vastuolus heade kommetega, kuna toob kaasa alusetu rikastumise. Ta väidab, et sama leppetrahv läheb kaugemale oma ennetavast, hüvitavast ja karistuslikust eesmärgist.
19
Neil asjaoludel soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus esimesena teada, kas QXi saab kvalifitseerida tarbijaks, kuna seaduse kohaselt on ta kohustatud oma lastele koolikohustuse täitmiseks koolihariduse tagama.
20
Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Bulgaarias kehtib koolikohustus õpilastele kuni nende 16‑aastaseks saamiseni. Olenevalt sellest, kuidas Bulgaaria koole rahastatakse, võivad need olla avalik‑ või eraõiguslikud. Kui avalik-õiguslikud koolid pakuvad tasuta haridust, siis erakoolid nõuavad õpilaste vanematelt õppemaksu tasumist. Erakoolides toimub õpetamine kooli ja kooliõpilase vanemate vahel sõlmitud koolituslepingu alusel.
21
Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab, et avalik-õiguslike koolide ja erakoolide vahel ei ole mingeid erinevusi kohustuslike õppeainete, õppetundide arvu ja õppe sisu osas. Mõlemal juhul toimub õppetöö vastavalt riiklikule haridusstandardile, mis on kehtestatud haridus- ja teadusministri määrustega.
22
Selles kontekstis märgib sama kohus, et St. Kliment Ohridski on erakool, mis on registreeritud äriühinguna. See kool ei saa riigilt ega omavalitsusüksuselt mingit toetust ning ta rahastab oma tegevust üksnes õppemaksust, annetustest ja muudest sissetulekuallikatest. Lisaks ei tegele nimetatud kool mittetulundusliku tegevusega ega tegutse ühistuna, vaid tegeleb äritegevusega.
23
Seetõttu on eelotsusetaotluse esitanud kohus seisukohal, et ühest küljest sõlmiti põhikohtuasjas vaidluse all olevad lepingud St. Kliment Ohridski äritegevuse raames ja teisest küljest tegutses QX eesmärkidel, mis ei olnud seotud tema kaubandus‑, majandus‑, ametialase või kutsetegevusega.
24
Lisaks, kuna lapsevanem oli see, kes sõlmis koolituslepingud, et tema lapsed saaksid haridusteenust, siis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas neid lapsi saab nende lepingute raames kvalifitseerida tarbijateks.
25
Teisena on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kas leping, mis käsitleb õpetamist erakoolis, samas kui koolihariduse saamine on kohustuslik, kujutab endast „teenuslepingut“ direktiivi 2011/83 artikli 2 punkti 6 tähenduses.
26
Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et asjaolu, et seda teenust võivad osutada nii avalik-õiguslikud kui ka eraõiguslikud koolid, tekitab selle kvalifikatsiooni osas ebakindlust. Neil asjaoludel kahtleb ta, kas kogu vaidlusalune leping tuleb kvalifitseerida „teenuslepinguks“, arvestades, et kehtib koolikohustus ja õpetamine vastavalt riiklikule haridusstandardile, või tuleb seda kvalifikatsiooni kohaldada üksnes selles lepingus ette nähtud teenustele, mis ei kuulu kohustusliku õppe kohaldamisalasse, nagu toitlustamine, transport või kooliväline tegevus.
27
Kolmandana, juhul kui erakooliga sõlmitud koolituslepingut tuleb pidada tarbijalepinguks, on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kas tuleb kohaldada direktiivi 2011/83 artiklit 27, mis näeb ette vabastuse tellimata teenuse eest maksmise kohustusest.
28
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kas vanematel või õpilastel on võimalik väita, et nad ei ole taotlenud teatud õppeainete õpetamist kohustuslike või valikainete tunniplaani osana. Täpsemalt soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas on võimalik piirata tarbija vastutust õppemaksu tasumise eest põhjusel, et laps ei ole taotlenud teatava õppeaine õpetamist nõutava arvu õppetundide raames.
29
Kokkuvõttes rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, kui oluline on selgitada nendes kolmes küsimuses tõstatatud probleeme, kuna tarbijaõiguse kohaldamisalasse kuuluvates vaidlustes võib liikmesriigi kohus omal algatusel kohaldada imperatiivset õigusnormi, mille eesmärk on kaitsta tarbijat.
30
Neil asjaoludel otsustas Sofiyski rayonen sad (Sofia rajoonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas mõistet „tarbija“ direktiivi [2011/83] artikli 2 punkti 1 tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab lapsevanemat, kes on sõlminud erakooliga koolituslepingu, mille ese on tema kohustuslikus koolieas olevatele lastele koolihariduse andmine?
2.
Kas mõistet „tarbija“ direktiivi [2011/83] artikli 2 punkti 1 tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab kohustuslikus koolieas olevat õpilast, kes saab kooliharidust lapsevanema ja äriühinguna registreeritud erakooli vahel sõlmitud tasulise lepingu alusel?
3.
Kas väljendit „teenusleping“ direktiivi [2011/83] artikli 2 punkti 6 tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab lapsevanema ja äriühinguna registreeritud erakooli vahel sõlmitud koolituslepingut kohustuslikus koolieas olevale lapsele koolihariduse andmiseks, juhul kui see leping näeb ette, et kõnealuse hariduse andmise rahastamine toimub lapsevanema makstava õppemaksu kaudu?
4.
Kui vastus vähemalt ühele neist kolmest küsimusest on jaatav, siis kas direktiivi [2011/83] artiklit 27 tuleb tõlgendada nii, et õpilase või lapsevanema võib vabastada õppemaksu tasumisest, kui nad ei ole tellinud õpet teatud õppeaines või ei ole õppega rahul, samas kui see õppeaine on riikliku haridusstandardi kohaselt kohustuslik?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene ja teine küsimus
31
Esimese ja teise küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2011/83 artikli 2 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et lapsevanem, kes on enda nimel sõlminud äriühinguna registreeritud erakooliga koolituslepingu oma kohustuslikus koolieas lastele koolihariduse andmiseks, või õpilane, kes sellise lepingu alusel selles koolis kooliharidust saab, kuulub mõiste „tarbija“ alla selle sätte tähenduses.
32
Kõigepealt tuleb meenutada, et direktiivi 2011/83 artikli 3 lõike 1 kohaselt kohaldatakse seda direktiivi selles sätestatud tingimustel ja ulatuses kõigi kaupleja ja tarbija vahel sõlmitud lepingute, välja arvatud selle artikli lõikes 3 osutatud lepingute suhtes. Kuna erakoolidega sõlmitud koolituslepingud ei ole mainitud lõikega 3 hõlmatud, siis tuleb asuda seisukohale, et need kuuluvad oma eseme poolest direktiivi 2011/83 kohaldamisalasse.
33
Direktiivi 2011/83 artikli 2 punktis 1 on mõiste „tarbija“ määratletud kui füüsiline isik, kes selle direktiiviga reguleeritud lepingute raames tegutseb eesmärgil, mis ei ole seotud tema kaubandus‑, majandus‑, ametialase või kutsetegevusega.
34
Selleks, et tagada Euroopa Liidu seadusandja taotletavate eesmärkide järgimine tarbijalepingute valdkonnas ja samuti liidu õiguse ühtsus, tuleb muu hulgas võtta arvesse liidu õiguse muudes eeskirjades kasutatud mõistet „tarbija“ (8. juuni 2023. aasta kohtuotsus YYY. (tarbija mõiste), C‑570/21, EU:C:2023:456, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).
35
Eelkõige tuleb direktiivi 2011/83 artikli 2 punkti 1 tõlgendamisel arvesse võtta tõlgendust, mille Euroopa Kohus on juba andnud mõistele „tarbija“ direktiivi 93/13 raames.
36
Lisaks asjaolule, et direktiivi 2011/83 – millega muudeti direktiivi 93/13 – artiklis 2 on mõiste „tarbija“ määratletud üldjoontes samamoodi nagu direktiivi 93/13 artiklis 2, on sellel direktiivil sama eesmärk kui viimati nimetatud direktiivil. Direktiiv 2011/83 reguleerib tarbijate õigusi kauplejatega sõlmitud lepingute puhul ja selle eesmärk on kõrgetasemelise tarbijakaitse kindlustamine, tagades tarbijate teavitatuse ja turvalisuse kauplejatega tehtavates tehingutes (vt selle kohta 8. juuni 2023. aasta kohtuotsus YYY. (tarbija mõiste), C‑570/21, EU:C:2023:456, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
37
Direktiivi 93/13 kohta on Euroopa Kohus otsustanud, et asjaomase isiku „tarbija“ staatuse kindlaksmääramisel tuleb lähtuda funktsionaalsuse kriteeriumist, mis seisneb selle hindamises, kas asjaomane lepinguline suhe paigutub selliste tegevuste hulka, mis ei ole osa kaubandus‑, majandus- või kutsetegevusest. Lisaks on Euroopa Kohtul olnud võimalus täpsustada, et mõiste „tarbija“ selle direktiivi artikli 2 punkti b tähenduses on objektiivne ja sõltumatu konkreetsetest teadmistest, mis asjaomasel isikul võivad olla, või teabest, mis sellel isikul tegelikult on (24. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Zabitoń, C‑347/23, EU:C:2024:919, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
38
Selle põhjal, mida Euroopa Kohus on otsustanud direktiivi 93/13 artikli 2 punkti b kohta, tuleb asuda seisukohale, et sama tõlgendus kehtib ka direktiivi 2011/83 kohta. Direktiivi 2011/83 sätete imperatiivsus ja nendega seotud tarbijakaitse erinõuded nõuavad nimelt, et direktiivi soovitava toime tagamiseks eelistataks selle direktiivi artikli 2 punkti 1 tähenduses mõiste „tarbija“ laia tõlgendust (24. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Zabitoń, C‑347/23, EU:C:2024:919, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
39
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest esimesena, et QX sõlmis erakooliga St. Kliment Ohridski kaks koolituslepingut oma lastele täisajaga koolihariduse andmiseks õppeaastal 2022/2023, kohustudes vastutasuna maksma iga-aastast õppemaksu. Samuti nähtub eelotsusetaotlusest, et see kool, mida rahastatakse eravahenditest, on registreeritud äriühinguna.
40
Seega ilmneb, et põhikohtuasjas kõne all olevate koolituslepingute sõlmimisel ei olnud QXi jaoks kaubandus‑, majandus- ega kutsetegevuse eesmärki, vaid selle eesmärk oli üksnes tagada oma lastele koolihariduse andmine erakoolis.
41
Seda hinnangut ei sea kahtluse alla asjaolu, et need lepingud sõlmiti ajavahemikuks, mille jooksul on koolihariduse saamine Bulgaaria õigusnormide kohaselt kohustuslik. Täpsemalt, ühelt poolt ei sisalda direktiivi 2011/83 artikli 2 punktis 1 esitatud mõiste „tarbija“ määratlus, mis on – nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 37 – objektiivne mõiste, nimelt ühtegi nõuet ega tingimust, mis oleks seotud lepingu esemega, juhul kui see kuulub mainitud direktiivi kohaldamisalasse. Täpsemalt ei ole põhjused, miks isik lepingu sõlmis, sealhulgas juhul, kui need tulenevad vajadusest täita seadusest tulenevat kohustust, asjakohased selle kindlakstegemisel, kas see isik kuulub tarbija mõiste alla. Teiselt poolt ei nõua koolis käimise kohustuslikkus kuidagi lepingu sõlmimist erakooliga. Teisisõnu, kuigi asjaomane vanem on kohustatud oma lapse kooli kirja panema, on tal täielik vabadus valida, kas usaldada lapse õpetamine avalik-õiguslikule või erakoolile.
42
Teisena on eelotsusetaotluse esitanud kohtu andmetel põhikohtuasjas kõne all olevad lepingud sõlmitud QXi enese ja nimetatud kooli vahel, mistõttu on lepingulised kohustused siduvad QX‑le, mitte tema lastele. Kuna lapsed ei ole nende lepingute pooled, ei saa asuda seisukohale, et nad tegutsesid direktiivi 2011/83 artikli 2 punkti 1 tähenduses, ning seega ei kuulu nad selle sätte kohaselt mõiste „tarbija“ alla.
43
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2011/83 artikli 2 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et:
–
lapsevanem, kes on enda nimel sõlminud äriühinguna registreeritud erakooliga koolituslepingu oma kohustuslikus koolieas lastele koolihariduse andmiseks, kuulub mõiste „tarbija“ alla selle sätte tähenduses, ja
–
õpilane, kes niisuguse lepingu alusel kooliharidust saab, ei kuulu selle mõiste alla.
Kolmas küsimus
44
Kolmanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2011/83 artikli 2 punkti 6 tuleb tõlgendada nii, et koolitusleping kohustuslikus koolieas lastele koolihariduse andmiseks, mille lapsevanem on sõlminud äriühinguna registreeritud erakooliga, kohustudes vastutasuna maksma õppemaksu, kuulub mõiste „teenusleping“ alla selle sätte tähenduses.
45
Sellega seoses tuleb meenutada, et selle direktiivi artikli 2 punktis 6 kasutatud mõiste „teenusleping“ on määratletud laialt kui „leping, välja arvatud müügileping, mille kohaselt kaupleja osutab või kohustub osutama tarbijale teenust ning tarbija maksab või kohustub maksma selle hinna“. Selle sätte sõnastusest tuleneb, et seda mõistet tuleb käsitada nii, et see hõlmab kõiki lepinguid, mis ei kuulu mõiste „müügileping“ alla (21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus BMW Bank jt, C‑38/21, C‑47/21 ja C‑232/21, EU:C:2023:1014, punkt 154 ning seal viidatud kohtupraktika).
46
Sellised koolituslepingud, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas ja millega erakool kohustub lapsevanema makstava iga-aastase õppemaksu eest osutama viimase lastele riiklikule haridusstandardile vastavaid haridusteenuseid ning lisateenuseid, ei puuduta kauba omandiõiguse üleminekut direktiivi 2011/83 artikli 2 punkti 5 tähenduses. Järelikult kuuluvad need lepingud – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist – mõiste „teenusleping“ alla selle direktiivi artikli 2 punkti 6 tähenduses.
47
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 2011/83 artikli 2 punkti 6 tuleb tõlgendada nii, et koolitusleping kohustuslikus koolieas lastele koolihariduse andmiseks, mille lapsevanem on sõlminud äriühinguna registreeritud erakooliga, kohustudes vastutasuna maksma õppemaksu, kuulub mõiste „teenusleping“ alla selle sätte tähenduses.
Neljas küsimus
48
Neljanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2011/83 artiklit 27 tuleb tõlgendada nii, et lapsevanema ja erakooli vahel sõlmitud koolituslepingu raames võib see vanem olla vabastatud kohustusest maksta lepingus kokku lepitud õppemaksu põhjendusega, et ta ise või tema laps ei ole taotlenud, et laps õpiks teatavat ainet, kui see aine on riikliku haridusstandardi kohaselt kohustuslik, või kui see vanem või laps ei ole rahul selle lepingu alusel osutatavate haridusteenuste kvaliteediga.
49
Tuleb märkida, et direktiivi 2011/83 artikli 27 kohaselt on tarbija vabastatud kohustusest maksta tellimata kauba, vee, gaasi, elektri, kaugkütte või digitaalse infosisu tarnimise või tellimata teenuse osutamise eest, mis on keelatud direktiivi 2005/29 artikli 5 lõikega 5 ja I lisa punktiga 29, ning kui tarbija sellisel juhul ei reageeri, ei loeta seda nõusolekuks.
50
„Inertsmüük“ seisneb direktiivi 2011/83 põhjenduses 60 esitatud määratluse kohaselt „tellimata kauba tarnimises või teenuse osutamises tarbijale“. Sellega seoses on Euroopa Kohus otsustanud, et „inertsmüük“ direktiivi 2005/29 I lisa punkti 29 tähenduses, millele on viidatud direktiivi 2011/83 artiklis 27, on eelkõige ettevõtja tegevus, mis seisneb tarbijale niisuguste toodete tarnimises või teenuste osutamises, mida tarbija ei tellinud, ja temalt selle eest tasu nõudmises (5. detsembri 2019. aasta kohtuotsus EVN Bulgaria Toplofikatsia ja Toplofikatsia Sofia, C‑708/17 ja C‑725/17, EU:C:2019:1049, punkt 64 ning seal viidatud kohtupraktika).
51
Direktiivi 2011/83 artikli 27 eesmärk on seega takistada kauplejal sundida tarbijat lepingulisse suhtesse, millega viimane ei ole vabatahtlikult nõustunud (5. detsembri 2019. aasta kohtuotsus EVN Bulgaria Toplofikatsia ja Toplofikatsia Sofia, C‑708/17 ja C‑725/17, EU:C:2019:1049, punkt 65).
52
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgitustest, et põhikohtuasjas vaidluse all olevad lepingud puudutavad täisajaga koolihariduse pakkumist QXi lastele, mille eest QX maksab iga-aastast õppemaksu. Õppetöö toimub vastavalt riiklikule haridusstandardile, mis on vastu võetud haridus- ja teadusministri määrustega.
53
Seega näib – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et nende riigisiseste õigusnormide kohaselt lepib see vanem tema ja erakooli vahel vabatahtlikult sõlmitud koolituslepingutes kokku ühesainsas tervikteenuses, ilma et tal oleks võimalik valida õppeaineid või kohandada õppetundide arvu. Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust ei nähtu, et tellimata teenuste eest oleks nõutud täiendavat tasu. Seega ei saa olla tegemist teenusega, mida osutatakse ilma, et see vanem oleks seda taotlenud.
54
Neil asjaoludel ei saa riiklikule haridusstandardile vastava kohustusliku koolihariduse andmist pidada teenuste „inertsmüügiks“ direktiivi 2011/83 artikli 27 tähenduses.
55
Mis puudutab lapsevanema või tema lapse rahulolematust nende lepingute alusel osutatavate haridusteenuste kvaliteediga, siis tuleb meenutada, et nagu nähtub direktiivi 2011/83 artikli 3 lõikest 5, ei piira see direktiiv üldise riigisisese lepinguõiguse, nagu lepingu kehtivust, koostamist või mõju käsitlevate eeskirjade kohaldamist, kui üldise lepinguõiguse aspektid ei ole selle direktiiviga reguleeritud. Järelikult tuleb seda olukorda hinnata vastavalt riigisisesele lepinguõigusele.
56
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb neljandale küsimusele vastata, et direktiivi 2011/83 artiklit 27 tuleb tõlgendada nii, et lapsevanema ja erakooli vahel sõlmitud koolituslepingu raames
–
ei saa see lapsevanem olla vabastatud kohustusest maksta lepingus kokku lepitud õppemaksu põhjendusega, et ta ise või tema laps ei ole taotlenud, et laps õpiks teatavat ainet, kui see aine on riikliku haridusstandardi kohaselt kohustuslik;
–
ei ole see artikkel kohaldatav olukorras, kus see vanem või laps ei ole rahul lepingu alusel osutatavate haridusteenuste kvaliteediga, kuna see olukord kuulub riigisisese lepinguõiguse kohaldamisalasse.
Kohtukulud
57
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) otsustab:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta direktiivi 2011/83/EL tarbija õiguste kohta, millega muudetakse nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 1999/44/EÜ ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 85/577/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/7/EÜ, artikli 2 punkti 1
tuleb tõlgendada nii, et
–
lapsevanem, kes on enda nimel sõlminud äriühinguna registreeritud erakooliga koolituslepingu oma kohustuslikus koolieas lastele koolihariduse andmiseks, kuulub mõiste „tarbija“ alla selle sätte tähenduses, ja
–
õpilane, kes niisuguse lepingu alusel kooliharidust saab, ei kuulu selle mõiste alla.
2.
Direktiivi 2011/83 artikli 2 punkti 6
tuleb tõlgendada nii, et
koolitusleping kohustuslikus koolieas lastele koolihariduse andmiseks, mille lapsevanem on sõlminud äriühinguna registreeritud erakooliga, kohustudes vastutasuna maksma õppemaksu, kuulub mõiste „teenusleping“ alla selle sätte tähenduses.
3.
Direktiivi 2011/83 artiklit 27
tuleb tõlgendada nii, et
lapsevanema ja erakooli vahel sõlmitud koolituslepingu raames
–
ei saa see lapsevanem olla vabastatud kohustusest maksta lepingus kokku lepitud õppemaksu põhjendusega, et ta ise või tema laps ei ole taotlenud, et laps õpiks teatavat ainet, kui see aine on riikliku haridusstandardi kohaselt kohustuslik;
–
ei ole see artikkel kohaldatav olukorras, kus see vanem või laps ei ole rahul lepingu alusel osutatavate haridusteenuste kvaliteediga, kuna see olukord kuulub riigisisese lepinguõiguse kohaldamisalasse.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: bulgaaria.