62015CC0216
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE
esitatud 6. juulil 2016 (
1
)
Kohtuasi C‑216/15
Betriebsrat der Ruhrlandklinik gGmbH
versus
Ruhrlandklinik gGmbH
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesarbeitsgericht (Saksamaa kõrgeim töökohus))
„Eelotsusetaotlus — Sotsiaalpoliitika — Renditöö — Direktiiv 2008/104/EÜ — Kohaldamisala — Artikli 1 lõiked 1 ja 2 — Mõiste „töötaja“ — Mõiste „majandustegevus“ — Mittetulundusliku ühingu liige, kellele ühing maksab tasu ja kes lähetatakse tööle kolmanda isiku juurde, kusjuures ta peab täitma viimase juhiseid — Kolmanda isiku poolt ühingule makstav tasu, mis sisaldab tööjõukulusid ja halduskulusid”
I. Sissejuhatus
1.
Eelotsusetaotluses, mille on esitanud Bundesarbeitsgericht (Saksamaa kõrgeim töökohus), palutakse tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. novembri 2008. aasta direktiivi 2008/104/EÜ renditöö kohta (
2
) ja konkreetsemalt selle artiklit 1, milles on määratud kindlaks selle õigusakti kohaldamisala.
2.
See eelotsusetaotlus on esitatud vaidluse raames, mille pooled on ettevõtja, kes käitab kliinikut, ja organ, kes esindab selles ettevõtjas töötajaid, ning mis tekkis viimase keeldumise tõttu anda luba selleks, et mittetulundusliku ühingu liikmest meditsiiniõde lähetatakse tähtajatult töötama selles kliinikus selle ettevõtja ja selle ühingu vahel sõlmitud lepingu alusel.
3.
Ehkki Euroopa Kohtule on esitatud ainult üks küsimus, ilmneb eelotsusetaotluse põhjendustest, et eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib sisuliselt, missugune tähendus ja ulatus on kahel eraldi mõistel. Tal tekib nimelt esiteks küsimus, kas ühingu liikmed, kes tegutsevad kutsealal niisuguses kontekstis kolmanda isiku alluvuses, tuleb kvalifitseerida „töötajateks“ direktiivi 2008/104 artikli 1 lõike 1 tähenduses, kuigi nad ei ole seda Saksa õiguse kohaselt, ning teiseks küsimus, kas see, kui ühing lähetab oma liikmed töötama kolmandas isikus viimase makstava tasu eest, kujutab endast „majandustegevust“ sama artikli lõike 2 tähenduses.
II. Õiguslik raamistik
A. Liidu õigus
4.
Direktiivi 2008/104 artiklis 1, milles on kindlaks määratud selle kohaldamisala, on lõigetes 1 ja 2 sätestatud:
„1.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse töötajate suhtes, kellel on tööleping või töösuhe rendiagentuuriga ja kes on lähetatud ajutiselt töötama kasutajaettevõtjas viimase järelevalve all ja juhtimisel.
2.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse majandustegevuses osalevate avalik-õiguslike ja eraõiguslike ettevõtjate suhtes, kes on rendiagentuurid või kasutajaettevõtjad, sõltumata sellest, kas nad tegutsevad kasusaamise eesmärgil või mitte.“
5.
Direktiivi 2008/104 artikli 2 kohaselt on selle „eesmärk […] tagada renditöötajate kaitse ja parandada renditöö kvaliteeti, tagades, et renditöötajate suhtes järgitaks artiklis 5 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõtet, ning tunnistades rendiagentuure tööandjatena, võttes arvesse vajadust kehtestada sobiv raamistik renditöö kasutamiseks, et aidata tõhusalt kaasa töökohtade loomisele ja paindlike töövormide arendamisele.“
6.
Selle artikkel 3 „Mõisted“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
„töötaja“ – isik, kes on asjaomases liikmesriigis töötajana kaitstud siseriikliku tööõiguse alusel;
b)
„rendiagentuur“ – füüsiline või juriidiline isik, kes kooskõlas siseriikliku õigusega sõlmib töölepinguid või töösuhteid renditöötajatega, et lähetada neid kasutajaettevõtjatesse, kus nad töötavad ajutiselt kasutajaettevõtja järelevalve all ja juhtimisel;
c)
„renditöötaja“ – töötaja, kellel on rendiagentuuriga tööleping või töösuhe, mille eesmärgiks on lähetada ta ajutiselt töötama kasutajaettevõtjas viimase järelevalve all ja juhtimisel;
[…]
2.   Käesolev direktiiv ei piira siseriiklike õigusaktide kohaldamist mõistete „töötasu“, „tööleping“, „töösuhe“ või „töötaja“ määratluse osas.
[…]“
B. Saksa õigus
7.
Töökorralduse seaduse (Betriebsverfassungsgesetz, edaspidi „BetrVG“) põhikohtuasja faktiliste asjaolude suhtes kohaldatava redaktsiooni (
3
) §‑s 99 „Kaasotsustusõigus töötajaga seotud meetmete puhul“ oli sätestatud:
„(1)   Ettevõtjas, kus töötab tavaliselt enam kui 20 töötajat, kellel on töötajate esinduskogu valimistel hääleõigus, peab tööandja teavitama esinduskogu enne iga töölevõtmist; […] tööandja peab esitama esinduskogule vajalikud dokumendid, kavandatud meetme mõju ja saama kavandatud meetmele töötajate esinduskogu nõusoleku. […]
(2)   Töötajate esinduskogu võib nõusoleku andmisest keelduda, kui […] töökorralduslik meede […] võib olla vastuolus seadusega […]“. (
4
)
8.
Tööjõu vahendamise seadusega (Arbeitnehmerüberlassungsgesetz, edaspidi „AÜG“) (muudetud 28. aprilli 2011. aasta seadusega) (
5
) võeti siseriiklikku õigusesse üle direktiiv 2008/104. Selle § 1 lõikes 1 on sätestatud, et „[t]ööandjatel, kes kavatsevad tööjõu vahendajatena oma majandustegevuse raames kolmandatele isikutele (kasutajaettevõtja) tööülesannete täitmiseks töötajaid (renditöötaja) vahendada, peab olema selleks luba“ ning et „[t]öötajad lähetatakse töötama kasutajaettevõtjas ajutiselt“.
III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimus ja menetlus Euroopa Kohtus
9.
DRK‑Schwesternschaft Essen eV (Saksa Punase Risti Esseni (Saksamaa) Õdede Ühing, edaspidi „õdede ühing“ (
6
)) on mittetulunduslik registreeritud ühing, mis on Verband der Schwesternschaften vom Deutschen Roten Kreuzi (Saksa Punase Risti õdede ühingute liit) liige. (
7
) Tal on tööjõu vahendamise luba.
10.
Alates 2003. aastast ei sõlmi õdede ühing enam ühtegi töölepingut hooldusteenuse osutajatega, keda ta võtab ainult ühingu liikmeteks. Vastavalt selle ühingu põhikirjale töötavad selle liikmed, kellel peab olema õigus tegutseda tervishoiuteenuste osutamise alal, täistööajaga õdede ühingus või tööjõu kaasamise lepingute alusel tervishoiuasutustes. (
8
) Kui nad lähetatakse töötama kolmandas isikus, töötavad nad seal viimase kutsealasel ja korralduslikul juhtimisel.
11.
Õdede ühing maksab oma töökorra alusel oma liikmetele igakuist töötasu, mille suurus arvutatakse konkreetse töö puhul tavapäraste kriteeriumide põhjal, ning hüvitist sõidu- ja kolimiskulude katteks. Neil liikmetel on ka õigus saada tasustatud puhkust, neile koguneb täiendav vanaduspension, mis on selles sektoris kohaldatavates õigusnormides ette nähtud, ning töötasu ja lisahüvitise maksmine jätkub, kui ühenduse liige muutub haiguse või õnnetuse tõttu töövõimetuks.
12.
Ruhrlandklinik käitab kliinikut Essenis. 2010. aastal sõlmis ta õdede ühinguga tööjõu kaasamise lepingu, millega see ühing kohustus lähetama sellesse töötama hooldusteenuse osutajaid, kelleks olid tema liikmed. Selle lepingu järgi saab õdede ühing iga lähetamise eest tasu, mis sisaldab tööjõukulude brutosummat ja kindlaksmääratud 3% suurust summat halduskulude katteks. Selle ühingu liikmed, kes on lähetatud töötama Ruhrlandklinikis, saavad sama töötasu, mida töötajad, kelle viimane on otse tööle võtnud, ning nende suhted kehtivad samad reeglid ja töötingimused.
13.
K. on õdede ühingu liige. Ta pidi alates 1. jaanuarist 2012 asuma Ruhrlandkliniki õendusosakonnas tööle viimase ja õdede ühingu sõlmitud tööjõu kaasamise lepingu alusel.
14.
2. detsembri 2011. aasta kirjas keeldus Betriebsrat der Ruhrlandklinik (
9
) (Ruhrlandkliniki töötajate esinduskogu, edaspidi „töötajate esinduskogu“) andmast selleks nõusolekut BetrVG § 99 lõigete 1 ja 2 alusel ning seda põhjendusel, et K. kaasamine ei oleks ajutine ja oleks seega vastuolus AÜG § 1 lõikega 1, mille kohaselt peab renditöötajate vahendamine kasutajaettevõtjale olema ajutine.
15.
Ruhrlandklinik leidis, et keeldumine on põhjendamatu, sest direktiivi 2008/104 ülevõtva AÜG § 1 lõige 1 ei ole kohaldatav niisuguse isiku töölevõtmise suhtes, sest K. on ühingu liige, mitte selle töötaja. Ta otsustas seepärast kõnesoleva isiku esialgu tööle võtta ja esitada kaebuse, et tehtaks kohtuotsus, millega tal lubataks viimane tähtajatult tööle võtta. Et madalama astme kohtud rahuldasid selle nõude, esitas töötajate esinduskoda Bundesarbeitsgerichtile (Saksamaa kõrgeim töökohus) kassatsioonkaebuse.
16.
Viimane kohus märgib, et kui asuda seisukohale, et faktilised asjaolud, mida on nõutud direktiivis 2008/104, on niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletav olemas, tuleks AÜG § 1 lõiget 1 tõlgendada – lähtudes põhimõtetest, mille kohaselt peab tõlgendus olema kooskõlas liidu õigusega – nii, et K. kaasamine kujutab endast renditöötaja mitteajutist kaasamist, mis on siseriiklikus õiguses seega õigusvastane.
17.
Bundesarbeitsgericht (Saksamaa kõrgeim töökohus) otsustas 17. märtsi 2015. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 12. mail 2015, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [direktiivi 2008/104] artikli 1 lõiked 1 ja 2 on kohaldatavad olukorras, kus ühingu liige lähetatakse töötama teises ettevõtjas viimase kutsealasel ja korralduslikul juhtimisel, kui ühingu liige kohustus ühingu liikmeks astudes töötama täistööajaga ka kolmandate isikute käsutuses ja ta saab selle eest ühingult igakuist töötasu, mille suurus arvutatakse konkreetse töö puhul tavapäraste kriteeriumide põhjal, ning ühingule hüvitatakse liikme lähetamise eest ühingu liikme tööjõukulud ja kindlaksmääratud summa halduskulude katteks?“
18.
Kirjalikke seisukohti esitasid töötajate esinduskoda, Ruhrlandklinik, Tšehhi valitsus ja Euroopa Komisjon. Töötajate esinduskoda, Ruhrlandklinik ja Saksamaa valitsus vastasid ka kirjalikult küsimustele, mille Euroopa Kohus oli neile esitanud vastavalt oma kodukorra artikli 61 lõikele 1. 20. aprillil 2016 toimunud kohtuistungil olid esindatud töötajate esinduskoda, Ruhrlandklinik ja komisjon.
IV. Õiguslik analüüs
A. Mõiste
„töötajad
“ direktiivi 2008/104 artikli 1 lõike 1 tähenduses
1. Esitatud küsimuse ese ja kontekst
19.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib Euroopa Kohtult sisuliselt, kas direktiivi 2008/104 renditöö kohta kohaldatakse niisugusel juhtumil nagu põhikohtuasjas käsitletav, mil ühingu liige lähetatakse kasutajaettevõtjasse selleks, et teha seal viimase juhtimisel tööd, mille eest ta saab töötasu, mida maksab talle ühing. Ta soovib teisisõnu teada, kas selle liikme saab niisugustel asjaoludel kvalifitseerida „töötajaks“ selle direktiivi tähenduses.
20.
Bundesarbeitsgericht (Saksamaa kõrgeim töökohus) põhjendab oma eelotsusetaotlust sellega, et AÜG § 1 lõikes 1 sätestatud reegel – mille kohaselt on tööjõu vahendamine keelatud, kui töötajaid ei lähetata ajutiselt – kehtib ainult kolmandale isikule tööjõudu vahendava ettevõtja „töötajate“ suhtes.
21.
Ta märgib, et seda mõistet ei ole siseriiklikus õiguses määratletud, kuid et tema kohtupraktika kohaselt on „töötaja“ Saksa õiguses „isik, kes teeb eraõigusliku lepingu alusel tööd teisele isikule, alludes viimase juhtimisele ja kontrollile“. (
10
) Tema kohtupraktika järgi ei ole niisuguse õdede ühingu liikmetel nagu põhikohtuasjas käsitletav Saksa õigusest lähtudes töötaja staatust ning seda seepärast, et nad ei ole selle ühinguga seotud mitte eraõigusliku lepinguga, vaid on selle liikmed, ja töötaja staatust ei ole neil isegi siis, kui muud kriteeriumid on nende puhul täidetud. (
11
)
22.
Selles kontekstis tekib eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas hoolimata sellest, et niisuguse ühingu liikmel ei ole kohaldatava siseriikliku õiguse kohaselt „töötaja“ staatust, võib teda siiski pidada töötajaks liidu õiguse ja täpsemalt direktiivi 2008/104 artikli 1 lõike 1 alusel.
23.
Ruhrlandklinik arvab selles küsimuses esiteks, et direktiivi 2008/104 ei kohaldata renditöötajate suhtes, kui nad ei ole töötajad siseriikliku õiguse järgi, ning teiseks, et Saksa Punase Risti liikmeid selle direktiiviga tagatav kaitse ei puuduta. Seevastu töötajate esinduskogu, Tšehhi valitsuse ja komisjoni arvates ei saa niisuguse ühingu liikmeid nagu põhikohtuasjas käsitletav direktiivi 2008/104 kohaldamisalast välja jätta ning neid tuleb pidada „töötajateks“ selle direktiivi artikli 1 lõike 1 tähenduses. (
12
) Ka mina jagan viimast arvamust ja seda järgmistel põhjusel.
2. Soovitav tõlgendus
24.
Rõhutan kohe, et nii direktiivi 2008/104 artikli 1 lõike 1 kui ka artikli 3 lõike 1 punkti c tõlgendus näib õigustavat seda, et selle direktiivi kohaldamisala kindlaksmääramisel valitakse paindlik või isegi lai lähenemine mõistele „töötaja“. On sõnaselgelt ette nähtud, et rendiagentuuri võib töötajaga, kelle ta võttis tööle, et lähetada ta töötama kolmandas isikus, (
13
) õigusliku alusena siduda „tööleping või töösuhe“ – erinevad võimalused, mis on nähtud ette ka selle direktiivi teistes sätetes (
14
) ja teistes direktiivides, mis käsitlevad töötajate sotsiaalkaitset. (
15
)
25.
Meenutan, et vastavalt Euroopa Kohtu praktikale puudub mõistel „töötaja“ liidu õiguses ühtne määratlus, (
16
) vaid see tuleb põhimõtteliselt määratleda, lähtudes töösuhet iseloomustavatest objektiivsetest kriteeriumidest, võttes arvesse asjaomaste isikute õigusi ja kohustusi, et tagada töötajate võrdväärne kaitse erinevates liikmesriikides. Korduvalt on otsustatud, et „sellise suhte oluline tunnus on asjaolu, et isik osutab teatava aja jooksul teisele isikule ja tema juhiste alusel teenuseid, mille eest saab tasu“. (
17
)
26.
Nagu komisjon rõhutab, kvalifitseeritakse asjaomane isik liidu õiguses nii tavaliselt siis, kui täidetud on eespool nimetatud tingimused, olenemata sellest, kas ta sõlmis töölepingu või mitte, ja sõltumata tagajärgedest, mille see siseriiklikust õigusest lähtudes endaga kaasa toob. (
18
) Näib aga, et põhikohtuasjas käsitletav olukord vastab kõikidele nendele tingimustele, sest õdede ühingu liikmed tegelevad oma kutsetegevusega nende tervishoiuasutuste huvides ja juhtimisel, kuhu on nad ajutiselt töötama lähetanud see ühing, kes maksab neile selle eest töötasu.
27.
Tundub, et liidu õigusest lähtudes ja vastupidi Saksa õiguses kehtivale ei ole selle direktiivi kohaldamise seisukohast tähtsust sellel, kas asjaomased pooled sõlmisid lepingu või mitte. (
19
) Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib seega õigesti, et võttes arvesse direktiivi 2008/104 eespool viidatud sätete sõnastust, näib, et „tööjõudu vahendava ettevõtja ja töötama lähetatud isiku õigussuhte õiguslikul laadil ei ole tähtsust“.
28.
Selles küsimuses võib siiski säilida kahtlus, sest „töötaja“ staatuse määratlemisel direktiivi 2008/104 tähenduses on selle artiklis 3 viidatud kahel korral liikmesriikide õigusele. Selle artikli lõike 1 punktis a on märgitud, et „„töötaja“ [on] isik, kes on asjaomases liikmesriigis töötajana kaitstud siseriikliku tööõiguse alusel“, (
20
) samas kui selle artikli lõike 2 esimeses lõigus on täpsustatud, et see direktiiv „ei piira siseriiklike õigusaktide kohaldamist […] “töötaja“ määratluse osas“. (
21
) Bundesarbeitsgericht (Saksamaa kõrgeim töökohus) arvab, et „viite tõttu siseriiklikule õigusele selles ei ole vaja lähtuda „töötaja“ määratlusest liidu õiguses, kui tõlgendatakse siseriiklikku õigust“.
29.
Minu arvates ei saa asjaolu, et selle artikli 3 sätted kaitsevad liikmesriikide lähenemist küsimuses, kes on „töötajad“, keda tuleb nende siseriiklikus õiguses kaitsta – õiguslik küsimus, mida direktiiviga 2008/104 ei ühtlustatud, nagu on märgitud selle artikli lõikes 2 –, tõlgendada nii, nagu oleks liidu seadusandja loobunud oma pädevuse kasutamisest selle direktiivi isikulise kohaldamisala kindlaksmääramisel.
30.
Kui selle kohaldamisala piirid saaksid varieeruda olenevalt erinevatest siseriiklikul tasandil valitud lähenemistest, tekitaks see suure õigusliku ebakindluse, kusjuures tuleb märkida, et selle direktiivi preambulis on rõhutatud, et „Euroopa Liidus esineb märkimisväärseid erinevusi renditöö kasutamisel ning renditöötajate õigusliku olukorra, staatuse ja töötingimuste osas“. (
22
)
31.
Arvan, et direktiivi 2008/104 ulatuse kindlaksmääramise õigust ei ole kaugeltki delegeeritud liikmesriikidele, vaid see on direktiivis endas kindlaks määratud selle artikli 3 lõike 1 punktiga a koostoimes punktiga c, täpsustades, et mõiste „töötaja“ selle liidu õigusakti tähenduses hõlmab iga isikut, kes teeb tööd ja on liikmesriigis, kus ta oma kutsealal tegutseb, töötajana kaitstud, ükskõik missugune on selle suhte laad ja vorm, mis teda rendiagentuuriga seob.
32.
Et selles artiklis ei ole konkreetset viidet liikmesriikide õigusele, on siseriiklikul tasandil valitud kitsendavam lähenemine mõistele „töötaja“ vastuolus selle direktiivi sätetega ja viimased peavad olema ülimuslikud. Käsitletaval juhul ei saa asjaolu, et Saksa õigusest lähtudes on isik „töötaja“ üksnes siis, kui ta on sõlminud eraõigusliku lepingu, kaasa tuua seda, et kitsendatakse samavõrra direktiivi 2008/104 kohaldamisala olukorras, kus selle direktiivi sõnastuse kohaselt hõlmab selle kaitsekord nii töölepinguga seotud isikuid kui ka töösuhtega seotud isikuid.
33.
Seda seisukohta kinnitab kaalutlus, et Euroopa Kohus on juba otsustanud – nagu märgib eeskätt eelotsusetaotluse esitanud kohus –, et ehkki liikmesriikidele on jäetud kaalutlusruum niisuguses sotsiaalvaldkonnas vastu võetud direktiivis kasutatud mõiste piiride kindlaksmääramisel, ei ole nende õigus siiski piiramatu. Mulle tundub, et see kohtupraktika, mis puudutab muid direktiive, milles on määratud kindlaks minimaalsed nõuded tööõiguses (
23
) ja eelkõige sätestatud töötajate võrdse kohtlemise põhimõte, samuti nagu direktiivis 2008/104 (
24
), sisaldab käesolevas kohtuasjas kasulikku selgitust. (
25
)
34.
Sellest ilmneb, et ehkki mõnda liidu õigusnormides kasutatud terminit saab määratleda liikmesriikides kehtivatest õigusaktidest ja/või tavadest lähtudes, (
26
) peavad need liikmesriigid siiski esiteks tagama selle, et kaitstakse asjaomase õigusakti eesmärke, (
27
) ja teiseks järgima liidu õiguse üldpõhimõtteid. (
28
) Eelkõige on Euroopa Kohus otsustanud, et liikmesriik ei saa jätta mõned isikute kategooriad asjaomase õigusaktiga tagatud kaitsest omatahtsi ilma, vastasel korral kahjustatakse selle õigusakti kasulikku mõju ja rikutakse selles sätestatud võrdse kohtlemise üldpõhimõtet, mille näol on tegemist aga liidu õigusnormidega, millel on eriline tähtsus ja millest peavad kasu saama kõik töötajad. Niisugust ilmajätmist saab aktsepteerida ainult siis, kui nende kategooriate erinevat kohtlemist õigustavad objektiivsed põhjused ja eelkõige vastava töösuhte konkreetne laad. (
29
)
35.
Käsitletaval juhul arvan analoogia alusel, et liikmesriik ei peaks saama kohaldada siseriiklikke õigusnorme nii, et see seab ohtu direktiivis 2008/104 nimetatud eesmärkide saavutamise (
30
) ja võtab seega sellelt direktiivilt tema kasuliku mõju. Konkreetsemalt ei tohi siseriiklikus õiguses valitud mõiste „töötaja“ määratlus kaasa tuua seda, et selleks ei kvalifitseerita ilma objektiivse põhjuseta teatavaid kutsealal tegutsejate kategooriaid ja neil ei ole niisiis sellest direktiivist tulenevat kaitset.
36.
Et võiks asuda seisukohale, et kõnesolev väljajätmine ei ole meelevaldne, tuleb eespool viidatud kohtupraktika kohaselt välja selgitada, kas ja mil määral on suhe, mis õdede ühingut tema liikmetega seob, oma laadilt „oluliselt erinev siseriikliku õiguse alusel töötajate kategooriasse kuuluvate töötajate ja nende tööandjate vahelisest töösuhtest“ – mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus. (
31
) Euroopa Kohus võib siiski anda kasulikke juhiseid, et selgitada sellele kohtule, missuguseid asjaolusid ta peab oma hindamise raames arvestama.
37.
Rõhutan, et eelotsusetaotluses endas on õigesti märgitud, et õdede ühingu liikmed on kohustatud samamoodi nagu renditöötajad oma õigussuhete raames, mis seob neid üksusega, kes nad kolmandas isikus töötama lähetab, tegema tööd töötajana tasu eest ning et nende kahe töötajate kategooria suhtes kehtivad ka kasutajaettevõtjate juhised. Ta lisab – jälle minu arvates õigesti –, et mis puudutab siin tööandjaid, siis rendiagentuuridena ja kasutajaettevõtjatena tegutsevate õigussubjektide tegevus ei ole samuti erinev. Leian seega – nagu ka töötajate esinduskoda, Tšehhi valitsus ja komisjon –, et kuna töösuhe, mis ühingut tema liikmetega seob, ei ole oma laadilt oluliselt erinev niisuguste töötajate töösuhtest, kes on siseriikliku õiguse kohaselt kaitstud, ei ole direktiiviga 2008/104 tagatud kaitse välistamine nende puhul käsitletaval juhul õigustatud.
38.
Nagu käesolevas ettepanekus sai juba märgitud, olen arvamusel, et asjaomase töölevõtmisega seotud õigussuhte vorm ei anna iseenesest tunnistust olukordade objektiivsest erinevusest, mis on nõutav, et erinev kohtlemine oleks eespool viidatud kohtupraktika (
32
) kohaselt õigustatud – erinevus, mis peab minu meelest põhinema sisulistel, mitte vormilistel kaalutlustel. (
33
) Käsitletaval juhul ei tohi teatavate isikute kategooria „töötajateks“ kvalifitseerimist välistada ja neid seega direktiivi 2008/104 kohaldamisalast välja jätta ainult sel põhjusel – mille põhjal seda tehakse Saksa õiguses –, et asjaomased isikud ei ole sõlminud eraõiguslikku lepingut, vastasel korral kahjustatakse selle direktiivi kasulikku mõju. (
34
)
39.
Ruhrlandklinik väidab vastupidi, et kui asuda seisukohale, et direktiiv 2008/104 ei ole Saksa õiguses valitud „töötaja“ määratluse tõttu kohaldatav niisuguse ühingu liikmete suhtes nagu õdede ühing, ei too see kaasa direktiivi eesmärke eiramist ning seda seepärast, et asjaomaste kutsealal tegutsejate kaitse ei väheneks seeläbi. Ta kinnitab selle kohta, et nendel liikmetel on tegelikkuses töötingimused ja tasu, mis ei ole ebasoodsamad, vaid vastupidi soodsamad kui isikutel, kes Saksa õiguses „töötajateks“ kvalifitseeritakse, ja eelkõige tema kliiniku töötajatel, kelle ta on otse tööle võtnud.
40.
Arvan siiski, et see konjunktuurne argument ei ole direktiivi 2008/104 tõlgendamisel veenev, sest see direktiiv peab olema üldkohaldatav. Isegi eeldusel, et käsitletaval juhul on kinnitust leidnud võrdne kohtlemine, ei ole see võrdne kohtlemine ikkagi tagatud süstemaatiliselt ja kestvalt kõikidele töötajatele, nagu oleks siis, kui see direktiiv tunnistataks niisuguste olukordade suhtes kohaldatavaks. Ainuüksi asjaolu, et isiku suhtes kohaldatakse igas olukorras seda laadi kaitsesätteid, kujutab endast märkimisväärset eesõigust. (
35
) Lisaks ei tohi jätta arvesse võtmata ka selle direktiivi artiklis 2 nimetatud eesmärkide teist, majanduslikku tahku, (
36
) millest ilmneb minu arvates eeskätt, et kõikidel seda liiki tegevusalaga tegelevatel üksustel peaks olema võrdväärne konkurentsiolukord. (
37
)
41.
Kõige selle põhjal arvan, et niisuguses kontekstis nagu põhikohtuasjas tuleb ühingu liikmed kvalifitseerida „töötajateks“ direktiivi 2008/104 artikli 1 lõike 1 tähenduses, kui nad lähetatakse töötama ettevõtjas selle ettevõtja järelevalve all ja juhtimisel ning saavad selle eest töötasu, mida maksab neile ühing. Neid liikmeid ei saa jätta selle direktiivi isikulisest kohaldamisalast välja ainuüksi sel põhjusel, et kuna nad ei ole sõlminud ühinguga töölepingut, ei ole nad kohaldatava siseriikliku õiguse kohaselt „töötajad“.
B. Mõiste
„majandustegevuses osalev […] ettevõtja
“ direktiivi 2008/104 artikli 1 lõike 2 tähenduses
42.
Oma eelotsuse küsimuse teise osa ja selle põhjenduste kohaselt palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul võtta seisukoht küsimuses, kas see, kui õdede ühing lähetab oma liikmeid töötama kasutajaettevõtjates tasu eest, mis sisaldab tööjõukulude brutosummat ja kindlaksmääratud summat halduskulude katteks, võib kujutada endast „majandustegevust“ direktiivi 2008/104 artikli 1 lõike 2 tähenduses.
43.
Ta märgib selle kohta, et selle lõike 2 tekstist ilmneb, et asjaolu, et tööjõudu vahendavad ettevõtjad on mittetulunduslikud, ei välista majandustegevusega tegelemist – millest võib tuleneda, et direktiivi 2008/104 kohaldatakse isegi siis, kui tööjõu vahendamisega tegelevad heategevusorganisatsioonid.
44.
Ruhrlandklinik arvab, et niisugune tegevus nagu õdede ühingu oma ei kuulu selle direktiivi kohaldamisalasse, samas kui töötajate esinduskoda ja komisjon pooldavad vastupidist seisukohta. (
38
) Mina jagan viimast seisukohta järgmistel põhjustel.
45.
Direktiivi 2008/104 artikli 1 lõike 2 kohaselt kohaldatakse seda direktiivi üksuste suhtes, „kes on rendiagentuurid“. Artikli 3 lõike 1 punktis b on minu arvates toodud selle sõltumatu määratlus, mida tuleb mõista „rendiagentuur“ all selle direktiivi tähenduses, (
39
) et viia läbi minimaalne ühtlustamine, mida sellega taotletakse. (
40
) Sellest tuleneb, et direktiiv 2008/104 võib olla kohaldatav isegi tööandja suhtes, keda ei kvalifitseerita selleks liikmesriikide siseriikliku õiguse järgi, tingimusel et asjaomane isik vastab kõikidele artiklites 1 ja 3 sätestatud tingimustele. (
41
) Lisaks ei ole selle väljendi tähendus ja ulatus tingimata samasugused, nagu on sellel väljendil direktiivis 96/71/EÜ (
42
), ehkki direktiivi 2008/104 preambulis (
43
) on nende kahe õigusakti vahel loodud seos.
46.
Võttes arvesse direktiivi 2008/104 artikli 1 lõike 2 sõnastust ennast, ei ole mingit tähtsust sellel, et renditöötajate vahendaja on siin heategevusorganisatsioon ja et tööjõu vahendamise eest saadavad summad ei anna talle mingit tulu, nagu väidab Ruhrlandklinik. (
44
) Ainus tõesti määrav kriteerium on küsimus, kas kõnesolev üksus – olgu ta avalik-õiguslik või eraõiguslik – tegeleb majandustegevusega. (
45
)
47.
Viimase mõiste määratlus ei ilmne aga selgelt ei direktiivi 2008/104 sisust ega selle ettevalmistavatest materjalidest. (
46
) Olen arvamusel, et seda mõistet tuleks tõlgendada, lähtudes Euroopa Kohtu praktikast, milles on määratletud, mis moodustab „majandustegevuse“ liidu õiguse teistes valdkondades, nagu soovitavad töötajate esinduskoda (
47
) ja komisjon. (
48
)
48.
Meenutan, et mõiste „majandustegevus“ liidu õiguse tähenduses on välja töötatud tihedas seoses mõistega „ettevõtja“ EL toimimise lepingu siseturgu käsitlevate sätete raames, (
49
) lähtudes eelkõige ELTL artiklitest 49 ja 56, mis käsitlevad vastavalt asutamisvabadust ja teenuste osutamise vabadust, samuti konkurentsiõiguse kontekstis. Euroopa Kohus töötas mõlemad mõisted välja mittekitsendavalt, sest nende ülesanne on piiritleda aluslepinguga tagatud põhivabaduste kohaldamisala. (
50
)
49.
Minu arvates peaks samamoodi olema ka mõistega „majandustegevus“ direktiivi 2008/104 tähenduses ning mitte üksnes seepärast, et selle preambulis on märgitud, et seda „tuleks rakendada kooskõlas EÜ asutamislepingu sätetega seoses teenuste osutamise vabaduse ja asutamisvabadusega“, (
51
) vaid ka selleks, et tagada kõikide selle direktiivi eesmärkide saavutamine (
52
) ja vältida ebaausat konkurentsi. (
53
)
50.
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale hõlmab mõiste „ettevõtja“„mis tahes üksust, kes tegeleb majandustegevusega, sõltumata tema õiguslikust vormist ja rahastamisviisist“, ning „majandustegevus on igasugune tegevus, mis seisneb kaupade või teenuste pakkumises teataval turul“. (
54
) Lisaks on korduvalt otsustatud, et „majandustegevuseks [EÜ] asutamislepingu artikli 2 tähenduses tuleb pidada tasustatud tööd või tasulist teenuse osutamist“, see tähendab niisugust tegevust, mis tekitab õiguse vastutasule. (
55
)
51.
Sellest tuleneb esiteks, et asjaomase üksuse õiguslik staatus – mis käsitletaval juhul on ühing – ei mõjuta võimalust kvalifitseerida ta „ettevõtjaks“ liidu õiguse tähenduses ega anna ennatlikku hinnangut küsimuses, kas tegevus, millega ta tegeleb, on majandustegevus. Direktiivi 2008/104 artikli 3 lõike 1 punkti b tekst on kantud samast vaimust, sest selle puhul kuulub mõistesse „rendiagentuur“ alla selle direktiivi tähenduses (
56
) iga „füüsiline või juriidiline isik“, ükskõik missugune on tema õiguslik vorm, (
57
) kes tegeleb renditööga seotud tegevusalaga selles õigusnormis sätestatud tingimustel.
52.
Teiseks tuleb üksus ettevõtjaks, kes tegeleb renditööga seotud majandustegevusega, direktiivi 2008/104 tähenduses kvalifitseerida minu arvates siis, kui kõnesolev üksus pakub teenust, mis seisneb niisuguste töötajate vahendamises, kellega on ainult tema sõlminud töösuhted just selleks, et lähetada neid töötama kolmandates ettevõtjates. (
58
) Nii on see aga just õdede ühinguga. Kõnesoleva turul tegutseja tegevusalast üksi ei piisa, et välistada tema tegevuse kvalifitseerimine majandustegevuseks. (
59
) Pealegi tegeldakse asjaomase tegevusega konkreetsel turul, käsitletaval juhul tervishoiuteenuste turul, kus tegelevad sama tegevusega ka teised isikud, see tähendab klassikalist tüüpi rendiagentuurid, kes pakuvad samuti hooldusteenuse osutajate vahendamist.
53.
Ma arvan nagu komisjongi, et direktiivi 2008/104 seisukohast ei ole tähtsust sellel, et üksuse tegevusalad ei piirdu ainult töötajate lähetamisega kolmandatele isikutele, (
60
) kusjuures tuleb meenutada, et käsitletaval juhul võivad õdede ühingu liikmed põhikirja järgi ka otse viimase juures töötada. Ei selle direktiivi artiklis 1 ega selle artikli 3 lõike 1 punktis b ei ole minu arvates midagi konkreetset, mis võimaldaks piirata selle direktiivi kohaldamisala nii, et seda kohaldatakse ainult ettevõtjate suhtes, kelle ainus tegevusala on vahendada tööjõudu kasutajaettevõtjatele. (
61
)
54.
Kolmandaks tuleb Euroopa Kohtu praktika kohaselt ja vastavalt ELTL artiklile 57 kõik teenused, mida osutatakse tasu eest, liigitada majandustegevuseks, (
62
) kusjuures on vaja, aga piisab, kui on olemas vastutasu. (
63
) Asjaolu, et tegevus ei ole ehk sama tulus kui sarnased teenused, mida osutavad teised ettevõtjad, ei saa takistada kvalifitseerimast seda tegevust majandustegevuseks. (
64
) Käsitletaval juhul lähetab õdede ühing töötajaid töötama kolmandates isikutes just viimaste makstava majandusliku tasu eest: tasu, mis sisaldab tööjõukulusid ja tehingu halduskulusid, kusjuures tuleb meenutada, et asjaolul, et ta ei saa sellest tasust kasumit, ei ole tähtsust.
55.
Lõpuks rõhutan, et vastupidi Ruhrlandkliniki seisukohtadele (
65
) näib mulle sobiv – eelkõige direktiivi 2008/14 kasuliku mõju tagamiseks – arvata niisugused üksused nagu käsitletav selle kohaldamisalasse samamoodi nagu tulunduslikud rendiagentuurid, sest vastasel korral kehtiksid esimeste suhtes rangemad õiguslikud piirangud kui teiste suhtes, kuigi nad pakuvad samal turul samasuguseid teenuseid, mis võib tekitada konkurentsimoonutusi. Viimast probleemi, mis kumab läbi ka eelotsusetaotlusest ja Tšehhi valitsuse seisukohtadest, ei tohi tähelepanuta jätta eriti siis, kui see võib puudutada – nagu käsitletaval juhul – suurt hulka töötajaid. (
66
)
56.
Olen niisiis arvamusel, et niisugune teenuste osutamine nagu põhikohtuasjas kuulub tõesti direktiivi 2008/104 artikli 1 lõike 2 kohaldamisalasse, sest kõnesolev ühing osutab teenuseid, mis on samaväärsed rendiagentuuri teenustega, vahendades tööjõudu kolmandale isikule tervishoiutöötajate turul – teenused, mille eest ta saab vastutasuna rahalist tasu.
V. Ettepanek
57.
Eelnevatest kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Bundesarbeitsgerichti (Saksamaa kõrgeim töökohus) järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. novembri 2008. aasta direktiivi 2008/104/EÜ renditöö kohta artikli 1 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et neid sätteid kohaldatakse, kui mittetulunduslik ühing lähetab rahalise tasu eest töötama ettevõtjas mõne oma liikme, et viimane teeks selle ettevõtja järelevalve all ja juhtimisel tööd, mille eest töötasu maksab talle see ühing.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	ELT 2008, L 327, lk 9.
(
3
)	25. septembri 2001. aasta redaktsioon (BGBl. 2001 I, lk 2518).
(
4
)	Eelotsusetaotluses on täpsustatud, et tema enda kohtupraktika kohaselt ei eelda mõiste „töölevõtmine“ selle § 99 lõike 1 tähenduses töölevõtva ettevõtjaga töösuhtesse astumist ning piisab, kui asjaomased isikud on töösse kaasatud, et ettevõtja juhtimisele alludes saavutada koos selles üksuses juba töötavate töötajatega tööalane eesmärk.
(
5
)	Muutmisseadus, mis jõustus 1. detsembril 2011 (BGBl. 2011 I, lk 642).
(
6
)	Terminit „õed“ tuleb siin mõista üldises tähenduses, see tähendab nii, et mõeldakse mitte ainult selle ühingu naisliikmeid, vaid ka meesliikmeid.
(
7
)	Eelotsusetaotlusest ilmneb, et on 33 Saksa Punase Risti õdede ühingut, mis paiknevad laiali kogu riigi territooriumil ja kuhu kuulub ligikaudu 22000 liiget. Ruhrlandklinik gGmbH märgib, et Esseni ühingus on ligi 1650 liiget.
(
8
)	Oma seisukohtades kinnitab Ruhrlandklinik, et viimane juhtum on „tunduvalt levinum“ ja et „sageli tuleb ette, et Saksa Punase Risti õed jäävad paljudeks aastateks [seda liiki ühingu] lepinguliste partnerite teenistusse“.
(
9
)	Betriebsrat on Saksa õiguses ettevõtja töötajate esindusorgan, millel on eesõigused, mis ulatuvad lihtsalt teabe saamise õigusest kuni kaasotsustusõiguseni seaduses loetletud valdkondades – pädevus, mis tähendab, et tööandja peab saama vastavalt BetrVG §‑le 99 selle organi nõusoleku enne, kui teeb teatavad otsused, eelkõige võtab niisuguseid individuaalseid meetmeid nagu töötajate värbamine.
(
10
)	Bundesarbeitsgericht viitab ühele oma viimastest sellesisulistest otsustest, mille ta tegi 17. septembril 2014 (10 AZB 43/14, punkt 18).
(
11
)	Bundesarbeitsgericht täpsustab, et töö tegemine isikliku alluvussuhte raames võib toimuda ühingu liikme staatuse alusel, kui ei hiilita mööda tööõiguse kohutuslikest kaitsesätetest – möödahiilimine, mida ühe tema 6. juuli 1995. aasta otsuse kohaselt (5 AZB 9/93) ei toimu, kui tegemist on õdede ühingutega.
(
12
)	Saksamaa valitsus ei võtnud oma kirjalikes vastustes Euroopa Kohtu küsimustele otseselt seisukohta eelotsusetaotluse sisu kohta.
(
13
)	Selles küsimuses meenutan, et renditöösuhete eripära on see, et need on kolmnurksed, sest esiteks töötaja ja tema tööandjast rendiagentuuri vahel, teiseks selle ettevõtja ja kasutajaettevõtja vahel ning kolmandaks viimase ja töötaja vahel, kes töötab tema juhtimisel, valitsevad erinevat laadi suhted. Vt eelkõige kohtuotsus, 17.12.1970, Manpower (35/70, EU:C:1970:120, punktid 5 ja 6).
(
14
)	Vt artikli 1 lõige 3, artikli 3 lõike 1 punkt b ja artikli 2 teine lõik ning artikli 6 lõike 2 esimene lõik ja lõige 3.
(
15
)	Vt eelkõige nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivile 97/81/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta (EÜT 1998, L 14, lk 9; ELT eriväljaanne 05/03, lk 267) lisatud raamkokkuleppe klauslid 2 ja 3 ning nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, (EÜT 1999, L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 356) lisatud raamkokkuleppe klauslid 1, 2, 3 ja 5.
(
16
)	Eelkõige kohtuotsus, 1.3.2012, O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, punkt 30).
(
17
)	Vt eelkõige kohtuotsus, 13.2.2014, komisjon vs. Itaalia (C‑596/12, EU:C:2014:77, punktid 16 ja 17) ja kohtuotsus, 4.12.2014, FNV Kunsten Informatie en Media (C‑413/13, EU:C:2014:2411, punkt 34).
(
18
)	Vt kohtuotsus, 11.11.2010, Danosa (C‑232/09, EU:C:2010:674, punktid 40 ja 42 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
19
)	Ekspertrühma 2011. aasta augusti aruandes direktiivi 2008/104 ülevõtmise kohta, mis töötati välja komisjoni egiidi all (edaspidi „2011. aasta aruanne“), on märgitud, et „väljend “töösuhe“ hõlmab olukordi, kus on olemas töösuhtele omased tunnused, kuid ei ole sõlmitud ametlikku töölepingut“ (lk 14).
(
20
)	Kohtujuristi kursiiv. Märgin, et nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiiv 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 2001, L 82, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 98) artikli 2 lõike 1 punkt d sisaldab samasugust väljendit, millesse on sisuliselt üle võetud väljend, mis esineb 11. juuli 1985. aasta kohtuotsuse Foreningen af Arbejdsledere i Danmark (105/84, EU:C:1985:331) punktis 28 kohtuotsus, mis puudutas selle õigusakti tõlgendamist, mis selle direktiiviga asendati.
(
21
)	Kohtujuristi kursiiv. Märgin, et nagu umbes samal ajal vastu võetud direktiivi 2001/23 artikli 2 lõikes 2 nii oli ka direktiivi 2008/104 vastuvõtmiseni viinud komisjoni 20. märtsil 2001 esitatud esialgse ettepaneku (KOM(2002)149 (lõplik)) artikli 3 lõikes 2 siseriiklikule õigusele viidatud ainult „töölepingu või töösuhte“ määratluse osas. Euroopa Parlament soovis lisada sellesse viimasesse sättesse mõistet „töötasu“ (esimesel lugemisel 21. novembril 2002 vastu võetud seisukoht, ELT 2004, C 25 E, lk 368). Komisjoni 28. novembri 2002. aasta muudetud ettepanekuga lisati sinna ka mõiste „töötaja“, seda selgitamata (KOM(2002) 701 (lõplik)).
(
22
)	Direktiivi 2008/104 põhjendus 10. Vt ka lahknevusi, mis eksisteerivad komisjoni esialgse ettepaneku (KOM(2002) 149 (lõplik), teise jao punkt 2) seletuskirjas kirjeldatud „siseriiklike õiguslike raamistike“ vahel.
(
23
)	Vt eelkõige kohtuotsus, 13.9.2007, Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, punkt 29), mis käsitleb direktiivi 1999/70 tõlgendamist, ja kohtuotsus, 1.3.2012, O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, punkt 34), mis käsitleb direktiivi 97/81 tõlgendamist.
(
24
)	Direktiivi 2008/104 artiklis 5 on sätestatud „võrdse kohtlemise põhimõte“, mille kohaselt on renditöötajate peamised töö- ja töölevõtmistingimused kasutajaettevõtjas toimuva lähetuse jooksul vähemalt sellised, mida oleks kohaldatud siis, kui nimetatud ettevõte oleks need töötajad otse samale töökohale tööle võtnud.
(
25
)	Komisjon leiab oma seisukohtades, et arvamus, mida Euroopa Kohus avaldas kontekstis, millel on mitmeid sarnasusi, eelkõige struktuurilisi sarnasusi, on ülekantav käsitletavale olukorrale. Direktiivide 1999/70, 97/81 ja 2008/104 vaheliste sarnasuste kohta vt ka kohtujuristi ettepanek, Szpunar, kohtusi AKT (C‑533/13, EU:C:2014:2392, punkt 33).
(
26
)	Nii on see siis, kui asjaomase liidu õigusaktiga ei ühtlustata selle õigusaktiga hõlmatud valdkonnas kohaldatavaid siseriiklikke õigusnorme täielikult, nagu direktiiviga 2008/104 (vt põhjendus 23 ja artikkel 9).
(
27
)	Näiteks direktiivide 1999/70 ja 97/81 põhjendustes 17 ja 16 on vastavalt selgelt märgitud, et „raamkokkuleppes kasutatud mõistete puhul, mida seal ei ole konkreetselt määratletud, lubab direktiiv liikmesriikidel need määratleda kooskõlas siseriikliku õiguse või praktikaga, nagu seda tehakse samalaadseid mõisteid kasutavate muude sotsiaalvaldkonda käsitlevate direktiivide puhul, tingimusel et kõnealused määratlused järgivad raamkokkuleppe sisu“ (kohtujuristi kursiiv).
(
28
)	Vt eelkõige kohtuotsus, 1.3.2012, O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, punktid 31‐35 ja seal viidatud kohtupraktika) ning kohtujuristi ettepanek, Poiares Maduro, kohtuasi Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:3, punktid 12‐15) ja kohtujuristi ettepanek, Kokott, kohtuasi O’Brien (C‑393/10, EU:C:2011:746, punktid 34–37).
(
29
)	Vt kohtuotsus, 13.9.2007, Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, punktid 26‐29), kohtuotsus, 1.3.2012, O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, punktid 36‐42) ja kohtuotsus, 3.7.2014, Fiamingo jt (C‑362/13, C‑363/13 ja C‑407/13, EU:C:2014:2044, punkt 31).
(
30
)	Vt eelkõige direktiivi 2008/104 põhjendused 1, 11 ja 12 ning artikkel 2, mille kohaselt on selle direktiivi eesmärk peamiselt esiteks „tagada renditöötajate kaitse ja parandada renditöö kvaliteeti, tagades, et renditöötajate suhtes järgitaks […] võrdse kohtlemise põhimõtet“, ning teiseks „võtt[a] arvesse vajadust kehtestada sobiv raamistik renditöö kasutamiseks, et aidata tõhusalt kaasa töökohtade loomisele ja paindlike töövormide arendamisele“.
(
31
)	Vt kohtuotsus, 1.3.2012, O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, punktid 42 jj) ja kohtujuristi ettepanek, Kokott, kohtuasi O’Brien (C‑393/10, EU:C:2011:746, punktid 43 jj).
(
32
)	Käesoleva ettepaneku 29. joonealune märkus.
(
33
)	Vt kohtujuristi ettepanek, Poiares Maduro, kohtuasi Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:3, punkt 15) ja kohtujuristi ettepanek, Kokott, kohtuasi O’Brien (C‑393/10, EU:C:2011:746, punktid 44 jj). Euroopa Kohus on rõhutanud ka, et selleks, et erinev kohtlemine oleks õigustatud, on vaja, et kõnesoleva töösuhte laad oleks „oluliselt erinev“ (vt kohtuotsus, 1.3.2012, O’Brien, C‑393/10, EU:C:2012:110, punktid 42–44).
(
34
)	Vt selle kohta Laulom, S., „La directive 2008/104: avancées et limites de la protection des travailleurs intérimaires“, Revue de droit du travail, 2012, lk 308 jj, kes leiab, et „võiks arvata, et ei piisa, kui siseriiklikes õigusnormides on kinnitatud, et ei ole töölepingut, et väljajäämist kaitse kohaldamisalast ei kontrollitaks“, ning Moizard, N., „Les intérimaires dans l’Union européenne: les données du debatt“, Revue de droit du travail, 2012, lk 240 jj, kes – olles viidanud 18. jaanuari 2007. aasta kohtuotsusele Confédération générale du travail jt (C‑385/05, EU:C:2007:37, punkt 35), arvab, et „[d]irektiivis 2008/104 ei ole tegemist konkreetse viitamisega siseriiklikele õiguskordadele“ ja et „Euroopa Kohtul on veel võimalus riikide vältimisi kontrollida“.
(
35
)	Vt selle kohta kohtuotsus, 13.9.2007, Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, punkt 27).
(
36
)	Vt käesoleva ettepaneku 30. joonealune märkus. Direktiivi 2008/104 kahe peamise eesmärgi – esiteks renditöötajateks kvalifitseeritavate isikute töötingimuste ja teiseks renditöö suhtes kohaldatavate tingimuste – ning nende täiendava laadi kohta vt kohtujuristi ettepanek, Szpunar, kohtuasi AKT (C‑533/13, EU:C:2014:2392, punktid 30 jj).
(
37
)	Neid kaalutlusi vt käesoleva ettepaneku punktidest 49 ja 55.
(
38
)	Tšehhi valitsus ei võtnud seisukohta mõiste „majandustegevus“ direktiivi 2008/104 tähenduses tõlgendamise küsimuses.
(
39
)	Rõhutan, et selles punktis b on liikmesriikide õigusele viidatud ainult möödaminnes järgmiselt: „iga […] isik, kes kooskõlas siseriikliku õigusega sõlmib töölepinguid või töösuhteid renditöötajatega […]“. Lisaks ei ole selle artikli 3 lõikes 2 jäetud õigust kohaldada siseriiklikku õigust, mis puudutab mõistet „rendiagentuur“.
(
40
)	Vt käesoleva ettepaneku 26. joonealune märkus.
(
41
)	Vt samas tähenduses 2011. aasta aruanne (lk 10 ja 17).
(
42
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 1996. aasta direktiiv töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega (EÜT 1997, L 18, lk 1; ELT eriväljaanne 05/02, lk 431). Vt selle kohta 2011. aasta aruanne, milles on rõhutatud (vähemalt selle prantsuskeelses versioonis), et väljendi „entreprise de travail intérimaire“ võib leida nii direktiivi 96/71 kui ka direktiivi 2008/104 prantsuskeelsest versioonist, kuid nende „ingliskeelses redaktsioonis […] ei ole kasutatud samu väljendeid (seal on esimeses temporary employment undertaking või placement agency ja teises temporary‑work agency)“ (lk 17).
(
43
)	Vt direktiivi 2008/104 põhjendus 22.
(
44
)	Ruhrlandklinik väidab peamiselt, et õdede ühingu põhikirjajärgne tegevusala on ainult lähetada tervishoiuasutustes töötama kvalifitseeritud hooldusteenuse osutajaid, järgides Punase Risti põhimõtteid (humaansuse, erapooletuse, neutraalsuse, sõltumatuse, vabatahtlikkuse, ühtsuse ja universaalsuse põhimõtted), püüdmata sugugi saada kasumit, ning kui see oleks teisiti, ei peetaks teda Saksa õiguses heategevusorganisatsiooniks.
(
45
)	Selles artiklis 2 on nimelt märgitud, et direktiivi 2008/104 kohaldatakse „majandustegevuses osalevate avalik-õiguslike ja eraõiguslike ettevõtjate suhtes“, „sõltumata sellest, kas nad tegutsevad kasusaamise eesmärgil või mitte“.
(
46
)	Õigusaktide arengu meenutus, millele järgneb direktiivi 2008/104 artikli 1 lõike 2 sõnastus, on toodud 2011. aasta aruandes (lk 7 jj).
(
47
)	Töötajate esinduskoda väidab, et „direktiiv [2008/104] rajaneb […] üldisel Euroopa mõistel „ettevõtja“, mis on omane Euroopa konkurentsiõigusele (ELTL artikkel 101), mis eeldab samuti majandustegevust“, tuginedes Saksamaa õigusteooriale (Rieble, V., ja Vielmeier, S., „Umsetzungsdefizite der Leiharbeitsrichtlinie“, Europäische Zeitschrift für Arbeitsrecht, 2011, köide 4, lk 474 jj, ning Mestwerdt, W., „Arbeit in persönlicher Abhängigkeit im Rahmen vereinsrechtlicher Strukturen“, Neue Zeitschrift für Arbeitsrecht, 2014, lk 281 jj).
(
48
)	Komisjon viitab eelkõige 12. septembri 2000. aasta kohtuotsusele Pavlov jt (C‑180/98‐ C‑184/98, EU:C:2000:428, punkt 75 ja seal viidatud kohtupraktika), mis tehti konkurentsi valdkonnas.
(
49
)	ELTL artiklid 26 jj.
(
50
)	Vt komisjoni talituste 7. detsembri 2010. aasta töödokument „Juhend Euroopa Liidu riigiabi, riigihanke ja siseturu eeskirjade kohaldamise kohta üldist majandushuvi pakkuvate teenuste, eelkõige üldist huvi pakkuvate sotsiaalteenuste suhtes“ (SEK(2010) 1545 (lõplik), edaspidi „2010. aasta juhend“, punkt 6.1), milles on viidatud 11. aprilli 2000. aasta kohtuotsusele Deliège (C‑51/96 ja C‑191/97, EU:C:2000:199, punkt 52).
(
51
)	Nagu on märgitud direktiivi 2008/104 põhjenduses 22.
(
52
)	Vt käesoleva ettepaneku 30. joonealune märkus.
(
53
)	2011. aasta aruandes (vähemalt selle prantsuskeelses versioonis) on esitatud just need kaks kaalutlust, et põhjendada laiemat lähenemist direktiivi 2008/104 kohaldamisalale kasutajaettevõtjate suhtes, ning märgitud, et Euroopa tööturu osapooled pooldasid seda lähenemist (lk 10).
(
54
)	Kohtujuristi kursiiv. Vt eelkõige kohtuotsus, 1.7.2008, MOTOE (C‑49/07, EU:C:2008:376, punktid 21 ja 22); kohtuotsus, 22.10.2015, EasyPay ja Finance Engineering (C‑185/14, EU:C:2015:716, punkt 37) ja kohtuotsus, 23.2.2016, komisjon vs. Ungari (C‑179/14, EU:C:2016:108, punktid 147 jj).
(
55
)	Vt eelkõige kohtuotsus, 11.4.2000, Deliège (C‑51/96 ja C‑191/97, EU:C:2000:199, punkt 53) ja kohtuotsus, 23.2.2016, komisjon vs. Ungari (C‑179/14, EU:C:2016:108, punkt 154).
(
56
)	Märgin, et direktiivi 2008/104 erinevate keeleversioonide vahel on märkimisväärseid terminoloogilisi lahknevusi, mis puudutab väljendeid, mida on kasutatud mitte ainult selle üldpealkirja sõnastuses, vaid ka mõiste „rendiagentuur“ puhul (võrrelge vastavaid väljendeid näiteks saksa keeles: „über Leiharbeit“, „Leiharbeitsunternehmen“; taani keeles: „om vikararbejde“, „vikararbejde“, inglise keeles: „on temporary agency work“, „temporary‑work agency“; itaalia keeles: „relativa al lavoro tramite agenzia interinale“, „agenzia interinale“; hollandi keeles: „betreffende uitzendarbeid“, „uitzendbureau“ ja portugali keeles: „relativa ao trabalho temporário“, „empresa de trabalho temporário“).
(
57
)	2011. aasta aruandes on mainitud, et direktiivi 2008/104 ettevalmistavates materjalides märkis komisjon, et „heategevusorganisatsioonid, relvajõud, ametiühingud ja ametiasutused jäävad väljapoole [selle kohaldamisala ainult] siis, kui nad ei tegele majandustegevusega, kasvõi kõrvaltegevusena“ (lk 9).
(
58
)	Vt kohtuotsus, 10.2.2011, Vicoplus jt (C‑307/09‐C‑309/09, EU:C:2011:64, punkt 27). 2011. aasta aruandes on märgitud, et seevastu ei saa selleks kvalifitseerida eelkõige töötajate vahendamist sama ettevõtjate kontserni piires (lk 17).
(
59
)	Vt analoogia alusel kohtuotsus, 22.5.2003, Freskot (C‑355/00, EU:C:2003:298, punkt 77). 2010. aasta juhendis on mainitud mõnda juhtumit, mil Euroopa Kohus leidis, et tegevus ei ole majandustegevus, sest on „eranditult sotsiaalsest laadi“ (punkt 3.1.4).
(
60
)	Seda, et tööjõu vahendamise tegevus oleks selline ainus majandustegevus, ei ole nõutud et Saksa õiguses (vt Rémy, P., „L’impact de la directive 2008/104 relative au travail intérimaire sur les droits nationaux, Deuxième partie“, Revue de droit du travail, 2010, lk 55 jj, 6. joonealune märkus) ega Poola õiguses (vt Abrahamson, A. M., Vikarloven med kommentarer, Karnov Group, Kopenhaagen, 2014, lk 55), samas kui Prantsuse õiguses on seda näiteks nõutud (vt tööseadustiku (code du travail) artikkel L 1251‑2).
(
61
)	Oma 30. aprilli 1982. aasta ajutist tööd käsitleva nõukogu direktiivi ettepanekus (KOM(82) 155 (lõplik), lk 7) rõhutas komisjon, et see direktiiv „ei nõua, et [rendiagentuur] tegeles ainult renditööga“.
(
62
)	Vt ka 2010. aasta juhend (punkt 6.2), 2011. aasta juhend (lk 9, 13. joonealune märkus) ning komisjoni aruanne Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus‑ ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele renditööd käsitleva direktiivi 2008/104/EÜ kohaldamise kohta, 21.3.2014 (COM (2014) 176 final, lk 4 ja 4. joonealune märkus).
(
63
)	Seega ei kujuta majandustegevust endast teenused, mida osutatakse ilma igasuguse vastutasuta, näiteks mida riik osutab oma sotsiaalvaldkonna ülesannete raames (vt näited, mis on toodud 2010. aasta juhendis, punktid 3.1.4 ja 6.3, viidates eelkõige 7. detsembri 1993. aasta kohtuotsusele Wirth, C‑109/92, EU:C:1993:916, punktid 13‐19). Seevastu sellel, et tasu ei maksa teenuse saaja, on vähe tähtsust (vt kohtuotsus, 12.7.2001, Smits et Peerbooms, C‑157/99, EU:C:2001:404, punktid 48 ja 55‐58).
(
64
)	Vt kohtuotsus, 25.10.2001, Ambulanz Glöckner (C‑475/99, EU:C:2001:577, punkt 21).
(
65
)	Ruhrlandklinik väidab, et kui direktiivi 2008/104 kohaldataks Saksa Punasesse Risti kuuluvate õdede ühingute suhtes, tooks see kaasa selle, et enam ei oleks konkreetselt võimalik lähetada selle liikmeid töötama tervishoiuasutustes, sest Saksa õigus võimaldab neid lähetada ainult ajutiselt, samas kui väga paljudel juhtudel määratakse need liikmed sinna tähtajatult (vt ka käesoleva ettepaneku 8. joonealune märkus).
(
66
)	Vt käesoleva ettepaneku 7. joonealune märkus.