62006CC0199
JÁN MAZÁK
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2007. május 24. (
1
)
C-199/06. sz. ügy
Centre d’exportation du livre français (CELF)
és
Ministre de la Culture et de la Communication
kontra
Société internationale de diffusion et d’édition (SIDE)
„Állami támogatások — Az EK 88. cikk (3) bekezdése — Nemzeti bíróságok — A jogellenesen nyújtott támogatások visszatéríttetése — A közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánított állami támogatások”
I – Bevezetés
1.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemben a kérdést előterjesztő bíróság arra vonatkozóan kér iránymutatást, hogy a nemzeti hatóságoknak az EK 88. cikk (3) bekezdése értelmében az e rendelkezésben meghatározott bejelentési és standstill-kötelezettség megsértésével jogellenesen nyújtott állami támogatást milyen mértékben kell visszatéríttetniük akkor, ha a Bizottság határozatában utólag a kérdéses támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánította.
II – Háttér
A – Közösségi eljárások
2.
A Centre d’exportation du livre français (a továbbiakban: CELF) 1980 és 2002 között évente állami támogatásban részesült. A támogatás célja, amelyet a Bizottságnak történő előzetes bejelentés nélkül nyújtottak, a francia nyelven írt könyvekre külföldről leadott kis megrendelések teljesítési költségeinek csökkentése volt.
3.
1992-ben a Société internationale de diffusion et d’édition (a továbbiakban: SIDE), a CELF versenytársa, panasszal fordult a Bizottsághoz a kérdéses támogatást illetően. 1993. május 18-i határozatában a Bizottság a támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánította. (
2
)
4.
Ezt a határozatot az Elsőfokú Bíróság 1995. szeptember 18-án hozott ítéletében eljárási szabálytalanságokra hivatkozva részben megsemmisítette. (
3
) Az Elsőfokú Bíróság úgy ítélte meg, hogy a Bizottság elmulasztotta az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott kontradiktórius eljárás megindítására irányuló kötelezettségét. Az ítéletet követően a Bizottság 1996. július 30-án indította meg a hivatalos eljárást.
5.
1998. június 10-én a Bizottság a CELF-nek nyújtott támogatás tárgyában egy második határozatot hozott. A határozat 1. cikke szerint: „[a] CELF-nek a francia könyvek kis mennyiségű megrendeléseinek teljesítéséhez nyújtott támogatás az EK-Szerződés [87. cikk (1) bekezdése] szerinti támogatás. Mivel Franciaország elmulasztotta a tervezett intézkedésről annak végrehajtása előtt értesíteni a Bizottságot, a támogatás nyújtása jogellenes volt. A támogatás ugyanakkor a közös piaccal összeegyeztethető, mivel teljesíti a Szerződés [87. cikk (3) bekezdése d) pontjában] álló eltérés alkalmazásához szükséges feltételeket.” (
4
)
6.
E határozat ellen az Európai Közösségek Bíróságai előtt két megsemmisítés iránti keresetet nyújtottak be. A SIDE az Elsőfokú Bírósághoz nyújtott be keresetet. A Francia Köztársaság a Bírósághoz nyújtott be keresetet azon indokkal, hogy a Bizottság az EK 86. cikk (2) bekezdése alkalmazásának elmulasztásával tévesen alkalmazta a jogot.
7.
Tekintettel arra, hogy a két kereset ugyanazon aktus érvényességét támadta, az Elsőfokú Bíróság a Bíróság ítéletének meghozataláig saját eljárását felfüggesztette.
8.
A Bíróság 2000. június 22-én hozott ítéletében elutasította a Francia Köztársaság keresetét. (
5
)
9.
Az Elsőfokú Bíróság 2002. február 28-án hozott ítéletében megsemmisítette a Bizottság 1998. június 10-i határozata 1. cikkének utolsó mondatát, amely a CELF-nek nyújtott támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánította. A Bíróság arra alapozta ítéletét, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát vétett a piac fogalmának meghatározása során. (
6
)
10.
A Bizottság 2004. április 20-án kelt harmadik határozatában (
7
) elismerte ugyan a CELF-nek nyújtott támogatás jogellenességét, (
8
) azonban ismét a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét állapította meg. A Bizottság harmadik határozatára vonatkozó megsemmisítési eljárás az Elsőfokú Bíróság előtt jelenleg folyamatban van. (
9
)
B – Nemzeti eljárások
11.
A CELF-nek nyújtott támogatás vonatkozásában a közösségi eljárásokkal párhuzamosan több különböző eljárást kezdeményeztek a francia nemzeti hatóságok és bíróságok előtt.
12.
Az Elsőfokú Bíróság 1995. szeptember 18-án hozott ítéletét követően a SIDE azzal a kérelemmel fordult a francia Ministre de la culture et de la communicationhoz (kulturális és kommunikációs minisztérium), hogy szüntesse meg a CELF-nek nyújtott támogatás folyósítását, és a már kifizetett támogatási összegeket téríttesse vissza.
13.
A SIDE kérelmét a francia kulturális és kommunikációs minisztérium 1996. október 9-i határozatával elutasította. A SIDE a szóban forgó határozat ellen keresetet nyújtott be a tribunal administratif de Paris-hoz (párizsi közigazgatási bíróság). A tribunal administratif de Paris 2001. április 26-i ítéletével megsemmisítette a kulturális és kommunikációs minisztérium határozatát.
14.
A tribunal administrative de Paris ítélete ellen a kulturális és kommunikációs minisztérium és a CELF fellebbezést nyújtott be a Cour administrative d’appel de Paris-hoz (párizsi közigazgatási fellebbviteli bíróság). A cour administrative d’appel de Paris 2004. október 5-i ítéletében helybenhagyta a megtámadott ítéletet, és minden egyes késedelmes nap után 1000 euró összegű pénzbírság megfizetése mellett kötelezte a francia államot a CELF részére 1980 és 2002 között kifizetett támogatási összegeknek három hónapon belüli visszakövetelésére.
15.
A kulturális és kommunikációs minisztérium és a CELF a Cour administrative d’appel de Paris ítélete ellen fellebbezést nyújtott be a Conseil d’État-hoz (Államtanács) (Franciaország).
1. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
16.
E körülmények között a Conseil d’État 2006. március 29-i határozatával előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)
Először, az [EK] 88. cikk lehetővé teszi-e, hogy amennyiben egy tagállam, amelynek valamely vállalkozás részére nyújtott támogatása jogellenes, és e tagállam bíróságai amiatt állapították meg e jogellenességet, mert a tagállam e támogatást az EK 88. cikk (3) bekezdésében meghatározott feltételek szerint nem jelentette be előzetesen az Európai Bizottságnak; hogy e támogatást nem térítteti vissza a támogatás kedvezményezettjének minősülő gazdasági szereplővel azon indokkal, hogy a Bizottság, amelyhez valamely harmadik személy tett bejelentést, a támogatást a közös piac szabályaival összeegyeztethetőnek nyilvánította, és ezért hatékonyan biztosította az összeegyeztethetőség felett általa gyakorolt kizárólagos ellenőrzést?
2)
Másodszor, amennyiben e visszatéríttetési kötelezettséget megállapítják, a visszatérítendő összeg számításánál figyelembe kell-e venni azon időszakot, amely alatt a kérdéses támogatást a Bizottság a közös piac szabályaival összeegyezethetőnek nyilvánította, mielőtt e határozatokat az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága megsemmisítené?”
2. A Bíróság előtti eljárás
17.
Írásbeli észrevételt a SIDE, a CELF, a francia, dán, holland, német és a magyar kormány, valamint az EFTA Felügyeleti Hatóság terjesztett elő. A holland és a magyar kormány kivételével a többi fél a 2007. február 27-i tárgyaláson szóbeli észrevételt is tett.
III – Értékelés
A – Az első kérdésről
18.
A kérdést előterjesztő bíróság első kérdése lényegében arra irányul, hogy annak a tagállamnak, amely az EK 88. cikk (3) bekezdése értelmében az e rendelkezésben meghatározott bejelentési és standstill-kötelezettség megsértésével jogellenesen nyújtott támogatást, vissza kell-e ezt téríttetnie a kedvezményezettel akkor, ha a Bizottság határozatában utólag a kérdéses támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítja.
19.
Kérelmükben a CELF, valamint Franciaország, Dánia és Németország képviselői előadják, hogy a tagállam a Bizottság végső határozatának elfogadása előtt nyújtott támogatást nem téríttetheti vissza, ha ez a határozat a támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítja. A német kormány a tárgyaláson alakította ki a fent kifejtett álláspontját, amely lényegesen különbözik az írásbeli kérelmében leírt álláspontjától. A SIDE, a holland kormány és az EFTA Felügyeleti Hatóság úgy véli, hogy a fent körülírt körülmények között a támogatást vissza kell téríttetni. A Bizottság szerint a fenti körülmények között a nemzeti bíróság ugyan nem köteles a támogatás visszatéríttetésének elrendelésére, de arra lehetősége van, ha – az alkalmazandó nemzeti jogszabályok értelmében – a támogatás bejelentése elmulasztásának következményeként visszatérítést kell elrendelni. A magyar kormány, amely mindkét kérdést együttesen válaszolta meg, előadja, hogy a nemzeti bíróság, a nemzeti jog által megengedett terjedelemben, csak azon időszak tekintetében rendelheti el a támogatás visszatérítését, amely időszak vonatkozásában a támogatás jogellenesnek minősíthető. Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügyben a szóban forgó támogatást az 1980 és 1993 közötti időszakban kell jogellenesnek tekinteni. Mivel ebben az időszakban a Bizottság nem tudott a támogatásról, azt Magyarország álláspontja szerint a Bizottság utólagosan nem is nyilváníthatja jogszerűnek.
20.
Az állami támogatások EK 87. és 88. cikkben lefektetett felügyeleti rendszere mind a Bizottságot, mind a nemzeti bíróságokat magában foglalja. Ugyan különböző, de egymást kiegészítő feladatot töltenek be az állami támogatásokra vonatkozó közösségi jogszabályok betartatásának biztosítása érdekében. (
10
)
21.
A Bizottság feladatait illetően az EK 87., 88. és 89. cikk, többek között, olyan eljárási keretet határoz meg, amely alapján a Bizottság képes meghatározni, hogy a tagállamok által vagy állami forrásból nyújtott összegek e rendelkezések értelmében támogatásnak minősülnek-e. Az EK 88. cikk olyan eljárást állapít meg, amely alapján a Bizottság folyamatosan ellenőrzi és felügyeli a már létező és az új támogatási rendszereket. Ezt az eljárást egészíti ki az EK 88. cikk alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999 rendelet. (
11
)
22.
A Bizottság a támogatásoknak a Közösség érdekében való ellenőrzésével és felügyeletével kapcsolatos feladatai hatékonyságának biztosítása érdekében az EK 88. cikk (3) bekezdése két egyértelműen meghatározott kötelezettséget ró a tagállamokra az új támogatás nyújtására vagy a létező támogatás módosítására irányuló szándékuk esetében: bejelentési és az úgynevezett standstill-kötelezettséget. Az EK 88. cikk (3) bekezdésének első mondata alapján a tagállamoknak kellő időben tájékoztatniuk kell a Bizottságot a tervezett támogatásokról. Az EK 88. cikk (3) bekezdésének utolsó mondata további kötelezettséget ró az érintett tagállamra, miszerint a tervezett támogatást nem hajthatja végre mindaddig, amíg az EK 88. cikkben meghatározott eljárásban a Bizottság végső határozatot nem hoz. Így, ahogyan azt a Bíróság az Adria-Wien Pipeline and Wieterdorfer & Peggauer Zementwerke (
12
) ügyben megállapította, az EK 88. cikk „a tagállamokra különös kötelezettséget ró a Bizottság feladatai végrehajtásának elősegítése és az intézmény számára megváltoztathatatlan helyzetek elkerülése érdekében”.
23.
A tagállamok nem nyújthatnak támogatást mindaddig, amíg a Bizottság végső határozatot nem hoz a kérdéses támogatásnak a közös piaccal való összeegyeztethetőségéről. Ezen kötelezettségek megsértése esetén a támogatás jogellenesnek minősül. (
13
)
24.
A támogatási intézkedések közös piaccal való összeegyeztethetőségének mérlegelése a közösségi bíróságok ellenőrzése mellett eljáró Bizottság kizárólagos hatáskörébe tartozik. (
14
) A Bizottság azonban valamely támogatást csak az EK 88. cikk (3) bekezdésében meghatározott bejelentési és standstill-kötelezettség elmulasztása miatt nem minősíthet jogellenesnek. (
15
) A támogatás visszatérítését csak akkor rendelheti el, ha a vizsgálat során megállapítást nyer, hogy a támogatás a közös piaccal összeegyeztethetetlen. (
16
)
25.
A standstill-klauzulának a támogatások közösségi ellenőrzési rendszerében betöltött fontos szerepét alátámasztja az a tény, hogy a nemzeti bíróságok e rendszerbe való beavatkozása a klauzula közvetlen hatályán alapul. A standstill-klauzula így a jogalanyok számára biztosít a nemzeti bíróságok által védendő jogokat. (
17
) Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EK 88. cikk (3) bekezdésének megsértése esetén a nemzeti bíróságok feladata nemzeti joguknak megfelelően e jogsértés minden következményét megállapítani, mind a támogatási intézkedések végrehajtásáról szóló jogi aktusok, mind az e rendelkezés megsértésével nyújtott pénzügyi támogatások visszatéríttetését illetően. Különösképpen annak megállapításának, hogy a támogatást a 88. cikk (3) bekezdése utolsó mondatának megsértésével nyújtották, elvileg maga után kell vonja annak visszatéríttetését a belső eljárási szabályoknak megfelelően. (
18
)
26.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottságnak a támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító határozata csak a jövőre nézve bír hatállyal. (
19
)
27.
A Bíróság újabban a Transalpine Ölleitung ügyben hozott ítéletében megerősítette ezt az elvet. Eszerint „[a]z olyan bizottsági határozat, amely valamely be nem jelentett támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánít, nem eredményezi az e rendelkezésben rögzített tilalom megsértésével hozott, ezért érvénytelen végrehajtási intézkedések utólagos legalizálását, mivel ellenkező esetben csorbulna az EK 88. cikk (3) bekezdése utolsó mondatának közvetlen hatálya, és sérülnének a jogalanyok érdekei, amelyek megóvása a nemzeti bíróságok feladata. Minden más értelmezés támogatná azt, hogy az érintett tagállam figyelmen kívül hagyja az említett rendelkezést, és meggátolná a rendelkezés hatékony érvényesülését.” (
20
)
28.
A jelen ügyben több beavatkozó is kérte, hogy a Bíróság újra fontolja meg a fent kifejtett elvet és az elvet alkalmazó ítélkezési gyakorlatot, vagy legalább a jelen ügyet a különös tények fényében ezektől különböztesse meg.
29.
Franciaország, többek közt, azzal érvelt, hogy az FNCE-ügy és a Van Calster-ügy, amelyek jogellenesen nyújtott támogatások finanszírozása érdekében bevezetett adók visszafizetésére irányuló kérelemre vonatkoztak, lényegesen különböznek a nemzeti bíróság előtt jelenleg folyamatban lévő ügytől. A jelen ügyben a jogellenes támogatás kedvezményezettjének versenytársa kérelmezi, hogy a nemzeti bíróság rendelje el a jogellenes támogatás visszatéríttetését. Dánia azzal érvel, hogy a jelen ügyet meg kell különböztetni a Transalpine Ölleitung ügytől, mivel ez utóbbi valamely jogellenes támogatás kedvezményezetti körének bővítésére vonatkozott, így nem bír jelentőséggel a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügy szempontjából. Németország azzal érvelt, hogy az FNCE-ügyet, a Van Calster-ügyet és a Transalpine Ölleitung ügyet úgy kell értelmezni, hogy azok alapján a nemzeti bíróság köteles a jogellenesen nyújtott támogatás visszatéríttetésének elrendelésére még akkor is, ha azt utólag a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánították. Németország azonban arra kérte a Bíróságot, hogy Franciaország és Dánia beadványainak fényében vizsgálja felül ítélkezési gyakorlatát. A Bizottság azzal érvelt, hogy a nemzeti bíróságnak a jogellenesen nyújtott támogatás visszatérítését elrendelő határozata, a jelen esetben, a közös piaccal való összeegyeztethetőségről szóló határozatát megfosztaná annak minden gyakorlati hatásától. Előadja, hogy a jelen ügyben a nemzeti bíróságnak a támogatás visszatéríttetését elrendelő határozata ugyanolyan hatással bírna, mint amilyennel a Bizottságnak a támogatást a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánító és a visszatéríttetést elrendelő határozata rendelkezne.
30.
Az EK 88. cikk (3) bekezdésében meghatározott bejelentési és a standstill-kötelezettség, véleményem szerint, az EK-Szerződésben meghatározott állami támogatásokra vonatkozó szabályok egyik sarokköve. Valóban, Jacobs főtanácsnok a Boussac-ügyre (
21
) vonatkozó indítványában megjegyezte, hogy a tervezett támogatásokról való tájékoztatási kötelezettség a közös piac működése szempontjából olyan kiemelkedő jelentőséggel bír, hogy e kötelezettséget mind tartalmi, mind formai szempontból szigorúan be kell tartani. (
22
) A Bíróság az Adria-Wien Pipeline and Wieterdorfer & Peggauer Zementwerke ügyben hozott ítéletében újból megfogalmazta, hogy a standstill-kötelezettség „az EK 88. cikk (3) bekezdésében megalapított ellenőrzési rendszer garanciája, amely pedig létfontosságú a közös piac működésének biztosításához”. (
23
)
31.
Álláspontom szerint az állami támogatások körültekintően megalkotott ellenőrzési rendszerének megőrzése érdekében az EK 88. cikk (3) bekezdésében meghatározott követelmények teljesítésének elmulasztását egy, a támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító bizottsági határozat által utólagosan helyrehozható puszta eljárási szabálytalanságnál súlyosabbnak kell minősíteni. Ez a megközelítés lényegesen csökkentené a tagállamoknak az EK 88. cikk (3) bekezdésének betartására vonatkozó hajlandóságát és a Bizottságnak az állami támogatások előzetes ellenőrzésére vonatkozó kötelezettségének terjedelmét. A 88. cikk (3) bekezdése megsértésének ezért elrettentő szankció kivetését kell eredményeznie.
32.
Több beavatkozó érveivel ellentétben én úgy vélem, hogy az EK 88. cikk (3) bekezdésében meghatározott bejelentési és standstill-kötelezettség megsértése miatt nem elég hatékony szankció, hogy a nemzeti bíróság – többek között – az utólag a Bizottság által a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánított jogellenes támogatás kedvezményezettje számára előírja a támogatás idő előtti kifizetésének időtartama utáni kamatfizetést. Úgy vélem továbbá, hogy a versenytársnak az idő előtti kifizetésekkel okozott kár megtérítésére irányuló kérelmének lehetősége sem lenne hatékony szankció. Rendkívül kérdéses, hogy ilyen esetben a magánfeleket bármi is a nemzeti bíróság előtti keresetindításra ösztönözné, ha a jogellenes támogatás visszatérítésének jelenlegi szankcióját csupán – például – az idő előtt kifizetett támogatás utáni kamatfizetési kötelezettséggel vagy az okozott kár miatti kártérítési kötelezettséggel helyettesítenénk. Valóban, a tárgyaláson a francia kormány képviselője jelezte, hogy valószínűtlen, hogy valamely versenytárs okozati összefüggést tudna bizonyítani a támogatás idő előtti kifizetése és az állítólagosan elszenvedett kár között. Az ilyen megközelítés nem bírna hathatós elrettentő erővel az EK 88. cikk (3) bekezdésének megsértése tekintetében, és lényegesen aláásná a támogatásoknak a Bizottság általi, az EK 88. cikk szerinti hatékony ellenőrzésének lehetőségét.
33.
A nemzeti bíróságoknak ezért, álláspontom szerint, elvileg – a jogellenes támogatásoknak a nemzeti eljárási szabályok szerinti visszafizettetésének elrendelésével – továbbra is szankciót kellene alkalmazniuk, függetlenül a Bizottság utólag meghozott, a támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító határozatától. Ez az eljárás a Bizottság feladatait korántsem gyengíti azzal, hogy a Bizottságnak a támogatást a közös piaccal összeegyeztethetővé nyilvánító végső határozatát egyes esetekben állítólag kevésbé lényegessé vagy lényegtelenné teszi, hanem védi a Bizottságnak az állami támogatások EK 87. és 88. cikkben lefektetett ellenőrzési rendszerében betöltött szerepét, és biztosítja annak fenntartását.
34.
Továbbá néhány beavatkozó érveivel ellentétben azt gondolom, hogy a Bíróságnak az e tárgyra vonatkozó, régóta fennálló és a Transalpine Ölleitung ügyben megerősített ítélkezési gyakorlatát nem lehet újraértelmezni vagy megváltoztatni, illetve lényeges különbséget tenni a jelen ügyben a nemzeti bíróság előtti tényállás és az FNCE-ügy, a Van Calster-ügy vagy a Transalpine Ölleitung ügy tényállása között. Az FNCE-ügy és a Van Calster-ügy olvasatából például teljesen egyértelmű, hogy a Bíróság a jogellenesen nyújtott támogatás finanszírozására kiszabott adókra is ki kívánta terjeszteni azt az általános elvet, miszerint a támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító bizottsági határozat a támogatást utólagosan nem teszi jogszerűvé. A Bíróság ezt az általános elvet nem kívánta az adók visszatérítésére korlátozni. A Transalpine Ölleitung ügyben tett megállapításával a Bíróság megerősítette azt a régóta követett elvet, hogy az EK 88. cikk (3) bekezdése szerint a nemzeti bíróságokra hárul az a feladat, hogy megóvják a jogalanyok jogait azzal szemben, hogy a nemzeti hatóságok esetlegesen megsértik azt a tilalmat, amely a támogatásnak az azt jóváhagyó bizottsági határozat elfogadása előtti végrehajtására vonatkozik. Továbbá, a fentiek sérelme nélkül a Bíróság megállapította, hogy az ügy különös tényállása fényében, miszerint egyes felek a támogatásnak rájuk adó-visszatérítés formájában való kiterjesztését kezdeményezték, a nemzeti bíróságnak a jogalanyok jogainak védelme során a Közösség érdekeit is teljes mértékben figyelembe kell vennie, és nem fogadhat el olyan intézkedést, amely a támogatás kedvezményezetti körének kiterjesztésére irányul. A Bíróság az ítélet 50. pontjában megállapította, hogy a „nemzeti bíróságoknak ügyelniük kell arra, hogy az általuk elrendelt jogorvoslati intézkedések ténylegesen meg is szüntetik az EK 88. cikk (3) bekezdésének megsértésével nyújtott támogatás következményeit, és nem szabad egyszerűen csak kiterjeszteniük a támogatást valamely nagyobb kedvezményezetti körre.”
35.
A tárgyaláson a francia, dán és német kormány jelezte, hogy a Bíróságnak a jelen ügyben hozott döntése messze mutató pénzügyi hatásokkal járhat. A Bíróság Ferring-ügyben (
24
), és Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben (
25
) hozott ítéletei között eltelt időszakban a tagállamok a közszolgáltatási kötelezettség teljesítésével kapcsolatos térítésként kifizetéseket eszközöltek, amelyek utólagosan nem felelnek meg az Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben lefektetett négy kritériumnak, így az EK 87. cikk (1) bekezdése alá tartoznának. A Ferring-ügy alapján a tagállamok bizonyos kifizetéseket esetlegesen nem jelentettek be abban a hitben, hogy azok nem minősülnek támogatásnak.
36.
Álláspontom szerint az állítólagos félreérthető helyzet, amely a Bíróságnak a Ferring-ügyben és az Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben hozott ítéletei között eltelt közbenső időszakban a tagállamoknak a közszolgáltatási kötelezettség teljesítésével kapcsolatos térítés fizetése tekintetében merülhetett fel, egyáltalán nem bír jelentőséggel a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügy különös körülményei között. Tekintettel arra, hogy a kifizetéseket a CELF-nek 1980 és 2002 között évente nyújtották, valószínűtlennek tűnik, hogy e régóta fennálló kifizetéseket a 2001. november 22-én kihirdetett Ferring-ügyben hozott ítélet eredményeképpen, tévedésből nyújtották volna.
37.
Így arra a következtetésre jutottam, hogy annak a tagállamnak, amely az EK 88. cikk (3) bekezdése értelmében az e rendelkezésben meghatározott bejelentési és standstill-kötelezettség megsértésével jogellenesen nyújtott támogatást, a kedvezményezettel akkor is vissza kell téríttetnie e támogatást, ha az EK 88. cikkben meghatározott eljárásban a kérdéses támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító végső határozatot hoztak.
B – A második kérdésről
38.
A kérdést előterjesztő bíróság második kérdése abban az esetben merül fel, ha a Bíróság az első kérdést a fenti 37. pontban általam javasolt módon válaszolja meg. A kérdést előterjesztő bíróság e kérdésével arra keresi a választ, hogy a visszatérítendő összeg számításánál figyelembe kell-e venni a támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító bizottsági határozat meghozatalát követően, de az Elsőfokú Bíróság által hozott megsemmisítő ítélet előtt eltelt időszakban kifizetett jogellenes támogatásokat.
39.
Ezt a kérdést az a tény sugallta, hogy a Bizottság a kérdéses támogatást három alkalommal nyilvánította összeegyeztethetőnek a közös piaccal, és az Elsőfokú Bíróság a mai napig két alkalommal semmisítette meg a Bizottság határozatait. A kérdést előterjesztő bíróság gyakorlatilag azt kérdezi, hogy ez a helyzet minősülhet-e olyan kivételes körülménynek, amely bizonyos időszakok tekintetében kizárhatja a jogellenes támogatás visszafizetését.
40.
A második kérdés, az első kérdéshez hasonlóan, szintén a beavatkozók eltérő reakcióit eredményezte.
41.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a közösségi intézmények jogi aktusait főszabály szerint megilleti a jogszerűség vélelme, és ennélfogva mindaddig joghatásokat váltanak ki, amíg azokat vissza nem vonják, megsemmisítés iránti kereset alapján meg nem semmisítik, illetve előzetes döntéshozatal iránti kérelem vagy jogellenességi kifogás következtében nem nyilvánítják érvénytelennek. (
26
) Az EK 231. cikk szerint azonban, ha a kereset megalapozott, a Bíróság a megtámadott jogi aktust semmisnek nyilvánítja. Valamely jogi aktus megsemmisítése visszamenőleges hatállyal, minden személyre kiterjedően eltörli azt. (
27
)
42.
A jelen ügyben a Bizottság 1993. május 18-i és 1998. június 10-i, a CELF-nek nyújtott támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító határozatait az Elsőfokú Bíróság 1995. szeptember 18-án és 2002. február 28-án kelt ítéleteivel megsemmisítette. Ezek az ítéletek ezért a kérdéses határozatok visszamenőleges eltörlését eredményezték. A fenti első kérdésre adott válaszra figyelemmel a Bizottság 2004. április 20-i harmadik határozata, amely a CELF-nek 1980 és 2002 között nyújtott támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítja, a jogellenes kifizetéseket utólag nem teszi jogszerűvé, így – elvileg – ezeket a tagállamnak vissza kell téríttetnie.
43.
A nemzeti bíróságnak ebben az esetben azonban, a CELF-nek nyújtott támogatás visszatéríttetésének elrendelését megelőzően meg kell vizsgálnia, hogy a CELF-nek lehet-e bármely jogos elvárása, vagy létezik-e olyan különös körülmény, amely a támogatás visszatéríttetése ellen szól. E tekintetben több beavatkozó is azzal érvelt, hogy mivel a Bizottság az e tárgyra vonatkozó kizárólagos hatásköre alapján több határozatot is elfogadott, amelyben a CELF-nek nyújtott támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánította, a nemzeti bíróságnak a visszatérítés összegének meghatározása során nem kell figyelembe vennie a támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító bizottsági határozatot és a határozat Elsőfokú Bíróság általi megsemmisítését követő időszakban kifizetett összegeket.
44.
Nem osztom ezt az álláspontot. A fentiek alapján az események megfelelő menete szerint a tagállamnak az EK 88. cikk (3) bekezdése szerint be kell jelentenie a tervezett állami támogatást, és azt nem hajthatja végre addig, amíg a Bizottság a támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító végső határozatot nem hoz. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Szerződés 88. cikke kötelező jelleggel írja elő a Bizottság számára az állami támogatások ellenőrzését, a támogatásban részesült vállalkozás főszabály szerint csak akkor bízhat joggal a támogatás szabályszerűségében, ha azt az e cikkben előírt eljárás betartásával engedélyezték. A gondos gazdasági szereplő ugyanis rendszerint meg tud bizonyosodni arról, hogy az eljárást betartották-e. (
28
)
45.
Továbbá, ahogyan arra Tizzano főtanácsnok a P & O European Ferries (Vizcaya) és Diputación Foral de Vizcaya kontra Bizottság ügyre (
29
) vonatkozó indítványában rámutatott, a gondos gazdasági szereplőnek tudomással kell rendelkeznie arról, hogy a Bizottság határozatai a közösségi Bíróságok előtt megtámadhatók. A Bíróság az Olaszország kontra Bizottság ügyben azt is kimondta, hogy „[…] ameddig a Bizottság nem hoz megerősítő határozatot, illetve ameddig az ilyen határozattal szembeni jogorvoslatra nyitva álló határidő le nem telik, a kedvezményezett nem lehet biztos a tervezett támogatás jogszerűségében, márpedig csak ez utóbbira alapozhatja jogos bizalmát.” (
30
)
46.
Továbbá, ahogyan arra az Elsőfokú Bíróság rámutatott, az ezzel ellentétes következtetés feleslegessé tenné a Bizottságnak az állami támogatásokkal kapcsolatos elfogadó határozatának jogszerűségével kapcsolatban a közösségi bíró által gyakorolt felülvizsgálatot. (
31
) Az ilyen határozat megsemmisítése végül pirrhuszi győzelemmé válna, mivel a támogatás negatív hatásait a támogatás visszatérítése nem orvosolja. Ha a jogellenes támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító bizottsági határozat a kedvezményezett részéről automatikusan jogos bizalmat keltene, a kedvezményezett versenytársainak vagy a Bizottság határozata által kárt szenvedett más harmadik személyeknek nem fűződne érdeke a megsemmisítés kezdeményezéséhez.
47.
Álláspontom szerint a jogellenes támogatás tagállam általi visszatéríttetésének összefüggésében és a Bíróság ítélkezési gyakorlatának fényében az EK 88. cikk (3) bekezdésében hivatkozott „végső határozat” kifejezést úgy kell értelmezni, hogy az a támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító olyan bizottsági határozat, amely ellen nem kezdeményeztek az EK 230. cikkben meghatározott jogorvoslati eljárást az e cikkben meghatározott kéthónapos határidőn belül, vagy amennyiben ilyen eljárást kezdeményeztek, annak jogszerűségét a közösségi bíróság megállapította.
48.
Következésképpen úgy vélem, hogy a második kérdést úgy kell megválaszolni, hogy a jogellenesen nyújtott támogatás visszafizetésének kötelezettsége az EK 88. cikk szerinti eljárásban a támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító végső bizottsági határozat meghozatala előtti időszakra vonatkozik, ahol a „végső határozat” kifejezést úgy kell értelmezni, hogy az olyan határozat, amely ellen nem kezdeményeztek az EK 230. cikkben meghatározott jogorvoslati eljárást az e cikkben meghatározott két hónapos határidőn belül, vagy amennyiben ilyen eljárást kezdeményeztek, annak jogszerűségét a közösségi bíróság megállapította.
IV – Végkövetkeztetések
49.
A fenti megfontolások alapján azt javaslom, hogy a Bíróság a francia Conseil d’État által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
1)
Annak a tagállamnak, amely az EK 88. cikk (3) bekezdése értelmében az e rendelkezésben meghatározott bejelentési és standstill-kötelezettség megsértésével jogellenesen nyújtott támogatást, a kedvezményezettel akkor is vissza kell téríttetnie e támogatást, ha az EK 88. cikkben meghatározott eljárásban a kérdéses támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító végső határozatot hoztak.
2)
A jogellenesen nyújtott támogatás visszafizetésének kötelezettsége az EK 88. cikk szerinti eljárásban a támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító végső bizottsági határozat meghozatala előtti időszakra vonatkozik, ahol a „végső határozat” kifejezést úgy kell értelmezni, hogy az olyan határozat, amely ellen nem kezdeményeztek az EK 230. cikkben meghatározott jogorvoslati eljárást az e cikkben meghatározott két hónapos határidőn belül, vagy amennyiben ilyen eljárást kezdeményeztek, annak jogszerűségét a közösségi bíróság megállapította.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	A francia könyvexportőröknek nyújtott támogatásról szóló NN 127/92. sz. bizottsági határozat (HL 1993. C 174., 6. o.).
(
3
)	Az Elsőfokú Bíróság T-49/93. sz., SIDE kontra Bizottság ügyben hozott ítélete (EBHT 1995., II-2501. o.). Az Elsőfokú Bíróság az ítélet rendelkező részének első részében megsemmisítette a Bizottság 1993. május 18-i, a francia állam által a francia könyvexportőröknek nyújtott egyes támogatásokat a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító határozatát (NN 127/92), amennyiben az a támogatást kizárólag a CELF-nek nyújtotta a külföldi könyvkereskedők által a francia nyelvű könyvekre leadott kis megrendelések teljesítésével kapcsolatos többletköltségek fedezésére.
(
4
)	A Coopérative d’exportation du livre français-nak (CELF) nyújtott állami támogatásra vonatkozó 1999/133/EK határozat (HL 1999. L 44., 37. o.).
(
5
)	A C-332/98. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 2000., I-4833. o.).
(
6
)	A T-155/98. sz., SIDE kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 2002., II-1179. o.).
(
7
)	A Franciaország által a Coopérative d'exportation du livre français (CELF) javára nyújtott támogatásról szóló 2005/262/EK határozat (HL 2005. L 85., 27. o.).
(
8
)	A határozat 1. cikke előírja, hogy „[a] Coopérative d’exportation du livre français-nek (CELF) a francia nyelvű könyvekre leadott kis megrendelések teljesítésére 1980 és 2001 között nyújtott támogatás az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése alá tartozik. Mivel Franciaország a támogatást annak végrehajtása előtt nem jelentette be a Bizottságnak, a támogatás jogellenesnek minősül. Az EK-Szerződés 87. cikke (3) bekezdésének d) pontja alapján azonban a támogatás a közös piaccal összeegyeztethető.”
(
9
)	A T-348/04. sz., SIDE kontra Bizottság ügy jelenleg folyamatban van az Elsőfokú Bíróság előtt (HL 2004. C 262., 57. o.).
(
10
)	Lásd a Bíróság C-39/94. sz., SFEI és társai ügyben 1996. július 11-én hozott ítéletének (EBHT 1996., I-3547. o.) 41. pontját és újabban a C-368/04. sz. Transalpine Ölleitung ügyben 2006. október 5-én hozott ítéletének (EBHT 2006., I-9957. o.) 37. pontját.
(
11
)	Az [EK 88. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 26. kötet, 313. o.).
(
12
)	A Bíróság C-143/99. sz. ügyben 2001. november 8-án hozott ítéletének (EBHT 2001., I-8365. o.) 23. pontja.
(
13
)	Lásd a 10. lábjegyzetben hivatkozott Transalpine Ölleitung ügyben hozott ítélet 40. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
14
)	Lásd a Bíróság C-354/90. sz. Fédération Nationale du Commerce Extérieur des Produits Alimentaires and Syndicat national des Négociants et Transformateurs de Saumon ügyben 1991. november 21-én hozott ítéletének (EBHT 1991., I-5505. o., a továbbiakban: az FNCE-ítélet) 14. pontját; a 10. lábjegyzetben hivatkozott SFEI-ügyben hozott ítélet 42. pontját és a C-295/97. sz. Piaggio-ügyben 1999. június 17-én hozott ítéletének (EBHT 1999., I-3735. o.) 31. pontját. Így a nemzeti bíróság nem nyilváníthat egy támogatást a közös piaccal összeegyeztethetetlennek: analógia útján lásd a Bíróság C-297/01. sz., Sicilcassa és társai ügyben 2003. július 24-én hozott végzésének (EBHT 2003., I-7849. o.) 47. pontját. Ez a Tanácsnak az EK 87. cikk (3) bekezdésének e) pontjában és az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott korlátozott hatáskörének sérelme nélkül értendő.
(
15
)	Lásd például a 14. lábjegyzetben hivatkozott FNCE-ügyben hozott ítélet 13. és 14. pontját.
(
16
)	Ez a végső határozat meghozataláig a támogatás kifizetésének felfüggesztését elrendelő ideiglenes határozat meghozatalára vonatkozó bizottsági hatáskör sérelme nélkül értendő.
(
17
)	Lásd a Bíróság 120/73. sz. Lorenz-ügyben 1973. december 11-én hozott ítéletének (EBHT 1973., 1471. o.) 8. pontját; a 14. lábjegyzetben hivatkozott FNCE-ügyben hozott ítélet 11. pontját és a 10. lábjegyzetben hivatkozott SFEI-ügyben hozott ítélet 39. pontját.
(
18
)	Lásd például a Bíróság C-71/04. sz. Xunta de Galicia ügyben 2005. július 21-én hozott ítéletének (EBHT 2005., I-7419. o.) 49. pontját.
(
19
)	Lásd a 14. lábjegyzetben hivatkozott FNCE-ügyben hozott ítélet 16. és 17. pontját; a Bíróság C-261/01. és C-262/01. sz., Van Calster egyesített ügyekben 2003. október 21-én hozott ítéletének (EBHT 2003., I-12249. o.) 62. és 63. pontját, és a 18. lábjegyzetben hivatkozott Xunta de Galicia ügyben hozott ítélet 31. pontját.
(
20
)	Lásd a 10. lábjegyzetben hivatkozott ügyben hozott ítélet 41. pontját.
(
21
)	A C-301/87. sz., Franciaország kontra Bizottság ügy („Boussac”-ügy) (EBHT 1990., I-307. o.).
(
22
)	A főtanácsnoki indítvány 19. pontja. A főtanácsnok hangsúlyozta az EK 88. cikkben lefektetett eljárásnak való szigorú megfelelés biztosításának szükségességét, különösen az e tárgyra vonatkozó eljárási szabályok hiányában.
(
23
)	Hivatkozás a 12. lábjegyzetben, 25. pont.
(
24
)	A C-53/00. sz. ügyben 2001. november 22-én hozott ítélet (EBHT 2001., I-9067. o.).
(
25
)	A C-280/00. sz. ügyben 2003. július 24-én hozott ítélet (EBHT 2003., I-7747. o.).
(
26
)	Lásd a Bíróság C-475/01. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2004. október 5-én hozott ítéletének (EBHT 2004., I-8923. o.) 18. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
27
)	Lásd a Bíróság C-442/03. P. és C-471/03. P. sz., P & O European Ferries (Vizcaya) és Diputación Foral de Vizcaya kontra Bizottság egyesített ügyekben 2006. június 1-jén hozott ítéletének (EBHT 2006., I-4845. o.) 43. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
28
)	Lásd a Bíróság C-5/89. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1990. szeptember 20-án hozott ítéletének (EBHT 1990., I-3437. o.) 14. pontját és a C-169/95. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 1997. január 14-én hozott ítéletének (EBHT 1997., I-135. o.) 51. pontját.
(
29
)	„[…] az állami támogatásokra vonatkozó határozatok tekintetében a közösségi bíró által gyakorolt bírósági felülvizsgálat nem tekinthető rendkívüli és kiszámíthatatlan eseménynek, mivel az a Szerződés által e téren bevezetett rendszer elválaszthatatlan és lényeges részét képezi. A gondos gazdasági szereplőnek tehát tudnia kellene, hogy az EK 230. cikkben meghatározott két hónapos határidőn belül a közösségi bíróság előtt megtámadható a Bizottság olyan határozata, amely kimondja, hogy valamely állami intézkedés nem minősül állami támogatásnak”. A 27. lábjegyzetben hivatkozott ítélet; lásd a főtanácsnoki vélemény 153. pontját.
(
30
)	A Bíróság C-91/01. sz.  ügyben 2004. április 29-én hozott ítéletének (EBHT 2004., I-4355. o.) 66. pontja.
(
31
)	Lásd az Elsőfokú Bíróság T-116/01. és T-118/01. sz., P & O European Ferries (Vizcaya) és Diputación Foral de Vizcaya kontra Bizottság egyesített ügyekben 2003. augusztus 5-én hozott ítéletének (EBHT 2003., II-2957. o.) 209. pontját.