62023CC0572
MACIEJ SZPUNAR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. szeptember 4. (
1
)
C‑572/23. P. sz. ügy
Carles Puigdemont i Casamajó,
Antoni Comín i Oliveres,
Clara Ponsatí i Obiols
kontra
Európai Parlament
„Fellebbezés – Intézményi jog – Az Európai Parlament tagjai – Kiváltságok és mentességek – Büntetőeljárás keretében benyújtott, mentelmi jog felfüggesztése iránti kérelem – A kérelem Parlament általi vizsgálata – Pártatlanság – A mentelmi jog felfüggesztésének kritériumai – A Parlament mérlegelési jogköre – A képviselő mentelmi jogának felfüggesztéséről szóló határozat – Megsemmisítés iránti kereset – A fellebbező eljáráshoz fűződő érdekének fennmaradása a képviselői mandátumának lejártát követően”
I. Bevezetés
1.
Fellebbezésükkel Carles Puigdemont i Casamajó, Antoni Comín i Oliveres, valamint Clara Ponsatí i Obiols az Európai Unió Törvényszéke 2023. július 5‑iPuigdemont i Casamajó és társai kontra Parlament ítéletének (T‑272/21, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2023:373) hatályon kívül helyezését kérik, amely ítéletben a Törvényszék elutasította a mentelmi joguk felfüggesztésére irányuló kérelemről szóló, 2021. március 9‑i P9_TA(2021)0059, P9_TA(2021)0060 és P9_TA(2021)0061 európai parlamenti határozatok (a továbbiakban: vitatott határozatok) megsemmisítése iránti keresetüket. (
2
)
2.
Kérelmeik alátámasztására a fellebbezők tíz jogalapra hivatkoznak. A Bíróság kérésének megfelelően a jelen indítványban a harmadik, ötödik és hatodik fellebbezési jogalapra összpontosítok. Egyébiránt azt fogom javasolni a Bíróságnak, hogy hivatalból vizsgálja meg azt a kérdést, hogy a fellebbezők eljáráshoz fűződő érdeke 2024. július 15. után, azaz a kilencedik parlamenti ciklusban betöltött képviselői mandátumuk lejártát követően is fennmaradt‑e.
II. Az uniós jog
3.
Az EU‑Szerződéshez és az EUM‑Szerződéshez csatolt, az Európai Unió kiváltságairól és mentességeiről szóló (7.) jegyzőkönyv (
3
) (a továbbiakban: 7. jegyzőkönyv) 9. cikke a következőket írja elő:
„Az Európai Parlament ülésszakainak ideje alatt, az Európai Parlament tagjai:
a)
saját államuk területén a parlamentjük tagjaira vonatkozó mentességet élvezik,
b)
a többi tagállam területén mentességet élveznek mindenfajta őrizetbe vételre és bírósági eljárásra vonatkozó intézkedés alól.
A mentesség akkor is megilleti a tagokat, amikor az Európai Parlament üléseinek helyére utaznak, illetve onnan visszatérnek.
Nem lehet hivatkozni a mentességre olyan esetben, amikor valamely tagot bűncselekmény elkövetésében tetten érnek, továbbá a mentesség nem akadályozhatja meg az Európai Parlamentet azon jogának gyakorlásában, hogy valamely tagjának mentességét felfüggessze.”
4.
A 7. jegyzőkönyv „Általános rendelkezések” című VII. fejezetének 18. cikke a következőket írja elő:
„Az uniós intézmények e jegyzőkönyv alkalmazása érdekében kötelesek együttműködni az érintett tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságaival.”
5.
A Parlament belső szervezetét az eljárási szabályzata szabályozza. A kilencedik parlamenti ciklusra (2019–2024) alkalmazandó eljárási szabályzat (
4
) (a továbbiakban: eljárási szabályzat) „Kiváltságok és mentességek” című 5. cikke a következőket írja elő:
„(1)   A képviselők [a] 7. jegyzőkönyvben meghatározott kiváltságokat és mentességeket élvezik.
(2)   A kiváltságokra és mentességekre vonatkozó hatáskörének gyakorlása során a Parlament fellép annak érdekében, hogy demokratikus jogalkotó gyűlésként megőrizze integritását és biztosítsa képviselői függetlenségét feladataik ellátása során. A parlamenti mentelmi jog nem a képviselők személyes kiváltsága, hanem a teljes Parlament és az egyes képviselők függetlenségének biztosítéka.
[…]”
6.
Az eljárási szabályzatnak „A mentelmi jog felfüggesztése” című 6. cikke a következőket írja elő:
„(1)   A mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelmeket [a] 7. jegyzőkönyv 7., 8. és 9. cikke és az ezen eljárási szabályzat 5. cikke (2) bekezdésében említett elvek alapján kell értékelni.
[…]”
7.
Az eljárási szabályzatnak „A mentelmi joggal kapcsolatos eljárások” című 9. cikke a következőket írja elő:
„(1)   A tagállamok illetékes hatósága által benyújtott, valamely képviselő mentelmi jogának felfüggesztésére irányuló, illetve a jelenlegi vagy volt képviselő által benyújtott, a kiváltságok és mentességek fenntartására irányuló, [a Parlament] [e]lnök[éhez] intézett kérelmet a plenáris ülésen be kell jelenteni, és az illetékes bizottsághoz kell utalni.
[…]
(3)   A bizottság a mentelmi jog felfüggesztésére, illetve a kiváltságok és a mentességek fenntartására irányuló kérelmeket haladéktalanul, de összetettségükre figyelemmel vizsgálja meg.
(4)   A bizottság indokolt határozati javaslatot tesz, amelyben a mentelmi jog felfüggesztésére, illetve a kiváltságok és a mentességek fenntartására irányuló kérelem elfogadására vagy elutasítására tesz ajánlást. Módosítások nem fogadhatók el. Amennyiben egy javaslatot elutasítanak, az ellentétes értelmű határozat tekintendő elfogadottnak.
(5)   A bizottság felkérheti az érintett hatóságot, hogy a mentelmi jog felfüggesztésével, illetve fenntartásával kapcsolatos véleménye kialakításához szükséges bármely információt vagy felvilágosítást bocsásson rendelkezésére.
(6)   Az érintett képviselő számára lehetőséget kell adni a meghallgatásra, és a képviselő előterjeszthet az általa a tárgyhoz tartozónak ítélt bármely iratot vagy egyéb írásos bizonyítékot.
Az érintett képviselő a meghallgatása kivételével nem vehet részt a mentelmi joga felfüggesztésére vagy fenntartására irányuló kérelemmel kapcsolatos vitán.
[…]
(7)   Ha a mentelmi jog felfüggesztésére vagy fenntartására irányuló kérelem több vádponton alapul, minden egyes vádpont önálló határozat tárgya lehet. Kivételes esetben a bizottság jelentésében javasolhatja, hogy a mentelmi jog felfüggesztése vagy fenntartása kizárólag a büntetőeljárásra vonatkozzon, és a jogerős ítélet meghozataláig a képviselő mentesüljön bármely formájú fogva tartás, vizsgálati fogságban tartás vagy más, képviselői megbízatásának teljesítését akadályozó intézkedés alól.
(8)   A bizottság az érintett hatóság hatáskörére és a kérelem elfogadhatóságára vonatkozóan indokolással alátámasztott véleményt adhat, de semmiképpen nem nyilatkozhat a képviselő bűnösségével, illetve ártatlanságával kapcsolatban, sem arról, hogy a képviselőnek tulajdonított vélemény vagy cselekmények indokolttá tesznek‑e büntetőeljárást, még abban az esetben sem, ha a bizottság a kérelem vizsgálata során a tényállásról részletes tudomást szerez.
[…]
(11)   A bizottság ezeket az ügyeket és a rendelkezésre bocsátott dokumentumokat teljes mértékben bizalmasan kezeli. A bizottság a mentelmi joggal kapcsolatos eljárásokra vonatkozó kérelmeket mindig zárt ülésen vizsgálja.
[…]
(13)   A bizottság alapelveket határoz meg e cikk alkalmazására vonatkozóan.
(14)   A fenti rendelkezéseknek megfelelően kell megvizsgálni az illetékes hatóságok olyan megkeresését, amelynek tárgya a képviselők kiváltságainak és mentességeinek hatálya.”
III. A jogvita előzményei, a megtámadott ítélet, a Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
A.
A tényállás
8.
A jogvita előzményeit a megtámadott ítélet 2–19. pontja ismerteti. Ezek a következők szerint foglalhatók össze.
9.
Puigdemont i Casamajó (a továbbiakban: első fellebbező) a Generalitat de Cataluña (Katalónia regionális önkormányzatának, Spanyolország) elnöke, és Comín i Oliveres (a továbbiakban: második fellebbező), valamint Ponsatí i Obiols (a továbbiakban: harmadik fellebbező) pedig a Gobierno autonómico de Cataluña (Katalónia autonóm kormánya, Spanyolország) tagja volt a 2017. szeptember 6‑i Ley 19/2017 del Parlamento de Cataluña, reguladora del referéndum de autodeterminación (Katalónia parlamentjének az önrendelkezésről szóló népszavazásról szóló 19/2017. sz. törvénye) (
5
) és a 2017. szeptember 8‑i Ley 20/2017 del Parlamento de Cataluña, de transitoriedad jurídica y fundacional de la República (Katalónia parlamentjének a köztársaság átmeneti jogi helyzetéről és alapításáról szóló 20/2017. sz. törvénye) (
6
) elfogadása idején, valamint azon önrendelkezésről szóló népszavazás 2017. október 1‑jei megtartásakor, amelyet e két törvény közül az első írt elő, amelynek rendelkezéseit a Tribunal Constitucional (alkotmánybíróság, Spanyolország) határozata alapján időközben felfüggesztették.
10.
Az említett törvények elfogadását és e népszavazás megtartását követően a Ministerio fiscal (ügyészség, Spanyolország), az Abogado del Estado (az állam jogi képviselője, Spanyolország) és a VOX politikai párt büntetőeljárást indított többek között a fellebbezők ellen, akiket többek között a „lázadás” és a „közpénzek jogellenes felhasználása” bűncselekmény elkövetésével vádolnak. 2018. július 9‑i végzésével a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság, Spanyolország) a fellebbezőknek a Spanyolországból történő eltávozását követően megállapította, hogy a fellebbezők megtagadták a bíróság előtti megjelenést, és felfüggesztette büntetőeljárást, amíg tartózkodási helyük ismertté nem válik.
11.
A fellebbezők ezt követően jelöltként indultak a 2019. május 26‑án Spanyolországban tartott, az Európai Parlament tagjainak megválasztására irányuló választásokon, amelyeken az első és a második fellebbezőt 2019. július 2‑i hatállyal megválasztották.
12.
2019. október 14‑én a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság) büntetőtanácsának vizsgálóbírója nemzeti elfogatóparancsot, európai elfogatóparancsot és nemzetközi elfogatóparancsot bocsátott ki az első fellebbező ellen annak érdekében, hogy vele szemben le lehessen folytatni a szóban forgó büntetőeljárást. 2019. november 4‑én ugyanez a bíró ugyanilyen elfogatóparancsokat bocsátott ki a második és a harmadik felperessel szemben.
13.
2020. január 13‑án a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság) elnöke közölte a Parlamenttel a 2020. január 10‑én kelt, az e bíróság büntetőtanácsa elnöke által továbbított kérelmet, amely e tanács vizsgálóbírójának ugyanazon a napon hozott, az első és a második fellebbező parlamenti mentelmi jogának felfüggesztésére irányuló végzéséből eredt.
14.
2020. február 10‑én a Parlament – Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királyságának az Európai Unióból való 2020. január 31‑i kilépését követően – tudomásul vette a harmadik fellebbező 2020. február 1‑jei hatállyal képviselővé történő megválasztását.
15.
Ugyanezen a napon a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság) elnöke közölte a Parlamenttel a 2020. február 4‑én kelt, e bíróság büntetőtanácsának elnöke által továbbított kérelmet, amely e tanács vizsgálóbírójának ugyanazon a napon hozott azon végzéséből eredt, amelynek tárgya a harmadik fellebbező mentelmi jogának felfüggesztése volt.
16.
A Parlament alelnöke plenáris ülésen közölte a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelmeket, és azokat a Parlament Jogi Bizottsága (a továbbiakban: Jogi Bizottság) elé utalta.
17.
A fellebbezők észrevételeket nyújtottak be a Parlamenthez. 2021. január 14‑én a Jogi Bizottság is meghallgatta őket.
18.
A Jogi Bizottság 2021. február 23‑án elfogadta a fellebbezők mentelmi jogának felfüggesztésére irányuló kérelmekről szóló A 9‑0020/2021., A 9‑0021/2021. és A 9‑0022/2021. sz. jelentést.
19.
A Parlament a vitatott határozatokban helyt adott a jelen indítvány 13. és 15. pontjában említett kérelmeknek.
B.
A megtámadott ítélet
20.
2021. május 19‑én a fellebbezők keresetet indítottak a Törvényszék előtt a vitatott határozatok megsemmisítése iránt.
21.
Keresetük alátámasztása érdekében a fellebbezők nyolc jogalapra hivatkoztak. A jelen indítvány keretében releváns négy jogalap (
7
) lényegében az alábbiakon alapult: a pártatlanság és a tisztességes eljárás elvének Parlament általi állítólagos megsértésén (harmadik jogalap), a jogbiztonság és a lojális együttműködés elvének, a hatékony bírói jogvédelemhez való jognak és a védelemhez való jognak a vitatott határozatok egyértelműségének hiánya miatti megsértésén (ötödik jogalap), az EUMSZ 343. cikknek, a 7. jegyzőkönyv 9. cikkének és az eljárási szabályzat 5. cikke (2) bekezdésének megsértésén, mivel a Parlament megsértette a tagjai mentelmi jogának felfüggesztésére vonatkozó hatáskörének korlátait (hatodik jogalap), valamint a megfelelő ügyintézés és az egyenlő bánásmód elvének – a Parlamentnek a korábbi gyakorlatától való indokolás nélküli eltérés, illetve nyilvánvaló értékelési hiba elkövetése miatti – megsértésén (hetedik jogalap).
22.
A Bíróság elnökhelyettese a 2022. május 24‑iPuigdemont i Casamajó és társai kontra Parlament és Spanyolország végzésével (C‑629/21 P(R), EU:C:2022:413) felfüggesztette a vitatott határozatok végrehajtását.
23.
A megtámadott ítéletben a Törvényszék elutasította a fellebbezők által felhozott nyolc jogalapot.
24.
A harmadik megsemmisítési jogalapot illetően a Törvényszék először is elutasította az első három részt, amelyek a három mentességi ügyben egyetlen előadó kijelölésére (a megtámadott ítélet 238. pontja), a kijelölt előadó pártatlanságának hiányára (ezen ítélet 257. pontja) és a Jogi Bizottság elnöke pártatlanságának hiányára (az említett ítélet 262. pontja) vonatkoztak. Másodszor úgy ítélte meg, hogy e három rész elutasítása miatt nem szükséges megvizsgálni e jogalapnak a Jogi Bizottság munkájának bizalmas jellegére vonatkozó negyedik részét (ugyanezen ítélet 262. pontja).
25.
Az ötödik megsemmisítési jogalapot illetően a Törvényszék megállapította, hogy a vitatott határozatok egyértelműek voltak azon eljárásokat illetően, amelyek alapján a mentelmi jogot felfüggesztették (a megtámadott ítélet 97. pontja), és hogy a 7. jegyzőkönyv 9. cikkének második bekezdése nem biztosít a fellebbezők számára önálló védelmet azon védelemhez képest, amelyben e jegyzőkönyv 9. cikkének első bekezdése alapján részesülnek (ezen ítélet 107. pontja).
26.
A hatodik és hetedik megsemmisítési jogalapot illetően a Törvényszék a megtámadott ítélet 143. pontjában először is elutasította a hatodik jogalapot annyiban, amennyiben az az EUMSZ 343. cikknek, a 7. jegyzőkönyv 9. cikkének és az eljárási szabályzat 5. cikke (2) bekezdésének, valamint a fellebbezők egyes alapvető jogainak megsértésén alapult. Másodszor ezen ítélet 187. pontjában elutasította a hatodik jogalap azon részét, amely a fumus persecutionis Parlament általi vizsgálatát érintő ténybeli hibákon és téves jogalkalmazáson alapult, valamint a hetedik jogalapot.
C.
A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
27.
2023. szeptember 15‑én a fellebbezők fellebbezést nyújtottak be a megtámadott ítélettel szemben. A Parlament és a Spanyol Királyság, amely számára engedélyezték, hogy a Törvényszék előtti ügyben a Parlament kérelmeinek támogatása végett beavatkozzon, benyújtották válaszbeadványaikat. A Bíróság elnöke határozatával megengedte, hogy a felek választ és viszonválaszt nyújtsanak be.
28.
Fellebbezésükben a fellebbezők azt kérik, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–
semmisítse meg a vitatott határozatokat, vagy másodlagosan utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, és
–
kötelezze a Parlamentet és a Spanyol Királyságot a költségek viselésére, vagy másodlagosan a költségekről jelenleg ne határozzon.
29.
A Parlament és a Spanyol Királyság azt kérik, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést, és
–
kötelezze a fellebbezőket a költségek viselésére.
30.
A Bíróság úgy határozott, hogy az ügyet tárgyalás tartása nélkül bírálja el.
IV. Elemzés
A.
A fellebbezésről
31.
Fellebbezésük alátámasztása érdekében a fellebbezők tíz jogalapra hivatkoznak. Amint azt jeleztem, és a Bíróság kérésének megfelelően, indítványomban a fellebbezés harmadik, ötödik és hatodik jogalapjára összpontosítok, amelyek a Parlament előtti mentelmi jog felfüggesztésére irányuló eljárás pártatlanságának és tisztességességének hiányán (harmadik jogalap), a vitatott határozatok egyértelműségének hiányán (ötödik jogalap), valamint a parlamenti mentelmi jog felfüggesztéséről szóló határozatra vonatkozó szabályok téves értelmezésén és alkalmazásán alapulnak, különösen a fumus persecutionis Parlament általi értékelését illetően (hatodik jogalap). Először a fellebbezés harmadik, majd a hatodik, végül pedig az ötödik jogalapját fogom megvizsgálni.
32.
Mielőtt rátérnék az érintett három jogalapra vonatkozó elemzésemre, szükségesnek tartom néhány megjegyzést tenni egyrészt a fellebbezők eljáráshoz fűződő érdekének a kilencedik parlamenti ciklus végét követő fennmaradására, másrészt pedig a 7. jegyzőkönyv 9. cikke szerinti parlamenti mentességre és az e mentelmi jog felfüggesztéséről szóló határozat bírósági felülvizsgálatára vonatkozóan.
B.
A fellebbezők eljáráshoz fűződő érdekének fennmaradásáról
33.
Nem vitatott, hogy a fellebbezés keretében a Bíróságnak hivatalból kell vizsgálnia a fellebbezés elfogadhatóságát, ideértve a fellebbezők eljáráshoz fűződő érdekének fennmaradását is. (
8
) A jelen ügyben úgy vélem, hogy a Bíróságnak hivatalból el kell végeznie ezt a vizsgálatot, tekintettel arra, hogy a fellebbezők helyzete a képviselői mandátumuknak a kilencedik parlamenti ciklus 2024. július 15‑i lejártát követő lejártát követően megváltozott. Megjegyzem, hogy ezzel a kérdéssel a felek nem foglalkozhattak az írásbeli szakasz keretében, mivel az 2024. július 2‑án, a kilencedik parlamenti ciklus vége előtt lezárult.
34.
E tekintetben emlékeztetek arra, hogy az eljáráshoz fűződő érdek minden természetes vagy jogi személy által benyújtott bírósági jogorvoslat lényeges és elengedhetetlen feltétele. (
9
) Ennek az érdeknek a fellebbezés benyújtásakor fenn kell állnia, ellenkező esetben a fellebbezés elfogadhatatlannak minősül, és a bírósági határozat kihirdetéséig fenn kell maradnia, ellenkező esetben a fellebbezés okafogyottá válik. (
10
) Ez az érdek feltételezi, hogy a megtámadott jogi aktus megsemmisítése önmagában jogi következményekkel járhat, és a fellebbezés ezért – eredményét tekintve – az azt indító fél javára szolgálhat. (
11
)
35.
Ebben az összefüggésben megjegyzem egyrészt, hogy képviselői mandátumuk lejárta miatt az első és a harmadik fellebbező 2024. július 16‑tól már nem élvezi a 7. jegyzőkönyv 9. cikkében előírt mentességeket. Következésképpen az őket érintő vitatott határozatok esetleges megsemmisítése semmilyen előnnyel nem járna számukra. Másrészt megjegyzem, hogy a Törvényszék előtti eljárás keretében a Bíróság alelnöke 2022. május 24-i végzésével (
12
) elrendelte a vitatott határozatok végrehajtásának felfüggesztését, hogy ezt a végzést a megtámadott ítélet kihirdetése előtt nem vonta vissza, és hogy a megtámadott ítélet kihirdetése után annak ellenére, hogy a Bíróság előtti eljárás keretében nem alkalmaztak ideiglenes intézkedéseket, a vitatott határozatokat semmiképpen nem hajtották végre a képviselők mandátumának lejárta előtt.
36.
E körülmények között úgy vélem, hogy az első és a harmadik fellebbezőnek a képviselői mandátumuk lejárta miatt már nem fűződik érdeke az őket érintő vitatott határozatok (P9_TA(2021)0059 és P9_TA(2021)0061 határozat) megsemmisítéséhez, következésképpen fellebbezésük okafogyottá vált. Így, mivel a jelen fellebbezés eredménye nem járhat előnnyel e fellebbezők számára, meg kell állapítani, hogy az ő tekintetükben arról nem szükséges határozni. E körülmények között azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Bíróság eljárási szabályzatának 149. cikke alapján állapítsa meg, hogy az első és a harmadik fellebbező által benyújtott fellebbezés okafogyott.
37.
A második fellebbező esetében más a helyzet. A Törvényszék Comín i Oliveres kontra Parlament ügyének (T‑477/24. sz. ügy) irataiból ugyanis kitűnik, hogy 2024. június 9‑én a második fellebbezőt a tizedik parlamenti ciklusra a Parlament tagjává újraválasztották. A neve azonban nem szerepel a Spanyolországban megválasztott jelöltek listáján, amelyről a spanyol központi választási bizottság értesítette a Parlamentet. Ez a bizottság jelezte a Parlamentnek, hogy a második fellebbező nem tette le a spanyol alkotmányra vonatkozó esküt vagy fogadalmat, ezért bejelentette a fellebbezőt a Parlamentben megillető képviselői hely megüresedését, valamint minden tisztségével járó kiváltság ideiglenes felfüggesztését addig, amíg a fellebbező nem teszi le az esküt vagy a fogadalmat. (
13
) Ez a Junqueras Vies ítéletre (
14
) tekintettel azt jelenti, hogy a második fellebbező továbbra is élvezi a 7. jegyzőkönyv 9. cikke szerinti mentességet, és továbbra is érdekelt az őt érintő vitatott határozat (P9_TA(2021)0060 határozat) megsemmisítésében.
38.
Figyelembe véve a második fellebbező eljáráshoz fűződő érdekének fennmaradását, és arra az esetre, ha a Bíróság nem értene egyet az első és a harmadik fellebbező eljáráshoz fűződő érdekének hiányával kapcsolatos álláspontommal, megvizsgálom a harmadik, az ötödik és a hatodik fellebbezési jogalapot.
C.
A felfüggesztésről szóló határozat sérthetetlenségéről és bírósági felülvizsgálatáról
39.
A francia forradalomban gyökerező kontinentális hagyományt követve (
15
) a 7. jegyzőkönyv a parlamenti mentelmi jog két formáját írja elő, nevezetesen a felelősségre vonás alóli mentességet (a képviselői feladatok ellátása során kifejtett véleményekért vagy leadott szavazatokért) (az említett jegyzőkönyv 8. cikke) és a sérthetetlenséget (védelem mindenfajta őrizetbe vételre és bármely más okból folytatott bírósági eljárásra vonatkozó intézkedéssel szemben) (az említett jegyzőkönyv 9. cikke). A jelen ügyben e második formáról van szó.
40.
Bár a 7. jegyzőkönyv kifejezetten előírja, hogy a felelősségre vonás alóli mentességgel ellentétben a sérthetetlenség felfüggeszthető, nem határozza meg, hogy milyen érdemi kritériumoknak kell teljesülniük egy ilyen határozat elfogadásához, ráadásul e feltételeket sem az elsődleges jog, sem a másodlagos jog kötelező erejű jogi aktusai nem írják elő kifejezetten. Az egyetlen bizonyosság az, hogy a parlamenti mentelmi jog felfüggesztése a Parlament hatáskörébe tartozik.
41.
E körülmények között felmerül a kérdés, hogy milyen terjedelmű hatáskörrel rendelkezik a Parlament az egyik tagja mentelmi jogának felfüggesztésére irányuló kérelem elbírálásakor, és milyen terjedelmű a határozatának bírósági felülvizsgálata. Mivel a jogszabályok szövegében nem található erre vonatkozó útmutatás, a választ a parlamenti mentelmi jog ítélkezési gyakorlat szerinti céljában kell keresni.
42.
E tekintetben a Bíróság az Emberi Jogok Európai Bíróságának (a továbbiakban: EJEB) ítélkezési gyakorlatára (
16
) hivatkozva már megállapította, hogy az európai parlamenti képviselőknek biztosított mentességek célja e szerv függetlenségének biztosítása feladatainak ellátása során. (
17
) Amint azt már a Junqueras Vies ügyre vonatkozó indítványomban is jeleztem, bár a parlamenti mentelmi jog a parlament egyes tagjainak személyesen nyújtott védelem formájában jelenik meg, ez nem jelent olyan képviselői kiváltságot, amely arra irányul, hogy a képviselőt kivonja a közös szabályozás hatálya alól, hanem egy olyan mechanizmust, amelynek célja a parlament egészének védelme. (
18
) Ebben az összefüggésben az EJEB ítélkezési gyakorlatából az is kitűnik, hogy a joghatóság alóli mentesség kivételt képez a feltételezett bűncselekmények üldözésére és elbírálására irányuló általános jogszabályok alól, ezért az államoknak gondoskodniuk kell arról, hogy hatálya jól meghatározott és korlátozott legyen, hogy a politikai képviselők ne használhassák azt az igazságszolgáltatás megkerülésének eszközeként. (
19
)
43.
Figyelembe véve a sérthetetlenség – mint magának a Parlamentnek a védelmére irányuló mechanizmus – célját, az elsődleges jogban a parlamenti mentelmi jog felfüggesztéséhez teljesítendő anyagi jogi kritériumokra vonatkozó útmutatás hiányát, valamint azt a tényt, hogy a mentelmi jog felfüggesztéséről szóló határozat a Parlament hatáskörébe tartozik, véleményem szerint úgy kell tekinteni, hogy ez az intézmény széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelmek elbírálása tekintetében. Ez magában foglalja mind az alkalmazandó eljárási szabályok és a mentelmi jog felfüggesztésére vonatkozó anyagi jogi kritériumok meghatározására vonatkozó jogkört, mind pedig a benyújtott kérelemről való szabad döntés jogát.
44.
Kétségtelen, hogy a Parlament széles mérlegelési jogköre nem zárhatja ki a mentelmi jog felfüggesztéséről szóló határozatainak bírósági felülvizsgálatát. Az ilyen határozat ugyanis egyrészt érinti az illető képviselő jogi helyzetét, akinek képesnek kell lennie jogainak érvényesítésére. Másrészt érinti azon magánszemélyek hatékony bírói jogvédelemhez való jogát, akiket az e képviselő által elkövetett cselekmények következtében sérelem ért.
45.
Mindazonáltal, figyelembe véve a Parlament széles mérlegelési jogkörét, egyetértek a Törvényszék azon ítélkezési gyakorlatával, (
20
) amely szerint a mentelmi jog felfüggesztéséről szóló határozat bírósági felülvizsgálata keretén belül az uniós bíróságnak főszabály szerint az eljárási szabályok betartásának, az intézmény által megállapított tények ténybeli pontosságának, e tények értékelése során a nyilvánvaló hiba hiányának, illetve a hatáskörrel való visszaélés hiányának vizsgálatára kell szorítkoznia. (
21
) Kizárólag a Parlament képes ugyanis annak megítélésére, hogy a releváns tények összességére tekintettel a mentelmi jog felfüggesztése sérti‑e a függetlenségét feladatai ellátása során.
46.
Véleményem szerint ezen elvek figyelembevételével kell megvizsgálni a három fellebbezési jogalapot.
D.
A harmadik jogalap
47.
Harmadik jogalapjukkal a fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy nem sértették meg az ahhoz való jogukat, hogy ügyeiket a Parlament pártatlanul és tisztességes módon bírálja el. E jogalap négy részből áll, amelyek közül az első a három mentességi ügyben egyetlen előadó kijelöléséről szóló határozaton, a második ezen előadó pártatlanságán, a harmadik a Jogi Bizottság elnökének pártatlanságán, a negyedik pedig a Jogi Bizottság előtti eljárás bizalmas jellegén alapul.
48.
Előzetesen megjegyzem, hogy a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelmek Parlament általi elbírálására vonatkozó eljárást az eljárási szabályzat, különösen annak „A mentelmi joggal kapcsolatos eljárások” című 9. cikke szabályozza. Az eljárási szabályzat 9. cikkének (13) bekezdése értelmében a Jogi Bizottság alapelveket határoz meg e cikk alkalmazására vonatkozóan. A kilencedik parlamenti ciklus során ezek az elvek a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelmekre alkalmazandó elvekről szóló, a tagoknak címzett, 2019. november 19‑i közleményben (11/2019) szerepeltek (a továbbiakban: 11/2019. sz. közlemény).
49.
E tekintetben megjegyzem, hogy a Bíróság már megállapította, hogy a 11/2019. sz. közleménnyel felváltott egyik közlemény, nevezetesen a Parlament Jogi és Belső Piaci Bizottsága által elfogadott 2003. június 6‑i 11/2003. sz. közlemény jogilag nem kötelező erejű. (
22
) Úgy vélem, hogy ugyanez vonatkozik a 11/2019. sz. közleményre is. A Jogi Bizottság munkájának szervezéséről szóló belső jogi aktusról van ugyanis szó, amely nem köti a Parlamentet. Ez azonban nem zárja ki, hogy ezt a jogi aktust figyelembe vegyék a mentelmi jogot felfüggesztő határozat elfogadásához vezető eljárás szabályszerűségének értékelése során. A 11/2003. sz. közlemény ugyanis megemlíti a Jogi Bizottság gyakorlatát, amely bizottság feladata a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelem vizsgálata és a Parlament határozattervezetének előkészítése. Egyébiránt e közlemény címzettjei a képviselők, és ezért nemcsak információforrásként szolgál arra vonatkozóan, hogy a Jogi Bizottság hogyan intézi a mentelmi joggal kapcsolatos ügyeket, hanem olyan dokumentum is, amely elvárásokat kelthet bennük eljárási jogaik tekintetében.
50.
Az eljárási szabályzatban és a 11/2019. sz. közleményben meghatározott szabályoknak, valamint a Parlament általi alkalmazásuk módjának összhangban kell lenniük az elsődleges joggal. E tekintetben emlékeztetek arra, hogy az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 41. cikkében biztosított megfelelő ügyintézéshez való jog előírja, hogy mindenkinek joga van többek között ahhoz, hogy ügyeit az Unió intézményei részrehajlás nélkül és tisztességes módon intézzék. E rendelkezésnek a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló eljárásokra való alkalmazása véleményem szerint nem zárható ki. (
23
)
51.
Ami a pártatlanság követelményét illeti, az magában foglalja egyrészt a szubjektív pártatlanságot abban az értelemben, hogy az ügyben eljáró érintett intézmény egyik tagja sem mutathat elfogultságot vagy személyes előítéletet, másrészt pedig az objektív pártatlanságot abban az értelemben, hogy ezen intézménynek e tekintetben megfelelő biztosítékokat kell nyújtania az összes jogszerű kétely kizárására, (
24
)
52.
Mindazonáltal úgy vélem, hogy a mentességi ügyeket illetően az ügyek pártatlan intézéséhez való jog pontos tartalmának meghatározása során figyelembe kell venni az eljárás célját, valamint az ügyek elbírálásáért felelős személyek és az érintett személy között jellegénél fogva fennálló kapcsolatot. E tekintetben mindenekelőtt meg kell jegyezni, hogy minden egyes mentelmi jog felfüggesztésére irányuló eljárásban eleve különleges kapcsolat áll fenn az érintett személy és a határozat meghozatalára hatáskörrel rendelkező intézmény nevében eljáró személyek között. Ezekben az ügyekben ugyanis a Parlament, amelynek valamely képviselőjének jogáról kell határoznia, nem igazságszolgáltatási, hanem politikai jellegű intézmény. A Parlament természetéből adódik, hogy tagjai, akik különböző képviselőcsoportokhoz tartoznak, ideológiai szempontból nem értenek egyet, és ebben az értelemben állandó politikai konfliktusban állnak egymással. Ráadásul a parlamenti mentelmi jog felfüggesztéséről szóló határozatok kizárólag a Parlament hatáskörébe tartoznak. Az ilyen határozatokat tehát a határozatok ezen intézmény általi elfogadására vonatkozó szabályok szerint, vagyis a Parlament valamennyi tagját érintő szavazás útján kell elfogadni. Ebből következik, hogy még azok a képviselők is részt vehetnek a parlamenti képviselő mentelmi jogának felfüggesztéséről szóló végleges határozat elfogadásában, akik nem politikai okokból állnak konfliktusban egymással.
53.
Következésképpen a mentelmi joggal kapcsolatos ügyek intézésében részt vevő képviselőkre nem lehet ugyanazt a pártatlansági kritériumot alkalmazni, mint amelyet a magánszemélyek ügyeivel megbízott bíróságokra vagy közigazgatási hatóságokra alkalmaznak. A mentelmi jog felfüggesztéséről szóló határozat előkészítésével megbízott képviselőkkel szemben az objektív pártatlanságot illetően a bírákkal vagy a közigazgatási hatóságok nevében eljáró személyekkel szemben támasztott követelményekhez hasonló követelmények előírása ugyanis nem venné figyelembe a Parlament sajátos jellegét és a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló eljárás jellegét.
54.
Ebben a helyzetben úgy vélem, hogy a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló eljárással megbízott személyek és az ezen eljárásokkal érintett személyek közötti, kizárólag politikai jellegű konfliktusokat nem kell relevánsnak tekinteni az előbbi személyek objektív pártatlanságának értékelése keretében. Ugyanez vonatkozik a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelem vizsgálatával vagy a Jogi Bizottság munkájának megszervezésével megbízott személyekre is. E személyeknek ugyanis nem kell határozniuk az ilyen kérelemről, hanem a Jogi Bizottság többi tagjával együtt határozati javaslatot kell készíteniük, amelyet ezt követően vitára és szavazásra terjesztenek a Parlament elé. Bár az sincs előírva, hogy a politikai szempontból konfliktusban álló képviselőket ki kellene zárni a képviselő mentelmi jogának felfüggesztésére irányuló kérelemre vonatkozó parlamenti szavazásból, az ilyen jellegű konfliktus még kevésbé igazolhatja az ilyen kérelem vizsgálatáért és a Jogi Bizottság munkájának megszervezéséért felelős képviselők kizárását.
1. A harmadik jogalap első részéről
a) A felek érvei
55.
A fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 229–238. pontjában megállapította, hogy a három mentességi ügyben egyetlen előadó kijelölése ellenére sem sérült az eljárás pártatlansága és tisztességessége. Álláspontjuk szerint a Parlament ily módon megsértette a 11/2019. sz. közlemény 6. és 8. pontját, és megsértette a Charta 41. cikkének (1) bekezdését, valamint 39. cikkének (2) bekezdését, tekintettel többek között az előadónak kijelölt személy pártatlanságának hiányára. Arra hivatkoznak, hogy az 1/2020. sz. közleményhez csatolt egyetlen dokumentum a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság) 2019. október 14‑i ítélete volt, és hogy a Törvényszék elferdítette a bizonyítékokat, amikor ezt az ítéletet „továbbító feljegyzésnek” minősítette. Egyébiránt a fellebbezők kifogásolják a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 237. pontjában tett azon megállapításait, amelyek szerint a 11/2019. sz. közlemény 6. és 8. pontja nem biztosít jogot a Parlament tagjai számára. E tekintetben azzal érvelnek, hogy ha minden egyes mentességi ügyben eltérő előadót jelöltek volna ki, azok közül legalább egy pártatlan lehetett volna. Álláspontjuk szerint a Charta 52. cikke (1) bekezdésének megfelelően egyedül az eljárási szabályzat 9. cikkének (13) bekezdése alapján elfogadott kifejezett rendelkezés tehette volna lehetővé a Parlament számára, hogy egyetlen előadót jelöljön ki.
56.
A Parlament, amelyet e tekintetben a Spanyol Királyság is támogat, a harmadik jogalap e részének elutasítását kéri, és úgy véli, hogy az az elégtelen indokolás miatt elfogadhatatlan, mivel a fellebbezők nem jelölték meg, hogy mi volt a Törvényszék okfejtésében szereplő hiba, és csupán a saját értelmezésük ismertetésére szorítkoztak. A Parlament szerint e rész még elfogadhatósága esetén sem lenne megalapozott, mivel a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot. Ezenkívül a Parlament úgy véli, hogy a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 237. pontjában szereplő megállapításai másodlagos jellegűek, és ezért az e pontra vonatkozó érv hatástalan.
b) Értékelés
57.
Mindenekelőtt, a Törvényszék a megtámadott ítélet 232. pontjában ismertette a 11/2019. sz. közlemény 6–8. pontjának tartalmát. Ebből kitűnik, hogy annak 6. pontja előírja, hogy az illetékes bizottság „minden egyes mentelmi ügyben” előadót nevez ki. E közlemény 7. pontja szerint minden képviselőcsoportnak ki kell jelölnie egy személyt a mentelmi ügyek állandó előadójának, aki koordinátorként jár el „annak biztosítása érdekében, hogy a mentelmi ügyekkel tapasztalt képviselők foglalkozzanak”. Az említett közlemény 8. pontjának első mondata kimondja, hogy az egyes mentelmi ügyekben az előadói tisztség egyenlőséget biztosító körforgásos rendszerben oszlik meg a képviselőcsoportok között. (
25
)
58.
Ezt követően a Törvényszék egyrészt a megtámadott ítélet 236. pontjában megállapította, hogy az előadói feladatok egyenlő rotációjának a 11/2019. sz. közlemény 8. pontjában előírt elvét nem lehet úgy értelmezni, hogy az akadályát képezné annak, hogy egyetlen előadót jelöljenek ki több kapcsolódó mentelmi ügy vizsgálatára, amennyiben – mint a jelen ügyben is – a mentelmi jog felfüggesztése iránti kérelmek az ugyanazon büntetőeljárás által érintett képviselőket érintik. Másrészt ezen ítélet 237. pontjában a teljesség kedvéért többek között megjegyezte, hogy a 11/2019. sz. közlemény 8. pontja nem biztosít jogot a képviselők számára.
59.
A Parlament állításával ellentétben úgy vélem, hogy a harmadik jogalap első része elfogadható annyiban, amennyiben az a Törvényszék által a 11/2019. sz. közlemény 6. és 8. pontjának értelmezése során elkövetett téves jogalkalmazásra vonatkozik. Amennyiben ugyanis a fellebbező az uniós jognak a Törvényszék általi értelmezését vagy alkalmazását kifogásolja, az elsőfokú eljárásban megvizsgált jogkérdések a fellebbezés keretében újból vita tárgyát képezhetik. (
26
) Ugyanakkor ez a rész nem megalapozott, mivel ezeket a pontokat a Törvényszék helyesen értelmezte.
60.
Megjegyzem, hogy az első rész keretében a fellebbezők többek között arra hivatkoznak, hogy ügyeik egyetlen előadónak való kiosztása az eljárás pártatlanságának megsértését eredményezte. Fellebbezésükben azonban nem mutatnak ki összefüggést az egyetlen előadó kijelölése és az eljárás pártatlansága között, hanem csupán a kijelölt személy pártatlanságának hiányára vonatkozó érvekre hivatkoznak, ami nem képezi a harmadik jogalap első részének tárgyát. Ezek az érvek ennek a résznek a keretében hatástalanok. Ugyanakkor nincs akadálya annak, hogy az eljárás tisztességességére tekintettel értékeljük a három ügyet egyetlen előadónak kiosztó határozatot.
61.
E tekintetben úgy vélem, hogy a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot a megtámadott ítélet 236. pontjában. Egyetértek a Törvényszék azon értékelésével, amely szerint a 11/2019. sz. közlemény 6. és 8. pontjával nem ellentétes, ha a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelemmel kapcsolatos több ügyben egyetlen előadót jelölnek ki. Amikor ezek a pontok azt írják elő, hogy minden egyes mentességi ügyben külön előadót kell kijelölni, és hogy az ügyeket az egyenlő rotáció elve alapján kell kiosztani az előadóknak, nem az ügyek kiosztásának szigorú rendszerét, hanem a Jogi Bizottságon belüli munkaszervezés általános szabályát határozzák meg. Ebből többek között nem következik annak tilalma, hogy ugyanazon előadónak ítéljék oda az egymással szorosan összefüggő mentességi ügyeket, és megjegyzem, hogy az a tény, hogy az ilyen ügyek intézését ugyanazon előadóra bízzák, az eljárás keretében lehetővé teszi az összehasonlítható, sőt akár azonos helyzetben lévő személyek közötti egyenlő bánásmód biztosítását.
62.
Végül, ami a bizonyítékoknak a jelen rész keretében felhozott állítólagos elferdítését illeti, úgy vélem, hogy ez az érv hatástalan, mivel nem az egyetlen előadó kijelölésére, hanem az előadó pártatlanságára vonatkozik. Amint arra rámutattam, (
27
) az előadóként kijelölt személy pártatlanságának hiányára alapított érv a jelen rész szempontjából hatástalan.
63.
Ami a megtámadott ítélet 237. pontjára vonatkozó érvet illeti, azt el kell utasítani, mivel az a teljesség kedvéért megfogalmazott megfontolást tartalmaz. A Bíróság ugyanis eleve elutasítja a Törvényszék valamely ítélete indokolásának mellékes része ellen irányuló kifogásokat, mivel azok nem vezethetnek az ítélet hatályon kívül helyezéséhez. (
28
)
64.
A fentiekre tekintettel a harmadik jogalap első részét el kell utasítani.
2. A harmadik jogalap második részéről
a) A felek érvei
65.
A fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 244–257. pontjában mint megalapozatlant elutasította az előadó pártatlanságának hiányára alapított érvüket, és következésképpen megsértette a Charta 41. cikkének (1) bekezdését és 39. cikkének (2) bekezdését, valamint a 11/2019. sz. közlemény 8. pontjából eredő elveket. E rész keretében öt kifogást hoznak fel.
66.
Első kifogásukban a fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 245. és 246. pontjában megállapította, hogy az a tény, hogy az előadó ugyanahhoz a képviselőcsoporthoz tartozik, mint a VOX párt, amely büntetőeljárást indított ellenük, nem elegendő ahhoz, hogy objektív módon jogos kétségeket ébresszen ezen előadó esetleges elfogultságát illetően.
67.
Második kifogásukban a fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 247–251. pontjában tévesen tagadta meg annak elismerését, hogy az a tény, hogy az előadó a Parlamentben egy olyan nyilvános ülésen elnökölt, amelyen támogatta a „Börtönbe Puigdemonttal!” szlogent, bizonyítja elfogultságát, vagy legalábbis jogos kétségeket ébresztett ezzel kapcsolatban. E megtagadás a bizonyítékok elferdítésének eredménye volt.
68.
Harmadik kifogásukban a fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 253. és 254. pontjában tévesen utasított el elfogadhatatlanként egy bizonyítékot, nevezetesen az előadóval egy bolgár újságban megjelent interjút, azzal az indokkal, hogy nem igazolták annak késedelmes benyújtását. E tekintetben a Törvényszék megsértette indokolási kötelezettségét is, mivel nem jelölte meg azt az okot, amely miatt úgy ítélte meg, hogy a fellebbezők azon magyarázata, amely szerint erről az interjúról csak a megsemmisítés iránti keresetük benyújtását követően szereztek tudomást, elégtelen.
69.
A negyedik kifogásban a fellebbezők arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 255. pontjában megállapította, hogy az ott említett elemek, valamint a korábban hivatkozott egyéb elemek nem teszik lehetővé az előadó pártatlansága hiányának megállapítását, ami szintén a bizonyítékok elferdítésének minősül.
70.
Ötödik kifogásukban a fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 256. pontjában megállapította, hogy a fellebbezők nem hivatkoztak az előadó „személyes” érdekére.
71.
A Spanyol Királyság által támogatott Parlament a harmadik jogalap e részének elutasítását kéri. Közelebbről úgy véli mindenekelőtt, hogy az előadó olyan csoporthoz való tartozása, amely politikailag szemben áll a mentelmi jog felfüggesztése iránti kérelemmel érintett képviselővel, nem teszi lehetővé az ezen előadó pártatlanságának megkérdőjelezését. Ezt követően ezen intézmény azt állítja, hogy a második kifogás elfogadhatatlan, mivel valójában a tények újbóli értékelésére vonatkozik, és semmi esetre sem megalapozott. Ezenkívül a Parlament az érintett interjúra vonatkozó bizonyíték elutasítására és az indokolási kötelezettség megsértésére vonatkozó harmadik kifogás elutasítását kéri. Végül ezen intézmény úgy véli, hogy a negyedik és az ötödik kifogás elfogadhatatlan, és mindenesetre megalapozatlan.
b) Értékelés
72.
Először is, ami az első kifogást illeti, a Törvényszék a megtámadott ítélet 245. és 246. pontjában megállapította, hogy az előadónak az Európai Konzervatívok és Reformerek európai képviselőcsoportjához való tartozása főszabály szerint nem befolyásolja pártatlanságának megítélését, annak ellenére, hogy a VOX politikai párt képviselői, akik a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelmek alapjául szolgáló büntetőeljárást indították, e képviselőcsoporthoz tartoznak.
73.
Úgy vélem, hogy a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot e kifogás értékelése során. Egyrészt ugyanis a Parlament nem sértett meg semmilyen, a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelmek intézésére vonatkozó belső szabályt azzal, hogy az ilyen kérelemmel érintett képviselőktől eltérő képviselőcsoporthoz tartozó személyt jelölt ki előadónak. Ennél is alapvetőbb, hogy ezzel a kijelöléssel nem sértette meg a 11/2019. sz. közlemény 8. pontjának második mondatát, amelynek értelmében – amint az a megtámadott ítéletből kitűnik – a mentelmi ügy előadója nem lehet ugyanazon képviselőcsoport tagja, illetve ugyanazon tagállamban megválasztott képviselő, mint a mentelmi ügyben érintett képviselő. E szabály nem jelenti azt, hogy nem szabad előadónak olyan személyt kijelölni, aki olyan képviselőcsoporthoz tartozik, amely szemben áll azzal a képviselőcsoporttal, amelyhez az érintett képviselő tartozik. Ha ez így lenne, tekintettel a különböző csoportokhoz tartozó képviselők között eleve fennálló konfliktus politikai jellegére, fennállna annak a veszélye, hogy bizonyos esetekben az állandó előadók egyike sem lenne alkalmas e feladat ellátására.
74.
Másrészt igaz, hogy a fellebbezők érvei nem pusztán azon alapulnak, hogy az előadó egy szemben álló képviselőcsoporthoz tartozik, hanem azon, hogy ugyanahhoz a csoporthoz tartozik, mint a VOX párt, amely a fellebbezőkkel szemben folytatott, a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelmek alapjául szolgáló büntetőeljárás kezdeményezői közé tartozott. Mindazonáltal úgy vélem, hogy a Törvényszék nem követett el hibát, amikor úgy ítélte meg, hogy ez a körülmény önmagában nem elegendő az előadó pártatlanságára vonatkozó követelmény megsértésének megállapításához. Nem állapítható meg ugyanis, hogy a Parlament ugyanazon képviselőcsoportjának különböző nemzeti pártjai között olyan erős kapcsolat állna fenn, hogy a VOX párttal azonos képviselőcsoporthoz tartozó előadónak a fellebbezőkkel szembeni hozzáállását úgy kellene tekinteni, mint amelyet a fellebbezők és a VOX párt közötti kapcsolat határoz meg. Ezért úgy vélem, hogy a VOX párt azon politikai érdeke, hogy a fellebbezők ellen bírósági eljárást indítsanak, nem tekinthető olyan körülménynek, amely különös kétségeket vet fel az előadó pártatlanságát illetően.
75.
Másodszor, ami a második és a negyedik kifogást illeti, a Törvényszék egyrészt a megtámadott ítélet 249. pontjában megállapította, hogy az előadó 2019. március 6‑án a Parlamenten belül megszervezte és részt vett a VOX politikai párt főtitkárának a „Cataluña es España” (Katalónia Spanyolország része) témájában való felszólalásában. Ez utóbbi a beszédét a „Viva España, viva Europa y Puigdemont a prisión” (Éljen Spanyolország, éljen Európa és börtönbe Puigdemonttal) fordulattal zárta le. A Törvényszék ezen ítélet 250. és 251. pontjában azt is megállapította, hogy ezen esemény során a (jövőbeli) előadó, noha jelen volt a felszólalók asztalán, nem nyilatkozott szóban, és hogy a katalóniai politikai helyzetre vonatkozó álláspontjának ezen kinyilvánítása nem elegendő ahhoz, hogy a pártatlanság elve megsértésének minősüljön. Másrészt az említett ítélet 255. pontjában úgy ítélte meg, hogy a VOX politikai pártnak a vitatott határozatok elfogadását követően kifejezett különböző reakciói, illetve az a tény, hogy az előadóval szemben közigazgatási szankciót szabtak ki, nem bizonyítják az előadó pártatlanságának hiányát.
76.
A második és a negyedik kifogás keretében a fellebbezők lényegében bizonyos tényekre vonatkozó saját értelmezésüket adják elő. A tények értékelése, a Törvényszék előtt bemutatott bizonyítékok elferdítésének esetét kivéve, nem minősül a Bíróság felülvizsgálatának hatálya alá tartozó jogkérdésnek. (
29
) Márpedig a bizonyítékok elferdítése akkor valósul meg, ha a meglévő bizonyítékok értékelése új bizonyítékok felhasználása nélkül is nyilvánvalóan tévesnek vagy a szövegükkel nyilvánvalóan ellentétesnek tűnik. Az ilyen elferdítésnek nyilvánvalóan ki kell tűnnie az ügy irataiból, anélkül, hogy szükséges lenne a tényállás és a bizonyítékok újbóli értékelése. (
30
)
77.
A jelen ügyben, noha a fellebbezők formálisan azt kifogásolják, hogy a Törvényszék elferdítette a bizonyítékokat, meg kell állapítani, hogy ezen állítás leple alatt valójában az első fokon e tekintetben előadott érvek újbóli vizsgálatát kívánják elérni, anélkül, hogy kifejtenék, hogy a Törvényszék mennyiben értékelte nyilvánvalóan tévesen a tényeket és a bizonyítékokat. Következésképpen e kifogások elfogadhatatlanok.
78.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis, amint a Törvényszék megállapította vagy értékelte a tényállást, az EUMSZ 256. cikk értelmében a Bíróság a tények jogi minősítésének és az abból a Törvényszék által levont jogi következtetéseknek a felülvizsgálatára rendelkezik hatáskörrel. (
31
) E tekintetben úgy vélem, hogy a Törvényszék a tényállást helyesen minősítette. Először is az, hogy az előadó ugyanahhoz a képviselőcsoporthoz tartozik, mint a VOX párt, nem elegendő az előadó pártatlanságának megkérdőjelezéséhez. Másodszor megjegyzem, hogy – amint arra a Parlament hivatkozik – a szóban forgó ülésre még a nyolcadik parlamenti ciklus során került sor, több mint két hónappal azon választások előtt, amelyek során a fellebbezőket megválasztották, és több mint hat hónappal a mentelmi jog felfüggesztése iránti kérelmekben említett elfogatóparancsok kibocsátása előtt. Azon körülményen kívül, hogy az előadó a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelmek alapjául szolgáló büntetőeljárás tárgyát képező cselekmények miatt vett részt egy katalóniai politikai helyzettel kapcsolatos ülésen, ezen esemény háttere nem állt összefüggésben a fellebbezők parlamenti képviselői jogállásával. Végül, harmadszor, a Törvényszékhez hasonlóan úgy vélem, hogy a VOX politikai párt tagjainak a vitatott határozatok elfogadását követő reakciói, illetve az a tény, hogy az előadóval szemben közigazgatási szankciót szabtak ki, nem bizonyítják az előadó pártatlanságának hiányát.
79.
Harmadszor, ami az ötödik kifogást illeti, a Törvényszék a megtámadott ítélet 256. pontjában megállapította, hogy a felperesek nem állították, hogy az előadó összeférhetetlenségi helyzetben lett volna, és nem hivatkoztak az előadó olyan személyes érdekére sem, amely a feladatai ellátása során befolyásolhatja pártatlanságát. Ugyanígy a fellebbezők nem hivatkoztak az előadó egyetlen olyan nyilatkozatára sem, amely arra utalna, hogy hivatalát olyan személyes előítélettel kezelte volna, amely elválasztható a politikai ideológiájától.
80.
A fellebbezők e kifogások alátámasztása érdekében semmilyen érvet nem terjesztenek elő, csupán azt állítják, hogy az objektív pártatlanság hiánya elegendő a Charta 41. cikkének (1) bekezdése és 39. cikkének (2) bekezdése szempontjából, és a más kifogások keretében felhozott körülményekre való hivatkozásra szorítkoznak. E kifogás ennélfogva elfogadhatatlan, mivel nincs kellően megindokolva.
81.
Negyedszer és utolsósorban a Törvényszék a megtámadott ítélet 253. és 254. pontjában mint elfogadhatatlant elutasított egy bizonyítékot, nevezetesen az előadóval egy bolgár újságban készített interjút, jelezve, hogy azt a válaszban anélkül nyújtották be, hogy a fellebbezők igazolták volna annak késedelmes benyújtását, noha az a vitatott határozatok elfogadását követő napon kelt, tehát a keresetlevél benyújtását megelőzően.
82.
E tekintetben megjegyzem, hogy a fellebbezők állításaival ellentétben a Törvényszék eljárási szabályzata 85. cikkének (1) és (2) bekezdéséből kitűnik, hogy valamely bizonyítéknak valamely fél általi késedelmes előterjesztése esetén a félnek igazolnia kell a késedelmet. (
32
) Az uniós bíróság ugyanis jogosult ellenőrizni a bizonyítékok késedelmes előterjesztésére vonatkozó igazolás megalapozottságát, továbbá, ha a késedelmes előterjesztés jogilag nem kellően indokolt vagy megalapozott, jogosult a bizonyítékot elutasítani. (
33
) Az érintett fél által megadott igazolás teszi lehetővé az uniós bíróság számára ezen ellenőrzés gyakorlását. A jelen esetben a felperesek válaszukban – az előterjesztett bizonyítékok tartalmának ismertetése során – csupán arról nyilatkoztak, hogy a szóban forgó interjúról a megsemmisítési kereset benyújtása után szereztek tudomást. Ha ez a nyilatkozat a szóban forgó bizonyíték késedelmes előterjesztése igazolásának tekinthető, meg kell állapítani, hogy az nem tartalmaz olyan elemeket, amelyek alapján ellenőrizni lehetne a késedelem okának megalapozottságát. Ez a bizonyíték azonban a vitatott határozatok elfogadását követő naptól kezdődően már rendelkezésre állt, és a nagyközönség számára is hozzáférhető volt.
83.
Ennélfogva úgy vélem, hogy a Törvényszék nem követett el hibát, amikor megállapította a szolgáltatott bizonyíték elfogadhatatlanságát. Amint az a megtámadott ítélet 254. pontjából kitűnik, a Törvényszék nem sértette meg az indokolási kötelezettségét sem, mivel jelezte, hogy e bizonyíték késedelmes előterjesztése nem volt igazolt, és hogy az interjú időpontja megelőzte a keresetlevél benyújtásának időpontját.
84.
A fentiekre tekintettel a harmadik jogalap második részét el kell utasítani.
3. A harmadik jogalap harmadik részéről
a) A felek érvei
85.
A fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 259–261. pontjában elutasította a Jogi Bizottság elnöke pártatlanságának hiányára alapított érvüket. Azt állítják, hogy a megsemmisítés iránti keresetük 144. és 145. pontjában kellőképpen azonosították az összes releváns tényezőt. Álláspontjuk szerint a Törvényszék azáltal, hogy figyelmen kívül hagyta a megsemmisítés iránti kereset mellékleteiben leírt tényezőket, és nem fejtette ki pontosan, hogy érveik közül melyek elfogadhatatlanok, elferdítette a bizonyítékokat, megsértette a hatékony bírói jogvédelemhez való jogot, valamint a védelemhez való jogot, és nem tett eleget indokolási kötelezettségének.
86.
A Parlament, amelyet e tekintetben a Spanyol Királyság támogat, a harmadik jogalap e részének elutasítását kéri, és úgy véli, hogy az érvek vagy elfogadhatatlanok, vagy megalapozatlanok. Másodlagosan azt kéri a Bíróságtól, hogy utasítsa el a fellebbezőknek a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 261. pontjában szereplő megfontolásaira vonatkozó érveit, azáltal, hogy megváltoztatja az indoklást, és azzal érvel, hogy – a Törvényszék által a megtámadott ítélet 260. pontjában megállapítottakkal ellentétben – azok az érvek, amelyek a Jogi Bizottság elnökének állítólagosan annak megakadályozása érdekében folytatott stratégiáján alapultak, hogy a fellebbezők részt vegyenek a Parlamentben, a keresetlevélben nem voltak kellően kifejtve.
b) Értékelés
87.
Először is a Törvényszék a megtámadott ítélet 259. pontjában mint elfogadhatatlant elutasította a fellebbezőknek a Jogi Bizottság elnöke pártatlanságának hiányára vonatkozó érveit. Bár ezeket az érveket a keresetlevél mellékletei ismertetik, azok nem szerepelnek kifejezetten magában a keresetlevélben. Ez a helyzet többek között az elnök spanyol állampolgárságára vonatkozó érv és az elnök magatartásával kapcsolatos bizonyos érvek esetében.
88.
Véleményem szerint a Törvényszék ezáltal nem alkalmazta tévesen a jogot.
89.
Megjegyzem ugyanis, hogy a fellebbezők a megsemmisítés iránti kereset 144. pontjában annak megállapítására szorítkoztak, hogy a Jogi Bizottság elnöke a keresetlevél A.31., A.32. és A.33. mellékletében, valamint A.44. mellékletének 267–281. pontjában szereplő írásbeli észrevételekben részletezett okokból semmilyen pártatlanságra vonatkozó garanciát nem nyújtott.
90.
A megsemmisítés iránti kereset e pontjának tartalmára tekintettel emlékeztetek arra, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az Európai Unió Bírósága alapokmányának 21. cikke értelmében – amely ezen alapokmány 53. cikkének első bekezdése, valamint a Törvényszék eljárási szabályzata 76. cikkének d) pontja szerint a Törvényszékre is alkalmazandó – a „jogalapok rövid összefoglalásának” fogalma, amelyet valamennyi keresetlevélnek tartalmazni kell, azt jelenti, hogy a keresetlevélnek ismertetnie kell azon jogalap tartalmát, amelyre a kereseti kérelmet alapították. A Törvényszékhez benyújtott kereset elfogadhatóságához többek között az szükséges, hogy azok a lényeges ténybeli és jogi elemek, amelyeken a kereset alapul, legalább röviden, de összefüggően és érthetően kitűnjenek magából a keresetlevél szövegéből. A mellékletek tisztán bizonyító és kisegítő szerepe azt jelenti – amennyiben ezek tartalmazzák azokat a jogi és ténybeli elemeket, amelyekre bizonyos, a keresetlevélben foglalt jogalapok támaszkodnak –, hogy az ilyen elemeket fel kell tüntetni magának a keresetlevélnek a szövegében, vagy ezeknek az elemeknek legalább kellően azonosíthatónak kell lenniük abban. (
34
)
91.
Ebben az összefüggésben, mivel a fellebbezők keresetlevelükben nem jelölték meg azokat az okokat, amelyek miatt a Jogi Bizottság elnöke véleményük szerint nem biztosította a pártatlanságot, a Törvényszék helyesen utasította el ezeket az érveket mint elfogadhatatlanokat. El kell utasítani továbbá a bizonyítékok elferdítésére, a hatékony bírói jogvédelemhez való joguk és a védelemhez való jog megsértésére, valamint a Törvényszék indokolási kötelezettségének megsértésére alapított érveiket, amelyek az érintett mellékletekben szereplő bizonyítékok vizsgálatának hiányán alapulnak.
92.
Másodszor, a Törvényszék a megtámadott ítélet 261. pontjában mint megalapozatlant elutasította a Jogi Bizottság elnökének állítólagos ellenségességére alapított érvet, amely azon stratégiára vonatkozott, amelyet annak megakadályozása érdekében folytattak, hogy a fellebbezők megtartsák képviselői helyüket a Parlamentben. A Törvényszék szerint ezek az állítólagos kezdeményezések nem az elnöktől, hanem annak pártjától származtak.
93.
A megtámadott ítélet e pontja a megsemmisítés iránti kereset 145. pontjára vonatkozik, amelyben a fellebbezők annak megállapítására szorítkoztak, hogy a Jogi Bizottság elnöke és pártja velük szemben ellenségességről tett tanúbizonyságot, azt állítva, hogy az elnök által követett stratégia annak megakadályozására irányult, hogy európai parlamenti képviselői helyüket megtartsák.
94.
Egyetértek a Parlamenttel abban, hogy a fellebbezőknek a megsemmisítés iránti kereset 145. pontjában szereplő állításai nagyon szűkszavúak, és nem elég részletesek ahhoz, hogy elfogadhatóak legyenek. Felmerül tehát a kérdés, hogy helyt kell‑e adni a Parlament által az indokolás megváltoztatása iránt előterjesztett kérelemnek.
95.
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az indokolás megváltoztatása iránti kérelem elfogadhatósága feltételezi az eljáráshoz fűződő érdek fennállását abban az értelemben, hogy e kérelemből az eredménye által előny származhat azon fél számára, aki azt előterjesztette. Ez az eset állhat fenn akkor, ha az indokolás megváltoztatása iránti kérelem a felperes által előterjesztett jogalappal szemben felhozott védekezésnek minősül. (
35
)
96.
Mivel a Parlament részéről ilyen érdek áll fenn, azt javaslom, hogy a Bíróság változtassa meg a megtámadott ítélet indokolását, és állapítsa meg, hogy a fellebbezőknek a megsemmisítés iránti kereset 145. pontjában szereplő érvei is elfogadhatatlanok, mivel azok a keresetlevélben nincsenek kellően kifejtve. Következésképpen az indokolási kötelezettségnek az elfogadhatatlan elemek pontos megjelölésének hiánya miatti megsértésére alapított kifogást mint hatástalant el kell utasítani, mivel valamennyi elemet mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
97.
Arra az esetre, ha a Bíróság nem értene egyet az ezzel kapcsolatos javaslatommal, hozzáteszem, hogy a Jogi Bizottság elnöke és pártja által annak megakadályozása érdekében tett esetleges lépések, hogy a fellebbezők megtartsák képviselői helyüket a Parlamentben, véleményem szerint tisztán politikai jellegű konfliktusból erednek, amelynek fennállása nem elegendő a pártatlanság elve megsértésének megállapításához. (
36
)
98.
A fentiekre tekintettel a harmadik jogalap harmadik részét el kell utasítani.
4. A harmadik jogalap negyedik részéről
a) A felek érvei
99.
A fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, ami egyúttal érvelési hibát, valamint a hatékony bírói jogvédelemhez való jog és a védelemhez való jog megsértését is magában foglalja, amikor tévesen értelmezte a keresetlevél harmadik jogalapja negyedik részét, és azt elutasította. Álláspontjuk szerint ez a rész független az előző két résztől. Azt állítják ugyanis, hogy a megsemmisítés iránti keresetben jelezték egyrészt, hogy az eljárási szabályzat 9. cikkének (11) bekezdése jogellenes és aránytalan, valamint sérti a nyilvánosság és az átláthatóság EUMSZ 15. cikkben előírt elvét, másrészt pedig, hogy a Jogi Bizottság üléseinek zárt körű megtartásáról szóló határozat nem tette lehetővé számukra, hogy a hatáskörrel való visszaélésre vonatkozó bizonyítékokat gyűjtsenek.
100.
A Spanyol Királyság által támogatott Parlament e rész elutasítását kéri. Megismétli többek között a Törvényszékhez benyújtott ellenkérelmében előadott érvet, és azt állítja, hogy az ezen eljárások bizalmas jellegére vonatkozó szabályokat nem függesztheti fel az a képviselő, akinek mentelmi jogáról szó van, mivel a szóban forgó cikk nem csupán e képviselő, hanem harmadik személyek, valamint az ügyészség és az igazságügyi hatóságok érdekeinek védelmére is irányul.
b) Értékelés
101.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 262. pontjában megállapította, hogy mivel az előadóval és a Jogi Bizottság elnökével szemben megfogalmazott elfogultságra vonatkozó állításokat elutasították, nem szükséges megvizsgálni a negyedik részt, amely arra vonatkozik, hogy e bizottság munkájának bizalmas jellege akadályt jelent annak bizonyításában, hogy az állítólagos elfogultságuk milyen hatással volt a vitatott határozatokra.
102.
Megállapítom, hogy a harmadik jogalap negyedik részét a megsemmisítés iránti kereset 147–162. pontja tartalmazza „Az eljárás bizalmas jellegének hatásai. A Charta 47. és 48. cikkével összefüggésben értelmezett EUMSZ 15. cikk megsértése. Az eljárási szabályzat 9. cikke (11) bekezdésének jogellenessége” című IV.3.4. szakaszban. Kétségtelen, hogy a fellebbezők a keresetlevél 147–151. pontjában nem elvontan és általában véve hivatkoznak az eljárás bizalmas jellegére, hanem a Jogi Bizottság elnöke és az előadó által ezen eljárás kimenetelére gyakorolt befolyás meghatározása során felmerült nehézségekkel összefüggésben.
103.
Mindazonáltal a fellebbezők a keresetlevél következő pontjaiban általános észrevételeket terjesztettek elő az eljárási szabályzat 9. cikke (11) bekezdésének érvényességével kapcsolatban, és a 162. pont második mondatában rámutattak arra, hogy az eljárás bizalmas jellege sérti az EUMSZ 15. cikket és a Charta 47. cikkét a védelemhez való joggal összefüggésben.
104.
A Törvényszék nem válaszolt kifejezetten az eljárási szabályzat 9. cikke (11) bekezdésének érvénytelenségére alapított érvre. Mindazonáltal, mivel tisztán jogi jellegű jogalapról van szó, a Bíróság mindenképpen pótolhatja a Törvényszék mulasztását. (
37
)
105.
E tekintetben először is emlékeztetek arra, hogy az eljárási szabályzat 9. cikkének (11) bekezdése előírja, hogy a Jogi Bizottság a mentelmi joggal kapcsolatos eljárásokra vonatkozó kérelmeket mindig zárt ülésen vizsgálja. Kétségtelen, hogy az átláthatóság elvét rögzítő EUMSZ 15. cikk (1) bekezdéséből kitűnik, hogy az Unió intézményei munkájuk során a nyitottság elvének lehető legnagyobb mértékű tiszteletben tartásával járnak el. Ez a rendelkezés azonban nem írja elő az intézmények munkájának teljes átláthatóságát. Már az EUMSZ 15. cikk (2) bekezdéséből is kitűnik, hogy a Parlament ülései nyilvánosak, ami nem jelenti valamennyi bizottság munkájának nyilvánosságát. Az EUMSZ 232. cikk elismeri a Parlament autonómiáját belső szervezetét illetően, ami magában foglalja ezen intézmény azon jogát, hogy meghatározza a bizottsági munka nyilvánosságának korlátait.
106.
Amint az a Parlament ellenkérelméből következik, az eljárási szabályzat 9. cikkének (11) bekezdése annak az eredménye, hogy a Parlament egyensúlyba hozta az átláthatóság elvét más védendő jogos érdekekkel, többek között a büntetőeljárások titkosságának a nyomozati szakaszban való védelmével. A Parlament különösen arra mutat rá, hogy e rendelkezés nemcsak az érintett képviselő, hanem harmadik személyek, valamint az ügyészség és az igazságügyi hatóságok érdekeinek védelmére is irányul. Ebben az összefüggésben megjegyzem, hogy a Parlament által elfogadott megoldás összhangban van a Velencei Bizottság ajánlásaival, amely azt javasolja, hogy a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelmeket az illetékes bizottság az érintett parlamenti képviselő távollétében, zárt ülésen bírálja el. (
38
) E körülmények között nem látok egyetlen olyan tényezőt sem, amely érinthetné az eljárási szabályzat 9. cikke (11) bekezdésének érvényességét az EUMSZ 15. cikkre tekintettel.
107.
Másodszor, a fellebbezők a megsemmisítés iránti keresetlevelükben megjegyzik, hogy az eljárási szabályzat 9. cikkének (11) bekezdése a Charta 47. és 48. cikkében biztosított jogaikba való jogellenes beavatkozásnak minősül. E tekintetben azonban nem szolgálnak semmilyen indokolással. Ennélfogva ezeket az érveket el kell utasítani.
108.
A teljesség kedvéért megjegyzem, hogy amennyiben úgy kellene tekinteni, hogy a fellebbezők úgy vélik, hogy az eljárási szabályzat 9. cikkének (11) bekezdése megsértette a védelemhez való jogukat, ezt az érvet mint hatástalant el kell utasítani. E rendelkezés és az EUMSZ 15. cikk ugyanis nem a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló eljárásban részt vevő felek jogait, hanem a nagyközönség információhoz való hozzáférésének jogát korlátozza. Az eljárásban részt vevő fél védelemhez való jogát tehát nem korlátozhatják az ügy zárt ülésen történő elbírálását szabályozó rendelkezések, azt azonban adott esetben korlátozhatják az eljárás lefolytatását és a felek részvételét szabályozó rendelkezések, mint a jelen esetben az eljárási szabályzat 9. cikke (6) bekezdésének második albekezdése, amely előírja, hogy az érintett képviselő nem vehet részt a Jogi Bizottság vitáin, kivéve magát a meghallgatást. A fellebbezők erre a rendelkezésre első alkalommal a fellebbezésben hivatkoznak, anélkül, hogy bármilyen magyarázattal szolgálnának. Ezért nem szükséges ennek vizsgálata.
109.
A fentiekre tekintettel a harmadik jogalap negyedik részét el kell utasítani.
5. A harmadik fellebbezési jogalapra vonatkozó következtetés
110.
Az imént kifejtettekre tekintettel úgy vélem, hogy a harmadik fellebbezési jogalapot el kell utasítani.
E.
A fellebbezés hatodik jogalapjáról
111.
Hatodik jogalapjukkal a fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor elutasította a hatodik (
39
) és a hetedik megsemmisítési jogalapot, (
40
) azáltal, hogy eltért a saját gyakorlatától, vagy azáltal, hogy mérlegelési hibát követett el.
112.
A jogalap két részre oszlik. A fellebbezők az elsőben lényegében azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot a mentelmi jog felfüggesztésére vonatkozó kritériumok meghatározása és alkalmazása során, a másodikban pedig azt, hogy tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a fumus persecutionis Parlament általi értékelése során nem történt hiba. Az első részben a fellebbezők kilenc konkrét kifogást hoznak fel. (
41
)
1. Az első rész első és második kifogásáról
a) A felek érvei
113.
A hatodik jogalap első részének első kifogása az EUMSZ 343. cikk megsértésén alapul, mivel a Törvényszék a megtámadott ítélet 122. pontjában megállapította, hogy e rendelkezés semmilyen korlátozást nem ír elő a Parlamentnek a tagjai mentelmi jogának felfüggesztésével kapcsolatban. A fellebbezők rámutatnak, hogy bár a parlamenti képviselővel szembeni eljárás – ideértve a büntetőeljárást is – lefolytatása általában nem akadályozza mandátumának gyakorlását, ez nem vonatkozik azokra az ügyekre, amelyek a jelen ügyhöz hasonlóan az érintett képviselők előzetes letartóztatására irányulnak. A fellebbezők azzal érvelnek, hogy a keresetlevelükben ezzel kapcsolatban több alkalommal is hivatkoztak az arányosság elvére, amely elvet a Törvényszék elmulasztott figyelembe venni.
114.
E rész második kifogása az eljárási szabályzat 5. cikke (2) bekezdésének megsértésén alapul, mivel a Törvényszék különösen a megtámadott ítélet 117–122. és 126. pontjában megállapította, hogy a fumus persecutionis fennállása vagy hiánya az egyetlen olyan kritérium, amelyet a Parlamentnek figyelembe kellett vennie. E tekintetben a fellebbezők úgy vélik, hogy e rendelkezésből kitűnik, hogy a Parlamentnek demokratikus jogalkotó gyűlésként meg kell őriznie integritását, és biztosítania kell a képviselők függetlenségét feladataik ellátása során.
115.
A Spanyol Királyság által támogatott Parlament e kifogások elutasítását kéri, amelyek álláspontja szerint hol a megtámadott ítélet téves értelmezésén alapulnak, hol elfogadhatatlanok, hol pedig megalapozatlanok.
b) Értékelés
116.
A Junqueras Vies ítélet 76. pontjára támaszkodva a Törvényszék a megtámadott ítélet 122. pontjában megállapította, hogy az EUMSZ 343. cikk nem értelmezhető úgy, hogy a Parlament tagjának mentessége soha nem függeszthető fel, ha a mentelmi jog felfüggesztésének alapjául szolgáló eljárás folytatása akadályozhatja megbízatásuk teljesítését, vagy akár ezen eljárás végén annak elvesztéséhez vezethet. Álláspontja szerint az ilyen értelmezés ugyanis megfosztaná hatékony érvényesülésétől a 7. jegyzőkönyv 9. cikkének harmadik bekezdését.
117.
Az eljárási szabályzat 5. cikkének (2) bekezdését illetően a Törvényszék a megtámadott ítélet 119. és 120. pontjában megállapította, hogy mivel a Parlament a fumus persecutionis kritériumát mind a függetlenségének és megfelelő működésének megőrzésére irányuló célkitűzés, mind pedig a lojális együttműködés elve tiszteletben tartásának szükségessége figyelembevételével fogadta el, ezért a fumus persecutionis fennállásának kizárásával szükségszerűen úgy ítélte meg, hogy a fellebbezők mentelmi jogának felfüggesztése nem sértené az érdekeit, és különösen a megfelelő működését és függetlenségét.
118.
Úgy vélem, hogy a Törvényszék nem követett el hibát a megtámadott ítélet hivatkozott pontjaiban.
119.
Egyrészt, ami a megtámadott ítélet 122. pontjára vonatkozó kifogást illeti, megjegyzem, hogy – amint az e pontról készített összefoglalómból kitűnik (
42
) – a fellebbezők állításával ellentétben a Törvényszék nem azt jelezte, hogy az EUMSZ 343. cikk semmilyen korlátozást nem ír elő a Parlamentnek a tagjai mentelmi jogának felfüggesztésére vonatkozó joga tekintetében, vagy hogy az arányosság elve nem alkalmazható a mentelmi jog felfüggesztéséről szóló határozatra. Ezzel szemben azt jelezte, hogy a mentelmi jog felfüggesztését nem zárja ki a mandátum gyakorlása akadályozásának veszélye, különösen e mandátum elvesztése azon eljárás végén, amely alapján a mentelmi jog felfüggesztését kérték. E kifogás tehát ezen ítélet 122. pontjának téves értelmezésén alapul, következésképpen azt mint megalapozatlant el kell utasítani. Egyébiránt a Törvényszék által e pontban tett megállapítás helytálló.
120.
Másrészt a második kifogást illetően megjegyzem, hogy az eljárási szabályzat 5. cikkének (2) bekezdése olyan általános rendelkezés, amely megállapítja a Parlament által a kiváltságokkal és mentességekkel kapcsolatos hatáskörének gyakorlása során követett célokat. E rendelkezés nem említ egyetlen olyan kritériumot sem, amelyet figyelembe kellene venni a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelemmel kapcsolatos határozat elfogadása során. Ilyen kritérium azonban szerepel a 11/2019. sz. közlemény 43. pontjában, amely előírja, hogy a mentelmi jogot fel kell függeszteni, kivéve, ha bebizonyosodik, hogy a bírósági eljárást azzal a mögöttes szándékkal indították, hogy aláássák a képviselő politikai tevékenységét és ezáltal a Parlament függetlenségét (fumus persecutionis). E kritériumnak a Parlament általi alkalmazása a mentelmi jog felfüggesztésével kapcsolatos széles körű mérlegelési jogkörébe tartozik, (
43
) és egyébként a Velencei Bizottság is ajánlja. (
44
) Véleményem szerint ezen elvnek a Jogi Bizottság általi elfogadását az a megállapítás indokolja, hogy a fumus persecutionis kritérium alkalmazása biztosítja az eljárási szabályzat 5. cikkének (2) bekezdésében meghatározott célok megvalósítását. A fentiekre tekintettel a második kifogást is el kell utasítani.
2. Az első rész harmadik kifogásáról
a) A felek érvei
121.
A fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék azáltal, hogy a megtámadott ítélet 128–131. pontjában azt állította, hogy a fellebbezők nem bizonyították, hogy a 7. jegyzőkönyv 9. cikke első bekezdésének a) pontjában biztosított mentességben részesülnek, elferdítette a bizonyítékokat, tévesen alkalmazta a jogot, és megsértette a hatékony bírói jogvédelemhez való jogot. Egyébiránt a Törvényszék ezen ítélet 132. és 133. pontjában azt is tévesen állapította meg, hogy a fellebbezők nem hivatkozhatnak megalapozottan arra, hogy a vitatott határozatokat e jegyzőkönyv 9. cikke második bekezdésének megsértésével fogadták el.
122.
A Spanyol Királyság által támogatott Parlament e kifogás elutasítását kéri. Álláspontja szerint a fellebbezőknek nem fűződik jogi érdekük ahhoz, hogy vitassák a Törvényszék által a megtámadott ítélet 128. és 131. pontjában tett megállapításokat. Az e megfontolásokat érintő esetleges hiba ugyanis nem vezethet a vitatott határozatok megsemmisítéséhez, amelyek kizárólag a fellebbezőknek a 7. jegyzőkönyv 9. cikke első bekezdésének b) pontja alapján fennálló mentelmi jogának a felfüggesztésére irányulnak. Másodlagosan a Parlament úgy véli, hogy a fellebbezők érveit mint megalapozatlanokat el kell utasítani.
b) Értékelés
123.
A képviselők által a saját országuk területén élvezett mentelmi jog terjedelmét és tartalmát illetően a Törvényszék a megtámadott ítélet 130. pontjában megállapította, hogy a fellebbezők nem állíthatták megalapozottan, hogy a Parlament tévesen alkalmazta a jogot, amikor a nemzeti bíróságok által értelmezett nemzeti jogra hivatkozott. Ezen értelmezés szerint nincs szükség parlamenti engedélyre a terhelttel szembeni büntetőeljárás azt megelőzően történő lefolytatásához, hogy e személy spanyol parlamenti képviselői jogállást szerzett volna. Ezenkívül a fellebbezők azon érvét illetően, amely szerint a jegyzőkönyv 9. cikke első bekezdésének b) pontjában előírt mentelmi jog nem függeszthető fel a jegyzőkönyv 9. cikkének második bekezdésében előírt mentelmi jog felfüggesztése nélkül, a Törvényszék ezen ítélet 133. pontjában megállapította, hogy a jelen ügy körülményei között a fellebbezők nem hivatkozhatnak megalapozottan arra, hogy a vitatott határozatokat e jegyzőkönyv 9. cikke második bekezdésének megsértésével fogadták el, különösen mivel a Spanyol Királyság elismerte számukra a képviselői jogállást.
124.
Először is a Parlamenthez hasonlóan úgy vélem, hogy a 7. jegyzőkönyv 9. cikke első bekezdése a) pontjának a Parlament általi értelmezésére vonatkozó kifogás hatástalan annyiban, amennyiben a megtámadott ítélet indokolására vonatkozik, anélkül, hogy befolyásolná annak rendelkező részét. (
45
) A vitatott határozatok ugyanis nem az e jegyzőkönyv 9. cikke első bekezdésének a) pontja szerinti mentelmi jog felfüggesztésére vonatkoznak.
125.
A teljesség kedvéért emlékeztetek arra, hogy a 7. jegyzőkönyv VII. fejezetének 18. cikke előírja, hogy az uniós intézmények e jegyzőkönyv alkalmazása érdekében kötelesek együttműködni az érintett tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságaival. A Parlament tehát helyesen támaszkodott a spanyol bíróságok értelmezésére annak megállapítása érdekében, hogy a fellebbezőket nem illeti meg az említett jegyzőkönyv 9. cikke első bekezdésének a) pontjában előírt mentesség, mivel a Parlamentbe való megválasztásukat megelőzően emeltek vádat velük szemben.
126.
Másodszor, a 7. jegyzőkönyv 9. cikkének második bekezdésére vonatkozó érvelés tekintetében a Junqueras Vies ítéletből kitűnik, hogy bár a jegyzőkönyv 9. cikkének első bekezdése az Európai Parlament tagjainak olyan mentességeket ír elő, amelyek e tagokat egyenlő módon az Európai Parlament adott jogalkotási ciklusa ülésszakainak a teljes tartamára megilletik, (
46
) ugyanakkor a 9. cikk második bekezdése előírja, hogy ezzel a mentességgel már a mandátumuk kezdetét megelőzően is rendelkeznek. (
47
) A jegyzőkönyv 9. cikkének első és második bekezdése tehát eltérő időbeli hatályú, (
48
) mivel a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint úgy kell tekinteni, hogy a Parlament akkor is ülésszakot tart, ha ténylegesen nem ülésezik. (
49
) Következésképpen az a képviselő, aki a törvényhozási ciklus első ülésszakának megnyitását követően már ténylegesen hivatalba lépett, kizárólag a 7. jegyzőkönyv 9. cikkének első bekezdésében biztosított védelemben részesül. Ebből következik, hogy a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a fellebbezők nem hivatkozhatnak megalapozottan arra, hogy a vitatott határozatokat e jegyzőkönyv 9. cikke második bekezdésének megsértésével fogadták el.
127.
A fentiekre tekintettel a harmadik kifogást el kell utasítani.
3. Az első rész negyedik kifogásáról
a) A felek érvei
128.
A bevezető kifogás (
50
) keretében a fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 112. pontjában megállapította, hogy a Parlament széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik a tekintetben, hogy helyt ad‑e a mentelmi jog felfüggesztése iránti kérelemnek, vagy sem. Márpedig a vitatott határozatok elfogadása több alapvető jogot sérthet.
129.
A hatodik jogalap első részének negyedik kifogása keretében a fellebbezők egyrészt azt állítják, hogy a megtámadott ítélet 135–143. pontjában foglaltakkal ellentétben a vitatott határozatok a Charta 6. cikkében, 39. cikkének (2) bekezdésében és 45. cikkében biztosított alapvető jogaikba való beavatkozásnak minősülnek. Másrészt azt kifogásolják, hogy a Törvényszék ezen ítélet 126. és 127. pontjában úgy ítélte meg, hogy a velük szemben kibocsátott európai elfogatóparancsok jogszerűsége semmilyen hatással nincs a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló, ezen elfogatóparancsok végrehajtásának lehetővé tételére irányuló kérelem vizsgálatára. E tekintetben a fellebbezők azt állítják, hogy a Parlamentnek értékelnie kellett volna az alapvető jogaik megsértésének kockázatát, hasonlóan a végrehajtó igazságügyi hatósághoz a 2002/584/IB kerethatározat (
51
) szerinti átadási eljárásokkal összefüggésben.
130.
A Spanyol Királyság által támogatott Parlament e kifogás elutasítását kéri. Azt állítja, hogy egyes érvek elfogadhatatlanok, mások hatástalanok, és mindenesetre egyik sem megalapozott. Ami a megtámadott ítélet 126. és 127. pontjára vonatkozó érvet illeti, a Parlament annak elutasítását kéri, mivel az e pontok téves értelmezésén alapul.
b) Értékelés
131.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 112. pontjában megjegyezte, hogy mivel a 7. jegyzőkönyv 9. cikkének harmadik bekezdése nem pontosítja azon feltételeket, amelyek között a Parlamentnek vizsgálnia kell, hogy a mentelmi jogot fel kell‑e függesztenie, ezen intézmény nagyon széles mérlegelési jogkörrel bír a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelmet követő határozat tartalmát illetően, azon politikai jelleg folytán, amellyel az ilyen határozat rendelkezik. A Törvényszék ezt követően ezen ítélet 113–114. pontjában jelezte, hogy a mentelmi jog felfüggesztése iránti kérelmek vizsgálatának anyagi jogi kritériumai nem tűnnek ki az eljárási szabályzatból, különösen annak 5. cikke (2) bekezdéséből, ugyanakkor azok a 11/2019. sz. közlemény 41–44. pontjából következnek, amelyek szerint a 7. jegyzőkönyv 9. cikkében előírt mentelmi jogot fel kell függeszteni, kivéve, ha a Parlament fumus persecutionis fennállását állapítja meg. Egyébiránt a Törvényszék az említett ítélet 115. pontjában emlékeztetett arra, hogy a mentességeket kizárólag az Unió érdekében biztosítják.
132.
Amint az a megtámadott ítélet 112–115. pontjának ezen összefoglalásából egyértelműen kitűnik, a bevezető kifogás e 112. pont téves értelmezésén alapul. A fellebbezők állításával ellentétben ezen ítélet említett 112. pontjából és azt követő pontjaiból egyáltalán nem következik, hogy a Törvényszék szerint az a nagyon széles mérlegelési jogkör, amellyel a Parlament rendelkezik, azt jelentené, hogy a Parlament határozata nem sértheti az alapvető jogaikat. Nyilvánvalóan téves tehát az arra alapított érv, hogy valamely intézmény széles mérlegelési jogköre azt jelenti, hogy nem köteles tiszteletben tartani az alapvető jogokat. E kifogást tehát véleményem szerint el kell utasítani, mivel az az említett ítélet 112. pontjának téves értelmezésén alapul.
133.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 138. pontjában megállapította, hogy a mentelmi jog nem minősülhet az európai parlamenti képviselőket megillető alapvető jognak, mivel azt kizárólag a Parlament érdekében biztosítják. E tekintetben nincs jelentősége annak a körülménynek, hogy a mentelmi jog felfüggesztéséről szóló határozat módosítja a képviselő jogi helyzetét. A Törvényszék ezt követően ezen ítélet 140. és 141. pontjában megállapította, hogy a parlamenti mentelmi jog felfüggesztése önmagában semmilyen következménnyel nem jár sem a fellebbezők mandátumának gyakorlására nézve, sem pedig a szabadságára, különösen a mozgásszabadságára, és nem sérti az ártatlanság vélelmének tiszteletben tartásához való jogukat. Végül a Törvényszék az említett ítélet 142. pontjában megállapította, hogy következésképpen hatástalan az annak bizonyítására irányuló érv, hogy e beavatkozások nem tartják tiszteletben a Charta 52. cikkének (1) bekezdésében előírt követelményeket, és azt ezen okból el kell utasítani.
134.
Meg kell állapítani, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet e pontjaiban nem alkalmazta tévesen a jogot. A fellebbezők nem hivatkoznak egyetlen olyan jogi érvre sem, amely megkérdőjelezné a Törvényszék megállapításait, hanem csupán vitatják azokat. Teljes mértékben egyetértek a Törvényszék azon álláspontjával, amely szerint a parlamenti mentelmi jog felfüggesztése önmagában nem jár a képviselő mandátumának elvesztésével, és nem érinti mozgásszabadságát, mivel a mentelmi jog önmagában nem a képviselő alapvető joga.
135.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 126. és 127. pontjában megállapította, hogy a Parlamentnek nem feladata, hogy értékelje egyrészt az igazságügyi hatóságok által a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelem alapjául szolgáló eljárás során elfogadott aktusok jogszerűségét, mivel ez a kérdés a nemzeti hatóságok kizárólagos hatáskörébe tartozik, másrészt pedig a szóban forgó büntetőeljárás keretében elfogadott nemzeti elfogatóparancsok és európai elfogatóparancsok jogszerűségét.
136.
Amint arra korábban emlékeztettem, (
52
) a 7. jegyzőkönyv VII. fejezetének 18. cikke előírja, hogy az uniós intézmények e jegyzőkönyv alkalmazása érdekében kötelesek együttműködni az érintett tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságaival. Ebből következik, hogy amikor a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelemmel fordulnak hozzá, a Parlamentnek a releváns tények megállapítása érdekében főszabály szerint az illetékes nemzeti hatóság által szolgáltatott, azon bírósági eljárás tárgyára és állására vonatkozó információkra kell támaszkodnia, amelynek érdekében a mentelmi jogot fel kell függeszteni. Ezen túlmenően, amennyiben bizonyos információk hiányoznak vagy nem egyértelműek, a Jogi Bizottság az eljárási szabályzat 9. cikkének (5) bekezdésével összhangban felkérheti az érintett hatóságot, hogy bármely információt vagy felvilágosítást bocsásson rendelkezésére. Ugyanakkor a Parlament nem rendelkezik hatáskörrel a nemzeti eljárás keretében elfogadott határozatok jogszerűségének vizsgálatára.
137.
Hasonlóképpen, a Parlament nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy az alapvető jogoknak az európai elfogatóparancsok végrehajtásából eredő megsértésének kockázatáról határozzon, ahogyan azt az azok végrehajtásáról határozó igazságügyi hatóságok teszik. Nemcsak hogy nem ruházták fel ilyen hatáskörrel, hanem határozata nem eredményezi azt sem, hogy más hatóságok ne gyakorolhatnák ezen elfogatóparancsok felett a szükséges felülvizsgálatot. A parlamenti mentelmi jogot felfüggesztő határozat ugyanis nem helyettesíti az európai elfogatóparancsot végrehajtó igazságügyi hatóságok határozatát, amelynek keretében e hatóságoknak meg kell vizsgálniuk ezen elfogatóparancsot, és különösen értékelniük kell a 2002/584 kerethatározatban előírt esetleges feltételek fennállását annak érdekében, hogy azt végrehajtsák, vagy hogy megtagadják annak végrehajtását. Ezenkívül a Parlament határozata nem kötelezi a végrehajtó hatóságokat az európai elfogatóparancs végrehajtására. Ebből következik, hogy a Parlamentnek nem feladata, hogy megkérdőjelezze a nemzeti hatóságok által kibocsátott ilyen elfogatóparancsot, vagy hogy megvizsgálja a végrehajtása által a fellebbezők alapvető jogaira gyakorolt esetleges hatást.
138.
Ebben az összefüggésben megjegyzem, hogy a Velencei Bizottság jelentésében hangsúlyozza, hogy a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelmet vizsgáló parlamenti szerv nem végezhet valódi bírósági jellegű vizsgálatot, és főként semmi esetre sem dönthet a büntetőeljárás megindításának célszerűségéről. (
53
)
139.
A fentiekre tekintettel a negyedik kifogást el kell utasítani.
4. Az első rész ötödik kifogásáról
a) A felek érvei
140.
Az ötödik kifogás keretében a fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor elutasította az arányosság elvére alapított érveiket, és így nemcsak ezt az elvet, hanem indokolási kötelezettségét is megsértette.
141.
A Parlament azt állítja, hogy ez az állítás elfogadhatatlan, mivel nem kellően pontos. A Spanyol Királyság a maga részéről megjegyzi, hogy e kifogás nem kapcsolódik a megtámadott ítélet egyetlen pontjához sem, és ezért nem releváns.
b) Értékelés
142.
Az ötödik kifogás véleményem szerint elfogadhatatlan annyiban, amennyiben az arányosság elvének a Törvényszék általi állítólagos megsértésére vonatkozik. E kifogás ebben az értelemben ugyanis nincs megindokolva, és a megsemmisítés iránti keresetre való hivatkozásra szorítkozik.
143.
Ami a fellebbezők azon állítását illeti, amely szerint a Törvényszék nem válaszolt az arányosság elvének tiszteletben tartására vonatkozó érveikre, emlékeztetek arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Törvényszéknek az elsőfokú eljárásban hivatkozott érvekre adott válaszának hiányára alapított jogalap lényegében egyenértékű az indokolási kötelezettség megsértésére való hivatkozással, amely kötelezettség az Európai Unió Bírósága alapokmányának – az ezen alapokmány 53. cikkének első bekezdése értelmében a Törvényszékre is alkalmazandó – 36. cikkéből és a Törvényszék eljárási szabályzatának 117. cikkéből következik. (
54
)
144.
Ugyanakkor az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az indokolási kötelezettség alapján a Törvényszék nem köteles olyan magyarázatot adni, amely egyenként és kimerítően követi a felek által előadott összes érvet, és a Törvényszék indokolása lehet közvetett is, amennyiben lehetővé teszi az érintett felek számára, hogy megismerjék érvelésük Törvényszék általi elutasításának okait, és lehetővé teszi a Bíróság számára a felülvizsgálat elvégzését. (
55
)
145.
Ebben az összefüggésben véleményem szerint nem kétséges, hogy a Törvényszék – még ha csak hallgatólagosan is – elutasította az arányosság elvének megsértésére alapított kifogást, miután a fellebbezők a hatodik megsemmisítési jogalap keretében azt állították, hogy őrizetbe vételük engedélyezése aránytalan volt, tekintettel elsősorban az alapvető jogaik ebből eredő megsértésére, valamint másodsorban a büntetőeljárás szakaszára. (
56
) Ami ezt az első érvet illeti, amint az a negyedik kifogásra vonatkozó elemzésemből kitűnik, azt a Törvényszék helyesen utasította el. A második érvet illetően a Törvényszék a megtámadott ítélet 126. pontjában megállapította, hogy nem a Parlament feladata, hogy értékelje az igazságügyi hatóságok által az eljárás során elfogadott aktusok jogszerűségét, mivel ez a kérdés a nemzeti hatóságok kizárólagos hatáskörébe tartozik. Meg kell tehát állapítani, hogy a hatodik fellebbezési jogalappal összefüggésben az ítélet nem tartalmaz sem határozathozatalra, sem általánosabb értelemben véve indokolásra vonatkozó mulasztást e tekintetben. Az említett ítélet indokolása ugyanis lehetővé teszi az érdekelt felek számára, hogy megismerjék érvelésük elutasításának okait.
146.
A fentiekre tekintettel az ötödik kifogást el kell utasítani.
5. Az első rész hatodik kifogásáról
a) A felek érvei
147.
A hatodik kifogás keretében a fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 141–143. pontjában elvi jelleggel azt állapította meg, hogy az európai parlamenti képviselő mentelmi jogának felfüggesztéséről szóló határozat és az annak elfogadásához vezető eljárás nem sérti – és nem is sértheti – az ártatlanság vélelmének tiszteletben tartásához való jogot. E tekintetben a vitatott határozatok B. pontja megemlíti a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság) 2018. október 25‑i végzését, holott az nem a fellebbezőkre, hanem a vádlott-társaikra vonatkozott. Ezenkívül, mivel a Jogi Bizottság tagjaihoz benyújtott egyetlen dokumentum a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság) 2019. október 14‑i ítélete volt, amely más személyeket marasztal el, a vitatott határozatok elfogadása azon a feltételezésen alapult, hogy a fellebbezők bűnösek, megsértve ezzel az ártatlanság vélelméhez való jogot. Ugyanez a következtetés vonható le abból a tényből is, hogy a fellebbezők véleménye szerint a Törvényszék elmulasztotta megvizsgálni a hatodik megsemmisítési jogalap keretében felhozott, a hatáskörrel való visszaélésre és a be nem vallott cél fennállására alapított érveiket, és ezáltal nem tett eleget indokolási kötelezettségének.
148.
A Spanyol Királyság által támogatott Parlament e kifogás elutasítását kéri. Rámutat többek között arra, hogy e kifogás a megtámadott ítélet 141. pontjának téves értelmezésén alapul, amelyben a Törvényszék egyszerűen megállapította, hogy valamely parlamenti képviselő mentelmi jogának felfüggesztése önmagában nem sérti az ártatlanság vélelmének tiszteletben tartásához való jogát. Egyébiránt az indokolási kötelezettség megsértésére alapított érvet illetően a Parlament úgy véli, hogy azt mint elfogadhatatlant, de mindenesetre mint megalapozatlant el kell utasítani.
b) Értékelés
149.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 141. pontjában megállapította, hogy a mentességet felfüggesztő határozat nem sérti az ártatlanság vélelmének tiszteletben tartásához való jogot. Véleménye szerint az a kérdés, hogy a 7. jegyzőkönyv 9. cikke értelmében fennállnak‑e a parlamenti mentelmi jog felfüggesztésének feltételei a kérelem benyújtásának időpontjában, különbözik az annak meghatározására irányuló kérdéstől, hogy az érintett képviselőknek felrótt tények bizonyítottak‑e, ami a tagállami hatóságok hatáskörébe tartozik.
150.
Amint arra a Parlament rámutat, a hatodik kifogás a megtámadott ítélet téves értelmezésén alapul, ezért azt mint megalapozatlant el kell utasítani.
151.
Úgy tűnik számomra, hogy ezzel a kifogással a fellebbezők valójában azt róják fel a Törvényszéknek, hogy nem válaszolt a megsemmisítés iránti keresetlevélben felhozott, arra vonatkozó érveikre, hogy a Parlament figyelembe vett olyan bírósági határozatokat, amelyek úgy értelmezhetők, hogy azok bűnösségüket bizonyítják, holott azok nem érintették őket. Az a tény, hogy véleményük szerint a Parlament e határozatokra támaszkodott, releváns a hatáskörrel való visszaélésre és a be nem vallott cél fennállására vonatkozó érveik szempontjából.
152.
Amint arra az imént emlékeztettem, (
57
) egyrészt az arra alapított jogalap, hogy a Törvényszék nem válaszolt az elsőfokú eljárásban felhozott érvekre, lényegében az indokolási kötelezettség megsértésére hivatkozik, másrészt pedig az indokolási kötelezettség nem kötelezi a Törvényszéket arra, hogy olyan magyarázatot adjon, amely egyenként és kimerítően követi a felek által előadott összes érvet.
153.
Ebben az összefüggésben meg kell állapítani, hogy a Törvényszék megvizsgálta egyrészt a vitatott határozatok B. pontját, (
58
) másrészt pedig az abban szereplő pontatlan megfogalmazásoknak a Parlament mentelmi jog felfüggesztéséről szóló határozatára gyakorolt esetleges hatását. Ez az érv tehát megalapozatlan.
154.
Ami a hatáskörrel való visszaélésre és a be nem vallott cél fennállására vonatkozó érveket illeti, azokat mint elfogadhatatlanokat el kell utasítani, mivel a fellebbezők a fellebbezésben semmilyen indokolást nem terjesztenek elő ezen érvek alátámasztása érdekében, és általános jelleggel utalnak a megsemmisítés iránti keresetre.
6. Az első rész hetedik és nyolcadik kifogásáról
a) A felek érvei
155.
A hatodik jogalap első részének hetedik és nyolcadik kifogása keretében a fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 147–161. pontjában értékelte a Parlamentnek a vitatott határozatok S. és B. pontjában szereplő, a 7. jegyzőkönyv 9. cikkében előírt parlamenti mentelmi jog céljára, illetve a rájuk vonatkozó büntetőeljárás állására vonatkozó pontatlan állításait. E pontatlan állítások befolyásolták a Parlament mentelmi jog felfüggesztéséről szóló határozatát, mivel félrevezették a parlamenti képviselőket.
156.
A fellebbezők szerint ugyanis egyrészt viszonylag észszerű azt feltételezni, hogy a vitatott határozatok mellett szavazó európai parlamenti képviselők szavazatai eltérőek lettek volna, ha tudták volna, hogy a 7. jegyzőkönyv 9. cikkében előírt mentességeket illetően e határozatok S. pontja nyilvánvalóan téves. Másrészt, ha a Parlamentnek tudomása lett volna arról, hogy az említett határozatok B. pontjában foglaltakkal ellentétben a fellebbezők tekintetében a vizsgálati szakasz még nem zárult le, megállapíthatta volna, hogy az európai elfogatóparancsnak a vizsgálati szakasz lezárása előtti kibocsátása aránytalan volt velük szemben. Ezenkívül a megtámadott ítélet 159. pontja a spanyol büntetőeljárási törvénykönyv rendelkezéseinek elferdítésével kapcsolatos téves jogalkalmazáson alapul.
157.
A Spanyol Királyság által támogatott Parlament e két kifogás elutasítását kéri. A Parlament szerint az arra alapított érvnek, hogy a fellebbezők mentelmi jogának felfüggesztéséről szóló határozata kizárólag a vitatott határozatok S. pontjában megjelölt indokon alapul, ellentmond az e határozatok T–W. pontjában szereplő észrevételeinek, és azt mint megalapozatlant el kell utasítani. Egyébiránt a spanyol büntetőeljárási törvénykönyv rendelkezéseinek elferdítésére alapított érvet mint elfogadhatatlant el kell utasítani, mivel arra a fellebbezők első alkalommal a fellebbezés keretében hivatkoznak. Mindenesetre ezt az érvet mint megalapozatlant el kell utasítani. A Spanyol Királyság azt állítja, hogy a nyolcadik kifogás hatástalan, mivel a mentelmi jog felfüggesztése iránti kérelemnek való helyt adás szempontjából közömbös, hogy a vizsgálati szakasz lezárult‑e, vagy sem.
b) Értékelés
158.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 148. pontjában emlékeztetett arra, hogy a vitatott határozatok S. pontja megismétli a 11/2019. sz. közlemény 3. pontjában szereplő elvet, amely szerint „[a] parlamenti mentelmi jog célja a Parlament és képviselői védelme a parlamenti feladatok ellátása során végzett és e feladatoktól elválaszthatatlan tevékenységekre vonatkozó bírósági eljárásokkal szemben”. E tekintetben a Törvényszék ezen ítélet 149. pontjában megállapította, hogy nem vitatott, hogy a fellebbezőkre kiterjedt a 7. jegyzőkönyv 9. cikke első bekezdésének b) pontjában előírt mentesség még akkor is, ha a szóban forgó büntetőeljárás olyan tevékenységekre vonatkozik, amelyek nem kapcsolódtak a képviselői feladatok ellátásához. Mindazonáltal az említett ítélet 152. pontjában megállapította, hogy a vitatott határozatok S. pontjában szereplő általános állítás nem valósult meg abban az értelemben, hogy a parlamenti képviselő mentelmi jogának felfüggesztése iránti kérelemnek helyt kell adni, ha az a parlamenti feladatok ellátásával össze nem függő cselekményekre vonatkozó bírósági eljárásra vonatkozik.
159.
A Törvényszék ezt követően a megtámadott ítélet 155. pontjában emlékeztetett a vitatott határozatok B. pontjának tartalmára, és ezen ítélet 157. pontjában megállapította, hogy a fellebbezők megalapozottan állították, hogy ez a pont ténybeli hibában szenved, vagy legalábbis nem egyértelmű azon kérdést illetően, hogy a szóban forgó büntetőeljárás vizsgálati szakasza velük szemben lezárult‑e. Az említett ítélet 160. pontjában azonban arra a következtetésre jutott, hogy nem tűnik úgy, hogy e hiba vagy legalábbis az egyértelműség e hiánya hatással lett volna a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelem vizsgálatára.
160.
Ennélfogva a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy a vitatott határozatok B. és S. pontjának egyes megfogalmazásai pontatlanok voltak. Ezt követően ugyanakkor arra a következtetésre jutott, hogy a fellebbezők állításával ellentétben e pontatlanságok nem érintik a Parlamentnek a mentelmi jog felfüggesztéséről szóló határozatát.
161.
Úgy vélem, hogy a Törvényszék következtetése nem téves. A vitatott határozatok indokolása ugyanis nem korlátozódik a határozatok B. és S. pontjaira. E pontatlan megfogalmazások hatásának értékeléséhez e határozatok összefüggéseit és indokolását összességükben kell figyelembe venni. A hatodik fellebbezési jogalap keretében a fellebbezők nem terjesztettek elő egyetlen olyan érvet sem, amely lehetővé tenné annak bizonyítását, hogy a B. és S. pont megfogalmazásában szereplő pontatlanságok olyan jellegűek voltak, hogy a Parlamentnek a mentelmi jog felfüggesztéséről szóló határozata eltérő lett volna, ha e megfogalmazások helyesek lettek volna. Egyetértek többek között a Spanyol Királysággal abban, hogy a mentelmi jog felfüggesztéséről szóló határozatot illetően nincs jelentősége annak, hogy a büntetőeljárás vizsgálati szakaszát lezárták‑e, vagy sem.
162.
Másodlagosan, ami a fellebbezők azon érvét illeti, amely szerint a Parlament megállapíthatta volna, hogy a vizsgálati szakasz lezárása előtt az európai elfogatóparancsok velük szembeni kibocsátása aránytalan volt, emlékeztetek arra, (
59
) hogy semmi esetre sem tartozik a Parlament hatáskörébe, hogy értékelje a fellebbezők letartóztatásának arányosságát az őket érintő büntetőeljárás szakaszára tekintettel.
163.
Ebben az összefüggésben úgy vélem, hogy a spanyol büntetőeljárási törvénykönyv rendelkezéseire alapított érvek hatástalanok.
164.
A fentiekre tekintettel a hetedik és a nyolcadik kifogást el kell utasítani.
7. Az első rész kilencedik kifogásáról
a) A felek érvei
165.
A hatodik jogalap első részének kilencedik kifogása keretében a fellebbezők először is azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 162–172. pontjában megállapította, hogy a Parlament nem sértette meg az egyenlő bánásmód és a megfelelő ügyintézés elvét. Márpedig a Parlament nem követte a képviselő mentelmi joga felfüggesztésének az ezen ítélet 162. és 163. pontjában említett esetekben történő megtagadására vonatkozó állandó gyakorlatát. Másodszor, a Törvényszék akkor is tévesen alkalmazta a jogot, amikor az említett ítélet 166. pontjában megállapította, hogy a fellebbezők hatodik és hetedik megsemmisítési jogalapjának keretében említett, a Parlament mentességek területén folytatott gyakorlatára és működési eljárásaira vonatkozó elemek – a 11/2019. sz. közlemény 53. pontjának megfelelően, amely előírja, hogy e közlemény a korábbi közlemények helyébe lép – már nem relevánsak. Harmadszor, a Törvényszék elferdítette a bizonyítékokat, amikor úgy ítélte meg, hogy a fellebbezők nem bizonyították, hogy „milyen módon” lennének alkalmasak a hivatkozott határozatok egy meghatározott gyakorlat fennállásának igazolására. Negyedszer, a Törvényszék ugyanezen ítélet 166–172. pontjában szintén elferdítette a bizonyítékokat, és tévesen alkalmazta a jogot, amikor a fumus persecutionis azonosítása érdekében nem vette figyelembe a fellebbezők által hivatkozott összes precedenst, valamint az azokra vonatkozó érveket.
166.
A Spanyol Királyság által támogatott Parlament e kifogás megalapozatlanként történő elutasítását kéri. A Parlament azt állítja, hogy sem a megfelelő ügyintézés elve, sem az egyenlő bánásmód elve nem tiltja meg számára, hogy kiigazítsa és módosítsa korábbi gyakorlatát. Ezenkívül a bizonyítékok Törvényszék általi elferdítésére alapított érvek elfogadhatatlanok, mivel a fellebbezők nem jelölik meg pontosan az elkövetett hibákat vagy az elferdített bizonyítékokat. Mindenesetre ezek az érvek megalapozatlanok.
b) Értékelés
167.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 162. és 163. pontjában összefoglalta a fellebbezőknek a Parlament állítólagos gyakorlatának azon elemeire vonatkozó állításait, amelyeket a Parlament figyelmen kívül hagyott.
168.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 166. pontjában megállapította, hogy a Parlament azon gyakorlatának bizonyítása érdekében, hogy megtagadja a képviselő mentelmi jogának felfüggesztését, ha e képviselővel szemben politikai tevékenysége alapján folyik büntetőeljárás, amennyiben ezen eljárást politikai ellenfele indította meg, vagy ha a szóban forgó nemzeti hatóságok példaértékű szankciókat kértek e képviselővel szemben, a fellebbezők a 2003. június 6‑án kiadott 11/2003. sz. közleményre hivatkoztak. Ezt a közleményt a Parlament akkoriban mentelmi kérdésekkel foglalkozó jogi és belső piaci bizottsága adta ki, és a Parlament korábbi határozathozatali gyakorlatának összefoglalását képezi. A Törvényszék összefoglalta e közlemény releváns részeit, majd megjegyezte, hogy annak helyébe 2019. november 19‑én a 11/2019. sz. közlemény lépett.
169.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 167. pontjában utalt a Parlament azon érvére, amely szerint megszüntette a 11/2003. sz. közleményben összefoglalt gyakorlatát annak érdekében, hogy korlátozzák azon esetek számát, amelyekben megtagadta a mentelmi jog felfüggesztését.
170.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 168. pontjában megjegyezte, hogy nem vitatott a Parlament azon gyakorlata, hogy megtagadja a mentelmi jog felfüggesztését, ha a szóban forgó bírósági eljárások célja a képviselő parlamenti feladatai ellátásának megakadályozása. Ezt követően megállapította, hogy azon eseteket illetően, amikor a Parlament megtagadja valamely tagja mentelmi jogának felfüggesztését, a fellebbezők a Parlament néhány határozatára való hivatkozásra szorítkoznak, anélkül, hogy bizonyítanák, hogy e határozatok mennyiben alkalmasak az ilyen gyakorlat fennállásának megalapozására. Egyébiránt a Törvényszék megállapította, hogy a fellebbezők által hivatkozott határozatok többségét 1982 és 2003 között fogadták el.
171.
Véleményem szerint a Törvényszék nem követett el hibát a megtámadott ítélet szóban forgó pontjaiban.
172.
Amint az a 11/2019. sz. közlemény 53. pontjából kitűnik, e közlemény felváltotta a Jogi Bizottságnak a Parlament mentességek területén folytatott gyakorlatáról és működési eljárásairól szóló valamennyi korábbi közleményét és egyéb dokumentumát. Ez bizonyítja a Parlament azon egyértelmű szándékát, hogy megváltoztassa korábbi gyakorlatát. Tekintettel arra a mérlegelési mozgástérre, amellyel a Parlament a parlamenti mentelmi jog felfüggesztését illetően rendelkezik, úgy vélem, hogy jogosult volt így eljárni, annál is inkább, mivel gyakorlatának megváltoztatását az ítélkezési gyakorlat elemzése igazolta.
173.
Ezt a következtetést megerősíti a Bíróság, amely már korábban megállapította, hogy a 11/2003. sz. közlemény a 11/2019. sz. közlemény közzétételét követően már nem alkalmazható, és ezért a Törvényszéknek nem kell azt figyelembe vennie. (
60
) Mivel a fellebbezők érvelésüket a Parlament 11/2003. közleményben összefoglalt korábbi gyakorlatára alapozzák, a Bíróság megállapítása a 11/2019. közleményt megelőző minden parlamenti gyakorlatra még inkább érvényes.
174.
E körülményekre tekintettel meg kell állapítani, hogy a fellebbezőknek a Parlament korábbi gyakorlatára alapított érvei megalapozatlanok.
175.
Másodlagosan, ami a bizonyítékok Törvényszék általi állítólagos elferdítésére alapított érveket illeti, úgy vélem, hogy azok elfogadhatatlanok, mivel a fellebbezők nem jelölik meg pontosan azokat az elemeket, amelyeket elferdítettek, és nem bizonyítják a Törvényszék értékelési hibáit, amelyek ehhez az elferdítéshez vezettek. (
61
) A fellebbezők ugyanis a megsemmisítés iránti keresetük alátámasztására előterjesztett bizonyítékokra való elvont és általános hivatkozásra szorítkoznak. Ezzel valójában azt kérik, hogy a Bíróság értékelje a megsemmisítés iránti keresethez csatolt bizonyítékokat.
176.
E körülmények között a kilencedik kifogást el kell utasítani.
8. A hatodik jogalap második részéről
a) A felek érvei
177.
A hatodik jogalap második része azon alapul, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a Parlament nem követett el hibát a fumus persecutionis értékelése során.
178.
Először is a fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék megsértette indokolási kötelezettségét. Ismételten vitatják (
62
) a megtámadott ítélet 112. pontjában kimondott azon elvet, amely szerint a Parlament széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelmet követő határozat tartalmát illetően.
179.
Másodszor, a Törvényszék nem tett eleget indokolási kötelezettségének, és megsértette a hatékony bírói jogvédelemhez való jogot azáltal, hogy „nem foglalt állást az alkalmazott felülvizsgálati kritériumról”, és nem alkalmazta a megsemmisítés iránti keresetlevélben szereplő felülvizsgálati kritériumokat.
180.
Harmadszor, a Törvényszék elferdítette a bizonyítékokat, tévesen alkalmazta a jogot, nem tett eleget indokolási kötelezettségének, és megsértette a hatékony bírói jogvédelemhez való jogot azáltal, hogy „nem vizsgálta meg a fellebbezők által kifejtett érvek többségét, pedig azok relevánsak a fumus persecutionis azonosítása szempontjából a hatodik, hetedik és nyolcadik megsemmisítési jogalapjuk keretében”. A fellebbezők e tekintetben a megsemmisítés iránti keresetlevélben előadott érveikre hivatkoznak. Arra is hivatkoznak, hogy a vitatott határozatok S. pontjának pontatlan megfogalmazása befolyásolta a fumus persecutionis értékelését.
181.
Negyedszer, a Törvényszék a megtámadott ítélet 174–186. pontjában elferdítette a bizonyítékokat, és tévesen alkalmazta a jogot, amikor értékelte azokat a hibákat, amelyeket a Parlament a fellebbezők szerint a fumus persecutionis azonosítása során követett el.
182.
Közelebbről, a fellebbezők először is a Törvényszék arra vonatkozó értékelését vitatják, hogy egyrészt az európai elfogatóparancsok kibocsátásának időpontja (ezen ítélet 174. pontja), másrészt pedig a 2018 júliusa és 2019 októbere vagy novembere között a hatályos európai elfogatóparancsok hiánya nem befolyásolja a fumus persecutionis azonosítását (az említett ítélet 175–178. pontja); másodszor, a Törvényszéknek az ugyanezen ítélet 179–182. pontjában tett azon megállapítását, amely szerint hatástalanok a nekik felrótt tények valóságtartalmára, e tényeknek a spanyol büntetőtörvény szerinti minősítésére, valamint az arra a kérdésre alapított érvek, hogy e tények indokolják‑e a büntetőeljárást, vagy sem; harmadszor, a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 183–184. pontjában szereplő, a Parlament által a fumus persecutionis értékelése során figyelembe vett tényezők relevanciájára vonatkozó értékelését; negyedszer, a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor ezen ítélet 185. pontjában megállapította, hogy nem a Parlament feladata az igazságügyi hatóságok által a szóban forgó büntetőeljárás során elfogadott aktusok jogszerűségének értékelése. A fellebbezők valamennyi kifogását vagy a fumus persecutionis értékeléséhez említett tényezők relevanciájára vonatkozó saját értékelésük, vagy más fellebbezési jogalapokra való hivatkozás, vagy pedig annak egyszerű megállapítása követi, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot.
183.
A Spanyol Királyság által támogatott Parlament a fellebbezők érveinek elutasítását kéri, mint elfogadhatatlanokat vagy mint megalapozatlanokat.
b) Értékelés
184.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 183. pontjában először is megállapította, hogy a fumus persecutionis hiányának megállapítása érdekében a Parlament több, együttesen vizsgált körülményre támaszkodott, nevezetesen arra, hogy a kifogásolt cselekményeket 2017‑ben követték el, míg a fellebbezők 2019. június 13‑án megszerezték a Parlament tagjának jogállását, valamint azokra a tényállásokra, amelyek elkövetésével egyrészt 2018. március 21‑én, vagyis olyan időpontban vádolták meg őket, amikor az Európai Parlament tagja jogállásának megszerzése hipotetikus volt, másrészt pedig e vádemelés más személyekre is vonatkozott, akik nem voltak a Parlament tagjai.
185.
A Törvényszék ezt követően a megtámadott ítélet 186. pontjában megállapította, hogy a fellebbezők nem bizonyították, hogy a Parlament nyilvánvaló értékelési hibát követett el azzal, hogy a fumus persecutionis fennállásának kizárása érdekében az érintett (az előző pontban említett) körülményekre támaszkodott. E tekintetben a Törvényszék szerint az, hogy először is a fellebbezőket a nemzeti politikai tevékenységük alapján eljárás alá vonták, másodszor a szóban forgó büntetőeljárás keretében vagy azt követően átmenetileg akadályozhatók a megbízatásuk ellátásában, sőt adott esetben elveszíthetik azt, harmadszor a spanyol VOX párt a szóban forgó büntetőeljárásban közérdekű keresetet indított, negyedszer pedig egyes negatív nyilvános kijelentések érintették őket, amelyekben többek között példaértékű szankciók kiszabását kérték rájuk, nem alkalmasak arra, hogy megkérdőjelezzék ezt a következtetést. Ugyanez vonatkozik a fellebbezők azon állításaira is, amelyek a szóban forgó büntetőeljárás keretében beavatkozó igazságügyi hatóságok pártatlanságának megkérdőjelezésére irányulnak. Ezenkívül annak megállapítása érdekében, hogy a Parlament ezt a nyilvánvaló értékelési hibát elkövette, a fellebbezők nem hivatkozhatnak eredményesen a vitatott határozatoknál későbbi eseményekre, mint például a központi választási bizottság 2022. november 3‑i tájékoztatására és arra, hogy a spanyol hatóságok megfigyelték őket és tanácsadóikat.
186.
Úgy vélem, hogy a Törvényszék nem követett el hibát a fumus persecutionis Parlament általi értékelésének elemzése során. Egyetértek a Törvényszékkel többek között abban, hogy a Parlament a releváns körülmények összességére tekintettel széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik a fumus persecutions fennállásának megállapítása tekintetében, és hogy határozatát kizárólag az ezen értékelés során elkövetett nyilvánvaló hiba esetén lehet megsemmisíteni. (
63
) A Törvényszék azon értékelése, amely szerint a Parlament nem követett el ilyen nyilvánvaló hibát, véleményem szerint nem téves.
187.
A teljesség kedvéért, először is, ami a fellebbezőknek a jelen indítvány 178. pontjában összefoglalt érveit illeti, azok véleményem szerint megalapozatlanok. Bár a fellebbezők formálisan az indokolási kötelezettség megsértésére hivatkoznak, úgy vélem, hogy ezekkel az érvekkel valójában a megtámadott ítélet 112. pontjában kimondott azon elvet vitatják, amelyre a Törvényszék értékelését alapította. Ezeket az érveket már a hatodik jogalap első részében elemeztem, a fellebbezők alapvető jogainak állítólagos megsértése összefüggésében. (
64
) Általánosabban értelmezve, az ítélet 112. pontjában szereplő megállapítás – amint azt már jeleztem – helytálló. (
65
)
188.
Másodszor, ami a jelen indítvány 179. és 180. pontjában összefoglalt érveket illeti, azok véleményem szerint elfogadhatatlanok, mivel pontatlanok, és a megsemmisítés iránti keresetlevélben szereplő érvek újbóli vizsgálatára irányulnak. Emlékeztetek arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az a fellebbezés, amely a Törvényszék elé terjesztett jogalapok és érvek megismétlésére vagy szó szerinti átvételére szorítkozik, nem felel meg az EUMSZ 256. cikkből, az Európai Unió Bírósága alapokmánya 58. cikkének első bekezdéséből, valamint a Bíróság eljárási szabályzata 168. cikke (1) bekezdésének d) pontjából és 169. cikkéből eredő indokolási követelményeknek. (
66
) Márpedig ez a helyzet a jelen indítvány 179. és 180. pontjában szereplő érvek esetében, mivel a fellebbezők a megsemmisítés iránti keresetlevélben szereplő érvekre való általános hivatkozásra szorítkoznak.
189.
Ami végül a jelen indítvány 181. és 182. pontjában összefoglalt érveket illeti, a fellebbezők vagy arra szorítkoznak, hogy kifejtsék véleményüket a Parlament által relevánsnak vagy irrelevánsnak ítélt egyes elemek hatásáról (a megtámadott ítélet 174–182. pontja), vagy a megsemmisítési jogalapokra (ezen ítélet 183–184. pontja), vagy pedig annak megállapítására szorítkoznak, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot (az említett ítélet 185. és 186. pontja). Következésképpen ezek az érvek azért is elfogadhatatlanok, mert a fellebbezők nem hivatkoznak arra, hogy a Törvényszék érvelésében hibát vétett volna.
190.
Mindenesetre, még ha feltételezzük is, hogy ezek az érvek elfogadhatók, azokat mint megalapozatlanokat el kell utasítani, mivel nem kérdőjelezhetik meg a jelen indítvány 186. pontjában tett megállapításomat.
191.
A fentiekre tekintettel a hatodik jogalap második részét el kell utasítani.
9. A hatodik fellebbezési jogalapra vonatkozó következtetés
192.
Az imént kifejtettekre tekintettel úgy vélem, hogy a hatodik fellebbezési jogalapot el kell utasítani.
F.
Az ötödik fellebbezési jogalapról
193.
Ötödik jogalapjukkal a fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor elutasította a jogbiztonság elvének a vitatott határozatok egyértelműségének hiányából eredő megsértésére alapított ötödik megsemmisítési jogalapot. E tekintetben a Törvényszék elmulasztotta figyelembe venni azt a tényt, hogy egyrészt a Parlament soha nem bírált el mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelmet a 2002/584 kerethatározat 2. fejezete szerinti átadási eljárás lefolytatása érdekében, másrészt pedig első alkalommal történt, hogy csak a 7. jegyzőkönyv 9. cikkében előírt mentességek közül csak az egyiket függesztette fel. E jogi érv két részre tagozódik.
1. Az ötödik jogalap első részéről
a) A felek érvei
194.
Az ötödik jogalap első részében a fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor azon eljárások tekintetében, amelyek alapján a mentelmi jogot felfüggesztették, úgy ítélte meg, hogy a vitatott határozatok egyértelműek voltak. E tekintetben a fellebbezők vitatják a vitatott határozatoknak a Törvényszék által a megtámadott ítélet 94–97. pontjában kifejtett értelmezését, amely szerintük nem az egyetlen lehetséges értelmezés. Többek között arra hivatkoznak, hogy a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló, őket érintő kérelmek egyetlen célja a folyamatban lévő átadási eljárások, vagyis az európai elfogatóparancsok Belgiumban és az Egyesült Királyságban történő végrehajtására irányuló eljárások lefolytatása volt.
195.
A Spanyol Királyság által támogatott Parlament e rész elutasítását kéri arra hivatkozva, hogy az érvek elfogadhatatlanok vagy hatástalanok, és mindenesetre megalapozatlanok.
b) Értékelés
196.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 95. és 96. pontjában elemezte a vitatott határozatokat. Jelezte egyrészt, hogy a rendelkező részeik 1. pontjából kitűnik, hogy a vitatott határozatok megszüntetik a fellebbezőknek a 7. jegyzőkönyv 9. cikke első bekezdésének b) pontjában előírt mentességét, vagyis a Spanyol Királyságon kívüli bármely tagállam területén biztosított mentelmi jogát, anélkül, hogy e tagállamokat bármilyen módon kiválasztanák. Másrészt a Törvényszék felsorolta az említett határozatok azon részeit, amelyek szerint a mentelmi jog felfüggesztését a fellebbezőkkel szemben kibocsátott európai elfogatóparancsok végrehajtása előtt álló akadályok megszüntetése érdekében kérték. A Törvényszék így arra a következtetésre jutott, hogy a vitatott határozatok – akár a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelmektől függetlenül, akár azokkal összefüggésben értelmezve – egyértelműek voltak.
197.
Egyetértek a Törvényszék következtetésével. A mentelmi jog felfüggesztése iránti kérelmek fellebbezők által javasolt olvasata, amely szerint azok kizárólag az európai elfogatóparancsok Belgiumban és az Egyesült Királyságban történő végrehajtására vonatkoznak, nem védhető, ha nem csupán a kontextusból eredő bizonyos körülményeket veszünk figyelembe, amint azt a fellebbezők teszik, hanem a vitatott határozatokat összességükben.
198.
Kétségtelen, hogy a 2002/584 kerethatározat 9. cikkének (1) bekezdése lehetővé teszi az európai elfogatóparancsot kibocsátó igazságügyi hatóság számára, hogy ezt az elfogatóparancsot közvetlenül a végrehajtó igazságügyi hatósággal közölje, ha ismert a keresett személy tartózkodási helye. Mindazonáltal e közlés nem jár azzal a hatással, hogy az európai elfogatóparancs hatályát ez utóbbi hatóság tagállamának területére korlátozza. Ez az európai elfogatóparancs továbbra is végrehajtható minden tagállamban. Így a szóban forgó, a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelmekben szereplő olyan kifejezett megfogalmazás hiányában, amelyből az tűnik ki, hogy a mentelmi jogot a Parlamentnek kizárólag az európai elfogatóparancsok Belgiumban és az Egyesült Királyságban történő végrehajtása tekintetében kellett felfüggesztenie, e kérelmek és a vitatott határozatok fellebbezők általi értelmezését el kell utasítani, mert az téves. Következésképpen a Törvényszék nem követett el hibát, amikor megállapította, hogy a vitatott határozatokból kitűnik, hogy a Parlament úgy határozott, hogy Spanyolország kivételével valamennyi tagállam területén felfüggeszti a fellebbezők mentelmi jogát.
199.
A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy az ötödik jogalap első részét el kell utasítani.
2. Az ötödik jogalap második részéről
a) A felek érvei
200.
E jogalap második része azon alapul, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 98–109. pontjában megállapította, hogy a vitatott határozatok egyértelműek voltak az európai elfogatóparancsok végrehajtása keretében elfogadható intézkedéseket illetően. Így a fellebbezők azzal érvelnek, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor tévesen értelmezte a 7. jegyzőkönyv 9. cikke első bekezdésének a) pontjában és 9. cikkének második bekezdésében előírt mentességek hatályát, valamint amikor megállapította, hogy kizárólag az e jegyzőkönyv 9. cikke első bekezdésének b) pontjában előírt mentesség képezi akadályát a fellebbezők letartóztatásának és a spanyol hatóságoknak való átadásuknak. A Törvényszék ezáltal bizonyítékokat ferdített el. Egyébiránt a fellebbezők ismét felhozzák a harmadik jogalap negyedik részének tárgyát képező érveket.
201.
A Spanyol Királyság által támogatott Parlament e rész elutasítását kéri, és rámutat arra, hogy a fellebbezők által felhozott kifogások hatástalanok, mivel a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelmek kizárólag a 7. jegyzőkönyv 9. cikke első bekezdésének b) pontja szerinti mentelmi jogra vonatkoztak. Ezen intézmény szerint a megtámadott ítélet 103. és 106–109. pontjára vonatkozó kifogások e pontok téves értelmezésén alapulnak.
b) Értékelés
202.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 101–105. pontjában ismertette a vitatott határozatok tartalmát, valamint a Parlament következtetését, amely szerint kizárólag a 7. jegyzőkönyv 9. cikke első bekezdésének b) pontjában előírt mentelmi jog képezi a fellebbezők letartóztatásának akadályát. Ezenkívül ezen ítélet 106–108. pontjában megállapította, hogy e jegyzőkönyv 9. cikkének második bekezdése nem biztosít a fellebbezők számára önálló védelmet azon védelemhez képest, amelyben e jegyzőkönyv 9. cikkének első bekezdése alapján részesülnek.
203.
Előzetesen meg kell jegyezni, hogy mivel a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló kérelmek kizárólag a 7. jegyzőkönyv 9. cikke első bekezdésének b) pontjában említett mentességre vonatkoztak, hatástalanok a fellebbezőknek a Törvényszéknek a mentelmi joguk spanyol területen fennálló hatályára vonatkozó esetleges észrevételeivel kapcsolatos kifogásai. Egyrészt ugyanis e kifogások olyan indokok ellen irányulnak, amelyek nem befolyásolják a megtámadott ítélet rendelkező részét. (
67
) Másrészt, amint arra a Parlament helyesen rámutatott, a Törvényszék ezen ítélet 100–105. pontjában megismételte a vitatott határozatok több pontjának tartalmát, valamint a Parlament által megfogalmazott következtetéseket, és a megtámadott ítélet e pontjai egyáltalán nem említik az e jegyzőkönyv 9. cikke első bekezdésének a) pontjában előírt mentelmi jog hatályára vonatkozó saját értelmezését.
204.
Először is, ami a fellebbezőknek a 7. jegyzőkönyv 9. cikkének második bekezdésében előírt mentességre alapított érveit illeti, amely mentesség szerintük az e cikk első bekezdésében előírt mentességhez képest önálló jellegű, azokat véleményem szerint mint megalapozatlanokat el kell utasítani. Amint azt a hatodik fellebbezési jogalapra vonatkozó elemzésem keretében jeleztem, (
68
) a parlamenti ciklus első ülésének megnyitását és a képviselői tisztség tényleges betöltését követően a képviselő kizárólag az e jegyzőkönyv 9. cikkének első bekezdésében előírt védelemben részesül. A jelen ügyben az említett jegyzőkönyv 9. cikke első bekezdésének b) pontjában előírt mentelmi jogot azt követően függesztették fel, hogy a fellebbezők ténylegesen elfoglalták képviselői tisztségüket. Ebben a szakaszban ezzel párhuzamosan már nem élvezték az ugyanezen jegyzőkönyv 9. cikkének második bekezdésében előírt védelmet. A 7. jegyzőkönyv 9. cikkének második bekezdésében előírt védelem biztosítása érdekében tehát nem volt szükséges a vitatott határozatokban pontosítani az európai elfogatóparancsok végrehajtása keretében elfogadható intézkedéseket.
205.
Másodszor, ami a bizonyítékok elferdítésére alapított érveket illeti, úgy vélem, hogy azokat el kell utasítani. Egyrészt azok, amelyek a fellebbezőknek a 7. jegyzőkönyv 9. cikke első bekezdésének a) pontjában előírt mentességének hatályára vonatkoznak, hatástalanok, mivel a Törvényszék állítólagos hibájára vonatkozó érvelés – amint azt az imént jeleztem (
69
) – hatástalan. Másrészt azok, amelyek az e jegyzőkönyv 9. cikke első bekezdésének b) pontjában előírt mentességre vonatkoznak, nem megalapozottak, mivel a Törvényszék nem követett el hibát a Junqueras Vies ítélet értelmezése során.
206.
Harmadszor, ami a Jogi Bizottság előtti eljárás bizalmas jellegére alapított érvet illeti, azt már megvizsgáltam. (
70
)
207.
A fentiekre tekintettel az ötödik jogalap második részét el kell utasítani.
3. Az ötödik fellebbezési jogalapra vonatkozó következtetés
208.
Az imént kifejtettekre tekintettel úgy vélem, hogy az ötödik fellebbezési jogalapot el kell utasítani.
G.
A költségekről
209.
Ami az első és a harmadik fellebbező által benyújtott fellebbezést illeti, az eljárási szabályzat 142. cikke értelmében, amelyet e szabályzat 184. cikke értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, ilyen esetben a költségekről a Bíróság szabad mérlegelése szerint határoz. A jelen ügyben, mivel a fellebbezés okafogyottságát indokló körülmények függetlenek a felektől, úgy kell határozni, hogy mindegyik fél maga viseli saját költségeit.
210.
A második fellebbező által benyújtott fellebbezést illetően, mivel a jelen indítvány a fellebbezés harmadik, ötödik és hatodik jogalapjának elemzésére korlátozódik, nem teszek javaslatot a költségekre vonatkozóan, mivel az erre vonatkozó döntés az eljárási szabályzat 138. cikkének megfelelően a többi jogalap sorsától függ.
V. Végkövetkeztetés
211.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság:
–
állapítsa meg, hogy a Carles Puigdemont i Casamajó és Clara Ponsatí i Obiols által benyújtott fellebbezésről nem szükséges határozni;
–
a Carles Puigdemont i Casamajó és Clara Ponsatí i Obiols által benyújtott fellebbezést illetően kötelezze a feleket saját költségeik viselésére;
–
utasítsa el az Antoni Comín i Oliveres által benyújtott fellebbezés harmadik, ötödik és hatodik jogalapját.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	Megjegyzem, hogy – amint az a megtámadott ítélet 54. pontjából kitűnik – e három határozat szinte azonos, kivéve az érintett képviselők nevét, egyes bírósági aktusok elfogadásának időpontját, Clara Ponsatí i Obiols esetében pedig a Parlamentbe való megválasztásának körülményeit, valamint azt a tényt, hogy a szóban forgó büntetőeljárás keretében kizárólag a lázadás feltételezett bűncselekménye miatt folyik ellene eljárás.
(
3
)	HL 2012. C 326., 266. o.
(
4
)	HL 2019. L 302., 1. o., a 2023. január 17‑i parlamenti határozattal történt módosítást megelőző változatában.
(
5
)	A DOGC 2017. szeptember 6‑i 7449A. száma, 1. o.
(
6
)	A DOGC 2017. szeptember 8‑i 7451A. száma, 1. o.
(
7
)	Vagyis a harmadik, ötödik, hatodik és hetedik jogalap.
(
8
)	2018. szeptember 6‑iBank Mellat kontra Tanács ítélet (C‑430/16 P, EU:C:2018:668, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
9
)	2015. szeptember 17‑iMory és társai kontra Bizottság ítélet (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 58. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
10
)	2023. július 13‑iD & A Pharma kontra EMA ítélet (C‑136/22 P, EU:C:2023:572, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
11
)	2018. október 18‑iGul Ahmed Textile Mills kontra Tanács ítélet (C‑100/17 P, EU:C:2018:842, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
12
)	Lásd a jelen indítvány 22. pontját.
(
13
)	E tekintetben megjegyzem, hogy 2024. szeptember 12‑én a második fellebbező az EUMSZ 263. cikk alapján keresetet indított a Törvényszék előtt, amelyet T‑477/24. számon vettek nyilvántartásba, és amelyben az Európai Parlament azon határozatának megsemmisítését kérte, amelyben nem ismerte el a 2024–2029‑es parlamenti ciklusra vonatkozó parlamenti képviselői jogállását. Ezt az ügyet e fellebbező elállását követően a Törvényszék nyolcadik tanácsának elnöke a 2024. november 14‑iComín i Oliveres kontra Parlament végzésével (T‑477/24, EU:T:2024:836) törölte.
(
14
)	2019. december 19‑i ítélet (C‑502/19, a továbbiakban: Junqueras Vies ítélet, EU:C:2019:1115).
(
15
)	Lásd: a Junqueras Vies ügyre vonatkozó indítványom (C‑502/19, EU:C:2019:958, 3. és 4. pont).
(
16
)	Lásd e tekintetben: EJEB, 2016. május 17., Karácsony és társai kontra Magyarország ítélet (CE:ECHR:2016:0517JUD004246113, 138. §); EJEB, 2016. december 20., Uspaskich kontra Litvánia ítélet (CE:ECHR:2016:1220JUD001473708, 98. §), amelyekre a Bíróság a Junqueras Vies ítéletben hivatkozott.
(
17
)	Junqueras Vies ítélet (84. pont, valamint az ott hivatkozott idézett ítélkezési gyakorlat).
(
18
)	Lásd: a Junqueras Vies ügyre vonatkozó indítványom (C‑502/19, EU:C:2019:958, 5. pont).
(
19
)	EJEB, 2016. december 20., Uspaskich kontra Litvánia ítélet, CE:ECHR:2016:1220JUD001473708, 91. §.
(
20
)	Lásd többek között: 2013. január 17‑iGollnisch kontra Parlament ítélet (T‑346/11 és T‑347/11, EU:T:2013:23, 60. pont); 2018. november 8‑iTroszczynski kontra Parlament ítélet (T‑550/17, EU:T:2018:754, 44. pont); 2021. december 1–jei Jalkh kontra Parlament ítélet (T‑230/21, EU:T:2021:848, 24. pont); 2024. június 26‑iFest kontra Parlament ítélet (T‑305/23, EU:T:2024:422, 24. pont).
(
21
)	A Törvényszék a mentelmi jog felfüggesztéséről szóló határozatokat „politikai jellegű határozatoknak” minősíti. E tekintetben a Velencei Bizottság által a 98. plenáris ülésén (Velence, 2014. március 21–22.) elfogadott, a parlamenti mentességek terjedelméről és felfüggesztéséről szóló jelentésből (a továbbiakban: a Velencei Bizottság jelentése) kitűnik, hogy e minősítés megegyezik bizonyos nemzeti jogok általi minősítéssel (a Velencei Bizottság jelentésének 135. pontja). Bármi is legyen e határozat jellegének leírására használt kifejezés, a Parlamentnek a határozat elfogadása során fennálló széles mérlegelési jogköre a legfontosabb.
(
22
)	2020. szeptember 17‑iTroszczynski kontra Parlament ítélet (C‑12/19 P, EU:C:2020:725, 25. pont).
(
23
)	Lásd ebben az értelemben: a Bíróság elnökhelyettesének 2022. május 24‑iPuigdemont i Casamajó és társai kontra Parlament és Spanyolország végzése (C‑629/21 P(R), EU:C:2022:413, 193. és 194. pont).
(
24
)	2024. február 1‑jei Scania és társai kontra Bizottság ítélet (C‑251/22 P, EU:C:2024:103, 70. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
25
)	A 11/2019. sz. közlemény 8. pontjának második mondata nem releváns a harmadik jogalap első részének tárgyát képező problémakör szempontjából. Ezzel szemben nem irreleváns e jogalap második részének elemzése szempontjából, és a következő részben kerül bemutatásra.
(
26
)	2022. december 22‑iParlament kontra Moi ítélet (C‑246/21 P, EU:C:2022:1026, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
27
)	Lásd a jelen indítvány 60. pontját.
(
28
)	2024. március 7‑iNevinnomysskiy Azot és NAK Azot kontra Bizottság ítélet (C‑725/22 P, EU:C:2024:217, 94. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
29
)	2024. december 12‑iDD kontra FRA ítélet (C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
30
)	2024. december 12‑iDD kontra FRA ítélet (C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
31
)	2019. december 11‑iMytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon ítélet (C‑332/18 P, EU:C:2019:1065, 149. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
32
)	Lásd: 2020. szeptember 16‑iBP kontra FRA ítélet (C‑669/19 P, EU:C:2020:713, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
33
)	Lásd: 2020. szeptember 16‑iBP kontra FRA ítélet (C‑669/19 P, EU:C:2020:713, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
34
)	Lásd ebben az értelemben: 2022. március 3‑iWV kontra EKSZ ítélet (C‑162/20 P, EU:C:2022:153, 67–69. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
35
)	2017. november 9‑iTV2/Danmark kontra Bizottság ítélet (C‑649/15 P, EU:C:2017:835, 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
36
)	Lásd a jelen indítvány 54. pontját.
(
37
)	2003. szeptember 9‑iKik kontra OHIM ítélet (C‑361/01 P, EU:C:2003:434, 101. pont).
(
38
)	Lásd a Velencei Bizottság jelentésének 194. pontját.
(
39
)	Az EUMSZ 343. cikkben és a 7. jegyzőkönyvnek a Charta 6. cikkével, 39. cikkének (2) bekezdésével és 45. cikkével, valamint az eljárási szabályzat 5. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 9. cikkében előírt mentességek megsértésére alapított jogalap.
(
40
)	A megfelelő ügyintézés és az egyenlő bánásmód elvének megsértésére alapított jogalap.
(
41
)	Az első rész kilenc kifogását a fellebbezők alapvető jogainak megsértésére vonatkozó bevezető kifogás előzi meg. Mivel ez a kérdés a negyedik kifogás tárgyát képezi, azt nem szükséges külön kifogásnak tekinteni, így azt a negyedik kifogás keretében fogom megvizsgálni.
(
42
)	Lásd a jelen indítvány 116. pontját.
(
43
)	Lásd a jelen indítvány 43. pontját.
(
44
)	Lásd a Velencei Bizottság jelentésének 162., 188. és 190. pontját.
(
45
)	2023. április 27‑iFondazione Cassa di Risparmio di Pesaro és társai kontra Bizottság ítélet (C‑549/21 P, EU:C:2023:340, 80. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
46
)	Junqueras Vies ítélet, 78. pont.
(
47
)	Junqueras Vies ítélet, 80. pont.
(
48
)	Junqueras Vies ítélet, 79. pont.
(
49
)	1986. július 10‑iWybot ítélet (149/85, EU:C:1986:310, 27. pont).
(
50
)	Lásd a jelen indítvány 41. lábjegyzetét.
(
51
)	Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i tanácsi kerethatározat (HL 2002. L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.)
(
52
)	Lásd a jelen indítvány 125. pontját.
(
53
)	Lásd a Velencei Bizottság jelentésének 168. pontját.
(
54
)	2023. szeptember 28‑iChangmao Biochemical Engineering kontra Bizottság ítélet (C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 185. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
55
)	2024. október 4‑iMylan IRE Healthcare kontra Bizottság ítélet (C‑237/22 P, EU:C:2024:850, 84. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
56
)	A megsemmisítés iránti kereset 339–365. pontja.
(
57
)	Lásd a jelen indítvány 143. és 144. pontját.
(
58
)	Lásd a jelen indítvány következő szakaszát.
(
59
)	Lásd a jelen indítvány 138. és 145. pontját.
(
60
)	2022. december 22‑iJalkh kontra Parlament végzés (C‑82/22 P, EU:C:2022:1039, 38. pont).
(
61
)	Lásd e tekintetben: 2024. december 12‑iDD kontra FRA ítélet (C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
62
)	Lásd a jelen indítvány 128. pontját.
(
63
)	Lásd e tekintetben a jelen indítvány IV.C. szakaszát, különösen a 43–45. pontot.
(
64
)	Lásd a jelen indítvány IV.E.1. szakaszát.
(
65
)	Lásd a jelen indítvány IV.C. szakaszát, különösen a 43–45. pontot.
(
66
)	2022. december 22‑iParlament kontra Moi ítélet (C‑246/21 P, EU:C:2022:1026, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
67
)	Lásd ebben az értelemben: 2023. április 27‑iFondazione Cassa di Risparmio di Pesaro és társai kontra Bizottság ítélet (C‑549/21 P, EU:C:2023:340, 80. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
68
)	Lásd a jelen indítvány 126. pontját.
(
69
)	Lásd a jelen indítvány 203. pontját.
(
70
)	Lásd a jelen indítvány IV.D.4. szakaszát.