62007CJ0498
DOMSTOLENS DOM (första avdelningen)
den 3 september 2009 (
*1
)
”Överklagande — Gemenskapsvarumärke — Förordning (EG) nr 40/94 — Artikel 8.1 b — Figurmärket La Española — Helhetsbedömning av risken för förväxling — Avgörande beståndsdel”
I mål C-498/07 P,
angående ett överklagande enligt artikel 56 i domstolens stadga, som ingavs den 12 november 2007,
Aceites del Sur-Coosur SA, tidigare Aceites del Sur SA, Vilches (Spanien), företrätt av J.-M. Otero Lastres och R. Jimenez Diaz, abogados,
klagande,
i vilket de andra parterna är:
Koipe Corporación SL, San Sebastián (Spanien), företrätt av M. Fernández de Béthencourt, abogado,
sökande i första instans,
Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (harmoniseringsbyrån), företrädd av J. García Murillo, i egenskap av ombud,
svarande i första instans,
meddelar
DOMSTOLEN (första avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden P. Jann samt domarna M. Ilešič, A. Tizzano (referent), A. Borg Barthet och J.-J. Kasel,
generaladvokat: J. Mazák,
justitiesekreterare: förste handläggaren M. Ferreira,
efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 14 oktober 2008,
och efter att den 3 februari 2009 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
1
Aceites del Sur-Coosur SA, tidigare Aceites del Sur SA (nedan kallat Aceites del Sur) har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt den 12 september 2007 i mål T-363/04, Koipe mot harmoniseringsbyrån – Aceites del Sur (La Española) (REG 2007, s. II-3355) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom biföll förstainstansrätten talan mot det beslut som fattats av harmoniseringsbyråns fjärde överklagandenämnd den 11 maj 2004 (ärende R 1109/2000-4) (nedan kallat det omtvistade beslutet) om ett invändningsförfarande mellan Koipe Corporación, SL (nedan kallat Koipe) och Aceites del Sur.
Tillämpliga bestämmelser
2
I artikel 8.1 b i rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken (EGT L 11, 1994, s. 1; svensk specialutgåva, område 17, volym 2, s. 3) föreskrivs följande:
”Om innehavaren av ett äldre varumärke invänder skall det varumärke som ansökan gäller inte kunna registreras
…
b)
om det – på grund av att det är identiskt med eller liknar det äldre varumärket och de varor eller tjänster som omfattas av varumärkena är identiska eller är av liknande slag – föreligger en risk att allmänheten förväxlar dem inom det område där det äldre varumärket är skyddat, inbegripet risken för att varumärket associeras med det äldre varumärket.”
3
I artikel 8.2 i förordning nr 40/94 föreskrivs följande:
”Med äldre varumärken avses i punkt 1
a)
följande kategorier av varumärken för vilka ansökan om registrering gjorts tidigare än ansökan om registrering av gemenskapsvarumärket, med vederbörlig hänsyn tagen till de anspråk som kan göras på prioritet för dessa varumärken:
i)
Gemenskapsvarumärken.
ii)
Varumärken som har registrerats i en medlemsstat eller, vad avser Belgien, Luxemburg eller Nederländerna, hos Benelux varumärkesbyrå.
iii)
Varumärken som blivit föremål för en internationell registrering med rättsverkan i medlemsstaten i fråga.
…”
Bakgrund till tvisten
4
Aceites del Sur, som är ett spanskt företag som tillverkar vegetabiliska oljor, ingav den 23 april 1996 en ansökan om registrering av gemenskapsvarumärke till harmoniseringsbyrån i enlighet med förordning nr 40/94 i syfte att det nedan återgivna figurmärket La Española skulle registreras för vissa slags varor, bland annat ”ätliga oljor och fetter”.
5
Denna ansökan offentliggjordes den 23 november 1998 i Bulletinen för gemenskapsvarumärken nr 89/98.
6
Den 23 februari 1999 framställde företaget Aceites Carbonell, nu Koipe, en invändning mot registreringen av det ovannämnda varumärket. Till stöd för invändningen åberopades risk för förväxling, i den mening som avses i artikel 8.1 b i förordning nr 40/94, mellan det sökta varumärket och det äldre figurmärke som Koipe var innehavare av, nämligen Carbonell (nedan kallat varumärket Carbonell), vilket återges nedan:
7
Till stöd för att varumärket Carbonell förelåg åberopade Koipe sex varumärkesregistreringar i Spanien, gemenskapsregistreringen nr 338681 Carbonell (nedan kallad gemenskapsregistreringen), två internationella registreringar samt irländska, danska och svenska registreringar jämte en registrering i Förenade kungariket.
8
Harmoniseringsbyråns invändningsenhet fann emellertid att Koipe endast styrkt att tre spanska registreringar och gemenskapsregistreringen för ”olivolja” förelåg.
9
Invändningsenheten avslog Koipes invändning genom beslut nr 2084/2000 av den 21 september 2000. Invändningsenheten fann att synintrycket av de ifrågavarande kännetecknen var olika vid en helhetsbedömning, att de inte hade några beståndsdelar som liknade varandra i fonetiskt hänseende och att det begreppsmässiga sambandet med naturen och varornas jordbruksursprung var svagt, varför det inte förelåg risk för förväxling mellan de motstående varumärkena.
10
Den 19 januari 2001 överklagade Koipe invändningsenhetens avslagsbeslut till harmoniseringsbyrån. Fjärde överklagandenämnden avslog överklagandet den 11 maj 2004 genom det omtvistade beslutet. Överklagandenämnden fastställde i huvudsak att synintrycket av de två ifrågavarande kännetecknen var olika vid en helhetsbedömning.
11
Först och främst har, enligt det omtvistade beslutet, figurelement som huvudsakligen består av en bild av en människa som sitter i en olivlund låg särskiljningsförmåga för olivolja, vilket innebär att ordelementen La Española och Carbonell får väsentlig betydelse. I fråga om känneteckensjämförelsen i fonetiskt och begreppsmässigt hänseende, konstaterade fjärde överklagandenämnden att Koipe inte hade bestritt att ordelementen inte alls överensstämde med varandra och att det bara i ringa mån fanns ett begreppsmässigt samband mellan de motstående kännetecknen. Överklagandenämnden medgav slutligen att invändningsenheten borde ha bedömt huruvida de äldre varumärkena var notoriskt kända. Överklagandenämnden fann emellertid att denna bedömning och bedömningen av de handlingar som getts in till överklagandenämnden till styrkande av att varumärkena var notoriskt kända inte var absolut nödvändiga, eftersom en av förutsättningarna för att bedöma om risk för förväxling med ett känt eller notoriskt känt varumärke föreligger i vart fall inte var uppfylld, nämligen att kännetecknen liknar varandra.
Talan vid förstainstansrätten och den överklagade domen
12
Den 31 augusti 2004 väckte Koipe talan vid förstainstansrätten och yrkade ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet.
13
Koipe åberopade två grunder för ogiltigförklaring, nämligen dels åsidosättande av artikel 8.1 b i förordning nr 40/94, dels åsidosättande av harmoniseringsbyråns skyldighet att bedöma den bevisning som åberopats till styrkande av att det äldre varumärket är känt.
14
Innan den avgjorde målet i sak, angav förstainstansrätten i punkt 47 i den överklagade domen att parterna var oense om vilka registreringar som skulle beaktas vid bedömningen av om den rätt att framställa invändning förelåg som Koipe hade gjort gällande. Denna tvist avsåg bland annat den omständigheten att överklagandenämnden inte borde ha beaktat gemenskapsregistreringen, eftersom ansökan om denna gemenskapsregistrering enligt harmoniseringsbyrån och Aceites del Sur ingavs efter det att ansökan hade lämnats in för det sökta gemenskapsvarumärket.
15
Förstainstansrätten fann emellertid att denna fråga saknade relevans när det gällde att avgöra tvisten och angav följande i punkt 48 i den överklagade domen.
”Det [omtvistade] beslutet grundas nämligen huvudsakligen på att figurelementen i varumärket Carbonell och i det sökta varumärket inte liknar varandra. Figurelementet i varumärket Carbonell är emellertid identiskt i samtliga registreringar som [Koipe] har åberopat, både de som överklagandenämnden beaktade och de den inte beaktade.”
16
Efter dessa inledande överväganden bedömde förstainstansrätten den första grunden för talan, i vilken Koipe gjorde gällande att harmoniseringsbyrån i det omtvistade beslutet varken beaktade att de motstående varumärkena vid första anblicken ger samma helhetsintryck och därför kan förväxlas på marknaden eller att den vara som omfattas av ansökan om registrering, i detta fall olivolja, är av samma slag som den vara som omfattas av det äldre varumärket.
17
Förstainstansrätten konstaterade härvid i punkterna 75–78 i den överklagade domen att överklagandenämnden, till stöd för slutsatsen att figurelementen i de motstående varumärkena hade låg särskiljningsförmåga, i det omtvistade beslutet endast angav att den ifrågavarande bilden, som huvudsakligen bestod av en person som sitter i en olivlund, inte är ovanlig bland varumärken för olivolja. Enligt förstainstansrätten angav överklagandenämnden emellertid inte skälen till att den dragit denna slutsats. Överklagandenämnden angav inte heller något annat varumärke än de motstående varumärkena som innehöll ett figurelement som liknade figurelementen i dessa varumärken.
18
Förstainstansrätten drog härav i punkt 87 i den överklagade domen slutsatsen att överklagandenämnden saknade fog för att slå fast att figurelementen i de motstående varumärkena hade låg särskiljningsförmåga.
19
I punkterna 88 och 89 i den överklagade domen fann förstainstansrätten att överklagandenämnden saknade fog för att finna att jämförelsen av ordelementet i de motstående varumärkena får väsentlig betydelse i förevarande mål med hänsyn till att figurelementen i de ovannämnda varumärkena har låg särskiljningsförmåga.
20
I punkt 91 i den överklagade domen konstaterade förstainstansrätten att figurelementet är mycket större än ordelementet.
21
I punkterna 92 och 93 i den överklagade domen angav förstainstansrätten härvid särskilt, såsom för övrigt ”[h]armoniseringsbyrån [hade gjort] i andra invändningsförfaranden”, att ”ordelementet la española endast har mycket låg särskiljningsförmåga. Ordet är vanligt i Spanien och uppfattas som beskrivande för varornas geografiska ursprung”.
22
Beträffande varumärkeslikheten och risken för förväxling slog förstainstansrätten fast följande i punkt 103 i den överklagade domen:
”Förstainstansrätten anser att samtliga gemensamma beståndsdelar hos de två ifrågavarande varumärkena ger ett mycket likartat visuellt helhetsintryck, eftersom det väsentliga budskapet och helhetsintrycket i varumärket Carbonell med stor precision återges i varumärket La Española, nämligen en kvinna som är klädd i typisk dräkt och som sitter på ett visst sätt nära en olivträdgren och med en olivlund i bakgrunden. Helheten utgörs av nästan samma fördelning av ytor, och även färger och placeringen av beteckningarna är närmast identisk, liksom sättet att skriva in dessa beteckningar.”
23
I punkterna 104 och 105 i den överklagade domen fann förstainstansrätten att detta likartade helhetsintryck oundvikligen innebär risk för att konsumenterna förväxlar de motstående varumärkena. Förstainstansrätten fann vidare att denna risk för förväxling inte blir mindre av att ordelementen är olika, eftersom ett ordelement som hänför sig till varans geografiska ursprung har mycket låg särskiljningsförmåga.
24
Förstainstansrätten erinrade i punkt 107 i den överklagade domen om att genomsnittskonsumenten definierats i gemenskapens rättspraxis och enligt denna ska vara normalt informerad samt skäligen uppmärksam och medveten. Genomsnittskonsumentens uppmärksamhet kan emellertid variera beroende på vilket varu- eller tjänsteslag det är fråga om. Därefter konstaterade förstainstansrätten i punkterna 108 och 109 i den ovannämnda domen att olivolja är en gängse konsumentvara i Spanien och att varumärkenas figurelement får större betydelse vid de särskilda förhållanden som denna vara säljs under och att risken för förväxling mellan de två motstående varumärkena därmed ökar.
25
I punkt 112 i den överklagade domen fastslog förstainstansrätten således att överklagandenämnden saknade fog för att slå fast att risk för förväxling mellan de motstående varumärkena inte förelåg. Enligt förstainstansrätten följde av vad rätten fastslagit att risk för förväxling förelåg mellan dessa två varumärken.
26
Förstainstansrätten biföll således talan på den första grunden, avseende åsidosättande av artikel 8.1 b i förordning nr 40/94. Förstainstansrätten ansåg inte att det var nödvändigt att pröva Koipes andra grund, utan biföll Koipes talan genom att ändra det omtvistade beslutet och finna att invändningen skulle vinna framgång.
Parternas yrkanden
27
Klaganden har yrkat att domstolen ska
—
upphäva förstainstansrättens dom i dess helhet,
—
avgöra målet om detta är färdigt för avgörande, eller
—
återförvisa målet till förstainstansrätten ”för avgörande i enlighet med domstolens tvingande kriterier”, och
—
förplikta Koipe och harmoniseringsbyrån att ersätta rättegångskostnaderna.
28
Koipe har yrkat att domstolen ska ogilla överklagandet och förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.
29
Harmoniseringsbyrån har yrkat att överklagandet inte ska vinna bifall på den första grunden och har överlämnat åt domstolen att avgöra den andra grunden.
Överklagandet
30
Klaganden har åberopat två grunder till stöd för överklagandet. Den första grunden avser åsidosättande av artikel 8.1 och 8.2 a i och ii i förordning nr 40/94. Den andra grunden sönderfaller i två delar och avser åsidosättande av artikel 8.1 b i samma förordning.
31
Den första grunden och den andra grundens första del ska bedömas gemensamt. I dessa grunder har klaganden anfört argument som delvis liknar varandra och delvis komplementerar varandra.
Den första grunden och den andra grundens första del
Parternas argument
32
I den första grunden har klaganden gjort gällande att förstainstansrätten gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning i punkt 48 i den överklagade domen genom att slå fast att det, eftersom figurelementen var identiska i samtliga registreringar som Koipe åberopat, ”saknar relevans” att slå fast vilka av dessa registreringar som uppfyllde villkoret att avse ”äldre varumärken” i den mening som avses i den ovannämnda bestämmelsen för att utöva rätten att framställa invändningar.
33
I strid med lydelsen i artikel 8 i förordning nr 40/94 och principen om företräde för registreringar som gäller för invändningsförfarandet godtog förstainstansrätten härvid att ett yngre varumärke, i förevarande fall gemenskapsregistreringen, kan göras gällande i en invändning mot registrering av ett äldre varumärke, i förevarande fall det sökta varumärket, på grund av den enda omständigheten att figurelementet i det yngre varumärket är identiskt med figurelementet i andra äldre varumärken som innehas av samme invändare. Förstainstansrättens fel hade dessutom en betydande inverkan på bedömningen av om risk för förväxling förelåg mellan de motstående varumärkena, bland annat med avseende på hur det relevanta området och omsättningskretsen definierades.
34
Koipe och harmoniseringsbyrån har hävdat att klaganden försöker att ge lydelsen i punkterna 47 och 48 i den överklagade domen en orimlig betydelse och innebörd, eftersom förstainstansrätten i motsats till vad klaganden har hävdat inte fann att gemenskapsregistreringen utgjorde grunden för en äldre rättighet för att utöva rätten att framställa invändningar och inte tillmätte denna registrering något värde i samband med bedömningen av om risk för förväxling mellan de motstående varumärkena förelåg. I realiteten bedömde förstainstansrätten i den ovannämnda domen frågan huruvida risk för förväxling mellan de motstående varumärkena förelåg enbart med avseende på Spanien och den spanska marknaden.
35
I den andra grundens första del har klaganden gjort gällande att förstainstansrätten, genom att inte uttryckligen underlåta att beakta gemenskapsregistreringen av den grupp varumärken som Koipe åberopade i invändningen, otillbörligt beaktade denna registrering och därmed definierade omsättningskretsen och det relevanta området på ett oriktigt sätt genom att bedöma risken för förväxling i förhållande till omsättningskretsen i gemenskapen och inte i förhållande till omsättningskretsen i Spanien.
36
Klaganden har härvid betonat att förstainstansrätten i den överklagade domen visserligen hänvisade till ”den spanska marknaden” för olivolja, men att denna hänvisning inte gjordes i samband med bedömningen av risken för förväxling, utan i ett annat sammanhang och i ett mycket mer begränsat syfte, bland annat syftet att bedöma särskiljningsförmågan hos figurelementen i de motstående varumärkena. Detta utgör endast en av flera faktorer som ska beaktas vid bedömningen av risken för förväxling, nämligen varumärkeslikheten.
37
Koipe och harmoniseringsbyrån har i huvudsak genmält att förstainstansrätten bedömde särskiljningsförmågan hos figur- och ordelementen i de motstående varumärkena just i syfte att besvara frågan huruvida risk för förväxling mellan dessa varumärken förelåg i Spanien. Koipe och harmoniseringsbyrån har tillagt att förstainstansrätten därvid tydligt och korrekt begränsade bedömningen av omsättningskretsen och det relevanta området till den ovannämnda medlemsstaten.
Domstolens bedömning
38
Domstolen erinrar först och främst om att enligt artikel 8.1 b i förordning nr 40/94 ska ett varumärke inte registreras om innehavaren av ett äldre varumärke invänder och om det, på grund av att varumärket är identiskt med eller liknar det äldre varumärket och de varor eller tjänster som omfattas av varumärkena är identiska eller är av liknande slag, föreligger en risk att allmänheten förväxlar dem inom det område där det äldre varumärket är skyddat. Detta inbegriper risken för att varumärket associeras med det äldre varumärket. Enligt artikel 8.2 a i förordning nr 40/94 avses med äldre varumärken gemenskapsvarumärken, varumärken som har registrerats i en medlemsstat och varumärken som blivit föremål för en internationell registrering och för vilka ansökan om registrering gjorts tidigare än ansökan om registrering av gemenskapsvarumärket.
39
I förevarande mål grundades Koipes invändning mot att varumärket La Española registrerades på ett flertal nationella och internationella registreringar samt på en gemenskapsregistrering. Ansökan om gemenskapsregistrering ingavs senare än Aceites del Surs ansökan om registrering.
40
Det är visserligen riktigt att det inte framgår av lydelsen i de relevanta punkterna i den överklagade domen att förstainstansrätten uttryckligen underlät att beakta den ovannämnda gemenskapsregistreringen vid prövningen av huruvida Koipes invändning var välgrundad.
41
Även om det antas att förstainstansrätten härigenom åsidosatte artikel 8.1 och 8.2 i förordning nr 40/94, är detta dock inte en felaktig rättstillämpning som kan medföra att den överklagade domen blir behäftad med fel.
42
Det ska konstateras att förstainstansrätten i punkt 48 i den överklagade domen med giltig verkan godtog att Koipe invände mot registreringen av varumärket La Española på grundval av samtliga registreringar som detta företag hade åberopat och som omfattade flera varumärken beträffande vilka ansökan om registrering hade ingetts före ansökan om registrering av det sökta varumärket. Det kan därför inte göras gällande att förstainstansrätten, på grund av att den inte uttryckligen underlät att beakta gemenskapsregistreringen vid prövningen av huruvida Koipes invändning var välgrundad, bedömde gemenskapsregistreringen och därmed, såsom klaganden har påstått, lade grunden till principen att ett yngre varumärke kan göras gällande mot en tidigare ansökan om registrering av ett varumärke.
43
Domstolen anger vidare att det fel som förstainstansrätten påstås ha begått inte heller var avgörande när det relevanta området och omsättningskretsen definierades i samband med prövningen av om risk för förväxling förelåg mellan de motstående varumärkena.
44
Det följer därför tydligt av punkterna 53, 63, 77–80, 92 och 111 i den överklagade domen att förstainstansrätten vid bedömningen av risken för förväxling exakt och konsekvent hänvisade till ”Spanien” och ”den spanska marknaden” och att den, såsom klaganden för övrigt har medgett under förhandlingen, inte hänvisade till något annat område eller någon annan omsättningskrets.
45
Härav följer att den första grunden och den andra grundens första del delvis är verkningslösa och i övrigt inte kan leda till bifall för överklagandet.
Den andra grundens andra del
Parternas argument
46
I den andra grundens andra del har klaganden hävdat först och främst att förstainstansrätten – trots att det vid prövningen av huruvida risk för förväxling föreligger enligt gemenskapens rättspraxis ska göras en helhetsbedömning mot bakgrund av samtliga relevanta faktorer i det enskilda fallet (se bland annat dom av den 11 november 1997 i mål C-251/95, SABEL, REG 1997, s. I-6191, punkt 22, och av den 12 januari 2006 i mål C-361/04 P, Ruiz-Picasso m.fl. mot harmoniseringsbyrån, REG 2006, s. I-643, punkt 18) – underlät att beakta två särskilt viktiga och relevanta faktorer, nämligen dels att de motstående varumärkena under en längre tid i det förflutna funnits samtidigt på den spanska marknaden för olivolja, dels att de var notoriskt kända på denna marknad. Förstainstansrätten bedömde därför inte i behörig ordning huruvida de ovannämnda varumärkena liknade varandra.
47
Klaganden anser för det andra att förstainstansrätten – långt ifrån att följa regeln om helhetsbedömningen och helhetsintrycket i den mening som avses i den rättspraxis som anges i föregående punkt – ”tillämpade en analytisk metod” och gjorde en åtskild och successiv prövning av figurelementen och ordelementen i de motstående varumärkena. Förstainstansrätten tillmätte härvid felaktigt figurelementen en avgörande betydelse och underlät oriktigt att tillmäta varumärkenas ordelement någon som helst betydelse.
48
Genom att härigenom tillmäta figurelementet en ”dominerande” betydelse i förhållande till andra beståndsdelar i varumärket La Española och genom att dessa således blev betydelselösa för helhetsintrycket av detta varumärke, missuppfattade förstainstansrätten de faktiska omständigheterna och bevisningen i målet.
49
Förstainstansrätten gjorde för det tredje inte en korrekt bedömning av begreppet omsättningskrets som är avgörande vid helhetsbedömningen av risken för förväxling mellan de motstående varumärkena. Förstainstansrätten betecknade nämligen spanska genomsnittskonsumenter av olivolja som ouppmärksamma och tanklösa och inte som en genomsnittskonsument som är ”normalt informerad samt skäligen uppmärksam och medveten”, vilket fordras enligt gemenskapens rättspraxis.
50
Koipe anser däremot att förstainstansrätten tillämpade kriteriet för helhetsbedömning på ett korrekt sätt, eftersom den i den överklagade domen bedömde risken för förväxling på ett riktigt sätt och beaktade samtliga relevanta beståndsdelar i förevarande mål, inklusive den omständigheten att de motstående varumärkena funnits samtidigt på den spanska marknaden, även om detta inte skett problemfritt.
51
I enlighet med gemenskapens rättspraxis har inte alla beståndsdelar i ett varumärke samma värde och betydelse. Den omständigheten att förstainstansrätten tillmätte figurelementet en dominerande betydelse, vilket medförde att den kunde dra slutsatsen att risk för förväxling mellan de motstående varumärkena förelåg samtidigt som den även beaktade ordelementet, innebär inte att någon bestämmelse i gemenskapens varumärkesrätt åsidosätts. Förstainstansrätten gjorde nämligen inte avsteg från de kriterier för bedömningen av den ovannämnda risken som anges i olika bestämmelser och i rättspraxis.
52
Koipe anser att vad som anförts om att förstainstansrätten gjorde en felaktig definition av spanska konsumenter av olivolja endast utgör lösa påståenden som inte kan prövas i ett mål om överklagande.
53
Harmoniseringsbyrån har för sin del anfört först och främst att den omständigheten att förstainstansrätten inte beaktade att kännetecknen funnits samtidigt i det relevanta området eller att det sökta varumärket var notoriskt känt i Spanien inte har någon avgörande betydelse för det resultat som rätten kom fram till med avseende på bedömningen av risken för förväxling.
54
Beträffande den metod som förstainstansrätten tillämpade för att kontrollera om risk för förväxling förelåg, har harmoniseringsbyrån betonat att förstainstansrätten jämförde de motstående varumärkena i visuellt hänseende och att den därvid beaktade endast figurelementen och bortsåg från vilken betydelse ordelementen hade för helhetsintrycket av de två kännetecknen med hänsyn till att ordkännetecknet La Española har låg särskiljningsförmåga.
55
Harmoniseringsbyrån har emellertid inte uttalat sig med avseende på huruvida en sådan metod är befogad. Harmoniseringsbyrån överlåter åt domstolen att avgöra denna fråga och har endast angett två möjliga lösningar.
56
Förstainstansrättens ovannämnda bedömning kan godtas endast om domstolen medger att förstainstansrätten, med hänsyn till att de övriga beståndsdelarna i de motstående varumärkena inte var betydelsefulla, hade fog för att jämföra kännetecken som var representativa för dessa varumärken på grundval av enbart figurelementen i dessa och om det, på grund av att dessa kännetecken befanns likna varandra, inte var nödvändigt att jämföra varumärkenas beteckningar ur verbal och begreppsmässig synpunkt.
57
Om domstolen å andra sidan kommer till slutsatsen att förstainstansrättens resonemang är otillräckligt för att läggas till grund för prövningen av de ifrågavarande kännetecknen eller att förstainstansrättens motivering inte är förenlig med gällande rätt, ska den överklagade domen upphävas på grund av att artikel 8.1 b i förordning nr 40/94 åsidosatts och målet ska återförvisas till förstainstansrätten för en ny jämförelse av kännetecknen i enlighet med domstolens tolkning, det vill säga med beaktande av kännetecknen i deras helhet.
58
I likhet med klaganden har harmoniseringsbyrån med avseende på invändningarna beträffande definitionen av spanska konsumenter av olivolja gjort gällande att den allmänhet som förstainstansrätten beaktade i den överklagade domen företer större likheter med en vårdslös konsument än med en skäligen uppmärksam konsument.
Domstolens bedömning
59
Beträffande klagandens argument avseende de fel som förstainstansrätten begick vid bedömningen av huruvida risk för förväxling mellan de motstående varumärkena förelåg, erinrar domstolen om att det vid prövningen av huruvida det föreligger en sådan risk hos allmänheten enligt domstolens fasta rättspraxis ska göras en helhetsbedömning mot bakgrund av samtliga relevanta faktorer i det enskilda fallet (se, för ett motsvarande synsätt, domen i det ovannämnda målet SABEL, punkt 22, och dom av den 22 juni 1999 i mål C-342/97, Lloyd Schuhfabrik Meyer, REG 1999, s. I-3819, punkt 18, beslut av den 28 april 2004 i mål C-3/03 P, Matratzen Concord mot harmoniseringsbyrån, REG 2004, s. I-3657, punkt 28, samt dom av den 6 oktober 2005 i mål C-120/04, Medion, REG 2005, s. I-8551, punkt 27, och av den 12 juni 2007 i mål C-334/05 P, harmoniseringsbyrån mot Shaker, REG 2007, s. I-4529, punkt 34).
60
Det följer likaså av fast rättspraxis att helhetsbedömningen av risken för förväxling ska, vad gäller varumärkenas visuella likhet, ljudlikhet eller begreppsmässiga likhet, grunda sig på det helhetsintryck som varumärkena åstadkommer med hänsyn särskilt till deras särskiljande och dominerande beståndsdelar (se domen i det ovannämnda målet harmoniseringsbyrån mot Shaker, punkt 35 och där angiven rättspraxis).
61
Vid prövningen av om det föreligger risk för förväxling ska bedömningen av likheten mellan två varumärken inte endast avse en beståndsdel i ett sammansatt varumärke som jämförs med ett annat varumärke. Jämförelsen ska tvärtom göras genom att de aktuella varumärkena, betraktade vart och ett för sig, undersöks i sin helhet (se, för ett liknande resonemang, beslutet i det ovannämnda målet Matratzen Concord mot harmoniseringsbyrån, punkt 32, samt domarna i de ovannämnda målen Medion, punkt 29, och harmoniseringsbyrån mot Shaker, punkt 41).
62
Domstolen har härvid även preciserat att enligt fast rättspraxis kan omsättningskretsens minnesbild av det helhetsintryck som ett sammansatt varumärke ger under vissa förhållanden domineras av en eller flera av varumärkets beståndsdelar. Det är emellertid endast när alla andra beståndsdelar i varumärket är försumbara som bedömningen av likheten kan grunda sig enbart på den dominerande beståndsdelen (domen i det ovannämnda målet harmoniseringsbyrån mot Shaker, punkterna 41 och 42, och dom av den 20 september 2007 i mål C-193/06 P, Nestlé mot harmoniseringsbyrån, punkterna 42 och 43 och där angiven rättspraxis).
63
Den andra grundens andra del ska således prövas mot bakgrund av dessa principer.
64
Domstolen erinrar härvid om att förstainstansrätten i punkterna 88–90 i den överklagade domen först ansåg att överklagandenämnden felaktigt hade tillmätt ordelementet i de motstående varumärkena en väsentlig betydelse med hänsyn till att figurelementen i de ovannämnda varumärkena har låg särskiljningsförmåga.
65
Förstainstansrätten tillmätte däremot figurelementet en sådan betydelse när den i punkt 91 i den överklagade domen tydligt angav att figurelementet var mycket större än ordelementet och att ordelementet därför var underordnat i förhållande till figurelementet. Enligt punkt 109 i den ovannämnda domen får figurelementet, under de särskilda förhållanden som den ifrågavarande varan säljs, större betydelse.
66
Förstainstansrätten tillmätte således de motstående varumärkenas figurelement en dominerande betydelse i förhållande till andra beståndsdelar i dessa, bland annat ordelementet. Detta medförde att förstainstansrätten hade fog för att grunda sin bedömning på känneteckenslikheten och på att risk för förväxling förelåg mellan varumärkena La Española och Carbonell genom att den visuella jämförelsen av de ovannämnda kännetecknen fick väsentlig betydelse.
67
I motsats till vad klaganden har gjort gällande ledde detta synsätt emellertid inte till att förstainstansrätten inte beaktade ordelementets betydelse.
68
Efter att i punkt 100 i den överklagade domen ha gjort en detaljerad bedömning av de motstående varumärkena i visuellt hänseende konstaterade förstainstansrätten således i punkterna 103 och 104 i denna dom att samtliga gemensamma beståndsdelar hos de två ifrågavarande varumärkena gav ett mycket likartat visuellt helhetsintryck, eftersom det väsentliga budskapet och helhetsintrycket i varumärket Carbonell med stor precision återges i varumärket La Española, vilket oundvikligen innebar risk för att konsumenterna skulle förväxla dessa varumärken.
69
Förstainstansrätten preciserade slutligen, i punkterna 105 och 111 i den överklagade domen, att en sådan risk för förväxling inte blir mindre av att ordelementen är olika, eftersom ordelementet i det sökta varumärket har mycket låg särskiljningsförmåga på grund av att det hänför sig till varans geografiska ursprung.
70
Samtidigt som förstainstansrätten fann att de ovannämnda varumärkenas figurelement hade en dominerande betydelse i förhållande till andra beståndsdelar i dessa, underlät den inte att beakta ordelementet. Det var tvärtom i samband med bedömningen av ordelementet som förstainstansrätten fann att detta i huvudsak var obetydligt, särskilt på grund av att skillnaderna mellan ordkännetecknen i de motstående varumärkena inte kunde föranleda någon annan bedömning än den som förstainstansrätten kommit fram till efter att ha jämfört dessa varumärken i visuellt hänseende.
71
Det ska därför konstateras att förstainstansrätten i förevarande mål, i motsats till vad klaganden påstått, på ett korrekt sätt tillämpade regeln om helhetsbedömning som definieras i den rättspraxis som anges ovan i punkterna 59–62 i denna dom i samband med bedömningen av om risk för förväxling förelåg mellan de motstående varumärkena.
72
Det kan därför inte heller, såsom klaganden har påstått, hävdas att förstainstansrätten, långt ifrån att följa denna rättspraxis, missuppfattade de faktiska omständigheterna och bevisningen i målet.
73
Med avseende på att klaganden bestritt förstainstansrättens definition av spanska konsumenter av olivolja, konstaterar domstolen dessutom att förstainstansrättens bedömning i detta hänseende följer domstolens fasta rättspraxis på området.
74
Såsom förstainstansrätten med fog erinrade om i punkt 107 i den överklagade domen är den uppfattning av varumärkena som genomsnittskonsumenten av de ifrågavarande varorna och tjänsterna har av avgörande betydelse vid helhetsbedömningen av risken för förväxling (domarna i de ovannämnda målen SABEL, punkt 23, och Lloyd Schuhfabrik Meyer, punkt 25). I samband med denna helhetsbedömning förväntas genomsnittskonsumenten vara normalt informerad samt skäligen uppmärksam och medveten. Genomsnittskonsumentens uppmärksamhet kan emellertid variera beroende på vilket varu- eller tjänsteslag det är fråga om (domen i det ovannämnda målet Lloyd Schuhfabrik Meyer, punkt 26).
75
Mot bakgrund av dessa principer konstaterade förstainstansrätten i punkterna 108 och 109 bland annat att olivolja är en gängse konsumentvara i Spanien, att den oftast köps i varuhus eller i affärer där varor av olika märken ställs upp på hyllor och att konsumenten leds mer av ett synintryck av det varumärke han söker.
76
Förstainstansrätten hade därför fog för att i punkterna 109 och 110 i den överklagade domen dra slutsatsen att de motstående varumärkenas figurelement får större betydelse under dessa förhållanden och att risken för förväxling mellan dem därmed ökar. Kännetecknen är svårare att urskilja, eftersom genomsnittskonsumenten, såsom domstolen för övrigt har preciserat (se, för ett motsvarande synsätt, domen i det ovannämnda målet harmoniseringsbyrån mot Shaker, punkt 35, och domen i det ovannämnda målet Nestlé mot harmoniseringsbyrån, punkt 34 och där angiven rättspraxis), vanligtvis uppfattar ett varumärke som en helhet och inte ägnar sig åt att undersöka varumärkets olika detaljer.
77
Domstolen finner att klagandens argument beträffande förstainstansrättens konstaterande angående den ovannämnda konsumentens uppmärksamhet uteslutande avser de faktiska omständigheterna.
78
Domstolen erinrar härvid om att förstainstansrätten är dels ensam behörig att fastställa de faktiska omständigheterna, utom då det av handlingarna i målet framgår att de fastställda omständigheterna är materiellt oriktiga, dels ensam behörig att bedöma dessa faktiska omständigheter. Bedömningen av de faktiska omständigheterna är därför inte, utom då uppgifterna om dessa har missuppfattats, en rättsfråga som i sig är underställd domstolens kontroll inom ramen för ett överklagande (se dom av den 29 april 2004 i de förenade målen C-456/01 P och C-457/01 P, Henkel mot harmoniseringsbyrån, REG 2004, s. I-5089, punkterna 41 och 56, och av den 25 oktober 2007 i mål C-238/06 P, Develey mot harmoniseringsbyrån, REG 2007, s. I-9375, punkt 97).
79
I förevarande mål har klaganden emellertid inte visat eller ens påstått att det föreligger någon missuppfattning. Det är därför uppenbart att talan inte kan prövas såvitt avser detta argument.
80
Vad slutligen avser klagandens påstående att förstainstansrätten – genom att i den överklagade domen underlåta att beakta att de motstående varumärkena under en längre tid i det förflutna funnits samtidigt på den spanska marknaden för olivolja och att de var notoriskt kända på denna marknad – inte bedömde i behörig ordning huruvida dessa varumärken liknade varandra, konstaterar domstolen att dessa argument inte kan godtas.
81
Även om förstainstansrätten härvid verkligen inte bedömde huruvida dessa omständigheter var relevanta har detta, såsom generaladvokaten angav i punkt 31 i sitt förslag till avgörande, inte någon avgörande betydelse för det resultat som rätten kom fram till med avseende på bedömningen av risken för förväxling.
82
Det kan nämligen visserligen inte uteslutas att den omständigheten att två varumärken funnits samtidigt på en viss marknad tillsammans med andra faktorer eventuellt kan bidra till att risken för förväxling mellan dessa varumärken hos omsättningskretsen minskar, men vissa villkor måste vara uppfyllda. Såsom generaladvokaten anfört i punkterna 28 och 29 i sitt förslag till avgörande, kan det anses att risk för förväxling inte föreligger särskilt om de motstående varumärkena funnits samtidigt på den ifrågavarande marknaden och gjort detta problemfritt.
83
Det framgår emellertid av handlingarna i målet att det inte var problemfritt att varumärkena La Española och Carbonell fanns samtidigt på marknaden. Frågan huruvida dessa varumärken liknar varandra har nämligen varit föremål för tvist mellan de båda företagen under många år i nationella domstolar.
84
Vad avser argumentet att varumärkena är notoriskt kända, ska det först och främst preciseras att det är frågan huruvida det äldre varumärket, i förevarande mål varumärket Carbonell, är känt som ska beaktas vid bedömningen av om likheten mellan de varor som omfattas av de båda varumärkena räcker för att risk för förväxling ska föreligga (se, för ett motsvarande synsätt, dom av den 29 september 1998 i mål C-39/97, Canon, REG 1998, s. I-5507, punkt 24). Klaganden kan i förevarande mål därför inte göra gällande att varumärket La Española är notoriskt känt på den spanska marknaden för olivolja – vilket klaganden utan framgång för övrigt gjorde under förfarandet i första instans – för att hävda att risk för förväxling mellan de motstående varumärkena inte föreligger. Det är nämligen utrett att detta varumärke är yngre än varumärket Carbonell. Med avseende på huruvida det sistnämnda varumärket är känt, har klaganden inte tydligt uttryckt på vilket sätt förstainstansrätten, om den hade beaktat denna omständighet, hade kunnat tillmäta varumärket La Española en högre särskiljningsförmåga och därmed finna att risk för förväxling mellan de ovannämnda varumärkena inte förelåg.
85
De ovannämnda argumenten är under dessa förhållanden verkningslösa och ska inte godtas.
86
Av det ovanstående följer att ingen av de två grunder som klaganden har åberopat till stöd för sitt överklagande kan vinna bifall och att överklagandet därför ska ogillas.
Harmoniseringsbyråns slutanmärkningar avseende vissa invändningar om rättegångshinder som gjordes i förstainstansrätten
87
I sitt skriftliga yttrande har harmoniseringsbyrån, utöver att besvara grunderna för överklagandet, uttalat sig om vissa invändningar om rättegångshinder som förstainstansrätten avslog. Harmoniseringsbyrån har begärt att domstolen ska ta ställning i detta avseende med hänsyn till att dessa frågor inverkar på harmoniseringsbyråns försvar i olika mål som pågår vid domstolen.
88
Harmoniseringsbyrån har särskilt gjort gällande att förstainstansrätten åsidosatte artikel 63.3 i förordning nr 40/94. Rätten har inte möjlighet enligt denna bestämmelse att, såsom i den överklagade domen, avkunna ett beslut som leder till ett resultat som strider mot det som följer av överklagandenämndens angripna beslut.
89
Enligt harmoniseringsbyrån borde förstainstansrätten dessutom ha förklarat att de handlingar som ingavs i första instans inte kunde tillåtas som skriftlig bevisning, eftersom dessa borde ha ingetts till överklagandenämnden enligt artikel 74 i förordning nr 40/94.
90
Domstolen gör följande bedömning. Under de omständigheter som föreligger i förevarande mål borde harmoniseringsbyrån, för att ifrågasätta förstainstansrättens slutsatser, antingen ha överklagat den överklagade domen eller anslutningsöverklagat, eftersom några sådana argument inte åberopades i överklagandet.
91
Domstolen ska, i och med att harmoniseringsbyrån inte har överklagat den överklagade domen, kontrollera om dess anmärkningar kan anses utgöra ett anslutningsöverklagande.
92
Domstolen erinrar härvid om att det för att ett argument ska klassificeras som anslutningsöverklagande enligt artikel 117.2 i rättegångsreglerna krävs att det har yrkats att den överklagade domen helt eller delvis ska upphävas, på en grund som inte omnämns i överklagandet. Om så är fallet i förevarande mål ska bedömas mot bakgrund av ordalydelsen, syftet och sammanhanget vad gäller det aktuella avsnittet i harmoniseringsbyråns svarsskrivelse (dom av den 10 juli 2008 i mål C-413/06 P, Bertelsmann och Sony Corporation of America mot Impala, REG 2008, s. I-4951, punkt 186).
93
Det är emellertid utrett i förevarande mål att harmoniseringsbyrån inte någonstans i sin svarsskrivelse har använt uttrycket anslutningsöverklagande, utan snarast har framställt sina argument som slutanmärkningar som i huvudsak syftar till att domstolen ska förklara tolkningen av bestämmelserna i förordning nr 40/94. Harmoniseringsbyrån har vidare inte yrkat att domstolen ska upphäva den överklagade domen.
94
Under dessa omständigheter ska de ovannämnda anmärkningarna inte anses utgöra ett anslutningsöverklagande och det finns således inget skäl för domstolen att fatta beslut i detta avseende.
Rättegångskostnader
95
Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 118 i samma rättegångsregler ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Koipe har yrkat att klaganden ska förpliktas att ersätta Koipes rättegångskostnader. Eftersom klaganden har tappat målet, ska Koipes yrkande bifallas. Eftersom harmoniseringsbyrån inte har yrkat att klaganden ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, ska harmoniseringsbyrån bära sin rättegångskostnad.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:
1)
Överklagandet ogillas.
2)
Aceites del Sur-Coosur SA ska bära sin rättegångskostnad och ersätta Koipe Corporación SL:s rättegångskostnad.
3)
Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (harmoniseringsbyrån) ska bära sin rättegångskostnad.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: spanska.