EUR-Lex - 61995O0087 - SV
Avis juridique important
|
61995O0087
Domstolens beslut (fjärde avdelningen) den 24 april 1996.
-
Cassa nazionale di previdenza ed assistenza a favore degli avvocati e dei procuratori mot Europeiska unionens råd.
-
Talan om ogiltigförklaring - Förordning (EG) nr 3604/93 om fastställande av definitioner för tillämpningen av det förbud mot positiv särbehandling som anges i artikel 104a i EG-fördraget - Upptagande till prövning - Uppenbarligen ogrundat överklagande.
-
Mål C-87/95 P.
Rättsfallssamling 1996 s. I-02003
Sammanfattning
Nyckelord
1 Överklagande - Grunder - Enbart upprepning av grunder och argument som anförts vid förstainstansrätten - Avvisning - Ogillande(EG-stadgan för domstolen, artiklarna 49 och 51; rättegångsreglerna för domstolen, artikel 112.1 c) 2 Talan om ogiltigförklaring - Fysiska eller juridiska personer - Rättsakter som berör dem direkt och personligen - Förordning i vilken definitioner preciseras, såsom begreppet "finansinstitut", i syfte att tillämpa förbudet i artikel 104a i fördraget (EG-fördraget, artiklarna 104 a, 173 fjärde stycket och 189; rådets förordning nr 3604/93, artikel 4.2 sista strecksatsen)
Sammanfattning
3 Av artikel 51 i EG-stadgan för domstolen och artikel 112.1 c i rättegångsreglerna för domstolen framgår att ett överklagande skall innehålla uppgifter om vilka delar av avgörandet som angrips samt de rättsliga grunder som anförs till stöd för yrkandet om upphävande av avgörandet.Ett överklagande som inskränker sig till att upprepa eller ordagrant återge de grunder och argument som redan har anförts vid förstainstansrätten, inklusive sådana som grundade sig på omständigheter som denna domstol uttryckligen har ogillat, uppfyller inte detta krav. Ett sådant överklagande utgör i själva verket endast en begäran om omprövning av den ansökan som framställts till förstainstansrätten, vilket enligt artikel 49 i EG-stadgan för domstolen inte omfattas av domstolens behörighet. 4 En talan om ogiltigförklaring som förs av ett offentligt organ för förvaltning av ett obligatoriskt försäkrings- och stödsystem i en medlemsstat mot förordning nr 3604/93 om tillämpningen av förbudet mot en positiv särbehandling av offentliga myndigheter hos finansinstitut som anges i artikel 104a i EG-fördraget kan inte prövas. I artikel 4.2 sista strecksatsen i ovannämnda förordning återfinns en definition av begreppet "finansinstitut", där det preciseras att institutioner som ingår i den "offentliga sektorn" inte är finansinstitut. Förordningen utgör nämligen inte ett beslut i den mening som avses i artikel 189 i fördraget, eftersom de definitioner som fastställs i denna förordning - och som är avfattade i allmänna och abstrakta ordalag och alltså endast medför rättsverkningar för olika företag och institutioner om dessa ingår i allmänt och abstrakt bestämda kategorier - har en allmän och normativ betydelse. Även om de rättssubjekt som förordningen äger tillämpning på hade kunnat identifieras vid tidpunkten för rättsaktens antagande, skulle det inte ha räckt för att ifrågasätta denna bestämmelses normativa beskaffenhet, med beaktande av att den endast avser objektiva rättsliga eller faktiska förhållanden.