62024CJ0283
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
3. travnja 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Politika azila – Međunarodna zaštita – Direktiva 2013/32/EU – Članak 46. stavak 3. – Zahtjev cjelovitog i ex nunc razmatranja – Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Pravo na djelotvoran pravni lijek – Opseg ovlasti prvostupanjskog suda – Nacionalni propis kojim se ne predviđa ovlast nalaganja zdravstvenog pregleda podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu”
U predmetu C‑283/24 [Barouk] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Dioikitiko Dikastirio Diethnous Prostasias (Upravni sud za međunarodnu zaštitu, Cipar), odlukom od 29. ožujka 2024., koju je Sud zaprimio 23. travnja 2024., u postupku
B. F.
protiv
Kypriaki Dimokratia,
SUD (peto vijeće),
u sastavu: M. L. Arastey Sahún, predsjednica vijeća, D. Gratsias, E. Regan, J. Passer i B. Smulders (izvjestitelj), suci,
nezavisni odvjetnik: J. Richard de la Tour,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za ciparsku vladu, F. Sotiriou i E. Symeonidou, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, M. Debieuvre i A. Katsimerou, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 46. stavaka 1. i 3. Direktive 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite (SL 2013., L 180, str. 60.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 249. i ispravci SL 2020., L 76, str. 38., SL 2020., L 415, str. 90. i SL 2023./90200, L), u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), člankom 4. stavkom 1. i člankom 4. stavkom 3. točkom (c). Direktive 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni status izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite (SL 2011., L 337, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 248. i ispravci SL 2020., L 76, str. 37. i SL 2023./90216, L) i člankom 4. stavkom 3. UEU‑a.
2
Taj zahtjev je upućen u okviru spora između osobe B. F. i Kypriaki Dimokratije (Republika Cipar), koju zastupa Ypiresia Asylou (ciparsko tijelo za azil, Cipar) (u daljnjem tekstu: Tijelo za azil), u vezi s odlukom potonjeg o odbijanju zahtjeva za međunarodnu zaštitu osobe B. F. i nalaganju njezinog vraćanja u njezinu zemlju podrijetla.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2011/95
3
Članak 4. Direktive 2011/95 određuje:
„1.   Države članice mogu utvrditi kao obvezu podnositelja zahtjeva da čim prije dostavi sve potrebne elemente kojima će potkrijepiti svoj zahtjev za međunarodnu zaštitu. Dužnost je države članice da u suradnji s podnositeljem zahtjeva procijeni odgovarajuće elemente zahtjeva.
[…]
3.   Zahtjevi za međunarodnu zaštitu ocjenjuju se pojedinačno, pri čemu se uzima u obzir sljedeće:
[…]
(c)
položaj i osobne okolnosti podnositelja zahtjeva, uključujući čimbenike kao što su podrijetlo, spol i dob, kako bi se procijenilo bi li se, s obzirom na osobne okolnosti podnositelja zahtjeva, postupci kojima je podnositelj zahtjev bio izložen ili bi mogao biti izložen mogli smatrati proganjanjem ili ozbiljnom nepravdom;
[…]”
Direktiva 2013/32
4
U uvodnim izjavama 18., 50. i 60. Direktive 2013/32 navedeno je:
(18)
U interesu je država članica i podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu da se odluke o zahtjevima za međunarodnu zaštitu donose što prije, ne dovodeći u pitanje valjanost i sustavnost razmatranja koje se provodi.
[…]
(50)
U skladu s temeljnim načelom prava Unije da se na odluke u vezi sa zahtjevom za međunarodnu zaštitu, odluke o odbijanju ponovnog pokretanja postupka razmatranja zahtjeva nakon okončanja te odluke o oduzimanju statusa izbjeglice ili statusa supsidijarne zaštite, može primijeniti djelotvoran pravni lijek pred sudom.
[…]
(60)
Ova Direktiva poštuje temeljna prava i načela priznata Poveljom. Posebno, ova Direktiva teži osigurati puno poštivanje ljudskog dostojanstva i promicati primjenu članaka 1., 4., 18., 19., 21., 23., 24. i 47. Povelje, te se u skladu s tome treba provoditi.”
5
U skladu s člankom 2. točkom (f) te direktive:
„Za potrebe ove Direktive:
[…]
(f)
„tijelo odlučivanja” znači nesudsko ili upravno tijelo u državi članici nadležnoj za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu, koje je ovlašteno donositi odluke u prvom stupnju u tim predmetima;
6
Članak 18. te direktive, naslovljen „Zdravstveni pregled”, određuje:
„1.   Ako tijelo odlučivanja to smatra potrebnim za ocjenjivanje zahtjeva za međunarodnu zaštitu u skladu s člankom 4. Direktive 2011/95/EU, države članice uz pristanak podnositelja zahtjeva organiziraju zdravstveni pregled podnositelja zahtjeva u vezi znakova koji mogu ukazivati na proganjanje ili tešku štetu u prošlosti. Druga je mogućnost da države članice mogu predvidjeti da podnositelj zahtjeva sam organizira takav zdravstveni pregled.
Zdravstveni pregled iz prvog podstavka provode kvalificirani zdravstveni djelatnici, a rezultat pregleda se dostavlja tijelu odlučivanja što prije. Države članice mogu odrediti zdravstvene djelatnike koji mogu provoditi takve zdravstvene preglede. Ako podnositelj zahtjeva odbije takav zdravstveni pregled, to ne sprečava tijelo odlučivanja da donese odluku o zahtjevu za međunarodnu zaštitu.
Zdravstveni pregledi koji se provode u skladu s ovim stavkom plaćaju se iz javnih sredstava.
2.   Ako se zdravstveni pregled ne obavi u skladu sa stavkom 1., države članice obavješćuju podnositelje zahtjeva da oni mogu na vlastitu inicijativu i na vlastiti trošak organizirati zdravstveni pregled u vezi znakova koji mogu ukazivati na proganjanje ili tešku štetu u prošlosti.
3.   Rezultate zdravstvenih pregleda iz stavaka 1. i 2. ocjenjuje tijelo odlučivanja zajedno s drugim elementima zahtjeva.”
7
Člankom 46. Direktive 2013/32, naslovljenim „Pravo na učinkoviti pravni lijek”, predviđa se:
„1.   Države članice osiguravaju da podnositelji zahtjeva imaju pravo na učinkoviti pravni lijek pred sudom, protiv:
(a)
odluke donesene u vezi s njihovim zahtjevom za međunarodnu zaštitu, uključujući odluku:
i.
o razmatranju neutemeljenosti zahtjeva u vezi statusa izbjeglice i/ili supsidijarne zaštite;
[…]
[…]
3.   Zbog usklađivanja sa stavkom 1., države članice osiguravaju da se učinkovitim pravnim lijekom predviđa cjelovito i ex nunc razmatranje i činjenica i pravnih pitanja, uključujući, ako je potrebno, razmatranje potreba za međunarodnom zaštitom u skladu s Direktivom 2011/95/EU, barem u žalbenim postupcima pred prvostupanjskim sudom.
4.   Države članice utvrđuju razumne rokove i druga potrebna pravila za ostvarivanje prava podnositelja zahtjeva na učinkovit pravni lijek u skladu sa stavkom 1. […]
[…]”
Ciparsko pravo
8
Člankom 15. Peri Prosfygon Nomosa (Zakon o izbjeglicama), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: Zakon o izbjeglicama), naslovljenim „Zdravstveni i psihološki pregled podnositelja zahtjeva”, određuje se:
„(1)   Ako nadležni službenik [Tijela za azil] to smatra svrsishodnim za potrebe razmatranja zahtjeva […] i uz suglasnost podnositelja zahtjeva, liječnik i/ili psiholog pregledava podnositelja zahtjeva s obzirom na:
a)
znakove proganjanja ili tešku štetu koje je u prošlosti pretrpio; i
b)
simptome i znakove mučenja ili drugih teških oblika fizičkog ili psihičkog nasilja, uključujući seksualno nasilje.
(2)   Zdravstveni pregled iz stavka 1. o javnom trošku provode kvalificirani zdravstveni radnici, i njegovi se rezultati u najkraćem mogućem roku priopćavaju [Tijelu za azil].
(3)   Odbijanje podnositelja zahtjeva da se podvrgne zdravstvenom i/ili psihološkom pregledu ne sprečava voditelja [Tijelu za azil] da odluči o zahtjevu.
(4)   Rezultate zdravstvenih i/ili psiholoških pregleda obavljenih na temelju stavka 1. ili stavka 8. uz ostale elemente zahtjeva ocjenjuje voditelj [Tijelo za azil].
(5)   Ako postoje znakovi teške štete, nadležni službenik [Tijelo za azil] obavlja razgovor s podnositeljem zahtjeva, nakon savjetovanja i u suradnji s nadležnim liječnikom.
[…]
(8)   Ako se ne provede zdravstveni i/ili psihološki pregled u skladu sa stavkom 1., [Tijelo za azil] obavještava podnositelje zahtjeva da oni mogu, na vlastitu inicijativu i na vlastiti trošak, poduzeti potrebne korake da se podvrgnu zdravstvenom i/ili psihološkom pregledu radi utvrđivanja znakova proganjanja ili teške štete koju su pretrpjeli u prošlosti.”
9
U skladu s člankom 7. Peri tis Litourgiasa Dioikitikou Dikastiriou Diethnous Prostasias Diadikastikoi Kanonismoi tou 2019 (Poslovnik o funkcioniranju Upravnog suda za međunarodnu zaštitu iz 2019.), u verziji primjenjivoj na glavni postupak:
„[Upravni sud za međunarodnu zaštitu] može urediti postupak i, prema potrebi, dati pute u pogledu uzimanja pisanog ili usmenog iskaza svjedoka ili drugih dokaza, razgovora s tražiteljem azila ili međunarodne zaštite, kao i drugih postupaka, u skladu sa Zakonom […] o izbjeglicama i smjernicama Europskog potpornog ureda za azil (EASO), kako taj sud smatra prikladnim i pravednim u okolnostima slučaja.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
10
Osoba B. F., libijski državljanin, podnijela je 4. rujna 2018. zahtjev za međunarodnu zaštitu na Cipru.
11
U prilog svojem zahtjevu B. F. je istaknuo, među ostalim, da je bio žrtva mučenja tajnih i vojnih službi Libanona zbog, među ostalim, svojega političkog aktivizma i sudjelovanja u vojnom krilu libanonske političke stranke te da je i dalje bio izložen prijetnjama i pokušajima ubojstva, zbog čega je bio uvjeren da će, u slučaju povratka u Libanon, biti uhićen u zračnoj luci u toj zemlji i osuđen na kaznu zatvora ili smrtnu kaznu.
12
Odlukom od 7. veljače 2022. Tijelo za azil odbilo mu je priznati status izbjeglice zbog nepostojanja osnovanog straha od proganjanja ili opasnosti od teške štete u slučaju povratka u Libanon. U tom je pogledu to tijelo smatralo da su izjave koje je osoba B. F. dala tijekom više razgovora bile nedosljedne, proturječne i neprecizne.
13
Nakon što mu je osoba B. F. podnijela tužbu protiv te odluke, Dioikitiko Dikastirio Diethnous Prostasias (Upravni sud za međunarodnu zaštitu, Cipar), koji je sud koji je uputio zahtjev, također tvrdi da je zaključio da su tvrdnje osobe B. F. o političkom, vjerskom i rasnom proganjanju koje je navodno pretrpio od strane libanonskih tajnih službi, među ostalim, kao član libanonske političke stranke, nedosljedne, nelogične i nevjerodostojne.
14
Međutim, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, prilikom pojedinačne ocjene zahtjeva za međunarodnu zaštitu valja uzeti u obzir ranjivost podnositelja zahtjeva jer ona može utjecati, među ostalim, na dosljednost njegovih izjava danih u prilog njegovu zahtjevu za međunarodnu zaštitu i stoga na procjenu njegove vjerodostojnosti.
15
Tijelo za azil nije provelo zdravstveni ili psihološki pregled dotične osobe u vezi sa znakovima proganjanja ili teške štete za koje ona tvrdi da je pretrpjela u prošlosti ili na simptome i indicije mučenja ili drugih teških djela fizičkog ili psihičkog nasilja.
16
Stoga, s obzirom na to da dotična osoba nije obavila zdravstveni pregled, sud koji je uputio zahtjev smatra da ne može ocijeniti vjerodostojnost podnositelja zahtjeva, koja bi ipak bila sastavni dio cjelovitog i ex nunc razmatranja zahtjeva za međunarodnu zaštitu koje treba provesti prvostupanjski sud na temelju članka 46. stavka 3. Direktive 2013/32.
17
Sud koji je uputio zahtjev tvrdi da na temelju nacionalnog prava nema ovlast naložiti takav zdravstveni pregled, što je potvrđeno nedavnom sudskom praksom Anotata Dikastirio Kyprou (Vrhovni sud Cipra), prema kojoj je na temelju nacionalnog prava jedino Tijelo za azil ovlašteno naložiti tražitelju azila da se podvrgne zdravstvenim pregledima. Stoga sud koji je uputio zahtjev može samo tom tijelu postaviti pitanja o razlozima zbog kojih takvi pregledi nisu provedeni i, po potrebi, poništiti pobijanu odluku ako smatra da je povrijeđen članak 15. Zakona o izbjeglicama.
18
Stoga se taj sud pita može li iz članka 46. stavka 3. Direktive 2013/32 izvesti ovlast da naloži zdravstveni pregled, s obzirom na to da mu se tom odredbom, u vezi s pravom na djelotvoran pravni lijek iz članka 47. Povelje, nalaže da provede „cjelovito i ex nunc razmatranje” zahtjeva za međunarodnu zaštitu.
19
Konkretno, sud koji je uputio zahtjev dvoji može li se, u slučaju da smatra da je za ocjenu zahtjeva za međunarodnu zaštitu potreban zdravstveni pregled, smatrati da je, s obzirom na izravan učinak članka 46. stavka 3. Direktive 2013/32, kako je utvrđen sudskom praksom Suda, on ovlašten sam naložiti takav pregled ili barem naložiti tijelu odlučivanja da provede zdravstveni pregled i dostavi mu rezultate tog pregleda.
20
Osim toga, ako bi se priznalo da su sredstva kojima raspolaže za provedbu razmatranja predviđenog člankom 46. stavkom 3. te direktive obuhvaćena postupovnom autonomijom država članica, sud koji je uputio zahtjev želi znati može li se, ako primjenjivo nacionalno zakonodavstvo ne ispunjava zahtjeve koji proizlaze iz načela djelotvornosti, zahtijevati od tijela odlučivanja, pokretanjem mehanizma iz članka 18. Direktive 2013/32, da provede zdravstveni pregled dotične osobe i da joj priopći rezultat tog ispitivanja.
21
Naposljetku, sud koji je uputio zahtjev dvoji jesu li, uzimajući u obzir i zahtjev brzog razmatranja zahtjeva za azil, zadovoljena jamstva iz članka 46. stavka 3. Direktive 2013/32 i članka 47. Povelje ako, u slučaju kada se tijekom sudskog ispitivanja zahtjeva za azil postavi medicinsko pitanje, nacionalni sud nema ovlast naložiti zdravstveni pregled iako smatra da je takav pregled potreban, ali može poništiti odluku koju je donijelo tijelo odlučivanja o odbijanju zahtjeva za međunarodnu zaštitu jer to tijelo nije podvrgnulo zdravstvenom pregledu podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu.
22
U tim je okolnostima Dioikitiko Dikastirio Diethnous Prostasias (Upravni sud za međunarodnu zaštitu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 46. stavke 1. i 3. Direktive [2013/32], koji se tumači s obzirom na članak 47. Povelje i u vezi s obvezom pojedinačne procjene iz članka 4. stavka 3. točke (c) i obvezom suradnje iz članka 4. stavka 1. Direktive [2011/95] i obvezom lojalne suradnje iz članka 4. stavka 3. UEU‑a tumačiti na način da, u slučaju u kojem ne postoji […] nacionalna odredba kojom se izričito propisuje mogućnost za nacionalni sud […] da [tražitelja azila] podvrgne zdravstvenim pregledima, taj sud može svoje pravo nalaganja da se tužitelja podvrgne [takvim] pregledima izvesti izravno iz navedene odredbe [članka 46.] kada se to smatra potrebnim kako bi se zahtjev za međunarodnu zaštitu razmotrio cjelovito i ex nunc?
2.
Treba li članak 46. stavke 1. i 3. Direktive [2013/32], koji se tumači s obzirom na članak 47. Povelje i u vezi s obvezom pojedinačne procjene iz članka 4. stavka 3. točke (c) i obvezom suradnje iz članka 4. stavka 1. Direktive [2011/95] i obvezom lojalne suradnje iz članka 4. stavka 3. UEU‑a tumačiti na način da, u slučaju u kojem ne postoji nacionalna odredba kojom se izričito predviđa mogućnost da nacionalni sud […] podvrgne tražitelja azila zdravstvenim pregledima, i u širem smislu, u slučaju kada ne postoji izričita zakonska odredba o mehanizmu za upućivanje na zdravstvene preglede dotične osobe kojim nacionalni sud raspolaže, to iz navedenog članka 46. izvodi ovlast suda za pokretanja postupka pred tijelom odlučivanja (koje je uvijek jedna od stranaka u postupku pred tim sudom) kako bi to tijelo, po analogiji, moglo primijeniti mehanizam iz članka 18. Direktive [2013/32] i dostaviti nacionalnom sudu rezultat zdravstvenog pregleda tražitelja?
3.
Treba li članak 46. stavak 3. Direktive [2013/32], koji se tumači s obzirom na članak 47. Povelje, tumačiti u smislu da je način provedbe cjelovitog i ex nunc razmatranja zahtjeva za međunarodnu zaštitu prepušten postupovnoj autonomiji država članica? U slučaju potvrdnog odgovora, treba li članak 46. stavke 1. i 3. Direktive [2013/32], koji se tumače s obzirom na članak 47. Povelje te u vezi s obvezom suradnje iz članka 4. stavka 1. Direktive [2011/95] i obvezom lojalne suradnje iz članka 4. stavka 3. UEU‑a tumačiti na način da, u slučaju u kojem ne postoji nacionalna odredba kojom se izričito predviđa mogućnost da nacionalni sud podvrgne tražitelja azila zdravstvenim pregledima, i u širem smislu, u slučaju kada ne postoji izričita zakonska odredba o mehanizmu za upućivanje na zdravstvene preglede dotične osobe kojim nacionalni sud raspolaže, sud ima ovlast pokretanja postupka pred tijelom odlučivanja (koje je uvijek jedna od stranaka pred tim sudom) kako bi to tijelo, po analogiji, moglo primijeniti mehanizam iz članka 18. Direktive [2013/32] i dostaviti nacionalnom sudu rezultat zdravstvenog pregleda tražitelja kada taj sud smatra da nacionalne mjere nisu u skladu s načelom učinkovitosti?
4.
Treba li članak 46. stavak 3. Direktive [2013/32], u vezi s člankom 47. Povelje, tumačiti na način da su u slučajevima u kojima je utvrđeno nepostojanje odgovarajućih mehanizama za pojedinačno, cjelovito i ex nunc razmatranje predviđeno člankom 46. stavkom 3. Direktive [2013/32], jamstva predviđena navedenim [odredbama] ispunjena kada je nacionalni sud nadležan za poništenje odluka o odbijanju zahtjeva za međunarodnu zaštitu?”
O prethodnim pitanjima
23
Svojim četirima pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 46. stavak 3. Direktive 2013/32, u vezi s člankom 47. Povelje i člankom 4. stavkom 3. UEU‑a, tumačiti na način da, kako bi se ispunio zahtjev cjelovitog i ex nunc razmatranja iz tog članka 46. stavka 3., prvostupanjski nacionalni sud, kojem je podnesen pravni lijek protiv odluke tijela odlučivanja o odbijanju zahtjeva za međunarodnu zaštitu, mora raspolagati ovlašću nalaganja zdravstvenog pregleda podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu, ako smatra da je pribjegavanje tom pregledu nužno ili relevantno za procjenu navedenog zahtjeva ili je dovoljno da taj sud ima ovlast poništiti takvu odluku zbog toga što to tijelo tog podnositelja nije podvrgnulo zdravstvenom pregledu, i vratiti predmet navedenom tijelu kako bi ono potom naložilo taj pregled u okviru novog postupka.
24
U skladu sa svojim naslovom, članak 46. Direktive 2013/32 odnosi se na pravo podnositeljâ zahtjeva za međunarodnu zaštitu na djelotvoran pravni lijek. U svojem stavku 1. članak 46. tim podnositeljima zahtjeva priznaje takvo pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom protiv odluka donesenih u vezi s njihovim zahtjevom. U stavku 3. članka 46. određuje se doseg tog prava, pri čemu se pojašnjava da države članice koje ta direktiva obvezuje moraju osigurati da sud pred kojim se osporava odluka o zahtjevu za međunarodnu zaštitu o kojoj je riječ „cjelovito i ex nunc razm[otri] i činjenic[e] i pravn[a] pitanja, uključujući, ako je potrebno, razmatranje potreba za međunarodnom zaštitom u skladu s Direktivom [2011/95]”.
25
Usto, valja podsjetiti na to da iz sudske prakse Suda proizlazi da značajke pravnog sredstva predviđenog člankom 46. Direktive 2013/32 moraju biti određene sukladno članku 47. Povelje, koji potvrđuje načelo djelotvorne sudske zaštite. Naime, taj članak Povelje dovoljan je sam za sebe i ne mora biti pojašnjen odredbama prava Unije ni nacionalnog prava kako bi se na temelju njega pojedincima dodijelilo pravo na koje se kao takvo mogu pozivati. Stoga ne može drukčije vrijediti za članak 46. stavak 3. te direktive u vezi s navedenim člankom Povelje (presuda od 4. listopada 2024., Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C‑406/22, EU:C:2024:841, t. 86. i navedena sudska praksa).
26
U tom kontekstu, kad je riječ o dosegu prava na djelotvoran pravni lijek, kako je utvrđeno u članku 46. stavku 3., Sud je presudio da izraz „osiguravaju da se djelotvornim pravnim lijekom predviđa cjelovito i ex nunc razmatranje i činjenica i pravnih pitanja”, koji se pojavljuje u toj odredbi, treba tumačiti na način da države članice, na temelju te odredbe, moraju urediti svoje nacionalno pravo na način da postupanje s pravnim lijekovima iz navedene odredbe podrazumijeva da sud ispita sve činjenične i pravne elemente koji mu omogućuju da provede ažurirano ocjenjivanje slučaja o kojem je riječ (presuda od 4. listopada 2024., Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C‑406/22, EU:C:2024:841, t. 87. i navedena sudska praksa).
27
S tim u vezi, izrazom „ex nunc” naglašava se obveza suda da provede ocjenu koja uzima u obzir, ovisno o slučaju, nove elemente koji su nastali nakon donošenja pobijane odluke. Naime, takva ocjena omogućava iscrpnu obradu zahtjeva za međunarodnu zaštitu, a da spis nije potrebno vratiti tijelu odlučivanja na ponovno odlučivanje. Slijedom toga, ovlast kojom raspolaže sud da uzme u obzir nove elemente o kojima to tijelo nije odlučivalo, dio je svrhe Direktive 2013/32 koja se, kao što to osobito proizlazi iz njezine uvodne izjave 18., osobito odnosi na to da se sa zahtjevima za međunarodnu zaštitu postupa „što prije, ne dovodeći u pitanje valjanost i sustavnost razmatranja koje se provodi” (presuda od 4. listopada 2024., Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C‑406/22, EU:C:2024:841, t. 78 i 88. i navedena sudska praksa).
28
Nadalje, pridjev „u cjelovitosti” iz članka 46. stavka 3. te direktive potvrđuje da sud mora, što se njega tiče, ispitati i elemente koje je tijelo odlučivanja uzelo ili moralo uzeti u obzir kao i one koji su nastali nakon donošenja odluke tog tijela (presuda od 4. listopada 2024., Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C‑406/22, EU:C:2024:841, t. 89. i navedena sudska praksa).
29
U ovom slučaju sud koji je uputio zahtjev naglašava, kao prvo, da u skladu s primjenjivim nacionalnim pravom on sam nema ovlast podvrgnuti podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu zdravstvenom pregledu ili naložiti tijelu odlučivanja to razmatranje, čak i ako smatra da je u konkretnom slučaju takvo razmatranje nužno u svrhu razmatranja zahtjeva za međunarodnu zaštitu, dok Tijelo za azil, koje je „tijelo odlučivanja” u smislu članka 2. točke (f), Direktive 2013/32 pak ima takvu ovlast u skladu s člankom 15. Zakona o izbjeglicama, kojim se prenosi članak 18. te direktive.
30
Kao drugo, taj sud ističe da na temelju primjenjivog nacionalnog prava, naprotiv, ima ovlast poništiti odluku Tijela za azil kojom se odbija priznavanje međunarodne zaštite ako procjeni da je, s obzirom na posebnosti slučaja, potonje tijelo trebalo naložiti zdravstveni pregled podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu u skladu s navedenim člankom 15. i da takvo poništenje omogućuje navedenom tijelu da nakon toga, u okviru novog upravnog postupka, donese odluku kojom se uzimaju u obzir rezultati takvog pregleda.
31
S obzirom na sudsku praksu navedenu u točkama 25. do 28. ove presude, valja utvrditi, kao prvo, da zahtjev cjelovitog i ex nunc razmatranja iz članka 46. stavka 3. Direktive 2013/32 ne ispunjava nacionalni propis koji prvostupanjskom sudu ne omogućuje da uz suglasnost podnositelja zahtjeva naloži zdravstveni pregled, iako taj sud smatra da se takav pregled pokazuje nužnim ili relevantnim za ocjenu osnovanosti zahtjeva za međunarodnu zaštitu.
32
Naime, nedopuštanje u takvim okolnostima takvom sudu da naloži zdravstveni pregled podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu protivno je obvezi koju države članice imaju na temelju članka 46. stavka 3. Direktive 2013/32 da urede svoje nacionalno pravo na način da postupanje s predmetnim pravnim lijekovima uključuje sudsko ispitivanje svih činjeničnih i pravnih elemenata koji mu omogućuju provođenje ažurirane ocjene predmetnog slučaja, u smislu sudske prakse navedene u točki 26. ove presude.
33
Budući da nadležni sud ne može pribaviti informacije o zdravstvenom stanju podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu u svrhu ocjene njegova zahtjeva za međunarodnu zaštitu, tom se procjenom ne mogu uzeti u obzir svi činjenični elementi koji bi tom sudu omogućili da provede ažuriranu ocjenu konkretnog slučaja. Konkretno, zdravstveni pregled podnositelja zahtjeva može omogućiti provjeru toga mogu li se naznake bolesti koje po potrebi podnosi taj podnositelj zahtjeva objasniti proganjanjem ili teškom štetom koju je u prošlosti pretrpio, osobito u svojoj zemlji podrijetla, te bi li ih zbog toga trebalo uzeti u obzir prilikom ocjene stvarnih potreba za međunarodnom zaštitom navedenog podnositelja zahtjeva (vidjeti u tom smislu presudu od 29. lipnja 2023., International Protection Appeals Tribunal i dr. (Napad u Pakistanu), C‑756/21, EU:C:2023:523, t. 61.)
34
Kao drugo, valja utvrditi da nacionalni propis kojim se samo predviđa da prvostupanjski sud ima mogućnost poništiti odluku tijela odlučivanja o odbijanju zahtjeva za međunarodnu zaštitu, uz obrazloženje da je ono trebalo podvrgnuti podnositelja zahtjeva zdravstvenom pregledu, ne ispunjava zahtjev cjelovitog i ex nunc razmatranja u smislu članka 46. stavka 3. Direktive 2013/32 i to iako bi ta mogućnost posljedično omogućila da to tijelo ponovno razmotri taj zahtjev s obzirom na rezultate zdravstvenog pregleda podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu.
35
Naime, dovoljno je istaknuti da takav nacionalni propis, s obzirom na to da podrazumijeva da je na navedenom tijelu da donese novu odluku uzimajući u obzir rezultate zdravstvenog pregleda, ne jamči poštovanje načela koje proizlazi iz sudske prakse Suda navedene u točki 27. ove presude, prema kojem je na samom sudu da osigura da se zahtjev za međunarodnu zaštitu rješava iscrpno, a da pritom nije potrebno vratiti spis tijelu odlučivanja, i time ugrožava cilj brze obrade zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji se nastoji postići Direktivom 2013/32 i čiju je važnost Sud istaknuo u toj sudskoj praksi.
36
Kao treće, valja istaknuti da jedina odredba Direktive 2013/32 kojom se utvrđuju pravila u području zdravstvenog pregleda članak 18. Međutim, kao što to proizlazi iz samog teksta tog članka 18., a osobito iz njegova stavka 1., odredbe koje su njime predviđene primjenjuju se kao takve samo u okviru ocjene zahtjeva za međunarodnu zaštitu koju provodi tijelo odlučivanja, a ne u okviru pravnog lijeka protiv odluke koju je donijelo takvo tijelo.
37
Kao što to proizlazi iz ustaljene sudske prakse Suda, kada u određenom području u pravu Unije ne postoje pravila, unutarnji pravni poredak svake države članice, na temelju načela procesne autonomije, treba uspostaviti postupovna pravila u vezi s takvim pregledom, ali pod uvjetom da ta pravila nisu nepovoljnija od onih koja uređuju slične situacije u unutarnjem pravu (načelo ekvivalentnosti) i da ne čine u praksi nemogućim ili pretjerano otežanim korištenje prava podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu na djelotvoran pravni lijek (načelo djelotvornosti) (vidjeti po analogiji presudu od 19. ožujka 2020., Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (Tompa), C‑564/18, EU:C:2020:218, t. 63. i navedenu sudsku praksu)
38
U potonjem pogledu, s jedne strane, dotični sudac u svakom slučaju mora moći naložiti zdravstveni pregled kada postoje konkretne indicije da su zdravstveni problemi podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu vjerojatno posljedica traumatičnog događaja do kojeg je došlo, osobito, u njegovoj zemlji podrijetla i općenito kada se, prema ocjeni tog suda, upotreba takvog pregleda pokaže potrebnom ili relevantnom za ocjenu stvarnih potreba za međunarodnom zaštitom navedenog podnositelja zahtjeva. Osim toga, uvjeti pribjegavanja zdravstvenom pregledu trebaju biti u skladu s temeljnim pravima zajamčenima Poveljom, poput prava na poštovanje ljudskog dostojanstva i prava na poštovanje privatnog i obiteljskog života, zajamčenih člankom 1. odnosno člankom 7. Povelje (vidjeti u tom smislu presude od 25. siječnja 2018., F, C‑473/16, EU:C:2018:36, t. 35. i od 29. lipnja 2023., International Protection Appeals Tribunali dr. (Napad u Pakistanu), C‑756/21, EU:C:2023:523, t. 61.).
39
S druge strane, valja pojasniti da nije nužno da se sud koji je naložio zdravstveni pregled dotičnog podnositelja zahtjeva može sam obratiti kvalificiranom zdravstvenom djelatniku kako bi potonji proveo taj pregled i proslijedio mu rezultate, s obzirom na to da i taj sud može naložiti tijelu odlučivanja da poduzme potrebne mjere u svrhu podvrgavanja podnositelja zahtjeva naloženom zdravstvenom pregledu i da mu u kratkom roku dostavi rezultate tog pregleda. Naime, u obama slučajevima sud bi mogao pribaviti elemente koje smatra relevantnima ili nužnima za provedbu ažurirane ocjene predmetnog slučaja, poštujući pritom cilj žurnosti koji se nastoji postići Direktivom 2013/32, kako je naveden u točki 27. ove presude.
40
Kao četvrto, iako treba smatrati da nacionalni propis o kojem je riječ u glavnom postupku nije u skladu sa zahtjevom cjelovitog i ex nunc razmatranja iz članka 46. stavka 3. Direktive 2013/32, s obzirom na to da se njime ne predviđa mogućnost suda da naloži zdravstveni pregled podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu, valja podsjetiti na to da je na sudu koji je uputio zahtjev da u najvećoj mogućoj mjeri protumači taj propis u skladu s tim zahtjevom (vidjeti osobito presudu od 20. prosinca 2017., Protect Natur-, Arten- und Landschaftsschutz Umweltorganisation, C‑664/15, EU:C:2017:987, t. 54. i navedenu sudsku praksu).
41
Međutim, ako se takvo usklađeno tumačenje pokaže nemogućim, Sud je već naglasio zahtjev da nadležni sud, kako bi primijenio pravo Unije, izuzme iz primjene nacionalne zakonodavne odredabe koje bi eventualno mogle onemogućiti puni učinak izravno primjenjivih pravnih pravila Unije, kao što je članak 46. stavak 3. Direktive 2013/32 u vezi s člankom 47. Povelje (vidjeti u tom smislu presudu od 29. srpnja 2019., Torubarov, C‑556/17, EU:C:2019:626, t. 73. i navedenu sudsku praksu).
42
Stoga valja smatrati da iz izravnog učinka koji imaju i članak 47. Povelje i članak 46. stavak 3. Direktive 2013/32 proizlazi da, kako bi se podnositelju zahtjeva za međunarodnu zaštitu zajamčila djelotvorna sudska zaštita u smislu navedenog članka 47. i u skladu s načelom lojalne suradnje utvrđenim u članku 4. stavku 3. UEU‑a, nacionalni sud kojem je podnesen pravni lijek protiv odluke o odbijanju zahtjeva za međunarodnu zaštitu mora moći naložiti zdravstveni pregled tog podnositelja ako je takav pregled potreban u svrhu ocjene tog zahtjeva.
43
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljena pitanja valja odgovoriti tako da članak 46. stavak 3. Direktive 2013/32, u vezi s člankom 47. Povelje i člankom 4. stavka 3. UEU‑a, treba tumačiti na način da, kako bi se ispunio zahtjev cjelovitog i ex nunc razmatranja iz tog članka 46. stavka 3., prvostupanjski nacionalni sud kojem je podnesen pravni lijek protiv odluke tijela odlučivanja o odbijanju zahtjeva za međunarodnu zaštitu mora raspolagati ovlašću nalaganja zdravstvenog pregleda podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu, ako smatra da je pribjegavanje tom pregledu nužno ili relevantno za ocjenu tog zahtjeva.
Troškovi
44
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) odlučuje:
Članak 46. stavak 3. Direktive 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i članka 4. stavka 3. UEU‑a
treba tumačiti na način da se:
kako bi se ispunio zahtjev cjelovitog i ex nunc razmatranja iz tog članka 46. stavka 3., prvostupanjski nacionalni sud kojem je podnesen pravni lijek protiv odluke tijela odlučivanja o odbijanju zahtjeva za međunarodnu zaštitu mora raspolagati ovlašću nalaganja zdravstvenog pregleda podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu, ako smatra da je pribjegavanje tom pregledu nužno ili relevantno za ocjenu tog zahtjeva.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: grčki
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.