Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
NICHOLASA EMILIOUA
od 23. travnja 2026.(1)
Spojeni predmeti C-142/25 i C-143/25 [Pepach](i)
LF (C-142/25),
CV (C-143/25)
protiv
Pensionsversicherungsanstalt
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberster Gerichtshof (Vrhovni sud, Austrija))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna sigurnost radnika migranata – Koordinacija sustavâ socijalne sigurnosti – Uredba (EZ) br. 987/2009 – Članak 44. stavak 2. – Područje primjene – Razmatranje prava na starosnu mirovinu – Uzimanje u obzir razdoblja odgoja djeteta navršenih u drugoj državi članici – Uvjeti – Članak 21. UFEU-a – Slobodno kretanje građana – Načelo jednakog postupanja s činjenicama”
I.      Uvod
1.        Spojeni predmeti o kojima je ovdje riječ u nizu su onih(2) koji se odnose na tumačenje članka 21. UFEU-a i članka 44. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 987/2009 o utvrđivanju postupka provedbe Uredbe (EZ) br. 883/2004 o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti(3). Članak 44. stavak 2. te uredbe zahtijeva, za potrebe priznavanja starosne mirovine osobi o kojoj je riječ, da tijela države članice u kojoj je ta osoba radila (kao zaposlena ili samozaposlena osoba) (država članica A), prije nego što je svoje vrijeme posvetila odgoju svoje djece u drugoj državi članici (država članica B), na takva razdoblja odgoja djeteta primijene, u određenim uvjetima, svoje zakonodavstvo te da ih uzmu u obzir kao da su navršena na njihovu državnom području.
2.        Zahtjeve za prethodnu odluku uputio je Oberster Gerichtshof (Vrhovni sud, Austrija) u okviru sporova između osoba LF (u predmetu C-142/25) i CV (u predmetu C-143/25) (u daljnjem tekstu zajedno: žaliteljice) i Pensionsversicherungsanstalta (u daljnjem tekstu: PVA), ustanove zadužene za zakonski sustav osiguranja za slučaj starosti u Austriji. Oni se odnose na to da navedena ustanova za potrebe izračunavanja starosnih mirovina žaliteljica
nije uzela u obzir razdoblja koja su žaliteljice posvetile odgoju svoje djece u Belgiji odnosno Italiji.
3.        Postavljaju se dva pitanja. Kao prvo, u predmetu C-142/25 sud koji je uputio zahtjev pita
se o tumačenju jednog od uvjeta navedenih u članku 44. stavku 2. Uredbe br. 987/2009, prema kojem država članica A (u predmetnom slučaju Austrija) razdoblja odgoja djeteta navršena u inozemstvu mora za potrebe priznavanja starosne mirovine uzeti u obzir samo ako se „[razdoblja odgoja djeteta ne uzimaju u obzir]” u državi članici B (u predmetnom slučaju Belgiji). Taj se sud pita zahtijeva li taj uvjet da država članica B nije usvojila zakonodavstvo koje omogućuje uzimanje u obzir razdoblja odgoja djeteta općenito ili je dovoljno da se sporna razdoblja prema zakonodavstvu države članice B ne uzimaju u obzir u danoj pojedinačnoj situaciji.
4.        Kao drugo, Oberster Gerichtshof (Vrhovni sud) i u predmetu C-142/25 i u predmetu C-143/25 traži pojašnjenje testa „dovoljno uske povezanosti” ili „dovoljne povezanosti” koji je Sud razvio u svojoj sudskoj praksi na temelju članka 21. UFEU-a(4) te koji se primjenjuje u situacijama u kojima uvjeti iz članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009 nisu ispunjeni, a cilj mu je potaknuti uzimanje u obzir razdobljâ odgoja djeteta za potrebe izračunavanja mirovinskih davanja(5). Prema tom testu, država članica A (Austrija) mora primijeniti svoje zakonodavstvo na razdoblja odgoja djeteta navršena u državi članici B (Belgiji odnosno Italiji) te s tim razdobljima postupati kao da su navršena na njezinu državnom području ako su ona „dovoljno usko povezana” ili „dovoljno povezana”(6) s „razdobljima osiguranja” koja je dotična osoba navršila u državi članici A. Postoji li takva povezanost samo ako je ta osoba radila isključivo u državi članici A i prije nego i nakon što je odgajala svoju djecu u državi članici B?
II.    Pravni okvir
A.      Pravo Europske unije
1.      Uredba br. 883/2004
5.        Glava II. Uredbe br. 883/2004, naslovljena „Određivanje zakonodavstva koje se primjenjuje”, sadržava, među ostalim, članak 11., koji predviđa:
„1.      Na osobe na koje se primjenjuje ova Uredba, primjenjuje se zakonodavstvo samo jedne države članice. To se zakonodavstvo određuje u skladu s ovom glavom.
[…]
3.      Podložno člancima od 12. do 16.:
(a)      na osobu koja obavlja djelatnost kao zaposlena ili samozaposlena osoba u državi članici primjenjuje se zakonodavstvo te države članice;
[…]
(e)      na ostale osobe na koje se točke od (a) do (d) ne primjenjuju, primjenjuje se zakonodavstvo države članice boravišta, ne dovodeći u pitanje ostale odredbe ove Uredbe koje joj jamče davanja prema zakonodavstvu jedne ili više država članica.
[…]”
2.      Uredba br. 987/2009
6.        Uredbom br. 987/2009 utvrđen je postupak provedbe Uredbe br. 883/2004, u skladu s člankom 89. potonje uredbe.
7.        Prema uvodnoj izjavi 14. Uredbe br. 987/2009:
„Posebna su pravila i postupci potrebni za određivanje zakonodavstva koje se primjenjuje radi uzimanja u obzir razdoblja u kojima je osigurana osoba posvetila svoje vrijeme odgoju djece u raznim državama članicama.”
8.        Članak 44. te uredbe predviđa:
„1.      Za potrebe ovog članka, ‚razdoblje odgoja djeteta’ odnosi se na svako razdoblje koje se priznaje prema mirovinskom zakonodavstvu države članice ili na temelju kojeg se ostvaruje pravo na dodatak uz mirovinu izričito zbog toga što je osoba odgajala dijete, bez obzira na način određivanja tih razdoblja te jesu li ostvarena za vrijeme odgoja djeteta ili su priznata retroaktivno.
2.      Ako se prema zakonodavstvu države članice koja je nadležna na temelju glave II. [Uredbe br. 883/2004] ne uzimaju u obzir razdoblja odgoja djeteta, ustanova države članice čije se zakonodavstvo, u skladu s glavom II. [Uredbe br. 883/2004], primjenjivalo na dotičnu osobu jer je obavljala djelatnost u svojstvu zaposlene osobe ili samozaposlene osobe na datum kad se, prema tom zakonodavstvu, razdoblje odgoja djeteta počelo uzimati u obzir u odnosu na dotično dijete i nadalje će biti nadležna uzeti u obzir to razdoblje kao razdoblje odgoja djeteta prema vlastitom zakonodavstvu, kao da je dijete odgajano na njezinome području.
[…]”
B.      Nacionalno pravo
9.        U članku 16. stavku 3.a Allgemeines Pensionsgesetza (Opći zakon o mirovinama; u daljnjem tekstu: APG) (BGBl. I, 142/2004) među ostalim je predviđeno da se zamjenska relevantna razdoblja tijekom kojih se odgajalo djecu u skladu s člankom 227.a Allgemeines Sozialversicherungsgesetza (Opći zakon o socijalnoj sigurnosti; u daljnjem tekstu: ASVG) (BGBl. 189/1955) i člankom 116.a Gewerbliches Sozialversicherungsgesetza (Zakon o socijalnom osiguranju osoba zaposlenih u komercijalnom sektoru; u daljnjem tekstu: GSVG) (BGBl. 560/1978) također smatra mjesecima osiguranja za potrebe navršavanja minimalnog razdoblja osiguranja u skladu s člankom 4. stavkom 1. tog zakona.
10.      Članak 227.a ASVG-a predviđa:
„1.      Osim toga, ako je osigurana osoba stvarno bila osoba prvenstveno odgovorna za odgoj svojeg djeteta (stavak 2.), takav odgoj djeteta u zemlji, u trajanju od najviše 48 kalendarskih mjeseci od rođenja djeteta, čini zamjensko relevantno razdoblje u razdoblju između 31. prosinca 1955. i 1. siječnja 2005. u razredu mirovinskog osiguranja kojem pripada posljednje prethodno razdoblje doprinosa ili, ako takvo razdoblje ne postoji, kojem pripada prvo sljedeće razdoblje doprinosa. U slučaju istodobnog rođenja više djece, razdoblje od 48 kalendarskih mjeseci produljuje se na 60 kalendarskih mjeseci.
[…]”
III. Činjenično stanje, nacionalni postupak i prethodna pitanja
A.      Predmet C-142/25
11.      Osoba LF je austrijska državljanka, rođena 1963. Ona je u razdoblju od 1. studenoga 1980. do 30. travnja 1984. skupila 30 mjeseci doprinosa za obvezno osiguranje u Austriji temeljem svojeg zaposlenja (kao vježbenica i zaposlenica), nakon čega je, između 1. svibnja 1984. i 30. rujna 1984., skupila pet mjeseci zamjenskih relevantnih razdoblja u istoj državi članici.
12.      Osoba LF je 23. srpnja 1984. u Austriji rodila svoje prvo dijete. Do 30. travnja 1985. živjela je u toj državi članici i u njoj odgajala svoje dijete.
13.      Osoba LF se u svibnju 1985. sa svojim djetetom preselila u Belgiju, gdje je 15. ožujka 1986. rodila svoje drugo dijete. Do 1993. je boravila u Belgiji sa svojom djecom. Ona se tijekom tog razdoblja nije bavila nikakvom profesionalnom djelatnošću, već se posvetila odgoju svoje djece. Nije navršila nijedno „razdoblje osiguranja” koje se može uzeti u obzir za potrebe priznavanja starosne mirovine.
14.      Osoba LF je od 1993. do 2013. bila zaposlena u Njemačkoj (kao pogranični radnik). U Njemačkoj je na temelju svojeg zaposlenja skupila ukupno 240 mjeseci doprinosa za obvezno osiguranje. Tijekom tog je razdoblja nastavila boraviti u Belgiji.
15.      Osoba LF se u travnju 2013. preselila natrag u Austriju te se tamo počela baviti dohodovnom djelatnošću. Do 1. svibnja 2023. skupila je dodatnih 120 mjeseci doprinosa za obvezno osiguranje u Austriji.
16.      Osoba LF podnijela je PVA-u zahtjev za određivanje „razdoblja osiguranja” koja je za potrebe svoje starosne mirovine skupila u skladu s člankom 247. stavkom 1. ASVG-a.
17.      PVA je odlukom od 15. svibnja 2023. zaključio da je osoba LF na temelju austrijskog zakonodavstva skupila ukupno 162 mjeseca
osiguranja. Međutim, samo su mjeseci od listopada 1984. do travnja 1985. uzeti u obzir kao razdoblja odgoja djeteta te smatrani istovjetnima relevantnim razdobljima osiguranja.
18.      Osoba LF tu je odluku pobijala pred austrijskim sudovima navodeći da i razdoblja od svibnja 1985. do ožujka 1990. treba uzeti u obzir kao razdoblja odgoja djeteta (u daljnjem tekstu: sporna razdoblja u predmetu C-142/25).
19.      PVA je tvrdio da ta razdoblja odgoja djeteta nije moguće uzeti u obzir u skladu s člankom 44. stavkom 2. Uredbe br. 987/2009 jer su navršena u državi članici (Belgiji) čije zakonodavstvo načelno predviđa uzimanje u obzir razdobljâ odgoja djeteta. Usto je navodio da sporna razdoblja nije moguće uzeti u obzir ni u skladu s člankom 21. UFEU-a. Naime, s obzirom na godine tijekom kojih je osoba LF bila zaposlena u Njemačkoj, između tih razdoblja i „razdoblja osiguranja” koja je osoba LF navršila u Austriji ne postoji „dovoljno uska povezanost”.
20.      Prvostupanjski sud je prihvatio tužbu. Utvrdio je da su uvjeti iz članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009 ispunjeni jer Belgija sporna razdoblja nije uzela u obzir u slučaju osobe LF. Usto je utvrdio da se odbijanje PVA-a da ta razdoblja uzme u obzir protivi članku 21. UFEU-a jer, da osoba LF nije boravila u Belgiji te da je ostala u Austriji, sva razdoblja odgoja djeteta koja je skupila uzela bi se u obzir u skladu s relevantnim austrijskim zakonodavstvom.
21.      PVA je podnio žalbu protiv te odluke. Drugostupanjski sud je prihvatio žalbu. Utvrdio je, kao prvo, da razdoblja tijekom kojih je osoba LF odgajala svoje prvo dijete u Belgiji nije moguće uzeti u obzir u skladu s austrijskim pravom jer belgijsko pravo načelno već omogućuje uzimanje u obzir razdobljâ odgoja djeteta. Kao drugo, ni razdoblja koja je osoba LF provela odgajajući svoje drugo dijete nije moguće uzeti u obzir jer to dijete nije rođeno u Austriji. Naposljetku, utvrdio je da se osoba LF ne može pozivati na članak 21. UFEU-a jer nije bila zaposlena isključivo u Austriji.
22.      Osoba LF podnijela je reviziju
Oberster Gerichtshofu (Vrhovni sud), sudu koji je uputio zahtjev.
23.      Taj sud ističe da, u skladu s člankom 44. stavkom 2. Uredbe br. 987/2009, Austrija može uzeti u obzir razdoblja odgoja djeteta koja je osoba LF navršila u Belgiji u pogledu svojeg prvog djeteta samo ako Belgija ta razdoblja ne uzima u obzir. Taj je uvjet moguće tumačiti na dva načina: nužno je da se takva razdoblja uopće ne priznaju prema belgijskom pravu (u kojem slučaju osoba LF ne bi ispunjavala predmetni uvjet, jer belgijsko pravo načelno omogućuje njihovo uzimanje u obzir) ili je pak dovoljno da ta razdoblja, u konkretnom slučaju osobe LF, nisu uzeta u obzir (u kojem slučaju bi joj se ona mogla priznati prema austrijskom pravu).
24.      Nadalje, taj sud podsjeća da je Sud u presudama Pensionsversicherungsanstalt i Deutsche Rentenversicherung Bund naveo da u situaciji u kojoj je osoba radila i uplaćivala doprinose ili na drugi način navršila „razdoblja osiguranja” isključivo u državi članici koja je dužna priznati joj starosnu mirovinu, i prije nego i nakon što je boravila i odgajala svoju djecu u drugoj državi članici,
postoji „dovoljno uska povezanost” ili „dovoljna povezanost” između relevantnih razdoblja odgoja djeteta i odnosnih „razdoblja osiguranja”, zbog čega se na ta razdoblja odgoja djeteta primjenjuje zakonodavstvo prvonavedene države članice. Međutim, u predmetnom slučaju sud koji je uputio zahtjev propitkuje postoji li takva povezanost s obzirom na to da je osoba LF, nakon što je odgajala svoju djecu u Belgiji, radila u Njemačkoj otprilike 20 godina prije nego što se vratila u Austriju.
25.      U tim okolnostima,
ObersterGerichtshof (Vrhovni sud) odlučio je prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeća prethodna pitanja:
„1.      Treba li članak 44. stavak 2. prvi dio prve rečenice Uredbe br. 987/2009 tumačiti na način da država članica nadležna na temelju glave II. Uredbe br. 883/2004 u skladu sa svojim zakonodavstvom općenito ne uzima u obzir razdoblja odgoja djeteta ili na način da ih samo u određenom slučaju ne uzima u obzir?
2.      Treba li članak 21. UFEU-a tumačiti na način da država članica koja je dužna priznati pravo na starosnu mirovinu, ako nisu ispunjeni uvjeti propisani člankom 44. stavkom 2. Uredbe br. 987/2009 […], ali je dotična osoba razdoblja osiguranja na temelju zaposlenja navršila u toj državi članici i prije i nakon razdobljâ odgoja djeteta, treba uzeti u obzir razdoblja odgoja djeteta neovisno o tome što je ta osoba nakon završetka razdobljâ odgoja djeteta i u trećoj državi članici ostvarila razdoblja osiguranja na temelju obavljanja djelatnosti u svojstvu zaposlene ili samozaposlene osobe?”
B.      Predmet C-143/25
26.      Osoba CV je austrijska državljanka, rođena 1962. Ona je od 1. kolovoza 1977. do 31. siječnja 1988. boravila u Austriji. Skupila je 126 mjeseci doprinosa za obvezno osiguranje u Austriji, na temelju zaposlenja (122 mjeseca) i zamjenskih relevantnih razdoblja (četiri mjeseca).
27.      Osoba CV se u ožujku 1988. preselila u Italiju. Još uvijek tamo živi. Rodila je dvoje djece, 2. svibnja 1989. odnosno 21. travnja 1994. Od preseljenja u Italiju nije se bavila nikakvom profesionalnom djelatnošću te nije navršila nijedno razdoblje osiguranja.
28.      Osoba CV je 26. rujna 2022. podnijela PVA-u zahtjev za priznavanje starosne mirovine. PVA je odlukom od 6. srpnja 2023. odbio zahtjev osobe CV navodeći da ona nije navršila minimalnih 180 mjeseci osiguranja koje austrijsko pravo zahtijeva za priznavanje takve mirovine. PVA je usto objasnio da ne mora uzeti u obzir razdoblja odgoja djeteta navršena u Italiji.
29.      Osoba CV tu je odluku pobijala pred austrijskim sudovima. Tvrdila je da je PVA trebao uzeti u obzir razdoblja tijekom kojih je ona odgajala svoju djecu u Italiji (u daljnjem tekstu: sporna razdoblja u predmetu C-143/25).
30.      Prvostupanjski sud je odbio tužbu. Objasnio je, kao prvo, da se osoba CV u trenutku rođenja svoje djece nije bavila nikakvom profesionalnom djelatnošću; što znači da uvjeti za primjenu članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009 nisu ispunjeni. Kao drugo, nisu ispunjeni ni uvjeti koji su u članku 21. UFEU-a propisani za uzimanje u obzir spornih razdoblja, jer je osoba CV doprinose u Austriji uplaćivala samo prije rođenja svoje djece.
31.      Osoba CV podnijela je žalbu protiv te odluke. Drugostupanjski sud potvrdio je odluku prvostupanjskog suda.
32.      Osoba CV podnijela je reviziju
Oberster Gerichtshofu (Vrhovni sud), sudu koji je uputio zahtjev.
33.      Taj sud smatra očitim da osoba CV ne ispunjava treći uvjet iz članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009, prema kojem je nužno da se na dotičnu osobu na temelju njezina svojstva zaposlene ili samozaposlene osobe primjenjivalo zakonodavstvo države članice A na datum kada se, prema zakonodavstvu te države članice, razdoblje odgoja djeteta počelo uzimati u obzir u odnosu na dotično dijete. U predmetnom slučaju na osobu CV se na datum rođenja njezina prvog djeteta više nije primjenjivalo austrijsko zakonodavstvo na temelju svojstva zaposlene ili samozaposlene osobe.
34.      Taj sud dodaje da, u skladu sa sudskom praksom Suda u pogledu članka 21. UFEU-a, „dovoljno uska povezanost” postoji ako je dotična osoba radila i uplaćivala doprinose (ili navršila razdoblja osiguranja) isključivo u državi članici A i prije nego i nakon što je boravila i odgajala svoju djecu u državi članici B. Međutim, ako „dovoljno uska povezanost” postoji samo u takvom scenariju, to znači da bi tijela države članice A mogla prema dotičnoj osobi postupati nepovoljnije zbog puke činjenice da se ona zbog obiteljskih razloga preselila u državu članicu B te da nije nikad više obavljala dohodovnu djelatnost u državi članici A. Ta bi se posljedica mogla izbjeći ako bi jedini relevantan čimbenik za postojanje „dovoljno uske povezanosti” bilo ostvarenje razdobljâ osiguranja u državi članici A prije (a ne nakon) završetka razdobljâ odgoja djeteta.
35.      U tim okolnostima,
ObersterGerichtshof (Vrhovni sud) odlučio je prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 21. UFEU-a tumačiti na način da država članica koja je dužna priznati pravo na starosnu mirovinu, ako nije ispunjen uvjet obavljanja djelatnosti u svojstvu zaposlene ili samozaposlene osobe u toj državi članici na datum kad se razdoblje odgoja djeteta počelo uzimati u obzir u odnosu na dotično dijete, koji je propisan člankom 44. stavkom 2. Uredbe br. 987/2009, treba uzeti u obzir razdoblja odgoja djeteta unatoč tomu što je dotična osoba razdoblja osiguranja na temelju zaposlenja navršila u toj državi članici isključivo prije razdobljâ odgoja djeteta?”
IV.    Postupak pred Sudom
36.      Sud je zahtjeve za prethodnu odluku, podnesene 11. veljače 2025., zaprimio 18. veljače 2025.
37.      Odlukom predsjednika Suda od 10. svibnja 2023. predmeti C-142/25 i C-143/25 spojeni su za potrebe provedbe pisanog i usmenog dijela postupka te donošenja presude.
38.      PVA, austrijska i češka vlada te Europska komisija podnijeli su pisana očitovanja. Te stranke i zainteresirane osobe, kao i Savezna Republika Njemačka, zastupane su na raspravi održanoj 26. veljače 2026.
V.      Ocjena
39.      Kako sam to objasnio u svojem mišljenju u predmetu Deutsche Rentenversicherung Bund(7), člankom 44. stavkom 2. Uredbe br. 987/2009 uvedeno je posebno pravilo koje određuje, u situaciji u kojoj je osoba radila i odgajala svoju djecu u različitim državama članicama, okolnosti u kojima država članica A (država članica u kojoj je osoba radila) mora primijeniti svoje zakonodavstvo na razdoblja odgoja djeteta(8) koja su kasnije navršena u državi članici B te koje zahtijeva, kada takve okolnosti postoje, da se s tim razdobljima postupa kao da su navršena u državi članici A.
40.      Država članica A tu obvezu ima samo ako se „[razdoblja odgoja djeteta ne uzimaju u obzir]” prema zakonodavstvu države članice B. Naime, ta razdoblja odgoja djeteta načelno trebaju podlijegati zakonodavstvu države članice B, u kojoj je dotična osoba boravila tijekom tih razdoblja te koja stoga čini „državu članicu koja je nadležna na temelju glave II. Uredbe br. 883/2004”(9).
41.      Oberster Gerichtshof (Vrhovni sud) u prvom prethodnom pitanju u predmetu C-142/25 od Suda traži upravo tumačenje tog uvjeta (da se „[razdoblja odgoja djeteta ne uzimaju u obzir]” prema zakonodavstvu države članice B).
42.      Taj je sud u predmetu Pensionsversicherungsanstalt već pitao treba li navedeni uvjet tumačiti na način da zahtijeva da u državi članici B ne postoje pravila koja načelno omogućuju uzimanje u obzir razdoblja odgoja djeteta navršenih na njezinu državnom području ili na način da jednostavno zahtijeva da ta razdoblja u toj državi članici nisu uzeta u obzir u konkretnom slučaju o kojem je riječ. Međutim, Sud u presudi u tom predmetu nije razriješio to pitanje jer osoba o kojoj je bila riječ nije ispunjavala druge materijalne uvjete za primjenu članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009 na njezinu situaciju.
43.      To se pitanje stoga ponovno postavlja u predmetu C-142/25. Osoba LF svoju je djecu odgajala u Belgiji, državi članici čije zakonodavstvo načelno predviđa priznavanje razdobljâ odgoja djeteta. Međutim, to zakonodavstvo na osobu LF nije primjenjivo u pogledu razdoblja tijekom kojih je ta osoba odgajala svoju djecu jer ona ne pripada belgijskom sustavu osiguranja za slučaj starosti. U Belgiji pripadnost sustavu osiguranja za slučaj starosti obično ovisi o navršetku relevantnih „razdoblja osiguranja” ili istovjetnih razdoblja(10). Osoba LF u Belgiji nije navršila nijedno takvo „razdoblje osiguranja” dok je u toj državi članici odgajala svoju djecu.
44.      U odjeljku A u nastavku pojasnit ću područje primjene uvjeta iz članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009 koji zahtijeva da država članica B ne uzima u obzir razdoblja odgoja djeteta. Potom ću se okrenuti drugom prethodnom pitanju u predmetu C-142/25 i jedinom prethodnom pitanju u predmetu C-143/25 (odjeljak B). Ta se pitanja odnose na utvrđenje Suda u presudi Pensionsversicherungsanstalt (koje je kasnije potvrđeno u presudi Deutsche Rentenversicherung Bund) da članak 44. stavak 2. Uredbe br. 987/2009 ne „uređuje na isključiv način uzimanje u obzir razdoblja odgoja djece”(11). Stoga, te kako sam naveo u uvodu, kada osoba ne ispunjava uvjete za pozivanje na tu odredbu, država članica A svejedno mora primijeniti svoje zakonodavstvo na razdoblja odgoja djeteta navršena u državi članici B te uzeti ta razdoblja u obzir kao da su navršena na njezinu državnom području ako postoji „dovoljno uska povezanost” (ili čak i samo „dovoljna povezanost”)(12) između dotičnih razdoblja odgoja djeteta i „razdoblja osiguranja” navršenih u državi članici A(13). Sud je utvrdio da ta obveza proizlazi izravno iz članka 21. UFEU-a, koji štiti pravo građana Europske unije da se slobodno kreću i borave unutar državnog područja država članica.
45.      Svi predmeti u kojima je Sud do sada primijenio test „dovoljno uske povezanosti” ili „dovoljne povezanosti” odnosili su se na situaciju u kojoj je dotična osoba u državi članici A radila (ili na drugi način stekla „razdoblja osiguranja”) (i.) i prije nego i nakon što je odgajala svoju djecu u državi članici B te (ii.) isključivo. Situacije o kojima je riječ u ovim predmetima su drukčije: u predmetu C-142/25 osoba LF je radila u Austriji, prije nego što je odgajala svoju djecu u Belgiji. Međutim, nakon što je u Belgiji završila sporna razdoblja odgoja djeteta, radila je u Njemačkoj 20 godina, prije nego što se vratila u Austriju i ondje
ponovno obavljala profesionalnu djelatnost. U predmetu C-143/25 osoba CV preselila se u Italiju kako bi odgajala svoju djecu te se nikada nije vratila u državu članicu u kojoj je prethodno stekla „razdoblja osiguranja” (Austrija), niti je radila u ijednoj drugoj državi članici. Ti predmeti stoga pružaju Sudu priliku da ispita može li se test „dovoljno uske povezanosti” ili „dovoljne povezanosti” proširiti na takve situacije.
A.      Prvo pitanje u predmetu C-142/25
46.      Uvodno ističem da je tekst članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009 pomalo dvosmislen(14) jer je uvjet koji zahtijeva da država članica B ne uzima razdoblja odgoja djeteta u obzir sročen na sljedeći način: „ako se prema zakonodavstvu [države članice B] ne uzimaju u obzir razdoblja odgoja djeteta […]”. Kako sam već naveo, sud koji je uputio zahtjev objašnjava da to može značiti ili da zakonodavstvo države članice B načelno ne omogućuje uzimanje u obzir razdobljâ odgoja djeteta za potrebe priznavanja starosne mirovine (to ću nazivati „apstraktnim ili načelnim pristupom”) ili da je uzimanje u obzir tih razdoblja načelno moguće, ali da u konkretnom slučaju o kojem je riječ dotična osoba ne ispunjava zahtjeve za njihovo priznavanje prema zakonodavstvu države članice B (u daljnjem tekstu: pojedinačni pristup).
47.      PVA, austrijska vlada i Komisija podržavaju prvo tumačenje. Češka vlada, pozivajući se na izvješće o razdobljima odgoja djeteta koje je sastavila ad hoc skupina Administrativne komisije za koordinaciju sustava socijalne sigurnosti(15) (ali koje ta komisija nije službeno usvojila)(16), zagovara drugo tumačenje. Ona tvrdi da bi se prihvaćanjem apstraktnog ili načelnog pristupa članak 44. stavak 2. Uredbe br. 987/2009 uvelike lišilo korisnog učinka, jer bi ga se rijetko moglo primijeniti. Razlog tomu je činjenica da izvješće Administrativne komisije za koordinaciju sustava socijalne sigurnosti pokazuje da, u praksi, samo jedna država članica (Danska) nije usvojila zakonodavstvo koje načelno omogućuje uzimanje u obzir razdobljâ odgoja djeteta.
48.      Savezna Republika Njemačka je na raspravi predložila treće tumačenje. Složila se PVA-om, austrijskom vladom i Komisijom da se članak 44. stavak 2. Uredbe br. 987/2009 odnosi na situaciju u kojoj zakonodavstvo države članice B načelno ne omogućuje uzimanje u obzir razdobljâ odgoja djeteta za potrebe priznavanja starosne mirovine. Međutim, dodala je da se ta odredba primjenjuje i ako je dotična osoba svoju djecu odgajala u državi članici čije zakonodavstvo načelno omogućuje uzimanje u obzir razdobljâ odgoja djeteta (u predmetnom slučaju, Belgiji), ali ta osoba ne pripada mirovinskom sustavu te države članice jer nije u njoj navršila nijedno razdoblje koje bi joj dalo pravo na mirovinu. Zakonodavstvo države članice B stoga nije primjenjivo na tu osobu u pogledu odnosnih razdoblja odgoja djeteta.
49.      Osoba LF nalazi se upravo u toj situaciji. Kako sam to objasnio u točki 42. ovog mišljenja, ona je svoju djecu odgajala u Belgiji, čije zakonodavstvo načelno omogućuje uzimanje u obzir razdobljâ odgoja djeteta. Međutim, belgijsko pravo usto predviđa da osoba koja je, poput osobe LF, u toj državi članici navršila samo „razdoblja boravka” (a nijedno „razdoblje osiguranja”) nema pravo na starosnu mirovinu te stoga ne pripada belgijskom mirovinskom sustavu. Koliko razumijem, razlog zbog kojeg nadležna belgijska tijela u slučaju osobe LF nisu uzela razdoblja odgoja djeteta u obzir je stoga činjenica da belgijsko zakonodavstvo o razdobljima odgoja djeteta zapravo nije primjenjivo na osobu LF u pogledu spornih razdoblja u predmetu C-142/25 zato što ona uopće ne pripada belgijskom mirovinskom sustavu.
50.      Objasnit ću zašto u potpunosti podržavam stajalište Savezne Republike Njemačke.
51.      Za početak podsjećam da sam u svojem mišljenju u predmetu Pensionsversicherungsanstalt
(Razdoblja odgoja djeteta navršena u inozemstvu)(17) već naveo da, prema mojem viđenju, članak 44. stavak 2. Uredbe br. 987/2009 nije usvojen kako bi osobe koje potražuju starosnu mirovinu mogle okušati svoju sreću pred nadležnim tijelima različitih država članica i okoristiti se propisima različitih država članica u pogledu istih razdoblja odgoja djeteta.
52.      To je izravna posljedica činjenice da je opći cilj uredbi br. 883/2004 i br. 987/2009 „izraditi samo sustav koordinacije”(18) te da je jedno od glavnih načela tih akata to da se na osobu koja im podliježe „primjenjuje […] zakonodavstvo samo jedne države članice”(19). Kako sudska praksa Suda potvrđuje, sustav koordinacije uspostavljen uredbama br. 883/2004 i br. 987/2009 ima cilj izbjeći istodobnu primjenu više nacionalnih zakonodavstava i komplikacija koje iz toga mogu proizaći(20).
53.      U tom je kontekstu stoga jasno da članak 44. stavak 2. Uredbe br. 987/2009, koji predviđa iznimku od pravila o nadležnosti sadržanih u glavi II. Uredbe br. 883/2004 time što državu članicu koja na temelju tih pravila više nije nadležna (državu članicu A) obvezuje da uzme u obzir razdoblja odgoja djeteta navršena u drugoj državi članici (državi članici B), treba tumačiti na način da se njime uvodi supsidijarna nadležnost, a ne dvostruka(21).
54.      Ta su me razmatranja već navela da zaključim, u svojem mišljenju u predmetu Pensionsversicherungsanstalt (Razdoblja odgoja djeteta navršena u inozemstvu)(22), da Sud treba izbjegavati tumačiti članak 44. stavak 2. Uredbe br. 987/2009 na način koji predlaže češka vlada (pojedinačan pristup), to jest na način da omogućuje osobi, kao prvo, da se izbori za to da tijela države članice B na nju primijene zakonodavstvo te države članice u pogledu razdoblja odgoja djeteta koja je tamo navršila, a potom, ako ta razdoblja nisu uzeta u obzir za potrebe priznavanja starosne mirovine toj osobi (zbog materijalnih ili postupovnih razloga), da se obrati tijelima države članice A te se izbori za to da se u pogledu tih istih razdoblja na nju primijeni zakonodavstvo te države članice. Objasnio sam da Sud, umjesto toga, treba utvrditi da se ta odredba primjenjuje u situaciji u kojoj zakonodavstvo države članice B načelno ne omogućuje uzimanje u obzir razdobljâ odgoja djeteta (apstraktni ili načelni pristup).
55.      I dalje sam uvjeren da se treba prikloniti tom tumačenju, a ne onom
koje predlaže češka vlada.
56.      Ipak, s obzirom na to da danas nema praktički nijedne države članice čije zakonodavstvo ne omogućuje da se razdoblja tijekom kojih je osoba odgajala svoju djecu u nekom obliku uzmu u obzir za potrebe priznavanja starosne mirovine(23), slažem se sa Saveznom Republikom Njemačkom da se članak 44. stavak 2. Uredbe br. 987/2009 primjenjuje ne samo u situacijama u kojima zakonodavstvo države članice B načelno ne omogućuje uzimanje u obzir razdobljâ odgoja djeteta, nego i u situacijama poput one u kojoj se nalazi osoba LF, u kojima je osoba svoju djecu odgajala u državi članici čije zakonodavstvo načelno omogućuje uzimanje u obzir razdobljâ odgoja djeteta (u predmetnom slučaju, Belgiji), ali to zakonodavstvo nije na tu osobu primjenjivo u pogledu tih razdoblja jer ona nikada nije pripadala mirovinskom sustavu te države članice.
57.      U tom pogledu podsjećam na to da je Sud naveo da sustav koordinacije uspostavljen Uredbom br. 883/2004 (te stoga Uredbom br. 987/2009) ima i cilj spriječiti da osobama koje ulaze u područje primjene te uredbe bude zbog nepostojanja zakonodavstva koje se na njih primjenjuje uskraćena zaštita u području socijalne sigurnosti(24). Upravo bi do toga došlo u predmetu C-142/25 ako Sud ne bi prihvatio tumačenje koje predlaže Savezna Republika Njemačka.
58.      Naime, ako bi se koristio samo „načelni ili apstraktni” pristup, osoba poput osobe LF našla bi se u pravnoj praznini u pogledu spornih razdoblja u predmetu C-142/25. Austrijsko zakonodavstvo na nju ne bi bilo primjenjivo u pogledu tih razdoblja zbog puke činjenice da u Belgiji postoji zakonodavstvo koje načelno omogućuje uzimanje u obzir razdobljâ odgoja djeteta. Ne bi se vodilo računa o činjenici da ni belgijsko zakonodavstvo nije primjenjivo na osobu LF u pogledu tih razdoblja.
59.      S obzirom na te elemente, smatram da članak 44. stavak 2. Uredbe br. 987/2009 treba tumačiti na način da se primjenjuje u situaciji u kojoj zakonodavstvo države članice B načelno ne omogućuje uzimanje u obzir razdobljâ odgoja djeteta, kao i u situaciji u kojoj zakonodavstvo te države članice načelno omogućuje uzimanje u obzir tih razdoblja, ali ono nije primjenjivo na dotičnu osobu u pogledu razdoblja odgoja djeteta koja je ona navršila u toj državi članici jer ona nikada nije pripadala mirovinskom sustavu te države članice.
60.      Sada ću preciznije odgovoriti na argumente češke vlade i objasniti zašto tumačenje koje ta vlada predlaže
nije potrebno za očuvanje korisnog učinka članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009.
61.      U tom pogledu podsjećam na to da, ako odredba prava Unije može biti predmet više tumačenja, prednost valja dati onomu koje može sačuvati njezin koristan učinak(25).
62.      Međutim, kao prvo, kako sam to objasnio u točki 52. ovog mišljenja, tumačenje koje predlaže češka vlada protivi se cilju uredbi br. 883/2004 i br. 987/2009, a to je izbjeći istodobnu primjenu više nacionalnih zakonodavstava i komplikacija koje iz toga mogu proizaći.
63.      Kao drugo, rasprava u pogledu područja primjene članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009 i, konkretnije, uvjeta koji zahtijeva da se „prema zakonodavstvu [države članice B] ne uzimaju u obzir razdoblja odgoja djeteta […]” do danas(26) nije bila isključivo binarna: nužno je ili da država članica B nema pravni okvir koji načelno omogućuje uzimanje u obzir takvih razdoblja za potrebe priznavanja starosne mirovine ili da takav okvir postoji te je primjenjiv na dotičnu osobu, ali ona ne ispunjava (postupovne ili materijalne) uvjete za uzimanje tih razdoblja u obzir.
64.      Međutim, kako sam to objasnio, moguće je treće tumačenje članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009 („srednje” rješenje, koje zagovara Savezna Republika Njemačka). Ako Sud, kako predlažem, usvoji to tumačenje, navedena bi odredba bila primjenjiva i na okolnosti poput onih o kojima je riječ u predmetu C-142/25, u kojima je dotična osoba (u tom predmetu osoba LF) odgajala svoju djecu u državi članici čije zakonodavstvo načelno omogućuje uzimanje u obzir razdobljâ odgoja djeteta u obzir (u tom predmetu Belgiji), ali to zakonodavstvo nije na nju primjenjivo u pogledu odnosnih razdoblja odgoja djeteta zato što nikada nije pripadala mirovinskom sustavu te države članice.
65.      Ta situacija može nastati češće nego što bi se to na prvu moglo pretpostaviti, pri čemu je Belgija samo jedna od država članica u kojoj navršetak razdobljâ boravka nije dovoljan za pripadnost sustavu osiguranja za slučaj starosti. Prema mojemu istraživanju, tek nekolicina država članica (uključujući Nizozemsku, Dansku, Švedsku i Finsku) ima mirovinske sustave koji se temelje na boravku (ili se uvelike temelje na boravku), to jest sustave u kojima mirovinska prava ponajprije ovise o boravku. U većini drugih država članica mirovinska prava se stječu kroz „razdoblja osiguranja”, uključujući razdoblja istovjetna „razdobljima osiguranja” (primjerice, razdoblja tijekom kojih osoba prima davanje koje jamči mirovinska prava). Shodno tomu, osoba koja samo boravi u tim državama članicama dok odgaja svoju djecu, a nije navršila nijedno takvo „razdoblje osiguranja”, može se naći u situaciji sličnoj onoj u kojoj se nalazi osoba LF.
66.      U svojem sam mišljenju u predmetu Pensionsversicherungsanstalt (Razdoblja odgoja djeteta navršena u inozemstvu)(27) također naveo da „pojedinačan pristup” (koji u predmetnom slučaju zagovara češka vlada) treba odbiti zato što bi bilo suviše opterećujuće i nepraktično obvezati tijela države članice A da ocjenjuju bi li zahtjev neke osobe za priznavanje razdobljâ odgoja djeteta bio uspješan
na temelju zakonodavstva države članice B, kako bi utvrdila moraju li na situaciju te osobe primijeniti svoje vlastito zakonodavstvo. Smatram da to ne vrijedi prema „srednjem pristupu”, koji je predložila Savezna Republika Njemačka, jer bi, prema tom pristupu, tijela države članice A samo morala odrediti pripada li dotična osoba mirovinskom sustavu države članice B.
67.      Prema mojem mišljenju, poteškoće koje sam upravo spomenuo u pogledu „pojedinačnog pristupa” samo pojačava činjenica da različite države članice, kako je Savezna Republika Njemačka navela na raspravi, na različite načine uzimaju u obzir razdoblja odgoja djeteta.
68.      Primjerice, određene države članice snažnije ograničavaju broj godina koje se može uzeti u obzir kao razdoblja odgoja djeteta nego neke druge (tako što predviđaju fiksan broj godina po djetetu ili maksimalan broj godina bez obzira na broj djece). Treba li u takvoj situaciji godine koje prelaze te granice smatrati, prema pojedinačnom pristupu, razdobljima odgoja djeteta? U slučaju potvrdnog odgovora, treba li dotična osoba imati pravo na to da se ta dodatna razdoblja ocijene prema zakonodavstvu države članice A zbog puke činjenice da to zakonodavstvo predviđa povoljniji ishod? Kako sam već objasnio, smatram da zakonodavac Unije nije htio da članak 44. stavak 2. Uredbe br. 987/2009 ima takav učinak. Austrijska vlada pravilno je navela na raspravi da bi neželjena posljedica toga moglo biti to da bi države članice čije je zakonodavstvo u pogledu uzimanja razdobljâ odgoja djeteta u obzir povoljnije mogle izmijeniti svoje zakone kako bi oni za podnositelje zahtjeva bili manje povoljni, a s ciljem smanjivanja prekomjernog opterećenja (učinak spuštanja standarda).
69.      Želim iznijeti još dvije napomene prije nego što se okrenem razmatranju drugog pitanja u predmetu C-142/25 i jedinog pitanja u predmetu C-143/25.
70.      Kao prvo, s obzirom na dvosmislenost teksta članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009, pozvao bih zakonodavca Unije da značenje uvjeta iz te odredbe koji zahtijeva da država članica B ne uzima u obzir razdoblja odgoja djeteta pojasni u skladu s tumačenjem koje predlažem, tako da
, prema potrebi, usvoji novu zakonodavnu odredbu.
71.      Kao drugo, podsjećam
na to da se, prema mojem mišljenju, uvjet iz članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009 koji zahtijeva da država članica B ne uzima u obzir razdoblja odgoja djeteta primjenjuje mutatismutandis kada se osoba u prilog svojem zahtjevu ne može pozivati na tu odredbu, već na članak 21. UFEU-a i test „dovoljno uske povezanosti” ili „dovoljne povezanosti” razvijen u sudskoj praksi Suda(28). Razloge koji podupiru to tumačenje podrobno sam izložio u svojem mišljenju u predmetu Deutsche Rentenversicherung Bund(29). Smatram da nije potrebno ponovno ih navoditi u ovom mišljenju.
B.      Drugo pitanje u predmetu C-142/25 i jedino pitanje u predmetu C-143/25
72.      Sud koji je uputio zahtjev drugim pitanjem u predmetu C-142/25 i jedinim pitanjem u predmetu C-143/25 u biti pita što čini „dovoljno usku povezanost” ili „dovoljnu povezanost” između razdoblja odgoja djeteta navršenih u državi članici B i „razdoblja osiguranja” navršenih u državi članici A koja – u skladu s člankom 21. UFEU-a – tijela države članice A obvezuje da na ta razdoblja odgoja djeteta primijene svoje zakonodavstvo te da s njima postupaju kao da su navršena na državnom području države članice A.
73.      Podsjećam na to da je Sud test „dovoljno uske povezanosti” ili „dovoljne povezanosti” u svojoj sudskoj praksi razvio prije donošenja uredbi br. 883/2004 i br. 987/2009, u kontekstu primjene općih pravila predviđenih u Uredbi br. 1408/71, koja nije sadržavala konkretne odredbe o razdobljima odgoja djeteta(30).
74.      Međutim, Sud je kasnije u presudama Pensionsversicherungsanstalt i Deutsche Rentenversicherung Bund utvrdio da je test „dovoljno uske povezanosti” ili „dovoljne povezanosti” relevantan i u kontekstu primjene uredbi br. 883/2004 i br. 987/2009, u situacijama u kojima uvjeti iz članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009 nisu ispunjeni. Podsjećam na to da, u skladu s tom odredbom, obveza države članice A da na razdoblja odgoja djeteta navršena u državi članici B primijeni svoje zakonodavstvo te da s njima postupa kao da su navršena na njezinu državnom području ovisi o kumulativnom ispunjenju sljedećih triju uvjeta:
–        razdoblja odgoja djeteta ne uzimaju se u obzir prema zakonodavstvu države članice B (taj sam uvjet razmatrao u odjeljku A ovog mišljenja);
–        zakonodavstvo države članice A prethodno se primjenjivalo na dotičnu osobu jer je ona u toj državi članici obavljala djelatnost u svojstvu zaposlene osobe ili samozaposlene osobe; i
–        zakonodavstvo države članice A se zbog navedene djelatnosti primjenjivalo na tu osobu na datum kada se, prema tom zakonodavstvu, razdoblje odgoja djeteta počelo uzimati u obzir u odnosu na dotično dijete.
75.      U predmetnim je slučajevima jasno da ni osoba LF ni osoba CV ne ispunjavaju treći uvjet iz članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009 jer se zakonodavstvo države članice A (Austrije) na njih više nije primjenjivalo na datum kada bi se, prema austrijskom zakonodavstvu, sporna razdoblja počela uzimati u obzir. Koliko shvaćam, neispunjenje trećeg uvjeta iz članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009 u slučaju osobe LF utječe samo na razdoblja odgoja djeteta koja je ona navršila u pogledu svojeg drugog djeteta.
76.      O sličnom neispunjenju tog uvjeta (te stoga i o nemogućnosti pozivanja na članak 44. stavak 2. Uredbe br. 987/2009) već je bila riječ u predmetima Pensionsversicherungsanstalt i Deutsche Rentenversicherung Bund. Međutim, Sud je u oba
ma tim predmetima utvrdio da su sporna razdoblja odgoja djeteta bila „dovoljno usko povezana” ili „dovoljno povezana” s razdobljima tijekom kojih je dotična osoba radila i uplaćivala doprinose u državi članici A odnosno s „razdobljima osiguranja” ili razdobljima koja je moguće izjednačiti s „razdobljima osiguranja” navršenima u toj državi članici(31). Shodno tomu, na ta se razdoblja odgoja djeteta, u skladu s člankom 21. UFEU-a, moralo primijeniti zakonodavstvo države članice A.
77.      Sud je u izrekama obiju presuda istaknuo da je dotična osoba uplaćivala doprinose ili na drugi način navršila
„razdoblja osiguranja” isključivo u prvoj državi članici (državi članici A), i prije i nakon završetka relevantnih razdoblja odgoja djeteta.
78.      S obzirom na navedeno, nije jasno je li test „dovoljno uske povezanosti” ili „dovoljne povezanosti” ispunjen i ako dotična osoba, kao u predmetnim slučajevima, doprinose nije uplaćivala isključivo u državi članici A (predmet C-142/25) ili je to činila isključivo u toj državi članici, ali samo prije, ne i nakon, završetka spornih razdoblja odgoja djeteta u državi članici B (predmet C-143/25).
79.      Prema mojem viđenju te kako sam već objasnio u svojem mišljenju u predmetu Deutsche Rentenversicherung Bund(32), test „dovoljno uske povezanosti” ili „dovoljne povezanosti” mora se temeljiti na dvama elementima. Kao prvo, nužno je da je dotična osoba „razdoblja osiguranja” u državi članici A navršila prije nego (ali ne i nužno nakon) što je odgajala svoju djecu u državi članici B. Kao drugo, nužno je da je država članica A posljednja država članica u kojoj je ta osoba navršila takva „razdoblja osiguranja” prije nego što je počela odgajati svoju djecu u državi članici B. Nije nužno da je osoba relevantna „razdoblja osiguranja” navršila isključivo u državi članici A i prije nego i nakon što je odgajala svoju djecu u državi članici B.
80.      Razloge koji me navode na taj zaključak moguće je sažeti na sljedeći način.
81.      Kao prvo, smatram da Sud, iako je odlučio da je test „dovoljno uske povezanosti” ili „dovoljne povezanosti” relevantan i u situaciji u kojoj se uredbe br. 883/2004 i br. 987/2009 primjenjuju, ali uvjeti iz članka 44. stavka 2. potonje uredbe nisu ispunjeni, nikada nije sustavno definirao granice tog testa, već je to činio fragmentirano, svaki se put oslanjajući na okolnosti danog slučaja. U presudama Elsen, Kauer, Reichel-Albert i Pensionsversicherungsanstaltsuch
tako su istaknuti različiti čimbenici, uključujući činjenicu da je podnositeljica zahtjeva radila ili uplaćivala doprinose isključivo u državi članici A, ali nijedan od njih nije izdvojen kao odlučujući(33). Posljedično, činjenicu da je podnositeljica zahtjeva uplaćivala doprinose ili na drugi način navršila „razdoblja osiguranja” isključivo u prvoj državi članici (državi članici A), i prije i nakon relevantnih razdoblja odgoja djeteta, ne smatram uvjetom sine quanon.
82.      Kao drugo, kako sam istaknuo u svojem mišljenju u predmetu Deutsche Rentenversicherung Bund(34), prethodne presude u kojima je Sud primijenio test „dovoljno uske povezanosti” ili „dovoljne povezanosti” pokazuju tendenciju Suda da proširi, a ne da ograniči, broj situacija u kojima država članica A može biti obvezna primijeniti svoje zakonodavstvo na razdoblja odgoja djeteta ostvarena u državi članici B. Primjerice, dok se u predmetima Elsen i Kauer na podnositeljice zahtjeva primjenjivalo zakonodavstvo države članice A prije nego što su započela razdoblja odgoja djeteta ostvarena u inozemstvu(35), to nije vrijedilo za podnositeljice zahtjeva u predmetima Reichel‑Albert i Pensionsversicherungsanstalt(36), ali Sud je svejedno zaključio da je u obama tim predmetima postojala „dovoljno uska povezanost”. S obzirom na navedeno, čini mi se da Sud okolnost da su podnositeljice zahtjeva u predmetnim slučajevima, nakon što su odgajale svoju djecu, radile u drugoj državi članici (Njemačkoj) prije nego što su se ponovno zaposlile u Austriji (osoba LF u predmetu C-142/25) odnosno da nisu nastavile obavljati dohodovnu djelatnost ili da se čak nisu vratile u Austriju nakon rođenja svoje djece (osoba CV u predmetu C-143/25), ne bi nužno smatrao čimbenicima zbog kojih one ne bi ispunjavale test „dovoljno uske povezanosti” ili „dovoljne povezanosti”.
83.      Kao treće, zahtjev da je dotična osoba radila
isključivo u jednoj državi članici (državi članici A) čitav svoj život (i prije nego i nakon što je odgajala svoju djecu u državi članici B) stavio bi u nepovoljan položaj građane koji su, kao osoba LF, obavljali dohodovnu djelatnost u nekoliko država članica (u predmetnom slučaju Austriji i Njemačkoj) te su stoga ostvarili slobodu kretanja koju im jamče odredbe UFEU-a. Smatram da članak 21. UFEU-a – koji, kako sam već istaknuo u točki 43. ovog mišljenja, štiti pravo građana Europske unije da se slobodno kreću i borave unutar državnog područja država članica – ne može dovesti do situacije u kojoj se osoba ne može pozivati na zakonodavstvo države članice A u pogledu razdoblja odgoja djeteta koja je navršila u državi članici B samo zato što je ona nakon tih razdoblja radila u državi članici C, a ne više u državi članici A. Suprotan zaključak rezultirao bi neopravdanim i neproporcionalnim zadiranjem u to pravo.
84.      Istina, čini se, kako je Komisija istaknula na raspravi, da je zakonodavac Unije prilikom usvajanja članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009 na umu imao činjenični scenarij u kojem je dotična osoba svoje boravište promijenila između samo
dvije države članice (države članice A kao države članice zaposlenja i države članice B kao države članice u kojoj su djeca odgajana). To jasno proizlazi iz članka 44. stavka 3. te uredbe, koji predviđa da se obveza propisana stavkom 2. tog članka ne primjenjuje ako se „na dotičnu osobu primjenjuje ili će se primjenjivati zakonodavstvo druge države članice zbog obavljanja djelatnosti zaposlenih ili samozaposlenih osoba”.
85.      Međutim, to ne znači da to ograničenje mora vrijediti kada se osoba poziva na test „dovoljno uske povezanosti” ili „dovoljne povezanosti”, koji se temelji na članku 21. UFEU-a. Naime, Sud je taj test primjenjivao upravo u situacijama u kojima uvjeti za primjenu članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009 nisu bili ispunjeni kako bi nadoknadio određene nedostatke te odredbe.
86.      Kao četvrto te u vezi sa situacijom o kojoj je riječ u predmetu C-143/25, smatram očitim da odlučujuć
i čimbenik za utvrđivanje postojanja „dovoljno uske povezanosti” ili „dovoljne povezanosti” mora biti da je dotična osoba „razdoblja osiguranja” u državi članici A navršila prije nego, ali ne nužno nakon što je odgajala svoju djecu u državi članici B. Kako sam to objasnio u svojem mišljenju u predmetu Deutsche Rentenversicherung Bund(37), činjenica da je dotična osoba u državi članici A radila
nakon završetka razdobljâ odgoja djeteta u državi članici B može poduprijeti zaključak da takva povezanost postoji (kao što se čini da je bio slučaj u predmetima Reichel-Albert, Pensionsversicherungsanstalt i Deutsche Rentenversicherung Bund). Međutim, to nije preduvjet za njezino postojanje.
87.      Naime, ako bi dotična osoba, kako bi se zakonodavstvo države članice A na nju primjenjivalo, morala ponovno raditi ili navršiti dodatna „razdoblja osiguranja” u toj državi članici nakon što je odgajala svoju djecu u državi članici B, njezino pravo da se slobodno kreće i boravi u drugim državama članicama bilo bi ograničeno na način protivan članku 21. UFEU-a.
88.      S obzirom na ta razmatranja, smatram da članak 21. UFEU-a treba tumačiti na način da
on postojanje „dovoljno uske povezanosti” ili „dovoljne povezanosti” ne uvjetuje time da je dotična osoba „razdoblja osiguranja” navršila isključivo u državi članici A i prije nego i nakon što je odgajala svoju djecu u državi članici B.
89.      Ipak, htio bih naglasiti da „proširenje” testa „dovoljno uske povezanosti” ili „dovoljne povezanosti” koje predlažem Sudu u predmetnim slučajevima ne treba smatrati pozivom Sudu da otvori vrata beskonačnom širenju raspona situacija koje je moguće obuhvatiti tim testom.
90.      Naprotiv, u svojem sam mišljenju u predmetu Deutsche Rentenversicherung Bund(38) potaknuo Sud da odredi i ograniči područje primjene tog testa kako bi zakonodavac Unije u konačnici usvojio zakonodavnu odredbu koja bi zamijenila članak 44. stavak 2. Uredbe br. 987/2009. S tim sam ciljem na umu naveo da test „dovoljno uske povezanosti” ili „dovoljne povezanosti” ovisi, kao prvo, o tome je li dotična osoba „razdoblja osiguranja” u državi članici A ostvarila prije (ali ne nužno nakon) razdoblja tijekom kojeg je odgajala svoju djecu u državi članici B i, kao drugo, o tome je li država članica A posljednja država članica u kojoj je dotična osoba ostvarila ta „razdoblja osiguranja” prije nego što se posvetila odgoju djece u državi članici B(39). I dalje sam jednakog stajališta u tom pogledu.
91.      Osobito, smatram da, s tim kriterijima, test „dovoljno uske povezanosti” ili „dovoljne povezanosti” može u svakom pojedinačnom slučaju biti ispunjen samo u odnosu na jednu državu članicu (u oba predmetna slučaja je to Austrija). Savjetovao bih Sudu da ne prihvati Komisijin prijedlog, prema kojem u predmetu C-142/25 treba zaključiti da podnositeljica zahtjeva kao što je osoba LF ima pravo na to da i Austrija i Njemačka uzmu sporna razdoblja u obzir razmjerno „razdobljima osiguranja” koja je ona navršila u svakoj od tih država članica, prije nego odnosno nakon što je odgajala svoju djecu u Belgiji.
VI.    Zaključak
92.      S obzirom na sva prethodna razmatranja, predlažem da Sud na prethodna pitanja koja je uputio Oberster Gerichtshof (Vrhovni sud, Austrija) odgovori na sljedeći način:
1.      Članak 44. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 987/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. o utvrđivanju postupka provedbe Uredbe (EZ) br. 883/2004 o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti
treba tumačiti na način da se primjenjuje ne samo u situacijama u kojima zakonodavstvo države članice u kojoj je dotična osoba odgajala svoju djecu načelno ne omogućuje uzimanje u obzir razdobljâ odgoja djeteta, nego i u situacijama u kojima je ta osoba svoju djecu odgajala u državi članici čije zakonodavstvo načelno omogućuje uzimanje u obzir razdobljâ odgoja djeteta, ali ono nije primjenjivo na tu osobu u pogledu razdoblja odgoja djeteta koja je ona navršila u toj državi članici jer ona nikada nije pripadala mirovinskom sustavu te države članice.
2.      Članak 21. UFEU-a
treba tumačiti na način da država članica koja je dužna priznati pravo na starosnu mirovinu mora primijeniti svoje zakonodavstvo i s razdobljima odgoja djeteta navršenima u drugoj državi članici postupati kao da su navršena na njezinu državnom području ako je, kao prvo, dotična osoba „razdoblja osiguranja” u prvoj državi članici navršila prije nego što je počela boraviti u drugoj državi članici i ako je, kao drugo, prva država članica bila posljednja država članica u kojoj je ta osoba navršila ta „razdoblja osiguranja” prije navedene promjene boravišta. Nije nužno da je osoba relevantna „razdoblja osiguranja” navršila isključivo u toj državi članici i prije nego i nakon što je odgajala svoju djecu u drugoj državi članici.
1      Izvorni jezik: engleski
i      Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.
2      Vidjeti presude od 7. srpnja 2022., Pensionsversicherungsanstalt (Razdoblja odgoja djeteta u inozemstvu) (C-576/20, u daljnjem tekstu: presuda Pensionsversicherungsanstalt, EU:C:2022:525), i od 22. veljače 2024., Deutsche Rentenversicherung Bund(C-283/21, u daljnjem tekstu: presuda Deutsche Rentenversicherung Bund, EU:C:2024:144).
3      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. (SL 2009., L 284, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 171.)
4      Taj je test prvi put razvijen u presudama od 23. studenoga 2000., Elsen (C-135/99, u daljnjem tekstu: presuda Elsen, EU:C:2000:647); od 7. veljače 2002., Kauer (C-28/00, u daljnjem tekstu: presuda Kauer, EU:C:2002:82); i od 19. srpnja 2012., Reichel-Albert (C-522/10, u daljnjem tekstu: presuda Reichel-Albert, EU:C:2012:475), u okviru primjene Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe i njihove obitelji koji se kreću unutar Zajednice (
SL, posebno englesko izdanje, serija I., svezak 1971. (II.), str. 416.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 5., str. 7.). Ta je uredba stavljena izvan snage i zamijenjena Uredbom (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti(SL 2004., L 166, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 160. i ispravci SL 2020., L 415, str. 88. i SL L, 2023/90199) i Uredbom br. 987/2009.
5      Vidjeti presude od 7. srpnja
2022., Pensionsversicherungsanstalt (Razdoblja odgoja djeteta u inozemstvu) (C-576/20, u daljnjem tekstu: presuda Pensionsversicherungsanstalt, EU:C:2022:525), i od 22. veljače 2024., Deutsche Rentenversicherung Bund (C-283/21, u daljnjem tekstu: presuda Deutsche Rentenversicherung Bund, EU:C:2024:144).
6      Sud u svojoj sudskoj praksi koristi oba izraza.
7      C-283/21, u daljnjem tekstu: moje mišljenje u predmetu
Deutsche Rentenversicherung Bund, EU:C:2023:736, t. 29.
8      Pojam
„razdoblje odgoja djeteta” definiran je u članku 44. stavku 1.
Uredbe br. 987/2009 (vidjeti točku 8. ovog mišljenja).
9      Vidjeti članak 11. stavak 3. točku (e) Uredbe br. 883/2004.
10      Pojam „razdoblje osiguranja” je u članku 1. točki (t) Uredbe br. 883/2004
definiran kao „razdoblje doprinosa, zaposlenja ili samozaposlenja, određeno ili priznato kao razdoblje osiguranja prema zakonodavstvu na temelju kojeg je navršeno ili se smatra navršenim, kao i sva razdoblja koja se takvim smatraju, ako ih spomenuto zakonodavstvo smatra istovjetnim razdobljima osiguranja”.
11      Vidjeti presudu
Pensionsversicherungsanstalt, t. 55.
12      Vidjeti točke 46. i 47. presude Deutsche Rentenversicherung Bund.
13      Ibid., t. 66. Vidjeti također moje mišljenje u predmetu Deutsche Rentenversicherung Bund,
t. 33.
14      Vidjeti moje mišljenje u predmetu Pensionsversicherungsanstalt (Razdoblja odgoja djeteta navršena u inozemstvu) (C-576/20, u daljnjem tekstu: moje mišljenje u predmetu Pensionsversicherungsanstalt (Razdoblja odgoja djeteta navršena u inozemstvu),
EU:C:2022:75, t. 85.). Ističem da su druge jezične verzije članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009, kao što su češka, francuska, njemačka, grčka, talijanska i španjolska verzija, jednako dvosmislene.
15      Administrativnu
komisiju za koordinaciju sustava socijalne sigurnosti
sačinjavaju po jedan predstavnik vlade svake države članice i predstavnik Komisije. Ona se bavi administrativnim stvarima, pitanjima u pogledu tumačenja koja proizlaze iz odredbi Unijinih uredbi o koordinaciji socijalne sigurnosti te promiče i razvija suradnju između država članica. Sastav, djelovanje i zadaci Administrativne komisije utvrđeni su u člancima 71.
i 72.
Uredbe br. 883/2004.
16      Vidjeti, osobito,
internetsku stranicu posvećenu službenim dokumentima Administrativne
komisije za koordinaciju sustava socijalne sigurnosti, dostupnu na: https://employment-social-affairs.ec.europa.eu/policies-and-activities/moving-working-europe/eu-social-security-coordination/specialised-information/official-documents_en.
17      Točka 88.
18      Vidjeti, među ostalim, uvodnu izjavu 4.
Uredbe br. 883/2004.
19      Vidjeti članak 11. stavak 1. Uredbe br. 883/2004.
20      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 5. ožujka 2020., Pensionsversicherungsanstalt (Davanje za rehabilitaciju) (C-135/19, EU:C:2020:177, t. 46.).
21      Vidjeti moje mišljenje u predmetu Pensionsversicherungsanstalt (Razdoblja odgoja djeteta navršena u inozemstvu), t. 64.
22      Vidjeti točke 86.
do 89. tog mišljenja.
23      Čak je i u Danskoj takva razdoblja zapravo moguće uzeti u obzir jer, prema zakonodavstvu te države članice, bilo koje „razdoblje boravka” navršeno u toj državi članici daje pravo na mirovinu, neovisno o tome je li takvo „razdoblje boravka” odgovaralo „razdoblju odgoja djeteta”.
24      Vidjeti, u tom pogledu,
presudu od 5. ožujka 2020., Pensionsversicherungsanstalt (Davanje za rehabilitaciju) (C-135/19, EU:C:2020:177, t. 46.).
25      Vidjeti presudu od 1. kolovoza 2025., Tradeinn Retail Services (C-76/24, EU:C:2025:593, t. 43. i navedenu sudsku praksu).
26      Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika N.
Jääskinena u predmetu
Reichel-Albert (C-522/10, EU:C:2012:114, t. 67.) i moje mišljenje u predmetu Pensionsversicherungsanstalt (Razdoblja odgoja djeteta navršena u inozemstvu) (
t. 83.), kao i tekst drugog prethodnog pitanja u potonjem predmetu.
27      Vidjeti točke 86.
do 89. tog mišljenja.
28      Vidjeti presude navedene u bilješkama 4 i 5 ovog mišljenja.
29      Vidjeti točke 38.
do 43. tog mišljenja.
30      Za podsjetnik na predmete koji su doveli do pojave tog predmeta, vidjeti moje mišljenje u predmetu
Pensionsversicherungsanstalt (Razdoblja odgoja djeteta navršena u inozemstvu),
t. 38. do 47.
31      To je pojašnjeno u presudi Deutsche Rentenversicherung Bund,
koja se odnosila na osobu koja je u državi članici A, prije nego što je počela odgajati svoju djecu u državi članici B, navršila samo razdoblja koja je moguće izjednačiti s „razdobljima osiguranja”, pri čemu nije uplaćivala doprinose u sustav obveznog osiguranja prvonavedene države članice.
32      Točke 49. do 72. tog mišljenja
33      Primjerice, Sud je u presudi Elsen utvrdio da se za U. Elsen, s obzirom na to da je između razdoblja tijekom kojih je ona odgajala svoje dijete u Francuskoj i razdoblja tijekom kojih je bila aktivna u Njemačkoj postojala „uska povezanost” nije moglo smatrati da je potpuno prestala obavljati „profesionalnu djelatnost” ili da se zbog toga na nju primjenjivalo zakonodavstvo države članice u kojoj je boravila (Francuska). Nasuprot tomu, čini mi se da su na zaključak Suda u presudi Reichel-Albert na neki način utjecali drukčiji čimbenici. Kao prvo, D. Reichel-Albert radila je i uplaćivala doprinose samo u jednoj državi članici (Njemačkoj), i prije nego i nakon što je privremeno boravila u drugoj državi članici (Belgiji), gdje nikada nije radila. Kao drugo, D. Reichel-Albert u Belgiju se preselila isključivo zbog obiteljskih razloga te izravno iz Njemačke, gdje je bila zaposlena sve do mjesec dana prije svojeg preseljenja.
34      Točka 53. tog mišljenja
35      Vidjeti presude Elsen (t. 26.) i Kauer (t. 32.).
36      Naime, u obama tim predmetima zakonodavstvo države članice A prestalo se primjenjivati na podnositeljicu zahtjeva nekoliko mjeseci ili čak više od godinu dana prije nego što su ta razdoblja započela.
37      Točke 68.
i 69. tog mišljenja
38      Točke 52.
i 55. tog mišljenja
39      U tom sam mišljenju (t. 70.) objasnio da, prema mojem viđenju, „razdoblja osiguranja” ostvarena u državi članici A ne moraju neposredno prethoditi razdobljima posvećenima odgoju djeteta. Međutim,
ako osoba ostvari „razdoblja osiguranja” u državi članici A i zatim u državi članici C prije nego što se posveti odgoju djece u državi članici B, država članica C je ta koja treba primijeniti svoje zakonodavstvo na dotična razdoblja odgoja djeteta, a ne država članica A.