62016CC0565
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
EVGENIJA TANCHEVA
od 6. prosinca 2017. (
1
)
Predmet C‑565/16
Alessandro Saponaro
Kalliopi‑Chloi Xylina
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Eirinodikeio Lerou (Sud za sporove male vrijednosti u Lerosu, Grčka))
„Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba Vijeća (EZ) br. 2201/2003 – Uredba Bruxelles II.a – ‚Prihvaćanje’ nadležnosti na temelju članka 12. stavka 3. – Međunarodna nadležnost u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću – Nadležnost suda države članice pred kojom je podnesen zahtjev za sudsko odobrenje odricanja od nasljedstva u ime maloljetnog djeteta – Prorogacija nadležnosti – Članak 1. stavak 2. točka (b) Uredbe (EU) br. 650/2012”
1.
Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Eirinodikeío Lerou (Sud za sporove male vrijednosti u Lerosu, Grčka; u daljnjem tekstu: sud koji je uputio zahtjev) odnosi se na međunarodnu nadležnost u području obiteljskog prava.
2.
U ovom predmetu dijete je nasljednik ostavine pokojnog djeda koja je bila opterećena dugovima. Djetetovi roditelji su u glavnom postupku podnositelji zahtjeva te u ime svoje kćeri traže odobrenje za odricanje od nasljedstva. U tu su svrhu pokrenuli postupak pred sudom u Grčkoj gdje je živio djetetov djed i gdje se nalazi njegova imovina. Budući da su roditelji i njihova kći imali uobičajeno boravište u Italiji, grčki sud pita ima li međunarodnu nadležnost te stoga traži tumačenje članka 12. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 2201/2003 (
2
) (u daljnjem tekstu: Uredba Bruxelles II.a), koji predviđa prorogaciju međunarodne nadležnosti.
I. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
3.
Članak 12. stavak 3. Uredbe Bruxelles II.a naslovljen „Prorogacija nadležnosti” glasi:
„Sudovi države članice nadležni su za roditeljsku odgovornost u postupcima, osim onih iz stavka 1., ako:
(a)
postoji bitna veza djeteta i te države članice, posebno zbog činjenice da jedan od nositelja roditeljske odgovornosti ima uobičajeno boravište u toj državi članici ili da je dijete državljanin te države članice; i
(b)
su nadležnost sudova izričito ili na neki drugi nedvosmisleni način prihvatile sve stranke u postupku u trenutku pokretanja postupka pred sudom, a to je i u interesu djeteta.”
B.
Nacionalno pravo
4.
Iz rješenja kojim se upućuje prethodno pitanje proizlazi da grčki Zakon o parničnom postupku u članku 748. stavku 2. u vezi s člankom 750. propisuje da se u nekim izvanparničnim postupcima primjerak zahtjeva i poziva za ročište mora dostaviti državnom odvjetniku pred prvostupanjskim sudom tog područja (u daljnjem tekstu: državni odvjetnik), koji se ima pravo pojaviti pred mirovnim sucem i također sudjelovati u raspravi. U skladu s ustaljenim tumačenjem tih odredbi, državni odvjetnik pravno je stranka u izvanparničnom postupku te ima pravo poduzimati sve postupovne radnje, poput podnošenja žalbe, neovisno o tome je li državni odvjetnik pozvan na ročište i je li ročištu pristupio. Državni odvjetnik djeluje kao predstavnik države u javnom interesu. U slučaju odricanja od nasljedstva u ime maloljetnog djeteta, javni interes jednakovrijedan je interesu djeteta; to je zbog načela zaštite interesa djeteta sadržanog u članku 21. stavku 1. grčkog Ustava (
3
).
II. Činjenice u glavnom postupku i prethodno pitanje
5.
Podnositelji zahtjeva Alessandro Saponaro i Kalliopi‑Chloi Xylina imaju roditeljsku odgovornost nad svojim maloljetnim djetetom Clio Margot Saponaro. Sve troje imaju uobičajeno boravište u Rimu u Italiji. Dijete je grčki državljanin (
4
).
6.
Djetetov djed po majčinoj liniji Michaïl Xylina živio je u Grčkoj gdje je preminuo bez oporuke 10. svibnja 2015. Budući da su se njegova supruga i djeca odrekli nasljedstva, ostavina je prešla na njegovu unuku Clio Margot.
7.
Ostavina Michaïla Xylinae se u bitnome sastoji od dva dobra, automobila i broda koji se nalaze u Grčkoj i ukupno vrijede 900 eura. U travnju 2015., nakon što ga je kazneni sud osudio zbog pokušaja teške prijevare, žrtva kaznenog djela izjavila je da će pokrenuti građanski postupak naknade štete. Budući je Michaïl Xylina umro bez oporuke, odgovornost za bilo kakvu naknadu štete pada na njegove nasljednike.
8.
Stoga su podnositelji zahtjeva pokrenuli postupak ishođenja odobrenja za odricanje od nasljedstva u ime svoje kćeri te su iznijeli predmet pred sudom koji je uputio zahtjev.
9.
Taj sud dvoji ima li međunarodnu nadležnost.
10.
U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev iznosi sljedeće stavove: Uredba (ΕU) br. 650/2012 (
5
) nije primjenjiva na glavni postupak ratione temporis. Umjesto nje primjenjuje se Uredba Bruxelles II.a. Članak 8. stavak 1. potonje uredbe propisuje nadležnost sudova zemlje uobičajenog boravišta djeteta (koja je Italija, a ne Grčka). Prema tome, nadležnost grčkog suda mogla je biti utemeljena samo na članku 12. stavku 3. s obzirom na to da ta odredba dopušta prorogaciju nadležnosti, drugim riječima, dopušta sudu države članice, osim onog gdje dijete ima uobičajeno boravište, da se proglasi nadležnim.
11.
Stoga sud koji je uputio zahtjev traži od Suda tumačenje članka 12. stavka 3. te usredotočuje svoja pitanja na drugu točku te odredbe, tj. članak 12. stavak 3. točku (b).
12.
U tim je okolnostima sud koji je uputio zahtjev Sudu postavio sljedeće prethodno pitanje:
„U slučaju kad su grčkom sudu roditelji djeteta s uobičajenim boravištem u Italiji podnijeli zahtjev za odobrenje za odricanje od nasljedstva i u svrhu utvrđivanja je li prorogacija nadležnosti u skladu s člankom 12. stavkom 3. točkom (b) Uredbe 2201/2003:
(a)
znači li samo podnošenje zahtjeva grčkom sudu nedvosmisleno prihvaćanje prorogacije nadležnosti od roditelja,
(b)
je li državni odvjetnik jedna od stranaka u postupku koje moraju prihvatiti prorogaciju nadležnosti u trenutku podnošenja zahtjeva s obzirom na to da u skladu s odredbama grčkog prava ima zakonsko pravo sudjelovati u tom postupku;
(c)
je li prorogacija nadležnosti u interesu djeteta s obzirom na to da potonje i njegovi roditelji, u svojstvu podnositelja zahtjeva, imaju uobičajeno boravište u Italiji, dok je ostaviteljevo prebivalište u trenutku smrti bilo u Grčkoj i njegova ostavina se nalazi u Grčkoj?”
13.
Helenska Republika i Europska komisija Sudu su podnijele pisana očitovanja. Slijedom zahtjeva za pojašnjenje koji je podnio Sud sud koji je uputio zahtjev dostavio je dodatne podatke o ulozi državnog odvjetnika u glavnom postupku. Rasprava nije zatražena niti je održana.
III. Ocjena
14.
Došao sam do zaključka da nacionalni sud koji je uputio zahtjev ima međunarodnu nadležnost na temelju članka 12. stavka 3. Uredbe Bruxelles II.a. Konkretno, preduvjeti za primjenu članka 12. stavka 3. točke (b) ispunjeni su s obzirom na to da su svi sudionici u postupku prihvatili nadležnost sudova u Grčkoj, koja je država članica s kojom dijete ima bitnu vezu.
A.
Uvodne napomene
15.
Uredba Bruxelles II.a odnosi se na međunarodnu nadležnost u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću i primjenjuje se na dodjelu, izvršavanje, prijenos, ograničenje ili oduzimanje roditeljske odgovornosti (
6
) te uključuje mjere zaštite djeteta koje se odnose na upravljanje, čuvanje ili raspolaganje djetetovom imovinom (
7
). Odricanjem od nasljedstva ostavine opterećene dugovima podnositelji zahtjeva izvršavaju zajedničku roditeljsku odgovornost nad Cliom Margot jer time štite svoje dijete od stjecanja imovine koja je možebitno opterećena obvezama.
16.
Priznajem da su pitanja nasljeđivanja isključena iz opsega primjene Uredbe Bruxelles II.a (
8
). Međutim, sukladno ustaljenoj sudskoj praksi Suda, samo podnošenje zahtjeva za odricanje od nasljedstva nije pitanje nasljeđivanja u smislu članka 1. stavka 3. točke (f) Uredbe Bruxelles II.a.
17.
U predmetu Matoušková Sud je ustvrdio kako se činjenica da se u okviru ostavinskog postupka zahtijeva odobrenje sporazuma ne može smatrati odlučujućom za to da ta mjera potpada pod nasljedno pravo. Umjesto toga, Sud je smatrao da je potreba ishođenja odobrenja od suda nadležnog za skrbništvo izravna posljedica stanja i sposobnosti malodobne djece. Zahtjev za odobrenje mjera je zaštite djeteta povezana s upravljanjem, čuvanjem ili raspolaganjem njegovom imovinom u okviru izvršavanja roditeljske odgovornosti u smislu članka 1. stavka 1. točke (b) i stavka 2. točke (e) Uredbe Bruxelles II.a (
9
).
18.
Stoga, nadležnost suda koji je uputio zahtjev treba odrediti isključivo sukladno Uredbi Bruxelles II.a.
19.
Kako je sud koji je uputio zahtjev pravilno ustvrdio, Uredba o nasljeđivanju ovdje nije primjenjiva ratione temporis. Michaïl Xylina preminuo je 10. svibnja 2015., a članak 83. stavak 1. Uredbe o nasljeđivanju ograničava njezin opseg primjene na nasljeđivanje osoba preminulih 17. kolovoza 2015. ili nakon toga. Međutim, želim dodati da se, ratione materiae, Uredba o nasljeđivanju također neće primjenjivati na buduće predmete ove vrste jer se pitanja pravne sposobnosti fizičkih osoba isključuju iz opsega primjene Uredbe o nasljeđivanju u njezinu članku 1. stavku 2. točki (b). Kao što je Sud ustvrdio u predmetu Matoušková, zahtjev za odobrenje za djelovanje u ime djeteta vezan je uz djetetovu sposobnost (
10
).
20.
Budući da sam ustvrdio da nadležnost u ovom slučaju ovisi o Uredbi Bruxelles II.a, sada bih želio dati kratak pregled različitih osnova nadležnosti koje ta uredba propisuje u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću.
21.
Prema članku 8. stavku 1. Uredbe Bruxelles II.a, uobičajeno postoji nadležnost države članice uobičajenog boravišta djeteta, što je u predmetnom slučaju Italija. Osim nekih iznimaka od tog općeg pravila za posebne situacije (
11
) i forum non conveniens odredbe (
12
), Uredba Bruxelles II.a sadržava i općenitiju iznimku (
13
) od članka 8. stavka 1., to jest članak 12. stavak 3. Sukladno članku 12. stavku 3., kad god dijete ima bitnu vezu s državom članicom, prorogacija nadležnosti sudova te države članice je dopuštena.
22.
Predmetnim zahtjevom za prethodnu odluku traži se tumačenje te posebne osnove nadležnosti. Ona ima dva preduvjeta: postojanje bitne veze i činjenice prorogacije. Međutim, pitanje suda koji je uputio zahtjev ograničeno je na drugi preduvjet, to jest na prorogaciju. Prije razmatranja tog preduvjeta ipak ću se kratko osvrnuti na prvi preduvjet, tj. postojanje bitne veze. Razlog za produljenje izlaganja jest taj da su oba preduvjeta iz članka 12. stavka 3. Uredbe Bruxelles II.a međuovisna te se potonji ne može tumačiti neovisno o prvom.
23.
Nakon utvrđivanja bitne veze djeteta sa sudom države članice na temelju članka 12. stavka 3. točke (a) Uredbe Bruxelles II.a (u dijelu B), razmotrit ću članak 12. stavak 3. točku (b) te uredbe s njegova tri zahtjeva za prorogaciju, kao što je to naveo sud koji je uputio zahtjev, odnosno pitanje jesu li nadležnost suda pred kojim je postupak pokrenut na nedvosmislen način prihvatili roditelji Clio Margot (u dijelu C) i državni odvjetnik (u dijelu D) te je li to bilo u interesu djeteta (u dijelu E).
24.
U biti, sud koji je uputio zahtjev traži odgovor na pitanje jesu li ta tri uvjeta ispunjena, i ja smatram da jesu.
B.
Djetetovo državljanstvo države članice suda pred kojim se vodi postupak
25.
Prema članku 12. stavku 3. točki (a) Uredbe Bruxelles II.a, prvi element za prorogaciju nadležnosti suda države članice jest „bitna veza” između djeteta i „te države članice, posebno zbog činjenice da […] je dijete državljanin te države članice”.
26.
Budući da Clio Margot ima grčko državljanstvo, razvidno je kako je ispunjen uvjet postojanja bitne veze djeteta s državom suda pred kojim se vodi postupak, sukladno članku 12. stavku 3. točki (a) Uredbe Bruxelles II.a.
27.
U svojem rješenju kojim se upućuje prethodno pitanje sud koji je uputio zahtjev nije naveo je li grčko državljanstvo jedino državljanstvo Clio Margot ili ona ima dvojno državljanstvo, odnosno talijansko državljanstvo po ocu. Budući da je dvojno državljanstvo moguće u ovom slučaju (
14
), želio bih iznijeti neka opažanja o posljedicama ako to bude slučaj. U takvim okolnostima postavlja se pitanje može li se svako od njezinih državljanstva u ovom kontekstu smatrati poveznicom ili bi trebalo izabrati kojem državljanstvu dati prednost.
28.
Budući da je njezino uobičajeno boravište u Italiji, stvarno državljanstvo Clio Margot vjerojatno bi tada bilo talijansko koje predstavlja puno jaču vezu od grčkog. Ipak, u tekstu članka 12. stavka 3. točke (a) Uredbe Bruxelles II.a državljanstvo je bez ikakvih ograničenja izričito navedeno kao poveznica koja je dovoljna za utvrđivanje „bitne veze”. Dakle, taj element sam je po sebi dostatan, a dodatne veze s državom suda pred kojim se vodi postupak nisu potrebne. Budući da je zakonodavno tijelo dopunilo koncept „bitne veze” primjerom krutog elementa kao što je državljanstvo, sud ne može ispitivati je li u pojedinom slučaju veza dovoljno jaka (
15
).
29.
Sud je u predmetu Hadadi ustvrdio da se prema Uredbi Bruxelles II.a sa svim državljanstvima država članica treba jednako postupati te stoga nacionalni sud ne može previdjeti element državljanstva države suda pred kojim se vodi postupak (
16
).
C.
Prihvaćanje nadležnosti podnošenjem zahtjeva roditelja
30.
U prvom dijelu svojeg pitanja sud koji je uputio zahtjev traži odgovor na pitanje može li se samo podnošenje zahtjeva pred sudom države članice smatrati nedvosmislenim prihvaćanjem nadležnosti sudova te države članice sukladno članku 12. stavku 3. točki (b) Uredbe Bruxelles II.a.
31.
Grčka vlada i Komisija dale su potvrdan odgovor. Slažem se zbog sljedećih razloga.
32.
Kada su podnositelji zahtjeva u glavnom postupku pokrenuli postupak pred sudom koji je uputio zahtjev, oni su to učinili s namjerom da taj sud rješava stvar. Stoga, sam čin podnošenja zahtjeva obavještava sud i ostale stranke u postupku da podnositelji zahtjeva žele da sud pred kojim je postupak pokrenut odlučuje u predmetu. Sud, međutim, može odlučivati samo ako je nadležan.
33.
Stoga, iako sama želja za donošenjem odluke u predmetu iznesenim pred sudom države članice zasigurno nije izričito prihvaćanje nadležnosti toga suda, ona nedvosmisleno podrazumijeva takvo prihvaćanje.
34.
Međutim, sumnje se mogu javiti zbog činjenice da naslov članka 12. Uredbe Bruxelles II.a, odredbe koja se ovdje tumači, ne koristi izraz „prihvaćanje”, nego izraz „prorogacija”.
35.
Prorogacija obično znači da stranke dodjeljuju nadležnost sudu na temelju sporazuma tih stranaka (
17
). Temeljni element prorogacije stoga je sporazum stranaka u pitanju (
18
). Takvo shvaćanje može upućivati na to da se mora izvršiti stvaran izbor, odnosno da mora postojati više od jedne opcije između kojih subjekti mogu birati, a osim toga da su oni koji odaberu svjesni izbora koje imaju.
36.
U ovom predmetu, kako je prethodno navedeno, talijanski su sudovi nadležni na temelju članka 8. stavka 1. Uredbe Bruxelles II.a. Dakle, roditelji Clio Margot u biti su imali mogućnost izbora. Pitanje je, međutim, jesu li toga bili svjesni, ali spis predmeta ne sadržava nikakve podatke o tom pitanju. Ako bi prorogacija na temelju članka 12. Uredbe Bruxelles II.a pretpostavljala stvaran izbor, moglo bi biti upitno je li u konkretnom slučaju neophodan subjektivni element bio prisutan.
37.
Umjesto ponavljanja izraza „prorogacija” koji se koristi u naslovu, kada se radi o pojedinostima navedenima u pojedinim stavcima članka 12. Uredbe Bruxelles II.a, zakonodavno tijelo koristi izraz „prihvaćanje”. Prihvaćanje je, međutim, više pasivnog karaktera. Ono ne zahtijeva postojanje namjere utjecanja na nadležnost i stvaranja nove nadležnosti, to jest dodjelu nadležnosti sudovima države članice koji inače ne bi imali nadležnost.
38.
Ako je prihvaćanje dostatno, a prorogacija u užem smislu riječi koja uključuje namjeru određivanja nadležnosti nije potrebna, prag je nizak. To je zato što prihvaćanje nije jedini element koji je nužan za uspostavljanje te nadležnosti; istodobno je potrebna bitna veza djeteta s državom suda pred kojim se vodi postupak, što je objektivan element koji jamči postojanje neke objektivne veze između postupka i te države. Jedino sudovi države članice s kojima dijete ima bitnu vezu, kako propisuje članak 12. stavak 3. točka (a) Uredbe Bruxelles II.a, ispunjavaju uvjete za prihvaćanje iz članka 12. stavka 3. točke (b) te uredbe, što se stoga može odnositi samo na ograničen broj država članica, odnosno na one s kojima u svakom slučaju postoji bliska veza.
39.
Na temelju gore navedenog predlažem da se, kada nositelj roditeljske odgovornosti podnese zahtjev sudu takve države članice, sam čin podnošenja zahtjeva smatra nedvosmislenim prihvaćanjem nadležnosti sudova te zemlje od strane stranke u smislu članka 12. stavka 3. točke (b) Uredbe Bruxelles II.a.
40.
Prihvaćanje se, međutim, mora izjaviti u postupku o kojem je riječ. Kao što je Sud ustvrdio u predmetu L, nije dovoljno da jedna stranka postupka pokrene jedan postupak pred sudom, a druga stranka pred tim istim sudom pokrene drugi postupak ako u prvom osporava nadležnost dotičnog suda (
19
). Sud je objasnio da prorogacija na temelju članka 12. stavka 3. Uredbe Bruxelles II.a vrijedi samo za određeni postupak (
20
), što znači da prihvaćanje mora biti utvrđeno za svaki postupak pojedinačno.
41.
Kako su oba roditelja Clio Margot u okviru jedinstvenog postupka zajednički podnijela zahtjev sudu koji je uputio zahtjev, to se smatra nedvosmislenim prihvaćanjem nadležnosti.
D.
Prihvaćanje nadležnosti na temelju prešutnog pristanka državnog odvjetnika
42.
Drugi dio pitanja suda koji je uputio zahtjev odnosi se na državnog odvjetnika. Ako se on smatra jednom od stranaka u postupku u smislu članka 12. stavka 3. točke (b) Uredbe Bruxelles II.a, da bi prorogacija bila valjana, on mora prihvatiti nadležnost grčkog suda, i to „u trenutku pokretanja postupka pred sudom”.
43.
To pitanje ima tri elementa.
1. Stranka
44.
Je li državni odvjetnik jedna od „stranka u postupku” u smislu članka 12. stavka 3. Uredbe Bruxelles II.a? Komisija smatra da to nije slučaj s obzirom na to da on nema nikakav vlastiti interes te djeluje u javnom interesu.
45.
Kao što je grčka vlada ispravno navela, pitanje tko je stranka u postupku treba biti prepušteno nacionalnom pravu države suda pred kojim se vodi postupak. Uredba Bruxelles II.a ujednačuje međunarodnu nadležnost u području roditeljske odgovornosti. Ona ne uređuje pitanja koja prethode tim pitanjima, već se općenito suzdržava od uplitanja u postupovno pravo države članice.
46.
To se potvrđuje usporedbom članka 12. stavka 3. i članka 12. stavka 1. Uredbe Bruxelles II.a. Članak 12. stavak 1., koji dopušta prorogaciju nadležnosti sudova države članice u kojoj se vodi postupak razvoda braka, sadržava precizan opis onih koji moraju prihvatiti nadležnost kako bi prorogacija bila valjana, to jest „bračni drugovi […] i nositelji roditeljske odgovornosti”. Članak 12. stavak 3. Uredbe Bruxelles II.a se, nasuprot tomu, odnosi na „sve stranke u postupku”, čime tako upućuje na određeni postupak. Međutim, postupak se odvija sukladno nacionalnom pravu suda pred kojim se vodi postupak.
47.
Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, sukladno grčkom nacionalnom pravu državni odvjetnik smatra se strankom odnosnog postupka.
2. Prihvaćanje
48.
U glavnom postupku državni odvjetnik bio je pasivan te se suzdržavao od poduzimanja bilo koje od radnji koje mu stoje na raspolaganju kako bi se suprotstavio prorogaciji nadležnosti kao rezultatu podnošenja zahtjeva od strane djetetovih roditelja. Drugim riječima, državni odvjetnik prešutno je pristao na, to jest prešutno prihvatio prorogaciju nadležnosti. Grčka vlada smatra da je to dovoljno za njegovo prihvaćanje nadležnosti.
49.
Doista, državni odvjetnik u glavnom postupku ishođenja odobrenja za odricanje od nasljedstva u ime djeteta ima ulogu tihog zaštitnika. Sukladno podacima koje je dostavio sud koji je uputio zahtjev, primjerci zahtjeva i poziva za ročište moraju se dostaviti državnom odvjetniku koji je stranka u izvanparničnom postupku te se ima pravo pojaviti pred mirovnim sucem, sudjelovati u raspravi i poduzimati sve postupovne radnje, kao na primjer podnijeti žalbu, neovisno o tome je li državni odvjetnik pozvan na ročište i bez obzira na to je li ročištu pristupio.
50.
Status državnog odvjetnika u izvanparničnom postupku poput onog o kojem je riječ, kako ga opisuje sud koji je uputio zahtjev, može se, dakle, opisati kao status pasivnog promatrača, s pravom na obaviještenost i sa sposobnošću da se u bilo kojoj fazi postupka koristi postupovnim pravima stranke.
51.
Na temelju prirode njegove uloge, prešutni se pristanak državnog odvjetnika treba smatrati dostatnim za nedvosmisleno prihvaćanje nadležnosti, pod uvjetom da je državni odvjetnik doista primio početnu obavijest o zahtjevu roditelja. Budući da prema grčkom zakonu državni odvjetnik mora primiti primjerak zahtjeva i poziva za ročište na kojem može sudjelovati, on je u položaju u kojem može djelovati ako želi i suprotstaviti se roditeljskom izboru pokretanja postupka pred grčkim sudovima.
3. Vrijeme
52.
Zaključivši da je državni odvjetnik stranka u postupku slijedom čega do te prorogacije ne može doći bez njegova prihvaćanja nadležnosti, postavlja se pitanje u kojem trenutku se to mora dogoditi.
53.
Pitanje nadležnosti treba riješiti u ranoj fazi postupka. Nadležnost suda za odlučivanje u predmetu ne smije ostati neodređena duže nego što je to potrebno.
54.
Zato članak 12. stavak 3. točka (b) Uredbe Bruxelles II.a zahtijeva da se nadležnost prihvati „u trenutku pokretanja postupka pred sudom”. Sukladno članku 16. te uredbe „smatra se da je pred sudom pokrenut postupak u trenutku u kojemu je pismeno kojim se pokreće postupak […] predano sudu” (
21
).
55.
Primjena te definicije članka 16. Uredbe Bruxelles II.a u strogom smislu značila bi da je za prorogaciju značajno samo prihvaćanje podnositelja zahtjeva. Sve druge stranke postupka bit će svjesne tek kasnije, s obzirom na to da njihovo obavještavanje pretpostavlja podnošenje pismena kojim se pokreće postupak.
56.
S jedne strane, članak 16. Uredbe Bruxelles II.a nalazi se u odjeljku 3. Poglavlja o nadležnosti koji, sukladno svojem naslovu, sadržava „zajedničke odredbe” te bi se radi sustavnosti tumačenja definicija dana tim člankom trebala primjenjivati na ovaj slučaj.
57.
S druge strane, stroga primjena te definicije učinila bi članak 12. stavak 3. Uredbe Bruxelles II.a beskorisnim. Ako samo podnositelji zahtjeva mogu ispuniti stroge zahtjeve iz članka 16. te uredbe, to bi značilo da je prorogacija ovisna samo o podnositeljima zahtjeva i da u prihvaćanje prorogacije ne uključuje „sve stranke u postupku” (
22
). To bi uklonilo koristan učinak iz članka 12. stavka 3. Uredbe Bruxelles II.a. Da se odluku o prorogaciji htjelo učiniti ovisnom isključivo o podnositeljima zahtjeva, zakonodavno tijelo moglo je izabrati drukčiji izraz od „sve stranke u postupku”, kao što je to, na primjer, učinilo u članku 12. stavku 1. iste uredbe prema kojem se prihvaćanje mora izjaviti od strane „bračnih drugova i nositelja roditeljske odgovornosti”.
58.
Stoga, budući da stroga definicija iz članka 16. Uredbe Bruxelles II.a nije kompatibilna s njezinim člankom 12. stavkom 3., tumačenje se mora ublažiti, ostajući pri tome da je, s jedne strane, faza neizvjesnosti u pogledu nadležnosti kratka te da je, s druge strane, potreban pristanak svih stranaka.
59.
S obzirom na navedeno, prihvaćanje mora biti razjašnjeno u početnoj fazi postupka, to jest čim su stranke kojima je dostavljeno pismeno kojim je postupak pokrenut poduzele prve radnje koje im stoje na raspolaganju ili se može smatrati da to nisu učinile nakon isteka roka u okviru kojeg se od njih zahtijeva da takve radnje poduzmu (
23
).
60.
To je podržano, kako je to istaknula grčka vlada, argumentom a contrario, presudom u predmetu L, u kojoj je Sud ustvrdio da se članak 12. stavak 3. točka (b) Uredbe Bruxelles II.a mora tumačiti na način da nadležnost nije prihvaćena kada tuženik, već u svojem prvom podnesku u predmetnom postupku, ospori prorogaciju nadležnosti suda čija je nadležnost u pitanju (
24
). Sud u tom slučaju nije ograničio svoju ocjenu na trenutak kada je pred sudom pokrenut postupak kako je to definirano člankom 16. Uredbe Bruxelles II.a, to jest „trenutak u kojemu je pismeno kojim se pokreće postupak…[bilo] predano sudu”, već je također razmotrio ponašanje druge stranke tri i pet dana kasnije (
25
).
61.
Ako je državni odvjetnik u ovom predmetu ostao pasivan nakon što je propisno obaviješten o zahtjevu koji predstavlja nedvosmisleno prihvaćanje nadležnosti grčkih sudova od strane roditelja, on je time na nedvosmislen način implicitno prihvatio nadležnost tih sudova. Ako se suzdržao od poduzimanja prve radnje koja mu stoji na raspolaganju kojom bi intervenirao u ovom postupku, državni odvjetnik ne može koristiti svoje pravo podnošenja žalbe kako bi povukao takvo prihvaćanje u kasnijoj fazi postupka.
E.
U interesu djeteta
62.
U trećem dijelu svojeg pitanja sud koji je uputio zahtjev pita je li prorogacija nadležnosti u interesu djeteta, s obzirom na to da su Clio Margot i njezini roditelji imali uobičajeno boravište u Italiji, dok je boravište osobe od koje je imovina naslijeđena u vrijeme njezine smrti kao i mjesto gdje se imovina nalazi u Grčkoj.
63.
Tekst članka 12. stavka 3. točke (b) Uredbe Bruxelles II.a, koji nalaže da je „nadležnost […] u interesu djeteta”, može odati dojam da to čini dodatni element potreban da bi prorogacija bila valjana.
64.
Moje je stajalište da „interes djeteta” u ovom kontekstu nije samostalan element, već ponajprije podsjetnik na temeljni smisao svih osnova nadležnosti prema Uredbi Bruxelles II.a.
65.
Taj je smisao naveden u uvodnoj izjavi 12. Uredbe Bruxelles II.a te glasi: „Nadležnost u predmetima povezanim s roditeljskom odgovornošću, utvrđena ovom Uredbom, temelji se u svjetlu zaštite interesa djeteta, posebno na kriteriju blizine. To znači da bi u prvome redu trebala biti nadležna država članica u kojoj dijete ima uobičajeno boravište, osim u određenim slučajevima mijenjanja djetetova boravišta ili u skladu sa sporazumom između nositelja roditeljske odgovornosti”.
66.
To znači da određene osnove nadležnosti, poput članka 12. stavka 3. Uredbe Bruxelles II.a, u pravilu utjelovljuju interes djeteta. Daljnji elementi, osim poveznica iz zakonskog teksta, stoga nisu potrebni.
67.
Kao što je gore spomenuto (
26
), ovdje je kriterij blizine određen elementom državljanstva. Ako usto stranke u postupku ishođenja odobrenja za odricanje u ime djeteta, koje je usmjereno na zaštitu interesa djeteta, najčešće njegovi roditelji i državni odvjetnik, nedvosmisleno prihvate nadležnost suda države članice pred kojim se vodi postupak, obično su interesi djeteta da se postupak ne vodi u državi s kojom ono nema nikakve veze zaštićeni (
27
).
68.
Zato, za razliku od članka 15. Uredbe Bruxelles II.a (
28
), članak 12. stavak 3. te uredbe ne zahtijeva usporednu procjenu jesu li sudovi države članice pred kojima se vodi postupak u boljem položaju za odlučivanje u predmetu nego oni u državi članici uobičajenog boravišta djeteta. Poveznice predviđene u članku 15. Uredbe Bruxelles II.a fleksibilnije su i manje standardizirane tako da je opseg ispitivanja interesa djeteta širi nego u sadašnjem kontekstu članka 12. stavka 3. te uredbe. Članak 15. iste uredbe se, kako je u njemu jasno naznačeno, smatra iznimkom te zahtijeva od suda da poduzme korake za prijenos nadležnosti s jednog suda na drugi, što nije slučaj s člankom 12. stavkom 3. gdje je nadležnost određena ex lege bez ikakvog daljnjeg djelovanja suda kada su ispunjeni preduvjeti iz članka 12. stavka 3. točaka (a) i (b) Uredbe Bruxelles II.a.
69.
Stoga, ponavljanje upućivanja na interes djeteta iz članka 12. stavka 3. točke (b) Uredbe Bruxelles II.a sudu koji vodi postupak služi samo kao podsjetnik kako ne bi previdio taj značajan kriterij koji podupire sve odredbe te uredbe (
29
) te da ga kontrolira ex officio i aktivno, utvrđujući sve okolnosti pojedinog slučaja, (
30
) kako bi se s obzirom na cjelokupnu situaciju dvostruko provjerilo traže li iznimne okolnosti tog slučaja od suca da iznimno zanemari prorogaciju predviđenu člankom 12. stavkom 3. Bruxelles II.a.
70.
U netipičnom predmetu pozivanje na „interes djeteta” sucu daje ovlast i dužnost da ispravi rezultat krute primjene relevantne odredbe (
31
).
71.
Konačno, želim također napomenuti da se, u kontekstu nadležnosti, interes djeteta ne odnosi na meritum predmeta, već samo na djetetov interes u pogledu nadležnosti, tj. njegov interes da postupak vode sudovi zemlje koji su u dobrom položaju da odlučuju u predmetu koji se tiče djeteta. (
32
)
72.
U ovom predmetu dijelim mišljenje Komisije da nijedna od okolnosti koje je naveo sud koji je uputio zahtjev ne zahtijeva ispravak, već potvrđuje cjelokupni dojam da je djetetov interes zaštićen. Činjenica da se uobičajeno boravište može zaobići prorogacijom kao posljedicom sporazuma između nositelja roditeljske odgovornosti čak se spominje u uvodnoj izjavi 12. Uredbe Bruxelles II.a. Štoviše, u ovom slučaju državni odvjetnik (prešutno) prihvaća nadležnost te je člankom 21. stavkom 1. grčkoga Ustava obvezan štititi interes djece. Također, činjenica da se dječja imovina u pitanju u postupku nalazi u Grčkoj čimbenik je koji obično pojačava djetetovu posebnu vezu s tom državom članicom (
33
). Konačno, u slučaju da ostavinski postupak iza Michaïla Xylina bude proveden u Grčkoj, to bi predstavljalo dodatnu vezu sa sudovima te države članice, koji bi onda bili u dobrom položaju procijeniti kontekst odricanja od nasljedstva u ime Clio Margot.
73.
Uzevši u obzir ova razmatranja, čini mi se da ispravak in casu nije potreban. Međutim, cjelokupna procjena interesa Clio Margot je u nadležnosti suda koji je uputio zahtjev.
IV. Zaključak
74.
S obzirom na iznesena razmatranja, mišljenja sam da na pitanja koja je postavio sud koji je uputio zahtjev Sud treba odgovoriti na sljedeći način:
Članak 12. stavak 3. točku (b) Uredbe Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1347/2000, treba tumačiti na način:
(a)
da samo podnošenje zahtjeva pred sudom države članice s kojom dijete ima bitnu vezu u skladu s člankom 12. stavkom 3. točkom (a) Uredbe Bruxelles II.a predstavlja nedvosmisleno prihvaćanje nadležnosti tog suda od strane podnositelja zahtjeva,
(b)
da državni odvjetnik koji je stranka u postupku prema nacionalnom pravu suda države članice pred kojim se vodi postupak također mora izjaviti prihvaćanje te po dostavi tog zahtjeva može prihvatiti nadležnost suda kojemu je zahtjev predan prešutnim pristankom i
(c)
da kriterij „interesa djeteta” nije samostalan element, ali daje sucu ovlast i dužnost da ispravi primjenu članka 12. stavka 3. točke (b) u netipičnim predmetima.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	Uredba Vijeća (EZ) od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1347/2000 (SL 2003., L 338, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 133.)
(
3
)	Sud koji je uputio zahtjev to je objasnio slijedom zahtjeva za pojašnjenje koji je podnio Sud.
(
4
)	Sud koji je uputio zahtjev nije naveo ima li dijete druga državljanstva osim grčkog.
(
5
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju (SL 2012., L 201, str. 107; „Uredba o nasljeđivanju”)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 10., str. 296.)
(
6
)	Članak 1. stavak 1. točka (b) Uredbe Bruxelles II.a
(
7
)	Članak 1. stavak 2. točka (e) Uredbe Bruxelles II.a
(
8
)	Članak 1. stavak 3. točka (f) Uredbe Bruxelles II.a
(
9
)	Vidjeti presudu od 6. listopada 2015., Matoušková (C‑404/14, EU:C:2015:653, t. 31.). U točki 34. te presude Sud je ustvrdio da bi trebalo izbjegavati bilo kakvo preklapanje između Uredbe Bruxelles II.a i Uredbe o nasljeđivanju kao i sve pravne praznine.
(
10
)	Presuda od 6. listopada 2015., Matoušková, C‑404/14, EU:C:2015:653, t. 29.
(
11
)	Članci 9. do 11. Uredbe Bruxelles II.a uređuju situacije u kojima se uobičajeno boravište promijenilo, a članak 13. Uredbe Bruxelles II.a uređuje situacije u kojima uobičajeno boravište nije moguće utvrditi. Kada je postupak razvoda djetetovih roditelja u tijeku, članak 12. stavak 1. Uredbe Bruxelles II.a dopušta prorogaciju nadležnosti te zemlje.
(
12
)	Vidjeti članak 15. Uredbe Bruxelles II.a
(
13
)	Vidjeti članak 8. stavak 2. Uredbe Bruxelles II.a
(
14
)	Talijanski zakon o državljanstvu slijedi načelo ius sanguinis; vidjeti članak 1. stavak 1. zakona „Nuove norme sulla cittadinanza” od 5. veljače 1992., t. 91, objavljenog u „Gazetta Ufficiale” (Službeni list) br. 38 od 15. veljače 1992. Sudski spis ne sadržava nikakve naznake ima li Clio Margot samo jedno državljanstvo, dva ili više njih. U njemu se, također, ne navodi točan podatak o državljanstvu njezinih roditelja.
(
15
)	Vidjeti Pfeiffer, T., Internationale Zuständigkeit und prozessuale Gerechtigkeit, 1995. str. 614. i sljedeće; Spellenberg, U., u: J. von Staudingers Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch mit Einführungsgesetz und Nebengesetzen, Neubearbeitung 2015., čl. 3. Brüssel IIa‑VO, t. 16.
(
16
)	Vidjeti presudu od 16. srpnja 2009., Hadadi, C‑168/08, EU:C:2009:474, t. 37. do 43. Vidjeti također Dilger u: Geimer/Schütze, Internationaler Rechtsverkehr in Zivil- und Handelssachen, Looseleaf (srpanj 2013.), VO (EG) 2201/2003, vor Art 3, t. 30 i sljedeće.
(
17
)	Vidjeti na primjer članak 25. Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima Bruxelles II.a (SL 2012., L 351, str. 1.)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289.) i njezine prethodnice – članak 23. Uredbe Vijeća(EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima („Uredba Bruxelles I”) i članak 17. Konvencije od 27. rujna 1968. o nadležnosti i izvršavanju presuda u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 1978., L 304, str 36.; „Bruxellesova konvencija”) - koje izričito predviđaju sporazum. Također Sud u svojoj presudi od 12. studenoga 2014., L, C‑656/13, EU:2014:2364, t. 56. s obzirom na članak 12. stavka 3. Uredbe Bruxelles II.a navodi da je potreban „izričit ili barem nedvosmislen sporazum o prorogaciji nadležnosti”.
(
18
)	Vidjeti na primjer presudu od 20. veljače 1997., MSG, C‑106/95, EU:1997:70, t. 17. i od 16. ožujka 1999., Castelletti, C‑159/97, EU:1999:142, t. 19.; u objema se ističe da je cilj članka 17. Briselske konvencije koji dopušta sporazum o dodjeli nadležnosti bio „osigurati postojanje stvarnog pristanka osoba u pitanju”.
(
19
)	Presuda od 12. studenoga 2014., L, C‑656/13, EU:2014:2364, t. 57.
(
20
)	Presuda od 12. studenoga 2014., L, C‑656/13, EU:2014:2364, t. 58. Također vidjeti presudu od 1. listopada 2014., E., C‑436/13, EU:C:2014:2246, t. 40., u kojoj se ocjenjuje da se „nadležnost suda u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću treba provjeriti i utvrditi u svakom pojedinom slučaju kad je pred sudom pokrenut postupak”.
(
21
)	Kako je tumačeno u rješenju suda od 16. srpnja 2015., C‑507/14, neobjavljeno, EU: C: 2015: 512, to jest, pod uvjetom da podnositelj zahtjeva propisno utječe na obavijest ili dostavu zahtjeva.
(
22
)	Također vidjeti Salomon, D, „Brüssel IIa” – Die neuen europäischen Regeln zum internationalen Verfahrensrecht in Fragen der elterlichen Verantwortung”, Zeitschrift für das gesamte Familienrecht (FamRZ), 2004., str. 1409. i sljedeće na str. 1413.
(
23
)	Stranke koje se u postupak uključe nakon isteka bilo kojeg roka za odgovor na dostavu pismena kojim se pokreće postupak morat će se međutim isključiti iz opsega „stranaka postupka” koje moraju izjaviti prihvaćanje u skladu s člankom 12. stavkom 3. Uredbe Bruxelles II.a.
(
24
)	Presuda od 12. studenoga 2014., L (C‑656/13, EU:2014:2364:, t. 57.)
(
25
)	Dok je otac djeteta zahtjev podnio 26. listopada 2012., majka ga je podnijela istom sudu 29. listopada 2012. te je 31. listopada 2012., u postupku koji je pokrenuo otac, jasno izjavila da ne prihvaća međunarodnu nadležnost (presuda od 12. studenoga 2014., L, C‑656/13, EU:2014:2364, t. 19., 21. i 28.).
(
26
)	Vidjeti točku 25. i sljedeće.
(
27
)	Nacionalni sud koji dijeli ovo stajalište je Oberlandesgericht Düsseldorf (Visoki zemaljski sud u Düsseldorfu, Njemačka), u rješenju od 8. prosinca 2009., DE:OLGD:1208.3UF198.09.0A.
(
28
)	Vidjeti tumačenje članka 15. Uredbe Bruxelles II.a koje je sud dao u presudi od 27. listopada 2016., CAFA v. D., C‑428/15, EU:C:2016:819, t. 54., koje je Komisija citirala u ovom postupku
(
29
)	Uredba se temelji na ideji da interes djeteta mora prevladati (vidjeti presudu od 11. srpnja 2008., Rinau, C‑195/08 PPU, EU:C:2008:406, t. 51.) i biti na prvom mjestu (vidjeti presudu od 12. studenoga 2014., L, C‑656/13, EU:2014:2364, t. 48.).
(
30
)	Vidjeti na primjer presudu od 12. studenoga 2014., L, C‑656/13, EU:2014:2364, t. 49.: „korištenje te prorogacije ni u kojem slučaju ne može biti protivno tom interesu”.
(
31
)	Pataut É./Gallant E., u: Magnus, U./Mankowski, P. (urednici), Europski komentari međunarodnog privatnog prava, Uredba Bruxelles II.a, 2017., čl..12. t. 53., pobliže o članku 12. stavku 3. točki (b) Uredbe Bruxelles II.a s obzirom na to dodatno ispitivanje interesa djeteta kao forum non conveniens klauzule.
(
32
)	Dilger, J. u: Geimer/Schütze, Internationaler Rechtsverkehr in Zivil- und Handelssachen, Looseleaf, 53. EL, srpanj 2017., VO (EG) 2201/2003, čl. 12. t. 24. s daljnjim referencama
(
33
)	Vidjeti članak 15. stavak 3. točku (e) Uredbe Bruxelles II.a, u kojem se mjesto gdje se nalazi imovina djeteta spominje kao jedan od čimbenika koji se trebaju uzeti u obzir pri ocjeni posebne veze tog djeteta s državom članicom u predmetu koji se odnosi na mjere zaštite djeteta vezane uz upravljanje, čuvanje ili raspolaganje tom imovinom.