62023CJ0457
PRESUDA SUDA (treće vijeće)
23. travnja 2026. (
*1
)
„Žalba – Državna potpora – Članak 107. stavak 3. točka (b) UFEU‑a – Njemačko tržište zračnog prijevoza – Potpora koju je Savezna Republika Njemačka dodijelila zračnom prijevozniku u okviru pandemije bolesti COVID-19 – Dokapitalizacija društva Deutsche Lufthansa AG – Odluka Europske komisije o neospornosti – Potpora za otklanjanje ozbiljnih poremećaja u gospodarstvu”
U predmetu C‑457/23 P,
povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 20. srpnja 2023.,
Deutsche Lufthansa AG, sa sjedištem u Kölnu (Njemačka), koju su zastupali J. Burger, H.-J. Niemeyer, C. Sielmann i C. Wilken, Rechtsanwälte, a zatim P. Heuser, H.-J. Niemeyer, C. Sielmann i M. Wilken, Rechtsanwälte,
žalitelj,
a druge stranke u postupku su:
Ryanair DAC, sa sjedištem u Swordsu (Irska), koji su zastupali F.-C. Laprévote i E. Vahida, avocats, D. Pérez de Lamo i S. Rating, abogados, a zatim F.-C. Laprévote i E. Vahida, avocats, kao i S. Rating, abogado,
Condor Flugdienst GmbH, sa sjedištem u Neu‑Isenburgu (Njemačka), koji su zastupali A. Israel i J. Lang, Rechtsanwälte, G. J. Dietrich, barrister, E. Wright, avocate, a zatim A. Israel i J. Lang, Rechtsanwälte, G. J. Dietrich, barrister, a zatim A. Israel i J. Lang, Rechtsanwälte, T. Peevska, avocate, te naposljetku A. Israel i J. Lang, Rechtsanwälte, kao i M. Álvarez‑Requejo Heredero, abogada,
tužitelji u prvostupanjskom postupku,
Europska komisija, koju zastupaju L. Flynn, J. Carpi Badía i F. Tomat, u svojstvu agenata,
tuženik u prvostupanjskom postupku,
Savezna Republika Njemačka, koju su zastupali J. Möller i P.-L. Krüger, a zatim J. Möller, u svojstvu agenata,
Francuska Republika,
intervenijenti u prvostupanjskom postupku,
SUD (treće vijeće),
u sastavu: C. Lycourgos, predsjednik vijeća, O. Spineanu‑Matei, S. Rodin (izvjestitelj), N. Piçarra i N. Fenger, suci,
nezavisni odvjetnik: A. Biondi,
tajnik: M. Longar, administrator,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 7. svibnja 2025.,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 16. listopada 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Svojom žalbom društvo Deutsche Lufthansa AG (u daljnjem tekstu: DLH) zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 10. svibnja 2023., Ryanair i Condor Flugdienst/Komisija (Lufthansa; COVID-19) (T‑34/21 i T‑87/21, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2023:248), kojom je poništena Odluka Komisije C(2020) 4372 final od 25. lipnja 2020. o državnoj potpori SA 57153 (2020/N) – Njemačka – COVID-19 – Potpora Lufthansi, kako je ispravljena Odlukom Komisije C(2021) 9606 final od 14. prosinca 2021. (u daljnjem tekstu: sporna odluka).
Pravni okvir
Uredba (EEZ) br. 95/93
2
Članak 2. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 95/93 od 18. siječnja 1993. o zajedničkim pravilima za dodjelu slotova u zračnim lukama Zajednice (SL 1993., L 14, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 18., str. 5.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 793/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. (SL 2004., L 138, str. 50.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 17., str. 16.), određuje:
„Za potrebe ove Uredbe:
(a)
‚slot’ znači dopuštenje koje daje koordinator u skladu s ovom Uredbom za korištenje čitave infrastrukture zračne luke, koja je potrebna za odvijanje zračnog prometa u nekoj koordiniranoj zračnoj luci, na neki određeni datum i u neko određeno vrijeme, koje je u svrhu slijetanja ili uzlijetanja odredio koordinator slotova u skladu s ovom Uredbom;
[…]”
Privremeni okvir
3
Komunikacija Europske komisije o privremenom okviru za mjere državne potpore u svrhu podrške gospodarstvu u aktualnoj pandemiji [bolesti COVID-19] (2020/C‑91 1/01, SL 2020., C 91 I, str. 1.) objavljena je 20. ožujka 2020. u Službenom listu Europske unije, nakon čega je izmijenjena sedam puta. Točke 44., 49., 51., 54., 59., 60. do 63. i 67. do 70. i 72. te komunikacije, kako je izmijenjena Komunikacijom Komisije od 8. svibnja 2020. (2020/C‑164/03, SL 2020., C 164, str. 3.) (u daljnjem tekstu: Privremeni okvir) predviđale su:
„3.11. Mjere dokapitalizacije
44.
Ovim se privremenim okvirom utvrđuju kriteriji u skladu s pravilima EU‑a o državnim potporama na temelju kojih države članice mogu poduzetnicima koji su u financijskim teškoćama zbog pandemije COVID‑a 19 pružiti javnu potporu u obliku vlasničkih i/ili hibridnih instrumenata kapitala […] Cilj mu je spriječiti da zbog poremećaja u gospodarstvu s tržišta nepotrebno nestanu poduzetnici čije je poslovanje prije pandemije COVID‑a 19 bilo održivo. Iznosi kapitala za dokapitalizaciju zato ne smiju biti veći od minimuma potrebnog za osiguranje održivosti korisnika niti premašiti ono što je nužno za ponovnu uspostavu strukture kapitala korisnika kakva je bila prije pandemije COVID‑a 19. Veliki poduzetnici moraju izvješćivati o načinu na koji se sredstvima primljene potpore podupiru njihove aktivnosti u skladu s ciljevima EU‑a i nacionalnim obvezama u pogledu zelene i digitalne tranzicije, uključujući EU‑ov cilj klimatske neutralnosti do 2050.
[…]
3.11.2. Uvjeti prihvatljivosti i ulaska
49.
Mjera dokapitalizacije u kontekstu pandemije COVID‑a 19 mora ispunjavati sljedeće uvjete:
(a)
bez intervencije države korisnik bi prekinuo poslovanje ili bi se suočio s ozbiljnim teškoćama u održavanju poslovanja. Na takve poteškoće može osobito upućivati pogoršanje omjera duga i kapitala korisnika ili slični pokazatelji;
[…]
(c)
korisnik ne može pronaći financiranje na tržištima po pristupačnim uvjetima, a horizontalne mjere koje su na snazi u predmetnoj državi članici za pokrivanje potreba za likvidnošću nisu dovoljne da bi se osigurala njegova održivost; […]
[…]
51.
Zahtjevi iz ovog odjeljka i odjeljaka 3.11.4., 3.11.5., 3.11.6. i 3.11.7. primjenjuju se na programe dokapitalizacije i pojedinačne mjere potpore u kontekstu pandemije COVID‑a 19. Komisija će pri odobravanju programa zatražiti zasebnu prijavu pojedinačne potpore iznad iznosa od 250 milijuna EUR. U pogledu tih prijava Komisija će procijeniti jesu li postojeće financiranje na tržištu ili horizontalne mjere za pokrivanje potreba za likvidnošću nedostatni da bi se zajamčila održivost korisnika; jesu li odabrani instrumenti dokapitalizacije i s njima povezani uvjeti primjereni za rješavanje ozbiljnih teškoća korisnika; je li potpora proporcionalna; i jesu li ispunjeni uvjeti iz ovog odjeljka i odjeljaka 3.11.4., 3.11.5., 3.11.6. i 3.11.7.
[…]
3.11.4. Iznos dokapitalizacije
54.
Kako bi se osigurala razmjernost potpore, iznosi kapitala za dokapitalizaciju u kontekstu pandemije COVID‑a 19 ne smiju biti veći od minimuma potrebnog za osiguranje održivosti korisnika niti premašiti ono što je nužno za ponovnu uspostavu strukture kapitala korisnika kakva je bila prije pandemije COVID‑a 19, odnosno stanja na dan 31. prosinca 2019. Pri ocjeni razmjernosti potpore uzimaju se u obzir državne potpore koje su primljene ili planirane u kontekstu izbijanja pandemije COVID‑a 19.
[…]
3.11.5. Naknada i izlazak države
Opća načela
[…]
59.
Države članice umjesto metoda utvrđivanja naknade navedenih u nastavku mogu prijaviti programe ili pojedinačne mjere kod kojih se metoda utvrđivanja naknade prilagođava značajkama i nadređenosti instrumenta kapitala, pod uvjetom da oni općenito dovode do sličnog ishoda u pogledu poticajnih učinaka na izlazak države i sličnog ukupnog učinka na naknadu državi.
Naknada za vlasničke instrumente
60.
Državna dokapitalizacija ili istovjetna intervencija provodi se po cijeni koja ne prekoračuje prosječnu cijenu dionice korisnika tijekom 15 dana prije podnošenja zahtjeva za dokapitalizaciju. Ako korisnik nije društvo uvršteno na burzu, procjenu njegove tržišne vrijednosti trebalo bi utvrditi posredstvom neovisnog stručnjaka ili drugim razmjernim sredstvima.
61.
Svaka mjera dokapitalizacije uključuje mehanizam postupnog povećanja naknade državi kako bi se korisnika potaknulo na otkup državnih dokapitalizacija. To povećanje naknade može biti u obliku dodatnih dionica […] dodijeljenih državi ili drugih mehanizama i trebalo bi odgovarati najmanje 10-postotnom povećanju naknade državi (za sudjelovanje koje proizlazi iz neotplaćene državne dokapitalizacije u kontekstu pandemije COVIDa 19) za svaki korak postupnog povećanja:
(a)
Mehanizam postupnog povećanja aktivira se četiri godine nakon dokapitalizacije u kontekstu pandemije COVID‑a 19 ako država nije prodala najmanje 40 % svojeg vlasničkog udjela koji proizlazi iz dokapitalizacije u kontekstu pandemije COVID‑a 19;
(b)
Mehanizam postupnog povećanja ponovno se aktivira šest godina nakon dokapitalizacije u kontekstu pandemije COVID‑a 19 ako država nije u potpunosti prodala svoj vlasnički udio koji proizlazi iz dokapitalizacije u kontekstu pandemije COVID‑a 19. […]
Ako korisnik nije društvo uvršteno na burzu, države članice mogu odlučiti provesti svaki od ta dva koraka jednu godinu kasnije, odnosno pet i sedam godina nakon dokapitalizacije u kontekstu pandemije COVID‑a 19.
62.
Komisija može prihvatiti alternativne mehanizme pod uvjetom da oni općenito rezultiraju sličnim ishodom u pogledu poticajnog učinka na izlazak države i sličnim ukupnim učinkom na naknadu državi.
63.
Korisnik bi u svakom trenutku trebao imati mogućnost otkupa vlasničkog udjela koji je država stekla. Kako bi se osiguralo da država primi odgovarajuću naknadu za ulaganje, otkupna cijena trebala bi odgovarati onome od sljedeća dva iznosa koji je viši: i. nominalno ulaganje države, uvećano za godišnje kamate za naknadu, koja je za 200 baznih bodova viša od navedenog iznosa u tablici u nastavku […] ili ii. tržišna cijena u trenutku otkupa.
[…]
Naknada za hibridne instrumente kapitala
[…]
67.
Konverzija hibridnih instrumenata kapitala u vlasnički kapital provodi se po cijeni koja je za pet ili više posto manja od teoretske cijene dionice bez prava u trenutku konverzije.
68.
Nakon konverzije u vlasnički kapital mora se uključiti mehanizam postupnog povećanja naknade državi radi poticanja korisnika na otkup državne dokapitalizacije. Ako je vlasnički kapital koji proizlazi iz državne intervencije u kontekstu pandemije COVID‑a 19 i dalje u vlasništvu države dvije godine nakon konverzije u vlasnički kapital, država dobiva dodatni udio u vlasništvu korisnika uz preostali udio koji proizlazi iz konverzije hibridnih instrumenata kapitala u kontekstu pandemije COVID‑a 19 koju je provela država. Taj dodatni vlasnički udio iznosi najmanje 10 % preostalog udjela koji proizlazi iz konverzije hibridnih instrumenata kapitala u kontekstu pandemije COVID‑a 19 od strane države. Komisija može prihvatiti alternativne mehanizme postupnog povećanja pod uvjetom da imaju isti poticajni učinak i sličan ukupni učinak na naknadu državi.
69.
Države članice mogu odabrati metodu za utvrđivanje cijena koja uključuje dodatne klauzule o postupnom povećanju ili isplati. One bi trebale biti osmišljene na način da se potiče rano okončanje državne potpore za dokapitalizaciju korisnika. Komisija može prihvatiti i alternativne metode za utvrđivanje cijena, pod uvjetom da su naknade koje se njima utvrde više ili slične onima koje proizlaze iz prethodno navedenih metoda.
70.
Budući da je priroda hibridnih instrumenata vrlo raznolika, Komisija ne pruža smjernice za sve vrste instrumenata. U svakom slučaju za hibridne instrumente poštuju se prethodno navedena načela, pri čemu naknada odražava rizik pojedinih instrumenata.
[…]
72.
Ako je korisnik mjere dokapitalizacije u kontekstu pandemije COVID‑a 19 u vrijednosti većoj od 250 milijuna EUR poduzetnik sa značajnom tržišnom snagom na najmanje jednom od relevantnih tržišta na kojima djeluje, države članice moraju predložiti dodatne mjere za očuvanje učinkovitog tržišnog natjecanja na tim tržištima. […]”
Okolnosti spora i sporna odluka
4
Okolnosti spora, kako proizlaze iz pobijane presude, mogu se sažeti na sljedeći način.
5
DLH je društvo majka grupe Lufthansa, koja među ostalim obuhvaća zračne prijevoznike Lufthansa Passenger Airlines, Brussels Airlines SA/NV, Austrian Airlines AG, Swiss International Air Lines Ltd i Edelweiss Air AG.
6
Savezna Republika Njemačka 12. lipnja 2020. obavijestila je Komisiju, u skladu s člankom 108. stavkom 3. UFEU‑a, o nacrtu pojedinačne mjere potpore u obliku dokapitalizacije u iznosu od 6 milijardi eura u korist društva DLH (u daljnjem tekstu: predmetna mjera).
7
Na temelju članka 107. stavka 3. točke (b) UFEU‑a i privremenog okvira, cilj predmetne mjere bio je ponovno uspostaviti bilančnu poziciju i likvidnost poduzetnikâ grupe Lufthansa u izvanrednoj situaciji uzrokovanoj pandemijom bolesti COVID-19. Potporu je za njemačku vladu financirao i njome za njemačku vladu upravljao Wirtschaftsstabilisierungsfonds (Fond za stabilizaciju gospodarstva, Njemačka), javno tijelo koje je poduzetnicima pogođenima pandemijom bolesti COVID-19 pružalo kratkoročnu financijsku potporu.
8
Mjera o kojoj je riječ sastojala se od sljedeća tri elementa:
–
udjela u kapitalu u iznosu od 306044326,40 eura (u daljnjem tekstu: udio u kapitalu);
–
4693955673,60 eura „tihog udjela”, kao instrumenta hibridnog kapitala, koji se prema međunarodnim računovodstvenim standardima smatrao vlastitim kapitalom (u daljnjem tekstu: tihi udio I);
–
1 milijarde eura „tihog udjela” s obilježjima konvertibilne obveznice (u daljnjem tekstu: tihi udio II).
9
Mjera o kojoj je riječ bila je dio šireg niza mjera potpore u korist grupe Lufthansa koji je u trenutku donošenja sporne odluke uključivao sljedeće:
–
državno jamstvo od 80 % za zajam od 3 milijarde eura koji je Savezna Republika Njemačka namjeravala odobriti društvu DLH na temelju programa potpore koji je već odobrila Komisija (Odluka Komisije C(2020) 1886 final od 22. ožujka 2020. o državnoj potpori SA.56714 (2020/N) – Njemačka – mjere u kontekstu pandemije bolesti COVID-19);
–
državno jamstvo od 90 % za zajam od 300 milijuna eura koji je Savezna Republika Austrija namjeravala odobriti društvu Austrian Airlines na temelju programa potpore koji je već odobrila Komisija (Odluka Komisije C(2020) 2354 final od 8. travnja 2020. o državnoj potpori SA.56840 (2020/N), Austrija COVID-19: austrijski program potpora za likvidnost);
–
zajam u iznosu od 150 milijuna eura koji je Republika Austrija namjeravala odobriti društvu Austrian Airlines kako bi mu se nadoknadila šteta nastala zbog otkazivanja ili promjena u rasporedu njegovih letova u kontekstu pandemije bolesti COVID-19;
–
250 milijuna eura u gotovini i zajam od 40 milijuna eura koji je Kraljevina Belgija namjeravala odobriti društvu Brussels Airlines; i
–
državno jamstvo od 85 % za zajam od 1,4 milijarde eura koje je Švicarska Konfederacija odobrila društvima Swiss International Air Lines i Edelweiss Air.
10
Komisija je 25. lipnja 2020. donijela spornu odluku kojom je, nakon što je smatrala da predmetna mjera predstavlja „državnu potporu” u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a i nakon što je ocijenila njezinu spojivost s unutarnjim tržištem s obzirom na Privremeni okvir, odlučila da je ta mjera spojiva s unutarnjim tržištem na temelju članka 107. stavka 3. točke (b) UFEU‑a te stoga protiv nje nije istaknula prigovore.
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
11
Tužbama podnesenima tajništvu Općeg suda 22. siječnja i 12. veljače 2021., društva Ryanair DAC (u daljnjem tekstu: Ryanair) i Condor Flugdienst GmbH (u daljnjem tekstu: Condor) pokrenula su postupke za poništenje sporne odluke.
12
U prilog svojoj tužbi u predmetu T‑34/21, društvo Ryanair istaknulo je pet tužbenih razloga, od kojih se prvi temeljio na pogrešnoj primjeni Privremenog okvira i zlouporabi ovlasti, drugi na pogrešnoj primjeni članka 107. stavka 3. točke (b) UFEU‑a, treći na povredi određenih odredbi UFEU‑a i općih načela prava Unije, četvrti na tome da Komisija nije pokrenula službeni istražni postupak predviđen člankom 108. stavkom 2. UFEU‑a i peti na povredi obveze obrazlaganja.
13
U prilog svojoj tužbi u predmetu T‑87/21 društvo Condor istaknulo je tri tužbena razloga, od kojih se prvi temeljio na Komisijinoj povredi obveze pokretanja službenog istražnog postupka predviđenog člankom 108. stavkom 2. UFEU‑a, drugi na očitoj pogrešci u ocjeni jer je Komisija smatrala da je mjera o kojoj je riječ spojiva s unutarnjim tržištem na temelju članka 107. stavka 3. točke (b) UFEU‑a i treći na povredi obveze obrazlaganja.
14
Opći sud najprije je u točkama 15. do 67. pobijane presude proglasio tužbe koje su podnijela društva Ryanair i Condor dopuštenima, smatrajući, s jedne strane, da su ona zainteresirane stranke koje imaju interes osigurati zaštitu postupovnih prava koja imaju na temelju članka 108. stavka 2. UFEU‑a i, s druge strane, da su dokazala da se sporna odluka izravno i osobno odnosila na njih u smislu članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a, što im je omogućilo da dovedu u pitanje osnovanost te odluke.
15
Ispitujući potom u točkama 68. do 503. pobijane presude te tužbe u pogledu merituma, Opći sud najprije je u točkama 70. i 71. te presude grupirao tužbene razloge istaknute u prilog tim tužbama i utvrdio, među ostalim, da se sva pitanja istaknuta prvim tužbenim razlogom u predmetu T‑34/21 te prvim i drugim tužbenim razlogom u predmetu T‑87/21 mogu podijeliti na šest problematika, od kojih se prva odnosi na prihvatljivost društva DLH za državnu potporu, druga na postojanje drugih prikladnijih mjera kojima se manje narušava tržišno natjecanje, treća na iznos potpore, četvrta na naknadu države i njezin izlazak, peta na zabranu komercijalnog širenja financiranog predmetnom mjerom, a šesta na postojanje značajne tržišne snage korisnika na relevantnim tržištima i strukturne obveze.
16
Kao drugo, Opći sud je u točkama 73. do 87. pobijane presude iznio uvodne napomene, s jedne strane, o intenzitetu nadzora koji sudovi Unije provode nad složenim gospodarskim ocjenama koje Komisija provodi u području državnih potpora kada ocjenjuje spojivost mjera potpore s unutarnjim tržištem na temelju članka 107. stavka 3. UFEU‑a i, s druge strane, o dokaznoj vrijednosti stručnih izvješća na koja se Ryanair oslonio u okviru tužbe u predmetu T‑34/21.
17
Kao treće, Opći sud presudio je, ispitujući u točkama 88. do 503. pobijane presude tužbene razloge i problematike navedene u točki 15. ove presude, da sporna odluka sadržava pogreške koje se tiču prava u pogledu:
–
prihvatljivosti korisnika o kojem je riječ za predmetnu mjeru na temelju točke 49. podtočke (c) Privremenog okvira, kako je navedena u prvom dijelu prvog tužbenog razloga u predmetu T‑34/21 i drugom dijelu prvog tužbenog razloga u predmetu T‑87/21 (točke 112. do 138. pobijane presude);
–
nepostojanja mehanizma postupnog povećanja naknade državi ili sličnog mehanizma na temelju točaka 61., 62., 68. i 70. Privremenog okvira, na koje se odnosi četvrti dio prvog tužbenog razloga u predmetu T‑34/21 (točke 242. do 271. pobijane presude);
–
cijena dionica prilikom konverzije tihog udjela II na temelju točke 67. Privremenog okvira, na koje se odnosi četvrti dio prvog tužbenog razloga u predmetu T‑34/21 (točke 272. do 288. pobijane presude);
–
postojanja značajne tržišne snage u zračnim lukama u kojima društvo DLH ima bazu (u daljnjem tekstu: relevantne zračne luke) osim onih u Frankfurtu (Njemačka) i Münchenu (Njemačka) te, u svakom slučaju, u zračnim lukama u Düsseldorfu (Njemačka) i Beču (Austrija), tijekom ljetne sezone 2019. IATA‑e, na koje se odnosi peti dio prvog tužbenog razloga u predmetu T‑34/21 i prvi dio prvog tužbenog razloga u predmetu T‑87/21 (točke 373. do 412. pobijane presude), i
–
aspekata obveza iz petog dijela prvog tužbenog razloga u predmetu T‑34/21 i prvog dijela prvog tužbenog razloga u predmetu T‑87/21 (točke 467. do 480. i 494. do 502. pobijane presude).
18
Stoga je Opći sud, nakon što je u točki 505. pobijane presude presudio da svaka od tih pogrešaka sama po sebi može biti osnova za poništenje sporne odluke, poništio tu odluku a da pritom nije ispitao druge tužbene razloge i prigovore koje su istaknuli tužitelji.
Zahtjevi stranaka u žalbenom postupku
19
Svojom žalbom društvo DLH od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
odbije tužbu u prvostupanjskom postupku i
–
naloži društvima Ryanair i Condor snošenje troškova prvostupanjskog i žalbenog postupka.
20
Društva Ryanair i Condor od Suda zahtijevaju da:
–
odbije žalbu i
–
naloži žalitelju snošenje troškova.
21
Komisija od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu i
–
naloži društvima Ryanair i Condor snošenje troškova prvostupanjskog i žalbenog postupka.
22
Savezna Republika Njemačka od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
naloži društvima Ryanair i Condor snošenje troškova žalbenog postupka i
–
naloži društvu Ryanair snošenje troškova prvostupanjskog postupka u predmetu T‑34/21.
O žalbi
23
U prilog svojoj žalbi društvo DLH ističe šest žalbenih razloga. Prvi žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava, iskrivljavanju činjenica i na tome da je Opći sud povrijedio granice svojeg sudskog nadzora jer je pogrešno presudio da je Komisija povrijedila točku 49. podtočku (c) Privremenog okvira. Drugi žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava koju je Opći sud počinio time što je smatrao da je Komisija povrijedila točke 62. i 68. Privremenog okvira jer nije zahtijevala da se na udio u kapitalu i tihi udio II primjenjuje mehanizam postupnog povećanja naknade državi ili sličan mehanizam. Treći žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava koju je Opći sud počinio time što je smatrao da je Komisija povrijedila točku 67. Privremenog okvira. Četvrti žalbeni razlog temelji se na tome da je Opći sud u svojoj presudi počinio pogreške koje se tiču prava i prekoračio granice svojeg sudskog nadzora time što je presudio da Komisija nije pravilno ocijenila je li društvo DLH imalo značajnu tržišnu snagu u relevantnim zračnim lukama. Peti žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava koju je Opći sud počinio time što je smatrao da je Komisija u svojoj odluci počinila očitu pogrešku u ocjeni jer je iz prve faze postupka prijenosa slotova koje treba osloboditi isključila konkurente koji već imaju bazu u zračnim lukama Frankfurt i München. Šesti žalbeni razlog temelji se na pogrešci koja se tiče prava koju je Opći sud počinio time što je presudio da je Komisija povrijedila svoju obvezu obrazlaganja jer nije pojasnila zbog kojih razloga prijenos slotova u vlasništvu društva DLH treba provesti uz naknadu i zašto takav prijenos ne utječe na privlačnost obveza koje se odnose na slotove.
Prvi žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
24
Svojim prvim žalbenim razlogom, koji se sastoji od triju dijelova, društvo DLH prigovara Općem sudu da je u točkama 112. do 138. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava, iskrivio činjenice i povrijedio granice svojeg sudskog nadzora time što je presudio da je Komisija povrijedila točku 49. podtočku (c) Privremenog okvira jer je smatrala da društvo DLH ne može pronaći financiranje na tržištima po pristupačnim uvjetima i jer nije uzela u obzir sve relevantne elemente u tom pogledu.
25
Prvim dijelom prvog žalbenog razloga društvo DLH tvrdi da je Opći sud iskrivio Komisijine argumente time što je u točki 125. pobijane presude smatrao da se uvodna izjava 22. sporne odluke temelji na „pogrešnoj pretpostavci, prema kojoj financiranje koje se može osigurati na tržištima nužno mora pokriti sve korisnikove potrebe”. Na temelju samog tumačenja izraza upotrijebljenih u toj uvodnoj izjavi ne može se zaključiti da je Komisija smatrala da financiranje na privatnim tržištima nužno uvijek mora pokriti sve potrebe korisnika.
26
Drugim dijelom prvog žalbenog razloga društvo DLH prigovara Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 125. i sljedećim točkama pobijane presude smatrao da je Komisija u fazi ispitivanja prihvatljivosti na temelju točke 49. podtočke (c) Privremenog okvira trebala utvrditi može li se znatan dio korisnikovih potreba financiranja zadovoljiti financiranjima na tržištima.
27
Kao prvo, takvom tumačenju proturječi širok i otvoren tekst točke 49. podtočke (c) Privremenog okvira.
28
Kao drugo, iz tog teksta proizlazi da se primjenjivi pravni kriterij sastoji od pitanja ne može li korisnik pronaći financiranje na tržištima po pristupačnim uvjetima i jesu li nacionalne mjere za pokrivanje svojih potreba za likvidnošću nedostatne kako bi se osigurala njegova održivost. Stoga valja uzeti u obzir sve potrebe za likvidnošću koje je izrazio korisnik.
29
Kao treće, Opći sud je u točki 129. pobijane presude povrijedio cilj točke 49. podtočke (c) Privremenog okvira, odnosno sprječavanje prekomjerne upotrebe javnih sredstava, te je u točki 130. pobijane presude pogrešno prenio načelo minimuma potrebnog za nadzor proporcionalnosti mjere u fazi dopuštenosti. Osim toga, time što je u točkama 150. do 217. pobijane presude odbio sve argumente tužiteljâ u prvostupanjskom postupku koji se temelje na iznosu potpore, pri čemu je u točkama 208. i 217. te presude smatrao da je ukupan iznos od 6 milijardi eura ograničen na minimum potreban za osiguranje održivosti korisnika, Opći je sud učinio svoje obrazloženje proturječnim. Naposljetku, tumačenje točke 49. podtočke (c) Privremenog okvira koje je Opći sud prihvatio također proturječi njegovoj vlastitoj sudskoj praksi u drugim predmetima, čime se povrjeđuje načelo jednakog postupanja.
30
Trećim dijelom prvog žalbenog razloga društvo DLH prigovara Općem sudu, s jedne strane, da je počinio pogrešku koja se tiče prava i prekoračio granice svojeg sudskog nadzora time što je u točkama 117. i 131. do 135. pobijane presude smatrao da Komisija nije uzela u obzir sve elemente potrebne za ispitivanje uvjeta predviđenog u točki 49. podtočki (c) Privremenog okvira. S druge strane, u točki 120. pobijane presude Opći sud iskrivio je spornu odluku, Komisijin odgovor na tužbu i intervencijski podnesak društva DLH, time što je naveo da Komisija i društvo DLH nisu osporavali točnost i vjerodostojnost podataka koje je stručnjak Oxera društva Ryanair podnio u svojem prvom izvješću naslovljenom „Assessment of the Commission’s analysis of the prorataality of the aid to DLH” (Procjena Komisijine analize proporcionalnosti potpore dodijeljene društvu DLH) od 21. siječnja 2021.
31
Savezna Republika Njemačka i Komisija u biti podržavaju argumentaciju društva DLH iznesenu u okviru njegova prvog žalbenog razloga i smatraju da valja prihvatiti taj žalbeni razlog.
32
Društva Ryanair i Condor osporavaju tu argumentaciju i tvrde da prvi žalbeni razlog treba barem djelomično odbaciti kao nedopušten u pogledu trećeg dijela tog žalbenog razloga, a za društvo Ryanair i u pogledu prvog dijela. U svakom slučaju, te stranke smatraju da taj žalbeni razlog treba odbaciti kao nedopušten. One u biti zahtijevaju da se potvrdi obrazloženje pobijane presude na koje se odnosi taj žalbeni razlog, s obzirom na to da Opći sud, među ostalim, nije prekoračio granice svojeg sudskog nadzora.
Ocjena Suda
33
Uvodno valja istaknuti da se točkom 49. podtočkom (c) Privremenog okvira prihvatljivost mjere dokapitalizacije uvjetuje time da, s jedne strane, korisnik mjere dokapitalizacije nije u mogućnosti pronaći financiranje na tržištima po pristupačnim uvjetima i, s druge strane, da horizontalne mjere koje su na snazi u predmetnoj državi članici za pokrivanje potreba za likvidnošću korisnika nisu dovoljne da bi se osigurala njegova održivost.
34
Iz zajedničkog tumačenja točaka 125. do 132. pobijane presude proizlazi da je Opći sud tu točku 49. podtočku (c) protumačio na način da, kako bi se utvrdilo ispunjava li korisnik taj uvjet, Komisija mora ispitati može li korisnik pronaći financiranje nezanemarivog dijela svojih potreba na tržištima ili na temelju tih horizontalnih mjera.
35
U prilog tom rasuđivanju Opći sud podsjetio je, s jedne strane, u točki 129. pobijane presude, na to da je cilj točke 49. podtočke (c) Privremenog okvira ograničiti državnu intervenciju samo na slučajeve u kojima korisnik ne može pronaći financiranje na financijskim tržištima po pristupačnim uvjetima i, s druge strane, u točki 130. te presude, na to da tu odredbu treba tumačiti s obzirom na načelo proporcionalnosti. Prema mišljenju Općeg suda, iz toga proizlazi obveza Komisije da ispita može li korisnik mobilizirati nezanemariv dio potrebnog financiranja na tržištima.
36
U tom pogledu, kao prvo, iz doslovnog tumačenja točke 49. podtočke (c) Privremenog okvira u cijelosti proizlazi da je njezin cilj isključiti iz kruga korisnika mjere dokapitalizacije poduzetnike koji bi bez takve mjere mogli stvarno dobiti dostatno financiranje na tržištima ili zahvaljujući postojećim horizontalnim mjerama u dotičnoj državi članici.
37
Kao drugo, valja istaknuti da se navedena točka nalazi u pododjeljku 3.11.2. Privremenog okvira, koji se odnosi na uvjete prihvatljivosti i ulaska. Uvjet opisan u točki 33. ove presude stoga je jedan od drugih uvjeta, poput onog navedenog u točki 49. podtočki (a) Privremenog okvira, prema kojem bi bez intervencije države korisnik prekinuo poslovanje ili bi se suočio s ozbiljnim teškoćama u održavanju poslovanja. Stoga valja smatrati da se uvjet predviđen u točki 49. podtočki (c) Privremenog okvira odnosi na postojanje potrebe za financiranjem namijenjene osiguranju održivosti poduzetnika koja se ne može zadovoljiti cjenovno pristupačnim uvjetima na tržištima ili putem nacionalnih horizontalnih mjera.
38
To je tumačenje potkrijepljeno trećom rečenicom točke 51. Privremenog okvira u kojoj se, iako se odnosi samo na prijave država članica koje se odnose na pojedinačne potpore u iznosu većem od praga od 250000000 eura, preuzima i izričito navodi uvjet iz točke 49. podtočke (c) Privremenog okvira, pri čemu se navodi da mogućnosti financiranja korisnika potpore ili postojeće horizontalne mjere za pokrivanje njegovih potreba za likvidnošću moraju biti nedostatne za osiguranje njegove održivosti.
39
Kao treće, iz točke 54. Privremenog okvira, koja se nalazi u njegovu pododjeljku 3.11.4., naslovljenom „Iznos dokapitalizacije”, proizlazi da, kako bi se osiguralo poštovanje načela proporcionalnosti potpore, iznos mjere ne smije biti veći od minimuma potrebnog za osiguranje održivosti korisnika. Međutim, ispitivanje prihvatljivosti korisnika s obzirom na uvjete utvrđene u točki 49. Privremenog okvira treba razlikovati od nadzora proporcionalnosti iznosa potpore koji se provodi na temelju točke 54. tog okvira. Točka 51. tog okvira, štoviše, izričito razlikuje, s jedne strane, uvjet prihvatljivosti prema kojem mogućnosti financiranja korisnika potpore ili postojeće horizontalne mjere za pokrivanje njegovih potreba za likvidnošću moraju biti nedostatne za osiguranje njegove održivosti i, s druge strane, zahtjev da potpora mora biti proporcionalna.
40
Stoga iz doslovnog i kontekstualnog tumačenja točke 49. podtočke (c) Privremenog okvira proizlazi da taj okvir treba tumačiti na način da je prihvatljivost poduzetnika za mjeru dokapitalizacije uvjetovana postojanjem potrebe za financiranjem, pri čemu u toj fazi njezine ocjene nije potrebno da Komisija procijeni točan iznos financiranja koji treba osigurati mjerom dokapitalizacije ni, prema tome, da utvrdi može li se korisnik koristiti tržištima ili horizontalnim mjerama za pokrivanje zanemarivog ili nezanemarivog dijela svojih potreba za financiranjem.
41
Međutim, iako je Opći sud pravilno istaknuo da je cilj točke 49. podtočke (c) Privremenog okvira ograničiti primjenu mjera dokapitalizacije samo na poduzetnike koji i dalje imaju potrebu za financiranjem, razmatranja iz točaka 129. i 130. pobijane presude, prema kojima bi taj cilj bio ugrožen ako bi se javna sredstva mobilizirala za financiranje djelomično financiranih potreba na tržištima, povezana su s ocjenom iznosa potpore, a ne s ocjenom prihvatljivosti korisnika te potpore. To je slučaj i s razmatranjima koja se odnose na načelo proporcionalnosti.
42
Iz toga slijedi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 132. i 137. pobijane presude smatrao da Komisija nije uzela u obzir sve relevantne elemente u svrhu ispitivanja uvjeta predviđenog u točki 49. podtočki (c) Privremenog okvira jer nije ispitala je li korisnik mogao mobilizirati čak i dio potrebnog financiranja na tržištima.
43
Osim toga, iako je Opći sud u točkama 123. i 124. pobijane presude smatrao da Komisija nije ispitala postojanje jamstava koja društvu DLH omogućuju da dobije financiranje na tržištima koje odgovara njegovim potrebama, iz činjeničnih utvrđenja u točki 119. pobijane presude proizlazi da je društvo DLH, koristeći se svojim zrakoplovima i rezervnim dijelovima kao jamstvima, u spornoj odluci moglo mobilizirati samo iznos od 1 do 3,7 milijardi eura na tržištima kako bi se zadovoljile potrebe za likvidnošću procijenjene, kao što je to navedeno u točki 115. pobijane presude, na gotovo 9 milijardi eura u spornoj odluci. U tim uvjetima, okolnost da Komisija nije ispitala postojanje jamstava koja društvu DLH omogućuju dobivanje financiranja na tržištima u ovom slučaju ne utječe na ispitivanje prihvatljivosti korisnika na temelju točke 49. podtočke (c) Privremenog okvira.
44
Iz prethodno navedenog proizlazi da je drugi dio prvog žalbenog razloga osnovan. Stoga valja prihvatiti taj žalbeni razlog a da pritom nije potrebno ispitati njegove druge dijelove ni, prema tome, s njima povezana pitanja dopuštenosti.
Drugi žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
45
Svojim drugim žalbenim razlogom, koji se sastoji od dvaju dijelova, društvo DLH tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 242. do 271. pobijane presude smatrao da je Komisija povrijedila, među ostalim, točke 61., 62., 68. i 70. Privremenog okvira, time što nije zahtijevala da se na udio u kapitalu i tihi udio II primijeni mehanizam povećanja naknade državi ili sličan mehanizam.
46
Prvim dijelom drugog žalbenog razloga društvo DLH tvrdi da je, suprotno onomu što je Opći sud presudio u točkama 252. do 263. pobijane presude, Komisija osnovano smatrala da se na udio u kapitalu, s obzirom na opću strukturu mjera dokapitalizacije i njihovih međusobno povezanih sastavnica, primjenjuje mehanizam sličan mehanizmu postupnog povećanja naknade državi.
47
Kao prvo, pristup koji je Opći sud primijenio u tom pogledu kad je riječ o tumačenju točke 62. Privremenog okvira pogrešan je i formalistički jer je, među ostalim, u točki 263. pobijane presude smatrao da Komisija nije mogla uzeti u obzir zajedničke učinke mjera dokapitalizacije na poticajne učinke na izlazak države iz kapitala društva DLH. To tumačenje proturječi točki 59. Privremenog okvira kojom se upravo dopuštaju „[alternativna rješenja] umjesto metoda utvrđivanja naknade navedenih u nastavku”. Opći sud je takvim tumačenjem povrijedio široku diskrecijsku ovlast kojom Komisija raspolaže u okviru složenih ekonomskih procjena i prekoračio granice svojeg sudskog nadzora.
48
Kao drugo, društvo DLH tvrdi da je Opći sud u točkama 254. do 256. pobijane presude pogrešno smatrao da znatan korektivni faktor s kojim je država ušla u kapital društva DLH nije dovoljno usko povezan s predmetom mehanizma postupnog povećanja naknade državi ni s ciljem tog mehanizma. Opći sud je, među ostalim, počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 255. pobijane presude smatrao da se dodatni vlasnički udio koji je država stekla u tom društvu i odgovarajuća naknada ne mogu uzeti u obzir, samo zato što je početna kupovna cijena bila uređena točkom 60. Privremenog okvira. Usto, Opći sud iskrivio je cilj točaka 60., 61. i 62. Privremenog okvira time što je u točki 256. pobijane presude smatrao da i drugi mehanizmi postupnog povećanja naknade državi moraju sustavno uključivati naknadu koja se s vremenom povećava i ex post poticajni učinak na pravodoban izlazak države. Društvo DLH dodaje da se mehanizam postupnog povećanja naknade državi kako je predviđen u točki 61. Privremenog okvira nije mogao kao takav primijeniti na udio u kapitalu. Usto, prema mišljenju društva DLH, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 260. pobijane presude zaključio da Komisija nije mogla uzeti u obzir rastuće kamatne stope na tihe udjele I i II u okviru svoje procjene na temelju točke 62. Privremenog okvira. Naposljetku, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je na sličan način utvrdio da se obveze praćenja poslovanja predviđene u pododjeljku 3.11.6. Privremenog okvira ne mogu uzeti u obzir u okviru procjene na temelju točke 62. Privremenog okvira.
49
Drugim dijelom drugog žalbenog razloga društvo DLH tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 265. i sljedećima pobijane presude smatrao da tihi udio II nakon konverzije u vlasnički kapital nije bio popraćen „drugim mehanizmom postupnog povećanja naknade državi” u smislu točke 68. Privremenog okvira. U tom pogledu, Opći sud je u točki 266. pobijane presude, među ostalim, pogrešno smatrao da točka 70. Privremenog okvira nije relevantna u ovom slučaju. Društvo DLH smatra da se tom točkom predviđa da je Komisija dužna slijediti opća načela predviđena drugim točkama Privremenog okvira i da, s obzirom na vrlo različitu prirodu hibridnih instrumenata i široku diskrecijsku ovlast koju ta institucija ima za njihovo ispitivanje, ona također mora procijeniti rizik od hibridnih instrumenata od slučaja do slučaja.
50
U svakom slučaju, Komisija je u uvodnoj izjavi 161. sporne odluke mogla valjano zaključiti da razine naknada za tihe udjele I i II, visoki korektivni faktor koji obuhvaća učinke „nepoželjnog” većeg vlasničkog udjela te dodatni ugrađeni poticaji za izlazak odražavaju rizik povezan s tihim udjelom II nakon njegove konverzije u vlasnički kapital i da su ti međusobno povezani sastavni dijelovi mjere dokapitalizacije „drugi mehanizam” u smislu točke 68. Privremenog okvira i također u odnosu na tihi udio II.
51
Savezna Republika Njemačka i Komisija u biti podržavaju argumentaciju društva DLH iznesenu u okviru njegova drugog žalbenog razloga i smatraju da valja prihvatiti taj žalbeni razlog.
52
Društva Ryanair i Condor osporavaju tu argumentaciju, pri čemu potonje društvo tvrdi da drugi žalbeni razlog treba barem djelomično odbaciti kao nedopušten zbog činjenice da, suprotno onomu što tvrdi društvo DLH, Komisija nema široku diskrecijsku ovlast na temelju Privremenog okvira i da u svakom slučaju nije trebalo provesti nikakvu složenu ekonomsku procjenu. Kad je riječ o meritumu, taj žalbeni razlog treba, prema mišljenju tih stranaka, odbiti kao neosnovan. One u biti zahtijevaju da se potvrdi obrazloženje pobijane presude na koje se odnosi taj žalbeni razlog, s obzirom na to da Opći sud, među ostalim, nije prekoračio granice sudskog nadzora koji je dužan provesti.
Ocjena Suda
53
Najprije valja odbiti prigovor društva Condor koji se temelji na djelomičnoj nedopuštenosti drugog žalbenog razloga. Naime, društvo DLH tim žalbenim razlogom u biti prigovara Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je zadirao u široku diskrecijsku ovlast kojom, prema mišljenju društva DLH, raspolaže Komisija. Međutim, pitanje je li Komisija raspolagala takvom diskrecijskom ovlašću i je li u tom okviru trebala provesti složene ekonomske procjene obuhvaćeno je ispitivanjem merituma te navodne pogreške koja se tiče prava, za koje je Sud nadležan u žalbenom postupku. Iz toga slijedi da je drugi žalbeni razlog u cijelosti dopušten.
54
Što se tiče merituma, valja naglasiti da, kad je riječ o vlasničkim instrumentima, iz točke 61. Privremenog okvira proizlazi da svaka mjera dokapitalizacije mora uključivati mehanizam postupnog povećanja naknade državi kako bi se korisnika potaknulo na otkup državnih dokapitalizacija. Taj mehanizam može biti u obliku dodatnih dionica dodijeljenih državi ili u drugim oblicima i treba odgovarati povećanju od minimalno 10 % naknade državi četiri godine nakon dokapitalizacije, ako država nije prodala najmanje 40 % svojeg udjela i šest godina nakon što država nije prodala svoj ukupni udio koji odgovara dokapitalizaciji. U skladu s točkom 62. tog okvira, Komisija može prihvatiti alternativne mehanizme pod uvjetom da oni općenito rezultiraju sličnim ishodom u pogledu poticajnog učinka na izlazak države i sličnim ukupnim učinkom na naknadu državi.
55
Kad je riječ o hibridnim instrumentima, iz točke 68. Privremenog okvira proizlazi da nakon konverzije u vlasnički kapital treba predvidjeti mehanizam postupnog povećanja naknade državi radi poticanja korisnika na otkup državne dokapitalizacije. Ako je vlasnički kapital koji proizlazi iz intervencije države i dalje u vlasništvu države dvije godine nakon konverzije u vlasnički kapital, ta država dobiva udio korisnika, uz preostali udio koji proizlazi iz konverzije hibridnih instrumenata kapitala, koju je provela država. Taj dodatni vlasnički udio utvrđuje se na najmanje 10 % tog preostalog udjela. U istoj se točki pojašnjava da Komisija može prihvatiti druge mehanizme postupnog povećanja naknade državi, pod uvjetom da imaju isti poticajni učinak i sličan ukupni učinak na naknadu državi.
56
U tom pogledu, iz ustaljene sudske prakse, na koju se Opći sud poziva u točkama 74. i 75. pobijane presude, proizlazi da, u svrhu ocjene spojivosti mjera potpore s unutarnjim tržištem na temelju članka 107. stavka 3. UFEU‑a, Komisija raspolaže širokom diskrecijskom ovlašću čije izvršavanje uključuje složene ekonomske i socijalne procjene (vidjeti presudu od 19. srpnja 2016., Kotnik i dr., C‑526/14, EU:C:2016:570, t. 38. i navedenu sudsku praksu).
57
Iz toga slijedi da sudski nadzor u tom pogledu treba biti ograničen na provjeru poštovanja postupovnih pravila i pravila koja se odnose na ispunjavanje obveze obrazlaganja, kao i na kontrolu materijalne točnosti utvrđenih činjenica te nepostojanja pogrešne primjene prava, očitih pogrešaka u ocjeni činjenica ili zloporabe ovlasti (vidjeti u tom smislu presudu od 22. prosinca 2008., Régie Networks, C‑333/07, EU:C:2008:764, t. 78. i navedenu sudsku praksu).
58
Međutim, donijevši pravila postupanja, poput onih uvedenih Privremenim okvirom, kako bi utvrdila kriterije na temelju kojih Komisija namjerava procijeniti spojivost s unutarnjim tržištem potpora koje planiraju države članice i najavivši njihovom objavom da će ih odsad nadalje primjenjivati na slučajeve na koje se odnose, ta institucija sama sebe ograničava u izvršavanju svoje diskrecijske ovlasti koju joj u tom pogledu povjerava članak 107. stavak 3. točka (b) UFEU‑a i ne može, u načelu, odstupiti od tih pravila kako ne bi bila sankcionirana, ovisno o okolnostima slučaja, zbog povrede općih načela prava kao što su jednako postupanje ili zaštita legitimnih očekivanja (vidjeti u tom smislu presudu od 19. srpnja 2016., Kotnik i dr., C‑526/14, EU:C:2016:570, t. 39. i 40., te od 31. siječnja 2023., Komisija/Braesch i dr., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, t. 90.).
59
Iz sudske prakse Suda također proizlazi da, iako je u području državnih potpora Komisija načelno vezana pravilima postupanja koja donosi, kao što je Privremeni okvir, donošenje takvih pravila ne oslobađa Komisiju njezine obveze da ispita specifične iznimne okolnosti na koje se država članica u određenom slučaju poziva kako bi zatražila izravnu primjenu članka 107. stavka 3. točke (b) UFEU‑a. Prema tome, države članice zadržavaju mogućnost obavijestiti Komisiju o planovima državnih potpora koji ne ispunjavaju kriterije propisane tom komunikacijom i Komisija takve planove može odobriti u iznimnim okolnostima (vidjeti u tom smislu presude od 31. siječnja 2023., Komisija/Braesch i dr., C 284/21 P, EU:C:2023:58, t. 92. i 93. i od 7. studenoga 2024., Ryanair/Komisija, C‑588/22 P, EU:C:2024:935, t. 59. i 60.).
60
Iako se, na temelju sudske prakse Suda navedene u točki 58. ove presude, Komisija donošenjem Privremenog okvira sama ograničila u izvršavanju svoje diskrecijske ovlasti, ipak valja utvrditi da se tim okvirom u točkama 62. i 68. izričito predviđa, osim postojanja mehanizama postupnog povećanja naknade državi koji su detaljno opisani u navedenom okviru, i mogućnost primjene alternativa koje imaju općenito slične učinke.
61
S obzirom na kriterij opće sličnosti kako je utvrđen Privremenim okvirom, ne može se zahtijevati da alternativni mehanizam bude istovjetan mehanizmu predviđenom privremenim okvirom, ni u pogledu njegove strukture ni u pogledu njegovih učinaka.
62
Usto, iz sudske prakse navedene u točkama 56. i 57. ove presude proizlazi da Komisijina pogreška u ocjeni u pogledu pitanja proizvodi li alternativni mehanizam učinke općenito slične onima koje proizvode mehanizmi postupnog povećanja naknade državi navedeni u točkama 61. i 68. Privremenog okvira može dovesti do toga da sud Unije poništi odluku te institucije samo ako je ta pogreška očita.
63
U takvom se postupku očita pogreška može dokazati dokazima o neuvjerljivosti ocjene činjenica koju je Komisija primijenila u svojoj odluci. Suprotno tomu, žalbeni razlog treba odbiti ako, unatoč dokazima koje su iznijeli žalitelji, u donošenju ocjene koja je dovedena u pitanje nije počinjena takva pogreška (vidjeti u tom smislu presudu od 7. svibnja 2020., BTB Holding Investments i Duferco Participations Holding/Komisija, C‑148/19 P, EU:C:2020:354, t. 72.).
64
Međutim, sud Unije treba posebno provjeriti ne samo činjeničnu točnost navedenih dokaza, njihovu pouzdanost i dosljednost, već također ispitati sadržavaju li ti elementi sve relevantne podatke koje treba uzeti u obzir za ocjenu složene situacije i jesu li takve naravi da podupiru zaključke koji iz njih proizlaze (presuda od 24. listopada 2013., Land Burgenland i dr./Komisija, C‑214/12 P, C‑215/12 P i C‑223/12 P, EU:C:2013:682, t. 79. i navedena sudska praksa).
65
Nadalje, i općenitije, Opći sud ne može svojim obrazloženjem zamijeniti obrazloženje autora pobijanog akta (vidjeti u tom smislu presudu od 28. rujna 2023., Ryanair/Komisija, C‑320/21 P, EU:C:2023:712, t. 117. i navedenu sudsku praksu).
66
U točkama 267. i 268. pobijane presude Opći sud smatrao je da udio u kapitalu i tihi udio II, prilikom njegove konverzije u vlasnički kapital, nisu povezani ni s kakvim mehanizmom postupnog povećanja naknade državi ili sličnim mehanizmom na temelju točaka 62. i 68. Privremenog okvira, čiji je sadržaj naveden u točkama 54. i 55. ove presude.
67
U tom pogledu, iz točke 248. pobijane presude proizlazi da se Komisija, kako bi smatrala da opća struktura mehanizma predstavlja, u skladu s točkom 62. Privremenog okvira, mehanizam usporediv s mehanizmom postupnog povećanja naknade državi predviđenom u točki 61. tog okvira, oslonila na, kao prvo, znatan popust uz koji je Savezna Republika Njemačka stekla dionice društva DLH, kao drugo, činjenicu da je prisutnost države u udjelu društva DLH bila nepoželjna za korisnika, kao treće, činjenicu da su tihi udjeli I i II imali sve veće kamatne stope i da se vjerojatnost konverzije dijela tihog udjela II u vlasnički kapital s vremenom povećala, što bi dovelo do smanjenja postojećih udjela u korist države i, kao četvrto, određene obveze praćenja poslovanja, osobito zabrane isplate dividendi, koje bi ostale na snazi do potpunog povrata potpore.
68
Kako bi odlučio o tim razlozima, Opći je sud zaključio, kao prvo, u točkama 253. do 257. pobijane presude, da popust od 71,9 % od cijene dionica, koji u skladu sa spornom odlukom omogućuje da se ponudi veća naknada od one koju bi Savezna Republika Njemačka mogla ostvariti, da nema popusta, samo primjenom mehanizma postupnog povećanja naknade kako je predviđen u točki 61. Privremenog okvira, nije dovoljno usko povezan s predmetom i ciljem mehanizma postupnog povećanja naknade državi. Kao drugo, Opći sud je u točki 258. pobijane presude odbio argument prema kojem je udio u kapitalu „nepoželjan” kao subjektivni i irelevantan element. Kao treće, u točkama 260. i 262. pobijane presude Opći je sud smatrao da činjenice da se kamatna stopa za naknadu za tihe udjele I i II s vremenom povećavala tijekom vremena i da će se na društvo DLH primjenjivati obveze praćenja poslovanja spadaju u druge zahtjeve Privremenog okvira. Što se tiče tihog udjela II, Opći sud je u točki 265. pobijane presude zbog istih razloga odbio Komisijine argumente i u točki 266. te presude smatrao da ta institucija nije dovoljno dokazala da je predmetna mjera bila povezana s alternativnim mehanizmom koji može proizvesti učinke usporedive s mehanizmom postupnog povećanja naknade državi.
69
Time je Opći sud odbio svaki od argumenata koje je Komisija istaknula u spornoj odluci, s jedne strane, zbog nedostatka povezanosti s predviđenim mehanizmom povećanja naknade i, s druge strane, zbog činjenice da su oni bili obuhvaćeni zahtjevima različitima od Privremenog okvira.
70
Okolnost da su određeni elementi koje je Komisija uzela u obzir na temelju točaka 62. i 68. Privremenog okvira također obuhvaćeni drugim zahtjevima predviđenima tim okvirom nije takve naravi da ih sama po sebi lišava svake relevantnosti. Naime, ne može se isključiti da element mjere koji izravno odgovara jednom od zahtjeva iz Privremenog okvira može pridonijeti i ostvarenju posebnog cilja drugog zahtjeva predviđenog tim okvirom.
71
U tom kontekstu, kako bi u točkama 251. i 252. pobijane presude zaključio da ne postoji mehanizam postupnog povećanja naknade državi ili alternativni mehanizmi na temelju točaka 62. i 68. Privremenog okvira, Opći sud nije dokazao da je Komisija očito pogriješila u pogledu učinkovitosti različitih elemenata na koje se ta institucija oslonila u spornoj odluci do te mjere da bi njezina analiza o općoj sličnosti učinaka koje proizvodi ispitani alternativni mehanizam bila neuvjerljiva.
72
Konkretnije, iz točaka 253. do 257. pobijane presude ne proizlazi da je neuvjerljiv zaključak prema kojem bi znatan popust uz koji je Savezna Republika Njemačka stekla dionice društva DLH mogao pridonijeti stvaranju poticajnih učinaka na izlazak države iz kapitala.
73
Iz točaka 258. do 269. pobijane presude ne proizlazi ni da postupno povećanje kamatnih stopa za naknadu za tihe udjele I i II, povećanje vjerojatnosti konverzije dijela tihog udjela II u vlasnički kapital ili činjenica da će se na društvo DLH primjenjivati obveze praćenja poslovanja očito ne mogu proizvesti učinke općenito usporedive s mehanizmima opisanima u točki 61. i točki 68. prvoj i drugoj rečenici Privremenog okvira.
74
Usto, Opći sud nije uzeo u obzir kumuliranje učinaka različitih elemenata koje je Komisija uzela u obzir kako bi utvrdila postojanje mehanizma koji je alternativan mehanizmu postupnog povećanja naknade državi, u skladu s točkama 62. i 68. Privremenog okvira, iako se Komisija oslonila upravo na zajedničke učinke različitih elemenata navedenih u dvjema prethodnim točkama.
75
U tim okolnostima Opći sud nije dokazao da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni time što je smatrala da je predmetna mjera, kako u pogledu udjela u kapitalu tako i u pogledu tihog udjela II, bila povezana s alternativnim mehanizmima koji odgovaraju zahtjevu opće sličnosti s mehanizmom postupnog povećanja naknade državi, te je stoga u svojoj presudi počinio pogrešku koja se tiče prava.
76
Iz prethodno navedenog proizlazi da drugi žalbeni razlog treba prihvatiti u oba njegova dijela.
Treći žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
77
Svojim trećim žalbenim razlogom društvo DLH prigovara Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 272. do 288. pobijane presude smatrao da je Komisija povrijedila točku 67. Privremenog okvira time što je smatrala da se dio tihog udjela II, odnosno tihi udio II‑A, može konvertirati po fiksnoj cijeni od 2,56 eura po dionici i da se drugi dio tihog udjela II, odnosno tihi udio II‑B, može konvertirati po tržišnoj cijeni dionica u trenutku konverzije, umanjenoj za 10 % ili 5,25 %, ovisno o uzročnom događaju.
78
U tom pogledu Opći sud nije uzeo u obzir da Komisija na temelju točke 59. Privremenog okvira može prihvatiti „[alternativna rješenja] umjesto metoda utvrđivanja naknade navedenih u [tom okviru]” i, slijedom toga, rješenje iz točke 67. navedenog okvira. Međutim, budući da se u ovom predmetu nije moglo izračunati „teoretsku cijenu bez prava upisa” (theoretical ex rights price, u daljnjem tekstu: TERP), odnosno teoretsku tržišnu cijenu dionica nakon novog izdavanja prava, drukčije rješenje bilo bi neophodno. Prema mišljenju društva DLH, kako bi potaknuo tržište kapitala da ostvari svoja prava upisa, izdavatelj odobrava popust na tržišnu cijenu novih dionica koje se mogu upisati prilikom usporednog izdavanja prava. TERP se stoga izračunava na temelju tržišne cijene nakon smanjenja udjela izdavanjem prava. Međutim, u kontekstu prava na konverziju, kao što je ono predviđeno u okviru tihog udjela II, ne postoji nikakvo dodatno usporedno izdavanje prava (s popustom) na tržištu koje se može upotrijebiti kao referentna točka za izračun cijene izdavanja prava na konverziju.
79
Društvo DLH navodi da je, s obzirom na nemogućnost izračuna TERP‑a, Savezna Republika Njemačka predložila upućivanje, s jedne strane, na minimalnu cijenu izdavanja od 2,56 eura primjenjivu na društvo DLH za konverziju tihog udjela II‑A i, s druge strane, na tržišnu cijenu društva DLH uz popust od 5,25 % ili 10 %, ovisno o uzročnom događaju, za konverziju tihog udjela II‑B. Prema mišljenju društva DLH, s obzirom na okolnosti ovog slučaja, kao što se to smatralo u spornoj odluci, moglo se očekivati da će dvije cijene konverzije biti u skladu sa zahtjevom utvrđenim u točki 67. Privremenog okvira.
80
Stoga se nije bilo moguće pozvati na TERP, suprotno onomu što je Opći sud smatrao u točkama 276. do 279. pobijane presude, tako da je Komisija pravilno prihvatila alternativnu naknadu na temelju točke 59. Privremenog okvira, koja daje isti rezultat kao da je TERP mogao biti uzet u obzir.
81
Društvo DLH tvrdi da se taj zaključak, suprotno onomu što je Opći sud smatrao u točkama 280. do 285. pobijane presude, ne dovodi u pitanje činjenicom da se spornom odlukom u njezinoj uvodnoj izjavi 158. zahtijevalo da se Savezna Republika Njemačka obveže zatražiti odobrenje Komisije u pogledu primjene opcije konverzije ako se potonja ne provede na razini nižoj od ili jednakoj 5 % ispod TERP‑a. Naime, rizik od neusklađenosti bio je samo teoretski, a Komisijino odobrenje imalo je za cilj zajamčiti najveću moguću usklađenost. Prigovarajući točki 283. pobijane presude, društvo DLH osobito tvrdi da cilj nije bio „odstupiti” u točki 67. Privremenog okvira ili suspendirati odluku o tom pitanju, nego pružiti dodatnu razinu sigurnosti i osigurati da Savezna Republika Njemačka poštuje svoju obvezu kad je riječ o konverziji do koje je nužno došlo nakon dokapitalizacije (ex post).
82
Savezna Republika Njemačka i Komisija u biti podržavaju argumentaciju društva DLH iznesenu u okviru njegova trećeg žalbenog razloga i smatraju da valja prihvatiti taj žalbeni razlog.
83
Društva Ryanair i Condor osporavaju tu argumentaciju i tvrde da treći žalbeni razlog treba barem djelomično odbaciti kao nedopušten jer se njime nastoje dovesti u pitanje činjenična utvrđenja Općeg suda. U svakom slučaju, te stranke smatraju da taj žalbeni razlog treba odbaciti kao nedopušten. One u biti zahtijevaju da se potvrdi obrazloženje pobijane presude na koje se odnosi taj žalbeni razlog, s obzirom na to da Opći sud, među ostalim, nije prekoračio granice sudskog nadzora koji je dužan provesti.
Ocjena Suda
84
Kad je riječ o naknadi za hibridne instrumente kapitala, valja naglasiti da se, u skladu s točkom 67. Privremenog okvira, konverzija takvih instrumenata u vlasnički kapital provodi po cijeni koja je za pet ili više posto manja od TERP‑a u trenutku konverzije.
85
U točki 275. pobijane presude Opći sud najprije je podsjetio na to da je Komisija u spornoj odluci istaknula da se dio tihog udjela II, odnosno tihi udio II‑A, može konvertirati u dionice po fiksnoj cijeni od 2,56 eura po dionici, dok se drugi dio tihog udjela II, odnosno tihi udio II‑B, može konvertirati po tržišnoj cijeni dionica u trenutku konverzije, umanjenoj za 10 % ili 5,25 %, ovisno o uzročnom događaju. U spornoj je odluci također navedeno da se može „očekivati da sve te cijene budu u skladu sa zahtjevom utvrđenim u točki 67. Privremenog okvira”, ali da „može postojati cijena ispod koje [taj] zahtjev […] neće biti ispunjen” i da se u takvoj situaciji Savezna Republika Njemačka obvezala zatražiti Komisijino odobrenje prije nego što ostvari svoje pravo na konverziju.
86
Opći sud zatim je u točkama 276. do 278. pobijane presude smatrao da cijena dionica prilikom konverzije nije bila određena na temelju TERP‑a, kako u pogledu tihog udjela II‑A, jer utvrđena fiksna cijena po dionici nije odgovarala metodi definiranoj u točki 67. Privremenog okvira, tako i u pogledu tihog udjela II‑B, za koji se cijena temeljila na tržišnoj cijeni prilikom konverzije.
87
Naposljetku, Opći sud utvrdio je da Komisija nije opravdala odabir primjene alternativne metode izračuna i da je predviđanjem sustava odobrenja ex post, u slučaju neusklađene cijene, ta institucija samo odgodila svoju odluku, protivno toj točki 67.
88
U tom kontekstu valja pojasniti da, u skladu s točkom 59. Privremenog okvira, države članice umjesto metoda naknade navedenih u točkama 60. do 70. tog okvira mogu prijaviti programe ili pojedinačne mjere kod kojih se metoda utvrđivanja naknade prilagođava značajkama i nadređenosti instrumenta kapitala, pod uvjetom da oni općenito dovode do sličnog ishoda u pogledu poticajnih učinaka na izlazak države i sličnog ukupnog učinka na naknadu državi.
89
Prema tome, društvo DLH osnovano tvrdi da se Komisija mogla osloniti na mehanizam koji je alternativa onom opisanom u točki 67. Privremenog okvira a da se pritom u tu svrhu ne mora pozvati na poseban razlog ili iznimnu okolnost. Međutim, takav alternativni mehanizam u skladu je sa zahtjevima koji proizlaze iz Privremenog okvira samo ako se njime postiže općenito sličan rezultat kao mehanizmom opisanim u toj točki 67.
90
Iz točaka 277., 278. i 280. do 286. pobijane presude proizlazi kako je Opći sud utvrdio da alternativna metoda izračuna definirana u uvodnoj izjavi 158. sporne odluke može dovesti do određivanja cijena koje ne odgovaraju cijenama koje proizlaze iz primjene metode definirane u točki 67. Privremenog okvira. Kako bi došao do tog zaključka, Opći sud oslonio se, među ostalim, na sam tekst sporne odluke naveden u točki 85. ove presude.
91
U okviru ove žalbe nije sporno utvrđenje Općeg suda prema kojem se rezultat primjene te alternativne metode razlikuje od rezultata primjene metode definirane u točki 67. Privremenog okvira.
92
U tom se kontekstu ne može prihvatiti tužiteljeva argumentacija koja se temelji na nemogućnosti izračuna TERP‑a u ovom predmetu.
93
Naime, osim što proturječi spornoj odluci kojom se izričito predviđa usporedba između rezultata alternativne metode izračuna i rezultata dobivenog u slučaju primjene metode koja se temelji na TERP‑u, cilj je te argumentacije u konačnici, kao što to tvrde društva Ryanair i Condor, pozvati Sud da sam donese činjenična utvrđenja a da pritom ne tvrdi da je Opći sud iskrivio dokaze koji su mu podneseni.
94
Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da u slučaju žalbe Sud nije nadležan utvrđivati činjenice niti, načelno, ispitivati dokaze koje je Opći sud prihvatio u prilog tim činjenicama. Ovlast nadzora Suda nad činjeničnim utvrđenjima Općeg suda stoga obuhvaća, među ostalim, iskrivljavanje činjenica, odnosno materijalnu neispravnost tih utvrđenja koja proizlazi iz dokumenata iz spisa, iskrivljavanje dokaza, njihovu pravnu kvalifikaciju i pitanje jesu li poštovana pravila u području tereta dokazivanja i izvođenja dokaza (presuda od 11. rujna 2025., Austrija/Komisija (Nuklearna elektrana Paks II), C‑59/23 P, EU:C:2025:686, t. 58. i navedena sudska praksa).
95
Treći žalbeni razlog stoga je nedopušten u dijelu u kojem se njime od Suda traži da utvrdi da pobijana presuda sadržava pogrešku jer nije uzela u obzir nemogućnost izračuna TERP‑a u ovom predmetu.
96
Osim toga, suprotno onomu što tvrdi Komisija, obveza Savezne Republike Njemačke da zatraži, u slučaju da cijena konverzije hibridnih instrumenata nije u skladu sa zahtjevom iz točke 67. Privremenog okvira, Komisijino odobrenje, kao što je to predviđeno u uvodnoj izjavi 158. sporne odluke, nije dovoljna kako bi se osigurala usklađenost te uvodne izjave s tim zahtjevom.
97
Naime, kao što je to Opći sud istaknuo u točki 284. pobijane presude, Savezna Republika Njemačka nije se obvezala osigurati da će cijena u svakom slučaju biti usklađena sa zahtjevom iz točke 67. Privremenog okvira, nego samo ishoditi Komisijino odobrenje u pogledu utvrđene razine cijene. Nijednim se elementom ne pojašnjavaju kriteriji prema kojima bi Komisija trebala ispitati, ovisno o slučaju, plan konverzije hibridnih instrumenata Savezne Republike Njemačke u slučaju da nisu ispunjeni zahtjevi iz točke 67. Privremenog okvira. Iz toga proizlazi da ne postoji nikakvo jamstvo kojim bi se osiguralo ispunjavanje tih zahtjeva.
98
Također valja smatrati, kao što je to Opći sud učinio u točkama 280. do 286. pobijane presude, da su državne potpore obuhvaćene sustavom prethodnog odobrenja na temelju članka 108. stavka 3. UFEU‑a, tako da mjeru potpore treba proglasiti spojivom s unutarnjim tržištem prije njezine provedbe. Komisija stoga ne može odgoditi ocjenu elementa koji je izravno povezan s ispitivanjem te spojivosti na datum koji je kasniji od datuma donošenja njezine odluke o spojivosti državne potpore. Naime, na Komisiji je da u spornoj odluci zauzme stajalište o načinima određivanja cijene u slučaju konverzije predmetnih hibridnih instrumenata, pri čemu se ne može ograničiti na prihvaćanje metode izračuna koja ne osigurava, u svim okolnostima, poštovanje zahtjeva iznesenog u točki 67. Privremenog okvira.
99
Nadalje, iako Komisija tvrdi da uvodna izjava 158. sporne odluke odobrava predmetnu mjeru samo pod uvjetom da je cijena konverzije u konačnici u skladu s točkom 67. Privremenog okvira, valja utvrditi da ta tvrdnja nema uporište u toj uvodnoj izjavi, koja predviđa ex post nadzor bez definiranja njegovih parametara.
100
Iz toga slijedi da treći žalbeni razlog treba odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično neosnovan.
Četvrti žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
101
Svojim četvrtim žalbenim razlogom, koji se sastoji od dvaju dijelova, društvo DLH prigovara Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava i povrijedio granice svojeg sudskog nadzora time što je u točkama 373. do 412. pobijane presude presudio da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni prilikom provjere je li društvo DLH imalo značajnu tržišnu snagu u relevantnim zračnim lukama.
102
Prvim dijelom četvrtog žalbenog razloga DLH u biti tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava i prekoračio granice svojeg sudskog nadzora time što je u točkama 373. do 387. pobijane presude presudio da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni jer je uzela u obzir samo kriterije koji se u biti odnose na prepreke ulasku na tržište i širenju novih konkurenata kao i na „kapacitet zračne luke”, a da pritom nije uzela u obzir sve čimbenike relevantne u ovom slučaju kako bi ocijenila postojanje značajne tržišne snage društva DLH u relevantnim zračnim lukama.
103
U tom pogledu društvo DLH tvrdi da utvrđivanje značajne tržišne snage uključuje složenu ekonomsku analizu u okviru koje Komisija ima široku diskrecijsku ovlast i da je Opći sud prekoračio granice sudskog nadzora koji može izvršavati u pogledu odluke koju je Komisija donijela u tom kontekstu. Konkretnije, u točki 385. pobijane presude rasuđivanje Općeg suda previše je nejasno i samo kratko upućuje na moguću relevantnost tržišnih udjela korisnika „u pogledu učestalosti (broj letova) i ponuđenih sjedala s polazištem i odredištem u relevantnim zračnim lukama” kako bi se zaključilo da Komisija nije uzela u obzir sve relevantne elemente. Društvo DLH smatra da u tom pogledu Komisija pravilno nije uzela u obzir potonji element. Naime, primijenjeni kriteriji u ovom su slučaju bili dovoljni za preciznu analizu učinaka predmetne mjere u skladu s točkom 72. Privremenog okvira te su u skladu s analitičkim okvirom koji Komisija upotrebljava u predmetima koji se odnose na koncentracije, a koji uključuju zračne prijevoznike. Štoviše, potencijalni učinci na tržišno natjecanje predmetne mjere ne odnose se na posebnu liniju, nego na kapacitet društva DLH da zadrži ili čak proširi slotove koje je imao u relevantnim zračnim lukama. Stoga je riječ o ocjeni spojivosti potpore sa stanjem tržišnog natjecanja u cjelini.
104
Osim toga, društvo DLH tvrdi da razmatranja Općeg suda iz točke 379. pobijane presude ne dokazuju da bi analiza tržišnih udjela u pogledu učestalosti letova i ponuđenih sjedala bila korisnija od kriterija koje je Komisija primijenila u svrhu ocjene postojanja značajne tržišne snage. Društvo DLH iz toga zaključuje da ta institucija nije bila dužna dopuniti tu analizu procjenom tržišnih udjela u pogledu učestalosti letova i ponuđenih sjedala ili uzimanjem u obzir svih drugih „relevantnih elemenata”.
105
Drugim dijelom četvrtog žalbenog razloga društvo DLH u biti tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava i prekoračio granice svojeg sudskog nadzora time što je u točkama 388. do 412. pobijane presude presudio da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni time što je utvrdila da društvo DLH nije imalo značajnu tržišnu snagu u zračnim lukama u Düsseldorfu i Beču.
106
U tom pogledu društvo DLH tvrdi da je, s obzirom na to da Komisija raspolaže širokom ovlašću za analizu tržišnih podataka u svrhu ocjene postojanja značajne tržišne snage, Opći sud prekoračio granice svojeg sudskog nadzora time što je Komisijinu analizu tih podataka zamijenio vlastitom. Konkretnije, u točki 411. pobijane presude rasuđivanje Općeg suda previše je nejasno u tom pogledu jer tvrdi da je Komisija pogrešno utvrdila da društvo DLH nije imalo značajnu tržišnu snagu u zračnim lukama u Düsseldorfu i Beču „barem tijekom ljetne sezone 2019. IATA‑e”. Takvo obrazloženje nije dovoljno da bi se utvrdila očita pogreška u ocjeni koju je počinila Komisija u dijelu u kojem se odnosi na druga razdoblja, kao što je zimska sezona 2019./2020. IATA‑e.
107
Prema mišljenju društva DLH, Komisija je pravilno utvrdila da ono nema značajnu tržišnu snagu u zračnim lukama u Düsseldorfu i Beču. Društvo DLH naglašava da su kriteriji procjene značajne tržišne snage u pogledu tih dviju potonjih zračnih luka znatno različiti od onih koji se odnose na zračne luke Frankfurt i München te da se njima doista može dokazati da nije imalo značajnu tržišnu snagu u zračnim lukama u Düsseldorfu i Beču. Prigovarajući u tom pogledu, među ostalim, točki 397. pobijane presude, društvo DLH iznosi podatke i brojke koji se osobito odnose na slotove koje je imalo u zračnim lukama u Düsseldorfu, Beču, Frankfurtu i Münchenu kako bi dokazalo da je Opći sud pogrešno smatrao kako Komisija nije mogla zaključiti da nije imalo značajnu tržišnu snagu u zračnim lukama u Düsseldorfu i Beču.
108
Savezna Republika Njemačka i Komisija u biti podržavaju argumentaciju društva DLH iznesenu u okviru njegova četvrtog žalbenog razloga i smatraju da valja prihvatiti taj žalbeni razlog.
109
Društva Ryanair i Condor osporavaju tu argumentaciju i tvrde da drugi dio četvrtog žalbenog razloga treba odbaciti kao, barem djelomično, nedopušten jer društvo DLH tim dijelom nastoji dovesti u pitanje činjenična utvrđenja Općeg suda, pri čemu društvo Ryanair usto smatra da su argumenti društva DLH koji se odnose na nedostatnost obrazloženja pobijane presude i oni koji se temelje na Komisijinoj sudskoj praksi i njezinoj praksi odlučivanja nedopušteni. U svakom slučaju, te stranke smatraju da taj žalbeni razlog treba odbaciti kao nedopušten. One u biti zahtijevaju da se potvrdi obrazloženje pobijane presude na koje se odnosi taj žalbeni razlog, s obzirom na to da Opći sud, među ostalim, nije prekoračio granice sudskog nadzora koji je dužan provesti.
Ocjena Suda
110
Kad je riječ o prvom dijelu četvrtog žalbenog razloga, valja istaknuti da je Opći sud u točkama 373. do 387. pobijane presude ispitao kriterije koje je Komisija upotrijebila kako bi ocijenila je li društvo DLH imalo značajnu tržišnu snagu u relevantnim zračnim lukama.
111
Opći sud najprije je u točki 373. pobijane presude podsjetio na to da je Komisija u točki 179. sporne odluke navela da se u tu svrhu oslanja na tri kriterija: kao prvo, udio slotova u vlasništvu grupe kojoj pripada društvo DLH u navedenim zračnim lukama, koji je u točki 376. te presude definiran kao odnos između broja slotova koje u zračnoj luci ima zračni prijevoznik (ili zračni prijevoznici koji pripadaju istoj grupi) i ukupnog broja slotova koji su dostupni u toj zračnoj luci, kao drugo, „razinu zagušenja” tih zračnih luka, koja se procjenjuje, kao što to u biti proizlazi iz te točke pobijane presude, s obzirom na omjer slotova dodijeljenih svim zračnim prijevoznicima u zračnoj luci o kojoj je riječ u odnosu na ukupan kapacitet te zračne luke u pogledu slotova i, kao treće, udio slotova koje imaju korisnikovi konkurenti. Prema mišljenju Općeg suda, ti se kriteriji stoga uglavnom odnose na „kapacitet zračne luke” i pristup infrastrukturi.
112
Međutim, Opći sud je u točki 378. pobijane presude smatrao da su drugi čimbenici, koji se odnose na tržišne udjele korisnika i njegovih konkurenata na tržištu usluga zračnog prijevoza putnika, bili relevantni za ocjenu postojanja značajne tržišne snage. U tom je pogledu Opći sud, među ostalim, u točki 379. te presude pojasnio da se, s jedne strane, zbog različitih veličina zrakoplova kojima se koriste zračni prijevoznici u slotovima koji su im dodijeljeni, broj sjedala koja nude može znatno razlikovati unutar određenog slota i, s druge strane, da zračni prijevoznici mogu izvoditi različit broj letova na istom slotu. Na temelju informacija pruženih tim dodatnim kriterijima može se ocijeniti važnost tržišnih udjela zračnih prijevoznika o kojima je riječ. U ovom je slučaju Opći sud u točki 380. pobijane presude utvrdio da tržišni udjeli društva DLH, izraženi u pogledu učestalosti (broj letova) i ponuđenih sjedala s polazištem i odredištem u relevantnim zračnim lukama, premašuju, ponekad znatno, udjele slotova koje imaju, kako su navedeni u spornoj odluci.
113
Opći sud iz toga je u točki 386. pobijane presude zaključio da, s obzirom na važnost tržišnih udjela za utvrđivanje postojanja značajne tržišne snage, na koju se podsjeća u točki 383. pobijane presude, Komisija, time što nije uzela u obzir taj element, nije uzela u obzir sve relevantne čimbenike.
114
U tom pogledu valja istaknuti, kao prvo, da iz definicije pojma „slot” iz članka 2. točke (a) Uredbe br. 95/93, kako je izmijenjena Uredbom br. 793/2004, proizlazi da taj izraz znači „dopuštenje koje daje koordinator […] za korištenje čitave infrastrukture zračne luke, koja je potrebna za odvijanje zračnog prometa u nekoj koordiniranoj zračnoj luci, na neki određeni datum i u neko određeno vrijeme, koje je u svrhu slijetanja ili uzlijetanja odredio koordinator slotova”.
115
Iz te definicije u biti proizlazi da je slot pravo na izvođenje leta. Stoga je Komisija u spornoj odluci pravilno utvrdila izravnu vezu između broja slotova koje ima korisnik predmetne mjere i broja letova koje on može organizirati, dok je Opći sud, time što je u točki 379. pobijane presude smatrao da posjedovanje samo jednog slota omogućuje organiziranje više letova, počinio pogrešku koja se tiče prava u svojem tumačenju pojma „slotovi”. Iz toga slijedi da, suprotno onomu što je presudio Opći sud, uzimanje u obzir kriterija učestalosti letova nije nužno kako bi se moglo ocijeniti u kojoj mjeri operator ima stvarnu mogućnost konkurirati društvu DLH u određenoj zračnoj luci.
116
Kao drugo, što se tiče kriterija koji se odnose na učestalost letova i broj sjedala, koje je Opći sud naveo u točki 380. pobijane presude i koje je, prema njegovu mišljenju, Komisija trebala uzeti u obzir, iako se doista ne može isključiti da ti kriteriji mogu pridonijeti procjeni kapaciteta zračnog prijevoznika da pruža usluge iz određene zračne luke, ta okolnost sama po sebi nije takve naravi da bi dokazivala da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni, u smislu sudske prakse navedene u točkama 56. i 57. ove presude, s obzirom na to da se taj kapacitet, koji je ta institucija smatrala odlučujućim za ocjenu postojanja značajne tržišne snage u zračnoj luci, također može utvrditi s obzirom na ekvivalentni kriterij, kao što je raspodjela slotova među operatorima.
117
U tim okolnostima, s obzirom na to da Opći sud nije u dovoljnoj mjeri dokazao da kriterij koji je odabrala Komisija, odnosno raspodjela slotova, očito nije mogao omogućiti pravilnu procjenu tog kapaciteta u svrhu ocjene značajne tržišne snage te je analizu koju je provela ta institucija lišio uvjerljivosti, on je u točkama 380. i 382. pobijane presude pogrešno prigovorio Komisiji da u spornoj odluci nije procijenila kapacitet zračnog prijevoznika da pruža svoje usluge na temelju kriterija povezanog s učestalošću i brojem ponuđenih sjedala, odnosno kriterija koji se razlikuje od onog koji je Komisija primijenila u toj odluci.
118
Kao treće, Opći sud u točkama 373. do 387. pobijane presude nije dokazao ni da Komisija nije mogla valjano smatrati da su razina zagušenja zračne luke i raspodjela slotova između različitih aktivnih operatora iz te zračne luke bile odgovarajući parametri za određivanje stupnja u kojem operator upotrebljava zračnu luku kao i kapaciteta operatora da organizira više letova iz navedene zračne luke tijekom relevantnog razdoblja. Opći sud stoga nije dokazao da se Komisija nije mogla osloniti na te različite parametre kako bi procijenila stvarno i potencijalno tržišno natjecanje kojem je društvo DLH bio izloženo tijekom tog razdoblja.
119
Stoga, suprotno onomu što je Opći sud presudio u točki 386. pobijane presude, on nije u dovoljnoj mjeri dokazao, u skladu sa sudskom praksom Suda navedenom u točkama 56. do 64. ove presude, da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni time što je svoju analizu značajne tržišne snage utemeljila na kriterijima navedenima u točki 111. ove presude, jer u svoju ocjenu nije uključila uzimanje u obzir tržišnih udjela izraženih u pogledu učestalosti letova i broja sjedala. Iz toga slijedi da prvi dio četvrtog žalbenog razloga treba prihvatiti.
120
Što se tiče drugog dijela četvrtog žalbenog razloga, valja podsjetiti, što se tiče pitanja njegove dopuštenosti, s jedne strane, da su povreda Općeg suda obveze obrazlaganja i opsega njegova sudskog nadzora pravna pitanja za koja je Sud nadležan u stadiju žalbe (presude od 7. siječnja 2004., Aalborg Portland i dr./Komisija, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P i C‑219/00 P, EU:C:2004:6, t. 47. i od 26. svibnja 2016., Rose Vision/Komisija, C‑224/15 P, EU:C:2016:358, t. 26. i navedena sudska praksa). Pitanje jesu li argumenti društva DLH, kad je riječ o povredi obveze obrazlaganja, dovoljno potkrijepljeni ili su, kad je riječ o povredi granica sudskog nadzora, u suprotnosti s Komisijinom sudskom praksom ili njezinom praksom odlučivanja, ulazi u meritum argumentacije i ne može imati nikakav utjecaj na dopuštenost.
121
S druge strane, s obzirom na činjenicu da, kao što je to navedeno u točki 94. ove presude, Sud nije nadležan za utvrđivanje činjenica, valja primijetiti da je, u dijelu u kojem društvo DLH poziva Sud da provjeri, s obzirom na činjenične elemente koje mu je podnijelo, je li Komisija pravilno utvrdila da društvo DLH nije imalo značajnu tržišnu snagu u zračnim lukama u Düsseldorfu i Beču te je li Opći sud pogrešno utvrdio činjenice, drugi dio četvrtog žalbenog razloga nedopušten jer društvo DLH nije istaknulo nikakvo iskrivljavanje činjenica od strane Općeg suda.
122
Kad je riječ o meritumu, valja istaknuti da je Opći sud, nakon što je u točki 410. pobijane presude presudio da Komisija nije uzela u obzir sve relevantne kriterije te je stoga počinila očitu pogrešku u ocjeni, u točki 411. te presude dodao da Komisija u svakom slučaju nije mogla, samo na temelju kriterija koje je utvrdila, valjano zaključiti da grupa Lufthansa nije imala značajnu tržišnu snagu u zračnim lukama u Düsseldorfu i Beču, barem tijekom ljetne sezone 2019. IATA‑e.
123
Kako bi došao do tog zaključka, kad je riječ o zračnoj luci u Düsseldorfu, Opći je sud najprije, u točki 397. pobijane presude, utvrdio da je prosječni udio slotova koje je grupa Lufthansa imala u toj zračnoj luci tijekom ljetne sezone 2019. IATA‑e, odnosno između 40 i 50 %, prelazio prag od 40 %, što je trebalo biti prva indicija koju treba uzeti u obzir kako bi se utvrdilo postojanje značajne tržišne snage. Opći sud zatim je u točki 398. pobijane presude istaknuo da je prosječna razina zagušenja u navedenoj zračnoj luci tijekom ljetne sezone 2019. IATA‑e bila vrlo visoka, odnosno između 80 i 90 %, dosežući raspon između 90 i 100 % za vrijeme najvećeg prometa, dok je razina viša od 60 % već bila problematična. Naposljetku, Opći je sud u točki 399. pobijane presude naglasio slabo tržišno natjecanje između operatora prisutnih u istoj zračnoj luci, pri čemu je to utvrđenje potkrijepio nabrajanjem broja zrakoplova koje posjeduje svaki od njih. Opći sud iz toga je u točki 401. pobijane presude zaključio da Komisija na temelju samo tih kriterija nije mogla valjano zaključiti da grupa Lufthansa nije imala značajnu tržišnu snagu u zračnoj luci u Düsseldorfu, barem tijekom ljetne sezone 2019. IATA‑e.
124
S obzirom na razloge koji su mutatis mutandis slični onima navedenima u prethodnoj točki, Opći sud je u točki 408. pobijane presude zaključio da Komisija nije mogla valjano zaključiti da grupa Lufthansa nije imala značajnu tržišnu snagu u zračnoj luci u Beču, barem tijekom ljetne sezone 2019. IATA‑e.
125
Time Opći sud nije ispitao razloge iz uvodnih izjava 203., 204., 211. i 212. sporne odluke. Međutim, u tim je razlozima pojašnjeno zašto je Komisija podatke kojima je raspolagala protumačila na način da se na temelju njih ne može utvrditi postojanje značajne tržišne snage grupe Lufthansa u zračnim lukama u Düsseldorfu i Beču. Kad je riječ o zračnoj luci u Düsseldorfu, Komisija je, među ostalim, smatrala da najveći udio slotova u vlasništvu DLH‑a nije premašio 55 do 65 % ni za jedan vremenski interval, što ima za posljedicu to da su konkurenti društva DLH mogli uspostaviti značajan portfelj slotova koristeći se onima koji nisu dodijeljeni grupi Lufthansa i, kad je riječ o veličini raspoređene flote, da su konkurenti društva DLH bili u boljem položaju u Düsseldorfu nego u Frankfurtu ili Münchenu. Kad je riječ o zračnoj luci u Beču, Komisija se oslonila i na okolnosti da najveći udio slotova u vlasništvu društva DLH nije prelazio 50 do 60 % ni za jedan vremenski interval, da su slotovi i dalje bili dostupni, da su se na lokaciji nalazila dva relativno moćna konkurenta i da je konkurentima društva DLH bilo moguće uspostaviti značajan portfelj slotova upotrebom slotova koji nisu bili dodijeljeni grupi Lufthansa. Stoga je Komisija smatrala da je, neovisno o gotovo sličnim razinama zagušenja u tim četirima zračnim lukama, udio slotova društva DLH bio znatno veći u Frankfurtu i Münchenu nego u Düsseldorfu i Beču i da su konkurenti društva DLH, obrnuto, bili snažniji u Düsseldorfu i Beču nego u Frankfurtu i Münchenu.
126
Međutim, u točkama 396. do 408. pobijane presude, oslanjajući se na iste podatke kao i Komisija, Opći sud proveo je novu analizu tih podataka kako bi na temelju njihove sveobuhvatne ocjene naposljetku došao do zaključka koji se razlikuje od zaključka te institucije a da pritom nije doveo u pitanje Komisijina utvrđenja iz sporne odluke.
127
Iz toga proizlazi da se Opći sud nije ograničio na nadzor toga je li Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točkama 56. do 64. ove presude, nego je Komisijinu ocjenu zamijenio vlastitom ocjenom, i to u situaciji u kojoj ta institucija raspolaže širokom marginom prosudbe.
128
Iz toga slijedi da drugi dio četvrtog žalbenog razloga treba prihvatiti, kao i, slijedom toga, četvrti žalbeni razlog u cijelosti.
Peti žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
129
Svojim petim žalbenim razlogom društvo DLH prigovara Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 467. do 480. pobijane presude smatrao da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni zbog toga što je iz postupka prijenosa slotova isključila određene konkurente koji već imaju bazu u zračnim lukama u Frankfurtu i Münchenu već od prve faze tog postupka.
130
U tom pogledu društvo DLH tvrdi da je Opći sud, iako je priznao da Komisija raspolaže širokom diskrecijskom ovlašću za procjenu dostatnosti preuzetih obveza, zanemario vlastitu sudsku praksu proizašlu iz presude od 13. svibnja 2015., Niki Luftfahrt/Komisija (T‑162/10, EU:T:2015:283, t. 295.), prema kojoj okolnost da su i ostale obveze mogle biti prihvaćene, odnosno da su mogle biti povoljnije za tržišno natjecanje, ne može dovesti do poništenja Komisijine odluke ako je Komisija razumno mogla zaključiti da se obvezama preuzetima u odluci mogu ukloniti ozbiljne sumnje. Stoga je Opći sud zadirao u Komisijinu diskrecijsku ovlast odbivši obvezu uz obrazloženje da bi druga obveza, prema njegovu mišljenju, bila povoljnija za tržišno natjecanje, čime je svojom ocjenom zamijenio ocjenu te institucije.
131
Društvo DLH navodi da su, kao što je to Opći sud istaknuo u točki 421. pobijane presude, potencijalni učinci državnih potpora neizravniji od učinaka koncentracija, s obzirom na to da korisnik ne stječe konkurenta uklanjajući na taj način konkurentski pritisak, nego može upotrijebiti dodatna javna sredstva kojima raspolaže kako bi zadržao ili ojačao svoj položaj na tržištu. Na temelju Privremenog okvira, obveze su bile nužne kako bi se odgovorilo na taj rizik u zračnim lukama u kojima je društvo DLH imalo značajnu tržišnu snagu.
132
Suprotno onomu što je Opći sud utvrdio u točki 472. pobijane presude, Komisija je u uvodnim izjavama 226. i 227. sporne odluke izričito navela da je ograničavanje postupka prijenosa slotova novim poduzetnicima koji ulaze na tržište korisno jer omogućuje strukturno tržišno natjecanje s grupom Lufthansa. Ta je institucija, među ostalim, uzela u obzir probleme tržišnog natjecanja povezane s potporom za dokapitalizaciju na temelju svojeg prethodnog iskustva u predmetima koji se odnose na koncentracije i zabranjene sporazume u sektoru zrakoplovstva kako bi zaključila da je obveza grupe Lufthansa da prenese dio svojih djelatnosti, radi omogućavanja ulaska konkurenata na tržište, bila najučinkovitija mjera za sprječavanje svakog neopravdanog narušavanja tržišnog natjecanja.
133
Međutim, rasuđivanje Općeg suda u točkama 472. do 477. pobijane presude u potpunosti zanemaruje činjenicu da Komisija, kada mora odabrati između dviju različitih struktura obveza, raspolaže širokom diskrecijskom ovlašću za primjenu obveza užeg dosega, s obzirom na to da može razumno zaključiti da su predložene obveze dostatne kako bi se odgovorilo na rizike koji su u ovom slučaju uzrokovani značajnom tržišnom snagom društva DLH u zračnim lukama u Frankfurtu i Münchenu.
134
Isto tako, analizirajući, u točkama 473. do 476. pobijane presude strukturu tržišta u zračnim lukama u Frankfurtu i Münchenu i upućujući na drugu strukturu koja postojeće konkurente ne isključuje iz postupka prijenosa slotova, Opći sud zamijenio je Komisijinu ocjenu vlastitom ocjenom, iako je ponovno riječ o složenoj gospodarskoj analizi.
135
Usto, prema mišljenju društva DLH, s obzirom na ono što je Opći sud u biti presudio u točkama 452. i 463. pobijane presude, taj je sud učinio svoje obrazloženje proturječnim time što je u točkama 473. do 476. pobijane presude smatrao da su prijevoznici koji imaju bazu u zračnoj luci u boljem položaju za očuvanje učinkovitog tržišnog natjecanja.
136
Savezna Republika Njemačka i Komisija u biti podržavaju argumentaciju društva DLH iznesenu u okviru njegova petog žalbenog razloga i smatraju da valja prihvatiti taj žalbeni razlog.
137
Društva Ryanair i Condor osporavaju tu argumentaciju i tvrde da peti žalbeni razlog treba odbiti. Ona u biti zahtijevaju da se potvrdi obrazloženje pobijane presude na koje se odnosi taj žalbeni razlog, s obzirom na to da Opći sud, među ostalim, nije prekoračio granice sudskog nadzora koji je dužan provesti.
Ocjena Suda
138
Uvodno valja podsjetiti na to da, u skladu s točkom 72. Privremenog okvira, ako korisnik mjere dokapitalizacije ima značajnu tržišnu snagu na tržištu, država članica mora predložiti dodatne mjere za očuvanje učinkovitog tržišnog natjecanja na tom tržištu. U tom pogledu, iz uvodnih izjava 71. i 72. sporne odluke proizlazi da se Savezna Republika Njemačka obvezala naložiti korisniku predmetne mjere dokapitalizacije da prenese određeni broj dnevnih slotova i dodatne imovine u zračnim lukama u Frankfurtu i Münchenu. Predviđeno je bilo da, ako nakon tri sezone prenesene slotove ne preuzme novi sudionik na tržištu, oni budu stavljeni na raspolaganje drugim konkurentskim prijevoznicima koji već imaju bazu u tim zračnim lukama.
139
U točki 479. pobijane presude Opći sud smatrao je da Komisija nije ispitala sve relevantne elemente koji se odnose na obveze Savezne Republike Njemačke namijenjene očuvanju učinkovitog tržišnog natjecanja na predmetnom tržištu, ocijenjene s obzirom na strukturu i posebne značajke predmetnih tržišta. Konkretnije, Opći sud je u točkama 472. do 478. pobijane presude presudio kako je na Komisiji da ispita jesu li davanje prednosti novim sudionicima na tržištu i isključenje već postojećih konkurenata od prve faze postupka dodjele slotova bili prikladni i nužni za očuvanje učinkovitog tržišnog natjecanja.
140
U potporu tom zaključku Opći sud je, među ostalim, u točkama 474. do 477. pobijane presude naveo da bi se drugim mjerama koje se, među ostalim, sastoje od prijenosa, pod uvjetima različitima od onih predviđenih obvezama Savezne Republike Njemačke, predmetnih slotova na već postojeće konkurente moglo bolje očuvati učinkovito tržišno natjecanje.
141
U tom pogledu valja naglasiti kako iz sudske prakse navedene u točkama 56. do 64. ove presude proizlazi da Komisija raspolaže širokom diskrecijskom ovlašću za utvrđivanje omogućuju li dodatne mjere koje su predložile države članice ispunjavanje zahtjeva koji proizlaze iz točke 72. Privremenog okvira.
142
Osim toga, s obzirom na sam tekst te točke 72. i načela kojima se uređuje disciplina državnih potpora, Komisija u okviru svoje ocjene nije pozvana provjeriti jesu li predložene dodatne mjere najučinkovitije moguće mjere za poticanje tržišnog natjecanja na predmetnim tržištima, nego samo jesu li te mjere dovoljne za očuvanje učinkovitog tržišnog natjecanja na tim tržištima.
143
Prema tome, društvo DLH osnovano tvrdi kako okolnost da bi mjere različite od onih navedenih u spornoj odluci mogle potaknuti višu razinu tržišnog natjecanja na predmetnim tržištima ni u kojem slučaju ne može učiniti tu odluku nezakonitom.
144
Iz toga slijedi da Opći sud nije mogao valjano zaključiti da postoji očita pogreška u ocjeni koju sadržava sporna odluka na temelju činjenice da Komisija nije ispitala moguće pozitivne učinke postupka prijenosa slotova koji ne isključuje postojeće konkurente, iako bi takav mehanizam potaknuo snažnije tržišno natjecanje, a da pritom nije utvrdio, u granicama nadzora koji je dužan provesti, da obveze navedene u spornoj odluci nisu dovoljne za očuvanje stvarnog tržišnog natjecanja na predmetnim tržištima.
145
Iz toga slijedi da peti žalbeni razlog treba prihvatiti.
Šesti žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
146
Svojim šestim žalbenim razlogom društvo DLH prigovara Općem sudu da je, osobito u točki 501. pobijane presude, počinio pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da je Komisija povrijedila svoju obvezu obrazlaganja u pogledu svojeg utvrđenja prema kojem za prijenos slotova treba dobiti naknadu i ne utječe na učinkovitost obveza koje se odnose na te slotove.
147
Društvo DLH podsjeća na to kako iz sudske prakse Suda proizlazi da odluka poput sporne odluke, donesena u kratkim rokovima, mora sadržavati samo razloge zbog kojih Komisija smatra da mjera koja joj je podnesena na ispitivanje ne stvara ozbiljne poteškoće i da je dovoljno da iznese činjenice i pravna razmatranja koja imaju ključnu važnost u strukturi odluke o kojoj je riječ. Stoga je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je zaključio da je Komisija povrijedila svoju obvezu obrazlaganja.
148
Društvo DLH usto tvrdi da je sporna odluka, s obzirom na sudsku praksu Suda u tom području, u dovoljnoj mjeri obrazložena jer su, s jedne strane, uzimajući u obzir broj argumenata istaknutih u pogledu svakog elementa obveza koje se odnose na slotove, koje je Opći sud ispitao u točkama 413. do 493. pobijane presude, tužitelji u prvostupanjskom postupku očito mogli osporavati osnovanost sporne odluke. S druge strane, posebna struktura svakog prijenosa slotova različita je i podrazumijeva izrazito tehničke procjene koje stoga ne zahtijevaju posebno dodatno obrazloženje.
149
Savezna Republika Njemačka i Komisija u biti podržavaju argumentaciju društva DLH iznesenu u okviru njegova šestog žalbenog razloga i smatraju da valja prihvatiti taj žalbeni razlog.
150
Društva Ryanair i Condor osporavaju tu argumentaciju i tvrde da šesti žalbeni razlog treba odbiti. Ona u biti zahtijevaju da se potvrdi obrazloženje pobijane presude na koje se odnosi taj žalbeni razlog, s obzirom na to da Opći sud, među ostalim, nije prekoračio granice sudskog nadzora koji je dužan provesti.
Ocjena Suda
151
Valja podsjetiti na to da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, obrazloženje koje se zahtijeva člankom 296. drugim stavkom UFEU‑a treba odgovarati prirodi predmetnog akta te treba jasno i nedvosmisleno odražavati rasuđivanje institucije koja je donijela akt, kako bi se zainteresiranim osobama omogućilo da se upoznaju s razlozima poduzimanja mjere, a nadležnom sudu da provede svoj nadzor. Zahtjev za obrazlaganje mora se ocijeniti s obzirom na okolnosti predmetnog slučaja, osobito sadržaj akta, prirodu navedenih razloga i interes koji adresati akta ili druge osobe na koje se akt izravno i osobno odnosi mogu imati za dobivanje objašnjenja. U obrazloženju nije potrebno podrobno navoditi sve relevantne činjenične i pravne okolnosti, s obzirom na to da se pitanje ispunjava li obrazloženje akta zahtjeve iz članka 296. drugog stavka UFEU‑a mora ocjenjivati ne samo u odnosu na njegov tekst nego i na njegov kontekst i na sva pravna pravila kojima se uređuje predmetno područje (presuda od 23. siječnja 2025., Neos/Ryanair i Komisija, C‑490/23 P, EU:C:2025:32, t. 34. i navedena sudska praksa).
152
Konkretnije, kad je, kao u ovom slučaju, riječ o odluci o neospornosti u pogledu mjere potpore donesenoj primjenom članka 108. stavka 3. UFEU‑a, Sud je već imao priliku pojasniti da takva odluka, donesena u kratkim rokovima, treba sadržavati samo razloge zbog kojih Komisija smatra da ne postoje ozbiljne poteškoće u ocjeni spojivosti predmetne mjere s unutarnjim tržištem te da se čak i sažeto obrazloženje te odluke treba smatrati dostatnim s obzirom na zahtjev obrazlaganja, koji predviđa članak 296. drugi stavak UFEU‑a, ako se u njemu ipak jasno i nedvosmisleno navode razlozi zbog kojih je Komisija smatrala da takve poteškoće ne postoje, pri čemu je pitanje osnovanosti tog obrazloženja različito od tog zahtjeva (vidjeti po analogiji presudu od 23. siječnja 2025., Neos/Ryanair i Komisija, C‑490/23 P, EU:C:2025:32, t. 35. i navedenu sudsku praksu).
153
S obzirom na te kriterije valja ispitati je li Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je odlučio da sporna odluka sadržava povredu obveze obrazlaganja koju Komisija ima na temelju članka 296. drugog stavka UFEU‑a.
154
U ovom je slučaju Opći sud u točkama 498. do 502. pobijane presude presudio da je na Komisiji da u spornoj odluci detaljno navede razloge koji su je naveli na zaključak da prijenos predmetnih slotova treba provesti uz naknadu, a ne besplatno, s obzirom na to da bi odabir naplatnog prijenosa mogao imati za posljedicu smanjenje privlačnosti predloženih slotova i, zbog toga, učinkovitosti povezanih obveza.
155
U tom pogledu, time što je u točki 501. pobijane presude prigovorio Komisiji da u spornoj odluci nije navela razloge zbog kojih besplatnom prijenosu slotova o kojima je riječ nije dana prednost u odnosu na njihov naplatni prijenos, Opći sud je od te institucije zahtijevao da obrazloži ne samo, pozitivno, osnovanost mogućnosti naplatnog prijenosa slotova, koja je potvrđena spornom odlukom, nego i, negativno, irelevantnost suprotne mogućnosti, odnosno besplatnog prijenosa.
156
Budući da je, kao što to proizlazi iz točke 142. ove presude, na Komisiji samo da na temelju Privremenog okvira provjeri jesu li predložene dodatne mjere dovoljne za očuvanje učinkovitog tržišnog natjecanja na predmetnim tržištima, od te se institucije ne može očekivati da na temelju svoje obveze obrazlaganja ispita mogu li druge mjere dodatno potaknuti tržišno natjecanje na tim tržištima i da iznese razloge zbog kojih nije zahtijevala provedbu tih drugih mjera.
157
Iz prethodno navedenog proizlazi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 501. pobijane presude presudio da je Komisija povrijedila svoju obvezu obrazlaganja jer nije objasnila zašto je prijenos predmetnih slotova trebao biti proveden uz naknadu, a ne besplatno.
158
Iz toga slijedi da šesti tužbeni razlog treba prihvatiti.
Zaključak
159
Kao što je to Opći sud pravilno presudio u točki 505. pobijane presude, koja nije osporavana u okviru ove žalbe, svaka od pogrešaka koje sadržava odluka, kako su navedene u točki 504. te presude, mogla je sama po sebi biti temelj za poništenje sporne odluke. Stoga bi ukidanje pobijane presude bilo opravdano samo ako se dokaže da je Opći sud pogrešno utvrdio svaku od tih pogrešaka. Iz toga slijedi da se ova žalba može prihvatiti, a pobijana presuda ukinuti samo ako su svi žalbeni razlozi koje je istaknuo žalitelj osnovani.
160
S obzirom na sva prethodna razmatranja, iako valja prihvatiti prvi, drugi i četvrti do šesti žalbeni razlog, treći žalbeni razlog, s druge strane, treba odbiti. Slijedom toga, žalbu valja odbiti u cijelosti.
Troškovi
161
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima.
162
U skladu s člankom 138. stavkom 1. tog Poslovnika, koji se primjenjuje na žalbeni postupak na temelju njegova članka 184. stavka 1., stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
163
Budući da su društva Ryanair i Condor podnijela zahtjev da se društvu DLH naloži snošenje troškova i da ono nije uspjelo u postupku, valja mu naložiti da, osim vlastitih troškova, snosi i troškove društava Ryanair i Condor.
164
Usto, budući da Savezna Republika Njemačka i Komisija nisu uspjele u svojim zahtjevima, ali društva Ryanair i Condor nisu podnijela zahtjev da im se naloži snošenje troškova, valja odlučiti da će Savezna Republika Njemačka i Komisija snositi vlastite troškove.
Slijedom navedenog, Sud (treće vijeće) proglašava i presuđuje:
1.
Žalba se odbija.
2.
Društvu Deutsche Lufthansa AG nalaže se da, uz vlastite troškove, snosi i troškove društava Ryanair DAC i Condor Flugdienst GmbH.
3.
Savezna Republika Njemačka i Europska komisija snosit će vlastite troškove.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski