62022CJ0477
PRESUDA SUDA (treće vijeće)
9. studenoga 2023. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Cestovni promet – Usklađivanje određenog socijalnog zakonodavstva – Uredba (EZ) br. 561/2006 – Članak 3. točka (a) – Pojam linijska vožnja na udaljenosti do 50 kilometara᾽ – Cestovni prijevoz koji obavljaju vozila koja se koriste za prijevoz putnika na linijskim vožnjama – Udaljenost do 50 kilometara – Neprimjenjivanje Uredbe br. 561/2006 – Vozila koja se koriste u mješovite svrhe – Članak 4. točke (e) i (j) – Pojam ostali poslovi᾽ i vrijeme vožnje᾽ – Članak 6. stavci 3. i 5. – Ukupno vrijeme vožnje tijekom dva uzastopna tjedna – Vrijeme provedeno u vožnji vozila koje nije obuhvaćeno ovom uredbom”
U predmetu C‑477/22,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud, Italija), odlukom od 12. svibnja 2022., koju je Sud zaprimio 15. srpnja 2022., u postupku
ARST SpA – Azienda regionale sarda trasporti
protiv
TR,
OS,
EK,
UN,
RC,
RS,
OA,
ZB,
HP,
WS,
IO,
TK,
ME,
SK,
TF,
TC,
ND,
SUD (treće vijeće),
u sastavu: K. Jürimäe, predsjednica vijeća, N. Piçarra (izvjestitelj), M. Safjan, N. Jääskinen i M. Gavalec, suci,
nezavisni odvjetnik: A. Rantos,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za ARST SpA – Azienda regionale sarda trasporti, S. Manso, avvocato,
–
za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju P. Garofoli, avvocato dello Stato,
–
za Europsku komisiju, L. Malferrari, P. Messina i G. Wilms, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 3. točke (a), članka 4. točke (j) i članka 6. stavaka 3. i 5. Uredbe (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet i o izmjeni uredbi Vijeća (EEZ) br. 3821/85 i (EZ) br. 2135/98 te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3820/85 (SL 2006., L 102, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 6., str. 167. i ispravak SL 2016., L 195, str. 83.), kako je izmijenjena Uredbom (EU) 165/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. veljače 2014. (SL 2014., L 60, str. 1.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 561/2006).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između ARST SpA – Azienda regionale sarda trasporti (u daljnjem tekstu: Arst), društva za lokalni javni prijevoz u regiji Sardiniji (Italija), i nekoliko radnika tog društva, u vezi sa zahtjevom radnika da se Arstu naloži plaćanje naknade štete i/ili razmjerne naknade za sate neiskorištenog odmora i za sate kojim se prekoračuje vrijeme ukupnog maksimalnog trajanja vožnje tijekom dva uzastopna tjedna.
Pravni okvir
Direktiva 2002/15/EZ
3
Članak 3. točka (a) podtočka 1. Direktive 2002/15/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 2002. o organizaciji radnog vremena osoba koje obavljaju mobilne djelatnosti cestovnog prijevoza (SL 2002., L 80, str. 35.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku: poglavlje 5., svezak 6., str. 96.) definira pojam „radno vrijeme” na sljedeći način:
„u slučaju mobilnih radnika: vrijeme od početka do završetka rada, tijekom kojeg se mobilni radnik nalazi na svom radnome mjestu, na raspolaganju poslodavcu i obavlja svoje funkcije ili djelatnosti, odnosno:
–
vrijeme posvećeno svim djelatnostima cestovnog prijevoza. To su sljedeće djelatnosti:
i.
vožnja;
ii.
utovar i istovar;
iii.
pomoć putnicima kod ulaska i izlaska iz vozila;
iv.
čišćenje i tehničko održavanje;
v.
svi ostali poslovi čija je svrha osiguravanje sigurnosti vozila, njegova tereta i putnika ili ispunjavanje pravnih ili regulatornih obveza izravno povezanih s vožnjom koja je u tijeku, uključujući nadzor utovara i istovara, administrativne formalnosti s policijom, carinom, imigracijskim službenicima itd.,
–
vrijeme tijekom kojeg radnik ne može slobodno raspolagati svojim vremenom te mora biti na svom radnom mjestu, spreman poduzeti svoje uobičajene poslove, pri čemu su neki poslovi vezani uz dežurstva, posebno tijekom vremena čekanja na utovar ili istovar, kada vrijeme trajanja nije unaprijed poznato […]”
Uredba br. 561/2006
4
U uvodnim izjavama 17. i 24. Uredbe br. 561/2006 navodi se:
„(17)
Cilj je ove Uredbe poboljšati socijalne uvjete za zaposlenike koji su njome obuhvaćeni, a isto tako i opću cestovnu sigurnost. Taj je cilj uglavnom postignut odredbama kojima se utvrđuju maksimalna vremena vožnje tijekom dana, tjedna te razdoblja od dva uzastopna tjedna, odredbom koja obvezuje vozače na redovito razdoblje tjednog odmora najmanje jednom u dva uzastopna tjedna te odredbama koje propisuju da ni u kojem slučaju razdoblje dnevnog odmora ne može biti manje od neprekinutog razdoblja od devet sati. […]
[…]
(24)
Države članice bi trebale utvrditi pravila za vozila koja se koriste u prijevozu putnika na linijskim vožnjama na udaljenosti do 50 km. Ta bi pravila trebala osigurati odgovarajuću zaštitu u vezi s dozvoljenim vremenom vožnje te obveznih razdoblja prekida vožnje i odmora.”
5
U skladu s člankom 1. te uredbe, njome se„utvrđuju pravila o vremenu vožnje, stankama i razdobljima odmora vozača koji obavljaju cestovni prijevoz robe i putnika s ciljem usklađivanja uvjeta tržišnog natjecanja između različitih oblika kopnenog prometa, posebno u odnosu na cestovni sektor te s ciljem poboljšanja […] uvjeta rada i sigurnosti cestovnog prometa”, a njezin cilj je „promicanje poboljšanih praksi nadzora i provedbe od strane država članica te poboljšanih radnih praksi u djelatnosti cestovnog prometa”.
6
Člankom 2. stavkom 1. navedene uredbe utvrđuje se:
„Ova se Uredba primjenjuje na cestovni prijevoz:
[…]
(b)
putnika vozilima koja su konstruirana ili trajno prilagođena za prijevoz više od devet osoba uključujući vozača te su namijenjena za tu svrhu.”
7
Člankom 3. te uredbe određuje se:
„Ova se Uredba ne primjenjuje na cestovni prijevoz koji obavljaju:
(a)
vozila koja se koriste za prijevoz putnika na linijskim vožnjama na udaljenosti do 50 kilometara;
[…]”
8
Članak 4. Uredbe br. 561/2006 glasi:
„Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
(e)
‚ostali poslovi’ znači sve aktivnosti koje su definirane kao radno vrijeme u članku 3. točki (a) Direktive [2002/15], osim ‚vožnje’, uključujući sve poslove za istog ili drugog poslodavca, unutar ili izvan sektora prijevoza;
[…]
(h)
‚tjedno razdoblje odmora’ znači tjedno razdoblje tijekom kojega vozač može slobodno raspolagati svojim vremenom i obuhvaća ‚redovno tjedno razdoblje odmora’ i ‚skraćeno tjedno razdoblje odmora’:
–
‚redovno tjedno razdoblje odmora’ znači bilo koje razdoblje odmora od najmanje 45 sati;
[…]
(j)
‚vrijeme vožnje’ znači trajanje aktivnosti vožnje koje se evidentira:
–
automatski ili poluautomatski pomoću uređaja za bilježenje [na koji se odnosi Uredba br. 165/2014 o tahografima u cestovnom prometu, stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3821/85 o tahografu u cestovnom prometu]; ili
–
ručno kako se zahtijeva u [Uredbi br. 165/2014];
(k)
‚dnevno vrijeme vožnje’ znači sveukupno vrijeme vožnje između završetka jednog dnevnog razdoblja odmora i početka sljedećeg dnevnog razdoblja odmora ili između dnevnog razdoblja odmora i tjednog razdoblja odmora;
[…]
(n)
‚linijski prijevoz putnika’ znači unutarnji i međunarodni prijevoz kako je definiran u [članku 2. točki 2. Uredbe (EZ) br. 1073/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o zajedničkim pravilima za pristup međunarodnom tržištu usluga prijevoza običnim i turističkim autobusima i o izmjeni Uredbe (EZ) br. 561/2006 (SL 2009., L 300, str. 88.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 12., str. 152. i ispravci SL 2015., L 82, str. 115. i SL 2015., L 272, str. 15.);
[…]
(q)
‚razdoblje vožnje’: znači ukupno vrijeme vožnje od trenutka kada vozač započne upravljati vozilom nakon razdoblja odmora ili stanke dok ponovno ne započne razdoblje odmora ili stanke. Razdoblje vožnje može biti kontinuirano ili podijeljeno.
[…]”
9
U stavcima 3. i 5. članka 6. Uredbe br. 561/2006 navodi se:
„3.   Ukupno zbrojeno vrijeme vožnje tijekom bilo koja dva uzastopna tjedna ne smije prelaziti 90 sati.
[…]
5.   Vozač evidentira kao ostale poslove svako vrijeme provedeno na način opisan u članku 4. točki (e) kao i svako vrijeme provedeno u upravljanju vozilom koje se koristi za komercijalne radnje koje nisu obuhvaćene područjem primjene ove Uredbe […]”
10
U skladu s člankom 15. te uredbe, „Države članice osiguravaju da vozači vozila iz članka 3. točke (a) poštuju nacionalna pravila koja osiguravaju odgovarajuću zaštitu u vezi s dozvoljenim vremenom upravljanja vozilom i obveznih razdoblja stanke i odmora”.
Uredba br. 1073/2009
11
Članak 2. točka 2. Uredbe br. 1073/2009, definira pojam „linijski prijevoz” kao „usluge kojima se obavlja prijevoz putnika u određenim vremenskim razmacima duž određenih dionica, pri čemu se putnici ukrcavaju i iskrcavaju na unaprijed određenim postajama”.
Glavni postupak i prethodna pitanja
12
Dana 5. rujna 2011. nekoliko vozača cestovnog prijevoza putnika, zaposlenih kod Arsta, podnijeli su tužbu Tribunaleu di Oristano (sud u Oristanu, Italija) kojom su zahtijevali da se tom društvu naloži da im isplati naknadu štete i/ili naknadu razmjernu satima neiskorištenog odmora i satima kojima je prekoračeno vrijeme ukupnog maksimalnog trajanja vožnje tijekom dva uzastopna tjedna, protivno Uredbi br. 561/2006. Ti su vozači tvrdili, da zbog radnih smjena koje je Arst odredio u razdoblju od 11. travnja 2007., što je datum stupanja na snagu te uredbe, do 6. prosinca 2010., nijedan od njih nije iskoristio „redovni tjedni odmor”, u smislu članka 4. točke (h) navedene uredbe, te da su svi prekoračili vrijeme ukupnog maksimalnog trajanja vožnje tijekom dva uzastopna tjedna, navedeno u članku 6. stavku 3. iste uredbe.
13
Arst je sa svoje strane tvrdio da Uredba br. 561/2006 nije primjenjiva na te vozače prema članku 3. točki (a) s obzirom na to da su samo jedanput ili dvaput vozili prekoračujući ograničenje predviđeno tom odredbom i to samo na određenim radnim mjestima.
14
Taj je sud prihvatio taj zahtjev u cijelosti, ali je smanjio iznos naknade štete za 50 % koji su tražili radnici UN i TF zato što je njihov radni staž kao vozača bio kraći.
15
Arst je podnio žalbu na tu odluku Corteu d’appello di Cagliari (Žalbeni sud u Cagliariju, Italija). Presudom od 10. ožujka 2016. isti je sud smanjio iznos koji je Arstu naložilo prvostupanjsko tijelo da plati vozačima te odbio žalbu u preostalom dijelu.
16
Corte d’appello di Cagliari (Žalbeni sud u Cagliariju) presudio je, s jedne strane, da pojam „udaljenost”, u smislu članka 3. točke (a) Uredbe br. 561/2006, označava, u izvangradskom prijevozu, ukupan put koji je vozač prešao tijekom jednog radnog dana, tako da treba uzeti u obzir kilometražu svih putovanja koje vozač obavi tijekom tog radnog dana kako bi se utvrdilo je li prekoračeno ograničenje od 50 km predviđeno tom odredbom. S druge strane, smatrao je, s obzirom na članak 4. točke (j) i (k) te uredbe, da se „dnevno vrijeme vožnje” podudara s radnim danom, te je, stoga, odbacio Arstov argument da u svrhu utvrđenja je li poštovano ukupno vrijeme vožnje tijekom dva uzastopna tjedna, kako je predviđeno odredbom članka 6. stavka 3. navedene uredbe, treba uzeti u obzir samo vrijeme vožnje.
17
Arst je podnio žalbu Corteu suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud, Italija), sudu koji je uputio zahtjev, kojom osporava tumačenje koje je Corte d’appello di Cagliari (Žalbeni sud u Cagliariju) iznio u svojoj presudi od 10. ožujka 2016. kako pojma „udaljenost”, u smislu članka 3. točke (a) Uredbe br. 561/2006, tako i pojma „ukupno zbrojeno vrijeme vožnje tijekom dva uzastopna tjedna”, iz članka 6. stavka 3. te uredbe.
18
Taj sud primjećuje da, s jedne strane, Arst pruža usluge kojima se obavlja cestovni prijevoz putnika u određenim vremenskim razmacima duž određenih dionica, pri čemu se putnici ukrcavaju i iskrcavaju na unaprijed određenim postajama. Budući da se, s druge strane, Uredba br. 561/2006, na temelju članka 3. točke (a) ne primjenjuje na cestovni prijevoz vozila namijenjenih prijevozu putnika na linijskim vožnjama čija udaljenost ne prelazi 50 kilometara, navedeni sud postavlja pitanje odnosi li se pojam „udaljenost” na rutu putovanja koju je odredilo dotično poduzeće za potrebe plaćanja vozne karte, kao što se čini da se, prema njegovu mišljenju, može zaključiti iz teksta te odredbe, koja se odnosi na „linijsku” udaljenost. Pritom se isti sud pita označava li taj pojam kilometre koje određeni vozač prijeđe u vozilu tijekom jednog radnog dana, pri čemu također prelaze više ruta putovanja, što se čini da proizlazi iz svrhe Uredbe, a to je, prema uvodnoj izjavi 17, „[poboljšati] socijalne uvjete za zaposlenike koji su njome obuhvaćeni, a isto tako i opću cestovnu sigurnost”.
19
Sud koji je uputio zahtjev precizira da prvo pitanje proizlazi iz činjenice da Arst obavlja linijski prijevoz putnika na više različitih ruta, te da njegovi vozači prelaze nekoliko ruta istog radnog dana s istim vozilom. Taj sud također ističe da se vozila koja su namijenjena toj usluzi, koju osigurava Arst, mješovito koriste i na dionicama kraćim od 50 km i na dionicama dužim od 50 km, i navodi da se u skladu s presudom od 9. rujna 2021., Ministère public (Izvanteritorijalne sankcije) (C‑906/19, EU:C:2021:715), Uredba br. 561/2006, primjenjuje na vozila koja se koriste na taj način. Međutim, smatra da korištenje u mješovite svrhe ne znači da cjelokupni prijevoz koji obavlja Arst spada u područje primjene te uredbe.
20
Štoviše, što se tiče članka 6. stavka 3. Uredbe br. 561/2006, sud koji je uputio zahtjev pita se, treba li u svrhu ocjene je li poštovano ukupno zbrojeno vrijeme vožnje tijekom bilo koja dva uzastopna tjedna, uzeti u obzir samo „vrijeme vožnje” u smislu članka 4. točke (j) te uredbe zabilježeno tijekom ta dva tjedna ili također sve „ostale poslove” koje obavlja dotični vozač, u smislu članka 6. stavka 5. navedene uredbe. Ovaj sud smatra da nije moguće jasno utvrditi jesu li ti „ostali poslovi” relevantni za izračunavanje ukupnog vremena vožnje tijekom dva uzastopna tjedna, utvrđeno tim člankom 6. stavkom 3. Također napominje da je Corte d’appello di Cagliari (Žalbeni sud u Cagliariju) odbio argument Arsta prema kojem u tu svrhu treba uzeti u obzir samo vrijeme koje je vozač proveo upravljajući vozilom.
21
U tim je okolnostima Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 3. točku (a) Uredbe [br. 561/2006] tumačiti na način da se pojam ‚udaljenost’ do 50 kilometara odnosi na kilometražu rute putovanja (linijska vožnja) koju je odredio prijevoznik u svrhu plaćanja putne karte ili se taj pojam odnosi na ukupnu kilometražu koju vozač prijeđe tijekom dnevne radne smjene ili pak na najveću udaljenost koju je vozilo prešlo u odnosu na polazišnu točku (domet), odnosno, naposljetku, na temelju kojeg se drugog kriterija izračunavaju kilometri prijeđene udaljenosti?
U svakom slučaju, može li se poduzeće koje organizira prijevoz izuzeti iz primjene Uredbe [br. 561/2006] u pogledu vozila kojima se isključivo koristi za rute putovanja kraće od 50 kilometara ili se na sve usluge prijevoza poduzeća primjenjuje Uredba zato što to poduzeće drugim vozilima prelazi rute putovanja duže od 50 kilometara?
2.
Treba li članak 6. stavak 3. Uredbe [br. 561/2006] tumačiti na način da ‚ukupno zbrojeno vrijeme vožnje tijekom bilo koja dva uzastopna tjedna’ čini zbroj ‚vremena vožnje’ tijekom dva tjedna, u skladu s definicijom iz članka 4. točke (j) [te uredbe] – ili to vrijeme vožnje obuhvaća i druge aktivnosti te, konkretno, cijelu radnu smjenu koju je vozač odradio tijekom dva tjedna odnosno sve ‚ostale poslove’ koji se navode u tom članku 6. stavku 5. [navedene uredbe]?”
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
22
Prvo prethodno pitanje dijeli se na dva dijela koje valja redom ispitati.
Prvi dio prvog pitanja
23
U prvom dijelu svojeg prvog pitanja, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. točku (a) Uredbe br. 561/2006 tumačiti na način da pojam „linijska vožnja na udaljenosti do 50 kilometara” odgovara kilometraži rute putovanja koju je odredio prijevoznik za redovite usluge putničkog prijevoza koje pruža.
24
Pojam „linijska vožnja na udaljenosti” nije definiran Uredbom br. 561/2006, a njezin članak 3. točka (a) ne sadržava nikakvo izričito upućivanje na pravo država članica radi utvrđivanja tog pojma. Stoga se za tumačenje te odredbe valja osloniti na uobičajeni smisao tih termina u svakodnevnom jeziku, kao i na kontekst i cilj koji se želi postići propisom o kojem je riječ (vidjeti u tom smislu presudu od 7. srpnja 2022., Pricoforest, C‑13/21, EU:C:2022:531, t. 22. i navedenu sudsku praksu).
25
U svakodnevnom jeziku, pojam „udaljenost” odnosi se na rutu putovanja ili put, koji se prelazi ili će se prijeći, posebno cestom, koja povezuje polazišnu točku s točkom dolaska. Pojam „linija” označava kontinuiranu liniju koja spaja te dvije točke.
26
Tekst članka 3. točke (a) Uredbe br. 561/2006 stoga se odnosi na konkretnu udaljenost, prijeđenu ili koju treba prijeći cestom slijedeći rutu koja spaja polazišnu točku s točkom dolaska, kako bi se osigurao prijevoz putnika na linijskim vožnjama za koje se navedeno vozilo koristi (vidjeti u tom smislu presudu od 7. srpnja 2022., Pricoforest, C‑13/21, EU:C:2022:531, t. 24.). Taj tekst ne upućuje na udaljenost koju je vozač stvarno prešao cestom tijekom određenog razdoblja rada, ili najveću udaljenost koju je dotično vozilo prešlo od polazišne točke.
27
Pojam „linijski prijevoz” definiran je u članku 2. točki 2. Uredbe br. 1073/2009 na koji upućuje članak 4. točka (n) Uredbe br. 561/2006 kao „usluge kojima se obavlja prijevoz putnika u određenim vremenskim razmacima duž određenih dionica, pri čemu se putnici ukrcavaju i iskrcavaju na unaprijed određenim postajama”. Pojam „određena dionica” isključuje uzimanje u obzir bilo koje udaljenosti koju je vozač stvarno prešao tijekom određenog razdoblja rada, ili najveću udaljenost koju je dotično vozilo prešlo od polazišne točke, a koja je veća od te udaljenosti.
28
Stoga pojam „linijska vožnja na udaljenosti do 50 kilometara”, u smislu članka 3. točke (a) Uredbe br. 561/2006 treba shvatiti kao da se odnosi na određenu rutu putovanja, koja ne prelazi tu udaljenost, a koja povezuje polazišnu točku i točku dolaska i služi, ovisno o slučaju, za ukrcaj i iskrcaj putnika na usputnim postajama. Stoga je takav cestovni prijevoz putnika, na temelju te odredbe, isključen iz područja primjene te uredbe, neovisno o tome obavljaju li vozači koji voze na tim linijama više takvih putovanja tijekom istog radnog dana i istim vozilom.
29
U svakom slučaju, kao što je to Europska komisija istaknula u svojim pisanim očitovanjima, na vozače vozila na koje se Uredba br. 561/2006, u skladu sa svojim člankom 3. točke (a), ne primjenjuje, moraju se, u skladu s člankom 15. te uredbe, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 24., primjenjivati nacionalni propisi kojim se osigurava odgovarajuća zaštita u pogledu dozvoljenog vremena upravljanja vozilom i obveznog razdoblja stanke i odmora. Primjenjivo nacionalno zakonodavstvo mora, u svakom slučaju, biti u skladu s pravilima utvrđenima u Direktivi 2002/15, a posebno u pogledu radnog vremena, stanke i odmora.
30
Uzimajući u obzir prethodna razmatranja, na prvi dio prvog pitanja valja odgovoriti tako da članak 3. točku (a) Uredbe br. 561/2006 treba tumačiti na način da pojam „linijska vožnja na udaljenosti do 50 kilometara” odgovara ruti putovanja koju je odredio prijevoznik, koja ne prelazi tu udaljenost, a koju dotično vozilo mora prijeći cestom kako bi povezalo polazišnu točku s točkom dolaska i obaviti, ovisno o slučaju, ukrcaj i iskrcaj putnika na usputnim postajama, sve kako bi se osigurao prijevoz putnika na linijskoj vožnji za koju se to vozilo koristi.
Drugi dio prvog pitanja
31
U drugom dijelu svojeg prvog pitanja, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li odredbu članka 2. stavka 1. točke (b) u vezi s člankom 3. točkom (a) Uredbe br. 561/2006 tumačiti na način da se ta uredba primjenjuje na sav cestovni prijevoz koji dotično poduzeće obavlja, kada se vozila namijenjena prijevozu putnika na linijskim vožnjama koriste ponajprije za pokrivanje linijske vožnje na udaljenosti do 50 kilometara, i, povremeno, za linijske vožnje koje prelaze 50 kilometara.
32
Važno je najprije podsjetiti na to da, s obzirom na cestovni prijevoz putnika koji se obavlja linijskim vožnjama, područje primjene Uredbe br. 561/2006 određeno je, s jedne strane, člankom 2. stavkom 1. točkom (b), u skladu s kojim se ta uredba primjenjuje na cestovni prijevoz putnika koji se obavlja vozilima izgrađenima ili trajno opremljenima da mogu osigurati prijevoz više od devet osoba, uključujući vozača, te su namijenjena za tu svrhu.
33
S druge strane, u skladu s člankom 3. točkom (a) Uredbe br. 561/2006, ta se uredba ne primjenjuje na cestovni prijevoz koji obavljaju „vozila koja se koriste za prijevoz putnika na linijskim vožnjama na udaljenosti do 50 kilometara”. Budući da ta odredba uvodi iznimku od područja primjene te uredbe, ona se mora usko tumačiti, tako da se njezini učinci ne proširuju preko onog što je nužno za osiguranje zaštite interesa koji se njome nastoje zajamčiti (vidjeti u tom smislu presudu od 9. rujna 2021., Ministère public (Izvanteritorijalne sankcije), C‑906/19, EU:C:2021:715, t. 33.).
34
U tim okolnostima, kada, kao u ovom slučaju, prijevoznik koji obavlja prijevoz putnika na linijskim vožnjama na udaljenosti koja prelazi 50 kilometara, a koji se obavlja vozilima koja se uobičajeno koriste za prijevoz putnika na linijskim vožnjama na udaljenosti do 50 kilometara, takvo korištenje u mješovite svrhe ne može učiniti Uredbu br. 561/2006 primjenjivom na sav linijski prijevoz putnika koji obavlja to poduzeće. Naime, prijevoz putnika na linijskim vožnjama na udaljenosti do 50 kilometara izričito je isključen iz područja primjene te uredbe na temelju njezina članka 3. točke (a).
35
S obzirom na prethodno navedeno, na drugi dio prvog pitanja valja odgovoriti tako da odredbu članka 2. stavka 1. točke (b) u vezi s člankom 3. točkom (a) Uredbe br. 561/2006 treba tumačiti na način da se ta uredba ne primjenjuje na sav cestovni prijevoz koji dotično poduzeće obavlja, kada se vozila namijenjena prijevozu putnika na linijskim vožnjama koriste ponajprije za pokrivanje linijske vožnje na udaljenosti do 50 kilometara, i, povremeno, za linijske vožnje na udaljenosti koje prelaze 50 kilometara. Ta se uredba primjenjuje samo kada te udaljenosti prelaze 50 kilometara.
Drugo pitanje
36
Drugim pitanjem, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 6. stavak 3. Uredbe br. 561/2006 tumačiti na način da pojam „ukupno zbrojeno vrijeme vožnje tijekom bilo koja dva uzastopna tjedna”, iz te odredbe, obuhvaća, osim „vremena vožnje”, u smislu članka 4. točke (j) te uredbe, i sve „ostale poslove” koji se navode u članku 6. stavku 5. navedene uredbe, koje je vozač odradio tijekom ta dva tjedna.
37
U skladu s člankom 6. stavkom 3. Uredbe br. 561/2006 „ukupno zbrojeno vrijeme vožnje tijekom bilo koja dva uzastopna tjedna ne smije prelaziti 90 sati”.
38
Verzije te odredbe primjerice na španjolskom, njemačkom, engleskom, francuskom, mađarskom i portugalskom jeziku odnose se na pojam „vrijeme vožnje”, definirano člankom 4. točkom (j) te uredbe kao „trajanje aktivnosti vožnje koje se evidentira” u skladu s odredbama Uredbe br. 165/2014. Suprotno tomu, izraz „periodo di guida”, iz talijanske jezične verzije članka 6. stavka 3. Uredbe br. 561/2006 odgovara pojmu „razdoblje vožnje” definiranom člankom 4. točkom (q) potonje kao „ukupno vrijeme vožnje od trenutka kada vozač započne upravljati vozilom nakon razdoblja odmora ili stanke dok ponovno ne započne razdoblje odmora ili stanke”, pri čemu se pojašnjava da „razdoblje vožnje može biti kontinuirano ili podijeljeno”.
39
U tim okolnostima, mora se utvrditi da se i pojam „vrijeme vožnje” i „razdoblje vožnje”, u smislu članka 4. točaka (j) i (q) Uredbe br. 561/2006, odnosi na vrijeme koje vozač provede u vožnji, čak i ako se prvi pojam odnosi samo na zabilježeno vrijeme vožnje.
40
Suprotno tomu, pojam „ostali poslovi” definiran je u članku 4. točki (e) Uredbe br. 561/2006 kao „sve aktivnosti koje su definirane kao radno vrijeme […], osim vožnje”, u smislu članka 3. točke (a) podtočke 1. Direktive 2002/15. Na temelju potonje odredbe, „radno vrijeme” obuhvaća, među ostalim, „vrijeme posvećeno svim djelatnostima cestovnog prijevoza”, posebice „vožnju”, „utovar i istovar”, „pomoć putnicima kod ulaska i izlaska iz vozila”, „čišćenje i tehničko održavanje” i „sve ostale poslove čija je svrha osiguravanje sigurnosti vozila, njegova tereta i putnika ili ispunjavanje pravnih ili regulatornih obveza izravno povezanih s vožnjom koja je u tijeku”.
41
Iz toga proizlazi da pojmovi „vrijeme vožnje” i „razdoblje vožnje”, u smislu članka 4. točaka (j) i (q) Uredbe br. 561/2006, obuhvaćaju samo aktivnost vožnje, a ne sve aktivnosti koje obavlja vozač tijekom svojeg radnog vremena.
42
Nadalje, članak 6. stavak 5. Uredbe br. 561/2006 zahtijeva od vozača da evidentira kao „ostale poslove”, ne samo „svako vrijeme provedeno na način opisan u članku 4. [točki] (e) [te uredbe]”, odnosno sve aktivnosti koje su definirane kao „radno vrijeme”, osim vožnje__ nego i „svako vrijeme provedeno u upravljanju vozilom koje se koristi za komercijalne radnje koje nisu obuhvaćene područjem primjene [navedene] uredbe”.
43
Iz toga slijedi da bi, kako bi se izračunalo ukupno zbrojeno vrijeme vožnje tijekom bilo koja dva uzastopna tjedna, koje ne smije prelaziti 90 sati, u skladu s člankom 6. stavkom 3. Uredbe br. 561/2006, treba uzeti u obzir samo vrijeme koje je vozač proveo u vožnji, a koje spada u područje primjene ove uredbe. Zapravo, uključivanje u takav izračun vremena koje je vozač proveo u vožnji vozila na koje se ova uredba ne primjenjuje, u skladu s člankom 3. točkom (a), dovelo bi do toga da se članak 6. stavak 3. primjenjuje na cestovni prijevoz koji je izričito isključen iz primjene potonje.
44
Uzimajući u obzir prethodna razmatranja, na drugo pitanje valja odgovoriti tako da članak 6. stavak 3. Uredbe br. 561/2006 treba tumačiti na način da pojam „ukupno zbrojeno vrijeme vožnje tijekom bilo koja dva uzastopna tjedna”, iz te odredbe, obuhvaća samo „vrijeme vožnje”, u smislu članka 4. točke (j) te uredbe, pri čemu su isključeni svi „ostali poslovi”, u smislu članka 6. stavka 5. navedene uredbe, koje je vozač odradio tijekom ta dva tjedna.
Troškovi
45
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (treće vijeće) odlučuje:
1.
Članak 3. točku (a) Uredbe (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet i o izmjeni uredbi Vijeća (EEZ) br. 3821/85 i (EZ) br. 2135/98 te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3820/85, kako je izmijenjena Uredbom (EU) br. 165/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. veljače 2014.,
treba tumačiti na način da:
pojam „linijska vožnja na udaljenosti do 50 kilometara” odgovara ruti putovanja koju je odredio prijevoznik, koja ne prelazi tu udaljenost, a koju dotično vozilo mora prijeći cestom kako bi povezalo polazišnu točku s točkom dolaska i obaviti, ovisno o slučaju, ukrcaj i iskrcaj putnika na usputnim postajama, sve kako bi se osigurao prijevoz putnika na linijskoj vožnji za koju se to vozilo koristi.
2.
Odredbe članka 2. stavka 1. točke (b) u vezi s člankom 3. točkom (a) Uredbe br. 561/2006, kako je izmijenjena Uredbom br. 165/2014,
treba tumačiti na način da se:
ta uredba ne primjenjuje na sav cestovni prijevoz koji dotično poduzeće obavlja, kada se vozila namijenjena prijevozu putnika na linijskim vožnjama koriste ponajprije za pokrivanje linijske vožnje na udaljenosti do 50 kilometara, i, povremeno, za linijske vožnje na udaljenosti koje prelaze 50 kilometara. Ta se uredba primjenjuje samo kada te udaljenosti prelaze 50 kilometara.
3.
Članak 6. stavak 3. Uredbe br. 561/2006, kako je izmijenjena Uredbom br. 165/2014,
treba tumačiti na način da:
pojam „ukupno zbrojeno vrijeme vožnje tijekom dva uzastopna tjedna”, iz te odredbe obuhvaća samo „vrijeme vožnje”, u smislu članka 4. točke (j) te uredbe, pri čemu su isključeni svi „ostali poslovi”, u smislu članka 6. stavka 5. navedene uredbe, koje je vozač odradio tijekom ta dva tjedna.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: talijanski