62017CC0660
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
N. WAHL
представено на 24 януари 2019 година (
1
)
Дело C‑660/17 P
RF
срещу
Европейска комисия
„Обжалване — Неспазване на срока за подаване на жалба пред Общия съд — Защита — Необичайно забавяне на пощенска доставка — Член 45 от Статута на Съда на Европейския съюз — Съществуване на случайно събитие или на непреодолима сила — Критерии за оценка“
1.
За гарантиране на принципа на равни процесуални възможности пред съдилищата процесуалните срокове по принцип са задължителни по своето естество. Както в повечето национални юрисдикции обаче неспазването на тези срокове не винаги води до преклузия в производствата пред юрисдикциите на Съюза. По-специално, съгласно член 45, втора алинея от Статута на Съда (наричан по-нататък „Статутът“) „[н]ито едно право не може да бъде накърнено вследствие изтичане на даден срок, ако заинтересованата страна докаже наличието на случайно събитие или непреодолима сила“.
2.
В обжалваното определение (
2
) жалбата на RF е обявена за явно недопустима, тъй като е подадена след изтичане на срока. Общият съд приема, че RF не е успял да докаже съществуването на случайно събитие или на непреодолима сила, с които да обоснове защо не e спазил съответния срок за подаване на подписания оригинал на жалбата в секретариата на Общия съд. Той по-специално счита, че значително забавяне, предизвикано от вътрешни технически проблеми на доставчика на пощенски услуги, не представлява случайно събитие или непреодолима сила.
3.
Настоящата жалба на RF позволява на Съда да даде насоки за начина, по който член 45 от Статута следва да се тълкува. Следователно тя предоставя на Съда благоприятна възможност да поясни съдебната си практика относно понятието „случайно събитие“, което като концепция е много близко до понятието „непреодолима сила“.
I. Правна рамка
А.
Статут на Съда на Европейския съюз
4.
Член 45 от Статута на Съда на Европейския съюз гласи следното:
„Сроковете поради отдалеченост се уреждат в Процедурния правилник.
Нито едно право не може да бъде накърнено вследствие изтичане на даден срок, ако заинтересованата страна докаже наличието на случайно събитие или непреодолима сила“.
5.
Член 53 от Статута гласи:
„Процедурата пред Общия съд се урежда от дял III.
В процедурния правилник се уреждат всички необходими допълнителни и по-подробни разпоредби […]“.
Б.
Процедурен правилник на Общия съд
6.
Дял III от Процедурния правилник на Общия съд (
3
) се отнася до преките производства. Глава първа, раздел 4 от посочения дял предвижда правила относно сроковете.
7.
Член 58 гласи:
„1.   Процесуалните срокове, предвидени в Договорите, Статута и настоящия правилник, се изчисляват по следния начин:
[…]
б)
срокът, определен в седмици, месеци или години, изтича в края на същия ден от последната седмица или в края на същото число от последния месец или последната година като деня или числото на настъпването на събитието или извършването на действието, от което се брои срокът; ако в последния месец липсва такова число, срокът, определен в месеци или години, изтича в края на последния ден от този месец;
[…]“.
8.
Член 60 от същия раздел се отнася до удължаване на сроковете поради отдалеченост. Той предвижда, че „[п]роцесуалните срокове се считат за удължени еднократно с десетдневен срок поради отдалеченост“.
9.
Глава втора от дял III се отнася до процесуални документи. Член 72 предвижда:
„1.   Процесуалните документи се подават на хартиен носител, евентуално след изпращане на препис от оригинала на документа по факс съгласно член 73, параграф 3, или по начина, посочен в приетото по член 74 решение на Общия съд.
2.   На всеки процесуален документ се отбелязва дата. С оглед на процесуалните срокове се вземат предвид само датата и часът на подаване в секретариата във Великото херцогство Люксембург.
[…]“.
10.
Член 73 от посочения правилник предвижда:
„[…]
2.   Този документ, заедно с всички посочени в него приложения, се представя заедно с три преписа за Общия съд и с толкова на брой преписи, колкото са страните в производството. Преписите се заверяват от страната, която ги подава.
3.   В отклонение от член 72, параграф 2, второ изречение, датата и часът на получаването на пълен препис от подписания оригинал на процесуален документ […] в секретариата по факс се вземат предвид с оглед на спазването на процесуалните срокове, при условие че най-късно в десетдневен срок след това подписаният оригинал на процесуалния документ […] бъде подаден в секретариата. Член 60 не се прилага спрямо този десетдневен срок“.
В.
Други релевантни разпоредби
11.
Практическите разпоредби по прилагане на Процедурния правилник на Общия съд (наричани по-нататък „Практическите разпоредби на Общия съд“) (
4
), що се отнася до подаването на процесуални документи, наред с другото, гласят:
„79. Датата на подаване на процесуален документ по факс се взема предвид с оглед на спазването на срок само ако оригиналът на подадения по факс документ, съдържащ саморъчния подпис на представителя, бъде подаден в секретариата най-късно в десетдневен срок след това, както предвижда член 73, параграф 3 от Процедурния правилник.
80. Оригиналът, съдържащ саморъчния подпис на представителя, се изпраща незабавно, непосредствено след изпращането му по факс, без в него да се внасят корекции или промени, макар и незначителни.
81. При разлики между оригинала, съдържащ саморъчния подпис на представителя, и преписа, постъпил по-рано в секретариата по факс, за дата на получаване, която се взема предвид, се счита датата на подаване на подписания оригинал“.
12.
Практически указания към страните относно делата пред Съда (наричани по-нататък „Практическите указания на Съда“) (
5
) предвиждат, що се отнася до подаване и изпращане на процесуалните документи, наред с другото:
„42.
[…] процесуалният документ може да бъде изпратен на Съда и по пощата […] съгласно член 57, параграф 7 от Процедурния правилник, с оглед на процесуалните срокове се вземат предвид само датата и часът на подаване на оригинала в секретариата. Ето защо, за да не се стигне до просрочване, е силно препоръчително пликът да бъде изпратен с препоръчана или с експресна поща доста преди крайния срок за подаване на документа.
43.
[…] [копие от подписания] оригинал на процесуалния документ, подаден по [факс или електронна поща] се счита за подаден единствено при условие че самият подписан оригинал на документа […] бъде получен в секретариата най-късно десет дни след изпращането на [копието]. Поради това оригиналът следва да се изпрати без забавяне, веднага след като е изпратено копието, без в него да се внасят корекции или промени, дори незначителни. Ако между подписания оригинал и изпратеното по-рано копие има разлика, се взема предвид само датата, на която е подаден подписаният оригинал“.
II. Обстоятелства, предхождащи спора, и обжалваното определение
13.
Жалбата на RF, с която се иска отмяната на Решение C(2016) 5925 окончателен на Комисията от 15 септември 2016 г., с което се отхвърля жалбата по преписка COMP AT.40251 — Железопътен транспорт, товарни превози (наричано по-нататък „спорното решение“), e изпратена до Общия съд по факс на 18 ноември 2016 г. Подписаният оригинал достига до този съд на 5 декември 2016 г., 17 дни след изпращане на копие на жалбата по факс.
14.
Относно приложимите процесуални срокове Общият съд прави следните констатации: 1) спорното решение е съобщено на RF на 19 септември 2016 г.; 2) в съответствие с член 263, параграф 6 ДФЕС жалбата трябва да бъде подадена в срок от два месеца от уведомлението; 3) по силата на съвместното прилагане на член 58, параграф 1 и член 60 от Процедурния правилник на Общия съд срокът за подаване на жалбата е изтекъл на 29 ноември 2016 г. в полунощ; 4) съгласно член 73, параграф 3 от Процедурния правилник преписът, подаден по факс преди изтичането на посочения срок, не би могъл да бъде взет предвид за целите на определянето на датата, на която е подадена жалбата, тъй като подписаният оригинал не е подаден в секретариата на Общия съд в рамките на 10 дни от подаването на преписа, както е предвидено в тази разпоредба; и 5) следователно жалбата е подадена след изтичането на срока (
6
).
15.
От обжалваното определение също е видно, че подписаният оригинал е изпратен по пощата в същия ден, в който жалбата е подадена до Общия съд по факс. Въпреки това според RF, времето (17 дни), което е отнело на Poczta Polska, основният пощенски оператор в Полша, да достави пратката с подписания оригинален документ, е по-дълго от обичайната продължителност на доставка. Тъй като забавеното доставяне е причинено от вътрешен технически проблем в Poczta Polska, RF заявява, че е действал с цялата грижа, която може разумно да се очаква от него. Той счита по-специално, че оригиналът е бил подаден след изтичане на срока поради случайно събитие или непреодолима сила по смисъла на член 45 от Статута и вследствие на това жалбата не следва да е просрочена (
7
).
16.
На първо място, що се отнася до въпроса дали изтъкнатите обстоятелства от RF са достатъчни, за да се установи съществуването на случайно събитие или непреодолима сила, Общият съд припомня, първо, че сроковете за завеждане на дело са със задължителен характер, второ, случайно събитие или непреодолима сила трябва да се прилага само при изключителни обстоятелства и трето, в съответствие с практиката на Съда, жалбоподателят трябва да наблюдава внимателно хода на започнатото производство, и по-специално да полага необходимата грижа, за да спази предвидените срокове (
8
).
17.
По-нататък Общият съд посочва, че жалбоподателят не може да се позовава на случайно събитие или непреодолима сила при обстоятелства, при които полагащо дължимата грижа и предпазливо лице би могло да избегне изтичането на срока, предвиден за завеждане на дело. Общият съд счита също, че само събитие, което не може да бъде избегнато и следователно представлява основната причина за преклузията, може да се квалифицира като случайно събитие или непреодолима сила (
9
).
18.
Освен това според Общия съд от член 73, параграф 3 от Процедурния правилник не може да се изведе, че пощенските доставки, надвишаващи 10 дни, както е посочено в тази разпоредба, автоматично представляват случайно събитие или непреодолима сила (
10
). В тази връзка той се позовава на определението на Съда Faktor B. i W. Gęsina (
11
), дело, което има oчевидни фактически сходства с настоящото дело. В това дело Съдът потвърждава с определение преценката на Общия съд, че жалбоподателят не е доказал съществуването на случайно събитие или непреодолима сила (
12
).
19.
На второ място, Общият съд преценява дали RF е доказал наличието на случайно събитие или на непреодолима сила.
20.
По-конкретно, Общият съд разглежда дали забавянето на пощенската доставка е била основната причина, поради която RF е подал жалбата след изтичане на срока, както и дали това е събитие, което RF не е можел да избегне. С оглед, от една страна, обясненията на RF и от друга страна, неговото задължение да наблюдава внимателно процеса на доставянето Общият съд приема, че RF не e успял да докаже наличието на случайно събитие или непреодолима сила. Той по-специално отбелязва, че RF не е дал никакво обяснение относно мерките, които е предприел след като пратката, съдържаща оригиналния документ, е била предадена на доставчика на пощенски услуги за доставяне (
13
).
21.
Поради това Общият съд обявява жалбата за явно недопустима.
III. Производството пред Съда и исканията на страните
22.
С жалбата си RF иска от Съда:
–
да отмени обжалваното определение и да върне делото на Общия съд за ново разглеждане и постановяване на решение по същество, което може да бъде обжалвано,
–
при условията на евентуалност — ако Съдът приеме, че са налице предпоставките сам да постанови окончателно решение по делото, да отмени обжалваното определение и да уважи изцяло предявените в първоинстанционното производство искания,
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
23.
Комисията иска от Съда да отхвърли жалбата и да осъди RF да заплати съдебните разноски.
24.
Съгласно член 76, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда Съдът решава да разгледа делото, без да провежда съдебно заседание за изслушване на устните състезания.
IV. Анализ
25.
RF изтъква четири основания в подкрепа на жалбата си. Първото основание е изведено от това, че Общият съд е дал неправилно тълкуване на член 45 от Статута във връзка с член 53 от него. Второто основание е изведено от нарушение на член 126 от Процедурния правилник на Общия съд (
14
), тъй като жалбата на RF е обявена за явно недопустима. С третото основание се твърди, че Общият съд неправилно е приел, че RF не е доказал наличието на случайно събитие по смисъла на член 45 от Статута на Съда. Накрая, с четвъртото си основание RF твърди, че обжалваното определение е опорочено от нарушение на член 1, член 6, параграф 1 и член 14 от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи (наричана по-нататък „ЕКПЧ“).
26.
Комисията твърди, че изтъкнатите от RF основания следва да се отхвърлят като частично необосновани (първо и второ основание за обжалване) и частично недопустими (трето и четвърто основание за обжалване).
А.
Анализ
1. По първото и по второто основание за обжалване
27.
С първото и второто основание за обжалване, които са неразривно свързани, RF твърди по същество, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е отхвърлил жалбата му на основание член 126 от Процедурния правилник на Общия съд като явно недопустима (второ основание). Тази грешка произтича от погрешно тълкуване на член 45 от Статута на Съда (първо основание). По-конкретно, той поддържа, че Общият съд е допуснал грешка в обединяване на понятията „непреодолима сила“ и „случайно събитие“. В тази връзка RF поддържа, че обжалваното определение обърква ясното разграничение, направено от авторите на Статута, между „случайно събитие“ и „непреодолима сила“. Нещо повече, RF твърди, че тълкуването на Общия съд на член 45 от Статута е дискриминационно, тъй като поставя лицата, които пребивават по-далече от Съда, в неблагоприятно положение.
28.
Комисията не се съгласява с това твърдение. Тя твърди, че Общият съд е следвал постоянна съдебна практика, която не прави разграничение между „случайно събитие“ и „непреодолима сила“. Освен това тя отбелязва, че стриктното тълкуване на член 45 от Статута на Съда, съгласно което проблем при пощенска доставка не може сам по себе си да представлява случайно събитие или непреодолима сила, е неутрално и не засяга по неблагоприятен начин лицата, чиято географска отдалеченост от Съда е по-голяма.
а) Анализът на „случайно събитие или непреодолима сила“ съгласно член 45 от Статута на Съда: две понятия, но един критерий
29.
Виждам основания в доводите и на двете страни.
30.
Както правилно посочва Комисията, практиката на Съда относно възможността за избягване на преклузията на основание член 45 от Статута на Съда не прави ясно разграничение между понятията случайно събитие и непреодолима сила. В съдебната практика тези понятия са често взаимосвързани и се разглеждат в съответствие с едни и същи критерии, без допълнителни обяснения по отношение на техните възможни различия.
31.
Корените на практиката на Съда относно освобождаването от процесуални срокове могат да бъдат проследени до съдебната практика относно непреодолимата сила в областта на селскостопанските регулации (
15
). От особено значение е линията на практиката, произтичаща от дело Busseini (
16
), практика, която определя непреодолимата сила като покриваща „необичайни обстоятелства, които правят невъзможно извършването на съответните действия“. Макар да не предполага абсолютна невъзможност, тя въпреки това изисква необичайни трудности, независещи от волята на заинтересованото лице и очевидно неизбежни, при все че е била положената дължимата грижа“ (
17
).
32.
Подобно определение е приетo в контекста на процесуалните срокове, определение, което обхваща както случайно събитие, така и непреодолима сила. От решение на Съда Bayer/Комисия (
18
) може да се изведе, че понятията за случайно събитие и непреодолима сила съдържат всяко по два елемента (
19
). Понятията включват обективен елемент, свързан с извънредни и външни за заинтересованото лице обстоятелства, и субективен елемент, произтичащ от задължението на заинтересованото лице да се предпази от последиците от извънредното събитие, като предприеме подходящи мерки, без да прави прекалени жертви. По-специално, Съдът обяснява, че за да може да се позове на непреодолима сила или случайно събитие, страната трябва да следи внимателно хода на започнатото производство, и по-специално да полага дължимата грижа за спазване на предвидените срокове (
20
).
33.
Въпреки че, доколкото ми е известно, Съдът никога не е правил ясно разграничение между двете понятия, изглежда логично да се предположи, че техният обхват не е съвсем еднакъв.
34.
Как тези понятия следва да се схващат в контекста на производствата пред съдилищата на ЕС?
35.
В тази връзка бих казал, че непреодолимата сила (vis major) се отнася до по-ограничен набор от екстремни събития или „Божии деяния“. Тези събития във всички случаи биха включвали природни бедствия като големи наводнения, земетресения и урагани, но могат също така да обхващат и други особено непреодолими (създадени от човека) обстоятелства (
21
). Така според мен непреодолимата сила се отнася до външна сила, която пречи на страната да изпълни задължение и оставя тази страна без алтернативен ход на действие (такъв би бил например случаят, когато пратка не може да бъде доставена, тъй като самолетът, който я пренася, се е разбил в океана).
36.
От друга страна, според мен понятието за случайно събитие е малко по-гъвкаво. То може да обхваща по-широк набор от обстоятелства, които не са обхванати от непреодолимата сила. Те могат да включват какъвто и да е брой необичайни обстоятелства, като например техническите прекъсвания, срив в електроснабдяването или повреди в системите за комуникация.
37.
До известна степен определението за тези понятия във връзка едно с друго е въпрос на лична преценка, а може дори и частично да се припокрива. Независимо как се прави разграничението между двете понятия, ясно е, че те са много тясно свързани и сочат набор от изключителни обстоятелства, при които могат да се предоставят дерогации от прилагането на процесуалните срокове — срокове, които иначе следва да се тълкуват стриктно. Всъщност стриктното прилагане на процесуалните правила отговаря на изискването за правна сигурност и на необходимостта да се избегне всяка форма на дискриминация или произволно третиране при правораздаването (
22
).
38.
В същото време следва обаче да се подчертае, че законодателят е избрал да предвиди изключение от този основен процесуален принцип, а именно процесуално правило, което дава възможност за дерогиране на тези срокове. Съгласно член 45 от Статута на Съда както случайно събитие, така и непреодолима сила са основания за дерогиране на тези срокове.
39.
Според мен изборът да се включат двете понятия в член 45 от Статута на Съда, е ясна индикация, че законодателят не е имал намерение да тълкува списъка на обстоятелства, попадащи в приложното поле на член 45, твърде ограничително. Този избор също е добър показател, че законодателят не е искал да създаде ограничен списък от обстоятелства, които могат да послужат като основание за дерогиране от процесуалните срокове, а по-скоро гъвкавo правило, което може да бъде адаптирано към обстоятелствата на конкретния случай.
40.
Критерият, приложен от Съда, за да се установи съществуването на случайно събитие или непреодолима сила, по мое мнение отразява този избор. Макар да е вярно, че Съдът многократно е постановявал, че процесуалните срокове могат да бъдат дерогирани само при напълно изключителни обстоятелства (
23
), критерият дава на Съда възможност гъвкаво да преценява във всеки отделен случай въз основа на неговите особености дали предвиденият краен срок не е бил спазен поради събитие, което страната не е могла разумно да предвиди и следователно да избегне без прекалени жертви.
41.
Според моето тълкуване на съдебната практика на Съда съществуването на „случайно събитие“ или „непреодолима сила“ трябва да бъде анализирано като цяло, подобно на концептуално единство, въз основа на същия критерий, който подчертава разумността на действието, изисквано от заинтересованата страна, за да се избегне просрочването: чрез проверка за всеки отделен случай дали, от една страна, несъответствието с процесуалните правила е настъпило при необичайни обстоятелства, външни за заинтересованата страна, и от друга страна, дали заинтересованата страна е предприела мерки за избягване на последиците от необичайното събитие, без да прави прекалени жертви.
42.
Както е необходимо, когато се налага обстоятелствена преценка, отговорът на въпроса какво би могло да е необичайното събитие, от една страна, и какви биха могли да са подходящите мерки за избягване на отрицателните последици от това събитие, от друга страна, ще зависи от особеностите на всеки отделен случай.
43.
Като цяло, чрез прилагане на този сравнително гъвкав критерий е възможно да се гарантират равни процесуални възможности на страните в случаите, когато стриктното прилагане на процесуалните срокове би поставило страните в производството в неравно положение.
б) Правната грешка в обжалваното определение
44.
В обжалваното определение Общият съд е приложил по-строг критерий от този, наложен в практиката на Съда. Като изключва съществуването на случайно събитие или на непреодолима сила в настоящия случай, Общият съд разглежда дали неспазването на предвидения краен срок е било причинено от събитие, което не е могло да бъде избегнато (
24
).
45.
Всъщност, въпреки че Общият съд действително прилага критерия, произтичащ от решение Bayer/Комисия, в обжалваното определение, след това приема, че съществуването на случайно събитие или непреодолима сила по смисъла на член 45 от Статута на Съда може да възникне само когато въпросното събитие не може да бъде избегнато и следователно то представлява основната причина, поради която страната не е спазила предвидения срок („изискването за неизбежност“) (
25
). Той също постановява, че бавността на пощенската доставка не може сама по себе си да представлява случайно събитие или непреодолима сила, освен ако не са налице други конкретни обстоятелства като стачка, административен срив или природно бедствие (
26
).
46.
Както беше посочено, практиката на Съда изисква, от една страна, неспазването на предвидения краен срок да е причинено от външно и необичайно събитие, несвързано със заинтересованата страна (обективен елемент). От друга страна, страните трябва да предприемат подходящи мерки, за да се предпазят от последиците от извънредни събития, които да не изискват от страните да правят прекалени жертви, за да избегнат просрочването. В това отношение страните трябва да наблюдават внимателно хода на „започнатото производство“, и по-специално да докажат, че са положили дължимата грижа за спазване на предвидените срокове (субективен елемент) (
27
).
47.
За сметка на това тази съдебна практика не изисква, в допълнение, необичайното събитие да не е могло да бъде избегнато. Прилагането на такова допълнително условие би намалило значително обхвата на член 45 от Статута на Съда само до ситуации, ако не на абсолютна, то почти на абсолютна невъзможност.
48.
Както отбелязва Комисията, вярно e, че Съдът явно е утвърдил поне веднъж, подходът, възприет от Общия съд в обжалваното определение. Това е направено в определението на Съда Faktor B. i W. Gęsina (
28
). В това определение Съдът потвърждава оценката на Общия съд относно липсата на случайно събитие или на непреодолима сила въз основа на прилагането на изискването за неизбежност (
29
). Както и в настоящия случай, въпросът е дали значително забавяне на пощенска доставка (от Полша до Люксембург) може да се използва от жалбоподателя, за да се докаже съществуването на случайно събитие или на непреодолима сила по смисъла на член 45 от Статута (
30
).
49.
Това определение (също както обжалваното определение) явно е в противоречие с приетото в решение по дело Bayer/Комисия. Това е така, доколкото Съдът е потвърдил прилагането на изискването за неизбежност от Общия съд.
50.
Не трябва да се забравя, че страните могат, в съответствие с член 72 от Процедурния правилник на Общия съд, приложим към настоящото производство, да подават процесуални документи в секретариата на този съд на хартиен носител. Страните се ползват с тази възможност, въпреки въвеждането на e‑Curia, система, която позволява на страните да представят процесуалните документи по електронен път (
31
).
51.
Практическите разпоредби на Общия съд и Практическите разпоредби на Съда също заслужават внимание в този контекст. Тези правила конкретно предвиждат възможността страната да изпрати процесуални документи по пощата (
32
). В това отношение се посочва, че за да се осигури, че копие, изпратено по факс, е взето предвид за целите на спазването на срок, страната трябва да изпрати подписания оригинал незабавно, непосредствено след изпращането му по факс (
33
).
52.
Изискването за неизбежност, приложено от Общия съд, обаче означава, че необичайното забавяне на пощенска доставка автоматично попада извън приложното поле на член 45 от Статута на Съда.
53.
Не всяка страна може лично да подаде процесуални документи до съдилищата на Съюза без прекалени жертви. Освен това, тъй като Процедурният правилник на Общия съд, приложим към настоящото производство, изрично позволява на страните да комуникират процесуални документи на хартиен носител, категорично изключване на закъснения на пощенски доставки според мен би било в разрез както с практиката на Съда, така и с Процедурния правилник на Общия съд.
54.
Поради тези причини считам, че обжалваното определение е опорочено от грешка при прилагане на правото.
55.
След като това е установено, следва обаче да се разгледа по какъв начин по-конкретно съществуването на случайно събитие и непреодолима сила следва да се оценява въз основа на критериите, изложени в съдебната практика.
в) Естеството на оценката и факторите, които трябва да се вземат предвид, когато се определя дали страната е действала с дължимата грижа
56.
Не е лесно да се даде отговор на този въпрос въз основа на практиката на Съда. Това е така, защото преценката на обстоятелствата, на които страните се основават, за да докажат наличието на случайно събитие или непреодолима сила въз основа на критериите, определени в решението по дело Bayer/Комисия, е в крайна сметка обстоятелствена преценка.
57.
Следва да се има предвид обаче, че наличието на обстоятелства, обосноваващи дерогиране на процесуални срокове, трябва да бъде оценяванo въз основа на доказателствата, предоставени от страната, която се позовава на член 45 от Статута на Съда: съгласно тази разпоредба заинтересованата страна трябва да докаже наличието на случайно събитие или непреодолима сила. Съответно тази страна трябва да докаже, че: а) е налице необичайното събитие, външно за нея (обективен елемент), и б) тя е взела всички разумни мерки, за да се избегне просрочването (субективен елемент).
58.
Както е посочих по-горе, според моето тълкуване на съдебната практика необичайно забавяне на пощенска доставка не следва поначало да бъде изключено от приложното поле на член 45 от Статута на Съда. В днешно време изглежда като разумно предположение, поне по принцип, че пощенските пратки би следвало да достигнат местоназначението си навсякъде в Европа в рамките на 10 дни. Всъщност време за доставка, което надвишава 10-те допълнителни дни, предвидени в член 73, параграф 3 от Процедурния правилник, според мен може да бъде квалифицирано като необичайно събитие (външно за заинтересованата страна) (
34
).
59.
Ето защо, за да бъде налице обективния елемент (а), следва да е достатъчно страната да докаже, че неспазването на предвидения срок е било причинено от необичайно забавяне на пощенска доставка. В това отношение не е необходимо да се доказва, че закъснението се дължи на извънредно събитие като стачка, природно бедствие или административен срив (
35
).
60.
Въпреки това опитът сочи, че сроковете за доставка могат да бъдат различни и (дори значителни) закъснения на пощенски доставки наистина понякога възникват. Ето защо, за да се установи дали е изпълнен обективният елемент, трябва да се провери дали забавянето е необичайно за обстоятелствата, като се отчитат по-специално фактори като разстояние, време на годината и др.
61.
След като бъде установено, че закъснението е било необичайно при особените обстоятелства на конкретния случай, трябва също да се провери дали страната е взела всички разумни мерки за да избегне просрочването.
62.
При определяне дали субективният елемент (б) е налице, трябва да се вземат предвид редица фактори.
63.
Първо, важно е да се установи кога подписаният оригинал на жалбата е предаден на пощенската служба. Според мен индикация за добросъвестно поведение е съобразяването с точка 80 от Практическите разпоредби на Общия съд, тоест ако оригиналът е бил изпратен незабавно, което означава в същия ден, в който копието е изпратено по факс, или най-късно на следващия ден (
36
).
64.
Второ, от страната не следва да се изисква да използва най-скъпите предлагани услуги за международна доставка, когато по-евтина услуга, предлагана от оператор, изглежда принципно подходяща да гарантира доставянето на подписания оригинал в секретариата на Общия съд в рамките на предвидения срок (
37
). Като се има предвид, че въпреки това възникват забавяния, страна, която реши да изпрати процесуален документ по пощата, вместо през e‑Curia, по мое мнение трябва да вземе предпазни мерки, които разумно може да се очаква да бъдат взети от добросъвестно лице. Следователно в зависимост от обстоятелствата (например когато доставчикът на услуги е известен като ненадежден или когато срокът изтича около официален празник) дължимата грижа може да изиска подписаният оригинал да бъде изпратен с експресна куриерска пратка, експресна доставка или поне с препоръчана поща.
65.
Свършват ли с това задълженията на страната?
66.
Не мисля. Вярно е, че след като дадена пратка е предадена на доставчика на пощенски услуги за доставяне, подателят на пратката губи ефективно контрол над нея. Трябва да се подчертае обаче, че съществуват рискове, свързани с изпращането на процесуални документи по пощата, рискове, свързани със закъснения, които страна би могла да избегне, като използва e‑Curia (
38
).
67.
Поради това считам, че страната, която е избрала възможността, предвидена в член 73, параграф 3 от Процедурния правилник на Общия съд, има задължение да проследи доставката с цел поне да се опита да предотврати осъществяването на тези рискове. Действително страната трябва да наблюдава внимателно хода на започнатото производство, и по-специално да полага дължимата грижа за спазване на предвидените срокове (
39
).
68.
Какво по-специално налага това задължение в този конкретен контекст?
69.
Когато е даден номер за проследяване, това означава, че страната трябва да следи редовно и отблизо пратката, докато документът се връчи надлежно на секретариата на Общия съд. Когато не е налице възможност за проследяване, това означава, че страната трябва да се свърже със секретариата, за да се увери (доста преди изтичането на предвидения срок), че подписаният оригинал е пристигнал навреме (
40
). Когато изглежда, че доставката е забавена, страната все още може да се опита да спази предвидения срок, като активно се стреми да локализира пратката, като се свърже със съответния доставчик на пощенски услуги и ако нищо друго не е успешно, като изпрати (или като донесе, когато това е разумно) до секретариата екземпляр от жалбата с нов саморъчен подпис на мястото на предходния изгубен оригинал (
41
).
70.
С предприемането на тези мерки заинтересованата страна може да докаже, че е действала с дължимата грижа, но без да прави прекалени жертви. В тази връзка следователно не е релевантно дали съществуват реални шансове за спазването на предвидения краен срок.
71.
В заключение, в случаите, когато дадена страна е избрала да използва възможността, предвидена в член 73, параграф 3 от Процедурния правилник на Общия съд, за да бъде освободена от преклузия по силата на член 45 от Статута на Съда, тази страна трябва да докаже, че е действала с дължимата грижа, като е взела всички разумни мерки за избягване на изтичането на предвидения краен срок. Това означава, че тя трябва да покаже, че подписаният оригинал е изпратен непосредствено след изпращането на копието по факс, че оригиналът е бил изпратен чрез пощенска услуга, която изглежда подходяща да осигури доставката на подписания оригинал на жалбата в секретариата на Общия съд в предвидения срок, и че тя грижливо е наблюдавала хода на доставката и когато това наблюдение е показало забавяне, страната се е опитала да спази предвидения срок.
г) Междинно заключение
72.
В обжалваното определение Общият съд е приел, на първо място, че страните могат да бъдат освободени от преклузия само ако неспазването на предвидения краен срок е било причинено от събитие, което не е могло да бъде избегнато. С този извод Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото.
73.
Тази грешка обаче в този случай не следва да води до отмяната на обжалваното определение. От постоянната съдебна практика следва, че ако в мотивите към решение на Общия съд се открива нарушение на правото на Съюза, но неговият диспозитив се явява обоснован по други правни съображения, такова нарушение не може да доведе до отмяна на решението, а следва да се заменят мотивите (
42
).
74.
Тъй като, на следващо място, Общият съд е разгледал предприетите от RF мерки за избягване изтичането на предвидения срок, посочената грешка при прилагане на правото не засяга диспозитива на обжалваното определение.
75.
От обжалваното определение е видно, че RF е изпратил подписания оригинал непосредствено след изпращането на копие от него до Общия съд по факс (на същия ден), при това посредством препоръчано писмо и услуга, която е изглеждала подходяща, за да осигури своевременна доставка. Въпреки това RF не е представил никакво друго доказателство, че е направил опит да проследи хода на пратката и след като закъснението е било установено, че е предприел мерки, за да избегне просрочването (
43
). С други думи, Общият съд все пак правилно е заключил, че RF не е положил дължимата грижа, за да спази предвидения срок.
76.
Поради това стигам до заключението, че е необходимо чрез замяна на мотивите да се отхвърли доводът, че тълкувайки погрешно член 45 от Статута на Съда, Общият съд неправилно стига до извода, че RF не е доказал наличието на случайно събитие или непреодолима сила.
77.
Поради това първото и второто основание за обжалване следва да се отхвърлят по същество.
2. Трето основание за обжалване
78.
RF твърди, че Общият съд неправилно е стигнал до извода, че жалбоподателят не е доказал наличието на случайно събитие по смисъла на член 45 от Статута на Съда. Според RF наличието на случайно събитие е доказано: той е представил за това събитие не просто повече доказателства от необходимото, а всички доказателства, с които изобщо разполага.
79.
Комисията счита, че изтъкнатите от жалбоподателя доводи се отнасят до фактически констатации и трябва да се отхвърлят като недопустими.
80.
Споделям становището на Комисията. Това основание по същество възпроизвежда доводи, които вече са изтъкнати в рамките на първото основание, макар и от чисто фактическа гледна точка.
81.
Съгласно установената съдебна практика по силата на член 58 от Статута на Съда на Европейския съюз и член 256 ДФЕС Общият съд има изключителна компетентност да установява фактите и да ги преценява. Следователно обжалването пред Съда се ограничава само до правни въпроси. Така Съдът е компетентен да упражни контрол върху правната квалификация на тези факти и правните последици, които Общият съд е извел от тях (
44
). Въпреки това извършването на нова преценка на фактите или доказателствата не е правен въпрос, върху който Съдът упражнява контрол. Това е така, освен ако фактите или доказателствата, представени пред Общия съд, са изопачени, в който случай твърдяното изопачаване трябва ясно да личи от доказателствата по делото (
45
).
82.
Чрез третото основание за обжалване RF очевидно цели извършването на нова преценка на фактите и на представените пред Общия съд доказателства, без да се твърди, че те са били изопачени. Следователно третото основание за обжалване трябва да се отхвърли като недопустимо.
3. Четвъртото основание за обжалване
83.
RF твърди, че в обжалваното определение Общият съд е нарушил член 1, член 6, параграф 1 и член 14 от ЕКПЧ. Според него начинът, по който Общият съд тълкува член 45 от Статута на Съда, затруднява достъпа до съдилищата на Съюза по отношение на страни, пребиваващи или установени на значително разстояние от мястото на съдилищата на Съюза. Приетото от Общия съд стеснително тълкуване на тази разпоредба освен това създавало дискриминация между страните в производството в зависимост от мястото им на пребиваване.
84.
Като главно твърдение Комисията поддържа, че това основание за обжалване е недопустимо. Това е така, защото RF се позовавал на правата, залегнали в ЕКПЧ, а не в Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), както и поради това че доводите на RF били неясни. Във всеки случай Комисията поддържа, че това основание за обжалване трябва да се отхвърли по същество.
85.
В писмената си реплика жалбоподателят уточнява, че това основание е свързано с нарушение на преамбюла и членове 20, 21 и 47 от Хартата.
86.
Това обаче не е достатъчно. Жалбата трябва точно да посочва пороците на решението, чиято отмяна се иска, както и правните доводи, с които конкретно се подкрепя това искане (
46
).
87.
Според моето тълкуване това основание главно твърди, че възприетото от Общия съд тълкуване на член 45 от Статута на Съда дискриминира страна като RF, тоест страна, която не е установена в близост до мястото на съдилищата на Съюза. Това е така, тъй като според обжалваното определение страна, която желае да се възползва от възможността, предвидена в член 73, параграф 3 от Процедурния правилник на Общия съд, т.е. да използва комбинация от факс и пощенски услуги, за да предаде процесуални документи на Общия съд, не може да се позовава на необичайното забавяне на пощенската пратка, за да оправдае неспазването на предвидения краен срок. Следва, че за да е сигурен, че няма да изпадне в просрочие, RF не може да използва възможността, предвидена в член 73, параграф 3 от Процедурния правилник. Вместо това той трябва да изпрати жалбата си по пощата доста преди изтичането на предвидения двумесечен срок (към който се добавят 10-те дни, с които срокът се удължава поради отдалеченост съгласно член 60 от Процедурния правилник на Общия съд).
88.
Донякъде разбирам доводите на RF. Въпреки това не мога да пренебрегна факта, че това основание за обжалване не е достатъчно развито в жалбата, а е изразено общо, без да се изложат последователно правните доводи, на които исканията се основават. Накратко, тези доводи страдат от липса на прецизност.
89.
Като се има предвид, че не е задача на Съда да уточнява или да допълва доводите на жалбоподателя, за да може да се постанови решение по същество, бих препоръчал на Съда да обяви това основание за недопустимо. По-специално, RF не е представил релевантна правна база за сравнение по отношение на твърдяната в обжалваното определение дискриминация и не е обяснил как тази жалба би могла да се тълкува като водеща до нарушение на правото на достъп до съдебна защита по смисъла на член 47 от Хартата.
90.
Вследствие на това четвъртото основание за обжалване трябва да се отхвърли като недопустимо.
Б.
Последици от анализа
91.
Стигам до заключението, че Общият съд е приложил погрешни критерии, като е приел, че не е било доказано наличието на случайно събитие или непреодолима сила по смисъла на член 45 от Статута на Съда. Въпреки това поради посочените по-горе причини считам, че тази грешка не може да доведе до отмяната на обжалваното определение.
92.
Ето защо жалбата трябва да се отхвърли изцяло.
V. Съдебните разноски
93.
Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане от спечелилата страна.
94.
В случай че Съдът приеме моето заключение по жалбата, в съответствие с членове 137, 138 и 184 от Процедурния правилник RF следва да заплати съдебните разноски по настоящото производство както пред първата инстанция, така и в производството по обжалване.
VI. Заключение
95.
Предвид изложените съображения предлагам на Съда:
–
да отхвърли жалбата,
–
да осъди RF да заплати съдебните разноски.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	Определение от 13 септември 2017 г., RF/Комисия (T‑880/16, непубликувано, EU:T:2017:647).
(
3
)	ОВ L 105, 2015 г., стр. 1.
(
4
)	ОВ L 152, 2015 г., стр. 1.
(
5
)	ОВ L 31, 2014 г., стр. 1.
(
6
)	Точки 6 и 11 от обжалваното определение.
(
7
)	Точки 12 и 14 от обжалваното определение.
(
8
)	Точки 15—17 от обжалваното определение.
(
9
)	Точки 18 и 19 от обжалваното определение.
(
10
)	Точка 20 от обжалваното определение.
(
11
)	Определение на Съда от 30 септември 2014 г., Faktor B. i W. Gęsina/Комисия (C‑138/14 P, непубликувано, EU:C:2014:2256).
(
12
)	Пак там, т. 20—25.
(
13
)	Точки 22—27 от обжалваното определение.
(
14
)	Разпоредбата гласи: „Когато разглеждането на иск или жалба явно не е от компетентността на Общия съд или когато искът или жалбата е явно недопустим(а) или явно лишен(а) от всякакво правно основание, Общият съд може по предложение на съдията докладчик във всеки един момент, без да провежда докрай производството, да реши да се произнесе с мотивирано определение“.
(
15
)	Вж. например решения от 11 юли 1968 г., Schwarzwaldmilch (4/68, EU:C:1968:41, т. 385), от 17 декември 1970 г., Internationale Handelsgesellschaft (11/70, EU:C:1970:114, т. 24), и от 30 януари 1974 г., Kampffmeyer (158/73, EU:C:1974:8, т. 8).
(
16
)	Решение от 9 февруари 1984 г., Acciaierie e Ferriere Busseni/Комисия (284/82, ECLI:EU:C:1984:47).
(
17
)	Решение от 9 февруари 1984 г., Acciaierie e Ferriere Busseni/Комисия (284/82, EU:C:1984:47, т. 11), от 30 май 1984 г., Ferriera Vittoria/Комисия (224/83, EU:C:1984:208, т. 13), и от 12 юли 1984 г.Ferriera Valsabbia/Комисия (209/83, EU:C:1984:274, т. 21).
(
18
)	Решение на 15 декември 1994 г., Bayer/Комисия (C‑195/91 P, EU:C:1994:412).
(
19
)	Това вече е изтъкнато от генералния адвокат Capotorti по отношение на понятието за непреодолима сила. Вж. заключенията на генералния адвокат Capotorti по дело Milch-, Fett- und Eierkontor (42/79, непубликувано (EU:C:1979:259, т. 3723) и по съединени дела Ferriera Valsabbia и др./Комисия (154/78, 205/78, 206/78, 226/78—228/78, 263/78, 264/78, 31/79, 39/79, 83/79 и 85/79, непубликувано, EU:C:1979:275, стр. 1067).
(
20
)	По-конкретно решения от 15 декември 1994 г., Bayer/Комисия (C‑195/91 Р, EU:C:1994:412, т. 32), и от 22 септември 2011 г., Bell & Ross/СХВП (C‑426/10 P, EU:C:2011:612, т. 48). Вж. също решение от 23 април 2013 г., Gbagbo и др./Съвет (C‑478/11 P—C‑482/11 P, EU:C:2013:258, т. 72), и определение от 8 ноември 2007 г., Белгия/Комисия (C‑242/07 P, EU:C:2007:672, т. 17).
(
21
)	Изглежда, че Съдът квалифицира война като непреодолима сила, а не като случайно събитие. Вж. в този смисъл решение от 23 април 2013 г., Gbagbo и др./Съвет (C‑478/11 P—C‑482/11 P, EU:C:2013:258, т. 72).
(
22
)	Решение от 23 април 2013 г., Gbagbo и др./Съвет (C‑478/11 C—482/11 P, EU:C:2013:258, т. 71 и цитираната съдебна практика). Вж. също определение от 7 май 1998 г., Ирландия/Комисия (C‑239/97, EU:C:1998:213, т. 7 и цитираната съдебна практика).
(
23
)	Решения от 14 декември 2016 г., SV Capital/EBA (C‑577/15 P, EU:C:2016:947, т. 56 и цитираната съдебна практика), и от 22 септември 2011 г., Bell & Ross/СХВП (C‑426/10 P, EU:C:2011:612, т. 43 и цитираната съдебна практика).
(
24
)	Точки 25—27 от обжалваното определение.
(
25
)	Точка 19 от обжалваното определение.
(
26
)	Точка 21 от обжалваното определение.
(
27
)	Решение от 15 декември 1994 г., Bayer/Комисия (C‑195/91 P, EU:C:1994:412, т. 32).
(
28
)	Определение на Съда от 30 септември 2014 г., Faktor B. i W. Gęsina/Комисия (C‑138/14 P, непубликувано, EU:C:2014:2256).
(
29
)	Пак там, т. 19 и 20.
(
30
)	Пак там, т. 10 и 11.
(
31
)	Вж. член 74 от Процедурния правилник на Общия съд и Решение на Общия съд от 14 септември 2011 г. за подаването и връчването на процесуални документи чрез e‑Curia (ОВ C 289, 2011 г., стр. 9). От 1 декември 2018 г. използването на e‑Curia е задължително в рамките на производствата пред Общия съд.
(
32
)	Вж. по-специално точки 79—81 от Практическите разпоредби на Общия съд и точки 42 и 43 от Практическите указания на Съда.
(
33
)	За документи, изпратени единствено по пощата, Съдът препоръчва използването на препоръчана поща или експресна доставка. Такава препоръка не се отнася за страните, които желаят да използват факс или електронна поща в съответствие с член 73, параграф 3 от Процедурния правилник на Общия съд.
(
34
)	От приложението към Директива № 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 година относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата (ОВ L 15, 1998 г., стр. 14; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 3, стр. 12) става ясно, че 97 % от трансграничните пощенски пратки трябва да бъдат доставени в рамките на 5 работни дни от датата на депозиране.
(
35
)	Вж. точка 27 от обжалваното определение.
(
36
)	Вж. в подобен смисъл определения от 7 май 1998 г., Ирландия/Комисия (C‑239/97, EU:C:1998:213, т. 9), и от 18 януари 2005 г., Zuazaga Meabe/СХВП (C‑325/03 P, EU:C:2005:28, т. 26).
(
37
)	Вж. в този смисъл решения от 14 януари 2015 г., Abdulrahim/Съвет и Комисия (T‑127/09 RENV, EU:T:2015:4, т. 47), и от 21 юни 2017 г., City Train/СХВП (CityTrain), T‑699/15, непубликувано, EU:T:2017:409, т. 15).
(
38
)	Когато се използва e‑Curia, подателят веднага получава потвърждение за получаване, когато документите са надлежно подадени до съдилищата на Съюза.
(
39
)	Решения от 15 декември 1994 г., Bayer/Комисия (C‑195/91 P, EU:C:1994:412, т. 32), и от 22 септември 2011 г., Bell & Ross/СХВП (C‑426/10 P, EU:C:2011:612, т. 48). Вж. също определение от 8 ноември 2007 г., Белгия/Комисия (C‑242/07 P, EU:C:2007:672, т. 17).
(
40
)	За различно мнение вж. решение от 14 януари 2015 г., Abdulrahim/Съвет и Комисия (T‑127/09 RENV, EU:T:2015:4, т. 50).
(
41
)	Вж. подобно решение от 14 януари 2015 г., Abdulrahim/Съвет и Комисия (T‑127/09 RENV, EU:T:2015:4, т. 52).
(
42
)	Вж., наред с много други, решение от 26 януари 2017 г., Zucchetti Rubinetteria/Комисия (C‑618/13 Р, EU:C:2017:48, т. 49 и цитираната съдебна практика).
(
43
)	Точка 26 от обжалваното определение.
(
44
)	Вж., наред с останалите, решение от 25 юли 2018 г., Комисия/Испания и др. (C‑128/16 P, EU:C:2018:591, т. 31 и цитираната съдебна практика).
(
45
)	Вж. например решение от 6 септември 2018 г., Klein/Комисия (C‑346/17 Р, EU:C:2018:679, т. 124—126 и цитираната съдебна практика).
(
46
)	Вж., наред с други, решение от 20 септември 2018 г., Agria Polska и др./Комисия (C‑373/17 Р, EU:C:2018:756, т. 33 и цитираната съдебна практика).