РЕШЕНИЕ НА СЪДА (шести състав)
5 юни 2025 година(*)
„ Преюдициално запитване — Липса на спор — Липса на производство, което приключва с правораздавателен акт — Липса на компетентност на Съда “
По дело C‑541/24 [Налтов](i)
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Софийски районен съд (България) с акт от 2 август 2024 г., постъпил в Съда на 9 август 2024 г., в рамките на производство по дело
SQ,
СЪДЪТ (шести състав),
състоящ се от: A. Kumin, председател на състава, I. Ziemele и S. Gervasoni (докладчик), съдии,
генерален адвокат: R. Norkus,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–        за SQ, от Д. И. Боева и Ал. Михайлов, адвокати,
–        за Европейската комисия, от A. Bouchagiar, Г. Колева и P. J. O. Van Nuffel, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1        Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 6, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/EО (Общ регламент относно защитата на данните) (ОВ L 119, 2016 г., стр. 1, наричан по-нататък „ОРЗД“), както и на член 19 ДЕС и членове 7, 8 и 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).
2        Запитването е отправено в рамките на производство, образувано по молба на адвоката на SQ за запознаване със съдебна преписка.
Правна уредба
3        Член 267 ДФЕС предвижда:
„Съдът на Европейския съюз е компетентен да се произнася преюдициално относно:
а)      тълкуването на настоящия договор;
б)      валидността и тълкуването на актовете на институциите, органите, службите или агенциите на [Европейския съюз].
Когато такъв въпрос бъде повдигнат пред юрисдикция в държава членка, тази юрисдикция би могла, ако счита, че по този въпрос е необходимо решение, за да бъде постановено нейното решение, да поиска от Съда на Европейския съюз да се произнесе.
[…]“.
Главното производство и преюдициалните въпроси
4        Наследниците на собственици на отчужден през комунистическия период поземлен имот искат от българската държава пред Софийски районен съд (България), който е запитващата юрисдикция, възстановяването на този имот.
5        Правото на собственост върху този имот паралелно е предмет на гражданско дело, висящо пред Апелативен съд София (България).
6        Страни в двете производства смятат, че изходът от спора пред запитващата юрисдикция е от решаващо значение за произнасянето по гражданското дело пред Апелативен съд София, и отправят искане за спиране на последното производство.
7        Апелативен съд София дава възможност на другите страни в производството пред него, сред които и SQ, да вземат становище по искането за спиране. Тъй като SQ не е страна по висящото пред запитващата юрисдикция дело, адвокатът му отправя молба до тази юрисдикция да му бъде предоставен достъп до преписката по делото, за да може да представи информирано становище по посоченото искане.
8        В открито съдебно заседание, проведено на 30 юли 2024 г., запитващата юрисдикция пита страните по спора, с който е сезирана, дали са съгласни на адвоката на SQ да се предостави достъп до преписката, и явилите се страни заявяват положително становище.
9        Освен това адвокатите на явилите се в съдебното заседание страни посочват, че като адвокати имат право да се запознаят с всяка съдебна преписка, дори да не са пълномощници на някоя от страните. Действително съгласно националното законодателство всяко лице, което упражнява адвокатска професия, има достъп до всички съдебни дела в държавата, независимо дали е представител на страна по делото.
10      Съгласно разясненията на запитващата юрисдикция законодателят е въвел тези разпоредби, за да позволи на адвоката да се запознае с дадено дело още преди упълномощаването му и да може да реши дали е по неговите сили да го поеме. Тези разпоредби целят да се улесни използването на адвокатска услуга и по този начин да се гарантира правото на справедлив съдебен процес в съответствие с член 47 от Хартата.
11      Запитващата юрисдикция обаче има съмнения по това дали неограниченият достъп на адвокатите до всички съдебни преписки е съвместим с правото на защита на личните данни, определено в ОРЗД. Тя счита, че българското законодателство ограничава прекомерно това право и че ще бъде гарантиран по-добър баланс между наличните интереси, ако за предоставянето на достъп до съдебната преписка се изисква както адвокатите, така и частноправните субекти да доказват наличие на законен интерес.
12      Освен това запитващата юрисдикция иска да се установи дали и принципът на конфиденциалност, който е общ за всички съдии в Съюза, не е пречка за това съдът да предоставя достъп до преписката по дадено дело на адвокат, който не представлява нито една от страните по делото. Тя счита, че в това отношение е необходимо тълкуване на член 19, параграф 1 ДЕС във връзка с член 47 от Хартата.
13      Тази юрисдикция не изключва възможността, като прилагат националното законодателство, посочено в точка 8 от настоящото решение, българските съдии да нарушават задължението си за конфиденциалност, и иска да се установи дали на това основание срещу тях може да бъде образувано дисциплинарно производство.
14      На последно място, запитващата юрисдикция иска да се установи дали на адвокат може да се разреши достъп до преписката по дело, по което той не представлява нито една от страните, без страните по делото да са дали съгласие.
15      Съмненията на запитващата юрисдикция са породени и от факта, че съдебният ѝ администратор приема, че разглежданото българско законодателство нарушава правото на защита на личните данни, и поради това издава разпореждане от 24 април 2024 г., съгласно което достъп до преписката по дадено дело се дава на адвокат само ако той е упълномощен от страна по него. Двама адвокати оспорвали пред съд това разпореждане, поради което действието му било спряно.
16      При тези обстоятелства Софийски районен съд решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      Чл. 47 във вр. чл. 7‑8 от [Хартата] и ОРЗЛД следва ли да се тълкува в смисъл, че допуска адвокат, който не е представител на страна по конкретно дело, да има неограничен достъп до това дело, само на основание, че е адвокат?
2)      Чл. 47 [от Хартата] във вр. чл. 7‑8 от [нея] и ОРЗЛД следва ли да се тълкува в смисъл, че лице, което не е страна по конкретно дело или адвокат на страна по това дело, трябва винаги да докаже наличието на правен интерес за достъп до това конкретно дело?
3)      Чл. 47 [от Хартата] във вр. чл. 7‑8 от [нея] и чл. 6, пар. 1, б. „а“ от ОРЗЛД следва ли да се тълкуват в смисъл, че винаги е необходимо съгласие от всички страни по делото за предоставянето на достъп до това дело на лице, което не е страна или адвокати по това дело?
4)      Чл. 47 [от Хартата] и чл. 19 ДЕС следва ли да се тълкуват в смисъл, че е допустимо да се образува дисциплинарно производство спрямо магистрат, който е предоставил достъп до конкретно дело на лице, което не е страна или адвокат по това дело:
а)      преди обявяване, че национална разпоредба противоречи с Правото на ЕС
б)      след обявяване, че национална разпоредба противоречи с Правото на ЕС?
5)      Чл. 47 [от Хартата] и чл. 19 ДЕС следва ли да се тълкуват в смисъл, че национален съд може да откаже да изпълни указания на друг национален съд, който друг съд разглежда законосъобразността на административен акт, уреждащ администрирането на дела в първия съд, в случай че първият национален съд има съмнения, че национална правна уредба противоречи на общностното право, а оспореният административен акт съответства на правото на Съюза?
6)      Чл. 19[…] ДЕС вр. чл. 47 [от Хартата], изискването за независим и безпристрастен съд, следва ли да се тълкува в смисъл, че всички съдии от ЕС следва да спазват единни минимални хармонизирани етични стандарти за поведение и в частност принципа за защитата на данните — конфиденциалност и професионална тайна?“.
По компетентността на Съда
17      Въведеното с член 267 ДФЕС производство е инструмент за сътрудничество между Съда и националните юрисдикции, чрез който Съдът им предоставя насоки за тълкуването на правото на Съюза, необходими им за разрешаване на висящи пред тях спорове (решения от 18 октомври 1990 г., Dzodzi, C‑297/88 и C‑197/89, EU:C:1990:360, т. 33, и от 24 октомври 2024 г., Kwantum Nederland и Kwantum België, C‑227/23, EU:C:2024:914, т. 33 и цитираната съдебна практика).
18      В това отношение съгласно утвърденото тълкуване на член 267 ДФЕС националните юрисдикции могат да сезират Съда само ако пред тях има висящ спор и ако се произнасят в производство, което приключва с правораздавателен акт (определение от 18 юни 1980 г., Borker, 138/80, EU:C:1980:162, т. 4; решения от 25 юни 2009 г., Roda Golf & Beach Resort, C‑14/08, EU:C:2009:395, т. 34, и от 23 януари 2025 г., Albausy, C‑187/23, EU:C:2025:34, т. 30 и цитираната съдебна практика).
19      Тези условия не са изпълнени в настоящия случай.
20      На първо място, макар запитващата юрисдикция действително да е сезирана със спор относно законосъобразността на отказа на българските власти да възстановят отчужден през комунистическия период имот, въпросите, които тя е отправила до Съда, не са свързани с него.
21      Всъщност въпросите не се отнасят до разрешаването на този спор, а до молба, отправена до запитващата юрисдикция от адвокат, представляващ лице, което не е страна по посочения спор, с която адвокатът иска да му бъде разрешено да се запознае със съдебната преписка по последния.
22      Впрочем обстоятелството, посочено от SQ в писменото му становище, че в очакване на отговора на Съда на преюдициалните въпроси запитващата юрисдикция не е спряла производството във връзка с възстановяването на отчуждения поземлен имот, свидетелства, че самата тази юрисдикция счита, че изходът на висящия пред нея спор не зависи от този отговор.
23      При тези обстоятелства не би могло да се приеме, че отговорът на Съда е необходим, за да позволи на запитващата юрисдикция да разреши поставените въпроси in limine litis, преди да може да се произнесе по съществото на спора (вж. по аргумент от противното решение от 6 октомври 2021 г., W.Ż. (Колегия за извънреден контрол и публични въпроси на Върховния съд — Назначаване), C‑487/19, EU:C:2021:798, т. 94 и цитираната съдебна практика).
24      На второ място, преюдициалното запитване няма за цел да позволи на запитващата юрисдикция да постанови правораздавателен акт.
25      Запитващата юрисдикция действително ще трябва да постанови такъв акт по делото, достъпът до преписката по което е поискан от адвоката на SQ, но това искане за достъп до преписката се отнася до отделно производство, което може да приключи с постановяването на акт с административен, а не правораздавателен характер.
26      Това се потвърждава от факта, че съгласно разясненията на запитващата юрисдикция условията за достъп на трето лице до съдебна преписка са определени с решение на съдебния администратор на тази юрисдикция, което впрочем е обжалвано по съдебен ред.
27      Съдът обаче многократно е постановявал, че когато дадена юрисдикция действа като административен орган, тя не е оправомощена да сезира Съда на основание член 267 ДФЕС (вж. в този смисъл решения от 19 октомври 1995 г., Job Centre, C‑111/94, EU:C:1995:340, т. 9—12, и от 16 декември 2008 г., Cartesio, C‑210/06, EU:C:2008:723, т. 57 и цитираната съдебна практика).
28      Такъв е по-специално случаят на съдебния секретар, сезиран с искане за връчване на съдебни или извънсъдебни документи, който действа като административен орган, без да разрешава правен спор, и който следователно не е овластен да сезира Съда с преюдициално запитване. За сметка на това съдът, който следва да се произнесе по молбата за преразглеждане на отказа на този съдебен секретар да извърши исканото връчване, е сезиран със спор, поради което упражнява правораздавателни функции. Следователно той може да отправи преюдициално запитване до Съда (вж. в този смисъл решение от 25 юни 2009 г., Roda Golf & Beach Resort, C‑14/08, EU:C:2009:395, т. 37—39).
29      Съответно само ако запитващата юрисдикция откаже на адвоката на SQ достъп до преписката по висящото пред нея дело или ако се оспори решението ѝ да му предостави достъп до нея, би възникнал спор, който може да доведе до съдебно производство, по повод на което Съдът би могъл да бъде сезиран с преюдициални въпроси по този спор.
30      От всичко изложено по-горе следва, че запитващата юрисдикция отправя запитване до Съда не с цел да разреши висящ пред нея спор, а при упражняване на административна функция. Поради това въпросите ѝ не отговарят на изискванията на член 267 ДФЕС, припомнени в точка 18 от настоящото решение. Следователно произнасянето по тях не е от компетентността на Съда.
По съдебните разноски
31      Запитващата юрисдикция следва да се произнесе по съдебните разноски в преюдициалното производство.
По изложените съображения Съдът (шести състав) реши:
Произнасянето по преюдициалните въпроси, поставени от Софийски районен съд (България) с акт от 2 август 2024 г., не е от компетентността на Съда.
Подписи
*      Език на производството: български.
i      Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.