62005CC0120
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
PHILIPPA LÉGERJA,
predstavljeni 1. junija 2006 (
1
)
Zadeva C-120/05
Heinrich Schulze GmbH & Co. KG i.L.
proti
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
„Izvozna nadomestila — Pogoji dodelitve — Izvozne deklaracije — Neobstoj listinskih dokazov — Uporaba drugih dokaznih sredstev“
1.
Izvoznik, ki je upravičen do izvoznih nadomestil, mora za utemeljitev svoje deklaracije načeloma predložiti dokumente in podatke, potrebne za nastanek pravice do nadomestila in določitev njegovega zneska.
2.
Vprašanje v tem sporu je, ali lahko izvoznik, ki pristojnim nacionalnim organom na njihovo zahtevo ne more posredovati listinskega dokaza o pogojih, pod katerimi se proizvaja izvoženo blago, dokaže pravilnost izvozne deklaracije z drugim dokaznim sredstvom.
3.
To je v bistvu vprašanje, ki ga Finanzgericht Hamburg (Nemčija) postavlja v okviru spora med družbo Heinrich Schulze GmbH & Co. KG i.L. (v nadaljevanju: Schulze ali tožeča stranka) in Hauptzollamt Hamburg-Jonas (v nadaljevanju: Hauptzollamt ali tožena stranka) zaradi dodelitve izvoznih nadomestil, zahtevanih za izvoz medenjakov v različne tretje države.
4.
Sodišče je v tej zadevi naprošeno, naj natančno opredeli, kolikšen je obseg izvoznikove obveznosti za predložitev dokumentov in podatkov, ki je določena v členu 7(1), tretji pododstavek, Uredbe (ES) št. 1222/94 (
2
).
I – Pravni okvir Skupnosti
A – Določbe o dodelitvi izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode
1. Uredba (EGS) št. 3665/87
5.
Uredba (EGS) št. 3665/87 (
3
) določa skupna podrobna pravila, ki se uporabljajo za izvoz kmetijskih proizvodov, upravičenih do nadomestil. V skladu s členom 2(1)(a) ne pokriva le kmetijskih proizvodov iz Priloge II k Pogodbi ES (po spremembi postala Priloga I ES), ampak tudi kmetijske proizvode, izvožene kot blago, ki ni zajeto v tej prilogi.
6.
Ta uredba v poglavju I, z naslovom „Pravica do nadomestila“, v naslovu II, ki se nanaša na „Izvoz v tretje države“, vsebuje določbe, na katerih temelji pravica do nadomestila. Na podlagi člena 3(5), prvi pododstavek, točka (c), te uredbe mora dokument, ki se pri izvozu uporabi za uveljavljanje nadomestila, vsebovati vse potrebne podatke za izračun zneska nadomestila, zlasti pa sestavo zadevnih proizvodov ali druge podatke o njihovi sestavi.
2. Uredba št. 1222/94
7.
Uredba št. 1222/94 določa sistem izvoznih nadomestil, dodeljenih za predelane kmetijske proizvode, izvožene kot blago, ki ni zajeto v Prilogi II k Pogodbi in katerega osnovni proizvodi so našteti v uredbah o skupni ureditvi trgov za mleko in mlečne izdelke, jajca, riž, sladkor ali žita.
8.
Ta uredba se v skladu s členom 1(1), prvi pododstavek, uporablja zlasti za osnovne proizvode iz svoje priloge A in za proizvode, ki so pridobljeni pri predelavi osnovnih proizvodov ter so v prilogah B in C (
4
).
9.
Člen 3 te uredbe natančneje določa pravila za izračunavanje višine nadomestila. Ta znesek se določi glede na količine osnovnih proizvodov, ki so bili dejansko uporabljeni za proizvodnjo izvoženega blaga. (
5
) V skladu s členom 3(2), drugi pododstavek, te uredbe se te količine določijo za vsako blago, za katero se zahteva nadomestilo.
10.
Vendar člen 3(2), tretji pododstavek, te uredbe predvideva poenostavljeni postopek, ki je omenjen v njeni enajsti uvodni izjavi. Ta določba predvideva zlasti, da „[…] se lahko pri rednem izvozu blaga, ki ga proizvaja določeno podjetje pod jasno opredeljenimi tehničnimi pogoji in ima stalne značilnosti in kakovost, z dovoljenjem pristojnih organov [količine] ugotovijo […] iz proizvodne formule za zadevno blago […]“
11.
Člen 7 Uredbe št. 1222/94 določa še pravila za dodelitev nadomestila. Predvideva zlasti, kot je navedeno v njeni deseti uvodni izjavi, sistem nadzora izvoznih nadomestil, katerega podlaga je načelo deklaracije izvoznika.
12.
Člen 7(1), prvi pododstavek, te uredbe najprej določa, da se uporablja Uredba št. 3665/87. Poleg tega natančno opredeljuje podatke, ki jih mora zadevna stran sporočiti v dokumentu, ki se uporablja pri izvozu blaga. Ta mora, ali deklarirati količine osnovnih proizvodov, ki so bile dejansko uporabljene pri proizvodnji izvoženega blaga, ali kako drugače navesti sestavo zadevnega blaga, če je bila ugotovljena v poenostavljenem postopku iz tretjega pododstavka člena 3(2) Uredbe št. 1222/94.
13.
Poleg tega člen 7(1), tretji pododstavek, te uredbe določa, da mora „[z]adevna stran […] v podporo svoji deklaraciji pristojnim organom predložiti vse dokumente in podatke, ki jih ti štejejo kot potrebne“.
14.
Poleg tega so za to, da se preveri pravilnost izvozne deklaracije, pristojni nacionalni organi, ki so v skladu s členom 7(1), četrti pododstavek, te uredbe pooblaščeni, da uporabijo „vsa primerna sredstva“.
15.
Člen 7(2), prvi pododstavek, Uredbe št. 1222/94 pa določa, da „[č]e izvoznik ne sestavi deklaracije iz odstavka 1 ali ne zagotovi zadostnih podatkov za podporo svoji deklaraciji, ni upravičen do nadomestila“.
16.
Nazadnje je treba natančno navesti vsebino desete in enajste uvodne izjave te uredbe v povezavi z njenima členoma 3 in 7.
17.
Deseta uvodna izjava te uredbe določa, „da je treba sprejeti dogovore o nadzoru na podlagi načela, da izvoznik pristojnim oblastem pri vsakem izvozu blaga deklarira količino proizvodov, uporabljenih za proizvodnjo izvoženega blaga; da so pristojne oblasti odgovorne za sprejetje vseh ukrepov, ki so po njihovem mnenju potrebni, da preverijo točnost takšnih deklaracij“.
18.
Enajsta uvodna izjava Uredbe št. 1222/94 pa določa, da je treba „[z]aradi olajšanja izvoznih formalnosti […] za […] blago, [ki ga proizvaja določeno podjetje pod jasno opredeljenimi tehničnimi pogoji, ima stalne značilnosti in kakovost in se redno izvaža], sprejeti poenostavljen postopek, pri čemer proizvajalec pristojnim oblastem sporoči vse podatke, ki jih te štejejo kot potrebne v zvezi s pogoji, v katerih se proizvaja blago“.
B – Pravila za nadzor
19.
V skladu s členom 1, prva alinea, Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (
6
) se ta zakonik uporablja v trgovini med Skupnostjo in tretjimi državami. Pokriva torej izvoz kmetijskih proizvodov, ki so upravičeni do izvoznih nadomestil.
20.
Člen 14 tega zakonika zlasti določa da, „[z] namenom izvajanja carinske zakonodaje vse osebe, ki so neposredno ali posredno udeležene v teh postopkih zaradi blagovne menjave, carinskim organom na njihovo zahtevo in do predpisanega roka predložijo vso dokumentacijo in podatke, ne glede na uporabljen nosilec, ter vso potrebno pomoč“.
II – Dejstva in postopek v glavni stvari
21.
V letu 1996 je družba Schulze v tretje države izvažala medenjake in zaprosila za izvozno nadomestilo za osnovne proizvode, vsebovane v tem blagu. Tožeča stranka se je v različnih zahtevkih za nadomestilo, ki jih je vložila, v ta namen sklicevala na proizvodne formule, ki so bile določene z dovoljenjem pristojnih nacionalnih organov v poenostavljenem postopku iz člena 3(2), tretji pododstavek, Uredbe št. 1222/94.
22.
Proizvodni obrati in pisarne tožeče stranke so bili v požaru maja 1997 močno poškodovani. Julija istega leta je ustavila proizvodnjo.
23.
Hauptzollamt je oktobra 1999 preverjal proizvodne formule, ki jih je posredovala tožeča stranka. Izkazalo se je, da so bili notranji dokumenti, potrebni za nadzor pravilnosti posameznih formul, uničeni v tem požaru.
24.
Ker družba Schulze ni mogla predložiti podatkov in dokumentov, ki se na podlagi člena 7(1) Uredbe št. 1222/94 zahtevajo pri nadzoru proizvodnih formul, je tožena stranka 28. avgusta 2000 na podlagi člena 11(3) Uredbe št. 3665/87 (
7
) zahtevala vračilo izvoznega nadomestila, nakazanega tožeči stranki, v skupni višini 26.174,84 DEM.
25.
Po pritožbi družbe Schulze zoper zahtevo za vračilo nadomestila je Hauptzollamt menil, da tožeča stranka ni izpolnila obveznosti, predvidene v členu 7 Uredbe št. 1222/94, zato je pritožbo zavrnil. Po njegovem mnenju se družba Schulze ni mogla sklicevati na višjo silo, ker naj ne člen 11(3) Uredbe št. 3665/87 ne člen 7 Uredbe št. 1222/94 ne bi dovoljevala takega odstopanja.
26.
Tožeča stranka je pri Finanzgericht Hamburg vložila tožbo zoper to odločbo. V tej tožbi trdi zlasti, da zahteva za vračilo ne more biti sprejeta na podlagi člena 11(3) Uredbe št. 3665/87, ker naj bi se ta določba nanašala samo na primere neupravičeno nakazanega izvoznega nadomestila. Družba Schulze pa meni, da so bila v zadevnem primeru nadomestila upravičeno nakazana, saj je na podlagi člena 3(2), tretji pododstavek, Uredbe št. 1222/94 pridobila dovoljenje za uporabo poenostavljenega postopka za določitev proizvodnih formul.
III – Vprašanji za predhodno odločanje
27.
Finanzgericht v predložitveni odločbi navaja, da je treba za dodelitev nadomestil za blago, zajeto v Uredbi št. 1222/94, ne le predložiti dokaz, da je bilo blago dejansko izvoženo, ampak tudi poslati dokumente o količinah dejansko uporabljenih osnovnih proizvodov. Predložitveno sodišče meni, da brez tega nadomestilo ni izplačljivo in ga je treba zato, če je to primerno, vrniti na podlagi člena 11(3) Uredbe št. 3665/87.
28.
V tem sporu predložitveno sodišče najprej podvomi, da bi se tožeča stranka lahko sklicevala na višjo silo in imela dovoljenje, da dokaze, ki se zahtevajo na podlagi člena 7(1) Uredbe št. 1222/94, predloži drugače kot z dokumenti. Po tem, ko spomni na sodno prakso Sodišča v zvezi s pojmom višje sile (
8
), najprej opozori, da nobena določba Uredbe št. 1222/94 ne ureja posledic takega položaja. Nato zlasti v zvezi z zgoraj navedeno sodbo First City Trading in drugi ugotovi, da se izvoznik lahko sklicuje na višjo silo le v zvezi z odločbo o kazni. (
9
) Zato mora vrniti izvozna nadomestila, ki so mu bila dodeljena.
29.
Vendar pa Finanzgericht ugotavlja, da se je družba Schulze znašla v položaju „nehotene nuje“, ki bi po mnenju tega sodišča upravičila izjemo pri pogoju glede listinskega dokaza. To sodišče v zvezi s tem ugotavlja, da se v členu 7(1) Uredbe št. 1222/94 ne zahteva brezpogojno, da mora izvoznik predložiti listinski dokaz o procesu proizvodnje v obliki dokumentov, ki zadevajo proizvodnjo. Poleg tega navaja, da morajo nazadnje pristojni nacionalni organi v skladu z deseto uvodno izjavo te uredbe sprejeti ukrepe, za katere menijo, da so nujni za preverjanje pravilnosti izvoznih deklaracij.
30.
Ker je Finanzgericht Hamburg iz navedenih razlogov dvomilo o tem, kako je treba razlagati člen 7(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 1222/94, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali se lahko odstopi od zahteve po listinskem dokazu, predvidene v členu 7(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 1222/94, in se izvozniku dovoli dokazovati izdelke, ki so bili dejansko uporabljeni za proizvodnjo izvoženega blaga, z drugimi dokaznimi sredstvi, če izvoznik zaradi višje sile ne more (več) predložiti listin, ki se nanašajo na proizvodnjo?
2.
Ali povzroči upoštevanje razloga višje sile tudi znižanje dokazne stopnje v smislu, da mora izvoznik v zvezi z izdelki, ki so bili dejansko uporabljeni za proizvodnjo izvoženega blaga, predložiti le en dokazni element ali verodostojen indic?“
IV – Analiza
A – Prvo vprašanje za predhodno odločanje
31.
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje Sodišče, ali je treba člen 7(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 1222/94 razlagati tako, da lahko izvoznik, kadar ne more predložiti listinskih dokazov glede pogojev, pod katerimi se proizvaja izvoženo blago, dokaže pravilnost izvozne deklaracije z drugimi dokaznimi sredstvi.
32.
Tožena stranka predlaga, naj se na to vprašanje odgovori nikalno. Po eni strani meni, da dodelitev izvoznih nadomestil za blago, ki ni zajeto v Prilogi II k Pogodbi, temelji na podrobni opredelitvi narave in kakovosti uporabljenih osnovnih proizvodov. Meni torej, da listinskega dokaza iz člena 7(1), tretji pododstavek, ne more nadomestiti nobeno drugo dokazno sredstvo.
33.
Po drugi strani trdi, da obstoj višje sile nima nobenega učinka na obveznost zadevne strani, da predloži dokumente in podatke v zvezi s proizvodnjo izvoženega blaga. V zvezi s tem tožena stranka trdi, da nikjer v postopku vračila iz člena 11(3) Uredbe št. 3665/87 ni omenjena višja sila. Navaja še, da Sodišče klavzule o višji sili ni nikdar priznalo kot splošnega načela prava Skupnosti in da je treba to klavzulo kot izjemo od splošnega pravila, da se zakonske določbe natančno upoštevajo, ozko razlagati in uporabljati. Nazadnje meni, da je ta klavzula v nasprotju s ciljem člena 7(1) Uredbe št. 1222/94, ki je ščititi finančne interese Skupnosti.
34.
S to analizo se ne strinjam.
35.
Mislim namreč, da člen 7(1), tretji pododstavek, te uredbe ne nasprotuje temu, da bi lahko izvoznik, če ne bi mogel predložiti listinskih dokazov v podporo svoji izvozni deklaraciji, pravilnost te deklaracije pristojnim nacionalnim organom dokazal z drugim dokaznim sredstvom, določenim v predpisih nacionalne zakonodaje.
36.
Pred analizo dokaznih sredstev iz člena 7(1), tretji pododstavek, te uredbe je treba natančno določiti obseg obveznosti iz te določbe, kadar je izvoznik tako kot v tej zadevi uporabil poenostavljeni postopek iz člena 3(2), tretji pododstavek, Uredbe št. 1222/94.
37.
Treba je opozoriti, da je lastnost sistema dodeljevanja izvoznih nadomestil, da se pomoč Skupnosti odobri le, če izvoznik zanjo vloži zahtevek. Sodišče meni, da če se izvoznik odloči, da bi želel biti upravičen do nadomestila, mora „predložiti upoštevne informacije, potrebne za nastanek pravice do nadomestila in določitev njegovega zneska“. (
10
)
38.
Na podlagi člena 3(5), prvi pododstavek, točka (c), Uredbe št. 3665/87, ki se, ponavljam, uporablja za zadevna nadomestila (
11
), mora dokument, ki se pri izvozu uporabi za uveljavljanje nadomestila, vsebovati vse potrebne podatke za izračun zneska nadomestila, zlasti pa sestavo zadevnih proizvodov ali druge podatke o njihovi sestavi.
39.
V skladu s členom 7(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 1222/94 mora zadevna stran za dodelitev nadomestila deklarirati količine osnovnih proizvodov, ki so bile dejansko uporabljene, ali navesti sestavo izvoženega blaga, kakor je bila določena v poenostavljenem postopku.
40.
V skladu s členom 7(1), tretji pododstavek, te uredbe mora izvoznik za uveljavitev pravice do nadomestila predložiti pristojnim nacionalnim organom dokumente in podatke o pogojih, pod katerimi se proizvaja izvoženo blago.
41.
Namen te obveznosti je omogočiti tem organom, da preverijo pravilnost izvozne deklaracije in tako ugotovijo, ali je izvoznik upravičen do nadomestila, ter določijo njegov znesek.
42.
Po mojem mnenju ta obveznost enako velja, kadar zadevna stran tako kot v zadevnem sporu uporabi poenostavljeni postopek iz člena 3(2), tretji pododstavek, Uredbe št. 1222/94. (
12
)
43.
Po eni strani enajsta uvodna izjava te uredbe jasno navaja, da ta postopek, sprejet zaradi upravne poenostavitve, temelji na tem, da se pristojnim nacionalnim organom sporočijo podatki, ki jih ti štejejo za potrebne.
44.
Po drugi strani člen 7(1), tretji pododstavek, te uredbe ne razlikuje med tem, ali je izvoznik pri izvozu deklariral dejansko uporabljene količine osnovnih proizvodov ali se je preprosto skliceval na sestavo blaga, kakor je bila določena v poenostavljenem postopku.
45.
Nazadnje, namen nadzora, ki ga opravijo pristojni nacionalni organi na podlagi dokumentov in podatkov, ki jih predloži izvoznik, je predvsem preveriti, ali je blago v zadevni pošiljki res sestavljeno iz količin kmetijskih proizvodov, ki so bile pavšalno določene v takem postopku.
46.
Čeprav je izvoznik določil sestavo izvoženega blaga s soglasjem pristojnih nacionalnih organov, mislim, da jim mora predložiti vse dokumente in podatke, za katere menijo, da so primerni.
47.
Za določitev oblike dokumentov in podatkov, ki jih mora izvoznik posredovati na zahtevo teh organov, mislim, da se je treba sklicevati na besedilo člena 7(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 1222/94. To besedilo je treba brati v povezavi z deseto in enajsto uvodno izjavo te uredbe.
48.
Iz besedila člena 7(1), tretji pododstavek, izhaja, da izvoznik lahko predloži listinski dokaz. Kot listinski dokaz je po mojem mnenju treba razumeti vse dokumente, ki se nanašajo na proizvodnjo izvoženega blaga in omogočajo, da se določijo količine osnovnih proizvodov, uporabljene pri proizvodnji tega blaga. To bi na primer lahko bili računi ali kemijske analize, ki jih podjetje opravi pri nadzoru kakovosti.
49.
Iz tega besedila je razvidno še, da ne nalaga nobene posebne formalne omejitve za dokumente ali podatke, ki jih mora predložiti zadevna stran.
50.
Omejuje se namreč na to, da mora izvoznik posredovati „vse dokumente in podatke, ki jih [pristojni organi] štejejo kot potrebne“. Enajsta uvodna izjava Uredbe št. 1222/94 pa pojasni, da so to vsi podatki, ki jih pristojni organi „štejejo kot potrebne v zvezi s pogoji, v katerih se proizvaja blago“.
51.
Čeprav je res, kot trdi tožena stranka, da je treba za dodelitev zadevnih izvoznih nadomestil natančno določiti naravo in količino uporabljenih proizvodov in da se zdi za ta namen listinski dokaz najprimernejši, je treba ugotoviti, da ta uredba ne določa, da je listinski dokaz izključno dokazno sredstvo.
52.
Sicer pa je zanimiva ugotovitev, da morajo v skladu s členom 14 Carinskega zakonika Skupnosti (
13
) vse osebe, ki jih zadeva postopek kontrole, ki jo izvajajo carinski organi države članice, predložiti vse dokumente in podatke, ki jih ti štejejo za potrebne, in to ne glede na uporabljen nosilec.
53.
Ob upoštevanju teh elementov zato menim, da člen 7(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 1222/94 dovoljuje različna dokazna sredstva.
54.
Poleg tega iz besedila člena 7(1), tretji pododstavek, te uredbe v povezavi z njeno deseto in enajsto uvodno izjavo izhaja, da morajo pristojni nacionalni organi nazadnje presoditi, ali potrebujejo dokumente in podatke v podporo izvoznikovi deklaraciji. Glede na okoliščine vsakega primera morajo določiti še najprimernejši način dokazovanja. (
14
)
55.
Treba je opozoriti, da kadar na nekem področju ni skupnostne ureditve, se morajo v skladu z ustaljeno sodno prakso pristojni organi opreti na pravila nacionalnega prava. Vendar je treba ugotoviti, da načini dokazovanja, določeni z nacionalno zakonodajo, ne smejo vplivati ne na obseg ne na učinkovitost prava Skupnosti. Iz sodne prakse izhaja, da ta pravila ne smejo biti manj ugodna od tistih, ki zadevajo podobne nacionalne postopke (načelo enakovrednosti), niti ne smejo dejansko onemogočiti ali pretirano otežiti izvajanja skupnostne ureditve (načelo učinkovitosti). Taka pravila bi namreč vplivala na izvrševanje pravic, ki jih podeljuje pravni red Skupnosti. (
15
)
56.
Poleg tega iz člena 7(2), prvi pododstavek, Uredbe št. 1222/94 izhaja, da morajo pristojni nacionalni organi presoditi, ali so dokazi, ki jih je predložil izvoznik, „zadostni“.
57.
Glede na navedeno torej menim, da je treba člen 7(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 1222/94 razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da lahko izvoznik – kadar v podporo svoji izvozni deklaraciji ne more posredovati listinskega dokaza o pogojih, pod katerimi se proizvaja izvoženo blago – pravilnost te deklaracije pristojnim nacionalnim organom dokaže s katerim koli drugim dokaznim sredstvom, določenim s pravili nacionalne zakonodaje, če ta pravila ne vplivajo na obseg ali učinkovitost prava Skupnosti.
B – Drugo vprašanje za predhodno odločanje
58.
Predložitveno sodišče želi z drugim vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu izvedeti, ali obstoj višje sile (
16
) pri izvozniku, zaradi katerega pristojnim nacionalnim organom ne more predložiti zahtevanih listinskih dokazov, povzroči znižanje dokazne stopnje iz člena 7(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 1222/94.
59.
Odgovor na to vprašanje po mojem mnenju izhaja iz zgornjih ugotovitev.
60.
Najprej je treba opozoriti, da je izvozno nadomestilo pomoč Skupnosti, katere nujni pogoj je, da je blago, za katero je pomoč dodeljena, skladno s tem, kar je bilo deklarirano pri izvozu, ali s tem, kar je bilo določeno v poenostavljenem postopku.
61.
Kot smo ugotovili, člen 7(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 1222/94 ne nasprotuje temu, da se pravilnost izvozne deklaracije dokaže z dokaznim sredstvom, ki ni listinski dokaz. Vendar mora dokaz, ne glede na obliko ali nosilec, ki ga predloži izvoznik, pristojnim nacionalnim organom omogočiti, da se prepričajo, da so bile izpolnjene zahteve, ki jih postavlja skupnostna ureditev.
62.
V teh okoliščinah menim, da to, da izvoznik pristojnim nacionalnim organom ne more posredovati listinskega dokaza o pogojih, pod katerimi se proizvaja izvoženo blago, nikakor ne zniža dokazne stopnje, zahtevane na podlagi navedenega člena 7(1), tretji pododstavek.
63.
Tudi ob domnevi, da listinskega dokaza ni bilo mogoče posredovati zaradi višje sile, to po mojem mnenju nikakor ne vpliva na to ugotovitev. (
17
)
64.
Uredba št. 3665/87, ki se, ponavljam, uporablja v obravnavanem primeru (
18
), izčrpno določa učinke višje sile na področju izvoznih nadomestil (
19
). Kot je Sodišče presodilo v zgoraj navedeni sodbi First City Trading in drugi, klavzula o višji sili, določena v Uredbi, prejemniku pomoči Skupnosti omogoča le, da je oproščen plačila kazni. Nasprotno pa izvozniku ne omogoča, da bi bil oproščen vračila neupravičeno prejetih zneskov. (
20
)
65.
Glede na navedeno torej menim, da možnost, ki jo izvozniku daje člen 7(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 1222/94, da dokaže pravilnost izvozne deklaracije z dokaznimi sredstvi, ki niso listinski dokaz, nikakor ne zniža dokazne stopnje, zahtevane na podlagi te določbe, niti kadar bi bil dokazan obstoj višje sile.
V – Predlog
66.
Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je postavilo Finanzgericht Hamburg, odgovori:
1.
Člen 7(1), tretji pododstavek, Uredbe Komisije (ES) št. 1222/94 z dne 30. maja 1994 o določitvi skupnih podrobnih pravil za uporabo sistema dodeljevanja izvoznih nadomestil za nekatere kmetijske proizvode, izvožene kot blago, ki ni zajeto v Prilogi II k Pogodbi [po spremembi postala Priloga I ES], in o merilih za določanje višine takšnih nadomestil je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da lahko izvoznik – kadar v podporo svoji izvozni deklaraciji ne more posredovati listinskega dokaza o pogojih, pod katerimi se proizvaja izvoženo blago – pravilnost te deklaracije pristojnim nacionalnim organom dokaže s katerim koli drugim dokaznim sredstvom, določenim s pravili nacionalne zakonodaje, če ta pravila ne vplivajo na obseg ali učinkovitost prava Skupnosti.
2.
Možnost, ki jo izvozniku daje člen 7(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 1222/94, da dokaže pravilnost izvozne deklaracije z dokaznimi sredstvi, ki niso listinski dokaz, nikakor ne zniža dokazne stopnje, zahtevane na podlagi te določbe, niti kadar bi bil dokazan obstoj višje sile.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	Uredba Komisije z dne 30. maja 1994 o določitvi skupnih podrobnih pravil za uporabo sistema dodeljevanja izvoznih nadomestil za nekatere kmetijske proizvode, izvožene kot blago, ki ni zajeto v Prilogi II k Pogodbi [po spremembi postala Priloga I ES], in o merilih za določanje višine takšnih nadomestil (UL L 136, str. 5).
(
3
)	Uredba Komisije z dne 27. novembra 1987 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode (UL L 351, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije št. 2945/94 z dne 2. decembra 1994 (UL L 310, str. 57, v nadaljevanju: Uredba št. 3665/87). Ta je bila razveljavljena z Uredbo Komisije (ES) št. 800/1999 z dne 15. aprila 1999 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode (UL L 102, str. 11), ki je bila sprejeta po nastanku spornega dejanskega stanja in se za to zadevo ne uporablja.
(
4
)	Medenjaki spadajo med blago, zajeto v Prilogi B k Uredbi št. 1222/94 (oznaka KN 190520).
(
5
)	Člen 3(2), prvi pododstavek, Uredbe št. 1222/94 določa: „[P]roizvodi, ki se nepredelani uporabljajo pri proizvodnji izvoženega blaga, [se] štejejo kot dejansko uporabljeni.“
(
6
)	UL L 302, str. 1, v nadaljevanju: Carinski zakonik Skupnosti.
(
7
)	Člen 11(3) Uredbe št. 3665/87 določa, da „[…] v primeru neupravičenega plačila nadomestila upravičenec povrne neupravičeno prejeta nadomestila […]“
(
8
)	Finanzgericht se v predložitveni odločbi sklicuje na sodbe z dne 13. oktobra 1993 v zadevi An Bord Bainne Co-operative in Compagnie Inter-Agra (C-124/92, Recueil, str. I-5061); z dne 7. decembra 1993 v zadevi Huygen in drugi (C-12/92, Recueil, str. I-6381); z dne 29. septembra 1998 v zadevi First City Trading in drugi (C-263/97, Recueil, str. I-5537) in z dne 11. julija 2002 v zadevi Käserei Champignon Hofmeister (C-210/00, Recueil, str. I-6453).
(
9
)	Točka 46.
(
10
)	Sodba z dne 1. decembra 2005 v zadevi Fleisch-Winter (C-309/04, ZOdl., str. I-10349, točka 31).
(
11
)	Glej člen 7(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 1222/94.
(
12
)	Ta postopek omogoča izvozniku, ponavljam, da določi sestavo izvoženega blaga s soglasjem pristojnih nacionalnih organov. Nanaša se zlasti na blago, ki se redno izvaža ter ima stalne značilnosti in kakovost.
(
13
)	Kot sem navedel, se za zadevna nadomestila uporablja Carinski zakonik Skupnosti.
(
14
)	Čeprav skupna podrobna pravila za uporabo izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode ureja Komisija, morajo države članice v skladu s členom 10 ES na svojem ozemlju zagotoviti izvrševanje skupnostne ureditve, ki se nanaša na izvajanje skupne kmetijske politike. Glej zlasti sodbo z dne 21. septembra 1983 v združenih zadevah Deutsche Milchkontor in drugi (od 205/82 do 215/82, Recueil, str. 2633, točka 17).
(
15
)	Glej zlasti sodbo z dne 8. februarja 1996 v zadevi FMC in drugi (C-212/94, Recueil, str. I-389, točke od 49 do 52 in navedena sodna praksa).
(
16
)	Opozarjam, da v skladu z ustaljeno sodno prakso pojem „višja sila“ v kmetijskih uredbah ni omejen na „absolutno nezmožnost“, ampak ga je treba razumeti v smislu nenavadnih okoliščin, na katere uvoznik ali izvoznik nima vpliva in katerih posledicam bi se bilo mogoče izogniti samo za ceno čezmernega žrtvovanja kljub vsej potrebni skrbnosti (glej zlasti sodbe z dne 11. julija 1968 v zadevi Schwarzwaldmilch, 4/68, Recueil, str. 549, 562 in 563; z dne 17. decembra 1970 v zadevi Internationale Handelsgesellschaft, 11/70, Recueil, str. 1125, točka 23, in v zadevi Köster, 25/70, Recueil, str. 1161, točka 38; z dne 9. avgusta 1994 v zadevi Boterlux, C-347/93, Recueil, str. I-3933, točka 34, in z dne 17. oktobra 2002 v zadevi Parras Medina, C-208/01, Recueil, str. I-8955, točki 18 in 19, ter zgoraj navedeni sodbi An Bord Bainne Co-operative in Compagnie Inter-Agra, točka 11, in Huygen in drugi, točka 31). Glej tudi Sporočilo Komisije C(88)1696 v zvezi z „višjo silo“ v evropskem kmetijskem pravu (UL 1988, C 259, str. 10).
(
17
)	Treba je spomniti, da mora predložitveno sodišče presoditi, ali je z vidika okoliščin v zadevnem primeru požar, ki je uničil prostore tožeče stranke, višja sila (v tem smislu glej zgoraj navedeno sodbo Parras Medina, točka 22).
(
18
)	Glej člen 7(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 1222/94.
(
19
)	Zgoraj navedena sodba First City Trading in drugi, točka 33.
(
20
)	Ibidem, točka 46.