62006CJ0181_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C-181/06,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugalska) z odločbo z dne 7. marca 2006, ki je prispela na Sodišče 7. aprila 2006, v postopku
Deutsche Lufthansa AG
proti
ANA – Aeroportos de Portugal SA,
ob udeležbi:
Ministério Público,
SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi C. W. A. Timmermans, predsednik senata, P. Kūris (poročevalec), J. Makarczyk, L. Bay Larsen in J.-C. Bonichot, sodniki,
generalni pravobranilec: J. Mazák,
sodna tajnica: M. Ferreira, glavna administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 8. februarja 2007,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za Deutsche Lufthansa AG A. Moura Portugal, odvetnik,
– za portugalsko vlado L. Fernandes in M. J. Viegas, zastopnika,
– za grško vlado K. Georgiadis in Z. Chatzipavlou, zastopnika,
– za Komisijo Evropskih skupnosti J. R. Vidal Puig, S. Noe in P. Guerra e Andrade, zastopniki,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 19. aprila 2007
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 6 in 16(3) Direktive Sveta 96/67/ES z dne 15. oktobra 1996 o dostopu do trga storitev zemeljske oskrbe na letališčih Skupnosti (UL L 272, str. 36).
2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Deutsche Lufthansa AG (v nadaljevanju: Lufthansa) in ANA – Aeroportos de Portugal SA (v nadaljevanju: ANA) v zvezi z odločbo o odmeri in pobiranju pristojbin za administrativno pomoč na tleh in za nadzor, ki jo je izdala ANA.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
3. Člen 6(1) Direktive 96/67 določa:
„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe v skladu z ureditvami iz člena 1, da izvajalcem storitev zemeljske oskrbe zagotovijo prost dostop do trga za izvajanje storitev zemeljske oskrbe tretjim osebam.
Države članice imajo pravico zahtevati, da imajo izvajalci storitev zemeljske oskrbe sedež v Skupnosti.“
4. Člen 16(3) Direktive 96/67 določa:
„Če se za dostop do letaliških instalacij uvedejo pristojbine, se te določijo na podlagi primernih, objektivnih, preglednih in nediskriminatornih meril.“
5. Priloga k tej direktivi določa:
„1. Upravljanje in nadzor na letališču zajemata:
1.1 zastopanje pri lokalnih organih ali drugih subjektih in povezovanje z njimi, vodenje izdatkov uporabnika letališč in zagotovitev poslovnih prostorov za njegove predstavnike;
1.2 nadzor natovarjanja, pošiljanje sporočil in telekomunikacije;
1.3 ravnanje z nakladalnimi enotami ter hramba, odprema in upravljanje nakladalnih enot;
1.4 vse druge storitve nadzora pred letom, med njim in po njem ter vse druge administrativne storitve, ki jih zahteva uporabnik letališča.“
Nacionalna ureditev
6. Dekret-zakon št. 102/90 z dne 21. marca 1990, spremenjen z dekretom-zakonom št. 280/99 z dne 26. julija 1999 ( Diário da Republica I, Serija A, št. 172, 26. julij 1999, str. 4678, v nadaljevanju: dekret-zakon št. 280/99), navaja pristojbine, ki se zaračunavajo za opravljanje vseh dejavnosti na letališču, in v členu 18(2) določa, da na letališčih, ki so dobrine v splošni rabi in ki jih izkorišča ANA, ANA določa znesek pristojbin za storitve zemeljske oskrbe, po pridobitvi predhodne odobritve Državnega urada za civilno letalstvo.
7. Člen 3 dekreta št. 12/99 z dne 30. julija 1999 ( Diário da República
I, Serija B, št. 176, 30. julij 1999, str. 4922) določa:
„V skladu s členom 17 dekreta-zakona št. 102/90 z dne 21. marca 1990 in za namene člena 18 omenjenega dekreta-zakona se v njem določene pristojbine delijo, glede na značilnosti opravljenih storitev in dejavnosti, na:
a) pristojbine za promet;
b) pristojbine za storitve zemeljske oskrbe (‚handling‘);
c) pristojbine za zasedenost;
d) druge poslovne pristojbine.“
8. Pristojbine za storitve zemeljske oskrbe so določene v členu 10 in naslednjih dekreta št. 12/99. Enajst jih je.
9. Člen 10 tega dekreta določa:
„Pristojbine za storitve zemeljske oskrbe se plačajo za izvajanje vseh dejavnosti, ki so del storitev s seznama v prilogi I k dekretu-zakonu št. 275/99 z dne 23. julija 1999, pod naslednjimi pogoji:
1. Pristojbino za upravljanje in nadzor na letališču plačajo ponudniki storitev in je določena v odstotku od opravljenega prometa.
2. Pristojbino za ‚oskrbo potnikov‘ plačajo ponudniki storitev in uporabniki letališča ali aerodroma, ki se samooskrbujejo; določena je za čas veljavnosti voznega reda ali glede na dneve ali mesece in za okence za sprejem in registracijo potnikov (‚check-in‘).
3. Pristojbino za ‚odpremo prtljage‘ plačajo ponudniki storitev in uporabniki letališča ali aerodroma, ki se samooskrbujejo; določena je za obdobje veljavnosti voznega reda ali glede na dneve ali mesece in za okence za sprejem in registracijo potnikov (check-in) ali za enoto odpremljene prtljage.
4. Pristojbino za ‚odpremo tovora in pošte‘ plačajo:
a) uporabniki letališča ali aerodroma, ki se samooskrbujejo; določena je na enoto prometa;
b) ponudniki storitev; določena je v odstotku od opravljenega prometa.
5. Pristojbino za ‚oskrbovanje na ploščadi‘ plačajo:
a) uporabniki letališča ali aerodroma, ki se samooskrbujejo; določena je na enoto prometa;
b) ponudniki storitev; določena je v odstotku od opravljenega prometa.
6. Pristojbino za ‚oskrbo na zrakoplovu‘ plačajo ponudniki storitev in bo določena v odstotku od opravljenega prometa.
7. Pristojbino za ‚oskrbovanje z gorivom in oljem‘ plačajo ponudniki storitev in bo določena glede na opravljen promet v odstotku ali za hektoliter goriva in liter dobavljenega olja, pri čemer bodo ostanki zaokroženi k višji enoti.
8. Pristojbino za ‚vzdrževanje zrakoplova‘ plačajo ponudniki storitev in bo določena v odstotku od opravljenega prometa.
9. Pristojbino za ‚letalske operacije in storitve za posadko‘ plačajo ponudniki storitev in bo določena v odstotku od opravljenega prometa.
10. Pristojbino za ‚prevoz na zemlji‘ plačajo ponudniki storitev in bo določena v odstotku od opravljenega prometa.
11. Pristojbino za ‚oskrbo potnikov s hrano in pijačo‘ (‚catering‘) plačajo ponudniki storitev in bo določena v odstotku od opravljenega prometa.
10. Člen 11 omenjenega dekreta določa:
„Drugačna pristojbina, ki se razlikuje glede na obdobje uporabe, enoto storitve ali obravnavano fizično enoto, se lahko zaračunava uporabnikom vsake infrastrukture letališč ali aerodromov, ki so priglašeni za opravljanje storitev zemeljske oskrbe.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
11. Lufthansa, družba, ustanovljena po nemškem pravu, s podružnico s sedežem na letališču v Lizboni (Portugalska), je sprožila postopek, v katerem spodbija odločbo o odmeri in pobiranju pristojbin za upravljanje in nadzor na letališču, ki jo je izdala ANA.
12. ANA je družbi Lufthansa podelila licenco za izvajanje dejavnosti zemeljske oskrbe na letališču Francisco Sá Carneiro de Porto. Družba Lufthansa je bila zato zavezana za plačilo pristojbine v znesku 22.164 PTE, vključno z davkom na dodano vrednost (110,55 eura).
13. Pred nacionalnim sodiščem je družba Lufthansa navajala, da določbe nacionalnega prava, namreč člen 10(1) dekreta št. 12/99 in člen 18(2) dekreta‑zakona št. 280/99, kršijo Direktivo 96/67.
14. Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1. Ali se vsota, ki se zahteva kot pristojbina za upravljanje in nadzor na letališču, v skladu s členom 10(1) dekreta št. 12/99, lahko šteje za plačilo, ‚[ki je določeno] na podlagi primernih, objektivnih, preglednih in nediskriminatornih meril‘, kot zahteva člen 16(3) Direktive 96/67?
2. Ali je plačilo vsote, ki se zahteva kot pristojbina za upravljanje in nadzor na letališču v skladu s členom 10(1) dekreta št. 12/99 in členom 18(2) dekreta‑zakona št. 280/99 ter drugimi določbami, ki določajo znesek te pristojbine, v nasprotju ali nezdružljivo s prostim dostopom do trga storitev zemeljske oskrbe tretjih iz člena 6 Direktive 96/67?
3. Ali je plačilo vsote, ki se zahteva kot pristojbina za upravljanje in nadzor na letališču v skladu s členom 10(1) dekreta št. 12/99 in členom 18(2) dekreta‑zakona št. 280/99 ter drugimi določbami, ki določajo znesek te pristojbine, v nasprotju ali nezdružljivo z vzpostavitvijo notranjega trga in načeli, določenimi v členih 3(1)(c) in 4 ES?
4. Ali je zahtevo po plačilu vsote kot pristojbine za upravljanje in nadzor na letališču v skladu s členom 10(1) dekreta št. 12/99 in členom 18(2) dekret‑zakona št. 280/99 ter drugimi določbami, ki določajo znesek te pristojbine, mogoče šteti za zlorabo v smislu člena 82 ES?“
Vprašanja za predhodno odločanje
15. Uvodoma je treba pojasniti, da se je v skladu s členom 1(1)(c) in (2) Direktive 96/67 od 1. januarja 1999 ta direktiva uporabljala le za letališča, katerih letni promet ni manjši od treh milijonov potnikov ali 75.000 ton tovora ali katerih promet ni manjši od dveh milijonov potnikov ali 50.000 ton tovora v šestmesečnem obdobju pred 1. aprilom ali pred 1. oktobrom predhodnega leta. Od 1. januarja 2001 se omenjena direktiva uporablja za vsa letališča na ozemlju države članice, ki so odprta za komercialni promet in katerih letni promet ni manjši od dveh milijonov potnikov ali 50.000 ton tovora.
16. Iz dejstev, ki jih je navedlo predložitveno sodišče, ni jasno, da je letališče v Portu doseglo navedene prage pred letom 2005. Sicer bi se za to letališče uporabljala Direktiva 96/67 šele od 1. januarja 2006. Zdi pa se, da se odločba o odmeri pristojbin, ki jo spodbija družba Lufthansa, nanaša na leto 2000.
17. Predložitveno sodišče mora torej predhodno ugotoviti, ali se Direktiva 96/67 uporablja za dejansko stanje v postopku v glavni stvari.
Prvo in drugo vprašanje
18. S prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali člena 6 in 16(3) Direktive 96/67 nasprotujeta nacionalni ureditvi, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki določa, da morajo ponudniki storitev zemeljske oskrbe upravi letališča plačati pristojbino za upravljanje in nadzor na letališču.
19. Sodišče je že odločilo, da iz petindvajsete uvodne izjave Direktive 96/67 in njenega člena 16(1) in (3) izhaja, da je subjekt, ki upravlja z letališčem, pooblaščen za pobiranje nadomestila za dostop do letaliških instalacij. Te je treba razumeti kot infrastrukturo in opremo, ki jo daje na voljo letališče. Nasprotno, odločilo je, da tak subjekt ne more pobirati pristojbine za dostop do trga storitev zemeljske oskrbe poleg pristojbine za uporabo letaliških instalacij (v tem smislu glej sodbo z dne 16. oktobra 2003 v zadevi Flughafen Hannover-Langenhagen, C‑363/01, Recueil, str. I-11893, točke od 37 do 40 ter 44 in 60).
20. Najprej je treba ugotoviti, ali je treba pristojbino, kot je pristojbina za upravljanje in nadzor na letališču, o kateri poteka postopek v glavni stvari, šteti za nadomestilo za dostop do letaliških instalacij.
21. Portugalska vlada navaja, da se omenjena pristojbina zahteva kot nadomestilo za opravljanje storitev javnega letališča (ki je namenjena civilnemu letalstvu) in za dajanje na razpolago dobrine, ki je v splošni rabi in za katero mora ANA zagotoviti dobre razmere za uporabo.
22. Na obravnavi so portugalski organi po eni strani razložili, da se vsebina pristojbine za upravljanje in nadzor na letališču, ki jo je določil dekret št. 12/99, ni razlikovala od vsebine pristojbine, navedene v prilogi k Direktivi 96/67 in v nobenem primeru ni pomenila ponovnega obdavčenja storitev, za katere se je že zaračunavala pristojbina, določena v istem dekretu.
23. Po drugi strani so omenjeni organi prvič navedli, da je bilo treba z učinkovito uporabo dobrine, ki je v splošni rabi, konkretno razumeti porabo vode in elektrike ter stroške čiščenja in varovanja.
24. Predložitveno sodišče mora v zvezi s tem ugotoviti, za kaj se plačuje pristojbina, o kateri poteka postopek v glavni stvari, glede na opredelitev upravljanja in nadzora na letališču iz točke 1 Priloge k Direktivi 96/67. Zato, če se omenjena pristojbina plača za vse ali del teh storitev in ne pomeni ponovnega obdavčenja storitev, plačanih z drugo pristojbino ali dajatvijo, se lahko šteje kot pristojbina za dostop do letaliških instalacij in ne kot pristojbina za dostop do trga storitev zemeljske oskrbe.
25. Vsekakor je treba na drugem mestu ugotoviti, ali pristojbina, o kateri poteka postopek v glavni stvari, ustreza merilom, določenim v členu 16(3) Direktive 96/67.
26. Glede meril primernosti in objektivnosti bo moralo predložitveno sodišče preiskati zvezo med stroški delovanja, ki jih nosi ANA, in zneskom pristojbine, določene v odstotku od prometa, ki ga je družba Lufthansa opravila na letališču Francisco Sá Carneiro v Portu.
27. Merila preglednosti ni mogoče šteti za izpolnjenega, razen če v nacionalnih določbah obstaja jasna določitev storitev, ki jih zagotavlja ANA, in natančna določitev načina izračuna omenjene pristojbine.
28. Nazadnje, glede merila nediskriminacije, če ni sporno, da pristojbino, o kateri poteka postopek v glavni stvari, plačajo le ponudniki storitev zemeljske oskrbe, medtem ko tako ti ponudniki kot uporabniki, ki si sami zagotavljajo zemeljsko oskrbo, uporabljajo iste letališke instalacije, je jasno tudi to, da je treba to razliko, če je edino opravičilo za tako različno obravnavanje, da le omenjeni ponudniki ustvarjajo dobiček, šteti kot diskriminatorno.
29. Glede na navedene preudarke je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da pravo Skupnosti nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je ta iz člena 10(1) dekreta št. 12/99 in člena 18(2) dekreta-zakona št. 280/99, razen če se pristojbina za upravljanje in nadzor na letališču, določena s to zakonodajo, ne plača za vse ali del storitev, določenih v točki 1 priloge k Direktivi 96/67, in ne pomeni ponovnega obdavčenja storitev, plačanih z drugo pristojbino ali dajatvijo. Če bi se po presoji predložitvenega sodišča izkazalo, da je pristojbina, o kateri poteka postopek v glavni stvari, pristojbina za dostop do letaliških instalacij, mora to sodišče preveriti, ali zadevna pristojbina ustreza merilom primernosti, objektivnosti, preglednosti in nediskriminacije, kot so določena v členu 16(3) Direktive 96/67.
Tretje vprašanje
30. S tretjim vprašanjem predložitveno sodišče dejansko sprašuje, ali je plačilo pristojbine, o kateri poteka postopek v glavni stvari, v nasprotju s členoma 3 ES in 4 ES.
31. V zvezi s tem zadostuje ugotovitev, da člena 3 ES in 4 ES določata področja in cilje ukrepov Evropske skupnosti in ne določata obveznosti držav članic ali javnih ali zasebnih subjektov (v tem smislu glej sodbo z dne 3. oktobra 2000 v zadevi Echirolles Distribution, C-9/99, Recueil, str. I-8207, točka 22). Ker so bili ti ukrepi natančno določeni v drugih delih Pogodbe ES in v izvedbenih predpisih Skupnosti, kot je Direktiva 96/67, mora predložitveno sodišče odgovoriti le glede te direktive.
Četrto vprašanje
32. S četrtim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali se lahko dejstvo, da se zahteva plačilo pristojbine, o kateri poteka postopek v glavni stvari, šteje za zlorabo prevladujočega položaja v smislu člena 82 ES.
33. V skladu z ustaljeno sodno prakso morajo predložitvene odločbe navesti jasne razloge, ki so predložitvenemu sodišču vzbudili dvom o razlagi prava Skupnosti in zaradi katerih meni, da je treba na Sodišče nasloviti vprašanja za predhodno odločanje (glej sklep z dne 28. junija 2000 v zadevi Laguillaumie, C-116/00, Recueil, str. I-4979, točka 16 in navedena sodna praksa, in sodbo z dne 13. julija 2000 v zadevi Idéal tourisme, C-36/99, Recueil, str. I-6049, točka 20). Tako je Sodišče presodilo, da mora nacionalno sodišče nujno vsaj minimalno obrazložiti razloge, zakaj je izbralo določbe Skupnosti, katerih razlago predlaga, ter povezavo, ki jo je ugotovilo med temi določbami in nacionalno zakonodajo, ki se uporablja v sporu o glavni stvari (sklep z dne 7. aprila 1995 v zadevi Grau Gomis in drugi, C-167/94, Recueil, str. I-1023, točka 9).
34. Ugotoviti je treba, da predložitvena odločba ne izpolnjuje teh zahtev.
35. Pravzaprav ni mogoče določiti konkretnega problema razlage, ki bi lahko nastal v razmerju do člena 82 ES. Zahteva po natančnosti glede dejanskega in pravnega konteksta pa je zlasti močna na področju konkurence, za katero so značilni kompleksni dejanski in pravni položaji (zgoraj navedeni sklep Laguillaumie, točka 19 in navedena sodna praksa).
36. Iz tega sledi, da je četrto vprašanje, zastavljeno Sodišču, nedopustno.
Stroški
37. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
Pravo Skupnosti nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je ta iz člena 10(1) dekreta št. 12/99 z dne 30. julija 1999 in člena 18(2) dekreta-zakona št. 102/90 z dne 21. marca 1990, kot je bil spremenjen z dekretom-zakonom št. 280/99 z dne 26. julija 1999, razen če se pristojbina za upravljanje in nadzor na letališču, določena s to zakonodajo, ne plača za vse ali del storitev, določenih v točki 1 priloge k Direktivi Sveta 96/67/ES z dne 15. oktobra 1996 o dostopu do trga storitev zemeljske oskrbe na letališčih Skupnosti, in ne pomeni ponovnega obdavčenja storitev, plačanih z drugo pristojbino ali dajatvijo. Če bi se po presoji predložitvenega sodišča izkazalo, da je pristojbina, o kateri poteka postopek v glavni stvari, pristojbina za dostop do letaliških instalacij, mora to sodišče preveriti, ali zadevna pristojbina ustreza merilom primernosti, objektivnosti, preglednosti in nediskriminacije, kot so določena v členu 16(3) Direktive 96/67.