61996CC0370_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
I - Indledning
1 Den faelles markedsordning for frugt og groensager er saerligt karakteriseret ved en periodisk opkraevning af udligningsafgifter, som har til formaal at forhindre forstyrrelser foraarsaget af indfoersler fra tredjelande til priser, der maa betragtes som unormalt lave. Afgiften opkraeves, naar importpriserne er mindre end et bestemt beloeb under en aarligt fastsat referencepris. Importoeren i naervaerende sag afviser betaling af en saadan afgift, som selskabet blev afkraevet efter de graeske toldmyndigheders fortoldning, selv om myndighederne paa importtidspunktet - paa trods af importoerens gentagne forespoergsler - havde undladt at informere om, at en afgift var blevet paalagt af Kommissionen.
2 I henhold til forelaeggelseskendelsen paabegyndte det graeske aktieselskab, Covita, den 28. maj 1992, indfoersel af friske kirsebaer til industriel forarbejdning fra Bulgarien til Graekenland. De i denne sag omtvistede indfoersler fandt sted mellem den 24. juni og 1. juli. Kirsebaerrene blev ved indfoerslen anmeldt paa toldkontoret i Skidra under KN-kode 0809 20 10 09900. Det fremgaar, at Covita var klar over risikoen for udligningsafgift, som ville goere dets indfoersler urentable. Som foelge heraf holdt Covita sig i daglig kontakt med Skidra Toldkontor, og Landbrugsministeriet blev kontaktet en gang ved telex. Den 3. juli blev Covita informeret om, at en afgift var blevet paalagt med virkning fra den 24. juni ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1591/92 af 22. juni 1992 om opkraevning af en udligningsafgift ved indfoersel af kirsebaer med oprindelse i Bulgarien (1), og selskabet ophoerte straks med at importere. Forordning nr. 1591/92 var blevet meddelt Landbrugsministeriet af Kommissionen ved en telexmeddelelse af 29. juni 1992, som naaede frem til den kompetente afdeling den 30. juni (2). Ministeriet informerede toldkontoret i Skidra om forordningen ved telexmeddelelse af 2. juli, som blev modtaget den 3. juli.
II - Den retlige ramme
3 Den mekanisme, som regulerer paalaegning af udligningsafgifter, findes i Raadets forordning (EOEF) nr. 1035/72 af 18. maj 1972 om den faelles markedsordning for frugt og groensager (3), som aendret (4). Denne forordnings artikel 2, stk. 1, fastsaetter kvalitetsnormer for produkter, herunder kirsebaer, »som i frisk tilstand skal leveres til forbrugeren«. Artikel 3 bestemmer, at produkter, der sendes til forarbejdningsfabrikker, ikke er bundet af forpligtelsen til at vaere i overensstemmelse med disse kvalitetsnormer. Bilag I til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 899/87 af 30. marts 1987 om fastsaettelse af kvalitetsnormer for kirsebaer og jordbaer (5), indeholder en kvalitetsnorm for kirsebaer »af sorter (cultivarer) af arterne Prunus avium L., Prunus cerasus L. og krydsninger deraf, der er bestemt til levering i frisk tilstand til forbrugerne; de omfatter ikke kirsebaer til industriel forarbejdning«. Ved forordningen indfoeres fire kvalitetsklasser: klasse »Ekstra«, klasserne I, II og III.
4 Artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 1035/72 bestemmer, at der hvert aar skal fastsaettes referencepriser, der er gaeldende for hele Faellesskabet. Artikel 24, stk. 2, bestemmer, at der hver markedsdag for hvert produkt, for hvilket der gaelder en referencepris, beregnes en indgangspris »for et produkt i den kvalitetsklasse, der er lagt til grund med henblik paa referenceprisens fastsaettelse«. »Er indgangsprisen for et produkt, indfoert fra et tredjeland, paa to paa hinanden foelgende markedsdage mindst 0,6 ECU lavere end referenceprisen«, bestemmer denne forordnings artikel 25, stk. 1, at der skal paalaegges en udligningsafgift.
5 Paa tidspunktet for sagens faktiske omstaendigheder bestemte Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2587/91 af 26. juli 1991 om aendring af bilag I til Raadets forordning (EOEF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den faelles toldtarif (6), foelgende med hensyn til kirsebaers tarifering:
»0809 abrikoser, kirsebaer, ferskner (herunder nektariner), blommer og slaaen, friske:
...
0809 20 - kirsebaer: 0809 20 10 - - i perioden 1. maj til 15. juli 0809 20 90 - - i perioden 16. juli til 30. april.«
6 Artikel 1 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 956/92 af 15. april 1992 om fastsaettelse af referencepriser for kirsebaer for produktionsaaret 1992 (7), fastsatte referencepriser for forskellige perioder i dette produktionsaar for kirsebaer omfattet af KN-kode 0809. Disse priser var udtrykt i »ECU/100 kg netto for varer i kvalitetsklasse I, alle stoerrelser, emballeret«.
7 Efter forordning nr. 1591/92 anvendtes en udligningsafgift paa 37,86 ECU/100 kg for kirsebaer (KN-kode 0809 20) med oprindelse i Bulgarien. Denne forordning blev offentliggjort den 23. juni 1992 og traadte i kraft den 24. juni 1992.
8 Artikel 2, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkraevning af import- og eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter (herefter »efteropkraevningsforordningen«) (8), bestemmer:
»Saafremt de kompetente myndigheder konstaterer, at hele eller en del af den import- eller eksportafgift, der forskriftsmaessigt skulle have vaeret opkraevet for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale disse afgifter, ikke er opkraevet hos debitor, kan disse foretage en efteropkraevning af det manglende afgiftsbeloeb.
En saadan efteropkraevning kan imidlertid ikke foretages efter et tidsrum af tre aar at regne fra bogfoeringstidspunktet for det beloeb, som oprindeligt blev opkraevet hos debitor, eller, hvis der ikke har fundet bogfoering sted fra det tidspunkt, hvor toldskylden for den paagaeldende vare er opstaaet.«
9 Efteropkraevningsforordningens artikel 5, stk. 2, bestemmer i det relevante afsnit:
»De kompetente myndigheder kan undlade at foretage efteropkraevning af import- eller eksportafgift, der ikke er opkraevet som foelge af en fejl, som de kompetente myndigheder selv har begaaet, og som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, saafremt sidstnaevnte i forbindelse med toldangivelsen har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gaeldende forskrifter.«
10 Artikel 13, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1430/79 af 2. juli 1979 om godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter (9), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3069/86 af 7. oktober 1986 (10), bestemmer:
»Godtgoerelse af eller fritagelse for importafgifter kan indroemmes, naar der foreligger andre saerlige forhold end dem, der er omhandlet i afdeling A til D, og der ikke er begaaet urigtigheder eller aabenlys forsoemmelse af den berettigede.
Det fastlaegges efter fremgangsmaaden i artikel 25, i hvilke situationer foerste afsnit kan bringes i anvendelse, og hvilke procedureregler der skal foelges med henblik herpaa [(11)]. Der kan stilles saerlige betingelser for godtgoerelsen eller fritagelsen.«
11 Artikel 3, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1854/89 af 14. juni 1989 om bogfoering af importafgifter og eksportafgifter, der udgoer en toldskyld, og om vilkaarene for betaling heraf (12), bestemmer generelt, at en toldskyld, der foelger af antagelsen af angivelsen af varer til en toldprocedure, skal bogfoeres, saa snart den er blevet beregnet, eller senest paa andendagen efter den dag, hvor toldmyndigheden enten frigav, eller tillod eksport af de omhandlede varer. Artikel 3, stk. 3, bestemmer:
»Saafremt der opstaar en toldskyld under andre omstaendigheder end dem, der er omhandlet i stk. 1, skal bogfoeringen af det tilsvarende afgiftsbeloeb ske senest to dage efter det tidspunkt, hvor toldmyndigheden kan
a) beregne det paagaeldende beloeb, og
b) fastslaa, hvilken person der skal betale dette beloeb.«
Artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 1854/89 bestemmer:
»De i artikel 3 naevnte frister kan forlaenges,
a) hvis medlemsstaternes administrative organisation goer det noedvendigt, navnlig hvis bogfoeringen sker centralt
b) hvis toldmyndigheden som foelge af saerlige omstaendigheder ikke er i stand til at overholde de fastsatte frister.
Fristerne kan ikke forlaenges ud over 14 dage.«
Artikel 5 i forordning nr. 1854/89 bestemmer:
»Saafremt det afgiftsbeloeb, som foelger af en toldskyld, ikke er bogfoert i henhold til artikel 3 og 4 eller er bogfoert for lavt i forhold til det lovligt skyldige beloeb, skal bogfoeringen af det afgiftsbeloeb, der skal opkraeves eller efteropkraeves, ske senest to dage efter det tidspunkt, hvor toldmyndigheden er blevet klar over situationen og kan beregne det lovligt skyldige beloeb og fastslaa, hvem der skal betale beloebet. Denne frist kan forlaenges efter artikel 4.«
III - Den nationale sag
12 Covita anmoder om annullation af Skidra Toldkontors afgoerelse af 21. december 1992 om at efteropkraeve en udligningsafgift for de bulgarske kirsebaer, der blev importeret mellem den 24. juni og den 1. juli 1992. Hovedsagen er blevet anket til Diikitiko Efetio, Thessaloniki (forvaltningsappeldomstol, herefter »den nationale ret«). Covita har gjort de foelgende anbringender gaeldende for den nationale ret:
- at udligningsafgiften fastsat ved forordning nr. 1591/92 alene paalaegges dessertkirsebaer beregnet til spisning i frisk tilstand, og kun disse er omfattet af kvalitetsnormer
- at supplerende afgifter ikke kunne paalaegges efter toldmyndighedernes fortoldning af varerne, og
- at efterfoelgende opkraevning af afgiften indebaerer en tilsidesaettelse af selskabets berettigede forventninger.
13 Under henvisning til artikel 177 i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab har den nationale ret forelagt foelgende spoergsmaal for Domstolen:
»1) Kan udtrykkene 'saerlige omstaendigheder' og 'fejl, som de kompetente myndigheder selv har begaaet' i artikel 13 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1430/79 henholdsvis i artikel 5, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 fortolkes saaledes, at de, enten hver for sig eller begge i sammenhaeng og i forbindelse med andre regler eller principper, der har betydning for det foreliggende spoergsmaal, ogsaa omfatter det tilfaelde, at en importoer i god tro og med toldmyndighedens godkendelse importerede en vare fra et tredjeland, som blev bragt i omsaetning, uden at den i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1591/92 omhandlede udligningsafgift blev betalt, naar dette forhold skyldtes, at den kompetente toldmyndighed ikke havde kendskab til denne forordning paa grund af en manglende mekanisme til rettidig underretning om udstedelse af en umiddelbart gaeldende faellesskabsretlig regel, eller paa grund af en mangelfuld koordinering mellem de involverede faellesskabsmyndigheder og de nationale myndigheder eller af en anden grund, der ikke har nogen sammenhaeng med en handling fra importoerens side, eller er forordningens udstedelse i sig selv alene tilstraekkelig til efterfoelgende at opkraeve udligningsafgiften?
2) Er de frister, der er fastsat i artikel 3 og 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1854/89 for bogfoering af toldskylden, praeklusive frister i den forstand, at toldmyndigheden efter deres udloeb ikke laengere maa bogfoere og opkraeve udligningsafgiften? Saafremt der ikke foreligger usaedvanlige forhold eller tilfaelde af force majeure, kan det da antages, at toldmyndigheden har overskredet en periode, inden for hvilken den med rimelighed kunne antages at handle, naar der er gaaet mere end fem maaneder fra det tidspunkt, hvor toldmyndigheden fik kendskab til situationen og var i stand til at beregne det skyldige beloeb?
3) Gaelder den omhandlede udligningsafgift kun for friske kirsebaer til spisebrug, eller gaelder den ogsaa for kirsebaer til industriel forarbejdning?«
IV - Indlaeg og gennemgang
14 Der er afgivet skriftlige og mundtlige indlaeg af Covita, Den Hellenske Republik, Den Franske Republik, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber.
15 I det omfang det foerste og andet spoergsmaal ikke behoever at blive besvaret, hvis det fastslaas, at den i forordning nr. 1591/92 fastsatte udligningsafgift ikke finder anvendelse paa kirsebaer importeret til industriel forarbejdning, er det logisk foerst at gennemgaa det tredje spoergsmaal.
i) Det tredje spoergsmaal
16 Covita goer gaeldende, at de importerede kirsebaer ikke var omfattet af udligningsafgift efter artikel 1 i forordning nr. 1591/92 for kirsebaer (KN-kode 0809 20) med oprindelse i Bulgarien. Denne afgift blev paalagt de kirsebaer, som omfattedes af kvalitetsnormerne i forordning nr. 1035/72, saerligt kirsebaer i kvalitetsklasse I, som ligeledes udgoer grundlaget for beregningen af referenceprisen. Dette udelukker i henhold til artikel 3 i forordning nr. 1035/72 kirsebaer beregnet til forarbejdning. Denne argumentation er naesten udelukkende baseret paa anvendelsen af angivelsen »ex« i artikel 1 i forordning nr. 1591/92. Denne angivelse viser en underopdeling, der er et uddrag af den mere generelle toldposition. Covita anfoerer, at denne position er opdelt i sure kirsebaer (0809 20 20) og kirsebaer (0809 20 40), hvor den anden gruppe er yderligere underopdelt i dessertkirsebaer (0809 20 40 01000), der er bestemt til at blive solgt i frisk tilstand til den endelige forbruger, og andre kirsebaer (0809 20 40 09000), som omfatter kirsebaer bestemt til industriel forarbejdning (13). Det er snarere med denne begrundelse, end med det formaal at begraense kategorien af varer, der rammes af afgiften paa kirsebaer (importeret til alle formaal) med oprindelse i Bulgarien, at begrebet »ex« blev anvendt. Covita citerer en raekke faellesskabsforanstaltninger, hvor angivelsen »ex« udtrykkeligt er anfoert for at vise, at de beroerte varer svarer til en snaever og mere praecis beskrivelse end den, der foelger fra benyttelsen af en KN-kode alene (14).
17 Den Hellenske Republik, Den Franske Republik og Kommissionen goer gaeldende, at afgiften paahviler alle kirsebaer med oprindelse i Bulgarien, hvis ikke der findes en udtrykkelig undtagelse. Den Hellenske Republik goer gaeldende, at begrebet »ex« viser, at afgiften udelukkende paahviler kirsebaer omfattet af KN-kode 0809, hvorimod alle andre frugter, som opregnes, ikke er omfattet. Kommissionen, som ikke direkte omtaler benyttelsen af angivelsen »ex«, anfoerer, at indgangsprisen, som benyttes til at bestemme, om der skal paalaegges en udligningsafgift, kun beregnes for en bestemt kvalitetsklasse af kirsebaer for at goere det muligt at foretage en sammenligning med den referencepris, der er fastsat for den samme kvalitetsklasse (i dette tilfaelde kvalitetsklasse I). Den afgift, der foelger heraf, paahviler alle kirsebaer importeret fra det omhandlede tredjeland. Endvidere anfoerer Kommissionen, at den version af den kombinerede nomenklatur, som Covita henviste til, ikke var den, der var gaeldende paa det for sagen relevante tidspunkt (15).
18 Det er min opfattelse, at udligningsafgiften efter forordning nr. 1591/92 i sin anvendelsesperiode omfattede alle kirsebaer med oprindelse i Bulgarien. Referenceprisen og indgangsprisen er i henhold til artikel 24, stk. 2, og artikel 25, stk. 1, i forordning nr. 1035/72 fastsat i relation til produkter under en enkelt kvalitetsklasse for at sikre, at det sammenlignelige kan sammenlignes. Hverken formuleringen af forordning nr. 1035/72 eller af forordningerne nr. 956/92 og nr. 1591/92 viser, at faellesskabslovgiver skulle have haft til hensigt - enten generelt eller i den konkrete sag - at begraense anvendelsen af en udligningsafgift til produkter i den kvalitetsklasse, der er valgt for at kunne foretage denne sammenligning. Covita's anbringende ville ikke kun udelukke importerede produkter bestemt til industriel forarbejdning fra udligningsafgiftens anvendelsesomraade, men ogsaa importerede produkter bestemt til at blive leveret i frisk tilstand til forbrugerne med en anden kvalitetsstandard end den, der blev benyttet til at beregne referenceprisen. Dette ville vaere i modstrid med ordlyden af og systemet i artikel 23 til 25 i forordning nr. 1035/72, som fastsaetter repraesentative reference- og indgangspriser. Endvidere ville Covita's fortolkning definitivt udelukke anvendelsen af udligningsafgift over for importerede kirsebaer bestemt til industriel forarbejdning, idet disse baer i henhold til artikel 3 i forordning nr. 1035/72 ikke er undergivet kvalitetsnormer.
19 Der er aldrig blevet forelagt Domstolen en definition af angivelsen »ex«, der kan anvendes generelt i Faellesskabets toldlovgivning (16). Domstolen er heller ikke tidligere blevet anmodet om at fortolke angivelsen. Den har i mange sager fortolket bestemmelser, der benytter angivelsen, uden at den dog har udtalt sig om dens mulige betydning (17). Den foelgende udtalelse er almindeligt kendt og findes navnlig i foranstaltninger vedtaget umiddelbart foer og efter forordning nr. 1591/92 (18):
»Varebeskrivelsen har kun vejledende karakter, idet praeferenceordningen afgoeres i henhold til numrene i den kombinerede nomenklatur, og beroerer ikke reglerne for fortolkningen af den kombinerede nomenklatur. Hvor der er angivet ex KN-koder, afgoeres praeferenceordningen ved anvendelse af KN-koden og den tilsvarende varebeskrivelse som en helhed.«
20 Virkningen af denne formulering skulle, hvor den er anvendt, logisk set indebaere en begraensning af anvendelsen af en faellesskabsforanstaltning til den underopdeling af varer, der konkret er beskrevet paa en saerlig maade, men som normalt henhoerer under den KN-kode, der er indledt med angivelsen »ex«. Den samme konklusion foelger af en undersoegelse af de koder og beskrivelser, der er indeholdt i de faellesskabsforanstaltninger, hvor angivelsen »ex« er benyttet uden en ledsagende definition af dens virkning. I den tilfaeldigt udvalgte samling, som jeg har undersoegt, er den varebeskrivelse, der er knyttet til en »ex KN-kode«, i alle tilfaelde snaevre end den, der er benyttet i den faelles toldtarif (FTT) eller i den kombinerede nomenklatur (KN), der var anvendelig paa tidspunktet for vedtagelsen af den foranstaltning, der er genstand for behandling (19).
21 Endvidere kan en foranstaltning opregne en bestemt FTT- eller KN-kode mere end en gang og i alle tilfaelde indlede med angivelsen »ex« efterfulgt af beskrivelsen af en forskellig underposition af varer omfattet af denne kode. Saaledes optraeder kode ex 8542 11 99 flere gange i bilaget til Raadets forordning (EOEF) nr. 3393/89 af 16. oktober 1989 om midlertidig suspension af de autonome satser i den faelles toldtarif for en raekke industrivarer (i mikroelektroniksektoren og lignende) (20), som blev fortolket i dommen i sagen Analog Devices, med en raekke forskellige produktbeskrivelse, der falder inden for koden, som den er defineret i forordning nr. 2658/87 (21).
22 Det er klart, at der ikke bestaar nogen forskel mellem de fortolkninger, der foreslaas af Covita og Graekenland: en »ex kode« henviser til en gruppe af produkter, som er uddraget fra den videre gruppe, der omfatter den omhandlede kode; angivelsen vedroerer derfor udelukkende denne snaevrere gruppe. Det er dog klart, at den forklaring, som Graekenland giver om forordning nr. 1591/92 i det konkrete tilfaelde, ikke kan accepteres. Det var ikke noedvendigt at indlede KN-kode 0809 20 med angivelsen »ex« for at begraense anvendelsen af udligningsafgiften til kirsebaer til forskel fra de andre frugter, der er omfattet af KN-kode 0809, idet dette allerede var opnaaet ved brugen af de supplerende cifre 20. Det er, i modsaetning til hvad Covita goer gaeldende, paa den anden side ogsaa klart, at der ikke foelger en uskreven begraensning af den klasse af kirsebaer, der normalt er omfattet af KN-kode 0809 20, fra benyttelsen af kvalitetsklasse I-kirsebaer som en faelles basis for fastsaettelsen af reference- og indgangspriserne, og dermed ogsaa af udligningsafgiften, som udelukker enten kirsebaer bestemt til industriel forarbejdning eller alle andre kirsebaer end dem i kvalitetsklasse I. Som jeg allerede har naevnt, er formaalet med at benytte en enkelt kvalitetsklasse alene at goere det muligt at sammenligne det sammenlignelige, naar behovet for og stoerrelsen af en udligningsafgift med generel anvendelse skal fastsaettes.
23 Det forekommer under alle omstaendigheder, hvis der kan udledes nogen konklusioner fra lovgivningspraksis, at en »ex kode« burde vaere ledsaget af en detaljeret beskrivelse af den snaevrere klasse af varer, som den finder anvendelse paa, snarere end blot af en begraensning, der er underforstaaet, eller som beror paa en formodning. I naervaerende sag er den eneste udtrykkelige begraensning i forordning nr. 1591/92 om anvendelse af en udligningsafgift paa kirsebaer, at de har oprindelse i Bulgarien (22). Dog findes angivelsen af oprindelse i tredjelandet i formuleringen af forordning nr. 1035/72, og har ingen betydning for produktets klassifikation.
24 Jeg tror ikke, at der kan udledes nogen udtrykkelig begraensning af anvendelsesomraadet for udligningsafgiften fra det faktum, at KN-kode 0809 20 var yderligere underopdelt paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder med henvisning til to tidsperioder: fra 1. maj til 15. juli (0809 20 10) og fra 16. juli til 30. april (0809 20 10).
25 Ingen af disse mulige fortolkninger stoetter Covita, og den fortolkning, som Covita plaederede for, skal efter min mening afvises. Jeg foreslaar derfor, at Domstolen besvarer det tredje spoergsmaal saaledes, at den ved forordning nr. 1591/92 paalagte udligningsafgift finder anvendelse paa kirsebaer bestemt til industriel forarbejdning.
ii) Det foerste spoergsmaal
26 Covita henviser til de tre betingelser, som skal opfyldes i henhold til artikel 5, stk. 2, i efteropkraevningsforordningen, og udleder heraf, at den kompetente nationale myndighed skal undlade at ivaerksaette efteropkraevningsproceduren, idet: i) afgiften ikke var opkraevet som foelge af en fejl begaaet af de kompetente nationale myndigheder, ii) fejlen ikke med rimelighed kunne forventes at vaere blevet opdaget af en godtroende importoer, og iii) importoeren iagttog samtlige regler vedroerende toldangivelsen. Den nationale ret erkender, at den tredje betingelse er opfyldt, og at Covita handlede i god tro. Covita anfoerer, at Skidra Toldkontors forsikring om, at ingen afgift var blevet paalagt, udgoer en fejl, der kan tillaegges de kompetente myndigheder, med det formaal at opfylde den foerste betingelse.
27 Covita bemaerker vedroerende den anden betingelse, at det har en begraenset erhvervserfaring, idet det foerst blev stiftet i 1991. Covita tilfoejer, at det maa kunne udledes af Kommissionens telexmeddelelse af 29. juni 1992 til det graeske landbrugsministerium, hvormed der blev givet meddelelse om udligningsafgiftens paalaeggelse, at EF-Tidende af 23. juni 1992, hvori forordning nr. 1591/92 var trykt, ikke var blevet bragt i omloeb foer denne dato. Covita argumenterer videre, at det ikke kan forventes, at selskabet skal vide mere om de anvendelige afgifter end den kompetente toldmyndighed. Dette sammenfald af omstaendigheder udgoer ogsaa et »saerligt forhold« som forstaaet i artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 1430/79, idet Covita ikke har begaaet urigtigheder eller aabenlys forsoemmelse.
28 Frankrig og Kommissionen har anfoert, at Skidra Toldkontors blotte accept af Covita's toldangivelser over en meget kort periode ikke udgoer en fejl i efteropkraevningsforordningens artikel 5, stk. 2's betydning, som det var tilfaeldet i sagen Hewlett Packard France (23). Graekenland, Frankrig og Kommissionen anfoerer, at det var rimeligt enkelt at blive bekendt med fastsaettelsen af udligningsafgiften ved laesning af De Europaeiske Faellesskabers Tidende, der er den officielle kilde (24). Det maa med den samme begrundelse antages, at Covita har handlet aabenlyst forsoemmeligt, som forstaaet i artikel 13 i forordning nr. 1430/79. Det er endnu klarere i naervaerende sag, hvori Covita paa grundlag af markedspriserne kunne forvente, og rent faktisk forventede, at en udligningsafgift ville blive fastsat. Kun et bevis for, at den relevante udgave af EF-Tidende ikke blev bragt ud i tide, ville stoette Covita's sag. Kommissionen goer gaeldende, at den omstaendighed, at Covita ogsaa kontaktede det graeske landbrugsministerium, ikke kan opfattes som bevis i relation hertil. Graekenland bemaerker, at efteropkraevning altid ville vaere umulig, hvis ikke det kan forventes, at de handlende er bedre orienteret end toldmyndighederne, og derfor ikke var forpligtede til selv at soege at bekraefte den afgift, der paalaegges deres varer.
29 For saa vidt angaar artikel 5, stk. 2, i efteropkraevningsforordningen foelger det af fast retspraksis, at det tilkommer den nationale ret at anvende bestemmelsen i lyset af sagens faktum (25). De kompetente myndigheder er ikke berettigede til at ivaerksaette en procedure efter fortoldningen for at faa tilbagebetalt de afgifter, som ikke blev opkraevet, hvis de tre betingelser opregnet i artikel 5, stk. 2, er opfyldt (26). En fejl begaaet af de kompetente myndigheder antages kun at kunne opstaa fra deres egne aktive handlinger (27), og er normalt ikke et resultat af den indledende accept af en toldangivelse paa importstedet, som er genstand for gennemfoerelse af efterfoelgende undersoegelser (28). Spoergsmaalet om, hvorvidt en fejl begaaet af de kompetente myndigheder med rimelighed kunne forventes, at vaere opdaget af en godtroende debitor kraever, at den nationale ret tager hensyn til »fejlens karakter, de paagaeldende erhvervsdrivendes erfaring og den agtpaagivenhed, de har udvist« (29).
30 For saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt en fejl med rimelighed kunne vaere opdaget af en importoer i god tro, foelger det af fast retspraksis om artikel 5, stk. 2, i efteropkraevningsforordningen, at en agtpaagivende erhvervsdrivende, som har oparbejdet nogen erfaring i import- og eksportforretninger, forventes at laese De Europaeiske Faellesskabers Tidende for at goere sig selv bekendt med den faellesskabsret, der er anvendelig paa de transaktioner, han udfoerer. Som foelge heraf fastslog Domstolen baade i Binder-dommen (30) og Behn Verpackungsbedarf-dommen (31), at en saadan erhvervsdrivende, der skal fastlaegge den anvendelige sats, ikke kan henholde sig til angivelsen af satser i den nationale brugstarif. Domstolen fastslog ogsaa, at det dermed kan forlanges, at en erhvervsdrivende er bedre underrettet end den kompetente nationale myndighed (32). Det er min opfattelse, at den samme begrundelse gaelder i relation til de udtalelser og forsikringer, som Skidra Toldkontor gav til Covita. Den nationale ret, som har til opgave at vurdere god tro og agtpaagivenhed hos en erhvervsdrivende som Covita, skal tage hensyn til, at selv om regelmaessige forespoergsler kan vaere med til at etablere god tro, saa kan de ogsaa vise, at Covita var fuldt ud klar over det forhold, at det handlede paa et omraade, der var forbundet med hoej risiko. Hoej fortjeneste er ledsaget af hoej risiko. Den effektive virkning af paalaeggelse af en udligningsafgift kunne blive undergravet, hvis erhvervsdrivende kunne undgaa dens virkning ved, selv i god tro, at paaberaabe sig ukendskab til eksistensen af en saadan afgift.
31 Det eneste forhold, som kunne stoette Covita i denne henseende, er, hvis EF-Tidende dateret 23. juni 1992 ikke blev udgivet i den graeske version paa dagen angivet paa dens forside. I dette tilfaelde kunne det ikke forventes af Covita, at selskabet havde vaeret bekendt med vedtagelsen af forordning nr. 1591/92 (33). Endvidere ville udligningsafgiften overhovedet ikke have vaeret anvendelig foer dagen for offentliggoerelsen, medmindre det klart var angivet, at forordning nr. 1591/92 skulle have tilbagevirkende kraft (34). En forordning anses for at vaere offentliggjort inden for hele Faellesskabet paa den dato, der er anfoert paa det nummer af Tidende, der indeholder teksten til denne forordning (35). Det er dog den dato, som Domstolen har betegnet som den faktiske dato for offentliggoerelse, der er vigtig. Denne dato er den, hvor den omhandlede udgave var til raadighed paa Kontoret for De Europaeiske Faellesskabers Officielle Publikation i Luxembourg (36). Hvis datoen, der er angivet paa den i sagen omhandlede udgave, er forskellig fra den faktiske dato for offentliggoerelse, er det den sidstnaevnte dato, der skal tages i betragtning ved bedoemmelsen af den information, der var tilgaengelig for Covita. Paa den anden side varierer datoen, hvorpaa en forordning skal anses for offentliggjort ikke alt efter, hvornaar Tidende er til raadighed i de forskellige medlemsstater, uanset de forsinkelser, som maatte opstaa trods bestraebelser, der skal sikre en hurtig fordeling (37). Det tilkommer den nationale ret at afgoere spoergsmaalet, om der eksisterer en forsinkelse med offentliggoerelsen i Luxembourg af EF-Tidende af 23. juni 1992 (38). Jeg skal dog tilfoeje, at den blotte omstaendighed, at Kommissionen sendte en yderligere telexmeddelelse eller fax til de graeske myndigheder med information om vedtagelsen af forordning nr. 1591/92, ikke efter min opfattelse udgoer et bevis for forsinket offentliggoerelse.
32 I mangel af noget bevis i sagen for Domstolen for, at trykningen af Tidende var forsinket, og under hensyntagen til den kumulative karakter af de i artikel 5, stk. 2, i efteropkraevningsforordningen opregnede betingelser, er der ikke grund til for mig at behandle det selvstaendige forhold, om der i denne sag var en fejl, der kan henfoeres til en handling foretaget af de kompetente myndigheder.
33 Domstolen fastslog i Hewlett Packard-sagen, at artikel 13 i forordning nr. 1430/79 og artikel 5, stk. 2, i efteropkraevningsforordningen forfoelger det samme formaal, »nemlig at begraense efteropkraevninger af import- eller eksportafgifter til tilfaelde, hvor en saadan opkraevning er berettiget, og hvor den er forenelig med et grundlaeggende princip, f.eks. princippet om beskyttelse af den berettigede forventning« (39). Domstolen fortsatte:
»I dette perspektiv svarer betingelsen i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 om, at fejlen skulle kunne opdages, til betingelsen i artikel 13 i forordning nr. 1430/79 om urigtigheder eller aabenlys forsoemmelse, saaledes at betingelserne ifoelge denne bestemmelse i forordning nr. 1430/79 skal vurderes paa baggrund af betingelserne i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79« (40).
34 De to betingelser, der er opstillet i artikel 13 i forordning nr. 1430/79, er ogsaa kumulative: at der foreligger saerlige forhold, og den erhvervsdrivende ikke har begaaet aabenlys forsoemmelse eller urigtigheder (41). Som vi netop har set, er den sidste betingelse forbundet med spoergsmaalet om, hvorvidt en fejl i efteropkraevningsforordningens artikel 5, stk. 1, med rimelighed kunne forventes opdaget (42). Selv om de omstaendigheder, under hvilke Covita driver forretning, i visse henseender kan sammenlignes med omstaendighederne for de smaa selskaber, der var lokaliseret langt fra Athen, og som var sagsoegere i sagen Oryzomyli Kavallas mod Kommissionen (43), kan det efter min opfattelse kun siges, at Covita ikke har udvist forsoemmelighed, som anfoert i artikel 13 i forordning nr. 1430/79, hvis det kan fastslaas, at den graeske version af forordning nr. 1591/92 ikke kunne faas udleveret fra Kontoret for De Europaeiske Faellesskabers Officielle Publikationer i loebet af en del eller hele den omhandlede periode. Det er under disse omstaendigheder ikke noedvendigt for mig at undersoege, om der forelaa et saerligt forhold i artikel 13's betydning.
iii) Det andet spoergsmaal
35 Den nationale ret oensker med dette spoergsmaal at faa oplyst, om tidsfristerne i artikel 3 og 5 i forordning nr. 1854/89 er bindene og har direkte virkning, saa manglende overholdelse af fristerne forhindrer en senere bogfoering i regnskaberne og gennemfoerelse af en toldafgift.
36 Den Franske Republik og Det Forenede Kongerige anfoerer, at de tidsfrister, der er fastsat i forordning nr. 1854/89, er udformet til blot at harmonisere bogfoeringspraksis og dermed konkurrencebetingelser i Faellesskabet samt til at fastlaegge, hvornaar penge skulle vaere overfoert til Faellesskabets budget, hvorimod de ikke har nogen betydning for efteropkraevning af toldafgifter. Frankrig, Det Forenede Kongerige og Kommissionen goer endvidere gaeldende, at datoen for starten paa den periode, der er henvist til i artikel 5 i forordning nr. 1854/89, hvor toldmyndighederne har mulighed for at beregne en toldskyld, normalt ikke er kendt for den enkelte erhvervsdrivende. De anfoerer, som ogsaa Graekenland goer, at artikel 2, stk. 1, i efteropkraevningsforordningen fastsaetter den eneste begraensning i faellesskabsretten for efteropkraevningshandlinger. Frankrig bemaerker, at bestemmelsen i andet afsnit af artikel 2, stk. 1, om beregning af den treaarige efteropkraevningsperiode i tilfaelde af manglende bogfoering af en toldskyld beviser, at en saadan mangel ikke har indflydelse paa myndighedernes ret til efteropkraevning.
37 Jeg er enig i alle de argumenter, der er anfoert af Frankrig, Graekenland, Det Forenede Kongerige og Kommissionen imod at fortolke artikel 3 og 5 i forordning nr. 1854/89 saaledes, at de skaber praeklusive frister for en efteropkraevning af toldafgifter. Det er klart, at tidsfristerne i disse bestemmelser dels henviser til bogfoering i regnskaberne og ikke til tilbagesoegning af det omhandlede beloeb, dels var fastsat af bogfoeringshensyn snarere end for at skabe rettigheder for de enkelte erhvervsdrivende. Jeg mener, at dette er endeligt bevist ved eksistensen af en saerlig tidsfrist paa tre aar for efteropkraevning i artikel 2, stk. 1, i efteropkraevningsforordningen, og saerligt ved den omstaendighed, at det om denne tidsfrist er bestemt, at den kan loebe enten fra datoen for toldskyldens indfoerelse i regnskaberne eller, hvor dette ikke er sket, fra datoen for toldskyldens opstaaen. Artikel 2, stk. 1, fastsaetter den eneste begraensning af perioden for efteropkraevning af toldskyld.
V - Forslag til afgoerelse
38 Set i lyset af det ovenfor anfoerte, foreslaar jeg, at Domstolen besvarer de af den nationale ret forelagte spoergsmaal, som foelger:
»1) Udligningsafgiften i henhold til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1591/92 af 22. juni 1992 om opkraevning af en udligningsafgift ved indfoersel af kirsebaer med oprindelse i Bulgarien gaelder for kirsebaer til industriel forarbejdning.
2) En erhvervsdrivende, som har oparbejdet nogen erfaring i import og eksport, kan ikke paaberaabe sig artikel 5, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkraevning af import- og eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter, eller artikel 13 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1430/79 af 2. juli 1979 om godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, saafremt vedkommende ved laesning af De Europaeiske Faellesskabers Tidende kunne have gjort sig bekendt med de faellesskabsretlige regler, der var anvendelige paa hans transaktioner, men undlod at goere det.
3) De tidsfrister, der er fastsat i artikel 3 og 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1854/89 af 14. juni 1989 om bogfoering af importafgifter og eksportafgifter, der udgoer en toldskyld, udelukker ikke de kompetente toldmyndigheders ret til at foretage efteropkraevning af toldafgifter, som er omfattet af den tidsfrist, der er fastsat i artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1697/79.«
(1) - EFT L 168, s. 18.
(2) - Kommissionen oplyser, at en foerste telefax blev sendt til det graeske landbrugsministerium den 23.6.1992 med oplysning om vedtagelse af forordning nr. 1591/92.
(3) - EFT 1972 II, s. 423.
(4) - Den seneste aendring forud for de begivenheder, der giver anledning til naervaerende sag, er indeholdt i Raadets forordning (EOEF) nr. 1156/92 af 28.4.1992 om aendring af forordning (EOEF) nr. 1035/72 om den faelles markedsordning for frugt og groensager (EFT L 122, s. 3).
(5) - EFT L 88, s. 17.
(6) - EFT L 259, s. 1.
(7) - EFT L 102, s. 27.
(8) - EFT L 197, s. 1.
(9) - EFT L 175, s. 1.
(10) - EFT L 286, s. 1.
(11) - Se artikel 4 og 6 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3799/86 af 12.12.1986 om gennemfoerelsesbestemmelserne til artikel 4a, 6a, 11a og 13 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1430/79 om godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter (EFT L 352, s. 19).
(12) - EFT L 186, s. 1.
(13) - Der er ikke angivet en henvisning til denne udgave af den kombinerede nomenklatur.
(14) - Se note (a) i bilagene C I, C II og C IV til Raadets forordning (EOEF) nr. 3953/92 af 21.12.1992 om ordningen for indfoersel til Faellesskabet af varer med oprindelse i republikkerne Bosnien-Hercegovina, Kroatien og Slovenien og paa den tidligere jugoslaviske republik Makedoniens omraade (EFT 1992 L 406, s. 1), og note 1.1 i bilag 9 til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2454/93 af 2.7.1993 om visse gennemfoerelsesbestemmelser til Raadets forordning (EOEF) nr. 2913/92 om indfoerelse af en EF-toldkodeks (EFT 1993 L 253, s. 1).
(15) - Se forordning nr. 2587/91, hvis relevante afsnit er citeret ovenfor.
(16) - Angivelsen er ogsaa anvendt uden definition i bilag I og II til traktaten.
(17) - Se som et eksempel blandt mange, dom af 1.6.1995, sag C-467/93, Analog Devices, Sml. I, s. 1403.
(18) - Note (a) i bilaget til Raadets forordning (EOEF) nr. 1509/92 af 5.6.1992 om fjernelse af Ungarn, Polen og Tjekkoslovakiet fra listerne over lande, der er omfattet af Faellesskabets generelle praeferenceordning, med virkning fra den 1.3. (EFT 1992 L 159, s. 1), og note (a) i bilaget til Raadets forordning (EOEF) nr. 2245/92 af 27.7.1992 om indfoerelse af faellesskabstilsyn med visse landbrugsprodukter, der har oprindelse i Cypern, Egypten, Jordan, Israel, Tunesien, Syrien, Malta, Marokko og Libanon, og som er omfattet af referencemaengder (1992) (EFT L 218, s. 125). Se ogsaa note (a) i bilagene C 1, C II og C IV til forordning nr. 3953/92, som Covita henviste til i dets argumentation. Den forskellige formulering, der er anvendt i note 1.1 i bilag 9 til forordning nr. 2454/93, som Covita ogsaa henviste til, ser ud til at have den samme betydning.
(19) - Jeg har udelukkende set paa foranstaltninger, som har vaeret behandlet i Domstolens retspraksis. For at fatte mig i korthed giver jeg her kun to af de senere eksempler, som ikke vil blive naevnt i den foelgende diskussion: sammenhold beskrivelsen af KN-kode ex 8536 5000 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3696/88 af 18.11.1988 om midlertidig suspension af de autonome satser i den faelles toldtarif for en raekke industrivarer (EFT L 329, s. 1), med den i KN-kode 8536 5000 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2658/87 af 23.7.1987 om told og statistiknomenklaturen og den faelles toldtarif (EFT L 256, s. 1). (Dom af 31.3.1992, sag C-338/90, Hamlin Electronics, Sml. I, s. 2333); og beskrivelsen i KN-kode ex 51.01 A i Raadets forordning (EOEF) nr. 1162/79 af 12.6.1979 om midlertidig suspension af de autonome satser i den faelles toldtarif for en raekke industrivarer (EFT L 147, s. 1) og Raadets forordning (EOEF) nr. 1481/80 af 9.6.1980 om midlertidig suspension af de autonome satser i den faelles toldtarif for en raekke industrivarer (EFT L 148, s. 1) med den i KN-kode 51.01 A i Raadets forordning (EOEF) nr. 3000/79 af 20.12.1979 om aendring af forordning (EOEF) nr. 950/68 om den faelles toldtarif (EFT L 342, s. 1). (Dom af 18.3.1986, sag 58/85, Ethicon, Sml. s. 1131).
(20) - EFT L 332, s. 1.
(21) - Der er henvist til dommen ovenfor i fodnote 17. Se ogsaa dobbelthenvisningen til koderne ex 15.07, ex 15.17 og ex 23.04, der beskriver henholdsvis olivenolie og andre vegetabilske olier end olivenolie, i forskellig tilstand, i Raadets forordning nr. 136/66/EOEF af 22.9.1966 om oprettelse af en faelles markedsordning for fedtstoffer (EFT 1965-1966 I, s. 193) (dom af 11.3.1982, sag 129/81, Fancon, Sml. s. 967).
(22) - Dog er den relevante kode ikke indledt med angivelsen »ex« i alle saadanne tilfaelde. Se f.eks. Raadets forordning (EOEF) nr. 4082/87 af 21.12.1987 (EFT L 382, s. 2), som ikke kun indskraenker anvendelsen af suspensionen af afgift til kirsebaer inden for den citerede kode ved henvisning til deres oprindelse, men ogsaa ved at udelukke en bestemt klasse, her Morello kirsebaer.
(23) - Dom af 1.4.1993, sag C-250/91, Sml. I, s. 1819, herefter »Hewlett Packard«.
(24) - Dom af 12.7.1989, sag 161/88, Binder, Sml. s. 2415, praemis 19 og 20, af 28.6.1990, sag C-80/89, Behn Verpackungsbedarf, Sml. I, s. 2659, praemis 13 og 14, og Rettens dom af 5.6.1996, sag T-75/95, Guenzler Aluminium mod Kommissionen, Sml. II, s. 497, praemis 50.
(25) - Dom af 26.6.1990, sag C-64/89, Deutsche Fernsprecher, Sml. I, s. 2535, af 8.4.1992, sag C-371/90, Beirafrio, Sml. I, s. 2715, og af 16.7.1992, sag C-187/91, Belovo, Sml. I, s. 4937.
(26) - Dom af 22.10.1987, sag 314/85, Foto-Frost, Sml. s. 4199, og af 23.5.1989, sag 378/87, Top Hit Holzvertrieb, Sml. s. 1359.
(27) - Dom af 27.6.1991, sag C-348/89, Mecanarte, Sml. I, s. 3277, praemis 23, og af 14.5.1996, forenede sager C-153/94 og C-204/94, Faroe Seafood m.fl., Sml. I, s. 2465, praemis 91.
(28) - Jf. Faroe Seafood-dommen, der er naevnt umiddelbart ovenfor. Denne situation aendres, hvis et stort antal ensartede angivelser accepteres uden bemaerkninger over en laengere tidsperiode, se Hewlett Packard-dommen, praemis 20 og 21.
(29) - Se f.eks. Faroe Seafood-dommen, praemis 99, Deutsche Fernsprecher-dommen, praemis 24, og Hewlett Packard-dommen, praemis 22.
(30) - Praemis 22.
(31) - Praemis 14.
(32) - A.st., praemis 17. Se ogsaa Deutsche Fernsprecher-dommen, praemis 17, og Guenzler Aluminium-dommen, praemis 47.
(33) - Se dom af 15.5.1986, sag 160/84, Oryzomyli Kavallas mod Kommissionen, Sml. s. 1633, praemis 19, der omhandler det tilsvarende omraade reguleret af artikel 13 i forordning nr. 1430/79.
(34) - Se dom af 31.3.1977, sag 88/76, Exportation des Sucres mod Kommissionen, Sml. s. 709, praemis 16 og 17.
(35) - Dom af 25.1.1979, sag 98/78, Racke, Sml. s. 69, praemis 17.
(36) - A.st., praemis 15.
(37) - A.st., praemis 16.
(38) - Se Rettens dom af 22.1.1997, sag T-115/94, Opel Austria mod Raadet, Sml. II, s. 39, praemis 127 til 133, for en gentagelse af disse principper, og et eksempel paa en sag om forsinkelse med den faktiske trykning.
(39) - Praemis 39.
(40) - A.st.
(41) - Se Guenzler Aluminium-dommen, praemis 54.
(42) - A.st., praemis 55.
(43) - Praemis 19.