62015TJ0381(02)_RES
Zadeva T‑381/15 RENV II
International Management Group (IMG)
proti
Evropski komisiji
Sodba Splošnega sodišča (deveti razširjeni senat) z dne 4. septembra 2024
„Nepogodbena odgovornost – Finančni predpisi Unije – Izvrševanje proračuna Unije na način posrednega upravljanja s strani mednarodne organizacije – Sklep, s katerim se pravni osebi zavrne priznanje statusa mednarodne organizacije – Dovolj resna kršitev pravnega pravila, s katerim so posameznikom podeljene pravice – Dolžnost skrbnega ravnanja – Premoženjska škoda – Izguba možnosti subjekta, da kot mednarodna organizacija s Komisijo sklepa pogodbe v okviru posrednega upravljanja in da pobira pripadajoče upravne stroške – Vzročna zveza – Zahteva po neposredni in gotovi vzročni zvezi – Neobstoj vpliva ugotovljene nezakonitosti na status mednarodne organizacije, ki je potreben za pridobitev odškodnine – Dogodek, do katerega je prišlo po nezakonitem aktu in bi ga sodišče Unije lahko upoštevalo – Retroaktivna odločba o ugotovitvi neobstoja statusa mednarodne organizacije, ki je potreben za pridobitev odškodnine v zadevnem obdobju“
Sodni postopek – Sodba Sodišča, ki zavezuje Splošno sodišče – Pogoji – Vrnitev zadeve v odločanje po pritožbi – Pravna vprašanja, o katerih je Sodišče dokončno odločilo v okviru pritožbe – Pravnomočnost – Obseg
(Statut Sodišča, člen 61, drugi odstavek; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 215)
(Glej točki 27 in 28.)
Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Nezakonitost – Dovolj resna kršitev prava Unije – Kršitev dolžnosti skrbnega ravnanja s strani Komisije v okviru preučitve statusa mednarodne organizacije – Sprejetje sklepa, ki je očitno brez pravne in dejanske utemeljitve
(člen 340, drugi odstavek, PDEU)
(Glej točke od 37 do 43.)
Proračun Evropske unije – Finančna uredba – Izvrševanje proračuna – Izvrševanje s posrednim upravljanjem – Poseben postopek za mednarodne organizacije – Nezakonit sklep Komisije, s katerim je subjektu zavrnila sklenitev sporazumov o posrednem upravljanju zaradi dvomov glede njegovega statusa mednarodne organizacije – Izguba možnosti za sklenitev teh sporazumov in pridobitev finančnega nadomestila za posredne stroške – Dopustnost
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 966/2012, člena 58(1)(c)(ii) in 60(2))
(Glej točke od 47 do 50.)
Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Nezakonitost – Škoda – Vzročna zveza – Nezakonit sklep Komisije, s katerim je subjektu zavrnila sklenitev sporazumov o posrednem upravljanju zaradi dvomov glede njegovega statusa mednarodne organizacije – Kršitev dolžnosti skrbnega ravnanja – Neobstoj vpliva ugotovljene nezakonitosti na status mednarodne organizacije, ki je potreben za pridobitev odškodnine – Neobstoj neposredne in gotove vzročne zveze med to nezakonitostjo in zatrjevano škodo – Zavrnitev odškodninske tožbe v celoti
(člen 340, drugi odstavek, PDEU)
(Glej točke od 58 do 66 in 84.)
Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Nezakonitost – Škoda – Vzročna zveza – Nezakonit sklep Komisije, s katerim je subjektu zavrnila sklenitev sporazumov o posrednem upravljanju zaradi dvomov glede njegovega statusa mednarodne organizacije – Retroaktivna odločba o ugotovitvi neobstoja statusa mednarodne organizacije v zadevnem obdobju – Neobstoj dejanske in gotove škode – Zavrnitev odškodninske tožbe v celoti
(člen 340, drugi odstavek, PDEU)
(Glej točke od 67 do 69 in 84.)
Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Nezakonitost – Presoja nezakonitosti akta ali ravnanja institucije – Obveznost upoštevanja pravnih in dejanskih elementov, ki so obstajali ob sprejetju navedenega akta ali v času navedenega ravnanja
(člen 340, drugi odstavek, PDEU)
(Glej točki 74 in 75.)
Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Nezakonitost – Škoda – Vzročna zveza – Presoja – Možnost sodišča Unije, da upošteva pravne ali dejanske elemente, nastale po sprejetju nezakonitega akta ali ravnanja
(člen 340, drugi odstavek, PDEU)
(Glej točke od 76 do 79.)
Povzetek
Splošno sodišče, ki je odločalo v razširjeni sestavi, je kot neutemeljeno zavrnilo odškodninsko tožbo, ki jo je družba International Management Group (IMG) vložila za povrnitev škode, ki naj bi jo utrpela zaradi sklepa Evropske komisije z dne 8. maja 2015, s katerim je slednja odločila, da s tožečo stranko ne bo sklenila novega sporazuma o prenosu pooblastil na način posrednega upravljanja, ki so ga takrat veljavni finančni predpisi Evropske unije (
1
) določali v korist mednarodnih organizacij, dokler njen pravni status ne bo dokončno razjasnjen (v nadaljevanju: sklep z dne 8. maja 2015). Splošno sodišče je s sodbo prvič priznalo možnost, da mednarodna organizacija, ki ji je Komisija nezakonito zavrnila sklenitev sporazuma o upravljanju prenosa sredstev proračuna Unije na način posrednega upravljanja, zahteva odškodnino za izgubo možnosti za sklenitev takega sporazuma.
Tožeča stranka, družba International Management Group (IMG), je bila ustanovljena 25. novembra 1994, da bi se državam in mednarodnim organizacijam, ki sodelujejo pri obnovi Bosne in Hercegovine, omogočilo, da imajo za to na voljo poseben subjekt.
Komisija je 7. novembra 2013 na podlagi Uredbe št. 966/2012 (
2
) sprejela Izvedbeni sklep o letnem akcijskem načrtu 2013 za Mjanmar/Burmo, (
3
) ki se financira iz splošnega proračuna Unije. Ta sklep je med drugim določal program razvoja trgovine, katerega stroške naj bi financirala Unija in katerega izvajanje naj bi bilo treba zagotoviti s skupnim upravljanjem s tožečo stranko.
Evropski urad za boj proti goljufijam (OLAF) je 17. februarja 2014 Komisijo obvestil o začetku preiskave o statusu tožeče stranke. OLAF je v končnem poročilu v bistvu menil, da tožeča stranka ni mednarodna organizacija v smislu uredb št. 1605/2002 (
4
) in št. 966/2012.
Komisija je nazadnje sprejela sklep z dne 8. maja 2015, s katerim je odločila, da njene službe do popolne gotovosti glede tega, ali ima tožeča stranka status mednarodne organizacije, z njo ne bodo sklenile novega sporazuma o prenosu pooblastil na način posrednega upravljanja, ki ga določa Uredba št. 966/2012.
Tožeča stranka je pri Splošnem sodišču vložila tožbo, s katero je predlagala razglasitev ničnosti sklepa z dne 8. maja 2015 in povrnitev škode, ki naj bi ji bila s tem sklepom povzročena. Tožeča stranka je po zavrnitvi te tožbe s sodbo z dne 2. februarja 2017, IMG/Komisija, (
5
) pri Sodišču vložila pritožbo. Sodišče je s sodbo z dne 31. januarja 2019, International Management Group/Komisija, (
6
) razveljavilo navedeno sodbo Splošnega sodišča in razglasilo ničnost sklepa Komisije z dne 8. maja 2015 ter zadevo T‑381/15 vrnilo v razsojanje Splošnemu sodišču, da odloči o odškodninskem zahtevku tožeče stranke v zvezi s škodo, ki naj bi nastala zaradi tega sklepa.
Splošno sodišče je s sodbo z dne 9. septembra 2020, IMG/Komisija, (
7
) zavrnilo odškodninski zahtevek tožeče stranke. Ta je pri Sodišču vložila pritožbo.
Komisija je 8. junija 2021 sprejela sklep, s katerim tožeči stranki z retroaktivnim učinkom od 16. decembra 2014 (
8
) ni priznala statusa mednarodne organizacije, ki je v finančnih predpisih Unije določen kot pogoj za izvrševanje proračuna Unije na način posrednega upravljanja (v nadaljevanju: sklep z dne 8. junija 2021).
Sodišče je s sodbo z dne 22. septembra 2022, IMG/Komisija, (
9
) deloma razveljavilo prvotno sodbo in zadevo T‑381/15 RENV vrnilo v razsojanje Splošnemu sodišču, da odloči o zahtevku tožeče stranke za povrnitev premoženjske škode, ki naj bi ji bila povzročena s sklepom z dne 8. maja 2015.
Presoja Splošnega sodišča
Splošno sodišče je najprej opozorilo, da se po tem, ko je Sodišče razveljavilo odločbo Splošnega sodišča in mu zadevo vrnilo v ponovno razsojanje, postopek pred Splošnim sodiščem začne s sodbo Sodišča, (
10
) Splošno sodišče pa mora odločiti o vseh predlogih, ki jih je podala tožeča stranka, razen o tistih, o katerih je bilo odločeno v delih izreka prvotne odločbe Splošnega sodišča, ki jih Sodišče ni razveljavilo, in o razlogih, na katerih nujno temeljijo ti deli izreka, saj so ti postali pravnomočni. (
11
)
Splošno sodišče je najprej opozorilo, da je nastanek nepogodbene odgovornosti Unije odvisen od izpolnitve več pogojev, in sicer mora obstajati dovolj resna kršitev pravnega pravila, s katerim so posameznikom podeljene pravice, škoda mora biti dejanska, med kršitvijo obveznosti, ki je naložena avtorju akta, in škodo, ki je nastala oškodovancu, pa mora obstajati vzročna zveza.
Na prvem mestu, glede pogoja v zvezi z obstojem dovolj resne kršitve pravnega pravila, s katerim so posameznikom podeljene pravice, je Splošno sodišče pojasnilo, da ima Komisija široko diskrecijsko pravico, kadar izvaja svojo dolžnost izvrševanja proračuna Unije na način posrednega upravljanja, ki tej instituciji omogoča, da naloge izvrševanja proračuna zaupa mednarodnim organizacijam. (
12
) Poleg tega je Splošno sodišče tudi poudarilo, da dolžnost skrbnega ravnanja, ki je neločljivo povezana z načelom dobrega upravljanja (
13
) in ki se na splošno uporablja za delovanje uprave Unije v njenih odnosih z javnostjo, institucijam Unije nalaga, da ravnajo skrbno in preudarno, tako da preučijo vse upoštevne elemente obravnavanega primera.
V obravnavani zadevi pa iz sodbe, izdane v pritožbenem postopku, (
14
) izhaja, da je Sodišče ugotovilo obstoj dovolj resne kršitve dolžnosti skrbnega ravnanja, ki jo je imela Komisija pri sprejetju sklepa z dne 8. maja 2015. Zato je Splošno sodišče ugotovilo, da je Komisija s sprejetjem sklepa z dne 8. maja 2015 kršila svojo dolžnost skrbnega ravnanja in s tem storila dovolj resno kršitev prava Unije, ki je lahko podlaga za njeno odgovornost.
Na drugem mestu, vsaka škoda, katere povrnitev se zahteva v okviru tožbe zaradi nepogodbene odgovornosti Unije na podlagi člena 340, drugi odstavek, PDEU, mora biti dejanska in gotova. Poleg tega je za to, da bi se lahko uveljavljala nepogodbena odgovornost Unije, potrebno, da škoda dovolj neposredno izhaja iz nezakonitega ravnanja institucij.
Vsekakor mora stranka, ki uveljavlja nepogodbeno odgovornost Unije, predložiti prepričljive dokaze o obstoju in obsegu škode, ki jo uveljavlja, ter o obstoju dovolj neposredne vzročne zveze med ravnanjem zadevne institucije in zatrjevano škodo. Poleg tega sodišče Unije obstoja resnične in gotove škode ne more obravnavati abstraktno, temveč mora o njem presoditi glede na konkretne dejanske okoliščine, lastne vsaki zadevi, ki mu je predložena v obravnavo.
Zlasti je Splošno sodišče ugotovilo, da če Komisija nezakonito zavrne sklenitev sporazuma o prenosu pooblastil na način posrednega upravljanja z mednarodno organizacijo, je mogoče, da je zadevni organizaciji zaradi tega nastala škoda, ki ustreza izgubi priložnosti, da bi se ji ta pooblastila dodelila. Popolna izključitev izgube priložnosti sklenitve sporazuma o prenosu pooblastil na način posrednega upravljanja iz popravljive škode pa v primeru, da je prišlo do kršitve prava Unije, ne more biti dopustna, ker bi taka popolna izključitev te izgube priložnosti, zlasti v sporu ekonomske narave, dejansko onemogočila povrnitev škode.
Tako iz zgoraj navedenih preudarkov izhaja, da v okoliščinah, kakršne so te v obravnavani zadevi, če Komisija nezakonito zavrne sklenitev sporazuma o prenosu pooblastil na način posrednega upravljanja z mednarodno organizacijo, lahko zadevna organizacija zahteva odškodnino za škodo, ki ne ustreza finančnemu nadomestilu za posredne stroške, ki je povezano z izvajanjem takega sporazuma, ampak izgubi priložnosti za pridobitev takega nadomestila.
V zvezi s tem je Splošno sodišče, prvič, glede vprašanja obstoja dovolj neposredne vzročne zveze med nezakonitostjo sklepa z dne 8. maja 2015 in izgubo priložnosti, na katero se sklicuje tožeča stranka, opozorilo, da se ta nezakonitost nanaša na kršitev dolžnosti skrbnega ravnanja, ki jo ima Komisija pri izvajanju svoje diskrecijske pravice. Nezakonitost, do katere pri sprejemanju sklepa institucije Unije pride zaradi kršitve dolžnosti skrbnega ravnanja, pa ne vpliva nujno na utemeljenost zadevnega sklepa. To velja za nezakonitost sklepa z dne 8. maja 2015.
Iz sodbe, izdane v pritožbenem postopku, (
15
) namreč izhaja, da ugotovitev nezakonitosti sklepa z dne 8. maja 2015 ne ustvarja nobene obveznosti za Komisijo, da tožeči stranki prizna status mednarodne organizacije, ki ga je zahtevala, pri čemer je bilo to priznanje v skladu s finančnimi predpisi Unije in v primeru tožeče stranke obvezen pogoj za to, da bi lahko ta nadaljevala izvrševanje proračuna Unije na način posrednega upravljanja in, posledično, da bi lahko Splošno sodišče v okviru te odškodninske tožbe ugotovilo, da je njena trditev v zvezi z izgubo priložnosti, da s Komisijo sklene nove sporazume o upravljanju na ta način, utemeljena.
Zato kršitve dolžnosti skrbnega ravnanja pri sprejemanju sklepa z dne 8. maja 2015 ni mogoče šteti za neposreden in gotov vzrok za finančno škodo, ki jo uveljavlja, to je za izgubo priložnosti, da bi po tem datumu kot mednarodna organizacija sklepala nove sporazume o prenosu pooblastil za upravljanje proračuna Unije na način posrednega upravljanja in da bi prejemala zneske iz naslova nadomestila posrednih stroškov.
Glede, drugič, vprašanja, ali je škoda, ki jo zatrjuje tožeča stranka, dejanska in gotova, iz sklepa z dne 8. junija 2021, katerega zakonitost je Splošno sodišče potrdilo s sodbo z dne 4. septembra 2024, IMG/Komisija, (
16
) s katero je kot neutemeljeno zavrnilo ničnostno tožbo, ki jo je tožeča stranka vložila zoper ta sklep, izhaja, da ta od 16. decembra 2014 ne more zahtevati statusa mednarodne organizacije.
Ker torej tožeča stranka, kot izhaja iz sklepa z dne 8. junija 2021, na dan sprejetja odločbe z dne 8. maja 2015 in pozneje ni izpolnjevala pogoja, da ima status mednarodne organizacije, ki je določen v finančnih predpisih Unije, ni imela niti najmanjše možnosti za nadaljnje izvrševanje proračuna Unije na način posrednega upravljanja in posledično za prejemanje zneskov iz naslova nadomestila posrednih stroškov.
Glede na zgornje ugotovitve tej odškodninski tožbi, ki temelji na predpostavki, da je tožeča stranka mednarodna organizacija v smislu finančnih predpisov Unije in je zato imela resno možnost, da še naprej izvršuje proračun Unije na način posrednega upravljanja, ni mogoče ugoditi.
Z razglasitvijo ničnosti sklepa s strani sodišča Unije ne nastane pravica do odškodnine za finančno škodo, ki jo uveljavlja naslovnik tega sklepa, če zadevna institucija po sodbi, s katero je bila ugotovljena ničnost, sprejme retroaktivno odločbo, katere izrek je enak, sodišče Unije pa meni, da je izrek te nove odločbe zakonit.
(
1
)	Uredba (EU, Euratom) št. 966/2012 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 (UL 2012, L 298, str. 1).
(
2
)	Člen 84 Uredbe št. 966/2012.
(
3
)	Izvedbeni sklep C(2013) 7682 final.
(
4
)	Uredba Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 z dne 25. junija 2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 4, str. 74).
(
5
)	Sodba z dne 2. februarja 2017, IMG/Komisija (T‑381/15, neobjavljena, EU:T:2017:57).
(
6
)	Sodba z dne 31. januarja 2019, International Management Group/Komisija (C‑183/17 P in C‑184/17 P, EU:C:2019:78).
(
7
)	Sodba z dne 9. septembra 2020, IMG/Komisija (T‑381/15 RENV, EU:T:2020:406, v nadaljevanju: prvotna sodba).
(
8
)	Komisija se je na ta datum, 16. decembra 2014, odločila, da izvajanje programa za razvoj trgovine iz zgorajnavedenega izvedbenega sklepa v okviru posrednega upravljanja zaupa organizaciji, ki ni tožeča stranka.
(
9
)	Sodba z dne 22. septembra 2022, IMG/Komisija (C‑619/20 P in C‑620/20 P, EU:C:2022:722, v nadaljevanju: sodba, izdana v pritožbenem postopku).
(
10
)	Na podlagi člena 215 Poslovnika Splošnega sodišča.
(
11
)	Člen 61, drugi odstavek, Statuta Sodišča določa, da če je zadeva vrnjena Splošnemu sodišču, je to sodišče glede pravnih vprašanj vezano na odločitev Sodišča.
(
12
)	V skladu s členom 58(1)(c) Uredbe št. 966/2012 in členom 62 finančne uredbe (EU, Euratom) 2018/1046 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. julija 2018 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije, spremembi uredb (EU) št. 1296/2013, (EU) št. 1301/2013, (EU) št. 1303/2013, (EU) št. 1304/2013, (EU) št. 1309/2013, (EU) št. 1316/2013, (EU) št. 223/2014, (EU) št. 283/2014 in Sklepa št. 541/2014/EU ter razveljavitvi Uredbe (EU, Euratom) št. 966/2012 (UL 2018, L 193, str. 1).
(
13
)	Določenim v členu 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.
(
14
)	Točke od 189 do 194 sodbe, izdane v pritožbenem postopku.
(
15
)	Natančneje, točki 113 in 156 sodbe, izdane v pritožbenem postopku.
(
16
)	Sodba z dne 4. septembra 2024, IMG/Komisija (T-509/21, EU:C:2024:589).