SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (prvi senat)
z dne 2. decembra 2008
Zadeva T-471/04
Georgios Karatzoglou
proti
Evropski agenciji za obnovo (EAR)
„Javni uslužbenci – Začasni uslužbenec – Vrnitev v razsojanje Sodišču prve stopnje po razglasitvi ničnosti – Odpoved pogodbe – Obveznost obrazložitve – Zloraba pooblastil – Načelo dobrega upravljanja“
Predmet: Tožba za razglasitev ničnosti odločbe EAR z dne 26. februarja 2004, s katero je bila tožeči stranki odpovedana pogodba o zaposlitvi.
Odločitev: Tožba se zavrne. Georgios Karatzoglou in Evropska agencija za obnovo (EAR) nosita vsak svoje stroške, ki sta jih priglasila
pred Sodiščem in Sodiščem prve stopnje.
Povzetek
1.      Uradniki – Začasni uslužbenci – Ločeni ureditvi – Odpoved pogodbe o zaposlitvi začasnega uslužbenca za nedoločen čas – Obveznost
obrazložitve – Neobstoj
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 25, drugi odstavek; Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člena 11 in 47(2)(a))
2.      Uradniki – Tožba – Tožbeni razlogi – Zloraba pooblastil – Pojem
3.      Uradniki – Začasni uslužbenci – Odpoved pogodbe o zaposlitvi začasnega uslužbenca za nedoločen čas – Predlog za premestitev
v drugo državo – Zavrnitev
1.      Enostranska odpoved pogodbe o zaposlitvi začasnega uslužbenca za nedoločen čas, izrecno predvidena v členu 47(2)(a) Pogojev
za zaposlitev drugih uslužbencev, spada na področje široke diskrecijske pravice pristojnega organa, uslužbenec pa jo prizna
ob svoji zaposlitvi. Utemeljena je s pogodbo o zaposlitvi in je zato ni treba obrazložiti. Začasni uslužbenec, čigar zaposlitev
temelji na pogodbi, ki se lahko odpove enostransko in brez obrazložitve ob upoštevanju prava, ki se uporablja, se s tega vidika
bistveno razlikuje od uradnika. Zanj ne velja stalnost zaposlitve, ki je zagotovljena uradniku, saj svoje naloge po definiciji
opravlja v omejenem obdobju. Položaj začasnega uslužbenca se zato razlikuje od položaja uradnika, za katerega veljajo Kadrovski
predpisi, in tako izključuje, da se po analogiji uporabi člen 25, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov o obveznosti obrazložitve
odločb, ki posegajo v položaj, kot je na splošno določena v členu 11 navedenih predpisov.
(Glej točki 35 in 36.)
Napotitev na: Sodišče, 18. oktober 1977, Schertzer proti Parlamentu, 25/68, Recueil, str. 1729, točki 39 in 40; Sodišče, 19. junij 1992,
V. proti Parlamentu, C‑18/91 P, Recueil, str. I‑3997, točka 39; Sodišče prve stopnje, 28. januar 1992, Speybrouck proti Parlamentu,
T‑45/90, Recueil, str. II‑33, točka 93; Sodišče prve stopnje, 17. marec 1994, Hoyer proti Komisiji, T‑51/91, RecFP, str. I‑A‑103
in II‑341, točka 27; Sodišče prve stopnje, 15. februar 2005, Pyres proti Komisiji, T‑256/01, ZOdl. JU, str. I‑A‑23 in II‑99,
točka 43; Sodišče prve stopnje, 6. junij 2006, Girardot proti Komisiji, T‑10/02, ZOdl. JU, str. I‑A‑2‑129 in II‑A‑2‑609, točka
72.
2.      Pojem zlorabe pooblastil ima točno določen obseg in se nanaša na uporabo pooblastil upravnega organa za drug namen kot za
tistega, za katerega so mu bila podeljena. Pri odločbi gre za zlorabo pooblastil le, če je na podlagi objektivnih, upoštevnih
in skladnih dokazov jasno, da je bila sprejeta za doseganje drugih namenov kot tistih, ki so bili določeni. V zvezi s tem
ni dovolj navesti nekatera dejstva v podporo svojih trditev, ampak je treba navesti natančne, objektivne in skladne dokaze,
ki lahko podprejo njihovo resničnost ali vsaj verjetnost, saj brez teh dokazov ni mogoče izpodbijati vsebinske pravilnosti
trditev zadevne institucije.
(Glej točki 49 in 50.)
Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 5. julij 2000, Samper proti Parlamentu, T‑111/99, RecFP, str. I‑A‑135 in II‑611, točka
64; Sodišče prve stopnje, 19. september 2001, E proti Komisiji, T‑152/00, RecFP, str. I‑A‑179 in II‑813, točka 69; Sodišče
prve stopnje, 13. december 2005, Cwik proti Komisiji, združene zadeve T‑155/03, T‑157/03 in T‑331/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑411
in II‑1865, točki 179 in 180.
3.      Na podlagi načela dobrega upravljanja mora uprava pri odločanju o položaju uslužbenca upoštevati vse elemente, na katerih
naj bi temeljila njena odločitev, in pri tem upoštevati ne samo interes službe, ampak tudi interes zadevnega uslužbenca. Uprava,
ki je začasnemu uslužbencu predlagala premestitev v drugo državo namesto odpovedi pogodbe, pri odpovedi pogodbe uslužbenca,
ki je zavrnil to premestitev, upošteva ne samo interes službe, ampak tudi interes tega uslužbenca.
(Glej točke od 56 do 58.)
Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 16. marec 2004, Afari proti ECB, T‑11/03, RecFP, str. I‑A‑65 in II‑267, točka 42; Sodišče
za uslužbence, 13. december 2007, Sequeira Wandschneider proti Komisiji, F‑28/06, še neobjavljena v ZOdl. JU, točka 150.