62012CC0151
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
JULIANE KOKOTT,
predstavljeni 30. maja 2013 (
1
)
Zadeva C-151/12
Evropska Komisija
proti
Kraljevini Španiji
„Direktiva 2000/60/ES — Vodna politika Unije — Razvrščanje in prikaz ekološkega stanja površinskih voda — Povodja v avtonomnih skupnostih — Zakonodajne pristojnosti španske države — Ureditev v Kataloniji“
I – Uvod
1.
Komisija predlaga, naj se ugotovi, da Kraljevina Španija glede svojih povodij znotraj posameznih skupnosti ni izpolnila svojih obveznosti iz členov 4(8), 7(2) ter 10(1) in (2) Okvirne direktive o vodah (
2
) ter točk 1.3 in 1.4 Priloge V k tej direktivi.
2.
Povodje je v členu 2(13) Okvirne direktive o vodah opredeljeno kot območje kopnega, s katerega ves površinski odtok teče preko zaporedja potokov, rek in lahko tudi jezer skozi eno samo rečno ustje, estuarij ali delto v morje.
3.
V primeru povodij znotraj posameznih španskih skupnosti so vse te vode v eni sami avtonomni skupnosti. Kolikor je razvidno, ima zakonodajno pristojnost za prenos Okvirne direktive o vodah za ta povodja zadevna avtonomna skupnost.
4.
Nasprotno pa ima španska država na podlagi člena 149(1)(22) španske ustave izključno pristojnost za zakonodajo, urejanje in koncesije glede vodnih virov in rabe vode, če vode tečejo skozi več kot eno avtonomno skupnost. To velja predvsem za tako imenovana „medskupnostna povodja“ v Španiji, ki se raztezajo na območju več kot ene avtonomne skupnosti.
5.
Očitki Komisije se nanašajo samo na povodja znotraj posameznih skupnosti. Delijo se v tri skupine: najprej je treba obravnavati to, da naj bi bile določbe – ki jih je navedla Španija – za prenos členov 4(8), 7(2) ter 10(1) in (2) Okvirne direktive o vodah in točke 1.3 Priloge V k tej direktivi za povodja znotraj posameznih skupnosti, razen Katalonije, sprejete prepozno (v zvezi s tem glej točko II). Nasprotno so bile določbe – ki jih je navedla Španija – za prenos točke 1.4 Priloge V za ta povodja sicer sprejete pravočasno, vendar je dvomljivo, ali dejansko zagotavljajo učinkovit prenos (v zvezi s tem glej točko III). Na koncu pa je treba preučiti katalonski prenos navedenih določb za povodja, ki so izključno v tej skupnosti (v zvezi s tem glej točko IV).
II – Členi 4(8), 7(2) in 10(1) in (2) Okvirne direktive o vodah ter točka 1.3 Priloge V k tej direktivi
6.
Države članice so morale v skladu s členom 24(1), prvi pododstavek, Direktive 2000/60 sprejeti zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, najkasneje do 22. decembra 2003. (
3
) To velja tudi za člene 4(8), 7(2) in 10(1) in (2) Okvirne direktive o vodah ter točko 1.3 Priloge V k tej direktivi.
7.
Člen 10 Okvirne direktive o vodah sicer določa poseben rok 12 let za vzpostavitev in/ali izvajanje določenih ukrepov nadzora emisij. Kot pa Komisija navaja, čemur nihče ne ugovarja, pri tem ne gre za rok za prenos te določbe, ampak za rok, v katerem naj bi se zagotovili specifični nadzori, določeni s to določbo. Bistvena določba člena 10 je namreč zaveza k izvajanju nadzora nad emisijami. Nadzori nad emisijami, ki se le vzpostavijo, ne pa tudi izvajajo, nimajo polnega učinka in bi bili le težko združljivi s ciljem Unije iz člena 191 PDEU in člena 37 Listine o temeljnih pravicah, da se zagotovi visoka raven varstva okolja. Zato je treba te nadzore zagotoviti v dvanajstih letih.
8.
Navedbe vzpostavitve nadzora, ki bo morebiti potreben, pa ni mogoče razlagati tako, da velja dvanajstletni rok tudi za sprejetje zakonskega okvira za ukrepe, določene v členu 10. Nasprotno, ta zakonski okvir je treba sprejeti v splošnem roku iz člena 24(1), prvi pododstavek.
9.
Kar zadeva postopek, pa je upošteven drug trenutek. V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba namreč obstoj neizpolnitve obveznosti presoditi glede na položaj države članice, kot je obstajal ob poteku roka, določenega v obrazloženem mnenju. Sodišče naknadnih sprememb ne more upoštevati. (
4
) Komisija je v obrazloženem mnenju z dne 22. marca 2010 Španiji določila še zadnji rok za prenos navedenih določb, to je 22. maj 2010.
10.
Španija pa se, kar zadeva prenos za povodja znotraj posameznih skupnosti, razen Katalonije, sklicuje na nacionalni predpis, ki je začel veljati šele po poteku tega roka, to je na uredbo ARM/1195/2011 z dne 11. maja 2011. (
5
) Ker se ta uredba v tem postopku ne more upoštevati, je tožba iz tega vidika utemeljena.
III – Točka 1.4 Priloge V k Okvirni direktivi o vodah
11.
Kar zadeva prenos točke 1.4 Priloge V k Okvirni direktivi o vodah pa Španija navaja določbo, ki je začela veljati že pred potekom navedenega roka, to je oddelek 5.1 uredbe ARM/2656/2008 z dne 10. septembra 2008, ki je bila sprejeta na ravni države. (
6
)
12.
Na obravnavi 25. aprila 2013 je Komisija ta tožbeni razlog omejila na točko 1.4.1., od (i) do (iii), Priloge V k Okvirni direktivi o vodah. Te določbe zavezujejo države članice k vzpostavitvi določenih sistemov spremljanja.
13.
Te obveznosti so sicer del celotnega sistema Okvirne direktive o vodah, zaradi česar je Priloga V navedena v različnih določbah. Vendar pa zavezujoči učinek točke 1.4.1., od (i) do (iii), Priloge V ni odvisen od teh preostalih določb, ampak izhaja že iz njenega besedila.
14.
Tudi oddelek 5.1 uredbe ARM/2656/2008 se nanaša na ta vprašanja. Vendar določbe navedene uredbe na podlagi člena 1(2) te uredbe veljajo le za medskupnostna povodja. Zdi se, da to ustreza razdelitvi pristojnosti med državo in avtonomnimi skupnostmi. Kolikor je razvidno, so za ureditve, ki zadevajo povodja znotraj posameznih skupnosti, pristojne zadevne avtonomne skupnosti.
15.
Komisija zato meni, da prenos točke 1.4.1., od (i) do (iii), Priloge V k Okvirni direktivi o vodah za povodja znotraj posameznih skupnosti ni zagotovljen.
16.
Španija pa zatrjuje, da v skladu s španskim ustavnim pravom, če ni predpisov avtonomnih skupnosti, že oddelek 5.1 uredbe ARM/2656/2008 zagotavlja prenos točke 1.4.1., od (i) do (iii), Priloge V k Okvirni direktivi o vodah tudi za povodja znotraj posameznih skupnosti. Španija se pri tem sklicuje na člen 149(3) španske ustave, predvsem na tretji stavek:
„Področja nalog, ki jih ustava izrecno ne dodeljuje državi, lahko na podlagi svojih statutov urejajo avtonomne skupnosti. Pristojnost na področjih, ki niso navedena v statutih o avtonomiji, ima država, katere predpisi imajo v spornih primerih prednost pri vseh vsebinah, ki niso v izključni pristojnosti avtonomnih skupnosti. Pravo, sprejeto na ravni države, vedno dopolnjuje pravo avtonomnih skupnosti.“
17.
Sodišče ne more odločiti, ali se lahko oddelek 5.1 uredbe ARM/2656/2008 na podlagi člena 149(3), tretji stavek, španske ustave dejansko uporabi za povodja znotraj posameznih skupnosti. Pri tem gre za vprašanje španskega prava, o katerem lahko odločijo le španska sodišča. Glede na razpoložljive podatke se to do zdaj še ni zgodilo.
18.
Taka ugotovitev pa za odločitev o tem tožbenem razlogu ni potrebna. V korist Komisije je treba namreč ugotoviti, da se uredba ARM/2656/2008 glede na svoje besedilo za povodja znotraj posameznih skupnosti ne uporablja. Zato je treba preučiti, ali je Španija uspela dokazati, da je s členom 149(3), tretji stavek, španske ustave presežena ta omejitev področja uporabe.
19.
V zvezi s tem je res, da je na podlagi člena 288, tretji odstavek, PDEU direktiva za vsako državo članico, na katero je naslovljena, sicer zavezujoča glede cilja, ki ga je treba doseči, pri čemer pa prepušča nacionalnim organom izbiro oblike in metod. Iz tega sledi, da ima Španija, tako kot katera koli druga država članica, na izbiro obliko in metode za prenos Okvirne direktive o vodah. (
7
)
20.
Zato se za prenos določb prava Unije v nacionalno pravo ne zahteva nujno njihovega formalnega in dobesednega povzemanja v izrecno in posebno določbo. Lahko se mu zadovolji s splošnim pravnim okvirom, če ta učinkovito zagotavlja polno uporabo določb prava Unije na zadostno jasen in natančen način. (
8
)
21.
Posebej zaradi obstoja splošnih načel ustavnega ali upravnega prava je lahko prenos direktive s posebnimi zakonskimi ali podzakonskimi ukrepi odveč, če ta načela dejansko zagotavljajo, da nacionalna uprava direktivo v celoti uporablja, in če je v primeru, da se z zadevno določbo direktive nameravajo ustvariti pravice za posameznike, pravni položaj, ki izhaja iz teh načel, dovolj natančen in jasen ter se upravičenci lahko seznanijo z vsemi svojimi pravicami in se po potrebi lahko nanje sklicujejo pred nacionalnimi sodišči. (
9
)
22.
Zato ni mogoče izključiti, da določba, kot je člen 149(3), tretji stavek, španske ustave zadostuje za prenos direktiv, tudi če ni ukrepov, katerih izrecni namen je prenos.
23.
Neodvisno od vprašanja, ali točka 1.4.1., od (i) do (iii), Priloge V Okvirne direktive o vodah – morda v povezavi z direktivo o informacijah o okolju (
10
) – ustvarja pravice za posameznike, se pri takem načinu prenosa zahteva najmanj to, da se dejansko zagotavlja, da nacionalna uprava direktivo v celoti uporablja.
24.
Iz tega vidika je izrecna omejitev področja uporabe na povodja med skupnostmi v uredbi ARM/2656/2008 glavna ovira. Dopolnitev prava avtonomnih skupnosti glede povodij znotraj posameznih skupnosti, bi zahtevala uporabo, ki bi presegala besedilo tega predpisa.
25.
Države članice pa morajo pri prenosu in uporabi direktiv upoštevati načela prava Unije, (
11
) predvsem načelo pravne varnosti. To načelo omejuje obveznost skladne razlage tako, da ne more biti podlaga za razlago nacionalnega prava contra legem. (
12
) Zato je dvomljivo, ali bi bilo sploh združljivo s pravom Unije, če bi se uredba ARM/2656/2008 za prenos Okvirne direktive o vodah uporabljala v nasprotju s svojim besedilom za povodja znotraj posameznih skupnosti.
26.
Ta pomislek velja predvsem, če bi lahko razlaga contra legem ustvarjala obveznosti ali slabši položaj za posameznike, kar v tem primeru ni neposredno razvidno. Prenos, katerega skladnost z načelom pravne varnosti je vprašljiva, pa tudi težko zagotovi, da nacionalna uprava direktivo v celoti uporablja. Vedno bi namreč obstajalo tveganje, da se pristojni organi ravnajo predvsem po besedilu določb.
27.
Španija zatrjuje, da jasnejši prenos za povodja znotraj posameznih skupnosti za celotno državo iz ustavnega vidika ni mogoč. Ureditev, ki bi izrecno – četudi subsidiarno – veljala za ta območja, naj bi namreč posegala v pristojnosti skupnosti.
28.
Ta argumentacija pa ponazarja pomanjkljivost prenosa na podlagi člena 149(3), tretji stavek, španske ustave: subsidiarna uporaba prava, sprejetega na ravni države, naj se ravno ne bi zagotavljala z jasnostjo, ki je potrebna za prenos direktiv, ampak naj bi do nje prišlo le izjemoma, če ni druge možnosti.
29.
Mehanizem subsidiarne uporabe ureditev, sprejetih na ravni države, ki ga je predstavila Španija, to potrjuje. V skladu s predstavljeno sodno prakso španskega ustavnega sodišča se namreč te ureditve ne uporabijo že takrat, kadar avtonomna skupnost ni sprejela ureditve glede vprašanja, ki je urejeno na ravni države, ampak samo, če uporabnik prava ugotovi pravno praznino. (
13
)
30.
Kadar pravo Unije ni bilo preneseno, sicer marsikaj govori v prid domneve pravne praznine, vendar pa subsidiarna uporaba prava, sprejetega na ravni države, v tem primeru po svoji naravi ne bi bila sigurnejše zagotovljena kot neposredna uporaba zadevne določbe direktive. Sodišče pa neposredne uporabe ne sprejema kot zadostno nadomestilo prenosa. (
14
)
31.
Tudi napotitve na uredbo ARM/2656/2008 v načrtih avtonomnih skupnosti za upravljanje zadevnih povodij ne omogočajo, da bi se ta uredba priznala kot ustrezen prenos v zvezi s povodji znotraj posameznih skupnosti. Ni namreč razvidno, ali so skupnosti k temu pravno zavezane. Upoštevanje uredbe bi lahko bilo utemeljeno tudi zgolj s prikladnostjo. Potem bi bila iz napotitev razvidna le upravna praksa, ki je Sodišče prav tako ne priznava, ker se lahko kadarkoli spremeni. (
15
)
32.
Komisija prav tako pravilno poudarja, da bi lahko avtonomne skupnosti za zadevna povodja zelo enostavno izrecno določile ustrezno uporabo ureditve, sprejeto na ravni države, in s tem zagotovile potrebno pravno varnost. Vendar se to ni storilo.
33.
Zato sicer ni mogoče izključiti, da oddelek 5.1 uredbe ARM/2656/2008 v povezavi s členom 149(3), tretji stavek, španske ustave v praksi zagotavlja, da španska uprava v celoti uporablja točko 1.4.1, od (i) do (iii), priloge V k Okvirni uredbi o vodah. Ni pa mogoče ugotoviti, da bi bilo to zagotovljeno.
34.
Nasprotno kot meni Španija, ta izid ne pomeni nespoštovanja – v nasprotju s členom 4(2) PEU – njene nacionalne identitete, ki je neločljivo povezana z njenimi temeljnimi političnimi in ustavnimi strukturami, vključno z regionalno in lokalno samoupravo. Ni izključeno, da se v federalnih in decentraliziranih sistemih izvajanje prava Unije zagotovi s subsidiarno uporabo pravnih predpisov, sprejetih na ravni države. Vendar glede te subsidiarno uporabe ne sme obstajati nobenega dvoma. Špansko pravo teh zahtev ne izpolnjuje.
35.
Nasprotno: bilo bi v nasprotju s pridržkom španskega ustavnega prava glede subsidiarne uporabe prava, sprejetega na ravni države, če bi se taka uporaba sprejela kot prenos direktive. Ne bi se primerno upoštevala zakonodajna odgovornost, ki izhaja iz pristojnosti skupnosti.
36.
Povzeto je zato treba ugotoviti, da Španija glede povodij znotraj posameznih skupnosti, razen Katalonije, ni izpolnila svojih obveznosti iz točke 1.4.1, od (i) do (iii), priloge V k Okvirni direktivi o vodah.
IV – Prenos v Kataloniji
37.
Zdaj je treba preizkusiti prenos v Kataloniji. Španija je v odgovoru na tožbo prvič zatrjevala, da je Katalonija prenesla določbe Okvirne direktive o vodah, ki jih je navedla Komisija.
38.
Komisija pravilno zatrjuje, da Španija ni izpolnila svoje obveznosti sodelovanja v predhodnem postopku na podlagi člena 4(3) PEU. Španija bi morala Komisijo o katalonskih ukrepih načeloma obvestiti že v predhodnem postopku. (
16
) Vendar ta kršitev prava Unije ni predmet tega postopka.
39.
Komisija pa iz te kršitve sklepa, da Sodišče navedb glede prenosa v Kataloniji ne more upoštevati. Precedens, (
17
) na katerega se je pri tem oprla, pa se je nanašal na podatke, ki so bili predloženi šele na obravnavi, zaradi česar so bili na podlagi člena 42(1) takrat veljavnega poslovnika (zdaj člen 128(1)) predloženi z zamudo.
40.
Nasprotno pa kršitev člena 4(3) PEU v pripravljalnem postopku načeloma ne preprečuje, da Španija nove dokaze in razloge prvič navede v odgovoru na tožbo. To zajema posebej trditve glede prenosa, ki v predhodnem postopku še niso bile zatrjevane. (
18
)
41.
Ker Španija zatrjuje, da so bile z navedenimi katalonskimi določbami prenesene zadevne določbe Okvirne direktive o vodah, je naloga Komisije, da to trditev izpodbije. Komisija mora namreč v postopku zaradi neizpolnitve obveznosti dokazati obstoj zatrjevane neizpolnitve obveznosti. Sodišču mora predložiti dokaze, ki jih to potrebuje, da preveri obstoj te neizpolnitve, brez sklicevanja na kakršno koli domnevo. (
19
)
42.
Komisija se do novih trditev opredeljuje le tako, da pravilno opozarja, da je bil načrt upravljanja za območje rek v Kataloniji z dne 5. septembra 2011 (
20
) sprejet prepozno, da bi se lahko upošteval v tem postopku. To velja tudi za program ukrepov Katalonije z dne 23. novembra 2010, (
21
) ki ga je Španija prav tako navedla.
43.
Španija poleg drugih ureditev, ki so bile sprejete pravočasno, navaja ta ukrepa kot prenos členov 7(2) in 10(1) in (2) Okvirne direktive o vodah. Zato so bile te določbe glede na trditve Španije v trenutku, ki je upošteven v tem postopku, tudi v Kataloniji prenesene le delno, ne pa v celoti.
44.
Španija pa za prenos člena 4(8) Okvirne direktive o vodah in točk 1.3 in 1.4.1, od (i) do (iii), Priloge V k tej direktivi v Kataloniji navaja le katalonski dekret 380/2006 z dne 10. oktobra 2006 (
22
) in katalonski program z dne 3. junija 2008. (
23
) Oba ukrepa sta ob poteku roka iz obrazloženega mnenja že veljala. Zato se lahko preizkusi, ali so bile z njima prenesene navedene določbe.
45.
Španija je ta ukrepa površno predstavila, ni pa ju Sodišču predložila. Ker pa Komisija ni vložila vsebinskih ugovorov, prenosa pa tudi ne prereka, ker za njega ni vedela, ni mogoče ugotoviti, da ta predpisa ne izpolnjujeta zahtev iz člena 4(8) Okvirne direktive o vodah in točk 1.3 in 1.4.1, od (i) do (iii), Priloge V k tej direktivi.
46.
Zato je treba ugotoviti, da v upoštevnem trenutku člena 7(2) ter 10(1) in (2) Okvirne direktive o vodah v Kataloniji nista bila prenesena v celoti.
V – Stroški
47.
V skladu s členom 138(1) Poslovnika Sodišča se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Ker je Komisija predlagala, da se Kraljevini Španiji naloži plačilo stroškov, Španija pa s svojimi navedbami v pretežnem delu ni uspela, glede dela, v katerem je uspela, pa v predhodnem postopku ni predložila vseh koristnih informacij o določbah notranjega prava, na podlagi katerih je štela, da je izpolnila obveznosti iz Direktive, (
24
) se ji naloži plačilo stroškov.
VI – Predlog
48.
Zato predlagam, naj Sodišče odloči tako:
1.
Kraljevina Španija za svoja povodja znotraj posameznih skupnosti, razen Katalonije, ni sprejela vseh ukrepov, potrebnih za prenos členov 4(8), 7(2) in 10(1) in (2) Direktive 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike ter točk 1.3 in 1.4.1, od (i) do (iii), Priloge V k tej direktivi.
2.
Kraljevina Španija za svoja povodja, ki so v celoti v Kataloniji, ni sprejela vseh ukrepov, potrebnih za prenos členov 7(2) in 10(1) in (2) Direktive 2000/60.
3.
V preostalem delu se tožba zavrne.
4.
Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.
(
1
)	Jezik izvirnika: nemščina.
(
2
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 5, str. 275).
(
3
)	Sodba z dne 11. septembra 2012 v zadevi Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias in drugi (C-43/10, točke od 43 do 46).
(
4
)	Sodbe z dne 28. junija 2007 v zadevi Komisija proti Španiji (C-235/04, ZOdl., str. I-5415, točka 52), z dne 6. septembra 2012 v zadevi Komisija proti Belgiji (C-150/11, točka 43) in z dne 6. novembra 2012 v zadevi Komisija proti Madžarski (C-286/12, točka 41).
(
5
)	Orden ARM/1195/2011, de 11 de mayo, por la que se modifica la Orden ARM/2656/2008, de 10 de septiembre, por la que se aprueba la instrucción de planificación hidrológica, BOE, št. 114, z dne 13. maja 2011, str. 48584.
(
6
)	Orden ARM/2656/2008, de 10 de septiembre, por la que se aprueba la instrucción de planificación hidrológica, BOE, št. 229, z dne 22. septembra 2008, str. 38472.
(
7
)	Sodbi z dne 13. decembra 2007 v zadevi Komisija proti Irski (C-418/04, ZOdl., str. I-10947, točka 157) in z dne 14. oktobra 2010 v zadevi Komisija proti Avstriji (C-535/07, ZOdl., str. I-9483, točka 60).
(
8
)	Sodbe z dne 27. aprila 1988 v zadevi Komisija proti Franciji (252/85, Recueil, str. 2243, točka 5), z dne 12. julija 2007 v zadevi Komisija proti Avstriji (C-507/04, ZOdl., str. I-5939, točka 89) in z dne 27. oktobra 2011 v zadevi Komisija proti Poljski (C-311/10, točka 40).
(
9
)	Sodbe z dne 23. maja 1985 v zadevi Komisija proti Nemčiji (29/84, Recueil, 1661, točka 23), z dne 20. novembra 2003 v zadevi Komisija proti Franciji (C-296/01, Recueil, str. I-13909, točka 55) in z dne 3. decembra 2009 v zadevi Komisija proti Belgiji (C-475/08, Recueil, str. I-11503, točka 41).
(
10
)	Direktiva 2003/4/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o dostopu javnosti do informacij o okolju in o razveljavitvi Direktive Sveta 90/313/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 7, str. 375).
(
11
)	Sodbe z dne 18. maja 2000 v zadevi Rombi in Arkopharma (C-107/97, Recueil, str. I-3367, točka 65), z dne 27. junija 2006 v zadevi Parlament proti Svetu (C-540/03, ZOdl., str. I-5769, točka 105), z dne 29. januarja 2008 v zadevi Promusicae (C-275/06, ZOdl., str, I-271, točka 68) in z dne 6. decembra 2012 v združenih zadevah O in S (C-356/11 in C-357/11, točka 80).
(
12
)	Sodbe z dne 4. julija 2006 v zadevi Adeneler in drugi (C-212/04, ZOdl., str. I-6057, točka 110), z dne 15. aprila 2008 v zadevi Impact (C-268/06, ZOdl., str. I-2483, točka 100), z dne 16. julija 2009 v zadevi Mono Car Styling (C-12/08, ZOdl., str. I-6653, točka 61) in z dne 24. januarja 2012 v zadevi Dominguez (C-282/10, točka 25).
(
13
)	V zvezi z uporabo določbe po analogiji v pravu Unije glej sodbo z dne 11. novembra 2010 v zadevi Grootes (C-152/09, ZOdl., str. I-11285, točka 41).
(
14
)	Sodbi z dne 6. maja 1980 v zadevi Komisija proti Belgiji (102/79, Recueil, str. 1473, točka 12) in z dne 2. maja 1996 v zadevi Komisija proti Nemčiji (C-253/95, Recueil, str. I-2423, točka 13) ter sodba Komisija proti Belgiji (navedena v opombi 9, točka 44).
(
15
)	Sodbe z dne 24. marca 1994 v zadevi Komisija proti Belgiji (C-80/92, Recueil, str. I-1019, točka 20), Komisija proti Franciji (navedena v opombi 9, točka 54) in z dne 27. januarja 2011 v zadevi Komisija proti Luksemburgu (C-490/09, ZOdl., str. I-247, točka 47).
(
16
)	Sodbi z dne 26. aprila 2005 v zadevi Komisija proti Irski (C-494/01, ZOdl., str. I-3331, točka 44 in naslednje) in z dne 26. aprila 2007 v zadevi Komisija proti Italiji (C-135/05, ZOdl., str. I-3475, točka 27 in naslednje).
(
17
)	Sodba z dne 13. junija 2002 v zadevi Komisija proti Španiji (C-474/99, Recueil, str. I-5293, točka 42 in naslednje).
(
18
)	Sodbi z dne 16. junija 2005 v zadevi Komisija proti Italiji (C-456/03, ZOdl., str. I-5335, točka 41) in z dne 30. novembra 2006 v zadevi Komisija proti Luksemburgu (C-32/05, ZOdl., str. I-11323, točke od 52 do 56).
(
19
)	Sodbe z dne 25. maja 1982 v zadevi Komisija proti Nizozemski (96/81, Recueil, str. 1791, točka 6), z dne 14. junija 2007 v zadevi Komisija proti Finski (C-342/05, ZOdl., str. I-4713, točka 23) in z dne 19. decembra 2012 v zadevi Komisija proti Belgiji (C-577/10, točka 34).
(
20
)	Real Decreto 1219/2011, de 5 de septiembre, por el que se aprueba el Plan de gestión del distrito de cuenca fluvial de Cataluña, BOE, št. 228, z dne 22. septembra 2011.
(
21
)	Programa de Medidas aprobado por Acuerdo del Gobierno de la Generalidad de Cataluña de 23 de noviembre de 2010.
(
22
)	Decreto 380/2006, de 10 de octubre, por el que se aprueba el Reglamento de la planificación hidrológica, DOGC, št. 4740, z dne 16. oktobra 2006, str. 42776.
(
23
)	Programa de Seguimiento y Control del Distrito de Cuenca Fluvial de Cataluña, aprobado por acuerdo del Gobierno de la Generalidad de Cataluña (GOV/128/2008) de 3 de junio de 2008.
(
24
)	V tem smislu glej sodbo Komisija proti Luksemburgu (navedena v opombi 18, točka 87).