Začasna izdaja
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
z dne 30. aprila 2026(*)
„ Predhodno odločanje – Konkurenca – Člen 101 PDEU – Omejevalni sporazumi – Direktiva 2014/104/EU – Člen 3(2) – Pravica do popolne odškodnine za škodo, povzročeno z omejevalnim sporazumom – Plačilo obresti – Člen 22(2) – Časovna veljavnost nacionalnih določb o prenosu – Določitev datuma, od katerega je treba plačati obresti – Čas nastanka škode v primeru nakupa blaga po previsokih cenah “
V zadevi C‑191/25,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija) z odločbo z dne 27. februarja 2025, ki je na Sodišče prispela 10. marca 2025, v postopku
Wenzel Logistics GmbH
proti
Mercedes-Benz Group AG,
ob udeležbi
MAN Truck & Bus SE,
MAN Truck & Bus Deutschland GmbH,
SODIŠČE (tretji senat),
v sestavi C. Lycourgos (poročevalec), predsednik senata, O. Spineanu‑Matei, sodnica, S. Rodin, N. Piçarra in N. Fenger, sodniki,
generalna pravobranilka: J. Kokott,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–        za Wenzel Logistics GmbH M. Pilz, Rechtsanwalt,
–        za Mercedes‑Benz Group AG J. Bottyanfy, C. von Köckritz, H. Weiß in H. Wollmann, Rechtsanwälte,
–        za MAN Truck & Bus SE in MAN Truck & Bus Deutschland GmbH F. Neumayr in M. Schifferl, Rechtsanwälte,
–        za Evropsko komisijo B. Ernst in A. Keidel, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 3(2) in člena 22(2) Direktive 2014/104/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. novembra 2014 o nekaterih pravilih, ki urejajo odškodninske tožbe po nacionalnem pravu za kršitve določb konkurenčnega prava držav članic in Evropske unije (UL 2014, L 349, str. 1).
2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbama Wenzel Logistics GmbH in Mercedes‑Benz Group AG zaradi povrnitve škode, nastale zaradi kršitve člena 101(1) PDEU.
Pravni okvir
Pravo Unije
3        Člen 101(1) PDEU določa:
„Kot nezdružljivi z notranjim trgom so prepovedani vsi sporazumi med podjetji, sklepi podjetniških združenj in usklajena ravnanja, ki bi lahko prizadeli trgovino med državami članicami in katerih cilj oziroma posledica je preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na notranjem trgu, zlasti tisti, ki:
(a)      neposredno ali posredno določajo nakupne ali prodajne cene ali druge pogoje poslovanja;
[…].“
4        V uvodni izjavi 12 Direktive 2014/104 je navedeno:
„Ta direktiva je del pravnega reda Unije v zvezi s pravico do odškodnine za škodo, povzročeno s kršitvami konkurenčnega prava Unije, zlasti glede vrnitve v prejšnje stanje in opredelitve škode, kakor sta opredeljeni v sodni praksi Sodišča [Evropske unije], ter vnaprej ne omejuje nadaljnjega razvoja pravnega reda Unije na tem področju. Vsakdo, ki je utrpel škodo, povzročeno s takšno kršitvijo, lahko zahteva odškodnino za dejansko izgubo (damnum emergens) in dobiček, za katerega je bila ta oseba prikrajšana (izgubljeni dobiček ali lucrum cessans), ter plačilo obresti, ne glede na to, ali so te kategorije v nacionalnem pravu opredeljene ločeno ali skupaj. Plačilo obresti je bistveni del odškodnine za povračilo nastale škode, ob upoštevanju pretečenega časa, pri čemer bi ga bilo treba plačati od nastanka škode do dejanskega plačila odškodnine, brez poseganja v opredelitev kot izravnalne ali zamudne obresti v nacionalnem pravu in v vprašanje, ali se pretečeni čas upošteva kot ločena kategorija (obresti) ali kot sestavni del dejanske izgube ali izgubljenega dobička. Pravila, ki se uporabljajo v ta namen, določijo države članice.“
5        Člen 3 te direktive, naslovljen „Pravica do popolne odškodnine“, določa:
„1.      Države članice zagotovijo, da fizične ali pravne osebe, ki so utrpele škodo zaradi kršitve konkurenčnega prava, lahko zahtevajo in dobijo popolno odškodnino za takšno škodo.
2.      S popolno odškodnino se za osebo, ki je utrpela škodo, vzpostavi stanje, v katerem bi bila, če ne bi bilo kršitve konkurenčnega prava. Popolna odškodnina zato zajema pravico do odškodnine za dejansko izgubo in izgubljeni dobiček skupaj s plačilom obresti.
[…]“
6        Člen 21 navedene direktive, naslovljen „Prenos“, v odstavku 1, prvi pododstavek, določa:
„Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, do 27. decembra 2016. […]“
7        Člen 22 te direktive, naslovljen „Časovna veljavnost“, določa:
„1.      Države članice zagotovijo, da se nacionalni ukrepi, sprejeti na podlagi člena 21 za uskladitev z bistvenimi določbami te direktive, ne uporabljajo retroaktivno.
2.      Države članice zagotovijo, da se vsi nacionalni ukrepi, sprejeti na podlagi člena 21, ki niso ukrepi iz odstavka 1, ne uporabljajo za odškodninske tožbe, ki so bile predložene nacionalnim sodiščem pred 26. decembrom 2014.“
8        V skladu s členom 23 Direktive 2014/104 je ta direktiva začela veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije, in sicer 26. decembra 2014.
Avstrijsko pravo
9        Člen 1000(1) Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch (splošni civilni zakonik) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: ABGB), določa:
„Za obresti, ki so bile dogovorjene brez določitve njihove višine, ali za zakonske obresti velja 4‑odstotna stopnja na leto, če zakon ne določa drugače.“
10      Člen 1333 ABGB določa:
„1.      Škoda, ki jo je dolžnik povzročil svojemu upniku z zamudo plačila denarne terjatve, se povrne z zakonskimi obrestmi (člen 1000(1)).
2.      Upnik lahko poleg zakonskih obresti zahteva tudi povrnitev druge škode, ki mu jo je povzročil dolžnik, zlasti potrebne stroške izvensodnih ukrepov izvršbe ali izterjave, kolikor so v ustreznem razmerju s terjatvijo, ki se izterjuje.“
11      Člen 37a(1) Bundesgesetz gegen Kartelle und andere Wettbewerbsbeschränkungen (Kartellgesetz 2005) (zakon o boju proti omejevalnim sporazumom in drugim omejevanjem konkurence (zakon o omejevalnih sporazumih iz leta 2005) (BGBl. I, 61/2005; v nadaljevanju: KartG) je v različici, objavljeni v BGBl. I, 13/2013, določal:
„Kdor krivdno krši konkurenčno pravo, je dolžan povrniti s tem povzročeno škodo. Če je bilo blago ali storitev pridobljeno po previsoki ceni, odškodninski zahtevek ni izključen zgolj zato, ker je bilo blago ali storitev prodano naprej. Pri odločanju o obsegu škode […] se lahko zlasti upošteva korist, ki jo je podjetje pridobilo s kršitvijo. Podjetje mora od odškodninskega zahtevka ob uporabi po analogiji člena 1333 ABGB plačati obresti od nastanka škode.“
12      V skladu s členom 86 KartG v različici, objavljeni v BGBl. I, 13/2013, se je ta člen 37a uporabljal za kršitve konkurenčnega prava, storjene po 28. februarju 2013.
13      Avstrijski zakonodajalec je leta 2017 za zagotovitev prenosa Direktive 2014/104 v svoj pravni red spremenil KartG. Člen 37c(1) KartG v različici, objavljeni v BGBl. I, 56/2017, določa:
„Kdor krivdno krši konkurenčno pravo, je dolžan povrniti s tem povzročeno škodo.“
14      Člen 37d KartG v različici, objavljeni v BGBl. 56/2017, določa:
„1.      Odškodnina za škodo obsega tudi izgubljeni dobiček.
2.      Zavezanec za plačilo odškodnine mora od odškodninskega zahtevka ob uporabi člena 1333 ABGB po analogiji plačati obresti od nastanka škode.“
15      V skladu s členom 86 KartG v različici, objavljeni v BGBl. I, 56/2017, so določbe iz prejšnjih dveh točk začele veljati 27. decembra 2016 in se uporabljajo za povrnitev škode, nastale po 26. decembru 2016, medtem ko se za škodo, nastalo pred 27. decembrom 2016, uporabljajo določbe KartG v različici, objavljeni v BGBl. I, 13/2013, in torej zlasti člen 37a tega zakona v skladu s podrobnimi pravili, navedenimi v točkah 11 in 12 te sodbe.
16      Člen 37d KartG v različici, objavljeni v BGBl. I, 176/2021, določa:
„1.      Določbe tega oddelka urejajo odškodninsko odgovornost za škodo, povzročeno s kršitvami konkurenčnega prava, ter njeno uveljavljanje.
2.      Namen teh določb je prenos Direktive [2014/104].“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
17      Evropska komisija je 19. julija 2016 sprejela Sklep C(2016) 4673 final v zvezi s postopkom na podlagi člena 101 [PDEU] in člena 53 Sporazuma EGP (Zadeva AT.39824 – Tovornjaki). Povzetek tega sklepa je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije
6. aprila 2017 (UL 2017, C 108, str. 6).
18      Iz tega sklepa izhaja, da je bilo 15 evropskih proizvajalcev tovornjakov, in sicer družbe MAN SE, MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, MAN Truck & Bus AG, Daimler AG, Fiat Chrysler Automobiles NV, CNH Industrial NV, Iveco SpA, Iveco Magirus AG, AB Volvo (publ), Volvo Lastvagnar AB, Renault Trucks SAS, Volvo Group Trucks Central Europe GmbH, PACCAR Inc., DAF Trucks Deutschland GmbH in DAF Trucks NV, udeleženih pri omejevalnem sporazumu, ki je med drugim prepovedan s členom 101 PDEU, in sicer s sklepanjem tajnih dogovorov o določanju cen in zvišanju bruto cen tovornjakov v Evropskem gospodarskem prostoru ter o časovnem okviru in prevalitvi stroškov za uvedbo tehnologij z nizkimi emisijami za tovornjake v skladu z veljavnimi standardi (v nadaljevanju: zadevni omejevalni sporazum). Kar zadeva družbe MAN SE, MAN Truck & Bus Deutschland GmbH in MAN Truck & Bus AG, je ta kršitev trajala od 17. januarja 1997 do 20. septembra 2010, pri preostalih dvanajstih udeleženih družbah pa od 17. januarja 1997 do 18. januarja 2011.
19      Družba Wenzel Logistics je prevozna družba s sedežem v Avstriji, ki je v teh obdobjih zadevnega omejevalnega sporazuma kupila tovornjake od distributerjev več udeležencev tega omejevalnega sporazuma, zlasti tovornjake znamke Mercedes‑Benz, katere imetnica je bila družba Daimler AG, ki je postala Mercedes‑Benz Group.
20      Družba Wenzel Logistics je 13. januarja 2021 pri Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (deželno sodišče za civilne zadeve v Gradcu, Avstrija) vložila odškodninsko tožbo, s katero je predlagala, naj se družbi Mercedes‑Benz Group naloži, da ji plača 848.357,92 EUR iz naslova odškodnine za škodo, ki naj bi jo utrpela zaradi zadevnega omejevalnega sporazuma. Ta znesek je po njenem mnenju ustrezal razliki med nabavnimi cenami tovornjakov, ki jih je družba Wenzel Logistics dejansko plačala, in cenami, ki bi jih plačala, če zadevnega omejevalnega sporazuma ne bi bilo, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi in stroški.
21      Kar zadeva obresti, je družba Wenzel Logistics menila, da so te dolgovane na podlagi člena 37d KartG od datuma nastanka škode.
22      Družba Mercedes‑Benz Group ob podpori družb MAN Truck & Bus SE in MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, intervenientk v postopku v glavni stvari, trdi, da zadevni omejevalni sporazum ni vplival na neto cene, zaračunane družbi Wenzel Logistics, in da je ta družba te cene vsekakor prevalila na svoje kupce. Trdila je tudi, da je pravica do povrnitve škode, nastale zaradi omejevalnih sporazumov, v avstrijskem pravu s KartG urejena šele od 1. marca 2013. Ker je pravica do odškodnine za škodo, ki je bila povzročena z zadevnim omejevalnim sporazumom, nastala pred tem datumom, naj bi bilo treba obresti na podlagi ABGB plačati od datuma, ko zapadejo v plačilo. Ta datum bi bilo treba določiti ne glede na nastanek škode, ampak glede na vročitev tožbe družbe Wenzel Logistics.
23      Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (deželno sodišče za civilne zadeve v Gradcu) je s sodbo z dne 2. aprila 2024 na podlagi izvedenskega mnenja odločilo, da mora družba Mercedes‑Benz Group družbi Wenzel Logistics plačati 172.857,42 EUR, pri čemer ta znesek vključuje zakonske zamudne obresti po 4‑odstotni letni obrestni meri. V skladu s členom 1333 ABGB v povezavi z drugimi določbami avstrijskega civilnega prava je navedeno sodišče ugotovilo, da so te obresti dolgovane od datuma, ko se je pravica do odškodnine uveljavljala v številčnem znesku z opominom ali v okviru tožbe, to je v obravnavani zadevi od 21. januarja 2021, ki je datum vročitve odškodninske tožbe družbi Mercedes‑Benz Group.
24      Pritožba, ki jo je družba Wenzel Logistics vložila zoper navedeno sodbo, je bila zavrnjena s sodbo Oberlandesgericht Graz (višje deželno sodišče v Gradcu, Avstrija) z dne 10. oktobra 2024.
25      Višje sodišče je v navedeni sodbi opozorilo, da je bil člen 3(2) Direktive 2014/104, ki se nanaša na pravico do popolne odškodnine, skupaj z obrestmi, za škodo, povzročeno s kršitvijo konkurenčnega prava, v avstrijski pravni red prenesen s členom 37d KartG v različici, objavljeni v BGBl. I, 56/2017, ki se v skladu s členom 86 tega zakona uporablja le za škodo, nastalo po 26. decembru 2016. Ta določba naj se tako kot člen 37a KartG, ki je začel veljati 1. marca 2013, ratione temporis ne bi uporabljala za odškodninsko tožbo, ki jo je vložila družba Wenzel Logistics. Prvostopenjsko sodišče naj bi se torej pravilno oprlo na splošna pravila avstrijskega civilnega prava, ne da bi upoštevalo posebne določbe KartG.
26      Družba Wenzel Logistics je pri Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija), ki je predložitveno sodišče, zoper navedeno sodbo vložila revizijo.
27      Predložitveno sodišče ugotavlja, da v skladu s sodno prakso Sodišča pravica do popolne odškodnine, skupaj z obrestmi, za škodo, povzročeno z omejevalnim sporazumom, izhaja neposredno iz člena 101(1) PDEU in načela učinkovitosti. Sodišče naj bi poleg tega pojasnilo, da člen 3(1) in (2) Direktive 2014/104 odraža to sodno prakso v zvezi s členom 101(1) PDEU, tako da bi se morali nacionalni ukrepi za izvajanje tega člena 3(1) in (2) v skladu s členom 22(2) te direktive uporabljati s takojšnjim učinkom za vse odškodninske tožbe, ki spadajo na področje uporabe navedene direktive.
28      Glede na to sodno prakso po mnenju predložitvenega sodišča ni mogoče izključiti, da je treba člen 37d KartG v različici, objavljeni v BGBl. I, 56/2017, v postopku v glavni stvari uporabiti. Vendar bi bilo to mogoče le, če se člen 86 KartG ne bi uporabil v delu, v katerem določa, da se navedeni člen 37d nanaša le na povrnitev škode, nastale po 26. decembru 2016. Navedeno sodišče želi Sodišču postaviti vprašanje, ali je treba člen 3(2) Direktive 2014/104 v povezavi s členom 22(2) te direktive dejansko razumeti tako, da se nacionalna določba, kot je člen 37d KartG, uporablja za odškodninsko tožbo, kakršna je ta, ki jo je vložila družba Wenzel Logistics.
29      Navedeno sodišče želi poleg tega izvedeti, katera merila je treba upoštevati pri določitvi datuma nastanka škode glede na člen 3(2) Direktive 2014/104, saj je ta datum v skladu z uvodno izjavo 12 te direktive trenutek, od katerega je treba plačati obresti. Sprašuje se, ali je treba v okviru odškodninske tožbe, kakršna je ta, ki jo je vložila družba Wenzel Logistics, ki se nanaša na škodo, povzročeno z omejevalnim sporazumom, na podlagi katerega se blago prodaja po previsoki ceni, obresti izračunati od datuma plačila tega blaga po previsoki ceni ali od drugega datuma, kot je datum, ko je treba plačati kupnino za to blago, ali morda datum sklenitve prodajne pogodbe.
30      V teh okoliščinah je Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.      Ali je treba člen 3(2) v povezavi s členom 22(2) Direktive
[2014/104] razlagati tako, da se [ta] člen 3(2), ki se nanaša na plačilo obresti od škode, povzročene z omejevalnim sporazumom, uporablja za odškodninske tožbe, vložene na nacionalno sodišče po 26. decembru 2014?
Če je odgovor na to vprašanje nikalen: kateri drugi trenutek je odločilen za uporabo člena 3(2) Direktive [2014/104]?
2.      Ali je treba člen 3(2) Direktive [2014/104] razlagati tako, da se za trenutek, ko je nastala škoda, povzročena z omejevalnim sporazumom, in od katerega naprej je treba plačati obresti iz naslova take škode, šteje trenutek, ko je oškodovanec plačal zahtevano previsoko ceno, ki je bila posledica prepovedanega dogovora o cenah?
Če je odgovor na to vprašanje nikalen: kateri drugi trenutek je odločilen za nastanek škode?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Dopustnost
31      Družba Mercedes‑Benz Group, ki jo podpirata družbi MAN Truck & Bus SE in MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, meni, da vprašanji za predhodno odločanje, ki se nanašata na razlago Direktive 2014/104, očitno nista upoštevni za rešitev spora o glavni stvari, saj odškodninska tožba družbe Wenzel Logistics ne spada na časovno področje uporabe te direktive. Člen 3(2) navedene direktive naj bi bil očitno „bistvena določba“ v smislu člena 22(1) te direktive. Zato glede na prepoved retroaktivne uporabe, določeno v tem členu 22(1), nacionalnih določb, s katerimi se izvaja člen 3(2) Direktive 2014/104, ni mogoče uporabiti za odškodninsko tožbo, ki jo je vložila družba Wenzel Logistics in ki se nanaša na škodo, nastalo pred začetkom veljavnosti Direktive 2014/104.
32      V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v okviru postopka, uvedenega s členom 267 PDEU, le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločbo, ki bo izdana, pristojno, da ob upoštevanju posebnosti zadeve presodi potrebo po predhodni odločbi, da bi lahko izdalo sodbo, in tudi upoštevnost vprašanj, ki jih postavi Sodišču. Za vprašanja v zvezi z razlago prava Unije, ki jih nacionalna sodišča zastavijo v pravnem in dejanskem okviru, za opredelitev katerega so odgovorna sama in katerega pravilnosti Sodišče ne preverja, velja domneva upoštevnosti. Sodišče lahko zavrne odločanje o predlogu za sprejetje predhodne odločbe samo, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo dejanskih in pravnih elementov, ki so potrebni, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo koristne odgovore (sodbi z dne 7. septembra 1999, Beck in Bergdorf, C‑355/97, EU:C:1999:391, točka 22, in z dne 12. februarja 2026, Valora Effekten Handel, C‑864/24, EU:C:2026:94, točka 28).
33      V obravnavani zadevi, kot je razvidno iz navedb predložitvenega sodišča v zvezi s prvim zastavljenim vprašanjem, navedeno sodišče dvomi o tem, ali za člen 37d KartG, ki je določba avstrijskega prava in s katero se izvaja člen 3(2) Direktive 2014/104, velja prepoved retroaktivne uporabe iz člena 22(1) te direktive.
34      To vprašanje ni niti hipotetično niti očitno brez zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari. Ni namreč sporno, da družba Wenzel Logistics za odškodninsko tožbo zahteva uporabo člena 37d KartG namesto splošnih pravil avstrijskega civilnega prava, ki sta jih za to tožbo uporabili Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (deželno sodišče za civilne zadeve v Gradcu) in Oberlandesgericht Graz (višje deželno sodišče v Gradcu). Če bi se uporabil ta člen 37d, bi se obresti obračunale od datuma nastanka škode, medtem ko bi bile v primeru uporabe splošnih pravil avstrijskega civilnega prava obresti v skladu z informacijami iz predložitvene odločbe dolgovane šele od datuma vročitve navedene tožbe družbi Mercedes‑Benz Group. Določbe Direktive 2014/104, navedene v prvem vprašanju, so zato za ugotovitev, ali se člen 37d KartG uporablja v postopku v glavni stvari, upoštevne, Sodišče pa ima na voljo dejanske in pravne elemente, ki so potrebni za odgovor na to vprašanje.
35      Iz tega izhaja, da je prvo vprašanje dopustno.
36      Drugo vprašanje temelji na premisi, katere pravilnost bo preverjena v okviru preučitve prvega vprašanja, in sicer, da se nacionalna določba, s katero se izvaja člen 3(2) Direktive 2014/104, kot je člen 37d KartG, uporablja za odškodninsko tožbo, ki se nanaša na škodo, nastalo pred začetkom veljavnosti te direktive. Če bi se izkazalo, da je ta premisa pravilna, bi bilo treba odgovoriti na drugo vprašanje, ki se nanaša na to, katera spoznanja izhajajo iz člena 3(2) te direktive, da se za izračun obresti ugotovi trenutek nastanka škode.
37      Ker drugo vprašanje torej ni niti hipotetično niti očitno brez zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari in ker ima Sodišče na voljo dejanske in pravne elemente, ki so potrebni za to, da se predložitvenemu sodišču zagotovi koristen odgovor, je to vprašanje prav tako dopustno. Poleg tega se trditev družbe Mercedes‑Benz Group, ki jo podpirata družbi
MAN Truck & Bus SE in MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, in sicer, da Direktiva 2014/104 v nasprotju s tem, kar nakazuje predložitveno sodišče z navedenim vprašanjem, ne vsebuje nobenega zavezujočega pravila, ki bi se nanašalo na datum nastanka škode, nanaša na vsebino zadeve.
Vsebinska presoja
Prvo vprašanje
38      Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3(2) in člen 22(2) Direktive 2014/104 razlagati tako, da se mora nacionalna določba, s katero se izvaja pravica do popolne odškodnine za škodo, povzročeno s kršitvijo konkurenčnega prava, in ki določa, da je treba obresti, dolgovane iz naslova te popolne odškodnine, izračunati od datuma nastanka te škode, s takojšnjim učinkom uporabiti za vse tožbe, ki se nanašajo na tako odškodnino in ki so bile vložene po 26. decembru 2014, ko je začela veljati ta direktiva.
39      V zvezi s časovno uporabo nacionalnih določb, s katerimi se izvaja Direktiva 2014/104, je treba razlikovati glede na to, ali pravilo te direktive, ki se izvaja z zadevno nacionalno določbo, kodificira sodno prakso Sodišča v zvezi s členom 101 PDEU, kar pomeni, da se mora ta nacionalna določba uporabljati s takojšnjim učinkom, ali pa to pravilo izhaja izključno iz navedene direktive, kar torej zahteva preučitev časovne veljavnosti navedene nacionalne določbe glede na člen 22 te direktive (glej v tem smislu sodbo z dne 16. februarja 2023, Tráficos Manuel Ferrer, C‑312/21, EU:C:2023:99, točka 33).
40      Kar zadeva pravilo iz člena 3(2) Direktive 2014/104, v skladu s katerim mora popolna odškodnina za škodo, povzročeno s kršitvijo konkurenčnega prava, vključevati odškodnino za dejansko škodo, odškodnino za izgubljeni dobiček in plačilo obresti, je Sodišče že ugotovilo, da to pravilo, kot je razvidno iz uvodne izjave 12 te direktive, kodificira sodno prakso v zvezi s členom 101(1) PDEU, ki izhaja zlasti iz sodbe z dne 13. julija 2006, Manfredi in drugi (od C‑295/04 do C‑298/04, EU:C:2006:461, točka 95), tako da se morajo nacionalni ukrepi za prenos tega člena 3(2) uporabljati s takojšnjim učinkom za vse odškodninske tožbe, ki spadajo na področje uporabe navedene direktive, kot je potrjeno v njenem členu 22(2) (glej v tem smislu sodbo z dne 16. februarja 2023, Tráficos Manuel Ferrer, C‑312/21, EU:C:2023:99, točki 34 in 35).
41      Čeprav je Sodišče tako pojasnilo, da je treba določbe nacionalnega prava, s katerimi se izvaja člen 3(2) Direktive 2014/104, uporabljati s takojšnjim učinkom za odškodninske tožbe za povrnitev škode, povzročene s kršitvijo konkurenčnega prava, pa je v točki 35 sodbe z dne 16. februarja 2023, Tráficos Manuel Ferrer (C‑312/21, EU:C:2023:99), navedlo tudi, da se ta takojšnja uporaba nanaša na tožbe, ki v skladu s členom 22(2) te direktive spadajo na področje uporabe navedene direktive.
42      Kot je razvidno iz zadnjenavedene določbe, so tožbe, vložene pred 26. septembrom 2014, ki je datum začetka veljavnosti Direktive 2014/104, izključene s področja uporabe te direktive, države članice pa morajo zagotoviti, da se nacionalne določbe, katerih namen je prenos navedene direktive v njihove nacionalne pravne rede, za te tožbe ne uporabljajo.
43      V zvezi z zadnjenavedenim je Sodišče pojasnilo, da kadar nacionalna določba iz člena 22(2) Direktive 2014/104 začne veljati na dan med 26. decembrom 2014 in 27. decembrom 2016, ki je datum izteka roka za prenos te direktive, lahko zadevna država članica šteje, da so vse odškodninske tožbe, vložene pred datumom začetka veljavnosti te nacionalne določbe ali celo pred 27. decembrom 2016, izključene s področja uporabe te določbe (glej v tem smislu sodbo z dne 28. marca 2019, Cogeco Communications, C‑637/17, EU:C:2019:263, točki 28 in 29).
44      V obravnavani zadevi je iz predložitvene odločbe razvidno, da je družba Wenzel Logistics odškodninsko tožbo za povrnitev škode, povzročene z zadevnim omejevalnim sporazumom, vložila 13. januarja 2021. Očitno je tudi namen člena 37d KartG, ki med drugim določa, da se obresti dolgujejo od datuma nastanka škode, prenos člena 3(2) Direktive 2014/104 v avstrijski pravni red. V teh okoliščinah, katerih pravilnosti Sodišče ne preizkuša, je treba za položaj iz postopka v glavni stvari uporabiti člen 37d KartG.
45      V zvezi s tem ni treba preučiti, ali je člen 3(2) Direktive 2014/104 „bistvena določba“ v smislu člena 22(1) te direktive. Kot je namreč razvidno iz točk 33 in 35 sodbe z dne 16. februarja 2023, Tráficos Manuel Ferrer (C‑312/21, EU:C:2023:99), na katerih vsebino je bilo opozorjeno v točkah od 39 do 41 te sodbe, časovna uporaba nacionalnih določb, s katerimi se izvaja člen 3(2) Direktive 2014/104, ne more biti pogojena – ker bi bil tako ogrožen polni učinek člena 101(1) PDEU, katerega razlaga je kodificirana v tem členu 3(2) – z omejitvami iz člena 22 te direktive, razen z izjemo iz odstavka 2 tega člena, v skladu s katero se nacionalne določbe, s katerimi se izvaja navedena direktiva, nikakor ne morejo uporabljati za tožbe, vložene pred začetkom veljavnosti te direktive.
46      Zato je treba šteti, da nacionalna določba, kot je člen 86 KartG, ki uporabo člena 37d tega zakona omejuje na odškodninske tožbe za škodo, nastalo po 26. decembru 2016, in ki v zvezi s tožbo, kakršna je tožba družbe Wenzel Logistics, za povrnitev škode, nastale pred 27. decembrom 2016, povzroči plačilo obresti, ne od datuma nastanka te škode, ampak od datuma vročitve tožbe, posega v polni učinek člena 101(1) PDEU.
47      V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je Sodišče ob sprejetju Direktive 2014/104 v točkah 95 in 97 sodbe z dne 13. julija 2006, Manfredi in drugi (od C‑295/04 do C‑298/04, EU:C:2006:461), v bistvu že razsodilo, da pri popolni odškodnini za škodo, povzročeno s kršitvijo konkurenčnega prava, ni mogoče zanemariti elementov, kot je pretečeni čas, ki bi lahko dejansko zmanjšali vrednost te odškodnine, sicer bi ta odškodnina postala neučinkovita. V zvezi z zadnjenavedenim se je Sodišče v točki 97 navedene sodbe sklicevalo po analogiji na svojo prejšnjo sodno prakso, ki izhaja iz sodbe z dne 2. avgusta 1993, Marshall (C‑271/91, EU:C:1993:335, točka 31). Kot izhaja iz uvodne izjave 12 Direktive 2014/104, je namen te direktive med drugim kodificirati to sodno prakso Sodišča, v skladu s katero popolna odškodnina za škodo, povzročeno s kršitvijo konkurenčnega prava, vključuje plačilo obresti od datuma nastanka te škode.
48      Glede na navedeno sodno prakso in to uvodno izjavo Direktive 2014/104, ki sta upoštevni za razlago člena 3(2) te direktive, nacionalna določba, kot je člen 86 KartG, katere uporaba bi za škodo, nastalo pred 26. decembrom 2014, pripeljala do izračuna obresti, pri katerem se ne upošteva pretečeni čas med trenutkom nastanka škode in trenutkom, ko oškodovanec uveljavlja svojo pravico do odškodnine, ne zagotavlja polnega učinka člena 101(1) PDEU. To velja še toliko bolj, ker posebnosti zadev s področja konkurenčnega prava načeloma zahtevajo izvedbo kompleksne dejanske in ekonomske analize (glej v tem smislu sodbo z dne 20. aprila 2023, Repsol Comercial de Productos Petrolíferos, C‑25/21, EU:C:2023:298, točka 60 in navedena sodna praksa). Zaradi teh posebnosti običajno preteče dolgo obdobje med nastankom škode, povzročene z omejevalnim sporazumom, in tem, ko organ, pristojen za konkurenco, ugotovi obstoj tega omejevalnega sporazuma. Tako je Komisija za omejevalni sporazum iz postopka v glavni stvari, ki je, kar zadeva udeležbo družbe Daimler, ki je postala družba Mercedes‑Benz Group, obstajal med 17. januarjem 1997 in 18. januarjem 2011, izvedela šele 19. julija 2016.
49      Ker je treba za nacionalno določbo, kot je člen 86 KartG, šteti, da posega v polni učinek člena 101(1) PDEU, je treba opozoriti, da ima ta določba primarnega prava Unije neposredne učinke v razmerjih med posamezniki in za posameznike ustvarja pravice, ki jih morajo nacionalna sodišča varovati (sodbi z dne 30. januarja 1974, BRT in Société belge des auteurs, compositeurs et éditeurs, 127/73, EU:C:1974:6, točka 16, in z dne 4. septembra 2025, Nissan Iberia, C‑21/24, EU:C:2025:659, točka 50).
50      Opozoriti je treba tudi, da mora nacionalno sodišče nacionalno pravo razlagati kar najbolj glede na besedilo in namen člena 101(1) PDEU, ob upoštevanju celotnega nacionalnega prava in z uporabo načinov razlage, ki so uveljavljeni v nacionalnem pravu, da se zagotovi polni učinek te določbe primarnega prava Unije in doseže rešitev v skladu s ciljem navedene določbe. Če nacionalno sodišče meni, da ni mogoča skladna razlaga zaradi nekaterih omejitev, ki se na primer nanašajo na prepoved razlage nacionalnega prava contra legem, mora zavrniti uporabo zadevne nacionalne določbe in neposredno uporabiti člen 101(1) PDEU za spor, o katerem odloča (glej v tem smislu sodbo z dne 6. oktobra 2021, Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, točke od 71 do 73).
51      Glede na vse zgoraj navedene razloge je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 3(2) in člen 22(2) Direktive 2014/104 v povezavi s členom 101(1) PDEU
razlagati tako, da se mora nacionalna določba, s katero se izvaja pravica do popolne odškodnine za škodo, povzročeno s kršitvijo konkurenčnega prava, in ki določa, da je treba obresti, dolgovane iz naslova te popolne odškodnine, izračunati od datuma – ki je glede na primer lahko pred začetkom veljavnosti te direktive – nastanka te škode, s takojšnjim učinkom uporabiti za vse tožbe, ki se nanašajo na tako odškodnino in ki so bile vložene po začetku veljavnosti te nacionalne določbe, ali, če je ta nacionalna določba začela veljati po izteku roka za prenos navedene direktive, za vse take odškodninske tožbe, ki so bile vložene po izteku tega roka.
Drugo vprašanje
52      Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3(2) Direktive 2014/104 razlagati tako, da je za popolno odškodnino za škodo, povzročeno z omejevalnim sporazumom, ki je zajemal nedovoljeno dogovarjanje, ki je pripeljalo do prodaje blaga po previsokih cenah, datum nastanka te škode, od katerega je treba plačati obresti, datum, ko je oškodovanec plačal blago po teh cenah.
53      Kot je bilo navedeno v točkah 40 in 47 te sodbe, je zakonodajalec Unije v členu 3(2) Direktive 2014/104 kodificiral prejšnjo sodno prakso Sodišča, v skladu s katero pravica do popolne odškodnine za škodo, povzročeno s kršitvijo konkurenčnega prava, med drugim vključuje plačilo obresti od datuma nastanka te škode.
54      Ta obveznost se odraža v sami opredelitvi pojma „popolna odškodnina“ iz člena 3(2) navedene direktive, v skladu s katero se s tako odškodnino „za osebo, ki je utrpela škodo, vzpostavi stanje, v katerem bi bila, če ne bi bilo kršitve konkurenčnega prava“.
55      Zaradi nastanka škode nastane položaj, ki se bistveno razlikuje od položaja, v katerem bi bila zadevna oseba, če zadevne kršitve ne bi bilo, tako da morajo vsi sestavni deli odškodnine, vključno z obrestmi, namenjenimi nadomestitvi pretečenega časa, temeljiti na datumu nastanka škode.
56      Vendar zakonodajalec Unije ni pojasnil meril, na podlagi katerih je treba opredeliti dejanski element, ki označuje nastanek škode. Ker ta konkretni način izvajanja pravice do popolne odškodnine za škodo, povzročeno s kršitvijo konkurenčnega prava, ni bil harmoniziran, imajo države članice v zvezi s tem polje proste presoje.
57      Vendar ta svoboda ne vpliva na obveznost vsake države članice, da sprejme vse potrebne ukrepe za zagotovitev polnega učinka zadevne direktive v skladu z njenim ciljem (glej v tem smislu sodbi z dne 10. aprila 1984, von Colson in Kamann, 14/83, EU:C:1984:153, točka 15, in z dne 1. avgusta 2025, Alace in Canpelli, C‑758/24 in C‑759/24, EU:C:2025:591, točka 62).
58      Obveznost zagotoviti „popolno odškodnino“ za škodo v smislu člena 3(2) Direktive 2014/104, pri čemer ta obveznost izhaja iz člena 101(1) PDEU, pomeni, da se mora vsak organ države članice opreti na merila, na podlagi katerih je mogoče opredeliti dejstvo, ki odločilno opredeljuje trenutek, ko se je za oškodovanca začela škoda, povzročena s kršitvijo konkurenčnega prava. Če je ta škoda nastala zaradi več dejstev, ki so vsa enako pomembna, je treba kot izhodišče za izračun obresti opredeliti tisto dejstvo, do katerega je prišlo najprej.
59      Poleg tega se je treba prepričati – kadar je škoda sestavljena iz ločenih delov – da se presoja trenutka nastanka te škode na podlagi navedb iz prejšnje točke opravi ločeno za vsak del navedene škode.
60      Ker je v obravnavani zadevi, na eni strani, iz predložitvene odločbe razvidno, da škoda, ki jo zatrjuje družba Wenzel Logistics, izhaja iz nakupa tovornjakov po previsokih cenah zaradi zadevnega omejevalnega sporazuma, in da, na drugi strani, kot izhaja iz člena 3(2) Direktive 2014/104, katerega vsebina izhaja iz člena 101(1) PDEU, ki ima, kot je bilo opozorjeno v točki 49 te sodbe, v razmerjih med posamezniki neposredni učinek, škoda, na katero se nanaša ta direktiva, ne zajema le dejanske škode, ampak tudi izgubljeni dobiček, kaže, da bi s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče glede na vse upoštevne elemente, trenutek, ko sredstva za plačilo teh cen niso več na voljo, lahko označeval nastanek škode.
61      Glede na zgoraj navedene razloge je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 3(2) Direktive 2014/104 v povezavi s členom 101(1) PDEU razlagati tako, da je za popolno odškodnino za škodo, povzročeno z omejevalnim sporazumom, ki je zajemal nedovoljeno dogovarjanje, ki je pripeljalo do prodaje blaga po previsokih cenah, datum nastanka te škode, od katerega je treba plačati obresti, datum, ko je nastalo dejstvo, ki odločilno označuje trenutek, ko se je za oškodovanca zaradi tega omejevalnega sporazuma začela dejanska škoda ali izgubljeni dobiček.
Stroški
62      Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
1.      Člen 3(2) in člen 22(2) Direktive 2014/104/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. novembra 2014 o nekaterih pravilih, ki urejajo odškodninske tožbe po nacionalnem pravu za kršitve določb konkurenčnega prava držav članic in Evropske unije v povezavi s členom 101(1) PDEU
je treba razlagati tako, da
se mora nacionalna določba, s katero se izvaja pravica do popolne odškodnine za škodo, povzročeno s kršitvijo konkurenčnega prava, in ki določa, da je treba obresti, dolgovane iz naslova te popolne odškodnine, izračunati od datuma – ki je glede na primer lahko pred začetkom veljavnosti te direktive – nastanka te škode, s takojšnjim učinkom uporabiti za vse tožbe, ki se nanašajo na tako odškodnino in ki so bile vložene po začetku veljavnosti te nacionalne določbe, ali, če je ta nacionalna določba začela veljati po izteku roka za prenos navedene direktive, za vse take odškodninske tožbe, ki so bile vložene po izteku tega roka.
2.      Člen 3(2) Direktive 2014/104 v povezavi s členom 101(1) PDEU
je treba razlagati tako, da
je za popolno odškodnino za škodo, povzročeno z omejevalnim sporazumom, ki je zajemal nedovoljeno dogovarjanje, ki je pripeljalo do prodaje blaga po previsokih cenah, datum nastanka te škode, od katerega je treba plačati obresti, datum, ko je nastalo dejstvo, ki odločilno označuje trenutek, ko se je za oškodovanca zaradi tega omejevalnega sporazuma začela dejanska škoda ali izgubljeni dobiček.
Podpisi
*      Jezik postopka: nemščina.