62021TJ0402_RES
Zadeva T‑402/21
UniCredit Bank AG
proti
Enotnemu odboru za reševanje
Sodišče (osmi razširjeni senat) z dne 17. julija 2024
„Ekonomska in monetarna unija – Bančna unija – Enotni mehanizem za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij (EMR) – Enotni sklad za reševanje (ESR) – Sklep EOR o izračunu predhodnih prispevkov za leto 2021 – Obveznost obrazložitve – Pravica do izjave – Pravna varnost – Učinkovito sodno varstvo – Ugovor nezakonitosti – Časovna omejitev učinkov sodbe“
Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Sklep Enotnega odbora za reševanje (EOR) o določitvi predhodnih prispevkov v Enotni sklad za reševanje (ESR) – Neupoštevanje kazalnikov in podkazalnikov tveganja pri izračunu teh prispevkov – Dopustnost
(Uredba Komisije 2015/63, člen 20(1))
(Glej točke 97, 98 in 100.)
Ekonomska in monetarna politika – Ekonomska politika – Enotni mehanizem za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij – Predhodni prispevki v Enotni sklad za reševanje – Neupoštevanje kazalnikov in podkazalnikov tveganja pri izračunu teh prispevkov – Pogoji
(Uredba Komisije št. 680/2014; Uredba Komisije 2015/63, členi 6, 7, 14 in 20(1); Uredba Komisije 2021/451; Uredba Komisije 2021/763; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2014/59)
(Glej točke od 254 do 258, 263, 264, 269, 271, od 275 do 278, 283 in 285.)
Povzetek
Splošno sodišče je na podlagi ničnostne tožbe, ki ji je ugodilo, razglasilo ničnost sklepa Enotnega odbora za reševanje (v nadaljevanju: EOR) o določitvi predhodnih prispevkov za leto 2021 v Enotni sklad za reševanje (v nadaljevanju: ESR) v delu, v katerem se nanaša na banko UniCredit Bank, ki je tožeča stranka, ker je EOR kršil obveznost obrazložitve v zvezi z določitvijo letne ciljne ravni.
Splošno sodišče se je v sodbi izreklo o obsegu obveznosti EOR, da navede razloge, zaradi katerih ni uporabil kazalnikov tveganja „količnik neto stabilnih virov financiranja“ (v nadaljevanju: kazalnik NSFR) in „kapital in kvalificirane obveznosti, ki jih ima institucija in presegajo [minimalno zahtevo glede kapitala in kvalificiranih obveznosti]“ (v nadaljevanju: kazalnik MREL oziroma MREL) ter podkazalnikov tveganja „kompleksnost“ in „rešljivost“ pri izračunu predhodnih prispevkov tako na osnovi podatkov Unije kot na nacionalni osnovi. (
1
) Splošno sodišče je prav tako prvič odločilo o skladnosti neuporabe teh kazalnikov in podkazalnikov tveganja s členi 6, 7 in 20 Delegirane uredbe 2015/63. (
2
)
Tožeča stranka je kreditna institucija s sedežem v Nemčiji. EOR je 14. aprila 2021 sprejel sklep, v katerem je določil (
3
) predhodne prispevke kreditnih institucij in nekaterih investicijskih podjetij, med katerimi je tožeča stranka v ESR za leto 2021 (v nadaljevanju: izpodbijani sklep). (
4
)
Presoja Splošnega sodišča
Na prvem mestu, glede obrazložitve, zakaj EOR ni uporabil kazalnikov tveganja NSFR in MREL ter podkazalnikov tveganja „kompleksnost“ in „rešljivost“ iz Delegirane uredbe 2015/63 (
5
) pri izračunu predhodnih prispevkov za prispevno obdobje 2021, je Splošno sodišče ugotovilo, da člen 20(1) Delegirane uredbe 2015/63 določa, da če informacije, ki jih zahteva posebni kazalnik tveganja iz Priloge II k tej uredbi, niso vključene v veljavno zahtevo glede nadzornega poročanja iz njenega člena 14 za referenčno leto, se ta kazalnik tveganja ne uporablja, dokler se ne začne uporabljati ta zahteva glede nadzornega poročanja.
V obravnavani zadevi je EOR v izpodbijanem sklepu navedel, da ni uporabil kazalnikov NSFR in MREL ter podkazalnikov „kompleksnost“ in „rešljivost“, ker ob sprejetju tega sklepa informacije, ki se v skladu s tema kazalnikoma in podkazalnikoma tveganja zahtevajo, niso bile na voljo v usklajeni obliki za vse institucije.
Natančneje, v zvezi s kazalnikom NSFR je EOR navedel, da se v Uniji ne uporablja noben usklajen zavezujoč standard za NSFR in da ni mogel opredeliti kazalnikov na nacionalni ravni. V zvezi s kazalnikom MREL je EOR pojasnil, da so se zahteve v zvezi z MREL v celoti uveljavljale postopoma, zato ni imel na voljo podatkov, ki bi mu omogočali uporabo tega kazalnika na ravni vsake institucije, ki prispeva v ESR. V zvezi s podkazalnikoma „kompleksnost“ in „rešljivost“ je EOR navedel, da podatki, potrebni za ta podkazalnika, niso bili na voljo v usklajeni obliki za vse institucije v sodelujočih državah članicah za referenčno leto 2019.
Posledično je Splošno sodišče menilo, da taka obrazložitev tožeči stranki omogoča razumeti razloge, zaradi katerih EOR ni uporabil zadevnih kazalnikov in podkazalnikov tveganja, in tako izpolnjuje zahteve, navedene v sodni praksi.
Glede razlogov, zaradi katerih EOR ni uporabil kazalnikov NSFR in MREL za izračun odstotka predhodnega prispevka, določenega na nacionalni osnovi, je Splošno sodišče menilo, da je EOR podal zadostne elemente obrazložitve, s katerimi je pojasnil, da podatki, potrebni za uporabo teh kazalnikov, niso bili na voljo na nacionalni ravni. Prvič, glede kazalnika NSFR je EOR pojasnil, da ni mogel opredeliti kazalnikov na nacionalni ravni, ker je menil, da zahteva glede nadzornega poročanja v zvezi s tem kazalnikom ni bila ustrezna. Drugič, glede kazalnika MREL je iz izpodbijanega sklepa razvidno, da EOR ni imel na voljo podatkov, zbranih na nacionalni ravni, ki bi mu omogočali uporabo tega kazalnika, ker so nacionalni organi za reševanje postopoma uveljavljali zahteve v zvezi z navedenim kazalnikom.
Glede razlogov, zaradi katerih podkazalnika „kompleksnost“ in „rešljivost“ nista bila uporabljena za izračun odstotka predhodnega prispevka, določenega na nacionalni osnovi, je Splošno sodišče menilo, da je bila tožeča stranka kot preudaren gospodarski subjekt zmožna glede na besedilo izpodbijanega sklepa in njegovega konteksta razumeti, da EOR, ker ni bilo načrtov za reševanje, sestavljenih za vse nemške institucije, ni imel ustreznih podatkov, zbranih na nacionalni ravni, za uporabo podkazalnikov tveganja „kompleksnost“ in „rešljivost“.
Na drugem mestu, glede skladnosti neuporabe teh kazalnikov in podkazalnikov tveganja z določbami Delegirane uredbe 2015/63 je Splošno sodišče najprej navedlo, da ta delegirana uredba za možnost neuporabe kazalnika tveganja določa dva pogoja, da, prvič, informacije, ki jih zahteva tak kazalnik, niso vključene v veljavno zahtevo glede nadzornega poročanja iz člena 14 te delegirane uredbe in da je, drugič, ta kazalnik naveden v Prilogi II k navedeni delegirani uredbi, ki je naslovljena „Podatki, ki se morajo predložiti organom za reševanje“.
Glede prvega pogoja je Splošno sodišče ugotovilo, da mora EOR za ugotovitev, ali (
6
) so informacije, ki jih zahteva posebni kazalnik tveganja, vključene v veljavno zahtevo glede nadzornega poročanja, preveriti, ali so bile institucije zavezane predložiti te informacije za bonitetne namene pristojnemu organu za zadevno referenčno leto v skladu z Izvedbeno uredbo št. 680/2014 (
7
) ali nacionalnim pravom. To referenčno leto (
8
) je tisto poslovno leto, na katero se nanašajo potrjeni letni računovodski izkazi, ki so na voljo pred 31. decembrom v letu pred prispevnim obdobjem, ki je v obravnavanem primeru poslovno leto 2019 (v nadaljevanju: upoštevno referenčno leto).
Glede drugega pogoja je Splošno sodišče pojasnilo, da se člen 20(1) Delegirane uredbe 2015/63 uporablja ne le takrat, kadar podatki iz njene Priloge II sami po sebi pomenijo kazalnike tveganja, ampak tudi takrat, kadar ta priloga napotuje na podatke, ki so, čeprav sami po sebi niso kazalniki tveganja, odločilni za izračun takih kazalnikov tveganja, vendar pa v tej prilogi niso navedeni. Kazalnik tveganja se zato ne sme uporabljati, kadar so podatki, ki so nujno potrebni za njegov izračun, navedeni v navedeni prilogi.
V zvezi s tem je Splošno sodišče opozorilo, da je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi njen kontekst in cilje ureditve, katere del je, ter njen polni učinek. V tej določbi je upoštevano dejstvo, da je postopek uvajanja bonitetnih zahtev in z njimi povezanih zahtev glede poročanja progresivne narave, ki traja dalj časa. Dalje je Splošno sodišče ugotovilo, da je bila Delegirana uredba 2015/63 sprejeta v času, ko te zahteve še niso bile dokončno sprejete ali so se še prilagajale. Iz tega sledi, da taki podatki, ki so potrebni za izračun nekaterih od teh kazalnikov tveganja, morda ne bodo na voljo za vse zadevne institucije ali vsaj za vse institucije s sedežem v državi članici vsaj med enim delom prvotnega obdobja, pri čemer je treba pojasniti, da posredovanje teh podatkov ni mogoče šteti za nadzorno poročanje v skladu s pravom Unije ali, glede na okoliščine, v skladu z nacionalnim pravom.
V tem kontekstu je namen člena 20(1) Delegirane uredbe 2015/63 preprečiti, da bi se glede na okoliščine institucijam pri izračunu predhodnih prispevkov naložila nesorazmerna ali diskriminatorna bremena prav zaradi tega postopnega uvajanja bonitetnih zahtev in s tem povezanih zahtev po obveščanju. Tako tveganje ne obstaja le, kadar zadevni podatki sami po sebi pomenijo kazalnike tveganja, ampak tudi kadar so ti podatki, čeprav sami po sebi niso taki kazalniki, vseeno nujni za izračun teh kazalnikov.
Dalje je Splošno sodišče glede na te preudarke preučilo, ali se je EOR pri izračunu predhodnih prispevkov za prispevno leto 2021 smel odločiti, da ne bo uporabil dveh kazalnikov tveganja, in sicer kazalnika NSFR in MREL, ter dveh podkazalnikov „kompleksnost“ in „rešljivost“, ne da bi kršil določbe Delegirane uredbe 2015/63.
V zvezi z kazalnikom NSFR je, po eni strani, iz Izvedbene uredbe 2021/451 (
9
) razvidno, da morajo institucije pristojnemu organu posredovati podatke za kazalnik NSFR za bonitetne namene in na harmonizirani podlagi šele po 28. juniju 2021, torej po upoštevnem referenčnem letu. Poleg tega in ne da bi bilo treba odločiti o vprašanju, ali morebitni obstoj obveznosti poročanja informacij, ki se zahtevajo za kazalnik NSFR, zaradi nadzornega poročanja po nacionalnem pravu zavezuje EOR, da jih upošteva pri določanju tega kazalnika vsaj v okviru izračuna predhodnega prispevka na nacionalni osnovi, je EOR pojasnil, da taka obveznost nikakor ne izhaja iz prava države članice, v kateri ima tožeča stranka sedež, kar zadeva upoštevno referenčno leto. Splošno sodišče je tako ugotovilo, da nobeden od elementov v spisu ne dokazuje, da so za upoštevno referenčno obdobje bili podatki, ki se nanašajo na kazalnik NSFR, del zahtev glede nadzornega poročanja na podlagi prava države članice. Po drugi strani je kazalnik NSFR del podatkov, ki so izrecno navedeni v Prilogi II k Delegirani uredbi 2015/63. Splošno sodišče je na tej podlagi sklenilo, da EOR s tem, da kazalnika NSRF ni upošteval pri izračunu predhodnih prispevkov za prispevno obdobje 2021, ni kršil določb Delegirane uredbe 2015/63.
Kar zadeva kazalnik MREL, se z nobeno določbo Izvedbene uredbe št. 680/2014 ne zahteva, da institucije pristojnemu organu predložijo informacije o svojih kvalificiranih obveznostih glede nadzorniškega poročanja za upoštevno referenčno leto. Taka obveznost je bila uvedena šele po 28. juniju 2021 z Izvedbeno uredbo 2021/763. (
10
) S členom 45(1) Direktive 2014/59 (
11
) o tej ugotovitvi ni mogoče podvomiti, saj ne vsebuje obveznosti poročanja o kvalificiranih obveznostih kot nadzorniških informacij med upoštevnim referenčnim letom. Poleg tega, ne da bi bilo treba odločiti o vprašanju, ali morebitni obstoj obveznosti poročanja o kvalificiranih obveznostih zaradi nadzornega poročanja po nacionalnem pravu zavezuje EOR, da jih upošteva pri določanju kazalnika MREL vsaj v zvezi z izračunom predhodnega prispevka na nacionalni osnovi, je EOR pojasnil, da taka obveznost nikakor ne izhaja iz prava države članice za upoštevno referenčno leto. Tako noben element v spisu, ki ga ima na voljo Splošno sodišče, ne dokazuje, da so bili na podlagi nemškega prava podatki v zvezi s kazalnikom MREL vključeni v zahtevo glede nadzornega poročanja med upoštevnim referenčnim letom. Poleg tega, čeprav kazalnik MREL ni naveden v Prilogi II k Delegirani uredbi 2015/63, so v tej prilogi med podatki, ki jih je treba predložiti organom za reševanje, vseeno navedene „kvalificirane obveznosti“. Te obveznosti pomenijo tudi podatke, ki so odločilni za izračun tega kazalnika tveganja, ki temelji na podatkih, kot so med drugim lastna sredstva, kvalificirane obveznosti in MREL, ne da bi bilo sporno, da mora EOR zaradi izračuna tega kazalnika določiti presežek lastnih sredstev in kvalificiranih obveznosti v razmerju do MREL.
V teh okoliščinah se je EOR smel odločiti, da ne bo uporabil kazalnika MREL, ne da bi kršil Delegirano uredbo 2015/63.
V zvezi s podkazalnikoma tveganja „kompleksnost“ in „rešljivost“ je iz Delegirane uredbe 2015/63 (
12
) razvidno, da mora EOR, kadar določa podkazalnik tveganja „kompleksnost“, upoštevati, v kolikšni meri se poslovni model in organizacijska struktura zadevne institucije štejeta za kompleksna. (
13
) Enako mora EOR, kadar določa podkazalnik tveganja „rešljivost“, upoštevati, v kolikšni meri se ta institucija lahko hitro sanira brez pravnih ovir. V skladu z Direktivo 2014/59 (
14
) organ za reševanje pripravi oceno rešljivosti institucije istočasno s pripravo in posodobitvijo načrta reševanja ter za to pripravo in posodobitev. Poleg tega je treba za oceno rešljivosti institucije upoštevati kompleksnost njene strukture. V teh okoliščinah se presoja kompleksnosti opravi tudi pri pripravi načrta reševanja, ki je torej predpogoj za to, da EOR določi podkazalnika tveganja „kompleksnost“ in „rešljivost“. Poleg tega organ za reševanje pri pripravi načrta za reševanje institucij upošteva vsaj elemente, ki so našteti v tej direktivi. (
15
) Med temi elementi mora upoštevati znesek in vrsto obveznosti, za katere je mogoče uporabiti instrument za reševanje s sredstvi upnikov institucije. Navedene obveznosti pa ustrezajo „kvalificiranim obveznostim“ v smislu Delegirane uredbe 2015/63, ki so nujen podatek, da lahko EOR določi podkazalnika tveganja „kompleksnost“ in „rešljivost“.
V zvezi s tem je, na eni strani, razvidno, da institucije niso bile zavezane poročati pristojnemu organu o kvalificiranih obveznostih zaradi nadzornega poročanja za upoštevno referenčno leto na podlagi Izvedbene uredbe št. 680/2014. Na drugi strani, ne da bi se bilo treba izreči o vprašanju, ali morebitni obstoj take obveznosti poročanja o kvalificiranih obveznosti EOR zavezuje, da to upošteva pri določitvi podkazalnikov tveganja „kompleksnost“ in „rešljivost“, vsaj v zvezi z izračunom predhodnega prispevka na nacionalni osnovi, nobeden od elementov, s katerimi razpolaga Splošno sodišče, ne izkazuje, da je taka obveznost obstajala v nacionalnem pravu.
Posledično je prvi pogoj iz člena 20(1) Delegirane uredbe 2015/63 izpolnjen glede teh podkazalnikov tveganja. Glede drugega pogoja iz istega člena je treba navesti, da čeprav ta podkazalnika tveganja nista navedena v Prilogi II k Delegirani uredbi 2015/63, so kvalificirane obveznosti, ki so nujen podatek za njuno določitev, v njej izrecno navedene.
Zato je Splošno sodišče razsodilo, da EOR s tem, da ni upošteval podkazalnikov tveganja „kompleksnost“ in „rešljivost“ za prispevno obdobje 2021, ni kršil členov 6, 7 in 20 Delegirane uredbe 2015/63.
(
1
)	„Na nacionalni osnovi“ pomeni na osnovi podatkov, ki so jih sporočile institucije z dovoljenjem na ozemlju zadevne sodelujoče države članice. „Na podlagi bančne unije“ pomeni na podlagi podatkov, ki so jih sporočile vse institucije z dovoljenjem na ozemlju vseh držav članic, ki sodelujejo v enotnem mehanizmu za reševanje (EMR).
(
2
)	Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/63 z dne 21. oktobra 2014 o dopolnitvi Direktive 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s predhodnimi prispevki v sheme za financiranje reševanja (UL 2015, L 11, str. 44).
(
3
)	V skladu s členom 70(2) Uredbe (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2014 o določitvi enotnih pravil in enotnega postopka za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje in enotnega sklada za reševanje ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1093/2010 (UL 2014, L 225, str. 1).
(
4
)	Sklep SRB/ES/2021/22 Enotnega odbora za reševanje z dne 14. aprila 2021 o izračunu predhodnih prispevkov v Enotni sklad za reševanje za leto 2021.
(
5
)	Člen 6(5), prvi pododstavek, točka (a), Delegirane uredbe 2015/63.
(
6
)	V skladu s členom 20(1) Delegirane uredbe 2015/63.
(
7
)	Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 680/2014 z dne 16. aprila 2014 o določitvi izvedbenih tehničnih standardov v zvezi z nadzorniškim poročanjem institucij v skladu z Uredbo (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2014, L 191, str. 1).
(
8
)	V skladu s skupno razlago člena 4(1) in člena 14, od (1) do (4), Delegirane uredbe 2015/63.
(
9
)	Izvedbena uredba Komisije (EU) 2021/451 z dne 17. decembra 2020 o določitvi izvedbenih tehničnih standardov za uporabo Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z nadzorniškim poročanjem institucij in razveljavitvi Izvedbene uredbe (EU) št. 680/2014 (UL 2021, L 97, str. 1).
(
10
)	Izvedbena uredba Komisije (EU) 2021/763 z dne 23. aprila 2021 o določitvi izvedbenih tehničnih standardov za uporabo Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta ter Direktive 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z nadzorniškim poročanjem ter javnim razkritjem [MREL] (UL 2021, L 168, str. 1).
(
11
)	Direktiva 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij ter o spremembi Šeste direktive Sveta 82/891/EGS ter direktiv 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU in 2013/36/EU in uredb (EU) št. 1093/2010 ter (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2014, L 173, str. 190).
(
12
)	V skladu s členom 6(6)(a)(iv) Delegirane uredbe 2015/636.
(
13
)	V skladu z naslovom II, poglavje II, Direktive 2014/59.
(
14
)	Na podlagi člena 15(3) Direktive 2014/59.
(
15
)	Kot so navedeni v oddelku C Priloge k Direktivi 2014/59.