62018CC0833
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MANUELA CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONY
přednesené dne 6. února 2020 (
1
)
Věc C‑833/18
SI,
Brompton Bicycle Ltd
proti
Chedech/Get2Get
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de l’entreprise de Liège (Obchodní soud v Lutychu, Belgie)]
„Řízení o předběžné otázce – Duševní a průmyslové vlastnictví – Patentové právo – (Průmyslové) vzory – Nařízení (ES) č. 6/2002 – Harmonizace určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících – Směrnice 2001/29/ES – Oblast působnosti – Kumulace práv – Užitkový a funkční předmět – Pojem ‚dílo‘ – Vzhled určený technickou funkcí předmětu – Kritéria vnitrostátního soudu pro posouzení – Protichůdné zájmy – Proporcionalita – Skládací jízdní kolo“
1.
Spor projednávaný předkládajícím soudem vede tvůrce systému skládacích jízdních kol (a podnik, který taková skládací jízdní kola vyrábí) proti korejské společnosti, která vyrábí podobná jízdní kola a kterou uvedený tvůrce obviňuje z porušování jeho autorských práv.
2.
Předkládající soud má objasnit, zda jízdní kolo, jehož systém skládání byl chráněn patentem, jehož platnost již skončila, lze kvalifikovat jako dílo, které může být chráněno autorským právem. Konkrétně se táže, zda je tato ochrana vyloučena, když je forma předmětu „nezbytná k dosažení technického výsledku“, a jaká kritéria má použít pro posouzení této otázky.
3.
Ačkoli se žádost o rozhodnutí o předběžné otázce soustředí na unijní předpisy týkající se autorského práva, dotýká se otázky, o které Soudní dvůr nedávno rozhodl (
2
) (a sice slučitelnost ochrany charakteristické pro autorské právo s ochranou odvozenou od průmyslového vlastnictví).
I. Právní rámec
A.
Mezinárodní právo
1. Bernská úmluva (
3
)
4.
Článek 2 v odstavcích 1 a 7 stanoví:
„(1)
Výraz ‚literární a umělecká díla‘ zahrnuje všechny výtvory z literární, vědecké a umělecké oblasti, bez ohledu na způsob nebo formu jejich vyjádření jako: […] díla užitého umění […]
[…]
(7)
Zákonodárstvím států Unie [zřízené touto úmluvou] se vyhrazuje, aby upravila se zřetelem na ustanovení článku 7 odst. 4 této úmluvy rozsah působnosti jejich zákonů na díla užitého umění a na průmyslové vzory a modely, jakož i podmínky, za nichž jsou taková díla, vzory a modely chráněny. Pro díla, jež jsou ve státě původu chráněna pouze jako vzory a modely, lze se v jiném státě Unie dovolávat jen zvláštní ochrany, jaká se přiznává v tomto státě vzorům a modelům; neposkytuje-li se však v tomto státě taková zvláštní ochrana, budou tato díla chráněna jako díla umělecká.“
2. Dohoda TRIPS
5.
Podle článku 7 platí:
„Ochrana a dodržování práv k duševnímu vlastnictví by měly přispět k podpoře technických inovací a k převodu a rozšiřování technologie, ke vzájemným výhodám výrobců a uživatelů technických znalostí způsobem, přispívajícím k sociálnímu a ekonomickému blahobytu a k rovnováze práv a povinností.“
6.
Článek 26 stanoví:
„1.   Majitel chráněného průmyslového vzoru bude mít právo zabránit třetím stranám, které nemají jeho souhlas, aby vyráběly, prodávaly nebo dovážely výrobky, které zahrnují nebo obsahují vzor, který je napodobeninou nebo v podstatě napodobeninou chráněného vzoru, jestliže se taková jednání uskutečňují pro komerční účely.
[…]“
7.
Článek 27 stanoví:
„1.   […] mohou být uděleny patenty na jakékoli vynálezy bez ohledu na to, zda jde o výrobky nebo výrobní postupy ve všech technických oblastech, za předpokladu, že jsou nové, obsahují tvůrčí činnost a jsou průmyslově využitelné. […]
[…]“
8.
Článek 29 zní:
„1.   Členové budou požadovat, aby přihlašovatel patentu objasnil vynález způsobem dostatečně jasným a úplným, aby vynález mohl provést odborník a mohou požadovat, aby přihlašovatel uvedl nejlepší způsob provedení vynálezu tak, jak je znám vynálezci ke dni podání přihlášky […]
[…]“
B.
Unijní právo
1. Směrnice 2001/29/ES (
4
)
9.
Bod 60 odůvodnění uvádí:
„Ochranou stanovenou v této směrnici by neměly být dotčeny vnitrostátní právní předpisy nebo právní předpisy Společenství v jiných oblastech, jakými jsou průmyslové vlastnictví, ochrana údajů, podmíněný přístup, přístup k veřejným dokumentům a pravidlo časové posloupnosti využívání ve sdělovacích prostředcích, které se mohou dotknout ochrany autorského práva a práv s ním souvisejících.“
10.
Články 2 až 4 ukládají členským státům povinnost zaručit autorům výlučné právo udělit svolení nebo zakázat rozmnožování jejich děl [čl. 2 písm. a)], výlučné právo udělit svolení nebo zakázat jejich sdělení veřejnosti (čl. 3 odst. 1) a výlučné právo udělit svolení nebo zakázat jejich rozšiřování (čl. 4 odst. 1).
11.
Článek 9 („Další používání jiných právních předpisů“) stanoví:
„Touto směrnicí nejsou dotčena ustanovení týkající se zejména patentových práv, ochranných známek, práv týkajících se průmyslových vzorů, užitných vzorů […]“.
2. Nařízení (ES) č. 6/2002 (
5
)
12.
Bod 10 odůvodnění zní následovně:
„Technologické inovaci by nemělo být bráněno poskytováním ochrany znakům podmíněným pouze technickou funkcí. […]“
13.
Bod 32 odůvodnění uvádí:
„V případě neúplné harmonizace právních předpisů o autorském právu je důležité stanovit zásady kumulace ochrany podle právních předpisů o (průmyslových vzorech) [o (průmyslových) vzorech] Společenství a podle právních předpisů o autorském právu a ponechat na členských státech stanovení rozsahu ochrany autorského práva a podmínek, za kterých se tato ochrana poskytuje.“
14.
Podle čl. 3 písm. a) se pojmem „(průmyslový) vzor“ rozumí:
„vzhled výrobku jako celku nebo jeho části vyplývající z jeho znaků, zejména z linií, obrysů, barev, tvaru, struktury povrchu, a/nebo materiálu výrobku jako takového, a/nebo jeho dekoru.“
15.
Článek 8 stanoví:
„1.   Právo k (průmyslovému) vzoru se nevztahuje na vzhledové znaky výrobku, které jsou podmíněny jejich technickou funkcí.
[…]“
16.
Článek 96 („Vztah k ostatním formám ochrany podle vnitrostátních právních předpisů“) v odstavci 2 stanoví:
„(Průmyslový) vzor chráněný (průmyslovým) vzorem Společenství má nárok na ochranu také podle právních předpisů členských států upravujících autorské právo ode dne, kdy byl (průmyslový) vzor vytvořen nebo stanoven v jakékoliv podobě. Míru, ve které, a podmínky, za jakých je tato ochrana poskytnuta včetně úrovně požadované původnosti stanoví členský stát.“
3. Směrnice 2006/116/ES (
6
)
17.
Článek 1 odst. 1 („Trvání autorského práva“) stanoví:
„Práva autora literárního nebo uměleckého díla ve smyslu článku 2 Bernské úmluvy trvají po dobu autorova života a 70 let po jeho smrti bez ohledu na den, kdy bylo dílo oprávněně sděleno veřejnosti.“
II. Skutkové okolnosti sporu a předběžné otázky
18.
SI v roce 1975 sestrojil první model skládacího jízdního kola, které pojmenoval Brompton.
19.
V následujícím roce založil společnost Brompton Ltd s cílem uvádět své skládací jízdní kolo na trh ve spolupráci s nějakým větším podnikem, který by zajišťoval výrobu a distribuci. Avšak nenašel žádný podnik, který by o to měl zájem, takže pokračoval v činnosti sám.
20.
V roce 1981 dostal první objednávku na 30 jízdních kol Brompton, která vyrobil podle modelu, jenž se mírně odlišoval od původního jízdního kola.
21.
Následně se SI rozhodl vyvíjet činnost své společnosti tak, aby rozšířil povědomí o svém modelu skládacího jízdního kola, které se od roku 1987 prodává v následující podobě:
22.
Společnost Brompton Ltd byla majitelkou patentu ke skládacímu mechanismu jízdního kola (který charakterizují tři pozice: rozložené jízdní kolo, pozice „stand by“ a složené jízdní kolo), přičemž patent se později stal veřejným statkem (
7
).
23.
SI rovněž tvrdí, že je držitelem majetkových práv odvozených od autorských práv týkajících se vzhledu jízdního kola Brompton.
24.
Korejská společnost GET2GET, která se specializuje na výrobu sportovního vybavení, vyrábí a prodává skládací jízdní kolo (Chedech), které má rovněž tři pozice a vzhled podobný jízdnímu kolu Brompton:
25.
Společnost Brompton Ltd a SI měli za to, že společnost GET2GET porušila jejich autorská práva k jízdnímu kolu Brompton, a obrátili se na předkládající soud, přičemž se v souhrnu domáhali toho, aby uvedený soud: a) určil, že jízdní kola Chedech bez ohledu na přidané odlišující znaky porušují autorská práva společnosti Brompton Ltd. a osobnostní práva SI k jízdnímu kolu Brompton, a b) uložil ukončení veškeré činnosti porušující uvedená práva a stažení produktu z trhu (
8
).
26.
Společnost GET2GET uvedla, že vzhled jejího jízdního kola je určen požadovaným technickým řešením a že dobrovolně zvolila technické řešení skládání (dříve chráněné patentem společnosti Brompton Ltd, jehož platnost již skončila), neboť bylo nejvhodnější z funkčního hlediska. Tvrdí, že toto technické omezení určuje vzhled jízdního kola Chedech.
27.
Společnost Brompton Ltd. a SI uvedli, že na trhu existují jiná jízdní kola, která se skládají do tří pozic a která mají jiný vzhled než jejich jízdní kolo, a proto mají ke svému jízdnímu kolu autorská práva. Jeho vzhled je důkazem kreativních tvůrčích řešení, a tudíž důkazem toho, že je původní.
28.
Za těchto okolností předkládající soud položil Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být unijní právo, a konkrétně směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti, která ve svých článcích 2 až 5 stanoví zejména různá výlučná práva, která přísluší nositelům autorského práva, vykládáno tak, že vylučuje autorskoprávní ochranu děl, jejichž forma je nezbytná k dosažení technického výsledku?
2)
Je třeba k posouzení nezbytnosti určité formy k dosažení určitého technického výsledku zohlednit následující kritéria:
–
existence dalších možných forem, které umožňují dosažení téhož technického výsledku,
–
efektivnost formy k dosažení takového výsledku,
–
vůle údajného porušovatele autorského práva k dosažení tohoto výsledku,
–
existence staršího patentu, jehož platnost již skončila, na postup, který umožňuje dosažení požadovaného technického výsledku?“
III. Řízení před Soudním dvorem
29.
Předkládací usnesení došlo Soudnímu dvoru dne 14. června 2018.
30.
Písemná vyjádření předložili SI a společnost Brompton Ltd, společnost GET2GET, belgická a polská vláda, jakož i Komise. Komise a účastníci původního řízení se účastnili jednání, které se konalo 14. listopadu 2019.
IV. Posouzení
A.
Úvodní poznámky
31.
Předkládající soud pokládá otázky týkající se ochrany autorského práva ve vztahu k dílu, „jehož forma je nezbytná k dosažení technického výsledku“. Táže se Soudního dvora pouze na výklad směrnice 2001/29.
32.
„Dílo“, kterého se spor týká, je – jak bylo uvedeno – skládací jízdní kolo, jehož systém skládání býval chráněný patentem.
33.
Z vyjádření SI a společnosti Brompton Ltd (
9
) vyplývá, že původní vzhled jízdního kola se liší od vzhledu současného, který má být chráněn autorským právem, ačkoli obě jízdní kola jsou skládací (
10
).
34.
V předkládajícím usnesení není uvedeno, zda bylo jízdní kolo Brompton chráněno jako průmyslově využitelný vzor. Předkládající soud ani neodkazuje na vnitrostátní či unijní předpisy, které upravují (průmyslové) vzory (vnitrostátní či Společenství).
35.
Ačkoli v roce 1987 bylo možné dosáhnout ochrany pouze jako národní vzor, nic nebránilo tomu, aby se na jízdní kolo Brompton později vztahoval právní režim pro vzory (
11
), ať na základě směrnice 98/71/ES (
12
), nebo na základě nařízení č. 6/2002. Posledně uvedené upravuje také „krátkodobý nezapsaný (průmyslový) vzor [Společenství] (
13
)“.
36.
Odpověď na žádost o rozhodnutí o předběžné otázce nemůže opomenout problémy spojené s kumulací ochrany (duševního vlastnictví na jedné straně a průmyslového vlastnictví na straně druhé), ke kterým se bezprostředně vrátím. Považuji tedy za vhodnější zabývat se jimi jak pro případ, že by systém skládání byl chráněn pouze patentem, tak pro případ, že by vzhled jízdních kol odpovídal průmyslovému vzoru.
37.
Bez ohledu na odlišný předmět (
14
) mají oba (patenty i vzory) společné vlastnosti, které je třeba zohlednit:
–
cílem obou je praktické využití: ochrana průmyslového vzoru se pojí s prováděním úkonů pro obchodní účely, zatímco ochrana vynálezecké činnosti vlastní patentu se váže na průmyslovou využitelnost;
–
veřejná povaha je neoddělitelným znakem jak patentů, které musí být zapsány, tak (průmyslových) vzorů. (Průmyslové) vzory jsou nicméně chráněny pouze v případě, že jsou nové, čehož lze dosáhnout prostřednictvím jejich formálního zápisu, nebo – kdyby nebyly zapsány – jejich prvním zpřístupněním veřejnosti (článek 5 nařízení č. 6/2002);
–
cíl podporovat technologickou inovaci je společný oběma institutům (
15
), jak zdůrazňuje nařízení č. 6/2002 (
16
) v souvislosti s (průmyslovými) vzory a nařízení (EU) č. 1257/2012 (
17
) v souvislosti s patenty.
38.
Odpovědi na otázky předkládajícího soudu musí být zasazeny do obecnějšího kontextu týkajícího se různých předmětů a cílů sledovaných ochranou průmyslového vlastnictví a autorského práva, jakož i zájmů, kterých se tyto cíle týkají.
39.
Mezi prvky obecného zájmu patří podněcování k technologické inovaci a podpora hospodářské soutěže. Platnost zásady kumulace by neměla znamenat nepřiměřenou ochranu autorského práva, která by poškodila veřejné zájmy, protože by fungovala jako brzda v systému ochrany práv průmyslového vlastnictví.
40.
Účelem poskytnutí výlučného práva majiteli práv k patentu nebo tvůrci (průmyslového) vzoru je právě nastolení rovnováhy mezi zájmy veřejnými a soukromými:
–
vynálezci nebo tvůrci vzoru bude poskytnuta odměna spočívající v tom, že po určitou dobu bude hospodářského prospěchu ze svého vynálezu nebo (průmyslového) vzoru dosahovat pouze on, což je podnětem pro soutěž v technologické oblasti (
18
);
–
protiplnění pro veřejný zájem spočívá v tom, že uvedený výtvor se stane obecně známým, takže ostatní výzkumníci mohou po dobu trvání ochrany vyvíjet nové vynálezy, nebo jej po uplynutí ochrany použít ve svých produktech.
41.
Tato citlivá rovnováha – jejímž nejviditelnějším projevem je kratší doba ochrany pro vynálezce či tvůrce vzoru – by byla narušena, kdyby se uvedená doba bez dalšího prodlužovala, až by dosáhla velkorysé doby charakteristické pro autorské právo. Tvůrci vzorů by ztratili motivaci k využívání systému průmyslového vlastnictví, kdyby s vynaložením nižších nákladů a splněním menšího množství formálních podmínek (mimo jiné neexistence zápisu) mohli zajistit ochranu svých výtvorů z titulu autorského práva po mnohem delší dobu (
19
).
42.
Rovněž nelze přehlédnout dopad na právní jistotu: úřední zveřejnění vyžadované v případě průmyslového vzoru umožňuje, aby soutěžitelé s jistotou věděli, kde jsou hranice jejich vlastních průmyslových výtvorů a jak dlouho jsou chráněny.
43.
Nechají-li se stranou nezapsané vzory (
20
), pak konkurenti subjektu, který formálně získal právo průmyslového vlastnictví, podle všeho legitimně důvěřují veřejné povaze zápisu pro účely využití zapsané technické inovace, jakmile uplyne platnost práv majitele zápisu. V bodě 21 odůvodnění nařízení č. 6/2002 se uznává, že „výlučný charakter práva ze zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství je v souladu s větší právní jistotou (
21
)“. Naproti tomu v případě neexistence veřejného zápisu, jako v případě autorských práv, nemají hospodářské subjekty jistotu ohledně obsahu duševních výtvorů pro průmyslové použití.
44.
Tyto argumenty jsou pouhou variací na stejné téma, kterému se věnoval již generální advokát M. Szpunar ve stanovisku ve věci Cofemel, na které odkazuji (
22
).
45.
V konečném důsledku je třeba v přiměřeném rozsahu provést konfrontaci cílů a hodnot sledovaných jedním (průmyslové vlastnictví) i druhým právním režimem (autorská práva), aby se předešlo tomu, že nepřiměřená ochrana autorských práv ponechá bez obsahu práva průmyslového vlastnictví.
B.
Kumulace ochrany a omezení
46.
Unijní právo připouští, že se k vlastní právní ochraně (průmyslového) vzoru připojí právní ochrana, která vyplývá z autorského práva. Tak to dříve stanovila směrnice 98/71, jejíž článek 17 uznával, že (průmyslové) vzory (zapsané v jednotlivých členských státech) mohou požívat ochrany podle právních předpisů o autorském právu. Nicméně dodával, že „rozsah a podmínky, za kterých je taková ochrana poskytována, včetně požadované úrovně původnosti, stanoví každý jednotlivý členský stát (
23
)“.
47.
Zásada „kumulace“ byla následně obsažena v čl. 96 odst. 2 nařízení č. 6/2002, který musí být, pokud jde o (průmyslové) vzory Společenství chráněné na unijní úrovni, vykládán s ohledem na bod 32 jeho odůvodnění.
48.
Z hlediska zvláštní ochrany týkající se autorského práva směrnice 2001/29 v bodě 60 svého odůvodnění konstatuje, že „ochranou stanovenou v této směrnici by neměly být dotčeny vnitrostátní právní předpisy nebo právní předpisy [Unie] v jiných oblastech“.
49.
Tudíž „[u]stanovení platná v oblasti (průmyslových) vzorů, včetně zásady ‚kumulace‘ […], a působnost těchto ustanovení jsou […] směrnicí 2001/29 zachovány ve stejném stavu (
24
)“.
50.
Navzdory tomu přetrvávaly určité pochybnosti o vzájemném doplňování těchto dvou druhů ochrany. Konkrétně šlo o to, zda členské státy mohou u průmyslových vzorů vyžadovat splnění přísnějších požadavků na původnost k tomu, aby mohly požívat ochrany charakteristické pro autorská práva.
51.
Rozsudek Cofemel obecně potvrdil, že „lze ochranu (průmyslových) vzorů a ochranu spojenou s autorským právem přiznat […] kumulativně jednomu a témuž předmětu“.
52.
Toto konstatování je nicméně následováno určitými upřesněními, která omezují či relativizují sílu zásady kumulace.
53.
Zaprvé, „ačkoli lze ochranu (průmyslových) vzorů a ochranu spojenou s autorským právem přiznat v souladu s unijním právem kumulativně jednomu a témuž předmětu, připadá tato kumulace v úvahu pouze v určitých situacích (
25
)“.
54.
Zadruhé, smysl poskytované ochrany je v obou případech odlišný. Zatímco účelem (průmyslových) vzorů je zabránit napodobení ze strany konkurentů, autorské právo má jinou funkci, právní a hospodářskou (
26
).
55.
Zatřetí, získání autorského práva k předmětu, který je již požívá ochrany pro (průmyslové) vzory, obsahuje určitá rizika, která nelze přehlížet (
27
). Zejména „přiznání autorskoprávní ochrany určitému předmětu chráněnému jako (průmyslový) vzor nemůže mít za výsledek to, že budou narušeny cíle a účinnost každé z těchto dvou ochran (
28
)“.
56.
Začtvrté přísluší vnitrostátnímu soudu určit, kdy jde o jednu z „určitých situací“, které umožňují kumulaci ochrany. V každém případě tedy bude třeba definovat rovnováhu mezi ochranou autorských práv a obecným zájmem.
C.
První předběžná otázka: pojem „dílo“, požadavek původnosti a vyloučení autorskoprávní ochrany, pokud je forma díla určena technickými požadavky
57.
Úvodem znovu odkazuji na stanovisko ve věci Cofemel, v němž se generální advokát M. Szpunar zabývá jak analýzou judikatury Soudního dvora týkající se pojmu „dílo“, tak uplatňováním uvedené judikatury na (průmyslové) vzory (
29
).
58.
Mám za to, že tato analýza je dostatečně úplná a nevyžaduje další vysvětlení z mé strany. Mimoto rozsudek Cofemel ji začlenil do svého odůvodnění a upřesnil obrysy pojmu „dílo“ jako autonomního pojmu unijního práva (
30
).
59.
Z uvedené judikatury poukazuji zejména na prvek originality (
31
), na který Soudní dvůr poukazoval již v předchozích rozsudcích (
32
), přičemž uváděl, že musí odrážet osobnost původce díla (
33
).
60.
Jedním z relevantních přínosů rozsudku Cofemel je, že neumožňuje spojit původnost údajného „díla“ (v uvedené věci oděvů) s jeho estetickými složkami. Odkaz na estetiku jako důvod pro autorskoprávní ochranu vzoru Soudní dvůr vyloučil, když uvedl, že „čl. 2 písm. a) směrnice 2001/29 musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby vnitrostátní právní úprava přiznala autorskoprávní ochranu […] vzorům […] z důvodu, že mají vedle užitného účelu vlastní charakteristický vizuální efekt z estetického hlediska (
34
)“.
61.
Při vyloučení estetických účinků se pochybnosti týkají toho, zda při posuzování původnosti jako předpokladu pro existenci autorova vlastního duševního výtvoru (
35
) mají být zohledněny požadavky plynoucí z potřeby dosáhnout technického či funkčního výsledku jako důvod umožňující odepřít ochranu podle autorského práva. Konkrétně na tento problém odkazuje předkládající soud.
62.
Soudní dvůr se touto otázkou již zabýval ve vztahu k ochraně autorského práva k počítačovým programům (
36
).
63.
Konkrétně uvedl, že pokud je vyjádření uvedených složek „dáno jejich technickou funkcí, není kritérium originality splněno, neboť jednotlivé způsoby provedení myšlenky jsou tak omezené, že daná myšlenka i dané vyjádření jsou zaměnitelné (
37
)“. Takové vyjádření „autorovi neumožňuje vyjádřit jeho tvůrčího ducha originálně a dospět k výsledku, který by byl vlastním duševním výtvorem tohoto autora (
38
)“.
64.
V tomtéž směru uvedl, že vlastní duševní výtvor autora může chránit autorské právo, ale že tomu tak není, pokud je autor veden „technickými úvahami, pravidly nebo omezeními, která neponechávají žádný prostor pro tvůrčí svobodu (
39
)“.
65.
Z uvedených rozsudků lze vyvodit, že obecně nemohou být autorským právem chráněna díla (předměty) užitého umění, jejichž forma je podmíněna jejich funkcí. Pokud je vzhled jednoho z těchto děl určen výlučně jeho technickou funkcí jakožto určujícím faktorem, nemůže požívat autorskoprávní ochrany (
40
).
66.
Použití tohoto kritéria na autorské právo se řídí stejným pravidlem, které upravuje (průmyslové) vzory a ochranné známky:
–
pokud jde o (průmyslové) vzory (upravené buď směrnicí 98/71, nebo nařízením č. 6/2002) (
41
), jak čl. 8 odst. 1 nařízení č. 6/2002, tak článek 7 směrnice 98/71 nepřiznávají práva k „vzhledovým znakům výrobku, které jsou podmíněny pouze jeho technickou funkcí“ (
42
);
–
pokud jde o ochranné známky Unie, čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 40/94 (
43
) zavádí zákaz zápisu jako ochranné známky jakékoli označení tvořeného tvarem výrobku, který je nezbytný pro dosažení technického výsledku.
67.
Stručně řečeno, vzory, jejichž konfigurace je určena technickými důvody, které neponechávají prostor k výkonu tvůrčí svobody, nemohou požívat autorskoprávní ochrany. Naproti tomu pouhá skutečnost, že (průmyslový) vzor vykazuje několik funkčních prvků, jej nezbavuje uvedené autorskoprávní ochrany.
68.
Toto pravidlo nepředstavuje zásadní problém, pokud uvedené technické důvody prakticky vylučují prostor pro kreativitu. Obtíže však nastanou v případě, že (průmyslové) vzory vykazují zároveň funkční i umělecké vlastnosti. Neexistuje důvod, aby tyto smíšené (průmyslové) vzory byly a priori vyloučeny z ochrany podle autorského práva, nicméně z ní vyloučeny naopak budou, když funkční prvky převáží nad uměleckými do takové míry, že se posledně uvedené stanou irelevantními (
44
).
69.
Analýza judikatury Soudního dvora týkající se forem souvisejících s funkčními prvky v oblasti průmyslového vlastnictví a práva ochranných známek může poskytnout určité způsoby výkladu, které lze obdobně uplatnit na autorské právo.
70.
Každá z těchto tří oblastí [(průmyslové) vzory, právo ochranných známek a autorské práva] vykazuje vlastní charakteristiky, které brání tomu, aby s jejich právními režimy bylo zacházeno stejným způsobem. Domnívám se však, že nic nebrání tomu, aby úvahy Soudního dvora uvedené v souvislosti s jednou z nich byly při výkladu použitelného kritéria s určitou opatrností uplatněny na ostatní, i když s určitými odchylkami (
45
).
71.
Mezi touto judikaturou je podle mého názoru třeba poukázat na rozsudek ze dne 14. září 2010, Lego Iuris v. OHIM (
46
), vydaný velkým senátem, který vyložil zákaz zapsat jako ochrannou známku označení tvořené tvarem výrobku, který je nezbytný pro dosažení technického výsledku (
47
).
72.
Soudní dvůr rozhodl, že tento zákaz „zajišťuje, aby podniky nemohly využívat známkového práva k zachovávání, bez časového omezení, výlučných práv k technickým řešením (
48
)“.
73.
Rovněž uvedl, že „omezením důvodu pro zamítnutí uvedeného v čl. 7 odst. 1 písm. e) bodu ii) nařízení č. 40/94 na označení tvořená ‚výlučně‘ tvarem výrobku ‚nezbytným‘ pro dosažení technického výsledku zákonodárce náležitě zohlednil, že každý tvar výrobku je do určité míry funkční, a že by tedy nebylo vhodné zamítnout zápis tvaru výrobku jako ochranné známky z pouhého důvodu, že má užitné vlastnosti. Pomocí výrazů ‚výlučně‘ a ‚nezbytný‘ uvedené ustanovení zajišťuje, aby byl zamítnut zápis jen tvarů výrobku, které v sobě pouze zahrnují technické řešení a jejichž zápis jako ochranné známky by tedy skutečně bránil využívání tohoto technického řešení jinými podniky (
49
)“.
74.
Na základě tohoto předpokladu Soudní dvůr poskytl určitá relevantní upřesnění k „přítomnost[i] jednoho či několika druhořadých arbitrárních prvků v trojrozměrném označení, jehož všechny základní prvky jsou určeny technickým řešením, které toto označení zobrazuje“:
–
na jedné straně tento faktor „nemá dopad na závěr, podle kterého je uvedené označení tvořeno výlučně tvarem výrobku, který je nezbytný pro dosažení technického výsledku (
50
)“;
–
na druhé straně „[…] zápis takového označení jako ochranné známky nemůže být na základě tohoto ustanovení zamítnut, pokud tvar dotčeného výrobku zahrnuje významný nefunkční prvek, jakým je ozdobný nebo fantazijní prvek, který má v uvedeném tvaru důležitou úlohu (
51
)“.
75.
Pokud jde o pojem „tvar nezbytný pro dosažení zamýšleného technického výsledku“, Soudní dvůr potvrdil tezi Tribunálu, že „tato podmínka neznamená, že by dotčený tvar musel jako jediný umožňovat dosažení tohoto výsledku (
52
)“. Dodal, že „existence jiných tvarů umožňujících dosáhnout téhož technického výsledku [nepředstavuje] […] okolnost, která by mohla vyloučit uplatnění důvodu pro zamítnutí zápisu (
53
)“.
76.
Předkládajícímu soudu lze odpovědět s ohledem na tyto argumenty, jejichž obdobné uplatnění na tento spor považuji za účelné. Předkládající soud je podle všeho přesvědčen, že vzhled sporného jízdního kola byl nezbytný k dosažení technického výsledku (
54
), což je posouzení skutkového stavu, které přísluší pouze jemu. Pokud tento závěr znamená, že existuje vztah výlučnosti mezi vzhledem a funkčností, o kterém jsem hovořil výše, měla by odpověď na první otázku znít tak, že autorskoprávní ochranu titulu autorského práva nelze přiznat.
D.
Ke druhé předběžné otázce
77.
Předkládající soud se zejména táže, jaký dopad by při posuzování vztahu mezi pojetím tvaru předmětu a dosažením požadovaného technického výsledku mohly mít čtyři konkrétní faktory, které vyjmenovává.
1. Existence staršího patentu
78.
Obrátím pořadí uvedených faktorů uvedené v předkládacím usnesení a nejprve se budu zabývat tím, jaký vliv může mít existence staršího patentu, jehož platnost již skončila.
79.
Vzhledem k platnosti zásady kumulace by tato okolnost sama o sobě neměla způsobit převahu práva průmyslového vlastnictví (tím spíše, že jeho účinnost již skončila) do té míry, aby to zabránilo autorskoprávní ochraně. Úvahy vyjádřené o patentech a průmyslových vzorech, pokud jde o tuto otázku (
55
), hovoří ve prospěch rozšíření uvedené zásady rovněž na předměty chráněné patentem.
80.
Nicméně pokud jde o hodnotící prvky, mám za to, že vnitrostátní soud správně poukazuje na tuto okolnost, která může mít dvojí dopad:
–
Na jedné straně může zapsaný patent sloužit k určení, zda existují technické faktory určující tvar produktu. Popis vzoru a jeho funkčnosti v dokumentaci týkající se zápisu patentu (který je z podstaty věci určen k průmyslovému využití) bude přirozeně proveden co nejúplněji, neboť na tom závisí rozsah jeho ochrany.
–
Na druhé straně volba patentu jako nástroje ochrany činnosti subjektu, který jej nechá zapsat, umožňuje předpokládat existenci úzké vazby mezi patentovanou formou a navrhovaným výsledkem: právě patentovaná forma byla vynálezcem považována za účinnou pro účely dosažení požadované funkčnosti.
2. Existence dalších možných forem, které umožňují dosažení téhož technického výsledku
81.
Předkládající soud se táže, jaký dopad by mohla mít existence jiných forem umožňujících dosáhnout téhož technického výsledku. Konkrétně odkazuje na dva protichůdné přístupy označované „teorie mnohočetnosti tvarů“ a „teorie příčinné souvislosti“.
82.
Generální advokát H. Saugmandsgaard Øe nedávno ve stanovisku ve věci DOCERAM (
56
) provedl úplnou analýzu obou těchto teorií uplatněných na (průmyslové) vzory. S jeho úvahami souhlasím a odkazuji na ně.
83.
Rozsudek DOCERAM, který převzal podstatu stanoviska generálního advokáta (předkládající soud cituje jak uvedený rozsudek, tak stanovisko generálního advokáta) (
57
), rozhodl takto:
–
„pro posouzení, zda vzhledové znaky výrobku jsou podmíněny pouze jeho technickou funkcí, je třeba prokázat, že tato funkce je jediným faktorem, který určil tyto znaky, přičemž existence alternativních (průmyslových) vzorů není v tomto ohledu určující (
58
)“;
–
nic však soudu nebrání v tom, aby zohlednil možnou „existenci alternativních (průmyslových) vzorů umožňujících zajistit stejnou technickou funkci (
59
)“. Posledně uvedené tedy není určujícím faktorem, ale pouhou doplňující posuzovanou informací.
84.
Znění uvedeného rozsudku tedy zdůrazňuje irelevanci alternativních řešení pro objasnění vztahu výlučnosti mezi vzhledovými charakteristikami a technickou funkcí produktu. Nedovoluje však vyloučit jakýkoli vliv těchto alternativních řešení coby prvku vhodného pro uznání prostoru pro duševní výtvor, který povede k témuž technickému výsledku.
85.
V případě (průmyslových) vzorů, kde se obzvlášť zřetelně prolíná umění a design, bude existovat širší prostor pro kreativní svobodu (
60
) k určení vzhledu produktu. Jak Komise navrhla na jednání, propojení formálních aspektů s funkčními aspekty v dílech užitého umění musí být podrobně analyzováno za účelem zjištění, zda není vzhled těchto děl v plném rozsahu určen technickými požadavky. V některých případech bude možné přinejmenším ideálně oddělit prvky určené funkčními hledisky od prvků, které jsou určeny pouze svobodnou (originální) volbou jejich tvůrců a mohou být chráněny z titulu autorského práva (
61
).
86.
Mám za to, že tyto úvahy mohou být kvalifikovány spíše jako teoretické a že nepříliš pomáhají předkládajícímu soudu, jenž je konfrontován s obtížným úkolem rozpoznat, které tvůrčí prvky by mohly být chráněny v případě jízdního kola, jehož funkčnost vyžaduje přítomnost kol, řetězu, rámu a řídítek v nějaké formě (
62
).
87.
V každém případě z pohledu výkladu pravidla spíše než z pohledu jeho použití na konkrétní věc, je důležité připomenout, že pro Soudní dvůr vyplývá odpověď na tuto část druhé předběžné otázky z rozsudku DOCERAM.
88.
Řešení přijaté ohledně (průmyslových) vzorů může být mutatis mutandis použito pro určení úrovně původnosti průmyslově využitelných „děl“, jejichž tvůrci je zamýšlejí chránit z titulu autorského práva.
3. Vůle údajného porušovatele dosáhnout stejného technického výsledku
89.
K tomu, aby soud mohl posoudit, zda z objektivního hlediska došlo k protiprávnímu jednání, není v zásadě relevantní vůle osoby, která bez svolení uvádí předmět chráněný autorským právem na trh.
90.
Jinou otázkou je, že vůli dosáhnout technického výsledku lze posoudit při hodnocení vztahu mezi formou a funkčností. Je logické, že ten, kdo vyrobí produkt chráněný patentem, který se stal veřejným statkem, nemá jiný cíl než dosažení zamýšleného technického výsledku (
63
).
91.
Nicméně pokud jde o tvrzení, že tvar vzoru vycházel z čistě estetického, nikoli funkčního hlediska, nic nebrání tomu, kdo tvrdí opak (tedy, že tvar použil výlučně z technických či funkčních důvodů), aby tuto okolnost prokázal (
64
).
92.
Při ověřování existence práva na ochranu předmětu jako díla může soudce zkoumat prvotní vůli vynálezce nebo tvůrce před tím, než bude zkoumat vůli toho, kdo vynález či (průmyslový) vzor reprodukuje.
93.
Za tímto účelem musí soud posoudit okamžik jeho původního koncipování (
65
), aby posoudil, zda jeho tvůrce skutečně chtěl vytvořit vlastní duševní výtvor, nebo zda spíše usiloval výlučně o ochranu myšlenky použitelné ke zhotovení originálního průmyslového produktu za účelem jeho hromadné výroby a uvádění na trh. Z okolnosti, že došlo k průmyslovému využití či získání obchodního prospěchu z vynálezu či (průmyslového) vzoru, mohou vyplývat indicie, kterým je třeba věnovat pozornost.
94.
Mám za to, že z tohoto hlediska není relevantní pozdější uznání, kterého se vzhledu předmětu dostane, či jeho vystavování v muzeích. Tento faktor či jiné podobné, jako například dosažení zisku v souvislosti s průmyslovým vzorem, spíše potvrzují, že jde o průmyslový předmět, který si ve své oblasti zaslouží uznání či obdiv, nebo má relevantní estetické složky.
4. Efektivnost formy pro účely dosažení technického výsledku
95.
Předkládající soud neposkytuje dostatek poznatků, aby bylo možné pochopit přesný význam této části druhé předběžné otázky, ohledně které není poskytnuto žádné vysvětlení.
96.
Z toho důvodu, a protože mám za to, že předcházející úvahy postačují k popisu vztahu mezi tvarem výrobku a jeho funkcí nebo jejím technickým výsledkem, není třeba nic dodávat.
97.
Logicky platí, že kdyby tvar, který tvůrce produktu (v této věci jízdního kola) naplánoval, nebyl způsobilý dosáhnout zamýšlené funkčnosti, chyběl by samotný předpoklad budoucího průmyslového využití. Je tedy třeba předpokládat, že navržená forma je pro daný účel (v této věci pro výrobu jízdních kol, na kterých lze jezdit a také je lze skládat) efektivní.
98.
V každém případě přísluší předkládajícímu soudu, aby tento faktor posoudil s ohledem na důkazy (konkrétně znalecké posudky), které mu byly předloženy.
E.
Závěrečná poznámka
99.
Kritéria pro posouzení vztahu výlučnosti mezi vzhledem produktu a jeho technickým výsledkem pravděpodobně nejsou omezena na čtyři dosud analyzovaná kritéria. Avšak, jak tvrdil generální advokát H. Saugmandsgaard Øe ve stanovisku ve věci DOCERAM (
66
), nebylo by vhodné uvádět abstraktně taxativní či demonstrativní výčet těchto kritérií, pokud je ve skutečnosti takové posouzení (skutkové povahy) spojeno se souborem okolností, které jsou a priori obtížně rozpoznatelné.
100.
Konečně je třeba dodat, že případné odmítnutí autorskoprávní ochrany nebrání použití jiných pravidel stanovených pro boj proti otrockým či parazitujícím napodobeninám. Jak uvedla Komise na jednání, právní předpisy týkající se nekalé soutěže, ačkoli nejsou na unijní úrovni plně harmonizovány (
67
), mohou zajistit nápravu tohoto nežádoucího jevu (
68
).
101.
Touto poslední úvahou, jak jsem již uvedl, „se nesnažím zasahovat do možností, které by mohl předkládající soud v rámci vnitrostátního práva nalézt, aby jednání, které je předmětem tohoto řízení, kvalifikoval. Omezím se na otevření této perspektivy, z níž je možné nalézt procesní opatření směřující proti potenciálně nezákonnému jednání mimo rámce práva ochranných známek (
69
)“.
V. Závěry
102.
S ohledem na výše uvedené navrhuji, aby Soudní dvůr na otázky Tribunal de l’entreprise de Liège (Obchodní soud v Lutychu, Belgie) odpověděl takto:
„1)
Články 2 až 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti nechrání autorským právem průmyslově využitelné produktové výtvory, jejichž forma je určena výlučně jejich technickou funkcí.
2)
Za účelem určení, zda jsou specifické vlastnosti formy produktu určeny výlučně jeho technickou funkcí, musí příslušný soud zohlednit všechny relevantní objektivní okolnosti každé věci, včetně existence staršího patentu nebo vzoru, který se týká téhož produktu, efektivnosti formy pro dosažení technického výsledku a vůle jej dosáhnout.
3)
Pokud je technická funkce jediným faktorem určujícím vzhled výrobku, je bezvýznamné, že existují jiné alternativní formy. Může být naopak relevantní, že zvolená forma zahrnuje významné nefunkční prvky určené svobodnou volbou tvůrce produktu.“
(
1
) – Původní jazyk: španělština.
(
2
) – Rozsudek ze dne 12. září 2019, Cofemel-Sociedade de Vestuário, S.A (C‑683/17, EU:C:2019:721; dále jen „rozsudek Cofemel“).
(
3
) – Úmluva o ochraně literárních a uměleckých děl podepsaná v Bernu dne 9. září 1886 (Pařížský akt ze dne 24. července 1971), ve znění pozměněném dne 28. září 1979. Evropská unie není smluvní stranou této úmluvy, ale je smluvní stranou Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví, která tvoří přílohu 1C Dohody o zřízení Světové obchodní organizace, podepsané v Marrákeši dne 15. dubna 1994 (dále jen „Dohoda TRIPS“), která byla schválena jménem Evropské unie prostřednictvím rozhodnutí Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání (1986–1994) (Úř. věst. 1994, L 336, s. 1; Zvl. vyd. 11/21, s. 80), jejíž čl. 9 odst. 1 ukládá smluvním stranám přizpůsobit se článkům 1 až 21 Bernské úmluvy.
(
4
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. 2001, L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230).
(
5
) – Nařízení Rady ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství (Úř. věst. 2002, L 3, s. 1; Zvl. vyd. 13/27, s. 142).
(
6
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 12. prosince 2006 o době ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících (Úř. věst. 2006, L 372, s. 12).
(
7
) – Patentová přihláška byla podána dne 3. října 1979 a zapsání patentu bylo zveřejněno dne 15. dubna 1981 pod číslem 00 26800 (příloha 12 vyjádření SI a společnosti Brompton Ltd).
(
8
) – Konkrétně se požadavek na ukončení činnosti týkal sporných jízdních kol Chedech a jakéhokoli jiného jízdního kola přebírajícího následující původní charakteristiky jízdního kola Brompton:
„i) V rozložené pozici:
– tvar hlavního rámu je charakterizován hlavní zakřivenou trubkou a zadní trojúhelníkovou částí; anebo
– tvar zadního rámu je charakterizován pravým tenkým trojúhelníkem zakřiveným v dolním rohu a představuje závěsný prvek v horním rohu; anebo
– vzhled mechanismu napínání řetězu; anebo
– nenapnutá lanka.
ii) V pozici ‚stand by‘:
– poloha zadního trojúhelníkového rámu sklopeného pod hlavním rámem a zadním kolem, které vychází z trubky hlavního rámu; anebo
– vzhled skládaného napínání řetězu, který přebírá pohyb v řetězu.
iii) Ve složené pozici:
– vzhled zadního rámu, ve kterém je zadní kolo upevněno tak, aby se toto zadní kolo dotklo spodní části hlavní zakřivené trubky; anebo
– vzhled předního kola, které je souběžné s hlavním rámem a leží na zemi; anebo
– řídítka složená směrem dolů a ven od jízdního kola.
[…]“
(
9
) – Body 148 a 153 a příloha 12 (patentová dokumentace EP 00 26800).
(
10
) – Na jednání potvrdili, že se nedomáhají prodloužení ochrany technické funkce skládání, dříve chráněné patentem.
(
11
) – Na jednání žalobci uznali, že nepožádali o ochranu vzhledu jízdního kola z titulu vzoru.
(
12
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/71/ES ze dne 13. října 1998 o právní ochraně (průmyslových) vzorů (Úř. věst. 1998, L 289, s. 28; Zvl. vyd. 13/21, s. 120).
(
13
) – Bod 17 odůvodnění a článek 11 nařízení č. 6/2002. Ve směrnici 98/71 nebyla ochrana nezapsaných vzorů harmonizována, ačkoli její článek 16 obsahoval odkaz na vnitrostátní právo.
(
14
) – Zatímco se patentové právo týká vynálezů výrobků nebo postupů, právo ke vzorům se vztahuje na „vzhled výrobku jako celku nebo jeho části vyplývající z jeho znaků, zejména z linií, obrysů, barev, tvaru, struktury povrchu, a/nebo materiálu výrobku jako takového, a/nebo jeho dekoru“ [čl. 3 písm. a) nařízení č. 6/2002].
(
15
) – Článek 7 dohody TRIPS uvádí, že ochrana práv k duševnímu vlastnictví by měly přispět „k podpoře technických inovací a k převodu a rozšiřování technologie, ke vzájemným výhodám výrobců a uživatelů technických znalostí způsobem, přispívajícím k sociálnímu a ekonomickému blahobytu a k rovnováze práv a povinností“.
(
16
) – Bod 7 jeho odůvodnění uvádí, že „[z]výšená ochrana (průmyslových) vzorů […] rovněž podporuje inovaci a vývoj nových výrobků a investice do jejich výroby“.
(
17
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 17. prosince 2012, kterým se provádí posílená spolupráce v oblasti vytvoření jednotné patentové ochrany (Úř. věst. 2012, L 361, s. 1). Podle bodu 4 jeho odůvodnění „[j]ednotná patentová ochrana bude podporovat vědeckotechnický pokrok a fungování vnitřního trhu […]“.
(
18
) – Bez této výlučnosti by mohlo dojít k omezení podnětů investovat do aplikovaného výzkumu.
(
19
) – Komise na jednání tvrdila, že nadměrná ochrana průmyslových děl podle autorského práva by měla za následek „pohlcení“ právního režimu (průmyslových) vzorů, který by ve skutečnosti ztratil smysl.
(
20
) – Připomínám, že i v režimu zavedeném nařízením č. 6/2002, který zahrnuje nezapsané (průmyslové) vzory, jejich ochrana vyžaduje zveřejnění.
(
21
) – Bod 4 odůvodnění nařízení č. 1257/2012 výslovně uvádí „větší právní jistotu“ jako cíl jednotné patentové ochrany. Směrnice 2001/29 zmiňuje právní jistotu také v důvodové zprávě.
(
22
) – Věc C‑683/17, EU:C:2019:363.
(
23
) – Ve stejném smyslu bod 8 odůvodnění směrnice 98/71.
(
24
) – Rozsudek Cofemel, bod 47.
(
25
) – Rozsudek Cofemel, bod 52.
(
26
) – Stanovisko generálního advokáta M. Szpunara ve věci Cofemel (C‑683/17, EU:C:2019:363), bod 55: „autorské právo tuto ochranu před konkurenty přehlíží. Právě naopak, dialog, inspirace či úprava jsou součástí duševní činnosti a autorské právo jim nechce klást překážky. To, co autorské právo chrání, v každém případě prostřednictvím majetkových práv, je možnost neomezeného hospodářského využití díla jako takového“.
(
27
) – Tamtéž, bod 52. Generální advokát zdůrazňuje „riziko, že režim autorského práva převáží nad režimem sui generis na ochranu (průmyslových) vzorů“. Dodává, že takové převážení „by přitom mělo vícero negativních dopadů: devalvaci autorského práva uplatňovaného s cílem chránit banální výtvory, narušení hospodářské soutěže z důvodu příliš dlouhého trvání ochrany, nebo dokonce právní nejistotu v tom, že konkurenti nejsou schopni předvídat, zda (průmyslový) vzor, jehož zvláštní ochrana uplynula, není rovněž chráněn autorským právem“.
(
28
) – Rozsudek Cofemel, bod 51.
(
29
) – Věc C‑683/17, EU:C:2019:363, body 23 až 32.
(
30
) – Rozsudek Cofemel, body 27 a 28.
(
31
) – Rozsudek Cofemel, bod 30. Originalita, původnost, je jedním ze dvou prvků nezbytných pro kvalifikaci výtvoru jako díla. Druhým prvkem je existence „dostatečně přesně a objektivně identifikovatelného předmětu“ (bod 32).
(
32
) – Rozsudek Cofemel v bodě 29 cituje rozsudky ze dne 16. července 2009, Infopaq International (C‑5/08, EU:C:2009:465), body 37 a 39, a ze dne 13. listopadu 2018, Levola Hengelo (C‑310/17, EU:C:2018:899), body 33 a 35 až 37.
(
33
) – Rozsudek Cofemel, bod 30: „k tomu, aby mohl být určitý předmět považován za originální, je zároveň nezbytné a dostačující, odráží-li osobnost jeho autora, přičemž je výrazem jeho rozhodnutí učiněných na základě jeho tvůrčí svobody (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 1. prosince 2011, Painer, C‑145/10, EU:C:2011:798, body 88, 89 a 94, a ze dne 7. srpna 2018, Renckhoff, C‑161/17, EU:C:2018:634, bod 14)“.
(
34
) – SI a společnost Brompton Ltd ve svých vyjádřeních tvrdí, že stačí, aby volba formy byla alespoň do určité míry určena jedním nebo několika důvody jinými než čistě funkčními, například důvody estetickými (bod 67). Na estetiku odkazují rovněž v bodech 3, 5, 69 a 155 uvedeného vyjádření, přičemž tvrdí, že to bylo jejich záměrem a neřídili se pouze technickými důvody. Podle jejich názoru nebyla forma jízdních kol Brompton určena výlučně technickými důvody souvisejícími s mechanismem skládání, ale čistě estetickými důvody.
(
35
) – Rozsudek ze dne 16. července 2009, Infopaq International (C‑5/08, EU:C:2009:465), bod 37.
(
36
) – Rozsudek ze dne 22. prosince 2010, Bezpečnostní softwarová asociace (C‑393/09, EU:C:2010:816).
(
37
) – Tamtéž, bod 49.
(
38
) – Tamtéž, bod 50.
(
39
) – Rozsudek ze dne 1. března 2012, Football Dataco a další (C‑604/10, EU:C:2012:115), bod 39.
(
40
) – Výrazy použité pro popis tohoto vztahu se mohou lišit. Vzhled či forma „předem určené“, „určené“, „výlučně určené“ nebo „podmíněné“ technickou funkcí jsou ty, v jejichž rámci má technická funkce absolutní převahu.
(
41
) – Je logické, že stejné kritérium se použije na obě kategorie vzorů, neboť podle bodu 9 odůvodnění nařízení č. 6/2002 by „[d]ůležitá ustanovení tohoto nařízení upravujícího (průmyslové) vzory […] měla být uvedena v soulad s příslušnými ustanoveními směrnice 98/71/ES“.
(
42
) – V tomtéž smyslu se v bodě 10 odůvodnění nařízení č. 6/2002 uvádí, že „technologické inovaci by nemělo být bráněno poskytováním ochrany znakům podmíněným pouze technickou funkcí“.
(
43
) – Nařízení Rady ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).
(
44
) – Rozsudek ze dne 8. března 2018, DOCERAM (C‑395/16, EU:C:2018:172).
(
45
) – Ve stanovisku ve věci DOCERAM (C‑395/16, EU:C:2017:779) generální advokát H. Saugmandsgaard Øe navrhl tutéž metodu pro pravidlo použitelné na (průmyslové) vzory a zákaz zápisu označení tvořených tvarem výrobku, který je nezbytný pro dosažení technického výsledku, jako ochranné známky.
(
46
) – Věc C‑48/09 P, EU:C:2010:516 (dále jen „rozsudek Lego Iuris“).
(
47
) – Důvod pro zamítnutí zápisu stanovený v čl. 7 odst. 1 písm. e) bodě ii) nařízení č. 40/94.
(
48
) – Rozsudek Lego Iuris, bod 45.
(
49
) – Tamtéž, bod 48.
(
50
) – Tamtéž, bod 52.
(
51
) – Tamtéž, bod 52.
(
52
) – Tamtéž, bod 53.
(
53
) – Tamtéž, bod 83.
(
54
) – V závěrečné části předkládacího usnesení se uvádí, že „řešení tohoto sporu tedy závisí na tom, zda je vyloučena existence autorského práva […], když vzhled, který má být chráněn, je nezbytný k dosažení přesného technického výsledku“.
(
55
) – Bod 37 tohoto stanoviska.
(
56
) – Stanovisko ze dne 19. října 2017 ve věci C‑395/16, EU:C:2017:779.
(
57
) – I když Soudní dvůr neuplatnil per analogiam kritéria použitelná na zákaz zápisu ochranných známek a omezuje se na výklad nařízení č. 6/2002, jeho meritorní úvahy se ve skutečnosti shodují s úvahami uvedenými v rozsudku Lego Iuris.
(
58
) – Rozsudek DOCERAM, bod 32 a výrok (kurziva doplněna autorem stanoviska).
(
59
) – Tamtéž, bod 37.
(
60
) – Šíře autorskoprávní ochrany nezávisí na stupni tvůrčí svobody autora (bod 35 rozsudku Cofemel).
(
61
) – Aby mohlo být dílo chráněno autorským právem, v zásadě postačuje, aby bylo původní, aniž musí splnit další podmínky. Prostor členských států pro posouzení za účelem určení „požadované úrovně původnosti“ (článek 17 směrnice 98/71) lze s ohledem na judikaturu Soudního dvora, jejímž posledním příkladem je rozsudek Cofemel, kvalifikovat jako velmi omezený, až neexistující.
(
62
) – Žalobci v písemných vyjádřeních předložili tři rozsudky vydané třemi soudy (soudem v Groningenu dne 24. května 2006, soudem v Bruggách dne 10. června 2009 a soudem v Madridu dne 10. února 2010), které uznaly autorskoprávní ochranu pro jízdní kolo Brompton a odmítli, že by jeho vzhled byl určen výlučně jeho technickou funkcí.
(
63
) – Více obtíží představují z tohoto hlediska nezapsané vzory, neboť nejsou k dispozici vlastní popisy přihlášky k zápisu.
(
64
) – V této věci by bylo třeba prokázat, že zakřivení tyče rámu jízdního kola umožňuje složit kola do kompaktnější formy, nebo zvyšuje odolnost. Tato argumentace vyplývá z části III písmene A bodu 3 čtvrtého pododstavce vyjádření společnosti GET2GET.
(
65
) – To je názor žalobců v původním řízení, kteří uvedli roky 1975 a 1987 jako referenční okamžiky (bod 89 jejich vyjádření). Tuto možnost uvádí také rozsudek DOCERAM, který odkazuje na „objektivní okolnosti, z nichž vyplývají důvody, které vedly k výběru vzhledových znaků dotčeného výrobku“ (bod 37).
(
66
) – Stanovisko ze dne 19. října 2017 ve věci C‑395/16, EU:C:2017:779, bod 65: „není namístě, aby byl stanoven výčet, byť demonstrativní, kritérií relevantních v tomto ohledu, jelikož unijní normotvůrce nezamýšlel tento postup použít a jeví se mi, že Soudní dvůr měl za to, že není účelný, pokud jde o posouzení, rovněž skutkové povahy, které je třeba mimoto provést […]“.
(
67
) – Unijní právo částečně harmonizovalo právo nekalé soutěže jen v souvislosti s obchodními praktikami podnikatelů ve vztazích vůči spotřebitelům. Viz směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. 2005, L 149, s. 22).
(
68
) – Na tuto možnost bylo poukázáno ve stanovisku ve věci Mitsubishi Shoji Kaisha (C‑129/17, EU:C:2018:292), body 90 až 95. Soudní dvůr na ni rovněž odkázal v bodě 61 rozsudku Lego Iuris jako obiter dictum: „nemůže být situace podniku, který vyvinul technické řešení, chráněna vůči jeho konkurentům uvádějícím na trh otrocké napodobeniny tvaru výrobku zahrnující přesně totéž řešení tím, že bude uvedenému podniku poskytnut monopol prostřednictvím zápisu trojrozměrného označení tvořeného uvedeným tvarem jako ochranné známky, ale může být případně posuzována ve světle pravidel v oblasti nekalé hospodářské soutěže. Takový přezkum však není předmětem projednávaného sporu.“
(
69
) – Stanovisko ve věci Mitsubishi Shoji Kaisha (C‑129/17, EU:C:2018:292), bod 95.