62021TO0449
USNESENÍ TRIBUNÁLU (osmého senátu)
20. června 2022 (
*1
)
„Žaloba na neplatnost – Překážka v průběhu řízení – Nedostatek zastoupení advokátem oprávněným k výkonu advokacie pouze před soudy Spojeného království v jednom z případů taxativně vyjmenovaných v čl. 91 odst. 2 dohody o vystoupení Spojeného království z Unie a Euratomu – Nedostatek zastoupení advokátem oprávněným k výkonu advokacie podle práva některého členského státu nebo jiného státu, který je smluvní stranou Dohody o EHP – Článek 19 statutu Soudního dvora Evropské unie“
Ve věci T‑449/21,
Natixis, se sídlem v Paříži (Francie), zastoupená J.-J. Lemonnierem, L. Ghebalim, avocats, J. Stratford, E. Neilem, barristers, a M. García, solicitor,
žalobkyně,
proti
Evropské komisi, zastoupené M. Farleyem, T. Franchoo a I. Söderlund, jako zmocněnci,
žalované,
TRIBUNÁL (osmý senát),
ve složení J. Svenningsen (zpravodaj), předseda, R. Barents a C. Mac Eochaidh, soudci,
vedoucí soudní kanceláře: E. Coulon,
s přihlédnutím k návrhu žalobkyně podanému na základě čl. 130 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu dne 14. března 2022, jímž se domáhá toho, aby Tribunál uznal R. Howella, barristera, a E. Davise, solicitora, za její zástupce v projednávané věci, jakož i vyjádření Komise k tomuto návrhu,
vydává toto
Usnesení
1
Žalobou založenou na článku 263 SFEU se žalobkyně, společnost Natixis, domáhá zrušení rozhodnutí Komise C(2021) 3489 final ze dne 20. května 2021 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc AT.40324 – Evropské státní dluhopisy (dále jen „napadené rozhodnutí“) v rozsahu, v němž se jí týká.
Relevantní právní rámec
2
Dne 1. února 2020 vstoupila v platnost dohoda o vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie a z Evropského společenství pro atomovou energii (Úř. věst. 2020, L 29, s. 7, dále jen „dohoda o vystoupení“) v souladu s jejím článkem 185. V důsledku toho již od tohoto data není Spojené království Velké Británie a Severního Irska členským státem Evropské unie.
3
Dohoda o vystoupení stanovila v článku 126 přechodné období, které skončilo dne 31. prosince 2020 a během něhož se ve Spojeném království uplatňovalo unijní právo, není-li v této dohodě stanoveno jinak.
4
Vztahy mezi Unií a Spojeným královstvím se nyní řídí zejména Dohodou o obchodu a spolupráci mezi Evropskou unií a Evropským společenstvím pro atomovou energii na jedné straně a Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska na straně druhé (Úř. věst. 2021, L 149, s. 10, dále jen „dohoda o obchodu a spolupráci“).
Právní otázky
5
V žalobě podané v projednávané věci dne 30. července 2021 žalobkyně uvedla, že ji zastupují J. Stratford, R. Howell, barristers, J.-J. Lemonnier, avocat, E. Davis a M. García, solicitors.
6
Pokud jde o R. Howella a E. Davise, jakož i M. García, Tribunál obdržel jakožto potvrzení, které vyžaduje čl. 51 odst. 2 jeho jednacího řádu, osvědčení General Council of the Bar of England and Wales (Generální rada advokátní komory Anglie a Walesu, Spojené království), které uvádí, že R. Howell má postavení barristera, osvědčení pocházejí od Solicitors Regulation Authority (regulační orgán solicitorů, Spojené království), které uvádí, že E. Davis má postavení solicitora, osvědčení téhož orgánu o tom, že M. García má totéž postavení a dále osvědčení od Barreau de Paris (Advokátní komora v Paříži) potvrzující, že posledně jmenovaná je zapsána u této advokátní komory se svým původním titulem (solicitor) podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/5/ES ze dne 16. února 1998 o usnadnění trvalého výkonu povolání advokáta v jiném členském státě, než ve kterém byla získána kvalifikace (Úř. věst. 1998, L 77, s. 36; Zvl. vyd. 06/03, s. 83).
7
Dopisem ze dne 11. října 2021 žalobkyně požádala Tribunál o vysvětlení odůvodnění rozhodnutí předsedy Tribunálu ze dne 7. září 2021, kterým předseda Soudu odmítl povolit R. Howellovi, E. Davisovi a M. García, aby ji zastupovali v tomto řízení, z důvodu, že vzhledem k přeloženým potvrzením jsou oprávněni vykonávat advokacii pouze u soudů Spojeného království.
8
Organizačními procesními opatřeními přijatými na základě článků 89 a 90 svého jednacího řádu, jakož i čl. 24 odst. 2 statutu Soudního dvora Evropské unie se Tribunál jednak dotázal účastníků řízení na situaci M. García, která se dovolávala osvědčení vydaného Advokátní komorou v Paříži na základě směrnice 98/5, a jednak požádal francouzskou vládu o informace o případném oprávnění přiznaném advokátovi, oprávněnému k výkonu advokacie ve Spojeném království, vykonávat toto povolání před francouzskými soudy.
9
V odpovědi žalobkyně Tribunálu sdělila, že M. García je rovněž oprávněna k tomu, aby vystupovala před irskými soudy, a předložila průkaz, který to potvrzuje.
10
Vzhledem k této nové skutečnosti bylo M. García povoleno zastupovat žalobkyni v tomto řízení.
11
Dopisem ze dne 14. března 2022 žalobkyně znovu požádala Tribunál, aby jí vysvětlil důvody, proč R. Howell a E. Davis nejsou oprávněni ji zastupovat v tomto řízení.
12
Článek 130 odst. 2, 5 a 7 jednacího řádu stanoví, že požaduje-li některý účastník samostatným podáním, aby Tribunál rozhodl o překážce v řízení, rozhodne Tribunál co nejdříve po stanovení lhůty ostatním účastníkům řízení k tomu, aby mu písemně předložili vyjádření.
13
Vzhledem k tomu, že Komise předložila vyjádření ve stanovené lhůtě, je namístě rozhodnout o návrhu žalobkyně, jímž usiluje o to, aby byla zastoupena R. Howellem a E. Davisem, v jejichž případě byly Tribunálu předloženy pouze dokumenty potvrzující, že jsou oprávněni vykonávat své povolání před soudy Spojeného království.
14
Úvodem je třeba konstatovat, že v rámci projednávané žaloby je žalobkyně platně zastoupena několika advokáty, barristery a jedním solicitorem.
15
Posuzovaná překážka v řízení tudíž nemá vliv na přípustnost žaloby.
16
Pokud jde o věc samou, je třeba připomenout, pokud jde o zastupování účastníka řízení, na kterého se nevztahuje čl. 19 první a druhý pododstavec statutu Soudního dvora Evropské unie, před unijními soudy, že čl. 19 třetí a čtvrtý pododstavec tohoto statutu, který se použije na řízení před Tribunálem v souladu s článkem 56 uvedeného statutu, stanoví dvě odlišné a kumulativní podmínky, a sice zaprvé, že účastníci řízení, kteří nejsou uvedeni v čl. 19 prvním a druhém pododstavci, musí být zastoupeni advokátem, a zadruhé, že zastupovat účastníka řízení před unijními soudy nebo mu být nápomocen může pouze advokát oprávněný k výkonu advokacie podle práva některého členského státu nebo jiného státu, který je stranou Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHS) (Úř. věst. 1994, L 1, s. 3) [viz rozsudek ze dne 42. března 2022, PJ a PC v. EUIPO, C‑529/18 P a C‑531/18 P, EU:C:2022:218, bod 58 a citovaná judikatura, a usnesení ze dne 7. prosince 2021, Daimler v. EUIPO – Volkswagen (IQ), T‑422/21, EU:T:2021:888, bod 15 a citovaná judikatura].
17
Pokud však jde o takovou žalobu, jako je projednávaná žaloba, je třeba bez dalšího zohlednit případně relevantní ustanovení mezinárodních dohod zavazujících Spojené království a Unii, a sice dohodu o vystoupení, jakož i dohodu o obchodu a spolupráci.
18
Zaprvé je třeba uvést, že články 87, 90 až 92 a 95 dohody o vystoupení, vykládané ve vzájemném spojení, v podstatě stanoví, že advokát oprávněný k výkonu advokacie před soudy Spojeného království může zastupovat účastníka řízení před Tribunálem nebo mu být nápomocen v taxativně vymezených případech.
19
Zaprvé podle čl. 91 odst. 1 dohody o vystoupení a za současného rozdělení pravomocí mezi Soudní dvůr a Tribunál může takový advokát, který zastupoval účastníka řízení k 31. prosinci 2020, nadále zastupovat tohoto účastníka řízení nebo mu být nápomocen v souvislosti s žalobou podanou k Tribunálu.
20
Zadruhé v souladu s čl. 91 odst. 2 první větou dohody o vystoupení ve spojení s čl. 95 odst. 1 a 3 této dohody a s ohledem na rozdělení pravomocí mezi Soudní dvůr a Tribunál může advokát oprávněný k výkonu advokacie před soudy Spojeného království zastupovat nebo být nápomocen účastníku řízení před Tribunálem v rámci žalob na neplatnost podaných proti rozhodnutím orgánů, institucí a jiných subjektů Unie přijatým před 31. prosincem 2020, jejichž adresáty jsou Spojené království nebo fyzické či právnické osoby, které mají ve Spojeném království bydliště či sídlo nebo jsou v něm usazeny.
21
Totéž platí pro rozhodnutí orgánů, institucí a jiných subjektů Unie, jejichž adresáty jsou Spojené království nebo fyzické či právnické osoby, které mají ve Spojeném království bydliště či sídlo nebo jsou v něm usazeny, a která byla přijata po 31. prosinci 2020, buď v rámci řízení, v nichž jsou aplikovány články 107 a 108 SFEU na podpory poskytnuté před 31. prosincem 2020 a která byla zahájena před 31. prosincem 2024, nebo, jako je tomu v projednávané věci, v rámci řízení, v nichž jsou aplikovány články 101 nebo 102 SFEU, která byla zahájena před 31. prosincem 2020, nebo v rámci řízení, v nich je aplikováno nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (Úř. věst. 2004, L 24, s. 1; Zvl. vyd. 08/03, s. 40) a která byla zahájena před 31. prosincem 2020, nebo v rámci vyšetřování Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy (ESMA) některých údajných porušení předpisů, která jsou taxativně uvedena, a která byla zahájena před 31. prosincem 2020, anebo v rámci vyšetřování Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF), která byla zahájena před 31. prosincem 2024.
22
Zatřetí v souladu s čl. 91 odst. 2 druhou větou dohody o vystoupení ve spojení s jejím článkem 90 a za současného rozdělení pravomocí mezi Soudním dvůr a Tribunál může advokát oprávněný k výkonu advokacie před soudy Spojeného království zastupovat tento stát nebo být mu nápomocen před Tribunálem v řízeních, v nichž se tento stát rozhodl vstoupit do řízení v souladu s čl. 90 druhým pododstavcem písm. c) dohody o vystoupení.
23
Na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, přitom projednávaná žaloba neodpovídá žádnému z případů taxativně stanovených dohodou o vystoupení připomenutých v bodech 18 až 22 výše.
24
Tato žaloba byla zajisté podána po 31. prosinci 2020 a je jí napadeno rozhodnutí přijaté na konci řízení, které dne 31. prosince 2020 ještě neskončilo a v němž byl aplikován článek 101 SFEU.
25
Z napadeného rozhodnutí však vyplývá, stejně jako z dokumentů dodaných žalobkyní na základě čl. 78 odst. 4 jednacího řádu, že žalobkyně je akciovou společností založenou podle francouzského práva se sídlem ve Francii.
26
Napadené rozhodnutí tedy nelze ve vztahu k žalobkyni považovat za rozhodnutí, jehož adresátem je právnická osoba usazená ve Spojeném království, jak vyžaduje čl. 91 odst. 2 první věta dohody o vystoupení ve spojení s čl. 95 odst. 1 a 3 této dohody.
27
Tento závěr nemůže být zpochybněn skutečností, že další adresáti téhož rozhodnutí, a sice NatWest Group plc a Nomura International plc, jsou usazeni ve Spojeném království, jelikož podle ustálené judikatury musí být rozhodnutí přijaté Komisí na základě čl. 101 SFEU, i když je sepsáno a zveřejněno ve formě jediného rozhodnutí, považováno za soubor individuálních rozhodnutí, která ve vztahu ke každé ze společností, jimž jsou určena, konstatují protiprávní jednání, za které nebo která byla shledána odpovědnou, a případně jí ukládají pokutu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. října 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P, EU:C:2002:582, bod 100 a citovaná judikatura).
28
Totéž platí pro skutečnost tvrzenou žalobkyní, podle které je „usazena“ ve Spojeném království jakožto „overseas company“, jelikož z dokumentů předložených žalobkyní, a zejména z dokumentů vydaných Companies House (Obchodní rejstřík, Spojené království) vyplývá, že je pouze zaregistrovaná, a nikoli usazená v tomto státě.
29
Navíc na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, z usnesení ze dne 7. prosince 2021, IQ (T‑422/21, EU:T:2021:888) nijak nevyplývá, že by ji mohli zastupovat v rámci řízení o této žalobě advokáti, kteří jsou oprávněni k výkonu advokacie pouze před soudy Spojeného království. Žaloba ve věci, v níž bylo vydáno uvedené usnesení, byla totiž odmítnuta jako zjevně nepřípustná, jelikož žalobkyně nebyla zastoupena advokátem oprávněným k výkonu advokacie podle práva některého členského státu nebo jiného státu, který je stranou Dohody o EHP.
30
Konečně za předpokladu, že by se žalobkyně dovolávala čl. 94 odst. 2 dohody o vystoupení, stačí uvést, jak vyplývá z názvu hlavy, do které je zařazen tento článek, že právo na zastoupení nebo právní pomoc přiznané tímto ustanovením advokátům oprávněným k výkonu advokacie před soudy Spojeného království platí pouze v rámci správních řízení uvedených v článcích 92 a 93 dohody o vystoupení s vyloučením případných následných soudních řízení, která se řídí článkem 91 téže dohody (obdobně viz rozsudek ze dne 7. prosince 2021, IQ, T‑422/21, EU:T:2021:888, bod 23).
31
Z toho důvodu, jak tvrdila Komise, žalobkyně nemůže platně tvrdit, že podle dohody o vystoupení byli R. Howell a E. Davis, kteří jsou oprávněni pouze k výkonu advokacie ve Spojeném království, oprávněni ji zastupovat před Tribunálem v rámci řízení o této žalobě.
32
Žalobkyně se nemůže dovolávat ani žádného ustanovení dohody o obchodu a spolupráci.
33
Článek 194 odst. 1 dohody o obchodu a spolupráci zajisté stanoví, že kterákoli ze stran umožní advokátovi druhé strany poskytovat na svém území určené právní služby v rámci profesního titulu domovské jurisdikce tohoto advokáta v souladu s články 128, 129, 135, 137 a 143 téže dohody. Článek 193 písm. a) a g) této dohody však stanoví, že z působnosti tohoto režimu jsou vyloučeny právní služby týkající se unijního práva, jehož součástí je článek 101 SFEU dotčený v napadeném rozhodnutí, jakož i právní zastupování zejména před soudy a jinými řádně ustavenými úředními tribunály některé ze stran uvedené dohody, mezi něž patří Tribunál.
34
Poté, co byla vyloučena možnost, že by se žalobkyně mohla opírat o dohodu o vystoupení nebo dohodu o spolupráci, je třeba zadruhé ověřit, zda R. Howell, barrister, a E. Davis, solicitor, mohou být nicméně oprávněni zastupovat žalobkyni na základě článku 19 statutu Soudního dvora Evropské unie, na který odkazuje čl. 51 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu.
35
Za tímto účelem je nutné, aby jim bylo přiznáno postavení „advokáta“ ve smyslu čl. 19 třetího pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie.
36
Pokud jde o jejich oprávnění k výkonu advokacie před soudem členského státu nebo jiného státu, který je smluvní stranou EHP, je třeba uvést, že projednávaná žaloba byla podána dne 30. července 2021, tedy po uplynutí přechodného období stanoveného v článku 126 dohody o vystoupení, během něhož se unijní právo, pokud tato dohoda nestanoví jinak, nadále uplatňovalo na Spojené království a na jeho území navzdory jeho statusu třetího státu.
37
Z toho vyplývá, že otázku, zda advokáti oprávnění vykonávat advokacii pouze před soudy Spojeného království, zmocnění žalobkyní, musí být považováni za oprávněné k výkonu advokacie podle práva některého členského státu nebo jiného státu, který je stranou EHP, ve smyslu čl. 19 čtvrtého pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie, již nelze nyní posuzovat z hlediska ustanovení nebo aktů práva Unie, včetně ustanovení nebo aktů použitelných na povolání advokátů, jako je směrnice 98/5 nebo směrnice Rady 77/249/EHS ze dne 22. března 1977 o usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb advokátů (Úř. věst. 1977, L 78, s. 17; Zvl. vyd. 06/01, s. 52).
38
Takové posouzení musí být tedy provedeno s ohledem na případnou zvláštní právní úpravu členského státu, která jednostranně opravňuje tyto advokáty k výkonu advokacie před jeho soudy (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 24. března 2022, PJ a PC v. EUIPO, C‑529/18 P a C‑531/18 P, EU:C:2022:218, bod 59).
39
Žalobkyně přitom žádnou takovou právní úpravu neuvedla.
40
V tomto ohledu lze s ohledem na odpověď francouzské vlády na organizační procesní opatření uvést, že taková právní úprava ve Francii neexistuje.
41
Francouzské právo totiž takovému advokátovi umožňuje, aby zastupoval účastníka řízení před francouzskými soudy buď tehdy, když byl před uplynutím přechodného období zapsán do seznamu francouzské advokátní komory s titulem francouzského advokáta, nebo když před uplynutím přechodného období podal žádost o uznání své odborné kvalifikace a tato žádost je vyřizována, nebo když úspěšně složil po uplynutí přechodného období zkoušku sloužící ke kontrole znalosti francouzského práva, která je stanovena v příslušné právní úpravě, a platně se zapsal na seznam vedený francouzskou advokátní komorou s titulem francouzského advokáta.
42
Proto nemůže být R. Howellovi ani E. Davisovi přiznáno postavení zástupce žalobkyně v rámci řízení o žalobě podané žalobkyní proti napadenému rozhodnutí, a to ani na základě dohody o vystoupení nebo dohody o obchodu a spolupráci, ani na základě čl. 51 odst. 1 jednacího řádu ve spojení s čl. 19 čtvrtým pododstavcem statutu Soudního dvora Evropské unie.
43
Z toho vyplývá, že projednávaný návrh musí být zamítnut.
Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (osmý senát)
rozhodl takto:
1)
Návrh, aby Tribunál uznal, že R. Howell a E. Davis mají postavení právních zástupců Natixis, se zamítá.
2)
O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
V Lucemburku dne 20. června 2022.
Vedoucí soudní kanceláře
E. Coulon
Předseda
J. Svenningsen
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.