null
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MACIEJE SZPUNARA
přednesené dne 12. února 2026(1)
Věc C‑14/25
Thüringer Aufbaubank
proti
LN
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Nejvyšší soud, Rakousko)]
„ Řízení o předběžné otázce – Nařízení (ES) č. 805/2004 – Justiční spolupráce v občanských věcech – Evropský exekuční titul pro nesporné nároky – Zamítnutí výkonu – Vyloučení přezkumu ve věci samé – Úřední listiny – Vykonatelná notářská listina vydaná před vstupem nařízení v platnost“
I.      Úvod
1.        Před přijetím nařízení (EU) č. 1215/2012(2) (dále jen „nařízení Brusel Ia“) v roce 2012, kterým bylo zrušeno zprostředkující řízení o prohlášení vykonatelnosti v obecné oblasti občanských a obchodních věcí, bylo dosaženo volného pohybu rozhodnutí, soudních smírů a úředních listin mezi členskými státy v této oblasti v několika etapách.
2.        Nejprve byly zjednodušeny formální náležitosti spojené s prohlášením vykonatelnosti ve společném režimu(3) a poté došlo k jejich úplnému zrušení zavedením mechanismů volného pohybu ve vymezených oblastech, stanovených zejména nařízením (ES) č. 805/2004(4).
3.        Podle tohoto nařízení, pokud je vnitrostátní titul týkající se nesporného nároku potvrzen v členském státě původu jako evropský exekuční titul (dále jen „EET“), je pro účely výkonu postaven na roveň vnitrostátním exekučním titulům v jiných členských státech a nemůže být předmětem přezkumu v členském státě výkonu. V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že nařízení č. 805/2004 je výjimečné tím, že neobsahuje ustanovení o veřejném pořádku(5).
4.        Jak však naložit se situací, kdy bylo nařízení č. 805/2004 v členském státě původu uplatněno chybně? Soudnímu dvoru v projednávané věci přísluší upřesnit kontrolní pravomoc členského státu výkonu podle uvedeného nařízení, a to v odpovědi na otázku, zda může členský stát výkonu odmítnout výkon, pokud bylo potvrzení evropského exekučního titulu (EET) provedeno v rozporu s časovou působností uvedeného nařízení.
5.        Úvodem podotýkám, že v projednávané věci by mohlo být lákavé pokusit se analyzovat kromě otázky důsledků porušení časové působnosti nařízení č. 805/2004 v členském státě původu i jiné situace, kdy došlo k porušení norem vyšší právní síly, zejména základních práv. Toto nařízení totiž neobsahuje ustanovení o veřejném pořádku, a taková situace by tudíž jistě vyžadovala důkladnou analýzu s ohledem na rozdělení pravomocí mezi členským státem původu a dožádaným členským státem, pokud jde o výkon EET vydaného v rozporu s tímto druhem norem vyšší právní síly. Předběžná otázka v projednávané věci je však vymezena jasně. Soudní dvůr má odpovědět pouze na otázku, zda nařízení č. 805/2004 umožňuje členskému státu výkonu posoudit dodržení časové působnosti tohoto nařízení. Moje analýza se proto omezí na tento aspekt, aniž by předjímala odpověď, která má být v případě takového porušení poskytnuta.
II.    Právní rámec
A.      Unijní právo
6.        Body 7 až 10 a bod 18 odůvodnění nařízení č. 805/2004 uvádí:
„(7)      Toto nařízení by se mělo použít pro rozhodnutí, soudní smíry a úřední listiny o nesporných nárocích a pro rozhodnutí vydaná po podání opravných prostředků proti rozhodnutím, soudním smírům a úředním listinám, které byly potvrzeny jako [EET].
(8)      V závěrech ze zasedání v Tampere [ve Finsku] vyjádřila Evropská rada přesvědčení, že přístup k výkonu v jiném členském státě, než ve kterém bylo rozhodnutí vydáno, by měl být urychlen a zjednodušen tím, že rozhodnutí bude vykonáno bez mezitímních opatření přijatých před výkonem v členském státě, v němž se o výkon žádá. S rozhodnutím, které původní soud potvrdil jako [EET], by se mělo pro účely výkonu nakládat tak, jako kdyby bylo vydáno v členském státě, v němž se o jeho výkon žádá. Například ve Spojeném království se bude registrace potvrzeného zahraničního rozhodnutí tedy řídit stejnými pravidly jako registrace rozhodnutí z jiné části Spojeného království a nebude s ní spojen přezkum zahraničního rozhodnutí ve věci samé. Podrobnosti výkonu rozhodnutí by se měly i nadále řídit vnitrostátním právem.
(9)      Takový postup by měl ve srovnání s řízením o prohlášení vykonatelnosti stanoveným v [nařízení Brusel I] poskytovat značnou výhodu, která spočívá v tom, že při něm není zapotřebí schválení soudu ve druhém členském státě se zdrženími a výdaji s tím spojenými.
(10)      Pokud soud v členském státě vydal rozhodnutí o nesporném nároku v nepřítomnosti dlužníka, je zrušení jakýchkoli kontrol v členském státě výkonu nerozdílně spojeno s existencí dostatečné záruky respektování práva na obhajobu a jí podmíněno.
[...]
(18)      Ze vzájemné důvěry ve výkon spravedlnosti v členských státech vyplývá, že soud jednoho členského státu může předpokládat, že jsou splněny všechny podmínky pro potvrzení [EET], aby mohlo být rozhodnutí vykonáno ve všech ostatních členských státech, i bez soudního přezkumu řádného používání minimální[ch] procesních norem v členském státě, kde má být rozhodnutí vykonáno.“
7.        Článek 1 tohoto nařízení, nadepsaný „Účel“, zní:
„Účelem tohoto nařízení je zavedení [EET] pro nesporné nároky, aby byl stanovením minimálních norem umožněn volný pohyb rozhodnutí, soudních smírů a úředních listin ve všech členských státech, aniž by se v členském státě výkonu musela před uznáním a výkonem konat zprostředkující řízení.“
8.        Článek 2 odst. 1 uvedeného nařízení stanoví:
„Toto nařízení se vztahuje na občanské a obchodní věci bez ohledu na povahu soudu. Nevztahuje se zejména na daňové, celní či správní věci ani na odpovědnost státu za jednání a opominutí při výkonu státní moci (‚acta iure imperii‘).“
9.        Článek 3 tohoto nařízení, nadepsaný „Exekuční tituly, které se potvrzují jako evropský exekuční titul“ v odstavci 1 stanoví:
„Toto nařízení se vztahuje na rozhodnutí, soudní smíry a úřední listiny o nesporných nárocích.
Nárok se považuje za nesporný, pokud
[...]
d)      dlužník jej výslovně uznal v úřední listině.“
10.      Článek 4 nařízení č. 805/2004 definuje pojem „nárok“ jako „peněžitý nárok na konkrétní částku, která je splatná nebo jejíž datum splatnosti je uvedeno v rozhodnutí, soudním smíru nebo úřední listině“.
11.      Článek 5 tohoto nařízení, nadepsaný „Zrušení doložky vykonatelnosti“, stanoví:
„Rozhodnutí, kter[é] bylo v členském státě původu potvrzeno jako [EET], je uznáno a vykonáno v ostatních členských státech, aniž je zapotřebí prohlášení o vykonatelnosti a aniž může být proti jeho uznání podán protest.“
12.      Článek 10 uvedeného nařízení, nadepsaný „Oprava nebo zrušení potvrzení evropského exekučního titulu“, zní:
„1.      Potvrzení [EET] je na žádost podanou původnímu soudu
a)      opraveno, pokud jsou z důvodu věcné chyby nesrovnalosti mezi rozhodnutím a potvrzením;
b)      zrušeno, pokud bylo uděleno zřejmě nenáležitě s ohledem na požadavky stanovené v tomto nařízení.
2.      Opravy či zrušení potvrzení [EET] se řídí právem členského státu původu.
3.      Žádost o opravu nebo zrušení potvrzení [EET] lze podat pomocí vzorového formuláře uvedeného v příloze VI.
4.      Proti vydání potvrzení [EET] jinak nelze podat opravný prostředek.“
13.      Článek 20 téhož nařízení, nadepsaný „Vykonávací řízení“, v odstavci 1 stanoví:
„1.      Aniž jsou dotčena ustanovení této kapitoly, řídí se vykonávací řízení právem členského státu výkonu.
Rozhodnutí potvrzené jako [EET] se vykoná za týchž podmínek jako rozhodnutí vydané v členském státě výkonu.“
14.      Článek 21 nařízení č. 805/2004, nadepsaný „Zamítnutí výkonu“, stanoví:
„1.      Výkon je na žádost dlužníka příslušným soudem v členském státě výkonu zamítnut, jestliže je rozhodnutí potvrzené jako [EET] neslučitelné s dřívějším rozhodnutím v kterémkoli členském státě nebo ve třetí zemi, pokud:
a)      se dřívější rozhodnutí týkalo téže věci mezi stejnými stranami a
b)      bylo dřívější rozhodnutí vydáno v členském státě výkonu nebo splňuje podmínky nezbytné pro jeho uznání v členském státě výkonu a
c)      proti neslučitelnosti nebyla a nemohla být při soudním řízení v členském státě původu vznesena námitka.
2.      V žádném případě nesmí být v členském státě výkonu rozhodnutí nebo jeho potvrzení jako [EET] přezkoumáváno ve věci samé.“
15.      Článek 23 tohoto nařízení, nadepsaný „[Přerušení] nebo omezení výkonu“, stanoví:
„Pokud dlužník
–        napadl rozhodnutí potvrzené jako [EET] včetně žádosti o přezkum ve
smyslu článku
19 nebo
–        požádal o opravu nebo zrušení potvrzení [EET] v souladu s článkem
10,
může příslušný soud nebo orgán v členském státě výkonu na žádost dlužníka
a)      omezit vykonávací řízení na ochranná opatření nebo
b)      podmínit výkon poskytnutím jistoty, kterou stanoví[,] nebo
c)      za výjimečných okolností vykonávací řízení zastavit [přerušit].“
16.      Článek 25 uvedeného nařízení, nadepsaný „Úřední listiny“, stanoví:
„1.      Úřední listina týkající se nároku ve smyslu čl. 4 odst. 2, která je vykonatelná v jednom členském státě, je na žádost orgánu určeného členským státem původu potvrzena pomocí vzorového formuláře uvedeného v příloze III jako [EET].
2.      Úřední listina, která byla potvrzena jako [EET] v členském státě původu, se vykoná v ostatních členských státech, aniž je zapotřebí prohlášení o vykonatelnosti a aniž je možné proti jeho vykonatelnosti podat odpor.
3.      Ustanovení kapitoly II s výjimkou článku 5, čl. 6 odst. 1 a čl. 9 odst. 1 a ustanovení kapitoly IV s výjimkou čl. 21 odst. 1 a článku 22 se použijí podle potřeby.“
17.      Článek 26 tohoto nařízení, nazvaný „Přechodná ustanovení“ stanoví:
„Toto nařízení se použije pouze pro rozhodnutí vydaná, soudní smíry schválené nebo uzavřené a veřejné listiny vyhotovené či registrované po vstupu tohoto nařízení v platnost.“
18.      V článku 33 nařízení č. 805/2004, nadepsaném „Vstup v platnost“, se stanoví:
„Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 21. ledna 2005.
Použije se ode dne 21. října 2005 s výjimkou článků 30, 31 a 32, které se použijí ode dne 21. ledna 2005.“
B.      Rakouské právo
19.      Ustanovení § 54b Exekutionsordnung (exekuční řád) stanoví, že výkon některých peněžitých pohledávek je povolen ve zjednodušeném řízení, pokud se vymáhající věřitel odvolává na rakouský nebo rovnocenný zahraniční exekuční titul, který byl pravomocně prohlášen vykonatelným, zejména na základě unijního právního aktu nebo na základě zahraničního exekučního titulu, který byl předmětem řízení o prohlášení vykonatelnosti.
20.      Ustanovení § 54c tohoto řádu stanoví, že povinná osoba může podat odpor proti rozhodnutí o schválení exekuce vydanému ve zjednodušeném řízení, a to z důvodu neexistence exekučního titulu pokrývajícího schválenou exekuci včetně potvrzení vykonatelnosti nebo z důvodu že se údaje uvedené exekučním titulu neshodují s údaji, které jsou uvedeny v exekučním návrhu.
III. Spor v původním řízení, předběžná otázka a řízení před Soudním dvorem
21.      Dne 14. února 2022 podala společnost Thüringer Aufbaubank se sídlem v Erfurtu (Německo), u Bezirksgericht Judenburg (Okresní soud v Judenburgu, Rakousko) exekuční návrh proti fyzické osobě LN, na zaplacení vykonatelné částečné pohledávky ve výši 25 000 euro spolu s úroky na základě notářského zápisu sepsaného v Německu dne 28. května 1999, kterým bylo zřízeno zástavní právo k nemovitosti. Tato listina, která se týkala celkové částky 6 488 600 německých marek (DEM) (cca 3 317 568
euro), se stala vykonatelnou dne 1. června 1999.
22.      Na podporu svého návrhu předložila společnost Thüringer Aufbaubank dotčený notářský zápis a dále potvrzení EET vydané dne 19. ledna 2021 příslušnými německými orgány na formuláři uvedeném v příloze III nařízení č. 805/2004.
23.      Dne 24. března 2022 podal LN proti rozhodnutí o schválení exekuce námitku(6).
24.      Rozhodnutím z téhož dne Bezirksgericht Judenburg (Okresní soud v Judenburgu) námitku zamítl a ve zjednodušeném řízení podle § 54b exekučního řádu, který považoval za použitelný, exekučnímu návrhu vyhověl.
25.      LN podal odvolání k Landesgericht Leoben (Zemský soud v Leobenu, Rakousko), který toto rozhodnutí změnil a nařídil přerušení výkonu rozhodnutí a zrušení již provedených úkonů v exekučním řízení. Tento soud má za to, že notářský zápis ze dne 28. května 1999 nespadá do časové působnosti nařízení č. 805/2004, jelikož to se vztahuje až na exekuční tituly vydané po 21. lednu 2005. Podle něj se tedy uznání a výkon tohoto notářského zápisu sepsaného v Německu neřídí v Rakousku uvedeným nařízením, ale Úmluvou o příslušnosti a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, podepsanou v Bruselu dne 27. září 1968(7), která vyžaduje předchozí řízení o prohlášení vykonatelnosti. V projednávané věci přitom nebyl uvedený německý notářský zápis v Rakousku předmětem řízení o prohlášení vykonatelnosti.
26.      Landesgericht Leoben (Zemský soud v Leobenu) dospěl k závěru, že potvrzení EET příslušnými německými orgány na tomto závěru nic nemění, jelikož v členském státě výkonu je možné ověřit, že toto potvrzení zjevně nespadá do oblasti působnosti nařízení č. 805/2004.
27.      Thüringer Aufbaubank podala proti tomuto rozhodnutí opravný prostředek „Revision“ k Oberster Gerichtshof (Nejvyšší soud, Rakousko), který je předkládajícím soudem.
28.      Tento soud má za to, že k tomu, aby mohl rozhodnout o tomto opravném prostředku, je v zásadě potřeba určit, zda lze v členském státě výkonu ověřit dodržení časové působnosti nařízení č. 805/2004, přičemž v takovém případě by posledně uvedený členský stát nebyl vázán potvrzením EET provedeným v členském státě původu.
29.      V tomto ohledu uvedený soud podotýká, že ze systematiky nařízení č. 805/2004 vyplývá, že podmínky potvrzení EET lze ověřit výlučně v členském státě původu, jinak by došlo k absenci právní ochrany dlužníka, přičemž případné chyby při vydání potvrzení lze v tomto státě napadnout opravnými prostředky podle článku 10 uvedeného nařízení.
30.      Předkládající soud nicméně poukazuje na směr právní vědy, podle kterého je nemožnost ověřit potvrzení EET v členském státě výkonu příliš omezující a mělo být možné v tomto členském státě i bez návrhu napadnout nebo namítnout zjevné nedodržení věcné nebo časové působnosti nařízení č. 805/2004.
31.      Pokud jde o notářský zápis ze dne 28. května 1999, má předkládající soud za to, že tento zápis nespadá do časové působnosti nařízení č. 805/2004, které se vztahuje na exekuční tituly vydané po vstupu tohoto nařízení v platnost, tedy po 21. lednu 2005, jak vyplývá z jeho článku 26.
32.      Za těchto podmínek se Oberster Gerichtshof (Nejvyšší soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být čl. 21 odst. 2 [nařízení č. 805/2004] ve spojení s článkem 25 tohoto nařízení vykládán v tom smyslu, že potvrzení vykonatelné úřední listiny vydané příslušným orgánem členského státu původu za použití formuláře uvedeného v příloze III
[tohoto] nařízení (v
projednávané věci vykonatelný notářský zápis německého notáře) nesmí být jako [EET] v členském státě výkonu přezkoumáno ani tehdy, pokud na základě data pořízení úřední listiny zjevně nebyla dodržena časová oblast působnosti [uvedeného]
nařízení?“
33.      Písemné vyjádření předložila Evropská komise. Thüringer Aufbaubank, německá vláda, jakož i Komise se účastnily jednání, které se konalo dne 12. listopadu 2025.
IV.    Analýza
34.      Podstatou jediné předběžné otázky položené předkládajícím soudem je, zda musí být čl. 21 odst. 2 nařízení č. 805/2004 ve spojení s článkem 25 vykládán v tom smyslu, že potvrzení vykonatelné úřední listiny vydané příslušným orgánem členského státu původu za použití formuláře uvedeného v příloze III nařízení nesmí být jako EET v členském státě výkonu přezkoumáno ani tehdy, když podle data pořízení úřední listiny zjevně není dodržena časová oblast působnosti tohoto nařízení(8).
35.      Zúčastněné v písemných vyjádřeních i na jednání předložily radikálně odlišná tvrzení.
36.      Komise a společnost Thüringer Aufbaubank mají za to, že čl. 21 odst. 2 nařízení č. 805/2004 ve spojení s článkem 25 tohoto nařízení musí být vykládán v tom smyslu, že bez výjimky zakazuje jakýkoli přezkum ve věci samé v členském státě výkonu, takže ověření, zda byla dodržena časová působnost tohoto nařízení, a tudíž i ověření platnosti potvrzení úřední listiny jako EET, je vyloučeno.
37.      Naproti tomu německá vláda zastává názor, že se nařízení č. 805/2004 nepoužije na situaci dotčenou v původním řízení jako celek, jelikož dotčená úřední listina byla vydána před datem vstupu tohoto nařízení v platnost. Odpověď na otázku, zda může členský stát výkonu přezkoumat potvrzení této úřední listiny jako EET, tedy podle ní nemůže vyplývat z ustanovení uvedeného nařízení, jelikož žádné z těchto ustanovení není použitelné.
38.      Za těchto okolností mám za to, že za účelem poskytnutí odpovědi na předběžnou otázku
musím ve své analýze nejprve posoudit použitelnost nařízení č. 805/2004, zejména s ohledem na jeho časovou působnost (A), a z toho pak vyvodit závěry ohledně pravomocí členského státu výkonu týkající se přezkumu úřední listiny vydané před vstupem tohoto nařízení v platnost, pro kterou bylo přesto vydáno potvrzení EET na základě ustanovení uvedeného nařízení (B).
A.      Úvodní poznámky k použitelnosti nařízení č. 805/2004
39.      Určení časové působnost nařízení č. 805/2004 považuji za nezbytné vzhledem k tomu, že zúčastněné se neshodují v otázce použitelnosti tohoto nařízení v případě, kdy byla úřední listina potvrzená jako EET pořízena před jeho vstupem v platnost. Je to nutné tím spíše, že soudy členských států uplatnily rozdílný přístup(9).
40.      Na základě článku 26 nařízení č. 805/2004 se toto nařízení použije pouze pro rozhodnutí vydaná, soudní smíry schválené nebo uzavřené a veřejné listiny vyhotovené či registrované po vstupu tohoto nařízení v platnost, tj. po 21. lednu 2005(10). Jak však vyplývá z jeho čl. 33 druhého pododstavce, byla účinnost tohoto nařízení odložena na 21. října 2005. Potvrzení EET tedy bylo možné až od tohoto posledně uvedeného data(11).
41.      Jak správně uvádí předkládající soud, z tohoto přechodného režimu vyplývá, že rozhodujícím kritériem pro určení, zda úřední listina spadá do působnosti nařízení č. 805/2004, není datum vydání potvrzení EET, ale datum jejího pořízení nebo registrace(12). Znění článku 26 tohoto nařízení je v tomto ohledu jasné.
42.      V projednávané věci z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že úřední listina dotčená v projednávané věci, byla pořízena v roce 1999, a tudíž nespadá do časové působnosti nařízení č. 805/2004, která je omezena článkem 26 tohoto nařízení.
43.      Domnívám se však, že tento závěr je třeba dále upřesnit.
44.      Podle mého názoru je totiž ustanovení článku 26 nařízení č. 805/2004, které omezuje jeho časovou působnost na listiny pořízené po dni jeho vstupu v platnost, zvláště relevantní pro orgány nebo soudy členského státu původu. Toto ustanovení zajišťuje, aby bylo možné potvrdit jako EET pouze úřední listiny a rozhodnutí, která spadají do oblasti působnosti tohoto nařízení, a aby se pouze na takové listiny vztahoval režim tohoto nařízení. Omezení časové působnosti uvedeného nařízení je tedy podle mého názoru podmínkou, která musí být splněna, aby mohla být úřední listina potvrzena jako EET.
45.      V takové situaci, jako je situace dotčená ve věci v původním řízení, tedy s ohledem na datum pořízení dotčené úřední listiny orgán členského státu původu neměl tuto listinu potvrdit jako EET, jelikož zjevně nespadala do časové působnosti tohoto nařízení.
46.      V projednávané věci však byla dotčená úřední listina navzdory datu jejího pořízení potvrzena jako EET postupem podle nařízení č. 805/2004, s použitím standardního formuláře uvedeného v příloze III tohoto nařízení. Jinými slovy, určený orgán v členském státě původu použil ustanovení tohoto nařízení, byť chybně. V důsledku toho má věřitel v původním řízení nyní k dispozici EET vydaný na základě uvedeného nařízení.
47.      Jak zdůrazňuje Komise, potvrzení úřední listiny jako EET předpokládá, že orgán, který ji potvrdil, dospěl k závěru, že nařízení č. 805/2004 je použitelné a že se na tuto listinu má vztahovat režim stanovený tímto nařízením. Tento orgán tedy posoudil použitelnost uvedeného nařízení, byť se toto posouzení ukázalo jako chybné.
48.      Německá vláda má za to, že jelikož úřední listina potvrzená jako EET byla pořízena přede dnem vstupu nařízení č. 805/2004 v platnost, nepoužije se žádné ustanovení tohoto nařízení.
49.      Z důvodů, které jsem uvedl, se však domnívám, že potvrzení úřední listiny jako EET příslušným orgánem nebo soudem členského státu znamená, že se použije mechanismus zavedený nařízením č. 805/2004 za účelem jejího volného pohybu.
50.      To platí tím spíše, že jakýkoli jiný výklad by ohrozil užitečný účinek mechanismu zavedeného nařízením č. 805/2004, jehož cílem je volný pohyb rozhodnutí, soudních smírů a úředních listin týkajících se nesporných nároků(13). To by totiž vedlo k tomu, že by soudy nebo příslušné orgány členského státu výkonu systematicky ověřovaly, zda dotčená úřední listina nebo rozhodnutí a jejich potvrzení jako EET spadají do časové působnosti nařízení, a to i v případech, kdy na rozdíl od projednávané věci není zcela zjevné, že uvedené nařízení bylo porušeno. Z důvodů, které uvedu níže, se přitom domnívám, že přezkum časové působnosti spadá pod zákaz provádět v členském státě výkonu jakýkoli přezkum rozhodnutí nebo úřední listiny a jejich potvrzení jako EET ve věci samé. Nelze tudíž připustit, že by měl mít členský stát výkonu, kterému byl předložen návrh na základě EET, pravomoc systematicky ověřovat, že v členském státě původu bylo totéž nařízení správně uplatněno.
B.      Dosah zákazu provádět v členském státě výkonu přezkum rozhodnutí nebo úřední listiny a jejich potvrzení jako EET ve věci samé
51.      Zákaz přezkumu úřední listiny v členském státě výkonu a jejího potvrzení jako EET ve věci samé vyplývá z čl. 21 odst. 2 nařízení č. 805/2004 ve spojení s článkem 25 tohoto nařízení.
52.      Aby bylo možné určit, zda se takový zákaz vztahuje i na přezkum časové působnosti, je nutné při výkladu dotyčných ustanovení vzít v úvahu nejen jejich znění, ale i jejich kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž jsou součástí(14).
1.      Doslovný výklad
53.      Pokud jde o znění čl. 21 odst. 2 nařízení č. 805/2004, z několika jazykových verzí tohoto ustanovení vyplývá, že výslovně uvádí, že přezkum ve věci samé nelze provést „v žádném případě“(15). Je třeba zdůraznit, že ačkoli v německé verzi se toto upřesnění neobjevuje, objevilo se přinejmenším v anglické verzi v původním návrhu Komise(16). Toto upřesnění navíc odpovídá obvyklému znění zákazu přezkumu ve věci samé, jak je zakotveno v oblasti spolupráce v občanských věcech od Bruselské úmluvy(17).
54.      Stejně tak podotýkám, že v oblasti spolupráce v občanských věcech zákaz přezkumu ve věci samé brání soudu členského státu výkonu přezkoumat správnost právních nebo skutkových posouzení, která provedl soud členského státu původu(18).
55.      Pokud jde konkrétně o nařízení č. 805/2004, Soudní dvůr rozhodl, že těmto soudům nebo orgánům nemůže být k posouzení předložen žádný opravný prostředek namířený proti rozhodnutí vydanému v členském státě původu nebo jeho potvrzení jako EET(19). Na rozdíl od jiných sekundárních právních předpisů, které zakazují přezkum ve věci samé v oblasti spolupráce v občanských věcech v rámci Unie, zakazuje čl. 21 odst. 2 nařízení přezkum nejen rozhodnutí (případně soudního smíru nebo úřední listiny), ale i jeho potvrzení jako EET.
56.      Jinými slovy, zákaz přezkumu ve věci samé se vztahuje i na posouzení, na jehož základě příslušný orgán potvrdil dotčenou úřední listinu jako EET. Okamžik, kdy je rozhodnutí považováno za vydané a úřední listina za vyhotovenou nebo registrovanou ve smyslu článku 26 nařízení č. 805/2004, přitom musí určit příslušný orgán nebo soud v členském státě původu podle vnitrostátního práva. Určení, zda určitá listina spadá do časové působnosti tohoto nařízení, je tedy právní kvalifikací provedenou soudem nebo příslušným orgánem členského státu původu, kterou nelze přezkoumat v členském státě výkonu.
57.      Z toho podle mého názoru vyplývá, že přezkum časové působnosti příslušným orgánem nebo soudem členského státu spadá pod zákaz přezkumu potvrzení jako EET ve věci samé.
58.      Tento závěr je podle mého názoru podpořen i systematickým a teleologickým výkladem těchto ustanovení.
2.      Systematický výklad
59.      Pokud jde o kontext čl. 21 odst. 2 nařízení č. 805/2004, je třeba připomenout, že podle judikatury Soudního dvora je zrušení doložky vykonatelnosti stanovené v článku 5 tohoto nařízení založeno na jasném rozdělení pravomocí mezi soudy a orgány členského státu původu a členského státu výkonu(20).
60.      Unijní normotvůrce omezil pravomoci členského státu výkonu, pokud jde o možnost přezkumu rozhodnutí nebo úřední listiny potvrzené jako EET, a zároveň stanovil mechanismy umožňující dlužníku pohledávky napadnout toto potvrzení v členském státě původu.
61.      Jak zdůrazňuje Komise, čl. 10 odst. 1 nařízení č. 805/2004 stanoví, že potvrzení EET je na žádost podanou původnímu soudu podle okolností buď opraveno, nebo zrušeno. Kromě toho
čl. 25 odst. 3 tohoto nařízení stanoví, že tento postup se použije obdobně na potvrzení úředních listin jako EET.
62.      Zejména uvádím, že čl. 10 odst. 1 nařízení č. 805/2004 výslovně stanoví, že potvrzení může být v členském státě původu zrušeno, pokud bylo uděleno nenáležitě s ohledem na podmínky stanovené tímto nařízením. Uvedené nařízení přitom na jedné straně nijak neomezuje důvody, na jejichž základě lze dospět k závěru, že potvrzení bylo uděleno nenáležitě. Na druhé straně, jak jsem již zdůraznil, posouzení časové působnosti je jednou z podmínek, které musí příslušný orgán nebo soud při vydávání potvrzení EET zkoumat. Za těchto podmínek mám za to, že nedodržení časové působnosti tohoto nařízení je jedním z důvodů pro konstatování, že potvrzení EET bylo uděleno nenáležitě.
63.      Jinými slovy, pouze soudy nebo příslušné orgány členského státu původu mohou rozhodnutí o potvrzení přezkoumat a rozhodnout, zda má být z toho či jiného důvodu zrušeno.
64.      V tomto ohledu zdůrazňuji, že čl. 10 odst. 1 nařízení č. 805/2004 je jediným nástrojem, který má dlužník k dispozici, aby mohl tvrdit, že úřední listina nebo rozhodnutí byly potvrzeny jako EET chybně. Zrušení jakýchkoli kontrol v členském státě výkonu je přitom nerozdílně spojeno s existencí dostatečné záruky respektování práva na obhajobu a jí podmíněno, jak vyplývá z bodu 10 odůvodnění tohoto nařízení. Za těchto podmínek je podle mého názoru nutné pojem „uděleno nenáležitě“, který umožňuje soudu členského státu původu potvrzení zrušit, vykládat pružně.
65.      Tato možnost zrušení je v členském státě výkonu doplněna dalším mechanismem, který umožňuje, aby v případě, že bylo požádáno o zrušení potvrzení, mohl dlužník požádat o omezení nebo přerušení vykonávacího řízení v souladu s článkem 23 nařízení č. 805/2004.
66.      V tomto ohledu podléhá možnost dlužníka dosáhnout přerušení vykonávacího řízení omezujícím podmínkám. Na jedné straně je spojena se zahájením soudního řízení ze strany dlužníka v členském státě původu směřující buď proti rozhodnutí nebo úřední listině, které jsou předmětem potvrzení, nebo ke zrušení nebo opravě EET. Na druhé straně předpokládá existenci „výjimečných okolností“, přičemž tato podmínka musí být podle judikatury vykládána restriktivně(21). V tomto ohledu musím nicméně zdůraznit, že taková situace, jako je situace dotčená ve věci v původním řízení, kdy je soudu členského státu výkonu zjevné, že nebyla dodržena působnost nařízení č. 805/2004, by měla spadat pod pojem „výjimečné okolnosti“ a mělo by ve vztahu k ní být uplatněno určité zmírnění restriktivní judikatury Soudního dvora týkající se tohoto pojmu.
67.      Jak tvrdí Komise, ze studia těchto ustanovení vyplývá, že unijní normotvůrce při přijímání nařízení č. 805/2004 zohlednil skutečnost, že potvrzení mohlo být uděleno chybně, a rozhodl se tuto skutečnost napravit tím, že zakotvil možnost navrhovatele požádat o zrušení potvrzení v členském státě původu a současně požádat o přerušení výkonu v členském státě výkonu.
68.      Podle mého názoru tedy z obecné systematiky nařízení č. 805/2004 jasně vyplývá, že posouzení časové působnosti tohoto nařízení lze přezkoumat pouze v členském státě původu, a to v závislosti na možnostech, které má dlužník k dispozici ke vznesení námitky, že potvrzení bylo uděleno nenáležitě. S ohledem na výše uvedené a na striktní rozdělení pravomocí v tomto textu neumožňuje obecná systematika uvedeného nařízení takový přezkum v členském státě výkonu.
3.      Teleologický výklad
69.      Pokud jde o účel nařízení č. 805/2004, připomínám, že vychází z programu přijatého Radou v roce 2000 po zasedání v Tampere s cílem provést zásadu vzájemného uznávání, zejména zrušením mezitímních opatření předcházejících výkonu v členském státě, kde se o výkon žádá(22). Cílem bylo poskytnout věřitelům značnou výhodu tím, že dostanou možnost dosáhnout rychlého a účinného výkonu v zahraničí
bez zásahu soudu v členském státě, kde je výkon požadován, se zdrženími a výdaji s tím spojenými(23).
70.      Účelem nařízení č. 805/2004 je zavést EET pro všechny nesporné nároky stanovením minimálních norem s cílem zajistit volný pohyb rozhodnutí, soudních smírů a úředních listin ve všech členských státech(24). Pokud bylo vnitrostátní rozhodnutí potvrzeno původním soudem jako EET, je s ním pro účely výkonu nakládáno, jako by bylo vydáno v členském státě výkonu, a nevyžaduje se tudíž doložka vykonatelnosti, kterou by byla potvrzena jeho vykonatelnost v tomto členském státě(25). Totéž platí pro soudní smíry(26) a úřední listiny(27).
71.      Soudní dvůr dále rozhodl, že z článků 1 a 5 nařízení č. 805/2004 ve spojení s jeho body 8, 10, 11 a 18 odůvodnění vyplývá, že předmětem tohoto nařízení je zajistit při respektování vzájemné důvěry při výkonu spravedlnosti v členských státech, o které se opírá rozdělení pravomocí mezi soudy a orgány členského státu původu na jedné straně a soudy a orgány členského státu výkonu na straně druhé, volný pohyb, zejména rozhodnutí o nesporných nárocích, a urychlit a zjednodušit jejich výkon zrušením řízení, jejichž účelem je zajistit vykonatelnost těchto rozhodnutí, a to při současném zajištění dodržování práva na obhajobu(28).
72.      Podle mého názoru by tedy umožnění kontroly dodržování časové působnosti nařízení č. 805/2004 v členském státě výkonu bylo jasně v rozporu s tímto cílem, neboť by to vedlo k tomu, že by byla v tomto státě opětovně zavedena systematická kontrola potvrzení EET vydaných v členském státě původu, a to vedle postupů stanovených tímto nařízením a navzdory výslovnému zákazu přezkumu ve věci samé obsaženému v tomto nařízení.
73.      To platí tím spíše, že zavedení takového systému volného pohybu rozhodnutí o nesporných nárocích je založeno na vzájemné důvěře mezi členskými státy ohledně dodržování pravidel pro uplatňování unijního práva. Přesněji řečeno podle bodu 18 odůvodnění nařízení č. 805/2004 ze vzájemné důvěry ve výkon spravedlnosti v členských státech vyplývá, že soud jednoho členského státu může předpokládat, že jsou splněny všechny podmínky pro potvrzení EET, aby mohlo být rozhodnutí vykonáno ve všech ostatních členských státech.
74.      Navíc, jak dokládá absence ustanovení o veřejném pořádku, které by členskému státu výkonu umožňovalo odmítnout výkon rozhodnutí, soudního smíru nebo úřední listiny potvrzené jako EET, je tento volný pohyb podle mého názoru založen na zvlášť vysoké úrovni vzájemné důvěry mezi členskými státy.
75.      Jinými slovy, právě zásada vzájemné důvěry odůvodňuje zaprvé skutečnost, že výlučnou pravomoc k opravě nebo zrušení EET má členský stát původu, a zadruhé skutečnost, že soud členského státu výkonu je povinen považovat potvrzení EET za platné a nesmí ověřovat jeho správnost, a to ani v případě, že z důvodu zjevného porušení časové působnosti nařízení č. 805/2004 nemělo být potvrzení vydáno.
76.      Z výše uvedeného vyplývá, že jak ze znění čl. 21 odst. 2 a článku 25 nařízení č. 805/2004, tak z kontextu těchto ustanovení a cílů sledovaných právní úpravou, jejíž jsou součástí, je zjevné, že uvedená ustanovení brání možnosti přezkumu potvrzení úřední listiny jako EET v členském státě výkonu, pokud s ohledem na datum vyhotovení úřední listiny zjevně nebyla dodržena časová působnost tohoto nařízení.
V.      Závěry
77.      S ohledem na všechny předcházející úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžnou otázku položenou Oberster Gerichtshof (Nejvyšší soud, Rakousko) odpověděl následovně:
„Článek 21 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 805/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se zavádí evropský exekuční titul pro nesporné nároky, ve spojení s článkem 25 tohoto nařízení
musí být vykládán v tom smyslu, že
potvrzení vykonatelné úřední listiny vydané příslušným orgánem členského státu původu za použití formuláře uvedeného v příloze III uvedeného nařízení nesmí být jako EET v členském státě výkonu přezkoumáno ani tehdy, když podle data pořízení úřední listiny zjevně nebyla dodržena časová oblast působnosti téhož nařízení.“
1–      Původní jazyk: francouzština.
2–      Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2012, L 351, s. 1).
3–      Provedeno nařízením Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1, Zvl. vyd. 19/04, s. 42, dále jen „nařízení Brusel I“).
4–      Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 21. dubna 2004, kterým se zavádí evropský exekuční titul pro nesporné nároky (Úř. věst. 2004, L 143, s. 15; Zvl. vyd. 19/07, s. 38).
5–      Jediným důvodem pro zamítnutí potvrzeného rozhodnutí, který je stanoven v čl. 21 odst. 1 nařízení č. 805/2005, je neslučitelnost s dřívějším rozhodnutím, ovšem nevztahuje se na úřední listiny; viz čl. 25 odst. 3 tohoto nařízení.
6–      V souladu s ustanovením § 54c odst. 1 exekučního řádu.
7–      Úř. věst. 1972, L 299, s. 32, dále jen „Bruselská úmluva“.
8–      V tomto ohledu bych rád upřesnil, že v okamžiku potvrzení dotčené úřední listiny jako EET v projednávané věci bylo nařízení č. 805/2004 podle jeho článku 33 platné. Dodržení tohoto ustanovení tedy v tomto případě zpochybněno není. Naproti tomu článek 26 tohoto nařízení stanoví, že se toto nařízení použije pouze na úřední listiny vyhotovené nebo pořízené po vstupu uvedeného nařízení v platnost. Právě toto ustanovení, které stanoví časové omezení ve vztahu k listinám, které mohou být potvrzeny jako EET, je předmětem projednávané věci.
9–      Viz zejména Yessiou-Faltsi, P., „The European Enforcement Order after Five Years of Experience in Greece“, Revue Hellénique de Droit International, 2008, sv. 61, s. 735, 742 a 743 (řecká rozhodnutí potvrzená jako EET před 21.
říjnem 2005); Tribunal d'arrondissement (obvodní soud) (Lucembursko) (občanskoprávní), 3. senát, rozsudek týkající se zvláštního příkazu k obstavení účtů, č. 37/2015, k dispozici na adrese https://justice.public.lu/fr/jurisprudence/juridictions-judiciaires.html (EET vydaný ve Francii v roce 2012 na základě usnesení o nařízení předběžného opatření vydaného v roce 2003); jakož i Oberlandesgericht München (Vrchní zemský soud v Mnichově, Německo),
usnesení ze dne 30. dubna 2007, 6 W 687/07, NJW-RR, 2007, s. 1582 a 1583 (nepoužitelnost nařízení na příkaz k úhradě nákladů vydaný dne 2. března 2005).
10–      Článek
33 nařízení č. 805/2004.
11–      Viz rovněž Huet, A., „Titre exécutoire européen“, Répertoire de droit européen, Dalloz, srpen 2006, bod 7.
12–      Obdobně, pokud jde o vymezení časové působnosti nařízení Brusel I a Brusel Ia, viz rozsudek ze dne 6. června 2019, Weil (C‑361/18, EU:C:2019:473, bod 24).
13–      Článek 1 nařízení č. 805/2004.
14–      Rozsudky ze dne 16. února 2023, Lufthansa Technik AERO Alzey (C‑393/21, EU:C:2023:104, bod 33), a ze dne 27. listopadu 2025, Manuel Costa Filhos (C‑643/24, EU:C:2025:923, bod 37).
15–      Viz zejména znění v jazyce řeckém („Σε καμία περίπτωση“), španělském („en ningún caso“), francouzském („en aucun cas“), italském („in nessun caso“), nizozemském („in geen geval“), polském („w żadnych okolicznościach“), portugalském („em caso algum“), rumunském („în niciun caz“) a anglickém („under no circumstances“).
16–      Viz čl. 22 odst. 2 návrhu nařízení Rady, kterým se zavádí evropský exekuční titul pro nesporné nároky
[COM(2002) 159 final], s. 3.
17–      Viz zejména článek 29 Bruselské úmluvy a článek 52 nařízení Brusel Ia.
18–      Viz zejména rozsudky ze dne 28. března 2000, Krombach (C‑7/98, EU:C:2000:164, bod 36), a naposledy ze dne 4. října 2024, Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843, bod 36 a citovaná judikatura).
19–      Rozsudek ze dne 16. února 2023, Lufthansa Technik AERO Alzey (C‑393/21, EU:C:2023:104, bod 41).
20–      Rozsudky ze dne 16. února 2023, Lufthansa Technik AERO Alzey (C‑393/21, EU:C:2023:104, bod 41), a ze dne 27. listopadu 2025, Manuel Costa Filhos (C‑643/24, EU:C:2025:923, bod 40).
21–      V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. února 2023, Lufthansa Technik AERO Alzey (C‑393/21, EU:C:2023:104, body 34 a 35).
22–      Viz bod 8 odůvodnění nařízení č. 805/2004 a dále sdělení Rady (2001/C 12/01), „Návrh programu opatření pro provádění zásady vzájemného uznávání rozhodnutí v občanských a obchodních věcech“ (Úř. věst. 2001, C 12, s. 1 a 5).
23–      Viz body
8 a 9 odůvodnění nařízení č. 805/2004.
24–      Článek 1 nařízení č. 805/2004.
25–      Viz článek 5 nařízení č. 805/2004.
26–      Článek 24 odst. 2 nařízení č. 805/2004.
27–      Článek 25 odst. 2 nařízení č. 805/2004.
28–      Rozsudek ze dne 27. listopadu 2025, Manuel Costa Filhos (C‑643/24, EU:C:2025:923, bod
53). Viz rovněž rozsudek ze dne 16. února 2023, Lufthansa Technik AERO Alzey (C‑393/21, EU:C:2023:104, bod 45).