62006CC0064_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvod
1. V souladu s článkem 234 ES Obvodní soud pro Prahu 3 předložil Soudnímu dvoru řadu otázek, jejichž členění je komplexní, avšak které z právního hlediska představují mnohem jednodušší problém.
2. Ve skutečnosti se předkládající soud táže, zda po přistoupení České republiky k Evropským společenstvím (dne 1. května 2004) a na konci správního řízení zahájeného před tímto datem, lze dominantnímu podniku v odvětví telekomunikací uložit povinnost uzavřít smlouvu o propojení jeho sítě se sítí jiného operátora, aniž by byla provedena analýza trhu, kterou vyžaduje směrnice 2002/21/ES o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) a směrnice 2002/19/ES o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice)(2) . Právě k tomuto aspektu se vztahují tři první předběžné otázky.
3. Jelikož vnitrostátní právní úprava takovou analýzu neupravuje a žalobkyně v původním řízení se dovolává výše uvedených směrnic za účelem uplatnění námitek vůči dotčené povinnosti, předkládající soud se ve své čtvrté otázce Soudního dvora dotazuje na případný přímý účinek uvedených směrnic.
II – Právní rámec
A – Telekomunikace v právu Společenství
1. Celkový přehled
4. Ve stanovisku předneseném dne 27. října 2005 ve věci Nuova società di telecomunicazioni (bod 3 a následující)(3) jsem zdůraznil úsilí, ke kterému se Evropské společenství zavázalo na úsvitu posledního desetiletí minulého století za účelem liberalizace poskytování služeb elektronických komunikací, přičemž v tomto ohledu působilo ve dvou směrech: flexibilita trhů a sbližování vnitrostátních právních úprav.
5. Takto byla zahájena liberalizace telekomunikací, která se konkrétně projevila dne 1. ledna 1998, přičemž určitým členským státům byla ponechána přechodná období(4) . Vznikající rozměr Společenství tohoto odvětví vyžadoval, aby byly harmonizovány podmínky přístupu k infrastrukturám a užívání infrastruktur a aby bylo zaručeno propojení mezi veřejnými sítěmi a jejich poskytovateli.
6. Právě s tímto cílem byla mj. přijata(5) směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/33/ES ze dne 30. června 1997 o propojení v odvětví telekomunikací s cílem zajistit univerzální službu a interoperabilitu uplatněním zásad otevřeného přístupu k síti(6) .
7. Jelikož byly vytvořeny podmínky účinné hospodářské soutěže, bylo třeba přijmout novou právní úpravu. Dne 7. března 2002 Evropský parlament a Rada přijaly čtyři právní předpisy, v čele s „rámcovou“ a „přístupovou“ směrnicí(7) .
2. Povinnost propojení(8)
8. Směrnice 97/33 přiznala subjektům pověřeným provozem veřejných sítí nebo poskytováním telekomunikačních služeb právo, a zároveň i povinnost, sjednat propojení tak, aby bylo zajištěno zpřístupnění a poskytování těchto sítí a služeb v celém Společenství (čl. 4 odst. 1). Subjekty se silným postavením na trhu byly povinny vyhovět všem důvodným žádostem o propojení (čl. 4 odst. 2).
9. Podobná ustanovení se nacházejí v „přístupové“ směrnici z roku 2002 (čl. 4 odst. 1 a čl. 5 odst. 1 a 4), která rovněž stanoví přesné povinnosti subjektů s významnou tržní silou (článek 8 ve spojení s článkem 12).
3. Pojem operátor s „významnou tržní silou“ a jeho důsledky
10. Podle směrnice 97/33 byl za subjekt s významnou tržní silou považován subjekt s vyšším než 25% podílem na relevantním trhu, kromě případu, kdy měl subjekt významnou tržní sílu i bez dosažení této hranice z důvodu své schopnosti ovlivnit trh, svého obratu, kontroly prostředků přístupu ke konečnému uživateli, svých finančních zdrojů a zkušenosti, nebo naopak, když nesplňoval tyto podmínky, byť tuto hranici překročil (čl. 4 odst. 3).
11. „Přístupová“ směrnice odkazuje na „rámcovou“ směrnici, která uděluje postavení podniku s významnou tržní silou podniku, který má buď samostatně, nebo ve spojení s jinými podniky postavení odpovídající dominantnímu postavení, tj. postavení takové ekonomické síly, která mu umožňuje chovat se ve zjevné míře nezávisle na soutěžitelích, zákaznících, a v konečném důsledku i na spotřebitelích (čl. 14 odst. 2 první pododstavec „rámcové směrnice“).
12. Zejména za účelem posouzení, zda jsou dva nebo více podniků ve společném dominantním postavení na trhu, postupují vnitrostátní regulační orgány v souladu s právem Společenství a v nejvyšší míře zohledňují „pokyny pro analýzu trhu a posuzování významné tržní síly“, které Komise zveřejňuje podle článku 15 „rámcové“ směrnice (čl. 14 odst. 2 druhý pododstavec).
13. Článek 15 „rámcové“ směrnice nazvaný „Postup pro vymezení trhu“ definuje metodu, na jejímž základě Komise po veřejné konzultaci a po konzultaci s vnitrostátními regulačními orgány přijme doporučení, které je pravidelně přezkoumáváno a vymezuje trhy – v souladu se zásadami práva hospodářské soutěže – jejichž vlastnosti mohou opravňovat k uložení zvláštních povinností (odstavec 1), a zveřejní výše uvedené pokyny (odstavec 2). Vnitrostátní regulační orgány vymezí relevantní trhy s ohledem na doporučení a pokyny (odstavec 3), zatímco Komise po konzultaci s uvedenými orgány učiní stejně, pokud jde o nadnárodní trhy (odstavec 4).
14. Podle článku 16 „rámcové“ směrnice poté vnitrostátní regulační orgány provedou svou analýzu relevantních trhů ve spolupráci s vnitrostátními orgány na ochranu hospodářské soutěže (odstavec 1) s určením relevantních trhů, které jsou účinně konkurenční (odstavec 2), v kterémžto případě neuloží nebo nezachovají žádné zvláštní regulační povinnosti, nebo je zruší, pokud již existují (odstavec 3). V případech neexistence účinně konkurenčního trhu tyto orgány určí podniky s významnou tržní silou na relevantním trhu a podniknou příslušné kroky (odstavec 4). Analýza nadnárodních trhů je provedena společně s regulačními orgány dotčených členských států, které společným postupem rozhodnou o uvedených povinnostech (odstavec 5).
15. Jak vymezení, tak analýza trhů jsou provedeny podle procesních postupů uvedených v článcích 6 a 7 „rámcové“ směrnice (čl. 15 odst. 3 a čl. 16 odst. 6).
4. Přechod od směrnice 97/33 ke směrnicím z roku 2002
16. Účelem „přístupové“ směrnice je převzetí povinností stanovených předchozí právní úpravou, aniž by byla dotčena možnost jejich okamžitého přezkoumání (dvanáctý bod odůvodnění a čl. 7 odst. 1); za tímto účelem Komise označí relevantní trhy v prvním doporučení a v rozhodnutí, kterým se stanoví nadnárodní trhy (čl. 7 odst. 2). Vnitrostátní orgány postupují obdobně se stejným cílem (čl. 7 odst. 3).
17. „Rámcová“ směrnice je koncipována ve stejném duchu: její čl. 27 odst. 1 ukládá členským státům zachovat povinnosti stanovené v článku 7 „přístupové“ směrnice – s odkazem na povinnosti, které mají poskytovatelé v oblasti přístupu a propojení na základě článku 4 směrnice 97/33 – do té doby, než vnitrostátní regulační orgán rozhodne ve věci těchto povinností podle článku 16 „rámcové“ směrnice.
B – Telekomunikace v České republice
18. Zákon č. 151/2000 Sb. o telekomunikacích, který toto odvětví upravoval mezi 1. červencem 2000 a 30. dubnem 2005, provedl směrnici 97/33, zejména ve svém § 37 odst. 1, který stejně jako čl. 4 odst. 2 uvedené směrnice zavazuje dominantní operátory vyhovět žádostem o propojení. V případě neshody mezi dotyčnými operátory § 40 odst. 5 zákona zmocňuje Český telekomunikační úřad, který je příslušným vnitrostátním orgánem, k uložení této povinnosti ve veřejném zájmu.
19. Dne 30. dubna 2005 nabyl účinnosti zákon č. 127/2005 Sb. o elektronických komunikacích; podle předkládajícího soudu tento zákon řádně provádí směrnice přijaté v roce 2002.
III – Spor v původním řízení
20. Telefónica O2 Czech Republic, a. s. (dříve Český Telecom, a. s.) a Czech On Line, a. s. poskytují telekomunikační služby na českém trhu, kde měla v rozhodném době dříve uvedená společnost významné postavení(9) .
21. Dne 29. ledna 2001 tyto dvě společnosti uzavřely smlouvu o propojení svých pevných telekomunikačních sítí. Dne 3. února 2003 Czech On Line navrhla rozšířit tuto spolupráci na širokopásmové a vysokorychlostní internetové služby (Asymetric Digital Subscriber Line –ADSL–) za účelem poskytování těchto služeb svým zákazníkům s využitím vlastní infrastruktury, a nikoliv infrastruktury společnosti Telefónica O2, jak tomu bylo až doposud; tomuto návrhu však nebylo vyhověno.
22. Czech On Line poté požádal Český telekomunikační úřad, aby uložil společnosti Telefónica O2 povinnost propojit své sítě podle výše uvedených podmínek. Regulační orgán této žádosti dne 30. dubna 2004 vyhověl(10), nicméně jeho předseda, jednající jako odvolací orgán, toto rozhodnutí zrušil a vrátil věc v prvním stupni regulačnímu orgánu, jenž novým rozhodnutím ze dne 9. září 2004, potvrzeným dne 20. ledna 2005, uložil oběma podnikům povinnost spolupracovat v oblasti služeb ADSL.
23. Společnost Telefónica O2 poté zahájila řízení u Obvodního soudu pro Prahu 3 žalobou na neplatnost tohoto rozhodnutí, přičemž uplatňovala, že zákon č. 151/2000 Sb. neprovedl správně rámcovou a přístupovou směrnici, jejichž přímý účinek má vyžadovat, aby vnitrostátní regulační orgán provedl analýzu relevantního trhu za účelem vyhodnocení intenzity hospodářské soutěže před tím, než rozhodne o návrhu Czech On Line.
IV – Předběžné otázky
24. Svým usnesením ze dne 24. listopadu 2005 se výše uvedený soud rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1) Byl Český telekomunikační úřad oprávněn [...] uložit telekomunikační společnosti s významnou (dominantní) tržní silou na telekomunikačním trhu povinnost uzavřít smlouvu o propojení její sítě s jiným operátorem?
2) Pokud je odpověď na první otázku kladná: byl vnitrostátní regulační orgán oprávněn tak učinit pouze za podmínek stanovených v čl. 8 odst. 2 [...] přístupové směrnice, tj. také na základě předchozí analýzy trhu provedené v souladu s článkem 16 [...] a na základě předchozí procedury popsané v článku 6 a článku 7 rámcové směrnice, nebo (např. podle bodu 15 odůvodnění, článku 3, čl. 4 odst. 1, čl. 5 odst. 1 písm. a), čl. 5 odst. 4 a čl. 10 odst. 1 a 2 přístupové směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES) tak mohl učinit i bez předchozí analýzy trhu?
3) Může mít vliv na odpověď na druhou otázku skutečnost, že žádost konkrétního operátora o vydání rozhodnutí o nuceném propojení jeho sítě se sítí operátora s významnou (dominantní) tržní silou na telekomunikačním trhu byla vnitrostátnímu regulačnímu orgánu doručena a řízení o této žádosti před ním z rozhodující části probíhalo před 1. květnem 2004, tj. přede dnem přistoupení České republiky k Evropským společenstvím?
4) Pokud v rozhodné době – v období o d 1. května 2004 do 30. dubna 2005 – Česká republika neprovedla v dostatečném rozsahu výše uvedené směrnice, je možno použít přímo směrnici 2002/21/ES (rámcovou směrnici) a směrnici 2002/19/ES (přístupovou směrnici), tedy
a) jsou tyto směrnice (některá z nich) bezpodmínečné a dostatečně přesné tak, aby mohly být (soudem) použity namísto vnitrostátního zákona?
b) je operátor s významnou (dominantní) tržní silou na telekomunikačním trhu oprávněn (aktivně subjektivně legitimován) dovolávat se v důsledku nenáležitého provedení směrnice 2002/19/ES (přístupová směrnice) a směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice) jejich přímého účinku s ohledem na to, zda tyto směrnice (některá z nich) vůbec zajišťují ochranu zájmů tohoto subjektu, který odmítá uzavřít smlouvy o propojení (v rozsahu služby ADSL) s jinými tuzemskými telekomunikačními operátory (a podle stanoviska vnitrostátního regulačního orgánu, které má být soudem také přezkoumáváno, tak jedná v rozporu s cíli Nového regulačního rámce)?
c) může se tentýž operátor dovolávat přímého účinku řádně neprovedených směrnic (některé z nich), když (i při splnění podmínek ve směrnicích uvedených) se při rozhodování vnitrostátního regulačního orgánu vždy rozhoduje o konkrétních podmínkách propojení sítí operátorů, tedy jde o ukládání konkrétních povinností jednotlivcům?“
V – Řízení před Soudním dvorem
25. Předkládací usnesení bylo zapsáno v kanceláři Soudního dvora dne 6. února 2006. Strany sporu v původním řízení, česká a nizozemská vláda, jakož i Komise předložily písemná vyjádření a s výjimkou nizozemské vlády se dostavily na jednání dne 1. února 2007, aby přednesly svá ústní vyjádření.
VI – Analýza předběžných otázek
A – Vymezení diskuze
26. Za účelem rozhodnutí sporu mezi oběma českými telekomunikačními společnostmi potřebuje Obvodní soud jednodušší odpověď než je ta, kterou by bylo možné si představit na základě četby nestejnorodého souboru otázek, které položil. Ve skutečnosti jedinou opravdovou cestou není jít směrem k novým krajinám, ale mít jiné oči, dívat se na svět očima druhého(11) .
27. Obtíž není v otázce, zda Telekomunikační úřad byl po přistoupení České republiky k Evropské unii oprávněn uložit společnosti Telefónica O2 povinnost propojit svou síť se sítí Czech On Line (první otázka), což nevyvolává sebemenší pochybnost, jak vysvětlím níže.
28. Klíč k problému tkví v procesním rámci umožňujícím uložit takovou povinnost (druhá otázka) a v ověření, zda je významné, či nikoli, zda správní řízení probíhalo v době, kdy k tomuto přistoupení k Evropské unii ještě nedošlo (třetí otázka).
29. Konkrétněji se předkládající soud táže, zda české orgány měly mít k dispozici analýzu relevantního trhu v souladu s čl. 8 odst. 2 a článkem 12 přístupové směrnice, ve spojení s články 16, 6 a 7 rámcové směrnice. Jelikož zákon č. 151/2000, který byl v té době v platnosti, nebyl v souladu s právní úpravou Společenství přijatou v roce 2002, předpokládá tato hypotéza přímý účinek výše uvedených směrnic (čtvrtá otázka).
30. Předkládající soud úhrnem Soudní dvůr žádá, aby mu sdělil, zda dotčená pravidla Společenství upravují události tak, jak se odehrály v rámci sporu v původním řízení.
B – Pravomoc Soudního dvora
31. Tento způsob jak přistoupit k diskuzi ukazuje, že žádost české vlády směřující k tomu, aby předběžné otázky byly bez dalšího odmítnuty z důvodu nedostatku pravomoci rationae temporis
Soudního dvora, není opodstatněná.
32. V projednávané věci se nejedná, jako ve věci Ynos(12), o situace vzniklé a završené v členském státě před jeho přistoupením ke Společenství, v kterémžto případě by Soudní dvůr postrádal pravomoc(13), ale o určení časové působnosti směrnic ve vztahu k události, která nastala před tímto přistoupením a skončila po něm, což je okolnost, o níž má Soudní dvůr jakožto nejvyšší orgán poskytující výklad práva Společenství jednoznačně právo rozhodnout.
33. Přestože žádost Czech On Line byla přezkoumána a rozhodnuta v prvním stupni v době, kdy Česká republika dosud nebyla členem Společenství(14), rozhodnutí, kterým jí bylo vyhověno, bylo zrušeno až později, po přistoupení tohoto státu k Evropské unii(15) . Soudnímu dvoru tedy nepřísluší, aby posoudil zrušení ani jeho důsledky; k podložení jeho zásahu v rámci řízení o předběžné otázce naproti tomu stačí, že vnitrostátní soudy čelící takové posloupnosti okolností váhají zda mají použít v dané věci právo Společenství, a položí Soudnímu dvoru otázku týkající se časové působnosti pravidel Společenství.
34. V důsledku toho vykazují otázky předložené Soudnímu dvoru spojitost s právním řádem Společenství a Soudnímu dvoru přísluší podat výklad sporných předpisů(16) . Je třeba připomenout, že v rámci dialogu zavedeného článkem 234 ES přísluší vnitrostátnímu soudu, kterému byl předložen spor v původním řízení a jenž musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, posoudit jak nezbytnost výkladu, tak i relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru(17), přičemž k žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce se pojí domněnka relevance, ledaže by se ukázalo, že pochyby ohledně práva Společenství nemají žádný vztah k předmětu sporu v původním řízení, že se jedná o hypotetický problém nebo že Soudní dvůr nedisponuje skutkovými a právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny(18) .
C – První předběžná otázka: zbytečná konzultace
35. Česká vláda má nicméně zčásti pravdu, protože Obvodní soud vyjadřuje pochybnost, která neznamenala nutnost předložení žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Soudnímu dvoru za účelem dozvědět se, zda poté, co se Česká republika stala členem Evropské unie, byl Český telekomunikační úřad oprávněn uložit společnosti Telefónica O2 povinnost propojit její síť se sítí Czech On Line.
36. Výsledek je tentýž nehledě na přezkoumávanou právní úpravu: ať již se použije směrnice 97/33, nebo rámcová a přístupová směrnice, či ať vycházíme ze zákona č. 151/2000 Sb. z důvodu, že otázka nespadala do práva Společenství, byl Český telekomunikační úřad oprávněn uložit popsanou povinnost, neboť výše uvedená ustanovení v tomto ohledu nevykazují žádné rozdíly.
37. V důsledku toho nemohl žádný orgán tohoto státu pochybovat o odpovědi, protože již zákon č. 151/2000 Sb. uváděl tuto možnost (§ 40 odst. 5 ve spojení s § 37 odst. 1), aniž by na řešení sporu měl dopad výklad práva Společenství; právo Společenství ostatně také upravuje toto oprávnění, a to jak ve směrnici 97/33 (čl. 4 odst. 2), tak ve směrnicích přijatých v roce 2002 (ustanovení článků 8 a 12 přístupové směrnice ve vzájemném spojení). V tomto bodě tu není žádný rozdíl mezi vnitrostátním právním řádem a právním řádem Společenství, takže se zdá nadbytečným dovolávat se posledně uvedeného právního řádu.
38. První otázka položená českým soudem se tak netýká práva Společenství, takže Soudní dvůr musí zachovat mlčení, aniž by bylo zapotřebí přikročit k „mezičasové“ analýze provedené Komisí v jejím písemném vyjádření; takový přezkum totiž předpokládá existenci předchozích povinností, což se neslučuje s věcí projednávanou Obvodním soudem, v níž sporné správní rozhodnutí uložilo povinnost ex novo .
D – Druhá a třetí předběžná otázka
39. Problém je jiný: jelikož Český telekomunikační úřad shledal, že Telefónica O2 disponuje významnou tržní silou, byl oprávněn uložit propojení příslušných sítí žalobkyně v původním řízení a Czech On Line; nicméně je třeba zabývat se tím, zda mohl takto rozhodnout bez dalšího, jak mu to umožňoval vnitrostátní zákon, či zda byl povinen provést analýzu trhu, jak to stanovovalo právo Evropské unie (druhá a třetí otázka).
40. Vzhledem k tomu, že zákon č. 151/2000 Sb. nebyl v souladu se směrnicemi z roku 2002, posouvá použití práva Společenství těžiště diskuze směrem ke čtvrté otázce, jíž se předkládající soud táže, zda s ohledem na přednost práva Společenství(19) splňují tyto směrnice podmínky nezbytné k tomu, aby měly přímý účinek a vylučovaly použití neharmonizované vnitrostátní právní úpravy.
41. Pokud by na tuto posledně uvedenou otázku mělo být odpovězeno záporně, odpověď na třetí a čtvrtou otázku by neměla žádný význam, neboť v obou případech by byl Český telekomunikační úřad oprávněn uložit spornou povinnost aniž by provedl výše uvedenou analýzu trhu, jelikož výše uvedené směrnice by postrádaly přímý účinek.
42. V důsledku toho se projednávaná žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, která je zdánlivě složitá, po svém „očištění“ omezuje na to, zda čl. 8 odst. 2 přístupové směrnice a článek 16 rámcové směrnice, vykládaný ve spojení s jejími články 6 a 7, splňují podmínky stanovené judikaturou pro to, aby ustanovení takové povahy bylo přímo použitelné.
E – Čtvrtá otázka: přímý účinek
43. Tuto vlastnost ustanovení směrnice, která se pojí k přednosti práva Společenství před vnitrostátním právem a zároveň je jejím nástrojem(20), je třeba chápat jako automatickou „sankci“ za nesplnění povinností členskými státy, které se nesmějí dovolávat svých právních předpisů za tím účelem, aby bránily ustanovením směrnice, jež jsou z hlediska svého obsahu bezpodmínečná a dostatečně přesná(21) .
44. Těmto kritériím vyhovují ta ustanovení, která jednoznačným způsobem stanoví povinnost(22), která není vázána na žádnou podmínku a ani při svém výkonu nebo ve svých účincích není podmíněna žádným aktem ze strany orgánů Společenství nebo členských států(23) .
45. Je snadné konstatovat, že výše uvedená ustanovení rámcové a přístupové směrnice nevykazují takové vlastnosti, protože analýza trhu, na niž odkazuje čl. 8 odst. 2 přístupové směrnice, se provádí v souladu s článkem 16 rámcové směrnice na základě zásad uvedených v článcích 6 a 7 téže směrnice. Tato analýza, jinými slovy, podléhá pokynům vydaným Komisí na základě čl. 15 odst. 2 rámcové směrnice ve spolupráci s vnitrostátními orgány na ochranu hospodářské soutěže (čl. 16 odst. 1) při dodržení pravidel, jež má zveřejnit vnitrostátní regulační orgán za účelem zajištění kritérií průhlednosti a konzultací (článek 6), a s účastí Komise, jakož i regulačních orgánů ostatních členských států (čl. 7 odst. 3, 4 a 5).
46. Dokonce i za předpokladu, že by tato ustanovení splňovala podmínky pro to, aby byla přímo použitelná, by v projednávané věci byl takový přímý účinek vyloučen, protože judikatura Společenství jej upírá směrnicím ve sporech mezi soukromými osobami. Ve stanovisku předneseném dne 6. května 2003 ve věci Pfeiffer(24) jsem připomenul, že Soudní dvůr soustavně odmítá připustit, že by se jednotlivec mohl vůči jinému jednotlivci dovolávat směrnice, kterou členský stát správně a včas neprovedl, přičemž uvádí, že podle článku 249 ES je závazná povaha směrnice, na níž je založena možnost dovolávat se jí před vnitrostátními soudy, dána pouze vůči „každému státu, kterému je určena“, takže směrnice sama nemůže zakládat povinnosti pro jednotlivce a nelze se jí ani proti němu dovolávat (bod 56)(25) .
47. Spor, v němž tkví původ této předběžné otázky, je přímo vzorovým příkladem sporu mezi soukromými osobami. Stojí v něm proti sobě dva podniky ohledně povinnosti uložené přístupovou směrnicí společnosti s dominantním postavením přistoupit na propojení požadované druhou společností, přičemž zásah správních orgánů nemá jiný cíl než nahradit vůli obou vzájemně soutěžících operátorů za účelem dosažení dohody, kterou nejsou schopni uzavřít. Tato situace se liší od situace dotčené ve věci Wells(26), v níž byl připuštěn přímý účinek směrnice(27) proti státu ve prospěch britské státní příslušnice, přestože použitím této směrnice byla následně dotčena práva jiného jednotlivce.
48. Úhrnem vyjádřeno výše uvedené články rámcové a přístupové směrnice postrádají přímý účinek, takže se jich společnost Telefónica O2 nemůže dovolávat za účelem dosažení zrušení rozhodnutí Českého telekomunikačního úřadu(28) .
F – Namísto epilogu
49. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce představuje procesní nástroj, jímž disponují soudy členských států za tím účelem, aby jim Soudní dvůr poskytl pokyny nezbytné pro uplatnění práva Společenství. Systém článku 234 ES spočívá na rozdílu mezi výkladem a uplatňováním právní normy tak, aby byla legitimní autorita vnitrostátních soudů uvedena do souladu s nezbytnou jednotností právního řádu Společenství, jak na to v minulosti poukázal Robert Lecourt(29), přičemž toto poslání vyžaduje přísnou dělbu pravomocí(30) .
50. S ohledem na toto utváření řízení o předběžných otázkách by bylo žádoucí, aby Soudní dvůr omezil svůj zásah na to, co je přísně nezbytné, a spokojil se s prosazením účelného řešení v mezích stanovených předkládacím usnesením(31) tak, aby se vyhnul rozhodnutím pro účely sporu v původním řízení zbytečným; v opačném případě by totiž přijaté řešení působilo abstraktním dojmem, bez jakékoli spojitosti s konkrétními okolnostmi dané věci, jako by se jednalo o procesní prostředek, jehož předmětem by byl přezkum legality předpisů.
51. Vzhledem k předchozím důvodům neumožňují ustanovení rámcové a přístupové směrnice uvedená v předkládacím usnesení spor rozhodnout, takže veškerý výklad ze strany Soudního dvora je nadbytečný; k tomu, aby Soudní dvůr podal užitečnou odpověď(32), musí předkládajícímu soudu upřesnit, že dotčená ustanovení nemají přímý účinek, a že tudíž Český telekomunikační úřad nebyl k tomu, aby uložil společnosti Telefónica O2 povinnost propojit její síť ADSL se sítí Czech On Line, povinen provést analýzu trhu.
VII – Závěry
52. S ohledem na předchozí úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na otázky, jež mu byly položeny Obvodním soudem pro Prahu 3, takto:
„Článek 8 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice) a článek 16 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice), vykládaný ve vzájemném spojení s jejími články 6 a 7, nesplňují vzhledem k jejich neprovedení do vnitrostátního práva podmínky nezbytné k tomu, aby měly přímý účinek, takže nejsou použitelné na skutkový stav v původním řízení; v důsledku toho oprávnění Českého telekomunikačního úřadu k tomu, aby uložil povinnost společnosti Telefónica O2 Czech Republic propojit její připojení ADSL s připojeními Czech On Line, nepodléhá předchozí analýze trhu.“
(1) .
(2)  –	Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 7. března 2002 (Úř. věst. L 108, s. 33 a s. 7; Zvl. vyd. 13/29, s. 349 a s. 323).
(3)
–	Věc C‑339/04, ve které byl vydán rozsudek dne 18. července 2006 (Sb. rozh. s. I‑6917).
(4)  –	Směrnice Komise 90/388/EHS ze dne 28. června 1990 o hospodářské soutěži na trhu telekomunikačních služeb (Úř. věst. L 192, s. 10), která byla několikrát pozměněna a poté nahrazena směrnicí Komise 2002/77/ES ze dne 16. října 2002 (Úř. věst. L 249, 17.10.2002, s. 21), tento proces zahájila.
(5)  –	Viz směrnice Rady 90/387/EHS ze dne 28. června 1990 o vytvoření vnitřního trhu telekomunikačních služeb zavedením otevřeného přístupu k telekomunikační síti (Úř. věst. L 192, s. 1), která byla přizpůsobena konkurenčnímu prostředí směrnicí Evropského parlamentu a Rady 97/51/ES ze dne 6. října 1997 (Úř. věst. L 295, 29.10.1997, s. 23). Do této skupiny rovněž patří směrnice Rady 92/44/EHS ze dne 5. června 1992 (Úř. věst. L 165, 19.6.1992, s. 27), a směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/10/ES ze dne 26. února 1998 (Úř. věst. L 101, 1.4.1998, s. 24), které tento přístup rozšířily na pronajaté okruhy a hlasovou telefonii.
(6)  –	Úř. věst. L 199, 26.7.1997, s. 32.
(7)  –	Součástí tohoto celku byly rovněž směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 21 a s. 51; Zvl. vyd. 13/29, s. 367).
(8)  –	Pojmem „propojení“ se rozumí „fyzické a logické spojení veřejných komunikačních sítí užívaných týmž nebo jiným podnikem s cílem umožnit komunikaci uživatelům jednoho podniku s uživateli téhož nebo jiného podniku, nebo umožnit přístup ke službám poskytovaným jiným podnikem“ [čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice 97/33, a čl. 2 písm. b) „přístupové“ směrnice].
(9)  –	V srpnu 2002 česká vláda zprivatizovala Český Telecom, který byl dominantním operátorem, v němž měl stát většinový majetkový podíl.
(10)
–	Dotčený správní akt byl založen na čl. 40 odst. 2 a 5 zákona č. 151/2000 Sb.
(11)  –	M. Proust, Hledání ztraceného času III, Uvězněná.
Vyd. Gallimard, Bibliothèque de la Pléiade, 1988, s. 762 (české vyd. Odeon, Praha, 1985).
(12)  –	Rozsudek Soudního dvora ze dne 10. ledna 2006 (C‑302/04, Sb. rozh. s. I‑371, body 35 až 37). V témže smyslu viz usnesení ze dne 9. února 2006, Lákep a další (C‑261/05, Sb. rozh. s. I‑20, body 17 až 21).
(13)  –	Rozsudek ze dne 15. června 1999, Andersson a Wåkerås-Andersson (C‑321/97, Recueil, s. I‑3551).
(14)  –	První akt Českého telekomunikačního úřadu je ze dne 30. dubna 2004, tedy den před přistoupením.
(15)  –	Dne 9. září 2004.
(16)  –	Rozsudek ze dne 12. dubna 2005, Keller (C‑ 145/03, Sb. rozh. s I‑2529, bod 33).
(17)  –	Rozsudky ze dne 6. července 1995, BP Soupergaz (C‑62/93, Recueil, s. I‑1883, bod 10); ze dne 15. prosince 1995, Bosman (C‑415/93, Recueil, s. I‑4921, bod 59); ze dne 13. března 2001, PreusenElectra (C‑379/98, Recueil, s. I‑2099, bod 38); a ze dne 25. února 2003, IKA (C‑326/00, Recueil, s. I‑1703, bod 27).
(18)  –	Rozsudek ze dne 7. září 1999, Beck a Bergdorf (C‑355/97, Recueil, s. I‑4977, bod 22).
(19)  –	Všeobecně stanovenou v rozsudku ze dne 15. července 1964, Costa v. ENEL (6/64, Recueil, s. 1141), a, pokud jde o směrnice, v rozsudku ze dne 5. dubna 1979, Ratti (148/78, Recueil, s. 1629).
(20)  –	V rozsudku Ratti Soudní dvůr vyloučil, aby po uplynutí lhůty stanovené pro vstup směrnice v platnost mohl členský stát uplatňovat své neharmonizované vnitrostátní právo vůči osobě, jež postupovala v souladu s předpisy Společenství, což se rovná zbavení vnitrostátních pravidel odporujících těmto předpisům jejich účinku.
(21)  –	Rozsudek ze dne 19. ledna 1982, Becker (8/81, Recueil, s. 53), body 24 a 25.
(22)  –	Toto vyplývá z odůvodnění rozsudku ze dne 26. února 1986, Marshall (152/84, Recueil, s. 723, bod 52), opakovaného v rozsudku ze dne 29. května 1997, Klattner (C‑389/95, Recueil, s. I‑2719, bod 33).
(23)  –	Bod 33 výše uvedeného rozsudku Klattner, který cituje rozsudek ze dne 3. dubna 1968, Molkerei-Zentrale Westfalen (28/67, Recueil, s. 211), jakož i bod 18 rozsudku ze dne 17. září 1996, Cooperativa Agrícola Zootécnica S. Antonio a další (věci
C‑246/94 až C‑249/94, Recueil, s. I‑4373).
(24)  –	Rozsudek ze dne 5. října 2004, Pfeiffer a další (C‑397/01 a C‑403/01, Sb. rozh. s. I‑8835).
(25)  –	Rozsudky Marshall, výše uvedený, bod 49; ze dne 8. října 1987, Kolpinghuis Nijmegen (80/86, Recueil, s. 3969, bod 9); ze dne 14. července 1994, Faccini Dori (C‑91/92, Recueil, s. I‑3325, bod 24); ze dne 7. března 1996, El Corte Inglés (C‑192/94, Recueil, s. I‑1281; body 16 a 17); a Pfeiffer, výše uvedený, body 108 a 109.
(26)  –	Rozsudek ze dne 7. ledna 2004 (C‑201/02, Recueil, s. I‑723).
(27)  –	Jednalo se o směrnici Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, 15.7.1985, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248).
(28)  –	Je zřejmé, že vzhledem k nedostatku takového přímého účinku nelze v projednávané věci vnitrostátnímu soudu doporučit, aby zvolil násilný výklad zákona č. 151/2000 Sb. na základě „zásady konformního výkladu“ [rozsudek ze dne 13. listopadu 1990, Marleasing (C‑106/89, Recueil, s. I‑4135)] tak, aby soudní cestou stanovil postup (analýzu trhu), který tento zákon neupravuje, neboť tato zásada má své meze, zejména pravidlo podle nějž je třeba vyhnout se výkladu praeter legem . V rozsudku ze dne 26. září 1996, Arcaro (C‑168/95, Recueil, s. I‑4705), Soudní dvůr zdůraznil, že právo Společenství neobsahuje mechanismus, jenž by vnitrostátnímu soudu umožnil odstranit vnitrostátní ustanovení, která jsou v rozporu se směrnicí, jíž se nelze dovolávat před vnitrostátními soudy (bod 43). Krom toho je třeba mít na paměti, že, jak jsem již uvedl shora, jsou česká právní úprava a právní úprava Společenství (původní i současná) v podstatě totožné v tom, že opravňují příslušné orgány, aby uložily podnikům s dominantním postavením povinnost propojení, takže rozdíly mezi oběma právními úpravami jsou pouze formální povahy.
(29)  –	Lecourt, R.: Le juge devant le Marché commun.
Vyd. Institut Universitaire des Hautes Études Internationales, Ženeva, 1970, s. 50.
(30)  –	Lagrange, M.: „L'action préjudicielle dans le droit interne des États membres et en droit communautaire“, Revue trimestrielle de droit européen, 1974, s. 268.
(31)  –	De Richemont, J.: L'intégration du droit communautaire dans l'ordre juridique interne, Vyd. Librairie du Journal des Notaires et des Avocats, Paříž, 1975, s. 41 a násl.
(32)
–	Je účelné připomenout, že v rámci soudní spolupráce zavedené článkem 234 ES přísluší Soudnímu dvoru podat předkládajícímu soudu užitečné řešení, které mu umožní rozhodnout spor [rozsudky ze dne 17. července 1997, Krüger (C‑334/95, Recueil, s. I‑4517, bod 22); a ze dne 28. listopadu 2000, Roquette Frères (C‑88/99, Recueil, s. I‑10465, bod 18)], přičemž případně může přeformulovat předloženou otázku [rozsudky ze dne 11. července 2002, Marks & Spencer (C‑62/00, Recueil, s. I‑6325, bod 22); a ze dne 23. března 2006, FCE Bank (C‑210/04, Sb. rozh. s. I‑2803, bod 21).