62005CC0028_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Otázky položené College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemsko) se týkají různých prvků výkladu směrnice Rady 85/511/EHS ze dne 18. listopadu 1985, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení slintavky a kulhavky(2), ve znění směrnice Rady 90/423/EHS ze dne 26. června 1990(3) (dále jen „směrnice“). Překládající soud se táže na důsledky, které je třeba spojovat se skutečností, že laboratoř, která provedla analýzy, v návaznosti na které byla poražena zvířata v hospodářství G. J. Doktera, W. Boekhouta a Maatschap Van den Top, není laboratoří uvedenou v příloze B směrnice.
I – Skutkový stav, právní rámec a předběžné otázky
2. Ke sporu v původním řízení došlo mezi G. J. Dokterem, W. Boekhoutem, jakož i Maatschap Van den Top, a Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (ministr zemědělství, přírody a jakosti potravin). Žalobci v původním řízení zpochybňují rozhodnutí o porážce svých zvířat, která byla přijata dne 29. března 2001 ředitelem Rijksdienst voor keuring van Vee en Vlees (státní inspekce dobytka a dobytčího masa, dále jen „RVV“) na základě zákona o zdraví a dobrých životních podmínkách zvířat (Gezondheids- en welzijnswet voor dieren) ze dne 24. září 1992 (Stb. 1992, č. 585) a vyhlášky o podezřelých zvířatech (Besluit verdachte dieren) ze dne 24. září 1992 (Stb. 1992, č. 585) (dále jen „napadená rozhodnutí“).
3. Na úrovni Společenství byla za účelem tlumení slintavky a kulhavky přijata četná opatření. Cílem směrnice je dle jejího článku 1 definovat „opatření Společenství, která mají být použita v případě vzplanutí slintavky a kulhavky“.
4. Podle čl. 2 druhého pododstavce směrnice se rozumí:
„[…]
c) ‚nakaženým zvířetem‘ jakékoli zvíře vnímavého druhu, u něhož:
– byly zjištěny klinické příznaky nebo postmortální změny odpovídající změnám při slintavce a kulhavce nebo
– výskyt slintavky a kulhavky byl úředně potvrzen laboratorním vyšetřením;
d) ‚zvířetem podezřelým z infekce‘ jakékoli zvíře vnímavého druhu vykazující takové klinické příznaky nebo postmortální změny, které opravňují k podezření na slintavku a kulhavku;
e) ‚zvířetem podezřelým z kontaminace‘ každé zvíře vnímavého druhu, které mohlo podle získaných epizootologických informací přijít přímo nebo nepřímo do styku se slintavkovým virem“.
5. Opatření, která je třeba přijmout v případě, že se v hospodářství vyskytuje jedno nebo více zvířat podezřelých z infekce nebo z kontaminace, jsou uvedena v článku 4 směrnice(4) . Jakmile je přítomnost kontaminovaného zvířata v hospodářství zjištěna, na základě čl. 5 bodu 1 této směrnice „[úřední veterinární lékař] odebere nebo nechá odebrat přiměřené vzorky k vyšetření v laboratoři uvedené v příloze, pokud tyto vzorky nebyly odebrány a vyšetřeny již během období podezření“. Bod 2 téhož článku stanoví usmrcení a zlikvidování zvířat v hospodářství. Mimoto na základě bodu 4 téhož článku „příslušný orgán může rozšířit působnost opatření uvedených v odstavci 1 i na bezprostředně sousedící hospodářství v případě, že jejich umístění, prostorové uspořádání nebo kontakty se zvířaty z hospodářství, kde se nákaza vyskytuje, nevylučují možnost podezření z kontaminace“.
6. Úloha svěřená schváleným laboratořím uvedeným v přílohách A a B směrnice je upřesněna v článcích 11 a 13 této směrnice. Podle čl. 11 odst. 1 první odrážky:
„Členské státy zajistí, aby:
– laboratorní vyšetření zaměřená na prokázání slintavky a kulhavky byla prováděna v národní laboratoři uvedené v příloze B; příloha může být upravena nebo doplněna postupem podle článku 17. Toto laboratorní vyšetření musí v případě nutnosti a zejména v případě prvního výskytu nákazy upřesnit typ, podtyp a případně variantu příslušného viru a může být v případě potřeby potvrzeno referenční laboratoří určenou Společenstvím.“
7. Článek 13 odst. 1 stanoví:
„Členské státy zajistí, aby:
[…]
– manipulace s virem slintavky a kulhavky pro účely výzkumné, diagnostické a/nebo k výrobě očkovacích látek byla prováděna pouze ve schválených zařízeních a laboratořích uvedených na seznamu v přílohách A a B,
[…]
– [tato] zařízení a laboratoře […] byly schváleny pouze tehdy, pokud splňují minimální požadavky doporučené Organizací Spojených národů pro výživu a zemědělství
(FAO) pro laboratoře pracující s viry slintavky a kulhavky in vitro
a in vivo “.
8. Kontroly, které může Komise Evropských společenství provádět v těchto laboratořích, jsou upřesněny v odstavci 2 téhož článku:
„Veterinární odborníci Komise ve spolupráci s příslušnými orgány členských států provádějí kontroly na místě za účelem prověření, zda bezpečnostní systémy používané v zařízeních a laboratořích uvedených v přílohách A a B vyhovují minimálním požadavkům FAO.
Komise provádí tyto kontroly alespoň jednou ročně […]. Seznam zařízení a laboratoří v přílohách A a B může Komise do 31. prosince 1991 na základě těchto kontrol upravit postupem podle článku 17. Seznam se pravidelně aktualizuje stejným postupem.
Stejným postupem lze rozhodnout o přijetí jednotného kodexu správné praxe pro bezpečnostní systémy používané v zařízeních a laboratořích uvedených na seznamu v přílohách A a B.“
9. Příloha B směrnice určuje „Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad“ jako veřejné zařízení. Dne 2. července 1992 přijala Komise rozhodnutí, kterým se mění seznam zařízení a laboratoří schválených k manipulaci s živým virem slintavky a kulhavky, obsažený ve směrnici(5), kde v příloze B směrnice, nazvané „Národní laboratoře schválené k manipulaci s živým virem slintavky a kulhavky“, je stále uveden „Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad“. Konečně poté, co nastaly skutečnosti v projednávané věci, Komise dne 10. ledna 2003 přijala rozhodnutí, kterým se mění směrnice 85/511/EHS, pokud jde o seznam laboratoří schválených k manipulaci s živým virem slintavky a kulhavky(6) . Příloha A obsahuje seznam komerčních laboratoří schválených k manipulaci s živým virem slintavky a kulhavky za účelem produkce očkovací látky a příloha B seznam národních laboratoří schválených k manipulaci s živým virem slintavky a kulhavky. V obou přílohách je uveden „CIDC‑Lelystad, Central Institute for Animal Disease Control, Lelystad“. V příloze XI směrnice Rady 2003/85/ES ze dne 29. září 2003, kterou se stanoví opatření Společenství pro tlumení slintavky a kulhavky, zrušují směrnice 85/511/EHS a rozhodnutí 89/531/EHS a 91/665/EHS a mění směrnice 92/46/EHS(7) jsou uvedeny v části A národní laboratoře oprávněné pracovat s živým virem slintavky a kulhavky a v části B laboratoře oprávněné pracovat s živým virem slintavky a kulhavky pro výrobu očkovacích látek. Tatáž laboratoř „CIDC‑Lelystad, Central Institute for Animal Disease Control, Lelystad“ je uvedena v obou částech této přílohy.
10. Konečně musí být rovněž zmíněno rozhodnutí Komise 2001/246/ES ze dne 27. března 2001, kterým se stanoví podmínky pro tlumení slintavky a kulhavky a vymýcení této choroby v Nizozemsku na základě článku 13 směrnice 85/511(8), jehož článek 2 opravňuje tento členský stát k použití supresivního očkování za podmínek definovaných v příloze tohoto rozhodnutí, které stanoví zejména, že „okruh, uvnitř kterého musí být provedeno očkování, odpovídá okruhu až dvou kilometrů kolem hospodářství, na které se vztahují omezení definovaná v článcích 4 nebo 5 směrnice 85/511/ES“ ( neoficiální překlad ).
11. Ředitel RVV založil napadená rozhodnutí na výsledcích inspekcí provedených skupinou odborníků RVV ve dnech 20., 22. a 25. března 2001 v hospodářství Teunissen, které se nachází méně než dva kilometry od hospodářství žalobců v původním řízení. Vzorky odebrané při těchto inspekcích byly odeslány k analýze laboratoři ID-Lelystad BV (dále jen „ID-Lelystad“). Dne 27. března 2001 bylo hospodářství Teunissen vyklizeno. Dne 28. března uvedená laboratoř sdělila RVV pozitivní výsledek provedených analýz. Ředitel RVV v důsledku toho prohlásil hospodářství Teunissen za kontaminované a rozhodnutím ze dne 29. března 2001 se domníval, že sudokopytníci nacházející se v hospodářstvích žalobců v původním řízení musí být považováni za podezřelé z kontaminace slintavkou a kulhavkou z důvodu, že se v blízkosti hospodářství nacházela kontaminovaná zvířata. Za účelem tlumení viru tentýž ředitel nařídil očkování a poté poražení zvířat uvedených žalobců.
12. Žalobci v původním řízení podali proti napadeným rozhodnutím stížnosti, které byly zamítnuty ředitelem RVV. Obrátili se tedy se třemi různými žalobami na College van Beroep voor het bedrijfsleven, který přerušil řízení a položil Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1) Má povinnost zajistit, aby laboratorní vyšetření zaměřená na prokázání slintavky a kulhavky byla prováděna v národní laboratoři uvedené v příloze B směrnice Rady 85/511/EHS ze dne 18. listopadu 1985, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení slintavky a kulhavky, která náleží členským státům podle čl. 11 odst. 1 první odrážky ve spojení s čl. 13 odst. 1 druhé odrážky této směrnice, přímý účinek?
2) a)	Je namístě vykládat čl. 11 odst. 1 směrnice 85/511 v tom smyslu, že je třeba se skutečností, že je laboratoří neuvedenou v příloze B této směrnice zjištěna přítomnost slintavky a kulhavky, pojit právní následky?
b)	Pokud je odpověď na druhou otázku písm. a) kladná:
Je předmětem čl. 11 odst. 1 směrnice 85/511 chránit zájmy právních subjektů, jako jsou žalobci v původním řízení? Pokud tomu tak není, mohou takové právní subjekty uplatňovat případné porušení členskými státy povinností, které pro ně vyplývají z tohoto ustanovení?
c) Pokud z odpovědi na druhou otázku písm. b) vyplývá, že právní subjekty mohou uplatňovat čl. 11 odst. 1 směrnice 85/511:
Jaké právní důsledky je namístě pojit se zjištěním přítomnosti slintavky a kulhavky provedené laboratoří neuvedenou v příloze B této směrnice?
3) Je namístě s ohledem na ustanovení článků 11 a 13 směrnice 85/511 vykládat její přílohu B v tom smyslu, že zápis ‚Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad‘ může nebo musí rovněž zahrnovat ID‑Lelystad BV?
4) Pokud z odpovědí na předchozí otázky vyplývá, že přítomnost slintavky a kulhavky může být zjištěna laboratoří neuvedenou v příloze B směrnice 85/511 nebo že je namístě vykládat tuto přílohu v tom smyslu, že zápis ‚Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad‘ může nebo musí zahrnovat rovněž ID-Lelystad BV: je namístě vykládat směrnici 85/511 v tom smyslu, že stanoví, že vnitrostátní správní orgán příslušný k rozhodnutí je vázán výsledky vyšetření provedených laboratoří zapsanou v příloze B této směrnice, nebo pokud z odpovědi na druhou otázku písm. a) vyplývá, že tento správní orgán může rovněž založit svá opatření pro tlumení slintavky a kulhavky na výsledcích získaných laboratoří, která není zapsaná v příloze B směrnice, výsledky posledně uvedené laboratoře, nebo se na vymezení orgánu vztahuje procesní autonomie členského státu tak, že soudce, který rozhoduje v původním řízení, musí zkoumat, zda pravidla v této věci se použijí nezávisle na skutečnosti, zda se laboratorní vyšetření uskuteční na základě povinnosti práva Společenství nebo vnitrostátního práva, a zda použití vnitrostátního právního rámce přespříliš neznesnadňuje nebo ve skutečnosti neznemožňuje použití pravidel Společenství?
5) Pokud z odpovědi na čtvrtou otázku vyplývá, že směrnice 85/511 upravuje opatření, ve kterém jsou vnitrostátní orgány vázány laboratorními výsledky:
Jsou vnitrostátní orgány bezpodmínečně vázány výsledky pocházejícími z laboratorního vyšetření zaměřeného na prokázání přítomnosti slintavky a kulhavky? Pokud tomu tak není, jaký jim ponechává směrnice 85/511 prostor pro uvážení?“
13. Dne 8. prosince 2005 se konalo jednání, během kterého vyjádřili svá stanoviska zástupci G. J. Doktera, nizozemské vlády a Komise.
II – Posouzení
14. Úvodem je třeba upřesnit, že napadená rozhodnutí přijatá nizozemskými orgány v rámci tlumení slintavky a kulhavky byla přijata v souladu s vnitrostátním právem, jehož ustanovení mohou být více omezující než ustanovení směrnice, jak bylo stanoveno v rozsudku Tempelman a van Schaijk(9) . První tři otázky mohou být projednány společně, protože se týkají důsledků plynoucích z určení referenčních laboratoří provedeného směrnicí. Čtvrtá a pátá otázka směřují ke stanovení, zda právo Společenství ukládá, aby byl vnitrostátní orgán považován za zavázaný výsledky poskytnutými laboratoří, která provedla analýzy. Za účelem vyjasnění kontextu, za kterého došlo k podání projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, je třeba upřesnit, že všechny argumenty předložené G. J. Dokterem směřují ke zpochybnění legitimního charakteru konečného rozhodnutí nizozemských orgánů porazit zvířata žalobců v původním řízení. Jsou předloženy dva druhy argumentace, které směřují jednak k prokázání, že soud musí přezkoumat dodržení znění článků 11 a 13 směrnice, a jednak, že vnitrostátní orgány se za výjimečných okolností mohou odchýlit od výsledku poskytnutého laboratoří, která provedla analýzy.
A – Důsledky plynoucí z určení laboratoře v příloze B směrnice
15. Mezi účastníky řízení je nesporné, že ID-Lelystad, laboratoř, která provedla analýzy v hospodářství Teunissen mezi 20. a 27. březnem 2001, není laboratoří uvedenou v příloze B směrnice, a sice Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad. Otázkou položenou Soudnímu dvoru předkládajícím soudem, která je sporná mezi účastníky řízení, je, jaké důsledky z tohoto rozdílu plynou.
16. Podle G. J. Doktera mají články 11 a 13 směrnice(10) přímý účinek, neboť jsou dostatečně jasné a přesné. Mimoto, jelikož jejich cíl zahrnuje ochranu vlastníků hospodářství, je věcí soudu přezkoumat, zda změna v názvu laboratoře odpovídá podstatné věcné změně této laboratoře, pokud jde o zaměstnance, které zaměstnává, místo, kde je provozována, a metody, které používá.
17. Nizozemská vláda vyjadřuje jemněji odstíněné stanovisko. I když připouští, že články 11 a 13 směrnice mají přímý účinek a že směřují k ochraně zájmů chovatelů, v projednávaném případě má tato vláda nicméně za to, že nedošlo k porušení směrnice, neboť tato směrnice musí být vykládána tak, že neukládá změnu seznamu laboratoří v příloze B, pokud nejsou změny, ke kterým došlo v referenčních laboratořích, věcné.
18. Konečně Komise, ačkoliv uznává přímý účinek článků 11 a 13 směrnice, dospívá k závěru, že se těchto článků nelze dovolávat za jiným cílem, než je cíl, který sledují. V projednávaném případě je hlavním cílem určení referenčních laboratoří ve směrnici omezit nebezpečí kontaminace slintavkou a kulhavkou. Za kvalitu prováděných vyšetření nesou odpovědnost členské státy. Pokud se věcná situace laboratoře určené formálně v uvedené příloze B podstatně nezměnila, směrnice neukládá změnu přílohy.
19. S ohledem na předložená vyjádření se mi zdá, že ústřední otázkou není otázka přímého účinku článků 11 a 13 směrnice. Klíčovou otázkou je cíl sledovaný určením referenčních laboratoří v příloze B směrnice.
20. Podle ustálené judikatury Soudního dvora, ve všech případech, kdy se ustanovení směrnice z hlediska svého obsahu jeví jako bezpodmínečná a dostatečně přesná, jsou jednotlivci oprávněni dovolávat se jich před vnitrostátními soudy vůči státu, a to ať již v případě, že stát směrnici včas neprovedl do vnitrostátního práva, tak i v případě, že ji provedl nesprávně(11) .
21. Dotčená ustanovení, tedy články 11 a 13 směrnice, se jeví jako dostatečně přesná a bezpodmínečná. Může jim být přiznán přímý účinek. Nicméně důsledky, které je třeba pojit s těmito ustanoveními v rámci sporu v původním řízení, závisí na jejich obsahu a cílech, které sledují.
22. Co je cílem sledovaným určením laboratoří provádějících analýzy v příloze B směrnice? Podle Komise je vypracování seznamu důležité za účelem zajištění koordinace standardů a diagnostických metod používaných různými národními laboratořemi. Zadruhé má Komise za to, že tento seznam umožňuje zajistit bezpečnost laboratoří, protože, aby mohly být zapsány na tento seznam, musí splňovat minimální požadavky doporučené FAO(12) . Konečně seznam uvedené přílohy B má usnadňovat kontrolu laboratoří Komisí(13) .
23. Za účelem vyjasnění důsledků, které je třeba pojit s určením laboratoře provádějící analýzy v příloze B směrnice, je třeba připomenout, že cílem směrnice jako celku je tlumení viru slintavky a kulhavky za účelem ochrany zdraví. Systém, který zavádí, zahrnuje přijímání preventivních opatření, jakmile se objeví nebezpečí infekce. V tomto rámci je zvláštním cílem sledovaným uvedením přesného seznamu laboratoří do zmíněné přílohy B zavést nezbytnou koordinaci mezi členskými státy, na kterou bude dohlížet Komise, při tlumení viru slintavky a kulhavky. Z článku 13 směrnice(14) totiž vyplývá, že existence tohoto seznamu laboratoří musí umožnit Komisi, aby se ujistila, že tyto laboratoře dodržují minimální bezpečnostní požadavky. Článek 11 směrnice tento výklad podporuje, protože stanoví potvrzení výsledků poskytnutých těmito laboratořemi referenční laboratoří určenou Společenstvím. Všechna tato opatření mají určit a poté tlumit nebezpečí šíření viru slintavky a kulhavky.
24. Otázka, jaká práva mohou jednotlivci požívat ze seznamu v příloze B směrnice, může být snadno vyřešena. Tento seznam nemá totiž poskytovat procesní záruku vlastníkům hospodářství, kde jsou analýzy prováděny, ale jedná se spíše o opatření organizující síť laboratoří ve Společenství. Nezdá se tedy, že by se jednotlivci mohli o uvedený seznam opírat, aby tak došlo k odchýlení se, jak se o to snaží žalobci v původním řízení, od pozitivních výsledků poskytnutých laboratoří, které prokazují nebezpečí infekce virem slintavky a kulhavky v hospodářství.
25. Seznam laboratoří v příloze B směrnice vytváří minimální záruku v rozsahu, v němž brání vyloučení pozitivních výsledků získaných těmito laboratořemi. Nebrání členským státům, aby přijaly více omezující preventivní opatření a a fortiori
zohlednily pozitivní výsledky poskytnuté laboratořemi nezapsanými na tomto seznamu, aby byla ještě přesněji rozpoznána existence nebezpečí kontaminace virem slintavky a kulhavky(15) . Naopak k vyloučení nebezpečí může dojít pouze na základě negativního výsledku zjištěného laboratořemi na uvedeném seznamu.
26. Pokud by bylo přijato uvažování žalobců v původním řízení, bylo by dosaženo absurdního výsledku, že by v případě změny názvu laboratoře uvedené v příloze B směrnice žádná laboratoř nemohla být uznána jako kompetentní k provedení vyšetření prokazujících přítomnost viru slintavky a kulhavky do doby, nežli došlo ke změně jejího názvu v souladu s článkem 17 směrnice.
27. Podobnost, kterou žalobci v původním řízení spatřují s rozsudky CIA International(16) a Lemmens(17), lze pouze odmítnout, protože tyto rozsudky se týkají zvláštního rámce použití směrnice Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983 o postupu při poskytování informací v oblasti technických norem a předpisů(18), ve znění směrnice Rady 88/182/EHS ze dne 22. března 1988(19), která stanoví povinný postup při oznamování technických předpisů Komisi a jejímž cílem je prostřednictvím preventivní kontroly chránit volný pohyb zboží(20) . Oznamování technických předpisů členskými státy je ústředním mechanismem zavedeným uvedenou směrnicí a jeho neexistence narušuje její použití. Naopak postup změny seznamu laboratoří zapsaných v příloze B směrnice je pouze jedním z prvků užitečných pro dosažení hlavního cíle ochrany zdraví sledovaného touto směrnicí a jeho nedodržení ho nemůže zpochybnit.
28. Konečně z hlavního cíle směrnice spočívajícího v ochraně zdraví vyplývá, že je třeba zohlednit veterinární nebezpečí zjištěné pozitivním výsledkem provedeného vyšetření, aniž by bylo možné se od něj odchýlit pouze z toho důvodu, že laboratoř, která vyšetření provedla, není laboratoří uvedenou v příloze B této směrnice. Pokud tak vyplývá z laboratorního vyšetření, že jsou zvířata kontaminována, je namístě z toho vyvodit důsledky, které je třeba učinit, bez ohledu na to, zda na základě použití směrnice nebo přísnějších vnitrostátních opatření(21) . V důsledku toho je třeba vykládat články 11 a 13 směrnice tak, že nebrání tomu, aby byla opatření o porážce založena na výsledku analýz provedených laboratoří, jejíž název neodpovídá názvu uvedenému v seznamu v příloze B směrnice.
29. Ve světle tohoto výkladu není užitečné odpovídat na otázku, zda jsou změny, ke kterým došlo v laboratoři, věcné či nikoliv. Pouze Komise by se totiž mohla dovolávat této skutečnosti v rámci žaloby pro nesplnění povinnosti proti Nizozemskému království, pokud by měla za to, že posledně uvedené nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 11 a 13 směrnice.
30. Jako odpověď na první tři otázky položené předkládajícím soudem tedy navrhuji Soudnímu dvoru, aby rozhodl v tom smyslu, že jednotlivec se nemůže opírat o přímý účinek článků 11 a 13 směrnice za účelem zpochybnění preventivního opatření o porážce přijatého poté, co bylo prokázáno nebezpečí kontaminace slintavkou a kulhavkou pozitivními výsledky analýz vzorků odebraných v hospodářství, a to i když název laboratoře, která provedla analýzy, neodpovídá názvu uvedenému v příloze B směrnice.
B – Pravomoc vnitrostátních orgánů veterinárního a hygienického dozoru odchýlit se od výsledků analýz poskytnutých laboratoří
31. Podstatou čtvrté a páté otázky předkládajícího soudu je, zda jsou vnitrostátní orgány vázány výsledky poskytnutými laboratoří, která provedla analýzy, nebo zda se od nich mohou odchýlit. Jedná se o definování toho, jaký je vztah mezi výsledky poskytnutými odborníky a rozhodnutími přijatými v jejich důsledku příslušným vnitrostátním orgánem veterinárního a hygienického dozoru.
32. Předkládající soud, žalobci v původním řízení, jakož i nizozemská vláda jsou jednotní v tom, že uznávají, že směrnice v tomto směru nic nestanoví. V tomto kontextu je třeba definovat meze pravomoci vnitrostátního správního orgánu, jejíž obsah je stanoven vnitrostátním právem, uložené právem Společenství(22) .
33. V tomto ohledu je Komise toho názoru, že směrnice ukládá, že vnitrostátní orgány musí být vedeny cílem zabránit šíření slintavky a kulhavky, takže jejich jednání nemůže být podmíněno získáním výsledků poskytnutých laboratoří, která provedla analýzy. Mohou jednat preventivně dokonce i předtím, než jsou jim takové výsledky známy, pokud jsou v hospodářství zjištěny klinické příznaky opravňující k podezření z infekce virem slintavky a kulhavky(23) .
34. Poznámky formulované Komisí jsou relevantní za účelem odpovědi na otázku předkládajícího soudu v rozsahu, ve kterém potvrzují, že právo Společenství, a zejména směrnice, nebrání tomu, aby byl vnitrostátním orgánům ponechán významný prostor pro uvážení, pokud přijímají opatření na ochranu lidského zdraví. Dle mého názoru a jak zdůrazňuje též Komise ve svém vyjádření, z široké posuzovací pravomoci, kterou mají vnitrostátní orgány při přijímání preventivních opatření, vyplývá, že rozhodnutí, která přijímají v tomto rámci, mohou být zrušena jen tehdy, dopustily‑li se zjevně nesprávného posouzení(24) . V důsledku toho bude přezkum vnitrostátního soudu tím omezenější, založily‑li vnitrostátní orgány svá rozhodnutí na výsledku analýzy provedené laboratoří. Ke zpochybnění těchto analýz může dojít pouze výjimečně, i když je přesný dosah povinnosti kontroly těchto analýz, která připadá vnitrostátním orgánům veterinárního a hygienického dozoru, upraven vnitrostátním právem. Směrnice v tomto ohledu stanoví jako jediné omezení, že povinnost kontroly výsledků analýzy nemůže bránit vnitrostátnímu orgánu, aby rychle reagoval, pokud je pozitivními výsledky poskytnutými laboratoří zjištěno nebezpečí kontaminace(25) .
35. Žalobci v původním řízení nicméně tvrdí, že vnitrostátní orgán nesplnil svou povinnost přezkoumat výsledky analýz, které mu byly předloženy, takže došlo k porušení zásady dodržování práv obhajoby, tak jak je uznána právem Společenství. Uvedení žalobci zakládají svou argumentaci na rozsudcích, které se vztahují k právu hospodářské soutěže(26) a k článku 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod. Z této zásady vyplývá, že žalobci v původním řízení musí mít možnost zpochybnit správnost výsledků, které jsou základem správního rozhodnutí provést preventivní porážku. Za účelem výkonu jejich práva zahájit řízení měl být žalobcům mimoto předán spis z laboratoře, což jim bylo v projednávaném případě odepřeno.
36. Z ustálené judikatury vyplývá, že vnitrostátní opatření spadající pod právo Společenství musí být slučitelná s takovými obecnými zásadami tohoto práva, jako je zásada dodržování práv obhajoby. Je věcí vnitrostátního soudu provést toto posouzení(27) .
37. V tomto kontextu a s výhradou konečného posouzení vnitrostátního soudce v tomto ohledu je třeba poznamenat, že na rozdíl od toho, co tvrdí žalobci v původním řízení, nebyli zbaveni možnosti zpochybnit rozhodnutí o preventivní porážce, které je předmětem projednávané žaloby. Je nicméně pravdou, že nebezpečí pro zdraví, které s sebou nese kontaminace slintavkou a kulhavkou, ukládá zabránit tomu, aby zpochybnění preventivního opatření mělo odkladný účinek. Ačkoliv je tak zásada dodržování práv obhajoby použitelná v obou případech, má odlišné důsledky podle toho, zda je uplatněna na rozhodnutí přijaté Komisí, jehož cílem je potrestat podniky, které se dopustily protiprávního jednání porušujícího právo hospodářské soutěže, nebo na přijímání rozhodnutí vnitrostátním orgánem veterinárního a hygienického dozoru, které směřuje k ochraně lidského zdraví.
38. S ohledem na tyto poznámky je třeba navrhnout Soudnímu dvoru, aby odpověděl na čtvrtou a pátou otázku předkládajícího soudu tak, že právo Společenství nebrání přiznání významného prostoru pro uvážení vnitrostátním orgánům při přijímání bezodkladných preventivních opatření při tlumení viru slintavky a kulhavky, pokud bylo pozitivními výsledky analýz poskytnutými laboratoří zjištěno nebezpečí kontaminace.
III – Závěry
39. Ve světle výše uvedených úvah navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na otázky položené College van Beroep voor het bedrijfsleven takto:
„1) Jednotlivec se nemůže opírat o přímý účinek článků 11 a 13 směrnice Rady 85/511/EHS ze dne 18. listopadu 1985, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení slintavky a kulhavky, ve znění směrnice Rady 90/423/EHS ze dne 26. června 1990, za účelem zpochybnění preventivního opatření o porážce přijatého poté, co bylo prokázáno nebezpečí kontaminace slintavkou a kulhavkou pozitivními výsledky analýz vzorků odebraných v hospodářství, a to i když název laboratoře, která provedla analýzy, neodpovídá názvu uvedenému v příloze B uvedené směrnice.
2) Právo Společenství nebrání přiznání významného prostoru pro uvážení vnitrostátním orgánům při přijímání bezodkladných preventivních opatření při tlumení viru slintavky a kulhavky, pokud bylo pozitivními výsledky analýz poskytnutými laboratoří zjištěno nebezpečí kontaminace.“
(1) .
(2)  –	Úř. věst. L 315, s. 11; Zvl. vyd. 03/06, s. 265.
(3)  –	Úř. věst. L 224, s. 13; Zvl. vyd. 03/10, s. 122.
(4)  –	V tomto článku je zejména stanoveno, že:
„1.	Členské státy zajistí, aby v případě, že se v hospodářství vyskytuje jedno nebo více zvířat podezřelých z infekce nebo z kontaminace, bylo neprodleně provedeno úřední šetření, které potvrdí nebo vyloučí přítomnost slintavky a kulhavky, a zejména zajistí, aby úřední veterinární lékař odebral nebo nechal odebrat odpovídající vzorky k laboratornímu vyšetření.
Co nejdříve po oznámení podezření na nákazu nařídí příslušný orgán nad hospodářstvím úřední dozor, a zejména nařídí, aby:
[…]
– 	všechna zvířata vnímavých druhů v hospodářství byla umístěna ve svých stájích nebo na jiných místech umožňujících jejich izolaci […]“.
(5)  –	Rozhodnutí 92/380/EHS (Úř. věst. L 198, s. 54).
(6)  –	Rozhodnutí 2003/11/ES (Úř. věst. L 7, s. 82; Zvl. vyd. 03/38, s. 72).
(7)  –	Úř. věst. L 306, s. 1.
(8)  –	Úř. věst. L 88, s. 21.
(9)  –	Rozsudek ze dne 10. března 2005 (C‑96/03 a C‑97/03, Sb. rozh. s. I‑1895). Směrnice 2003/85 krom toho ve svém čl. 1 odst. 2 stanoví: „Členské státy mohou samostatně přijmout přísnější opatření v oblasti působnosti této směrnice.“
(10)
–	Uvedené výše v bodech 6 až 8 stanoviska.
(11)  –	Rozsudky ze 19. listopadu 1991, Francovich a další (C‑6/90 a C‑9/90, Recueil, s. I‑5357, bod 11); ze dne 11. července 2002, Marks & Spencer (C‑62/00, Recueil, s. I‑6325, bod 25), a ze dne 5. října 2004, Pfeiffer a další (C‑379/01, Sb. rozh. s. I‑8835, bod 103).
(12)  –	Třetí bod odůvodnění rozhodnutí 92/380: „[…] článek 13 směrnice 85/511/EHS opravňoval Komisi provádět kontroly na místě za účelem ověření, že schválené laboratoře uvedené v přílohách A a B uvedené směrnice splňují minimální požadavky stanovené Food and Agriculture Organization
(FAO), a měnit seznam laboratoří ve světle výsledků inspekcí […]“. ( neoficiální překlad )
(13)  –	Třetí bod odůvodnění směrnice 90/423: „[…] došla k závěru, že existuje riziko při manipulaci s virem v laboratořích kvůli možnosti jeho úniku a přenosu na místní zvířata vnímavá vůči této chorobě a při používání očkovací látky, pokud inaktivační postupy nezajistí její bezpečnost.“
(14)
–	Uvedený výše v bodech 7 a 8 stanoviska.
(15)
–	Výše uvedený rozsudek Tempelman a van Schaijk.
(16)  –	Rozsudek ze dne 30. dubna 1996, CIA Security International, C‑194/94, Recueil, s. I‑2201.
(17)  –	Rozsudek ze dne 16. června 1998, Lemmens, C‑226/97, Recueil, s. I‑3711.
(18)  –	Úř. věst. L 109, s. 8.
(19)  –	Úř. věst. L 81, s. 75.
(20)  –	Výše uvedený rozsudek Lemmens, bod 32.
(21)  –	Výše uvedený rozsudek Tempelman a van Schaijk.
(22)  –	Viz bod 46 mého stanoviska ve výše uvedené věci Tempelman a van Schaijk.
(23)  –	Článek 2 druhý pododstavec bod c) směrnice.
(24)  –	Obdobně s přezkumem pravomoci Komise soudy Společenství, viz rozsudek ze dne 12. července 2001, Jippes a další (C‑189/01, Recueil, s. I‑5689).
(25)  –	Otázka může být odlišná, jestliže je výsledek analýzy negativní. Zatímco pozitivní výsledek potvrzuje existenci nebezpečí kontaminace, z negativního výsledku totiž nelze automaticky vyvodit, že je hospodářství zdravé, protože analýzy jsou prováděny pouze na některých zvířatech. V tomto případě tak není vyloučeno, že vnitrostátní orgány mohou legitimně přijmout preventivní opatření o veterinární porážce, pokud byly v hospodářství zjištěny klinické příznaky infekce.
(26)  –	Zejména rozsudek ze dne 24. října 1996, Lisrestal (C‑32/95 P, Recueil, s. I‑5373).
(27)  –	Výše uvedený rozsudek Tempelman a van Schaijk, bod 49.