62016CC0046
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 30. märtsil 2017 (
1
)
Kohtuasi C‑46/16
Valsts ieņēmumu dienests
Menetlusosaline:
„LS Customs Services“, SIA
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Augstākā tiesa (Läti kõrgeim kohus))
Eelotsusetaotlus – Tolliliit – Kaubad, mis on liidu tolliterritooriumil toimuva välistransiidiprotseduuri ajal tollijärelevalve alt välja viidud – Tolliväärtuse kindlaksmääramine – Tehinguväärtuse meetodi kohaldamise tingimused – Müük ekspordiks kolmandasse riiki – Tolliväärtuse kindlaksmääramine liidus kättesaadavate andmete põhjal – Liikmesriigi tollihalduri uurimis- ja põhjendamiskohustused
I. Sissejuhatus
1.
Ajal, mil nii mõneski kohas kaalutakse taas turgude eraldamist ja uute tõkete rajamist, pakub tolliõigusnormide kohaldamine nende tehnilisest olemusest kaugemale minnes võimalust tuletada meelde, millised väärtused ja eesmärgid on Maailma Kaubandusorganisatsiooni ja Euroopa Liidu õigusnormidel, mis reguleerivad vabakaubandust. Kõnealused väärtused ja eesmärgid seisnevad selles, et luua õiglane, ühetaoline ja erapooletu tollisüsteem, mis arvestab võrdsel määral rahvusvahelise kaubanduse, ettevõtjate ja liikmesriikide majanduse vajadusi.
2.
Kõnealuses süsteemis on otsustava tähtsusega tolliväärtuse arvutamine ja sellega seotud menetluslikud tagatised. Nimelt jääb kui tahes õiglane tollitariifisüsteem sisutühjaks, kui selle aluseks olev tolliväärtuse arvutamine ei ole korrektne ega õiglane.
3.
Käesolevas menetluses tekivad sellega seoses mitmesugused küsimused. Menetlus puudutab olukorda, kus kaup on liidu tolliterritooriumil toimuva välistransiidiprotseduuri ajal tollijärelevalve alt välja viidud. Välistransiidiprotseduur lubab viia kaupa, mida müüakse kolmandast riigist mõnda muusse kolmandasse riiki, liidu tolliterritooriumil asuvast ühest paigast liidu tolliterritooriumil asuvasse teise paika, ilma et selle kauba eest tuleks maksta imporditollimaksu. Kui aga kaup sihtkohta ei jõua, lähtutakse sellest, et kaup on tollijärelevalve alt, see tähendab tolliasutuste kontrolli alt välja viidud (
2
) ja seega toodud liidu tolliterritooriumile, millega tekkib tollivõlg.
4.
Sellega seoses palutakse Euroopa Kohtult vastust küsimusele, kuidas tuleb asjaomase kauba puhul, mida algselt ei müüdud ekspordiks liidu tolliterritooriumile, vaid ekspordiks kolmandasse riiki, arvutada tolliväärtus.
5.
Peale selle palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult teavet selle kohta, milline on liikmesriigi tollihalduri uurimis- ja põhjendamiskohustuste ulatus seoses tolliväärtuse kindlaksmääramiseks kasutatava meetodiga.
II. Õiguslik raamistik
A. Maailma Kaubandusorganisatsiooni õigusaktid
1.
GATT 1994
6.
1994. aasta üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe (edaspidi „GATT“) (
3
) VII artikli lõike 2 punktid a ja b sätestavad:
a)
Imporditud kauba tolliväärtus peaks põhinema tollimaksustatud imporditud kauba või sellega samasuguse kauba tegelikul väärtusel ja mitte omamaise kauba väärtusel või meelevaldsel või fiktiivsel väärtusel.
b)
„Tegelik väärtus“ peaks olema hind, millega importiva riigi õigusaktidega kindlaks määratud ajal ja kohas sellist või samasugust kaupa täieliku konkurentsi tingimustes müüakse või pakutakse müügiks tavapärases kaubandustegevuses. […]“
2.
GATT tolliväärtuse määramise leping
7.
GATT VII artikli rakendamise lepingu (edaspidi „GATT tolliväärtuse määramise leping“) (
4
) preambuli kohaselt on tolliväärtuse aluseks eelkõige kõnealuse lepingu artiklis 1 määratletud tehinguväärtus. Lisaks selgitab preambul, et tolliväärtus tuleb juhul, kui seda ei saa kindlaks määrata artikli 1 alusel, määrata identse või sarnase imporditud kauba tehinguväärtuse alusel. Kui ka see ei ole võimalik, on tolliväärtuse määramiseks ette nähtud mitmesugused muud meetodid.
8.
GATT tolliväärtuse määramise lepingu artikli 1 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Imporditud kauba tolliväärtus on tehinguväärtus, see on kauba importijamaale ekspordiks müüdud kauba eest tegelikult makstud või makstav hind […]“
9.
GATT tolliväärtuse määramise lepingu artikli 2 lõike 1 punkt a sätestab:
a)
Kui imporditud kauba tolliväärtust ei ole võimalik määrata artikli 1 sätete järgi, loetakse tolliväärtuseks samale importijamaale ekspordiks müüdud […] identse kauba tehinguväärtus […].“
10.
GATT tolliväärtuse määramise lepingu artikli 3 lõike 1 punkt a sätestab:
a)
Kui imporditud kauba tolliväärtust ei ole võimalik määrata artiklite 1 ja 2 sätete järgi, loetakse tolliväärtuseks samale importijamaale ekspordiks müüdud ja […] sarnase kauba tehinguväärtus.“
11.
GATT tolliväärtuse määramise lepingu artikli 6 lõike 1 punkt b näeb ette, et
„[k]äesoleva artikli sätete alusel põhineb imporditud kauba tolliväärtus arvutatud väärtusel. Arvutatud väärtus koosneb järgmistest elementidest:
[…]
b)
kasum ja üldkulud summa ulatuses, mis tavaliselt kujuneb eksportijamaa tootjate poolt importijamaale ekspordiks valmistatud ja hinnatava kaubaga samasse klassi või liiki kuuluvate kaupade müügil;“.
12.
GATT tolliväärtuse määramise lepingu artikli 7 lõige 1 ja lõike 2 punktid e ja g näevad ette:
„1.   Kui imporditud kauba tolliväärtust ei ole võimalik määrata artiklite 1–6 sätete alusel, määratakse tolliväärtus importijamaal kättesaadavate andmete alusel, kasutades meetodit, mis on vastavuses käesoleva lepingu ja GATT 1994 VII artikli põhimõtete ja üldsätetega.
2.   Tolliväärtuse määramisel käesoleva artikli sätete alusel ei tohi lähtuda:
[…]
e)
kauba hinnast eksportimisel maale, mis ei ole importijamaa;
[…]
g)
suvalisest või fiktiivsest väärtusest.“
B. Liidu õigus
1.
Tolliseadustik
13.
Ühenduse tolliseadustiku (edaspidi „tolliseadustik“) (
5
) artikli 4 punkti 13 kohaselt on tollijärelevalve „tolli poolt rakendatavad meetmed üldiselt, mille eesmärk on tagada tollieeskirjade ja kui see on asjakohane, tollijärelevalve all oleva kauba suhtes kohaldatavate muude normide jälgimine“.
14.
Tolliseadustiku artikli 37 lõigete 1 ja 2 kohaselt kuulub „[ü]henduse tolliterritooriumile toodud kaup […] tollijärelevalve alla selle saabumisest alates“ ja „[t]oll võib seda kontrollida […]“. Ühenduseväline kaup „jääb tollijärelevalve alla nii kauaks, kui […] kaup […] reeksporditakse […].“
15.
Tolliseadustiku artikli 6 lõiked 1 ja 3 sätestavad:
„1.   Isik, kes taotleb, et toll teeks tollieeskirjade rakendamisel otsuse, peab tollile esitama sellise otsuse tegemiseks vajaliku teabe ja vajalikud dokumendid.
[…]
3.   Tolli kirjalikult vormistatud otsustes, millega taotlus tagasi lükatakse või millel on negatiivseid tagajärgi isikute suhtes, kellele need on suunatud, tuleb esitada põhjendused. Otsustes tuleb viidata artiklis 243 sätestatud õigusele esitada otsuse peale kaebus.“
16.
Tolliseadustiku artikkel 12 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Toll annab siduvat tariifiinformatsiooni või siduvat päritoluinformatsiooni kirjaliku taotluse alusel […].
2.   Siduv tariifiinformatsioon või siduv päritoluinformatsioon on tollile suhetes informatsiooni pidajaga siduv ainult kauba tariifse klassifikatsiooni või kauba päritolu määramise osas.
[…] [kehtivusaeg, tingimused, kehtetuks muutumine]“.
17.
Tolliseadustiku artikkel 14 näeb ette järgmist:
„Selleks et kohaldada tollialaseid õigusakte, esitab kaubavahetusega otseselt või kaudselt seotud isik tollile viimase taotluse korral ja ettenähtud tähtaja jooksul sõltumata esitamise viisist kõik vajalikud dokumendid ja kogu vajaliku teabe ning osutab tollile vajalikku abi.“
18.
Tolliseadustiku artikli 29 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Imporditud kauba tolliväärtus on tehinguväärtus ehk ekspordiks ühenduse tolliterritooriumile müüdud kauba eest tegelikult makstud või makstav hind, mida on vajaduse korral korrigeeritud vastavalt artiklitele 32 ja 33, tingimusel et:
a)
ostjal ei ole kauba käsutamisel või kasutamisel muid piiranguid peale nende piirangute, mis:
–
on ühenduse piires ette nähtud õigusaktidega või millest kinnipidamist nõuab riigiasutus,
–
piiritlevad geograafilist ala, kus kaupa võib edasi müüa, või
–
ei mõjuta oluliselt kauba väärtust;
b)
kauba müük ega hind ei sõltu mis tahes tingimusest ega lepingutasust, mille väärtust kauba väärtuse määramisel ei ole võimalik määrata;
c)
ostja poolt kauba hilisemast edasimüügist, käsutamisest või kasutamisest saadud tulud ei laeku osaliseltki otseselt või kaudselt müüjale, välja arvatud juhul, kui hinda on võimalik vastavalt artiklile 32 sobivalt korrigeerida;
d)
ostja ja müüja ei ole teineteisega seotud või kui ostja ja müüja on seotud, siis on tehinguväärtus tolliväärtusena aktsepteeritav lõike 2 alusel.“
19.
Tolliseadustiku artikkel 30 sätestab:
„1.   Kui tolliväärtust ei ole võimalik määrata artikli 29 alusel, siis tuleb selle määramiseks kohaldada lõike 2 punktidest a, b, c ja d järjestuses esimest punkti, mille alusel saab tolliväärtust määrata, arvestades et deklarandi taotluse korral muudetakse punktide c ja d kohaldamise järjekorda; ainult sel juhul, kui teatava punkti alusel ei saa tolliväärtust määrata, võib kohaldada käesolevas lõikes kindlaksmääratud järjekorras järgmist punkti.
2.   Käesoleva artikli alusel määratud tolliväärtus on:
a)
identse kauba tehinguväärtus, mis on ühendusse eksportimiseks müüdud ja eksporditud samal ajal või ligikaudu samal ajal, kui see kaup, mille väärtust määratakse;
b)
sarnase kauba tehinguväärtus, mis on ühendusse eksportimiseks müüdud ja eksporditud samal ajal või ligikaudu samal ajal, kui see kaup, mille väärtust määratakse;
c)
väärtus, mis põhineb ühikuhinnal, millega imporditud kaupa või identset või sarnast imporditud kaupa on müüdud ühenduse piires kõige suuremas üldkoguses isikule, kes ei ole müüjaga seotud;
d)
arvutatud väärtus, mis koosneb järgmistest elementidest:
–
imporditud kauba tootmisel kasutatud materjalide ning kauba tootmise ja muu töötlemise kulud või väärtus;
–
kasum ja üldkulud summa ulatuses, mis tavaliselt kujuneb ekspordiriigi tootjate poolt ühendusse eksportimiseks toodetud ning hinnatava kaubaga samasse klassi või liiki kuuluva kauba müügil;
–
artikli 32 lõike 1 punktis e nimetatud kulud või väärtus.
[…]“
20.
Tolliseadustiku artikkel 31 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Kui imporditud kauba tolliväärtust ei ole võimalik määrata artiklite 29 või 30 alusel, määratakse see ühenduses kättesaadavate andmete alusel, kasutades meetodeid, mis on kooskõlas järgmiste põhimõtete ja üldsätetega:
–
1994. aasta üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe artikli VII rakendamise leping,
–
1994. aasta üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe artikkel VII,
–
käesolev peatükk.
2.   Tolliväärtuse määramisel lõike 1 alusel ei tohi lähtuda:
a)
ühenduses toodetud kauba müügihinnast ühenduses;
b)
süsteemist, mis näeb ette kõrgema tolliväärtuse valiku kahest võimalikust väärtusest;
c)
kauba hinnast ekspordiriigi siseturul;
d)
muudest tootmiskuludest peale arvutatud väärtuste, mis on määratud identsele või sarnasele kaubale kooskõlas artikli 30 lõike 2 punktiga d;
e)
kauba hinnast eksportimisel riiki, mis ei ole ühenduse tolliterritooriumi osa;
f)
minimaalsest tolliväärtusest;
g)
suvalisest või fiktiivsest väärtusest.“
21.
Tolliseadustiku artikli 91 lõike 1 punkt a näeb ette:
„1.   Välistransiidiprotseduur võimaldab ühenduse tolliterritooriumil ühest punktist teise liikuda järgmistel kaupadel:
a)
ühenduseväline kaup, ilma et selle suhtes kohaldataks imporditollimaksu ja muid makse või kaubanduspoliitilisi meetmeid;“.
22.
Tolliseadustiku artikli 92 lõige 1 näeb ette:
„1.   Välistransiidiprotseduur lõpetatakse ja tolliprotseduuri haldaja kohustused loetakse täidetuks, kui protseduurile suunatud kaup ja nõutavad dokumendid esitatakse sihtkoha tolliasutuses kooskõlas kõnealust protseduuri reguleerivate sätetega.“
23.
Tolliseadustiku artikkel 94 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Printsipaal esitab tagatise, et kindlustada seoses kõnealuse kaubaga tekkida võiva tollivõla tasumine.
2.   Tagatis on:
a)
üht transiitvedu hõlmav üksiktagatis; või,
b)
mitut transiitvedu hõlmav üldtagatis, kui printsipaal on saanud loa seda tagatist kasutada selle liikmesriigi tollilt, kus on tema asukoht.
[…]
4.   Isikud, kes tõendavad tollile, et nad vastavad kõrgematele usaldusnormidele, võivad saada tollilt loa kasutada vähendatud summaga üldtagatist või nad võib tagatise esitamisest vabastada. […]
[…]“
24.
Tolliseadustiku artikli 95 lõige 1 näeb ette järgmist:
„1.   Välja arvatud kooskõlas komiteemenetlusega määratavatel juhtudel ei tarvitse tagatist esitada järgmiste vedude puhul: [erandid]“.
25.
Tolliseadustiku artikli 96 lõige 1 sätestab:
„1.   Printsipaal on ühenduse välistransiidiprotseduuri haldaja. Printsipaal vastutab:
a)
kauba puutumatul kujul esitamise eest sihtkohariigi tolliasutusele ettenähtud tähtaja jooksul, pöörates asjakohast tähelepanu meetmetele, mis toll on võtnud kauba identifitseeritavuse tagamiseks;
b)
ühenduse transiidiprotseduuriga seotud sätete järgimise eest.“
26.
Tolliseadustiku artikli 192 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Kui tollialaste õigusaktide kohaselt on tagatise esitamine kohustuslik ja kui komiteemenetluses sätestatud transiidi erisätetest ei tulene teisiti, määrab toll tagatise suuruse kindlaks tasemel, mis on võrdne:
–
ühest või mitmest tollivõlast tuleneva täpse maksusummaga, kui seda summat on tagatise nõudmise ajal võimalik kindlalt määrata;
–
muudel juhtudel tolli hinnangul maksimaalse maksusummaga, mis tuleneb tekkinud või tekkida võivast ühest või mitmest tollivõlast.
[…]“
27.
Tolliseadustiku artikli 203 kohaselt tekib
„1.   [t]ollivõlg impordil […], kui
–
kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, viiakse ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja.
[…]
3.   Võlgnikud on:
[…]
–
asjakohasel juhul isik, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest või tolliprotseduuri kasutamisest, millele kaup on suunatud.“
28.
Tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkt b sätestab:
„2.   Välja arvatud […] nimetatud juhtudel, ei tehta järelarvestuskannet, kui:
[…]
b)
tasumisele kuuluva tollimaksu summa kohta ei ole tehtud arvestuskannet tolli vea tõttu, mida ei oleks olnud võimalik avastada tasumise eest vastutaval isikul, kes toimis heauskselt ja järgis kõiki kehtivaid sätteid tollideklaratsiooni kohta.
[…]“
2.
Määrus nr 2454/93
29.
Määruse nr 2454/93 (
6
) artikli 147 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Seadustiku artikli 29 kohaldamisel käsitatakse müügitehingu objektiks oleva kauba vabasse ringlusse lubamiseks deklareerimist piisava tõendina selle kohta, et see on müüdud ühenduse tolliterritooriumile eksportimiseks. Enne tolliväärtuse määramist toimunud järjestikuste müügitehingute puhul käsitatakse tõendina ainult viimast müügitehingut, millega seoses kaup ühenduse tolliterritooriumile toodi, või müügitehingut, mis toimub ühenduse tolliterritooriumil enne kauba vabasse ringlusse lubamist.
Kui deklareeritakse hind, mis tuleneb viimasele müügitehingule eelnenud müügitehingust, millega seoses kaup ühenduse tolliterritooriumile toodi, tuleb tollile tõendada, et kaup müüdi kõnealusele tolliterritooriumile eksportimiseks.
[…]“
30.
Määruse nr 2454/93 artikkel 151 on tolliseadustiku artikli 30 lõike 2 punkti b rakendussäte ja selle lõige 3 sätestab:
„3.   Kui käesoleva artikli kohaldamisel on sarnasel kaubal rohkem kui üks tehinguväärtus, kasutatakse imporditud kauba tolliväärtuse määramiseks kõige madalamat.“
III. Asjaolud ja põhikohtuasi
31.
SIA LS Customs Services (edaspidi „LSCS“) esitas 2. juunil 2011 printsipaalina Läti tollipunktile „Rīgas brīvostas MKP“ tollideklaratsiooni, millega deklareeriti kauba (lastejalgrattad ja nende osad) transiitvedu Hiina Rahvavabariigist läbi Euroopa Liidu territooriumi Venemaa Föderatsiooni. Transiidideklaratsioonis oli vastuvõtva asutusena nimetatud Läti tollipunkt „Terehovas MKP“.
32.
Kuna asjaomast kaupa nimetatud tollipunktile ei esitatud, ei saanud LSCS transiidiprotseduuri lõpetamist tõendada. Seetõttu leidis Läti maksuhaldur, et transiidiprotseduur ei olnud lõpetatud ja transiidiprotseduuri haldaja kohustused ei olnud täidetud. Seega oli kaup tollijärelevalve alt välja viidud ja LSCS‑l oli tekkinud tollimaksukohustus. Sellest tulenevalt kohustas Läti maksuhaldur 12. septembri 2011. aasta esialgse otsuse ja 8. novembri 2011. aasta lõpliku otsusega (edaspidi „vaidlustatud haldusotsus“) LSCSd maksma asjaomaselt kaubalt tollimaksu, dumpinguvastast tollimaksu ja käibemaksu.
33.
Kõnealuse kauba tolliväärtuse kohta leidis Läti maksuhaldur, et tolliseadustiku artikkel 29 ei ole kohaldatav, kuna asjaomast kaupa ei müüdud mitte ühenduse tolliterritooriumile eksportimiseks, vaid Venemaa Föderatsiooni eksportimiseks. Seetõttu ei tuginenud Läti maksuhaldur asjaomase kauba tolliväärtuse määramisel kauba tehinguväärtusele. Lisaks oli maksuhaldur seisukohal, et tal puudus vajalik teave, et määrata tolliväärtust tolliseadustiku artiklis 30 ette nähtud meetodeid kohaldades. Sellest tulenevalt määras maksuhaldur tolliväärtuse tolliseadustiku artikli 31 alusel, tuginedes liidus kättesaadavatele andmetele.
34.
LSCS kaebuse peale tühistas Administratīvā rajona tiesa (esimese astme halduskohus, Läti) 23. augusti 2012. aasta otsusega vaidlustatud haldusotsuse, kuna see ei olnud piisavalt põhjendatud. Administratīvā apgabaltiesa (teise astme halduskohus, Läti) jättis esimese astme kohtu otsuse 10. juuni 2014. aasta otsusega muutmata, kuna Läti maksuasutuse esialgses otsuses ega vaidlustatud haldusotsuses ei olnud märgitud, milliste andmete alusel tolliväärtus arvutati. Peale selle ei olnud ka põhjendatud, miks ei olnud võimalik saada teavet, mis oleks võimaldanud kohaldada mõnda muud tolliväärtuse määramise meetodit peale tolliseadustiku artiklis 31 ette nähtud meetodi. Sellega ei andnud Läti maksuhaldur LSCS‑le võimalust kaitsta oma õigusi haldus- ja kohtumenetluses.
35.
Läti maksuhaldur esitas selle otsuse peale kassatsioonkaebuse Augstākā tiesale (Läti kõrgeim kohus).
IV. Eelotsusemenetlus ja menetlus Euroopa Kohtus
36.
Asudes seisukohale, et põhikohtuasja lahendamine sõltub liidu õiguse tõlgendamisest, esitas Augstākā tiesa (kõrgeim kohus) 21. jaanuari 2016. aasta määrusega Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 29 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nimetatud artiklis kehtestatud meetod on kohaldatav ka siis, kui kauba import ja selle lubamine vabasse ringlusse ühenduse tolliterritooriumil on toimunud seetõttu, et kaup on transiidiprotseduuri ajal tollijärelevalve alt välja viidud, kui tegemist on imporditollimaksuga maksustatava kaubaga, mida ei ole müüdud ekspordiks ühenduse tolliterritooriumile, vaid ekspordiks ühendusest välja?
2.
Kas nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, artikli 30 lõikes 1 esitatud väljendit „järjestuses“ koostoimes õigusega heale haldusele, mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 41, ja haldusaktide põhjendamise põhimõttega tuleb tõlgendada nii, et selleks, et võiks jõuda järeldusele, et kohaldatav on artiklis 31 esitatud meetod, on toll kohustatud igas haldusaktis põhjendama, miks ei saa nendel konkreetsetel asjaoludel kasutada artiklis 29 või 30 sätestatud tolliväärtuse kindlaksmääramise meetodeid?
3.
Kas juhul, kui toll keeldub kohaldamast tolliseadustiku artikli 30 lõike 2 punktis a ette nähtud meetodit, on ta kohustatud vajalikku teavet tootjalt küsima või piisab sellest, et toll teatab, et tal ei ole sellist teavet?
4.
Kas toll peab põhjendama tolliseadustiku artikli 30 lõike 2 punktides c ja d kehtestatud meetodite kasutamata jätmist, kui ta määrab sarnase kauba hinna kindlaks määruse nr 2454/93 artikli 151 lõike 3 alusel?
5.
Kas tolli otsus peab sisaldama ammendavat põhjendust selle kohta, milline on ühenduses kättesaadav teave tolliseadustiku artikli 31 tähenduses, või võib ta selle esitada hiljem, esitades kohtumenetluses üksikasjalikumaid tõendeid?“
37.
Euroopa Kohtu menetluses esitasid kirjalikud seisukohad LSCS, Läti valitsus ja Euroopa Komisjon.
V. Hinnang
38.
Augstākā tiesa (kõrgeim kohus) viis eelotsuse küsimust puudutavad liikmesriigi tollihalduri kohustuste kahte aspekti. Esiteks on küsimus kauba tolliväärtuse kindlaksmääramises, eelkõige tehinguväärtuse meetodi kohaldamise tingimustes (selle kohta allpool jaotis A). Teiseks tekib küsimus, millised on tollihalduri uurimis- ja põhjendamiskohustused tolliväärtuse kindlaksmääramisel (selle kohta allpool jaotis B).
A. Tolliseadustiku artiklis 29 ette nähtud tehinguväärtuse meetodi kohaldamise tingimused
39.
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas tolliseadustiku artiklis 29 ette nähtud tehinguväärtuse meetodit tuleb tolliväärtuse määramiseks kohaldada ka siis, kui algselt ei müüdud kaupa ekspordiks liidu territooriumile, vaid ekspordiks kolmandasse riiki, seejärel aga viidi kaup välistransiidiprotseduuri ajal liidu tolliterritooriumil tollijärelevalve alt välja.
40.
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb esmalt välja selgitada, mil määral eeldab tehinguväärtuse meetodi kohaldamine, et tehinguväärtus on võrdne ekspordiks liidu territooriumile müüdud kauba hinnaga (selle kohta allpool punkt 1). Seejärel tuleb kontrollida, kas on oluline, et tollivõlg tekib seetõttu, et asjaomane kaup viiakse välistransiidiprotseduuri ajal tollijärelevalve alt välja. Sellega seoses tuleb käsitleda LSCS argumente, mille kohaselt mõjutab välistransiidiprotseduuriga seoses antava tagatise summa kindlaksmääramine tolliväärtuse hilisemat kindlaksmääramist (selle kohta allpool punkt 2).
1.
Kriteerium „müük ekspordiks liidu tolliterritooriumile“
41.
Kas tolliseadustiku artiklis 29 ette nähtud tehinguväärtuse meetodit saab tolliväärtuse määramiseks kasutada ka siis, kui tehinguväärtus ei ole võrdne ekspordiks liidu tolliterritooriumile müüdud kauba hinnaga, vaid ekspordiks kolmandasse riiki müüdud kauba hinnaga?
42.
Selle vastu räägib esiteks tolliseadustiku artikli 29 sõnastus, mille kohaselt on „tehinguväärtus […] ekspordiks [liidu] tolliterritooriumile (
7
) müüdud kauba eest tegelikult makstud või makstav hind“. (
8
) Euroopa Kohtu seisukoha järgi peab seega müügi toimumise hetkel olema selge, et kaup viiakse kolmandast riigist liidu tolliterritooriumile. (
9
) Kõnealune põhimõte on sätestatud ka määruse nr 2454/93 artikli 147 lõike 1 teises lõigus, mille kohaselt tuleb juhul, kui järjestikuste müügitehingute puhul deklareeritakse hind, mis tuleneb viimasele müügitehingule eelnenud müügitehingust, tõendada, et kaup müüdi liidu tolliterritooriumile eksportimiseks.
43.
Teiseks tuleneb tolliseadustiku artiklites 29–31 sisalduvatest tolliväärtuse määramise sätete ülesehitusest ning mõttest ja eesmärgist, et tolliväärtuse arvutamiseks võib kasutada ainult ekspordiks liidu tolliterritooriumile müüdud kauba hinda.
44.
Viidatud sätetest ja nende aluseks olevatest GATT tolliväärtuse määramise lepingu sätetest nähtub, et tolliväärtuse kindlaksmääramiseks tuleb nii palju kui võimalik kasutada tehinguväärtust. (
10
) Lisaks GATT tolliväärtuse määramise lepingu preambulile kinnitab seda ka asjaolu, et tolliväärtuse määramise alternatiivseid meetodeid tuleb kohaldada vaid siis, kui tolliväärtust ei saa määrata tehinguväärtuse põhjal. (
11
) Sellest tulenevalt märkis Euroopa Kohus, et tehinguväärtuse meetodi esimuse tõttu ei või selle meetodi kohaldamise tingimusi tõlgendada liiga kitsalt. (
12
)
45.
Nimetatud sätetest ja omakorda nende aluseks olevast GATT VII artiklist nähtub siiski, et tolliväärtus peab vastama imporditud kauba „tegelikule väärtusele“. Seetõttu saab tehinguväärtust tolliväärtuse määramiseks kasutada vaid juhul, kui lähtuda on võimalik sellest, et tehinguväärtus vastab imporditud kauba tegelikule majanduslikule väärtusele ja hõlmab selle kauba kõiki elemente, millel on majanduslik väärtus. (
13
)
46.
Hinna puhul, mida ei määratud kindlaks või ei lepitud kokku kauba eksportimiseks liidu territooriumile, vaid kauba eksportimiseks kolmandasse riiki, ei ole see nii. Nimelt vastab kauba hind teataval tolliterritooriumil selle piirkonna turuolukorrale (
14
) ja on seega element, mida hõlmab kauba majanduslik väärtus: kui selline lastejalgratas nagu käesolevas asjas maksab Hiinast Venemaale eksportides 3,90 eurot, siis ei tähenda see veel kaugeltki seda, et liitu eksportides müüdaks seda sama hinnaga.
47.
Seetõttu oli ka kauba tolliväärtuse määramise Brüsseli konventsioonis viidatud teoreetiline „normaalhind“, mis oli kuni tehinguväärtuse meetodi kehtestamiseni GATT artikli VII kohase „tegeliku väärtuse“ arvutamise alus (
15
), imporditud kauba hind kohas, kust kaup asjaomasele tolliterritooriumile viidi. Mingil juhul ei olnud seevastu tegemist muudesse riikidesse kui sihtriik eksporditud kauba hinnaga. (
16
) Praegune süsteem järgib „normaalhinna“ või „õige“ väärtuse põhimõtet selles osas, et imporditud kauba tehinguhind on tolliväärtuse määramiseks küll põhimõtteliselt kasutatav, kuid seda just nimelt vaid teatavatel tingimustel.
48.
Kui viidatud tingimused ei ole täidetud, tuleb tolliväärtus määrata identse või sarnase imporditud kauba tehinguväärtuse alusel või mitmesuguseid muid meetodeid kasutades. Asjaomased sätted kinnitavad, kuivõrd kesksel kohal on ekspordiks asjaomasele tolliterritooriumile müügi kriteerium tolliväärtuse määramisel. Tegemist peab olema identse või sarnase kaubaga, mida müüakse ekspordiks samale importijamaale (GATT tolliväärtuse määramise leping) (
17
) või eksportimiseks liitu (liidu tolliseadustik) (
18
). Samuti ei või juhul, kui selliste võrdlusaluste puudumise tõttu kasutatakse tolliväärtuse määramiseks muid võimalikke meetodeid, lähtuda tolliväärtuse määramisel kauba hinnast eksportimisel maale, mis ei ole importijamaa (GATT tolliväärtuse määramise leping), (
19
) või kauba hinnast eksportimisel riiki, mis ei ole [liidu] tolliterritooriumi osa (liidu tolliseadustik) (
20
).
49.
Seega oleks ka tolliväärtuse määramist käsitlevate liidu õigusnormidega vastuolus, kui tehinguväärtusena tolliseadustiku artikli 29 tähenduses käsitataks ekspordiks kolmandasse riiki müüdud kauba hinda. Nimetatud õigusnormide eesmärk on kehtestada tolliväärtuse õiglane, ühetaoline ja erapooletu süsteem, mis välistab suvaliste ja fiktiivsete tolliväärtuste kasutamise. (
21
) Seda ei oleks võimalik tagada, kui liidu tolliterritooriumil kasutataks kauba tolliväärtuse määramiseks ekspordiks kolmandasse riiki müüdud kauba hinda. Nimelt kuna hinnad on tolliterritooriumide lõikes erinevad, saab tolliväärtuse määramine olla ühetaoline, õiglane ja erapooletu vaid siis, kui asjaomasele tolliterritooriumile importimisel võetakse aluseks ekspordiks samale territooriumile müüdud kauba hind.
50.
Kui see nii ei oleks, tekiksid eelkõige erinev kohtlemine ja neutraalse konkurentsi kahjustamine nende vahel, kes importisid kauba liitu, samuti liitu mõeldud ekspordiks toimunud müügi alusel, ja nende vahel, kes importisid kauba liitu kolmandasse riiki mõeldud ekspordiks toimunud müügi alusel, näiteks viies kauba tollijärelevalve alt välja (olgu siis tahtlikult, või – nagu väidetavalt käesoleval juhul – kolmanda isiku süül). Kui ekspordiks kolmandasse riiki müüdud kauba tehinguväärtus on – nagu käesolevas asjas – tunduvalt madalam kui ekspordiks liidu tolliterritooriumile müüdud kauba tehinguväärtus, siis tekiksid pealegi ka võimalused kuritarvitusteks.
2.
Tollivõla tekkimise laad ja välistransiidiprotseduuriga seoses antava tagatise tähtsus
51.
Eespool esitatud märkustest nähtub, et tehinguväärtuse meetodi kohaldatavus ei olene sellest, mil viisil imporditollivõlg tekib (kauba deklareerimisega vabasse ringlusse lubamiseks või välistransiidiprotseduuril kauba väljaviimisega tollijärelevalve alt). Pigem on otsustav üksnes see, kas imporditud kaup on müüdud ekspordiks liidu tolliterritooriumile.
52.
Selleks et tuvastada, kas käesoleval juhul on asi nii, ei saa – nagu komisjon õigusega märgib – tugineda määruse nr 2454/93 artikli 147 lõikes 1 sisalduvale eeldusele: viidatud sättest tuleneb, et müügitehingu esemeks oleva kauba deklareerimine liidus vabasse ringlusse lubamiseks on piisav tõend selle kohta, et kaup on müüdud liidu tolliterritooriumile eksportimiseks. Käesoleval juhul ei deklareeritud kaupa aga vabasse ringlusse lubamiseks, vaid transiidiprotseduurile suunamiseks.
53.
Nagu komisjon samuti märgib, ei tähenda see siiski, et vabasse ringlusse lubamise deklaratsiooni puudumise korral tuleb automaatselt lähtuda sellest, et kaupa ei ole müüdud liidu tolliterritooriumile eksportimiseks. Pigem on tollihalduri või eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne konkreetse juhtumi asjaolude ja kättesaadavate dokumentide põhjal hinnata, kas kaup on müüdud liidu tolliterritooriumile eksportimiseks. Seejuures on otsustav, kas tehinguväärtuse määramisel aluseks võetud tehingu ese oli kauba müük liidu tolliterritooriumile eksportimiseks. LSCS ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu andmete põhjal otsustades ei ole asi käesoleval juhul nii.
54.
Eelkõige LSCS ei eita tegelikult, et asjaomast kaupa ei müüdud ekspordiks liidu tolliterritooriumile. Samuti ei sea ta kahtluse alla, et tekkinud on tollivõlg ja et ta ise on printsipaalina tollivõlgnik. Siiski leiab ta, et tollivõlg ei ole suurem kui tagatis, mille ta esitas kauba suunamisel välistransiidiprotseduurile. Kuna kõnealuse tagatise summa arvutati Hiinast Venemaale müüdud kauba tehinguväärtuse alusel, tuleb seega ka lõplik tolliväärtus arvutada tehinguväärtuse meetodi alusel.
55.
Nende argumentidega ei saa nõustuda.
56.
Tõsi on see, et tagatis, mille on printsipaal kohustatud esitama kauba suunamisel välistransiidiprotseduurile, peab katma tekkida võiva tollivõla. Seetõttu tuleb tagatise summa määrata kindlaks tasemel, mis on võrdne täpse maksusummaga või hinnangulise maksimaalse maksusummaga, mis tuleneb tekkinud või tekkida võivast tollivõlast. (
22
) LSCS andmetel seda käesolevas asjas ilmselgelt ei tehtud. Kuna Läti tolliasutused võtsid esitatava tagatise summa arvutamise aluseks tehinguväärtuse meetodi, siis eirasid nad nõuet, et antav tagatis peab olema võrdne maksimaalse maksusummaga. Kuna tolliseadustiku artikli 29 kohaldatavus sellisel juhul nagu käesolev ei ole välja selgitatud, siis ei saanud tolliasutused ilma igasuguste kahtlusteta lähtuda sellest, et võimalik tollivõlg ei ole viidatud alusel arvutatud väärtusest suurem.
57.
Sellegipoolest ei saa printsipaal sellises olukorras nagu käesolev tugineda kaitset väärivale õiguspärasele ootusele, et tollivõla summa on võrdne kauba suunamisel välistransiidiprotseduurile antud tagatise summaga.
58.
Nagu Euroopa Kohus on juba korduvalt rõhutanud, kuulub õiguspärase ootuse kaitse põhimõte liidu üldpõhimõtete hulka. (
23
) Viidatud põhimõttele saab siiski tugineda vaid isik, kellele on liidu pädevad ametiasutused andnud kinnitatud ja usaldusväärsetest allikatest pärit kindlad, tingimusteta ja ühtelangevad tagatised (
24
), ning kelle puhul on liikmesriigi asutus tekitanud põhjendatud lootusi. (
25
)
59.
Käesoleval juhul ei ole see nii.
60.
Tolliseadustiku asjaomastest sätetest nähtub nimelt, et printsipaali poolt kauba suunamisel transiidiprotseduurile antava tagatise summa arvutamist ei saa mingil juhul samastada tegeliku tollivõla arvutamisega.
61.
Nimetatud tagatise arvutamisega seoses ei ole teadaolevalt kuskil ette nähtud, et tegemist on tolliasutuste siduva teabega. Tolliseadustiku artikli 12 kohaselt on see aga sõnaselgelt sätestatud muu informatsiooni puhul. Arvestades tolliseadustiku üksikasjalikke sätteid, võib seega eeldada, et kui seadusandja oleks kavatsenud käsitada transiidiprotseduuriks antava tagatise määramist siduvana hilisemal tollivõla määramisel, oleks ta ka selle sõnaselgelt ette näinud.
62.
Samad eeldused kehtivad seoses tolliseadustiku sõnaselgete sätetega, mille kohaselt on tolliasutustel üldiselt (arvestades võimalikke õiguspärase ootuse kaalutlusi) lubatud kontrollida tollideklaratsiooni tagantjärele ja määrata kindlaks uus tollivõlg. (
26
) Ka siin tuleb lähtuda sellest, et kui seadusandja oleks tahtnud transiidiprotseduuriks ette nähtud tagatise summa määramist muuta siduvaks tollivõla kindlaksmääramise seisukohast, oleks ta tagantjärele muutmise tingimused reguleerinud tolliseadustikus, mida ta aga ei teinud.
63.
Peale selle ei toeta tagatise summa määramise siduvust tollivõla hilisemal arvutamisel tõsiasi, et teatud tingimustel võidakse tagatise nõudmisest loobuda või aktsepteerida vähendatud summaga tagatist (
27
), ilma et oleks reguleeritud, kuidas mõjutab see tollivõla hilisemat arvutamist. See kehtib ka võimaluse suhtes määrata kindlasummaline tagatis, kui võimaliku tollivõla arvutamiseks vajalikud andmed puuduvad. (
28
) Viimaks ei oleks juhul, kui tagatise summa määramine mõjutaks tulevase tollivõla suurust, sellega hõlmatud olukorrad piiritletud olukordadest, kus tagatist ei tule üldse esitada. (
29
)
64.
Seega ei saanud LSCS lähtuda sellest, et tolliseadustiku asjaomased sätted võimaldasid Läti tolliasutustel anda talle tagatise summa aktsepteerimise kaudu kindlaid ja tingimusteta tagatisi võimaliku tollivõla osas. See on nii seda enam, et LSCS kui välistransiidiprotseduuri haldaja on – kuna vastupidised andmed puuduvad – tolliprotseduuri valdkonnas kogenud ja tunneb tolliõigusnorme. Seega ei saa ta tugineda sellele, et nimetatud asutused tekitasid temas põhjendatud lootusi, et tollivõla summa ei ole transiidiprotseduuriks esitatud tagatise summast suurem.
3.
Järeldus
65.
Kooskõlas eespool toodud kaalutlustega teen ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele järgmiselt: tolliseadustiku artikli 29 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et seal ette nähtud tolliväärtuse määramise meetod on kohaldatav vaid siis, kui asjaomase kauba tehinguväärtus on võrdne ekspordiks liidu tolliterritooriumile müüdud kauba hinnaga. Seejuures ei ole tähtsust, kas tollivõlg tekib seetõttu, et kaup viidi välistransiidiprotseduuri ajal tollijärelevalve alt välja.
B. Tollihalduri uurimis- ja põhjendamiskohustused tolliväärtuse määramisel
1.
Tollihalduri uurimiskohustused
66.
Kolmanda küsimuse raames palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult teavet selle kohta, millised on tollihalduri kohustused seoses tolliseadustiku artikli 30 lõike 2 punktis a sätestatud tolliväärtuse määramise meetodi kohaldamisega. Nimetatud meetod näeb ette, et tolliväärtuse määramisel võetakse aluseks identse kauba tehinguväärtus, mis on ühendusse eksportimiseks müüdud ja eksporditud samal ajal või ligikaudu samal ajal kui see kaup, mille väärtust määratakse. Selle kohta soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas tollihaldur võib viidatud meetodi kohaldamisest loobuda, kui tal ei ole sobivaid andmeid, või kas ta on kohustatud küsima teavet kauba tootjalt.
67.
Esmalt tuleb märkida, et teadaolevalt ei näe tolliseadustik ega määrus nr 2454/93 ette tollihalduri kohustust küsida andmeid, mis on vajalikud tolliseadustiku artikli 30 lõike 2 punktis a ette nähtud meetodi (või ka mõne muu meetodi) kohaldamiseks, asjaomase kauba tootjalt. Üksnes tolliseadustiku artikli 30 lõike 2 punkti d (materjalikulude, kasumi jmt alusel „arvutatud väärtuse“ meetod) kohaldamisega seoses on juttu sellest, et tollihaldur võib asjaomase kauba tootja andmeid tootja ja asjaomase kolmanda riigi asutuste loal selles riigis kontrollida. (
30
)
68.
Sellegipoolest on tollihalduril tolliväärtuse määramisel paratamatult teatavad kontrollikohustused. Tolliseadustiku artiklite 29–31 ülesehitusest ilmneb nimelt, et mitmesugused võimalikud tolliväärtuse määramise meetodid on üksteise suhtes subsidiaarsed. (
31
) See tähendab, et tollihaldur peab igal konkreetsel juhul nõutava hoolsusega kontrollima, kas asjaomase meetodi kohaldamise tingimused on täidetud, enne kui ta asub kohaldama järgmist meetodit. Selleks annab tolliseadustik liikmesriikide tolliasutustele (teatavate piirangutega) (
32
) õiguse nõuda kaubavahetusega otseselt või kaudselt seotud isikutelt teavet. (
33
)
69.
Tolliasutuste kohustus hoolikalt kontrollida tolliväärtuse määramise asjaomaste meetodite kohaldamise tingimusi on vastavuses ka nende meetodite subsidiaarsusega, mida nägi ette liidu seadusandja. Kuna seadusandja ei jätnud asutustele võimalust meetodeid vabalt valida, peavad asutused esmalt püüdma kohaldada esmajärjekorras kohaldatavaid meetodeid, enne kui võtavad kasutusele teises järjekorras kasutatavad meetodid.
70.
Tollihalduri kontrolli- ja hoolsuskohustustega on siiski vastavuses ka teatavad kaubavahetusega seotud isikute koostöö- ja teabe andmise kohustused. Eelkõige tolliseadustiku artikli 6 lõige 1 näeb ette, et isik, kes taotleb, et toll teeks tollieeskirjade rakendamisel otsuse, peab tollile esitama sellise otsuse tegemiseks vajaliku teabe ja vajalikud dokumendid. Just siis, kui ettevõtja soovib kasutada tema jaoks soodsamat tolliväärtuse määramise meetodit, ei ole seega ebaproportsionaalne temalt nõuda, et ta aitaks oma võimaluste piires koguda teavet, mis on selle meetodi kohaldamiseks vajalik.
71.
Tolliseadustiku teatavad sätted ja asjaomased rakendussätted kinnitavad pealegi, et tollihalduri kontrollikohustusi tuleb põhimõtteliselt täita koostöös asjaomaste ettevõtjatega. Nii näiteks on ette nähtud, et kui tolliasutused ei saa tehinguväärtust aktsepteerida ilma täiendava uurimiseta, siis tuleb anda ostjale võimalus hankida lisainfot. (
34
)
72.
Seda koostöösuhet arvestades on komisjoni argumendid käesoleval juhul veenvad. Nende kohaselt peab tollihaldur, enne kui ta saab tolliseadustiku artikli 30 lõike 2 punkti a kohaldamisest loobuda, tutvuma kõikide tema käsutuses olevate andmete ja andmebaasidega ning andma asjaomasele ettevõtjale võimaluse esitada vajalikud andmed. (
35
) Kohustust küsida teavet asjaomase kauba tootjalt tuleb seevastu eitada, kuna sellega kaasneks märkimisväärne koormus ja üldjuhul puudutaks see vaid kaudselt seotud ettevõtjate ärisaladusi.
73.
Siiski ei ole arusaadav, miks peaks see lahendus – nagu leiab komisjon – piirduma vaid selliste olukordadega nagu käesolev, kus kaup on transiidiprotseduuri ajal tollijärelevalve alt välja viidud. Nimelt ei ole selge, miks peaks tolliväärtuse määramise eri meetodite vaheline subsidiaarsus ja vajadus meetodite kohaldatavust ükshaaval hoolikalt kontrollida olema sellises olukorras väiksem.
74.
Kooskõlas eespool esitatud kaalutlustega teen seega ettepaneku vastata kolmandale eelotsuse küsimusele järgmiselt. Tolliasutus ei ole kohustatud küsima tolliseadustiku artikli 30 lõike 2 punktis a ette nähtud meetodi kohaldamiseks vajalikku teavet asjaomase kauba tootjalt. Enne kui tolliasutus saab viidatud sätte kohaldamisest loobuda, peab ta siiski tutvuma kõikide tema käsutuses olevate teabeallikate ja andmebaasidega ning andma asjaomastele ettevõtjatele võimaluse esitada nimetatud sätte kohaldamiseks vajalikud andmed.
2.
Tollihalduri põhjendamiskohustused
75.
Teine, neljas ja viies eelotsuse küsimus, mida tuleb käsitleda koos, puudutavad tollihalduri põhjendamiskohustust seoses tolliväärtuse määramiseks valitud meetodiga. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas tollihaldur on kohustatud põhjendama,
–
miks kohaldas ta tolliväärtuse määramiseks tolliseadustiku artiklites 29 ja 30 ette nähtud meetodi asemel tolliseadustiku artiklis 31 ette nähtud meetodit (teine eelotsuse küsimus);
–
miks ei kasuta ta tolliseadustiku artikli 30 lõike 2 punktides c ja d ette nähtud meetodeid, kui ta määrab sarnase kauba hinna kindlaks määruse nr 2454/93 artikli 151 lõike 3 alusel (neljas eelotsuse küsimus),
–
ja kas otsus peab sisaldama ammendavat põhjendust selle kohta, milline on ühenduses kättesaadav teave tolliseadustiku artikli 31 tähenduses, või võib tollihaldur seda kohtumenetluses üksikasjalikumate tõendite esitamisega hiljem põhjendada (viies eelotsuse küsimus).
76.
Vastus nendele küsimustele tuleneb juba tolliseadustiku artikli 6 lõikest 3. Viidatud sätte kohaselt tuleb tolli kirjalikult vormistatud otsustes, millel on negatiivseid tagajärgi isikute suhtes, kellele need on suunatud, esitada põhjendused.
77.
Peale selle on liikmesriigi asutustel liidu õiguse kohaldamise valdkonnas üldine põhjendamiskohustus. Põhiõiguste harta artikkel 41 ei ole küll juhul, kui liikmesriik kohaldab liidu õigust, vahetult kohaldatav. (
36
) Viidatud sättes tagatud õigus heale haldusele peegeldab siiski liidu õiguse üldpõhimõtet, millest tulenevalt tuleb järgida viidatud õigusest tulenevaid nõudeid, kui liikmesriik rakendab liidu õigust. (
37
)
78.
Peale selle on asjakohane põhjendamine vajalik ka selleks, et kaitsta tõhususe põhimõttest tulenevat õigust tõhusale õiguskaitsele. Nimelt on isikul vaid kõiki asjaolusid teades võimalik otsustada, kas tal on kasulik pöörduda kohtu poole. Samuti on piisav põhjendamine vajalik selleks, et kohtud saaksid kontrollida asutuse otsust, millega keeldutakse andmast liidu õiguses sätestatud õigust. (
38
)
79.
Nimetatud nõuetega kooskõlas ning tolliseadustikus ette nähtud tolliväärtuse määramise meetodite – eespool mainitud – subsidiaarsusele tuginedes on esiteks ilmselge, et tolliasutus peab oma otsuses piisavalt põhjendama, miks on kohaldatav tolliväärtuse määramiseks konkreetselt valitud meetod ja mitte järjekorras eespool olevad meetodid. Järelikult kui tollihaldur kohaldab tolliseadustiku artiklis 31 ette nähtud meetodit, peab ta põhjendama, miks ei ole täidetud tolliseadustiku artiklites 29 ja 30 ette nähtud meetodite kohaldamise tingimused.
80.
Teiseks tuleneb tolliväärtuse määramise üksteise järel loetletud meetodite subsidiaarsusest ka see, et ei ole vaja põhjendada, miks ei kohaldatud järjekorras allpool olevaid meetodeid. Kuna määruse nr 2454/93 artikli 151 lõikega 3 rakendatakse tolliseadustiku artikli 30 lõike 2 punkti b, ei pea tollihaldur tolliväärtust määruse nr 2454/93 artikli 151 lõike 3 alusel kindlaks määrates põhjendama, miks ei tule kohaldada tolliseadustiku artikli 30 lõike 2 punktides c ja d sätestatud meetodeid.
81.
Kolmandaks nõuab tollihalduri põhjendamiskohustus, et otsuses tuleb näidata, kuidas on arvutatud lõplik tolliväärtus. Kui tolliväärtus on arvutatud tolliseadustiku artiklit 31 kohaldades, tuleb seega näidata, milliseid liidus kättesaadavaid andmeid tolliväärtuse arvutamiseks kasutati.
82.
Lõpuks peab piisav põhjendus paratamatult sisalduma juba tolliväärtuse kindlaksmääramise otsuses. Nimelt näeb põhjendamiskohustus ette ka asutuse tegevuse dokumenteerimist tolliväärtuse määramise eri meetodite kohaldamise hindamisel. Sellega tagatakse nimelt iga meetodi kohaldatavuse tingimuste täidetuse hoolikas kontroll. Ilma asjaomaste andmeteta oleks hiljem tõepoolest väga raske tuvastada, kas selline hindamine üldse toimus või põhjendatakse teistel põhjustel vastu võetud otsust üksnes tagantjärele. (
39
) Tollihalduril, kes järgib tolliseadustiku artikleid 29–31 ja on eri meetodite kohaldavuse tingimusi üksteise järel hoolikalt kontrollinud, on seega väga lihtne lõplikus otsuses selgitada, miks kohaldati valitud meetodit, mitte eespool loetletud meetodeid.
83.
Tollihalduri selline enesekontroll on võimalik üksnes väiksemal määral, kui piisav põhjendus esitatakse tagantjärele alles asjaomase isiku taotluse peale. (
40
) Veelgi enam käib see põhjenduste tagantjärele esitamise kohta kohtumenetluses. Viimati nimetatud juhul puudub isikul pealegi võimalus kõiki asjaolusid teades otsustada, kas tal on kasulik pöörduda kohtusse.
84.
Liikmesriigi tolliasutuste põhjendamiskohustuse küsimust tuleb siiski eristada küsimusest, mis puudutab ebapiisava põhjendamise õiguslikke tagajärgi
liikmesriigi õiguses, ja seega küsimusest, kas puudulikku põhjendamist on võimalik kohtumenetluse käigus heastada. Seda küsimust ei ole tolliseadustikus reguleeritud ja ka liidu muu õigus ei sisalda üldnorme, mis reguleeriksid puuduliku põhjendamise tagajärgi.
85.
Seega peavad liikmesriigid menetlusautonoomiat kohaldades sätestama tolliasutuste põhjendamiskohustuste rikkumise tagajärjed ning määrama kindlaks, kas ja kuivõrd on sellist rikkumist võimalik kohtumenetluse käigus heastada. Seejuures peavad liikmesriigid aga järgima võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid. (
41
)
86.
Kooskõlas eespool esitatud kaalutlustega teen ettepaneku vastata teisele, neljandale ja viiendale eelotsuse küsimusele järgmiselt. Tolliseadustiku artikli 6 lõikest 3 ja tollihalduri üldisest põhjendamiskohustusest ning tolliväärtuse määramise eri meetodite subsidiaarsusest tuleneb, et tollihaldur on kohustatud oma otsuses piisavalt põhjendama, miks kohaldati tolliväärtuse määramiseks ühte kindlat meetodit, mitte esmajärjekorras kohaldamisele kuuluvat meetodit. Tollihaldur on lisaks kohustatud oma otsuses piisavalt selgitama, kuidas ja milliste andmete alusel arvutati lõplik tolliväärtus. Küsimus, kas ja kuivõrd saab puuduvaid põhjendusi esitada tagantjärele kohtumenetluse käigus, on liikmesriigi õiguse küsimus, mille reguleerimisel peavad liikmesriigid arvestama võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid.
VI. Ettepanek
87.
Eespool esitatud märkusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Augstākā tiesa (Läti kõrgeim kohus) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.
Tolliseadustiku artikli 29 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et seal ette nähtud tolliväärtuse määramise meetod on kohaldatav vaid siis, kui asjaomase kauba tehinguväärtus on võrdne ekspordiks liidu tolliterritooriumile müüdud kauba hinnaga. Seejuures ei ole tähtsust, kas tollivõlg tekib seetõttu, et kaup viidi välistransiidiprotseduuri ajal tollijärelevalve alt välja.
2.
Tolliasutus ei ole kohustatud küsima tolliseadustiku artikli 30 lõike 2 punktis a ette nähtud meetodi kohaldamiseks vajalikku teavet asjaomase kauba tootjalt. Enne kui tolliasutus saab viidatud sätte kohaldamisest loobuda, peab ta siiski tutvuma kõikide tema käsutuses olevate teabeallikate ja andmebaasidega ning andma asjaomastele ettevõtjatele võimaluse esitada nimetatud sätte kohaldamiseks vajalikud andmed.
3.
Tolliseadustiku artikli 6 lõikest 3 ja tollihalduri üldisest põhjendamiskohustusest ning tolliväärtuse määramise eri meetodite subsidiaarsusest tuleneb, et tollihaldur on kohustatud oma otsuses piisavalt põhjendama, miks kohaldati tolliväärtuse määramiseks ühte kindlat meetodit, mitte esmajärjekorras kohaldamisele kuuluvat meetodit. Tollihaldur on lisaks kohustatud oma otsuses piisavalt selgitama, kuidas ja milliste andmete alusel arvutati lõplik tolliväärtus. Küsimus, kas ja kuivõrd saab puuduvaid põhjendusi esitada tagantjärele kohtumenetluse käigus, on liikmesriigi õiguse küsimus, mille reguleerimisel peavad liikmesriigid arvestama võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	Tolliseadustikus kasutatud mõiste „tollijärelevalve alt välja viima“ kohta vt kohtuotsus, 12.6.2014, SEK Zollagentur (C‑75/13, EU:C:2014:1759, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
3
)	1994. aasta üldine tolli‑ ja kaubanduskokkulepe (GATT) Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) asutamislepingu lisas 1A, mis allkirjastati Marrakechis 15. aprillil 1994 ja kiideti heaks nõukogu 22. detsembri 1994. aasta otsusega 94/800/EÜ, mis käsitleb Euroopa Ühenduse nimel sõlmitavaid tema pädevusse kuuluvaid küsimusi puudutavaid kokkuleppeid, mis saavutati mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay voorus (1986–1994) (EÜT 1994, L 336, lk 1; ELT eriväljaanne 11/21, lk 80). Siinkohal viidatud säte pärineb GATT 1947. aasta lepingust, mis võeti üle GATT 1994 kokkuleppesse.
(
4
)	EÜT 1994, L 336, lk 119.
(
5
)	Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT 1992, L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307), nõukogu 16. novembri 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 1186/2009 (ELT 2009, L 324, lk 23) muudetud redaktsioonis. Esialgu oli kavas asendada määrus nr 2913/92 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 450/2008, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (ajakohastatud tolliseadustik) (ELT 2008, L 145, lk 1), kuid rakendussätete puudumise tõttu ei kohaldatud viidatud määrust kunagi täielikult. Määrus nr 450/2008 tunnistati kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. oktoobri 2013. aasta määrusega (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT 2013, L 269, lk 1). Viimati nimetatud määrus on aga kohaldatav alles alates 2013. või 2016. aastast, millest tulenevalt on käesolevas asjas veel kohaldatav määrus nr 2913/92.
(
6
)	Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määrus (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT 1993, L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3), komisjoni 18. novembri 2010. aasta määrusega (EL) nr 1063/2010 (ELT 2010, L 307, lk 1) muudetud redaktsioonis.
(
7
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
8
)	Vt vastavalt ka GATT tolliväärtuse määramise lepingu artikli 1 lõige 1, mille kohaselt on tehinguväärtus „kauba importijamaale ekspordiks müüdud kauba eest tegelikult makstud või makstav hind“ (kohtujuristi kursiiv).
(
9
)	Kohtuotsused, 6.6.1990, Unifert (C‑11/89, EU:C:1990:237, punkt 11), ja 28.2.2008, Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128, punkt 28).
(
10
)	Samamoodi ka Euroopa Kohus 19. oktoobri 2000. aasta otsuses Sommer (C‑15/99, EU:C:2000:574, punkt 22), mille kohaselt moodustab tolliseadustikuga (tookord vastavalt määrusele nr 1224/80) „loodud tehinguväärtuse süsteem tolliväärtuse kindlaksmääramise aluse“. Vajaduse kohta tõlgendada liidu õigust kooskõlas GATT-ga, vt minu ettepanek, kohtuasi The International Association of Independent Tanker Owners jt (C‑308/06, EU:C:2007:689, punkt 107 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
11
)	Kohtuotsus, 12.12.2013, Christodoulou jt (C‑116/12, EU:C:2013:825, punktid 41–43).
(
12
)	Vt tolliseadustiku artikli 29 lõikes 1 sisalduva müügi mõiste kohta kohtuotsus, 12.12.2013, Christodoulou jt (C‑116/12, EU:C:2013:825, punkt 45).
(
13
)	Kohtuotsused, 16.11.2006, Compaq Computer International Corporation (C‑306/04, EU:C:2006:716, punkt 30), 15.7.2010, Gaston Schul (C‑354/09, EU:C:2010:439, punkt 29), ja 12.12.2013, Christodoulou jt (C‑116/12, EU:C:2013:825, punkt 40).
(
14
)	Vt selle kohta Krockauer, L., Zollwert, 3. Auflage, Verlag für Wirtschaft und Verwaltung, Frankfurt am Main, 1974, lk 24.
(
15
)	Kauba tolliväärtuse määramise Brüsseli konventsioon allkirjastati 15. detsembril 1950 ja selle põhimõtted võeti ühenduse õigusse üle nõukogu 27. juuni 1968. aasta määrusega (EMÜ) nr 803/68 kaupade tolliväärtuse kohta (EÜT 1968, L 148, lk 6). Brüsseli konventsioon asendati 1979. aastal GATT Tokyo vooru raames välja töötatud GATT VII artikli rakendamise lepinguga (EÜT 1980, L 71, lk 170), milles võeti tolliväärtuse määramise aluseks tehinguväärtuse meetod ja mis võeti ühenduse õigusse üle nõukogu 28. mai 1980. aasta määrusega (EMÜ) nr 1224/80 kauba tolliväärtuse kohta (EÜT 1980, L 134, lk 1).
(
16
)	Vt selle kohta Krockauer, L., Zollwert, 3. Auflage, Verlag für Wirtschaft und Verwaltung, Frankfurt am Main, 1974, lk 24 ja 41.
(
17
)	GATT tolliväärtuse määramise lepingu artikli 2 lõike 1 punkt a ja artikli 3 lõike 1 punkt a.
(
18
)	Tolliseadustiku artikli 30 lõike 2 punktid a ja b.
(
19
)	GATT tolliväärtuse määramise lepingu artikli 7 lõike 2 punkt e. Vt ka kauba tolliväärtuse määramise konventsiooni artikli 6 lõike 1 punkt b, mis näeb ette, et tolliväärtus on arvutatud väärtus, mis koosneb järgmistest elementidest: kasum ja üldkulud summa ulatuses, mis tavaliselt kujuneb ekspordiriigi tootjate poolt importijariiki eksportimiseks toodetud ning hinnatava kaubaga samasse klassi või liiki kuuluva kauba müügil.
(
20
)	Tolliseadustiku artikli 31 lõike 2 punkt e. Vt ka tolliseadustiku artikli 30 lõike 2 punkti d teine taane, mis näeb ette, et tolliväärtus on arvutatud väärtus, mis koosneb järgmistest elementidest: kasum ja üldkulud summa ulatuses, mis tavaliselt kujuneb ekspordiriigi tootjate poolt liitu eksportimiseks toodetud ning hinnatava kaubaga samasse klassi või liiki kuuluva kauba müügil.
(
21
)	Kohtuotsused, 6.6.1990, Unifert (C‑11/89, EU:C:1990:237, punkt 35), 19.10.2000, Sommer (C‑15/99, EU:C:2000:574, punkt 25), 16.11.2006, Compaq Computer International Corporation (C‑306/04, EU:C:2006:716, punkt 30), ja 19.3.2009, Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, punkt 20).
(
22
)	Vt tolliseadustiku artikli 192 lõige 1, samuti üldtagatise andmist reguleerivad sätted määruse nr 2454/93 artiklis 379: printsipaal peab deponeerima võrdlussumma ja veenduma, et jooksvate tehingute võimalikud tollivõlad seda võrdlussummat ei ületa. Samuti võivad tolliasutused teostada järelevalvet iga tehingu võrdlussumma üle.
(
23
)	Kohtuotsused, 5.5.1981, Dürbeck (112/80, EU:C:1981:94, punkt 48), ja 24.3.2011, ISD Polska jt (C‑369/09 P, EU:C:2011:175, punkt 122).
(
24
)	Kohtuotsused, 14.6.2016, Marchiani vs. parlament (C‑566/14 P, EU:C:2016:437, punkt 77), ja 19.7.2016, Kotnik jt (C‑526/14, EU:C:2016:570, punkt 62), samuti kohtuotsused, 22.6.2006, Belgia ja Forum 187 vs.komisjon (C‑182/03 ja C‑217/03, EU:C:2006:416, punkt 147), ja 16.12.2008, Masdar (UK) vs. komisjon (C‑47/07 P, EU:C:2008:726, punktid 81 ja 86).
(
25
)	Kohtuotsus, 10.12.2015, Veloserviss (C‑427/14, EU:C:2015:803, punkt 39).
(
26
)	Vt tolliseadustiku artikkel 78 ja artikli 220 lõike 2 punkt b, samuti kohtuotsus, 10.12.2015, Veloserviss (C‑427/14, EU:C:2015:803, punkt 17 jj, eelkõige punkt 28, punktid 43 ja 44).
(
27
)	Vt tolliseadustiku artikli 94 lõige 4 ja määruse nr 2454/93 artikli 372 lõike 1 punkt a ja artikli 380 lõiked 2 ja 3.
(
28
)	Vt määruse nr 2454/93 artikli 379 lõike 2 kolmas lõik.
(
29
)	Vt tolliseadustiku artikkel 95.
(
30
)	Vt määruse nr 2454/93 artikli 153 lõige 1. Määruse nr 2454/94 lisas 23 („Tolliväärtusega seotud tõlgendusmärkused“) sisalduvates tolliseadustiku artikli 30 lõike 2 punkti d selgitavate märkuste punktis 1 on selle kohta täpsustatud: „1. Üldiselt määratakse tolliväärtus käesolevate sätete alusel kindlaks impordiriigis hõlpsalt kättesaadava teabe põhjal. Arvutatud väärtuse kindlaksmääramiseks võib siiski olla vajalik uurida hinnatava kauba tootmiskulusid ja muud teavet, mida tuleb muretseda väljaspool ühendust. Lisaks sellele ei kuulu kaubatootja enamikul juhtudel impordiriigi ametiasutuste jurisdiktsiooni alla. Arvutatud väärtuse meetodi kasutamine piirdub tavaliselt nende juhtudega, kui müüja ja ostja on teineteisest sõltuvad ning tootja on valmis esitama impordiriigi ametiasutustele vajalikke kuluarvutusi ja võimaldama läbi viia mis tahes järgnevat kontrollimist, mis võib osutuda vajalikuks.“ (kohtujuristi kursiiv).
(
31
)	Kohtuotsused, 12.12.2013, Christodoulou jt (C‑116/12, EU:C:2013:825, punktid 41–43), 16.6.2016, EURO 2004. Hungary (C‑291/15, EU:C:2016:455, punktid 27–29), ja 9.3.2017, GE Healthcare (C‑173/15, EU:C:2017:195, punktid 75–77).
(
32
)	Vt määruse nr 2454/93 artikli 153 lõige 1.
(
33
)	Vt tolliseadustiku artikkel 14.
(
34
)	Vt nt tolliseadustiku artikli 29 lõige 2 ning määruse nr 2454/94 lisas 23 („Tolliväärtusega seotud tõlgendusmärkused“) viidatud sätte kohta esitatud selgitavate märkuste punkt 3.
(
35
)	Vt vajaduse kohta anda ettevõtjale võimalus esitada tõhusalt ja õigeaegselt oma seisukoht kohtuotsused, 18.12.2008, Sopropé (C‑349/07, EU:C:2008:746, punkt 36 jj), ja 3.7.2014, Kamino International Logistics (C‑129/13 ja C‑130/13, EU:C:2014:2041, punkt 38).
(
36
)	Vt selle kohta minu ettepanek, kohtuasi Mellor (C‑75/08, EU:C:2009:32, punkt 25).
(
37
)	Kohtuotsus, 8.5.2014, N. (C‑604/12, EU:C:2014:302, punktid 49 ja 50); vt ka minu ettepanek, kohtuasi Mellor (C‑75/08, EU:C:2009:32, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
38
)	Vt selle kohta minu ettepanek, kohtuasi Mellor (C‑75/08, EU:C:2009:32, punktid 28 ja 31 ning seal viidatud kohtupraktika). Vt ka kohtuotsus, 23.2.2006, Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136, punkt 54).
(
39
)	Vt selle kohta ka kaalutlused minu ettepanekus, kohtuasi Mellor (C‑75/08, EU:C:2009:32, punktid 29 ja 30).
(
40
)	30. aprilli 2009. aasta kohtuotsuse Mellor (C‑75/08, EU:C:2009:279) punktides 59–61 ja resolutsiooni punktis 1 ette nähtud võimalus tuleb käesoleval juhul kõrvale jätta eelkõige seetõttu, et tolliseadustikus – erinevalt viidatud kohtuotsuse aluseks olevast direktiivist – on sõnaselgelt ette nähtud põhjendamiskohustus just seoses otsustega, millel on negatiivseid tagajärgi isikute suhtes, kellele need on suunatud.
(
41
)	Vt liidu õiguse rikkumise heastamise piiride kohta kohtuotsus, 3.7.2008, komisjon vs. Iirimaa (C‑215/06, EU:C:2008:380, punkt 57 jj).