62023CJ0650
EUROOPA KOHTU OTSUS (kaheksas koda)
17. oktoober 2024 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Lennutransport – Reisipakett – Määrus (EÜ) nr 261/2004 – Artikli 3 lõige 6 – Direktiiv (EL) 2015/2302 – Artikli 14 lõige 5 – Kumulatiivne kohaldamine – Piirid – Määrus (EÜ) nr 261/2004 – Artikli 3 lõige 2 – Artikli 4 lõige 3 – Reisijatele lennureisist mahajätmise korral antav hüvitis – Reisijad, keda on lennureisist mahajätmisest eelnevalt teavitatud – Ebatäpne teave – Reisikorraldaja, kes suunab reisijad teisele lennule – Lend, mida siiski opereerib tegutsev lennuettevõtja, nagu oli algul kavas – Tegutseval lennuettevõtjal lasuv hüvitamiskohustus – Artikkel 13 – Võimalus nõuda hüvitist reisikorraldajalt
Liidetud kohtuasjades C‑650/23 [Hembesler] (
i
) ja C‑705/23 [Condor Flugdienst],
mille ese on ELTL artikli 267 alusel esitatud kaks eelotsusetaotlust, mille esitasid Landesgericht Korneuburg (liidumaa kohus Korneuburgis, Austria) (C‑650/23) 22. augustil 2023 ja Landgericht Düsseldorf (Düsseldorfi apellatsioonikohus, Saksamaa) (C‑705/23) 2. novembril 2023 ning mis saabusid Euroopa Kohtusse vastavalt 31. oktoobril 2023 ja 17. novembril 2023, menetlustes
E EAD
versus
DW (C‑650/23)
ja
Flightright GmbH
versus
Condor Flugdienst GmbH (C‑705/23),
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: üheksanda koja president N. Jääskinen kaheksanda koja presidendi ülesannetes, kohtunikud M. Gavalec (ettekandja) ja I. Ziemele,
kohtujurist: L. Medina,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
E EAD, esindaja: Rechtsanwalt G. Dirnberger,
–
DW, esindaja: Rechtsanwalt A. Skribe,
–
Flightright GmbH, esindajad: Rechtsanwälte M. Michel ja R. Weist,
–
Austria valitsus, esindajad: A. Posch, J. Schmoll ja G. Kunnert,
–
Ungari valitsus, esindajad: D. Csoknyai ja M. Z. Fehér,
–
Poola valitsus, esindaja: B. Majczyna,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: B.‑R. Killmann ja N. Yerrell,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlused käsitlevad küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT 2004, L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10), artikli 2 punkti j, artiklit 4 ja artikli 7 lõiget 1.
2
Taotlused on esitatud kohtuvaidlustes, mille pooled on kohtuasjas C‑650/23 lennuettevõtja E EAD (edaspidi „E“) ja üks lennureisija ning kohtuasjas C‑705/23 õigusabiteenust osutav äriühing Flightright GmbH, kellele kaks lennureisijat loovutasid oma võimalikud õigused hüvitisele, ja lennuettevõtja Condor Flugdienst GmbH (edaspidi „Condor“) ning mis puudutavad neile reisijatele hüvitise maksmist määruse nr 261/2004 alusel.
Õiguslik raamistik
Määrus nr 261/2004
3
Määruse nr 261/2004 põhjenduses 1 on märgitud:
„Õhutranspordi valdkonnas ühenduse võetava meetme eesmärk on muu hulgas tagada reisijate kaitstuse kõrge tase. Peale selle tuleks täielikult võtta arvesse kõiki tarbijakaitse üldisi nõudeid.“
4
Selle määruse artiklis 2 „Mõisted“ on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
b)
tegutsev lennuettevõtja – lennuettevõtja, kes teostab või kavatseb teostada lennu reisijaga sõlmitud lepingu alusel või sellise teise füüsilise või juriidilise isiku nimel, kes on sõlminud reisijaga lepingu;
[…]
d)
reisikorraldaja – korraldaja nõukogu 13. juuni 1990. aasta direktiivi 90/314/EMÜ (reisipakettide, puhkusepakettide ja ekskursioonipakettide kohta) [(EÜT 1990, L 158, lk 59; ELT eriväljaanne 13/10, lk 132)] artikli 2 punktis 2 määratletud tähenduses, välja arvatud lennuettevõtja;
[…]
g)
broneering – tõsiasi, et reisijal on pilet või muu tõend, mis tõendab, et lennuettevõtja või reisikorraldaja on broneeringut tunnustanud ja selle registreerinud;
[…]
j)
lennureisist mahajätmine – reisijate lennukiga vedamisest keeldumine, kuigi reisija on ilmunud lennule artikli 3 lõikes 2 sätestatud tingimustel, välja arvatud juhul, kui lennureisist mahajätmiseks on mõistlikud põhjused, nagu tervis, ohutus või julgeolek või mittetäielikud reisidokumendid;
[…]
l)
tühistamine – asjaolu, kui varem kavandatud lend, millele oli broneeritud vähemalt üks koht, jääb ära.“
5
Selle määruse artiklis 3 „Kohaldamisala“ on ette nähtud:
„1.   Käesolevat määrust kohaldatakse:
a)
reisijate suhtes, kes lendavad välja asutamislepingu kohaldamisalasse kuuluva liikmesriigi territooriumi lennujaamast;
[…]
2.   Lõiget 1 kohaldatakse tingimusel, et:
a)
reisijal on kinnitatud broneering asjaomasele lennule ning ta ilmub registreerimisele, välja arvatud artiklis 5 osutatud tühistamise korral,
–
sätestatud korras ning ajaks, mille lennuettevõtja, reisikorraldaja või volitatud reisiagent on kirjalikult (sealhulgas elektrooniliselt) ette teatanud,
või kui aega ei ole märgitud,
–
mitte hiljem kui 45 minutit enne teatavaks tehtud väljumisaega; või
b)
lennuettevõtja või reisikorraldaja on suunanud reisija lennult, mille jaoks tal oli broneering, teisele lennule, olenemata põhjusest.
[…]
6.   Käesolev määrus ei mõjuta direktiivi [90/314] kohaseid reisijate õigusi. Käesolevat määrust ei kohaldata juhtudel, kui ekskursioonipakett tühistatakse muul põhjusel kui lennu tühistamine.“
6
Sama määruse artikli 4 „Lennureisist mahajätmine“ lõikes 3 on ette nähtud:
„Kui reisijad jäetakse vastu nende tahtmist lennureisist maha, maksab tegutsev lennuettevõtja reisijatele viivitamata hüvitist vastavalt artiklile 7 ning abistab neid vastavalt artiklitele 8 ja 9.“
7
Määruse nr 261/2004 artikli 5 „Tühistamine“ lõike 1 punktis c on sätestatud:
„Lennu tühistamise korral:
[…]
c)
on asjaomastel reisijatel õigus saada tegutsevalt lennuettevõtjalt hüvitist vastavalt artiklile 7, kui
i)
neid ei ole tühistamisest teavitatud vähemalt kaks nädalat enne kavandatud väljumisaega; või
ii)
neid on teavitatud tühistamisest vähemalt seitse päeva ja hiljemalt kaks nädalat enne kavandatud väljumisaega ning neile on pakutud võimalust teekonda muuta, mis võimaldab neil välja lennata mitte rohkem kui kaks tundi enne kavandatud väljumisaega ja jõuda lõppsihtkohta hiljemalt neli tundi pärast kavandatud saabumisaega; või
iii)
neid on teavitatud tühistamisest hiljem kui seitse päeva enne kavandatud väljumisaega ning neile on pakutud võimalust teekonda muuta, mis võimaldab neil välja lennata mitte rohkem kui üks tund enne kavandatud väljumisaega ja jõuda lõppsihtkohta hiljemalt kaks tundi pärast kavandatud saabumisaega.“
8
Määruse artikli 7 „Õigus hüvitisele“ lõikes 1 on sätestatud:
„Kui osutatakse käesolevale artiklile, saavad reisijad hüvitist kuni:
a)
250 euro ulatuses kõikide kuni 1500 kilomeetri pikkuste lendude puhul;
b)
400 euro ulatuses kõikide üle 1500 kilomeetri pikkuste ühendusesiseste lendude ning kõikide muude 1500–3500 kilomeetri pikkuste lendude puhul;
[…]“.
9
Määruse artiklis 13 „Õigus kahjude hüvitamisele“ on sätestatud:
„Kui tegutsev lennuettevõtja maksab hüvitist või täidab muid käesoleva määruse kohaseid kohustusi, ei või käesoleva määruse sätteid tõlgendada nii, et see kitsendaks õigust taotleda vastavalt kohaldatavale õigusele hüvitist mis tahes isikult, sealhulgas kolmandatelt isikutelt. Eelkõige ei piira käesolev määrus mingil moel tegutseva lennuettevõtja õigust taotleda hüvitist reisikorraldajalt või muult isikult, kellega tegutsev lennuettevõtja on sõlminud lepingu. Samamoodi ei tohi käesoleva määruse sätteid tõlgendada nii, et see kitsendaks reisikorraldaja või kolmanda isiku (muu kui reisija) õigust taotleda tegutsevalt lennuettevõtjalt vastavalt kohaldatavatele asjakohastele õigusaktidele hüvitist, kui tegutsev lennuettevõtja on sellise reisikorraldaja või kolmanda isikuga sõlminud lepingu.“
Direktiiv 2015/2302
10
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2302, mis käsitleb pakettreise ja seotud reisikorraldusteenuseid ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2006/2004 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/83/EL ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 90/314/EMÜ (ELT 2015, L 326, lk 1), artikli 3 punktis 8 on „korraldaja“ määratletud kui „ettevõtja, kes kombineerib ja müüb või pakub müügiks pakettreise kas otse või teise ettevõtja kaudu või koos temaga; või ettevõtja, kes edastab reisijat puudutavad andmed teisele ettevõtjale kooskõlas punkti 2 alapunkti b alapunktiga v“.
11
Selle direktiivi artikli 14 lõikes 5 on sätestatud:
„Õigus hüvitisele või hinna alandamisele käesoleva direktiivi alusel ei mõjuta reisijate õigusi, mis tulenevad määrusest [nr 261/2004] […] ja rahvusvahelistest konventsioonidest. Reisijatel on õigus esitada kahjunõudeid käesoleva direktiivi ja kõnealuste määruste ja rahvusvaheliste konventsioonide alusel. Käesoleva direktiivi kohased hüvitised ja hinnaalandused ning kõnealuste määruste ja rahvusvaheliste konventsioonide kohased hüvitised ja hinnaalandused arvatakse üksteisest maha eesmärgiga vältida ülemäärast hüvitamist.“
12
Vastavalt selle direktiivi artiklile 29 tuleb viiteid direktiivile 90/314, mis tunnistati kehtetuks direktiiviga 2015/2032, käsitada viidetena viimati nimetatud direktiivile.
Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused
Kohtuasi C‑650/23
13
Lennureisija DW broneeringu Heraklionist (Kreeka) väljunud ja Linzi (Austria) suundunud lennule kinnitas reisikorraldaja, kellelt ta oli broneerinud pakettreisi. 29. septembriks 2019 kavandatud tagasilendu pidi opereerima E ja see pidi Héraklionist väljuma kell 18.00, et jõuda Linzi kell 20.00 (edaspidi „algul kavandatud tagasilend“).
14
28. septembril 2019 sai reisija reisikorraldajalt teate, et tema tagasilennu kellaaega ja sihtkohta on muudetud. Selle teate kohaselt oli lennu lõppsihtkoht nüüd Viin-Schwechat (Austria) ja väljumine oli määratud 29. septembriks 2019 kell 23.30. Miski ei viidanud sellele, et nimetatud teade oleks omistatav E mis tahes tegevusele.
15
E, mis on International Air Transport Associationi (IATA) liige, on tellimuslende tegev lennuettevõtja ega tee seetõttu ise broneeringuid. Ligikaudu 24 tundi enne väljumist sai ta reisijate nimekirja kõigi lennul osalevate reisijate ees- ja perekonnanimedega; täiendavaid kontaktandmeid reisikorraldaja talle ei edastanud. DW nime selles nimekirja ei olnud.
16
Võttes arvesse 28. septembri 2019. aasta teadet, ei ilmunud DW algul kavandatud tagasilennu registreerimisele.
17
DW nõudis E-lt määruse nr 261/2004 artikli 7 lõike 1 punkti b alusel 400 euro suurust hüvitist koos intressiga. DW leiab, et kui reisikorraldajal on õigus lennuettevõtja nimel väljastada lennupilet, kehtib see õigus tingimata ka tema broneeringu kõigi hilisemate muudatuste kohta. Sellega seoses ei saa talle ette heita, et ta ei ilmunud algul kavandatud tagasilennu registreerimisele, kuna teda oli teavitatud üleviimisest teisele lennule. Seega jäeti ta vastu tema tahtmist lennureisist maha alates hetkest, mil tema broneeringut muudeti, mistõttu peaks DW-l olema õigus hüvitisele.
18
E väidab omalt poolt, et algul kavandatud tagasilend toimus suures ulatuses nii, nagu oli ette nähtud, ning et reisikorraldaja muutis DW broneeringut ilma temaga konsulteerimata. Seega ei saa broneeringu muutmisele tugineda, et tuvastada lennureisist mahajätmine selle lennuettevõtja süül. Lisaks ei saa DW kasutada õigust hüvitisele, kuna ta ei ilmunud registreerimisele õigel ajal. Kuna tal oli kinnitatud broneering algul kavandatud tagasilennule, oleks talle korraldatud transport, kui ta oleks ilmunud lennule registreerimisele õigel ajal, hoolimata selle broneeringu muutmisest.
19
Bezirksgericht Schwechat (Schwechati esimese astme kohus, Austria) mõistis 27. märtsi 2023. aasta otsusega E-lt DW kasuks välja 400 eurot, millele lisandub intress, ja kohustas tasuma viimase kohtukulud. Selle kohtu sõnul tuleb broneeringu muutmise eest vastutavaks pidada E-d, ilma et oleks vaja teada, kas muudatuse tegi lennuettevõtja või reisikorraldaja. Tema hinnangul ei mõjuta asjaolu, et DW, kellele reisikorraldaja teatas üleviimisest teisele lennule, ei ilmunud lennule õigel ajal, tema õigust saada lennureisist mahajätmise korral hüvitist. Siinkohal ei ole oluline, kas E-l on DW‑ga otsene lepinguline suhe või kas ta võib ise muuta reisijate broneeringuid või lennupileteid, kuna määruse nr 261/2004 artikli 13 kohaselt võib ta ise esitada nõude reisikorraldaja vastu. Lõpuks rõhutas see kohus, et lennuettevõtja ei ole väitnud, et lennureisist mahajätmine selle määruse artikli 2 punkti j tähenduses oli mõistlikult põhjendatud.
20
E esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Landesgericht Korneuburgile (liidumaa kohus Korneuburgis, Austria). Sisuliselt väidab ta oma apellatsioonkaebuse põhjenduseks, et lennureisist mahajätmist ei toimunud ja et reisikorraldaja poolt broneeringu muutmise eest ei saa tema olla vastutav.
21
Selle kohtu sõnul tuleneb määruse nr 261/2004 artikli 4 lõikest 3, et lennureisist mahajätmise korral peab tegutsev lennuettevõtja maksma reisijale hüvitist vastavalt selle määruse artiklile 7. Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab sellega seoses, et tema enda kohtupraktika kohaselt on reisija vabastatud kohustusest ilmuda õigel ajal lennule registreerimisele, kui teda on eelnevalt reisist maha jäetud, teisisõnu, kui reisijat teavitati eelnevalt – ekslikult või põhjendatult –, et teda ei veeta broneeritud lennuga või et lendu ei toimu, tingimusel et reisijal on kinnitatud broneering ja puuduvad lennureisist mahajätmise mõistlikud põhjused. Reisijalt ei saa nimelt nõuda, et ta ilmuks sellisele lennule registreerimisele, mida ta ei kavatse kasutada.
22
21. detsembri 2021. aasta kohtuotsusest Azurair jt (C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 ja C‑270/20, EU:C:2021:1038, punkt 47 jj) tuleneb, et reisijal on „kinnitatud broneering“ määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 2 punkti a tähenduses, kui reisikorraldaja, kellega ta on lepinguliselt seotud, esitab talle „muu tõendi“ selle määruse artikli 2 punkti g tähenduses, mis sisaldab lubadust vedada teda konkreetse lennuga, täpsustades väljumis- ja saabumiskohad ja -ajad ning lennunumbri, sealhulgas juhul, kui reisikorraldaja ei ole saanud asjaomaselt lennuettevõtjalt kinnitust selle lennu väljumis- ja saabumisaja kohta. Seega peaks riski, et reisikorraldajad annavad reisijatele nende tegevuse käigus ebaõiget teavet, kandma lennuettevõtja. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on siiski tekkinud küsimus, kas niisugust seisukohta, mille kohaselt pannakse vastutus reisikorraldaja toimingute eest lennuettevõtjale, võib kohaldada juhul, kui reisikorraldaja, kes ei ole seotud selle lennuettevõtja juhistega, muudab enda tehtud broneeringut, nagu on kõne all käesolevas asjas.
23
Neil asjaoludel otsustas Landesgericht Korneuburg (liidumaa kohus Korneuburgis) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [määruse nr 261/2004] artikli 7 lõiget 1, artikli 4 lõiget 3 ja artikli 2 punkti j tuleb tõlgendada nii, et tegutsev lennuettevõtja peab maksma reisijale hüvitist, kui reisija on seoses pakettreisiga saanud reisikorraldajalt edasi-tagasi lendu hõlmava kinnitatud broneeringu; reisikorraldaja on kavandatud (tagasi)lennule eelneval päeval reisijale teatanud, et lennuplaan on lennu numbri, lennu aja ja lennu lõppsihtkoha muutmise tõttu muutunud; sellest tulenevalt on reisija jätnud artikli 3 lõikes 2 sätestatud tingimustel ilmumata algul broneeritud lennu väravasse; tegelikult toimub algul broneeritud lend aga plaanipäraselt ja lennuettevõtja oleks reisija lennule lubanud, kui reisija oleks [nimetatud] määruse […] artikli 3 lõikes 2 sätestatud tingimustel lennuväravasse ilmunud?“
Kohtuasi C‑705/23
24
Kaks lennureisijat broneerisid ühe reisikorraldaja kaudu pakettreisi ajavahemikuks 18. juulist 2020 kuni 30. juulini 2020. See hõlmas edasi-tagasi lende Düsseldorfi (Saksamaa) ja Fuerteventura (Hispaania) vahel, mida pidi teostama Condor.
25
Reisikorraldaja teavitas mõlemat reisijat väljalennu tühistamisest ja nende broneeringu muutmisest nii, et uus väljumisaeg oli ette nähtud 20. juuliks 2020. Sellest teavitusest lähtudes ilmusid reisijad lennujaama mitte 18. juulil 2020, vaid alles 20. juulil 2020. Viimased väidavad, et reisikorraldaja teavitas neid sellest alles kaheksa päeva enne väljalennu kuupäeva.
26
Condor vaidles faktide esitamisele niisugusel kujul vastu ja märkis, et algul 18. juuliks 2020 kavandatud lend toimus.
27
Kõnealused kaks reisijat loovutasid oma nõuded õigusabiteenust osutavale äriühingule Flightright, kes esitas Amtsgericht Düsseldorfile (Düsseldorfi esimese astme kohus, Saksamaa) hagi, nõudes määruse nr 261/2004 artikli 4 lõike 3 ja artikli 7 lõike 1 punkti b ning tsiviilseadustiku (Bürgerliches Gesetzbuch) § 398 alusel hüvitise maksmist kogusummas 800 eurot.
28
Flightright väidab, et reisikorraldaja tegevuse eest vastutab lennuettevõtja ning et see on iseloomulik lennureisist oodatavale mahajätmisele lennuettevõtja poolt.
29
Condor leiab seevastu, et käesolevas kohtuasjas ei olnud tegu lennureisist mahajätmisega, kuna esialgne lend siiski toimus. Lisaks eeldab lennureisist mahajätmine tema sõnul lennuettevõtja tegevust. Käesoleval juhul teatas aga edasilennu kuupäeva muutmisest reisikorraldaja.
30
Kuna Amtsgericht Düsseldorf (Düsseldorfi esimese astme kohus) jättis 3. novembri 2022. aasta kohtuotsusega Flightrighti nõuded rahuldamata, esitas see äriühing apellatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Landgericht Düsseldorfile (Düsseldorfi apellatsioonikohus, Saksamaa).
31
Viimati nimetatud kohus leiab, et käesolevas kohtuasjas on kerkinud seni käsitlemata küsimus, kas lennureisist oodatav mahajätmine reisikorraldaja poolt kujutab endast „lennureisist mahajätmist“ määruse nr 261/2004 artikli 4 tähenduses, kusjuures tuleb täpsustada, et käesoleval juhul ei esine ühtegi selle määruse artikli 2 punktis j ette nähtud lennureisist mahajätmist õigustavat põhjust. Lisaks, kuna 26. oktoobri 2023. aasta kohtuotsuses LATAM Airlines Group (C‑238/22, EU:C:2023:815, punkt 40 jj) välistati määruse artikli 5 lõike 1 punkti c alapunktide i–iii analoogia alusel kohaldamine lennureisist mahajätmise suhtes, ei ole vaja uurida, kas kahte asjaomast reisijat teavitati broneeringu muutmisest rohkem kui kaheksa päeva enne lennu toimumise kuupäeva.
32
Lisaks järeldab eelotsusetaotluse esitanud kohus 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsusest Azurair jt (C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 ja C‑270/20, EU:C:2021:1038), et põhikohtuasja asjaoludel oli neil kahel reisijal „kinnitatud broneering“ määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 2 punkti a tähenduses.
33
See kohus leiab, et lennureisist oodatav mahajätmine, millest reisikorraldaja teatab broneeringu muutmisest või tühistamisest teatamise teel, võib kujutada endast „lennureisist mahajätmist“ määruse nr 261/2004 artikli 4 tähenduses. Selle kasuks võib rääkida asjaolu, et erinevalt nimetatud sätte prantsus- ja hispaaniakeelsest versioonist, milles on sõnaselgelt märgitud, et lennuettevõtja on see, kes keeldub reisijate pardale lubamisest, jätavad paljud teised selle sätte keeleversioonid, eelkõige taani-, saksa-, inglis-, itaalia-, hollandi-, portugali- ja rootsikeelne versioon, lahtiseks küsimuse, mis on keeldumise alus.
34
Lisaks on reisija jaoks, kes ei andnud broneeringu muutmiseks oma nõusolekut, selline muudatus samaväärne algul kavandatud lennust mahajätmisega. Broneeringu muutmise lisamine lennureisist mahajätmise aluseks olevate asjaolude hulka võib seega olla vajalik, et kaitsta pakettreisi osaks oleva lennu reisijat ohu eest, et ta jäetakse ilma talle määrusega nr 261/2004 antud kaitsest.
35
Lõpuks tuleneb 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsusest Azurair jt (C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 ja C‑270/20, EU:C:2021:1038, punktid 46–51), et reisikorraldaja võib väljastada „kinnitatud broneeringu“ määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 2 punkti a tähenduses ja seda isegi siis, kui lennuettevõtja ei ole sellele reisikorraldajale kinnitanud asjaomase lennu kellaaegu ja seega ei ole tegemist „reisija broneeringuga“. Selle määruse eesmärk on nimelt tagada, et riski, et reisikorraldajad esitavad reisijatele oma tegevuse raames ebatäpset teavet, võtaks endale lennuettevõtja. Sellisest vaatenurgast lähtudes ei osale reisija lennuettevõtja ja reisikorraldaja vahelises suhtes ning temalt ei saa nõuda vastava teabe hankimist.
36
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates on selles kohtuotsuses antud tõlgendus ülekantav reisija broneeringu muutmisele reisikorraldaja poolt „lennu tühistamise“ tõttu.
37
Neil asjaoludel otsustas Landgericht Düsseldorf (Düsseldorfi apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [määruse nr 261/2004] artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et tegemist on lennuettevõtja poolt reisija lennureisist mahajätmisega, mis on oodatav mahajätmine, kui reisikorraldaja teavitab reisijat broneeringu muutmise teatega lennu tühistamisest, kuid lennuettevõtja siiski ei tühistanud lendu ja see toimus tegelikult plaanipäraselt?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
38
Eelotsusetaotluse esitanud kohtud paluvad oma vastavate küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, sisuliselt selgitada, kas määruse nr 261/2004 artikli 4 lõiget 3 koostoimes selle määruse artikli 2 punktiga j tuleb tõlgendada nii, et lennureisija, kellel oli pakettreisi raames kinnitatud broneering lennule, võib nõuda tegutsevalt lennuettevõtjalt selle määruse artikli 7 lõikes 1 ette nähtud hüvitist juhul, kui selle reisi korraldaja on lennuettevõtjat eelnevalt teavitamata andnud asjaomasele reisijale teada, et algul kavandatud lend ei toimu, kuigi lend toimus plaanipäraselt.
39
Sissejuhatuseks tuleb esiteks meenutada, et pakettreisi puhul võivad lennureisijad vabalt otsustada, et nad tuginevad määrusele nr 261/2004. Nende õiguskaitset ei saa tagada üksnes direktiiviga 2015/2302 (vt selle kohta 26. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Primera Air Scandinavia, C‑215/18, EU:C:2020:235, punkt 35). Seda silmas pidades on selle määruse artikli 3 lõikes 6 muu hulgas sätestatud, et see „määrus ei mõjuta [direktiivi 90/314, mis on asendatud direktiiviga 2015/2302,] kohaseid reisijate õigusi“. Samamoodi kinnitab viimati nimetatud direktiivi artikli 14 lõige 5 sõnaselgelt, et nimetatud direktiivi kohased hüvitised ja hinnaalandused ning eelkõige määruse nr 261/2004 kohased hüvitised ja hinnaalandused arvatakse üksteisest maha eesmärgiga vältida ülemäärast hüvitamist.
40
Seega tuleneb selle määruse artikli 3 lõikest 6 ja direktiivi 2015/2302 artikli 14 lõikest 5, et nende kahe teisese õiguse akti kohaldamisalad võivad kattuda. Sellisel juhul paneb reisija kantud kahju ülemäärasest hüvitamisest keeldumine nendele sätetele koostoimes tuginemisele piirangu.
41
Teiseks nähtub mõlemast eelotsusetaotlusest selgelt, et põhikohtuasjade aluseks olevad kaks lendu toimusid plaanipäraselt. Selle põhjal võib järeldada, et kumbagi neist kahest lennust ei saa pidada tühistatuks, kuna määruse nr 261/2004 artikli 2 punktis l on „tühistamine“ määratletud kui „asjaolu, kui varem kavandatud lend, millele oli broneeritud vähemalt üks koht, jääb ära“. Teateid, mille reisikorraldajad mõlemas põhikohtuasjas kõne all olevatele reisijatele saatsid, tuleb seega mõista, lähtudes mõistest „lennureisist mahajätmine“ selle määruse artikli 2 punkti j tähenduses.
42
Seda arvestades tuleb esiteks kindlaks teha, kas mõiste „lennureisist mahajätmine“ hõlmab oodatavat mahajätmist lennust, mis siiski toimus, ja teiseks, kas lennuettevõtjat saab pidada vastutavaks lennu edasilükkamise või tühistamise kohta reisijale edastatud ebatäpse teabe eest.
43
Esiteks tuleneb 26. oktoobri 2023. aasta kohtuotsusest LATAM Airlines Group (C‑238/22, EU:C:2023:815, punkt 39), et määruse nr 261/2004 artikli 4 lõiget 3 tuleb koostoimes selle määruse artikli 2 punktiga j tõlgendada nii, et tegutsev lennuettevõtja, kes on reisijale eelnevalt teatanud, et ei luba reisijat vastu tema tahtmist lennule, mille jaoks viimasel on kinnitatud broneering, peab maksma nimetatud reisijale hüvitist, isegi kui viimane ei ilmunud lennule selle määruse artikli 3 lõikes 2 sätestatud tingimustel.
44
Asjaolu, et lennureisist mahajätmist puudutavat teavet ei edastanud reisijale eelnevalt mitte tegutsev lennuettevõtja, vaid reisikorraldaja, ei saa viia nende sätete teistsuguse tõlgenduseni.
45
Teiseks tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et tegutsevat lennuettevõtjat võib pidada vastutavaks reisikorraldaja poolt reisijatele edastatud ebaõige teabe eest lennu edasilükkamise või tühistamise kohta.
46
Nimelt, esiteks ei tee mitu määruse nr 261/2004 sätet nende kohaldamisel mingit vahet tegutseval lennuettevõtjal ja reisikorraldajal. Nii on see eelkõige selle määruse artikli 2 punkti g puhul, milles on mõiste „broneering“ määratletud kui „tõsiasi, et reisijal on pilet või muu tõend, mis tõendab, et lennuettevõtja või reisikorraldaja on broneeringut tunnustanud ja selle registreerinud“. Nii on see ka selle määruse artikli 3 lõike 2 punkti a esimese taande puhul, mis näeb ette, et lennule registreerima ilmumise aja võib ette teatada kas lennuettevõtja, reisikorraldaja või volitatud reisiagent. Sama kehtib lisaks nimetatud määruse artikli 3 lõike 2 punkti b puhul, mille kohaselt võib reisija teisele lennule suunata nii lennuettevõtja kui reisikorraldaja (vt selle kohta 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Azurair jt, C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 ja C‑270/20, EU:C:2021:1038, punkt 47).
47
Sellest kohtuotsusest tuleneb niisiis, et määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 2 punktide a ja b raames võivad lennureisijad tugineda vahet tegemata tegutseva lennuettevõtja või reisikorraldaja edastatud teabele, mis puudutab pardalemineku aega või nende üleviimist teisele lennule.
48
Teiseks aitab niisugune tõlgendus tagada lennureisijate kaitstuse kõrge taseme, nagu on märgitud määruse nr 261/2004 põhjenduses 1. Nimelt on selle määruse eesmärk, et riski, et reisikorraldajad esitavad reisijatele oma tegevuse raames ebatäpset teavet, võtaks endale lennuettevõtja. Reisija ei osale lennuettevõtja ja reisikorraldaja vahelises suhtes ning temalt ei saa nõuda sellekohase teabe hankimist (vt selle kohta 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Azurair jt, C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 ja C‑270/20, EU:C:2021:1038, punktid 48 ja 49).
49
Igal juhul tuleb meenutada, et juhul kui tegutsev lennuettevõtja peab maksma reisijatele reisikorraldaja tegevuse tõttu hüvitist määruse nr 261/2004 alusel, võib lennuettevõtjal olla võimalus nõuda tekkinud kahju hüvitamist selle määruse artikli 13 alusel reisikorraldajalt. Selline hüvitamine võib kergendada vedaja kohustustega kaasnevat rahalist koormat või ta koguni sellest vabastada (vt selle kohta 10. jaanuari 2006. aasta kohtuotsus IATA ja ELFAA, C‑344/04, EU:C:2006:10, punkt 90; 19. novembri 2009. aasta kohtuotsus Sturgeon jt, C‑402/07 ja C‑432/07, EU:C:2009:716, punkt 68, ning 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Azurair jt, C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 ja C‑270/20, EU:C:2021:1038, punkt 61).
50
Lisaks tuleb tagasi lükata E argument, et analoogia alusel kuulub kohaldamisele 4. juuli 2018. aasta kohtuotsus Wirth jt (C‑532/17, EU:C:2018:527). E väidab sellega seoses, et nagu lennuki koos meeskonnaga rentimise (wet lease) lepingu korral, ei ole sellisel tellimuslendu korraldaval ettevõtjal nagu see lennuettevõtja mingit tegutsemisõigust küsimuses, kas lend toimub, millal see toimub ja milliste reisijatega.
51
Sellega seoses piisab, kui meenutada, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb lennuettevõtjat, kes on teinud õhuveopakkumuse, mis vastab reisikorraldaja pakkumusele oma suhetes reisijaga, vaatamata sellele, et seda pakkumust võib olla vaja muuta, käsitada lennuettevõtjana, kes „kavatseb teostada lennu“ määruse nr 261/2004 artikli 2 punkti b tähenduses, mistõttu teda võib pidada „tegutsevaks lennuettevõtjaks“ selle sätte tähenduses (vt selle kohta 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Azurair jt, C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 ja C‑270/20, EU:C:2021:1038, punktid 59 ja 62, ning 10. märtsi 2023. aasta kohtumäärus Eurowings (olematu lend), C‑607/22, EU:C:2023:201, punkt 21).
52
Lisaks kaldub E oma argumentatsioonis tegelikult eitama seda, et lennuettevõtja, kelle poole reisikorraldaja pöördus, ei ole „tegutsev lennuettevõtja“ määruse nr 261/2004 artikli 2 punkti b tähenduses. Selle määruse artikli 2 punktis d on aga „reisikorraldaja“ määratletud kui korraldaja direktiivi 2015/2302 artikli 3 punkti 8 tähenduses, „välja arvatud lennuettevõtja“. Seega viiks E arutluskäigu järgimine paradoksaalse tulemuseni, et tellimuslende ei teosta tegutsev lennuettevõtja, kuna sel juhul ei tunnustataks seda staatust ei tellimuslende korraldava ettevõtja ega reisikorraldaja puhul.
53
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et määruse nr 261/2004 artikli 4 lõiget 3 koostoimes artikli 2 punktiga j tuleb tõlgendada nii, et lennureisija, kellel oli pakettreisi raames kinnitatud broneering lennule, võib nõuda tegutsevalt lennuettevõtjalt selle määruse artikli 7 lõikes 1 ette nähtud hüvitist juhul, kui selle reisi korraldaja on lennuettevõtjat eelnevalt teavitamata andnud asjaomasele reisijale teada, et algul kavandatud lend ei toimu, ehkki lend toimus plaanipäraselt.
Kohtukulud
54
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, artikli 4 lõiget 3 koostoimes määruse nr 261/2004 artikli 2 punktiga j
tuleb tõlgendada nii, et
lennureisija, kellel oli pakettreisi raames kinnitatud broneering lennule, võib nõuda tegutsevalt lennuettevõtjalt selle määruse artikli 7 lõikes 1 ette nähtud hüvitist juhul, kui selle reisi korraldaja on lennuettevõtjat eelnevalt teavitamata andnud asjaomasele reisijale teada, et algul kavandatud lend ei toimu, ehkki lend toimus plaanipäraselt.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.
(
i
)	Käesoleval kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.