62025CJ0202
EUROOPA KOHTU OTSUS (kaheksas koda)
26. märts 2026 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Ühised nõuded ja kord liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel – Direktiiv 2008/115/EÜ – Täiendava kaitse seisundi tühistamine – Avalik kord – Tagasi‑ ja väljasaatmise lubamatuse põhimõte – Tagasisaatmisotsuse tegemise võimalus
Kohtuasjas C‑202/25 [Tadmur] (
i
),
mille ese on ELTL artikli 267 alusel rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermondi (Haagi esimese astme kohus, Roermondi kohtumaja, Madalmaad) 12. märtsi 2025. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse samal päeval, menetluses
HG
versus
Minister van Asiel en Migratie,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja president O. Spineanu‑Matei, kolmanda koja president C. Lycourgos (ettekandja) kaheksanda koja kohtuniku ülesannetes ja kohtunik N. Piçarra,
kohtujurist: A. Rantos,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
HG, esindaja: advocaat J. P. van Mulken,
–
Madalmaade valitsus, esindajad: E. M. M. Besselink ja J. Langer,
–
Taani valitsus, esindajad: M. P. Brøchner Jespersen, C. A.‑S. Maertens ja J. Sandvik Loft,
–
Šveitsi valitsus, esindajad: R. Adam ja L. Lanzrein,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: F. Blanc, M. Debieuvre, A. Katsimerou ja F. van Schaik,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotluses palutakse tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel (ELT 2008, L 348, lk 98; parandus ELT 2019, L 240, lk 17) artikleid 3, 5, 6, 8 ja 9 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/95/EL, mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule (ELT 2011, L 337, lk 9), artikleid 17 ja 19.
2
Taotlus on esitatud kolmanda riigi kodaniku HG ja minister van Asiel en Migratie (varjupaiga‑ ja rändeminister, Madalmaad) (edaspidi „minister“) vahelises vaidluses sellise otsuse õiguspärasuse üle, millega tühistati HG‑le antud täiendava kaitse seisund ja kohustati teda Madalmaade territooriumilt lahkuma.
Õiguslik raamistik
Direktiiv 2008/115
3
Direktiivi 2008/115 artiklis 2 on sätestatud:
„1.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike suhtes.
2.   Liikmesriigid võivad otsustada mitte kohalda käesolevat direktiivi kolmandate riikide kodanike suhtes:
a)
kelle suhtes rakendatakse sisenemiskeeldu […] või kelle pädevad asutused on tabanud või kinni pidanud seoses liikmesriigi maismaa‑, mere‑ või õhuvälispiiri ebaseadusliku ületamisega ning kes ei ole hiljem saanud luba või õigust kõnealuses liikmesriigis viibimiseks;
b)
kelle suhtes rakendatakse tagasisaatmist kriminaalkaristusena või kriminaalkaristuse tagajärjena vastavalt siseriiklikule õigusele või kelle suhtes rakendatakse väljaandmismenetlust.
3.   Käesolevat direktiivi ei kohaldata ühenduse vaba liikumise õigust omavate isikute suhtes […]“.
4
Direktiivi artiklis 3 on ette nähtud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
3)
„tagasisaatmine“ – kolmanda riigi kodaniku naasmine kas vabatahtlikult tagasipöördumiskohustust täites või sunniviisiliselt:
–
tema päritoluriiki või
–
transiidiriiki vastavalt ühenduse või kahepoolsetele tagasivõtulepingutele või muudele kokkulepetele või
–
muusse kolmandasse riiki, millesse asjaomane kolmanda riigi kodanik otsustab vabatahtlikult tagasi pöörduda ning milles ta vastu võetakse;
4)
„tagasisaatmisotsus“ – haldus‑ või kohtuotsus või akt, millega sätestatakse, et kolmanda riigi kodaniku riigisviibimine on ebaseaduslik ja kehtestatakse või sätestatakse tagasipöördumiskohustus;
[…]“.
5
Direktiivi artikli 4 lõikes 3 on märgitud:
„Käesolev direktiiv ei piira liikmesriigi õigust võtta vastu või säilitada sätteid, mis on soodsamad isikutele, kelle suhtes käesolevat direktiivi kohaldatakse, tingimusel et sellised sätted on käesoleva direktiiviga kooskõlas.“
6
Direktiivi artikkel 5 on sõnastatud järgmiselt:
„Käesoleva direktiivi rakendamisel võtavad liikmesriigid nõuetekohaselt arvesse:
a)
lapse parimaid huve,
b)
perekonnaelu,
c)
asjaomase kolmanda riigi kodaniku tervislikku seisundit
ning järgivad mittetagasisaatmise põhimõtet.“
7
Direktiivi 2008/115 artikli 6 lõikes 1 on täpsustatud:
„Ilma et see piiraks lõigetes 2 kuni 5 sätestatud erandite kohaldamist, väljastavad liikmesriigid tagasisaatmisotsuse iga kolmanda riigi kodaniku kohta, kes viibib nende territooriumil ebaseaduslikult.“
8
Direktiivi artikli 8 lõikes 1 on ette nähtud:
„Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed tagasisaatmisotsuse täitmiseks juhul, kui […] tähtaega vabatahtlikuks lahkumiseks ei ole määratud või kui tagasipöördumiskohustust ei ole […] vabatahtlikuks lahkumiseks määratud tähtaja jooksul täidetud.“
9
Direktiivi artikli 9 lõike 1 punktis a on märgitud:
„Liikmesriigid lükkavad väljasaatmise edasi, kui:
a)
see oleks vastuolus mittetagasisaatmise põhimõttega […]“.
10
Direktiivi artiklis 11 on sätestatud sisenemiskeelu rakendamise suhtes kohaldatav kord.
11
Direktiivi 2008/115 artikli 14 lõikes 1 on kehtestatud tagasisaatmiseni antavad tagatised.
Direktiiv 2011/95
12
Direktiivi 2011/95 artikli 17 lõike 1 punktides b ja d on sätestatud:
„Kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku vastavus täiendava kaitse saamise kriteeriumidele välistatakse, kui on mõjuv põhjus arvata, et
[…]
b)
ta on pannud toime raske kuriteo;
[…]
d)
ta ohustab oma asukohaliikmesriigi ühiskonda või julgeolekut.“
13
Direktiivi artikli 19 lõike 3 punktis a on märgitud:
„Liikmesriigid tühistavad või lõpetavad kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku täiendava kaitse seisundi või keelduvad seda uuendamast, kui
a)
pärast seda, kui talle on antud täiendava kaitse seisund, selgub, et oleks tulnud välistada või välistatakse tema vastavus täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavalt artikli 17 lõigetele 1 ja 2;“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
14
HG saabus Madalmaadesse 7. jaanuaril 2016 ning Madalmaade ametiasutused andsid talle 23. märtsil 2017 täiendava kaitse seisundi ja ajutise elamisloa, mis kehtis kuni 7. jaanuarini 2021. 5. jaanuari 2021. aasta otsusega pikendati elamisloa kehtivusaega kuni 7. jaanuarini 2026.
15
Rechtbank Limburg (Limburgi esimese astme kohus, Madalmaad) mõistis 1. veebruaril 2022 HG‑le nelja aasta pikkuse vangistuse, millest üks aasta mõisteti tingimisi, 21. ja 27. juunil 2021 toime pandud tegude eest, mis kvalifitseeriti tapmiskatseks, avalikus kohas grupi poolt isikute suhtes toime pandud vägivallaks ja elu vastu suunatud kuriteoga ähvardamiseks.
16
Minister leidis 23. mai 2024. aasta otsuses, et HG kujutab endast ohtu avalikule korrale, ja tühistas seetõttu alates 27. juunist 2021 HG täiendava kaitse seisundi. Minister leidis ka selles otsuses, et HG‑le ei saa anda Madalmaades elamise õigust mõnel muul alusel, ning täpsustas, et tagasi‑ ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte järgimise tagamiseks ei tehta tema suhtes tagasisaatmisotsust või ei väljastata sisenemiskeeldu direktiivi 2008/115 alusel. Lisaks kehtestas minister 23. mai 2024. aasta otsusega Madalmaade õiguse alusel HG‑le kohustuse Madalmaade territooriumilt lahkuda.
17
HG‑le ei võimaldatud lahkumiskohustuse edasilükkamist ja tema kohta sisestati Madalmaade õiguskaitseasutuste infosüsteemi ja hiljem Schengeni infosüsteemi (SIS) kümneaastase kehtivusajaga hoiatusteade.
18
18. juunil 2024 esitas HG 23. mai 2024. aasta otsuse peale kaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermondile (Haagi esimese astme kohus, Roermondi kohtumaja, Madalmaad).
19
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab esialgse hinnangu kohaselt, et täiendava kaitse seisundi tühistamise otsuse vastu suunatud HG väited on edutud. Seevastu on tal kahtlusi selle otsuse tühistamisest tulenevate tagajärgede suhtes, kuna see tähendab, et HG viibib Madalmaades ebaseaduslikult, samas ei saa teda päritoluriiki välja saata, ilma et rikutaks tagasi‑ ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet.
20
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Euroopa Kohus otsustas 6. juuli 2023. aasta kohtuotsuses Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (pagulane, kes on toime pannud raske kuriteo) (C‑663/21, EU:C:2023:540), et tagasisaatmisotsust ei saa teha, kui on tõendatud, et asjaomase kolmanda riigi kodaniku väljasaatmine kavandatavasse sihtriiki on tagasi‑ ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte kohaselt määramata ajaks välistatud.
21
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab siiski, et sellisel kolmanda riigi kodanikul võib olla kohustus liidu territooriumilt lahkuda, kui ta teeb ise kindlaks, kas tal lubataks siseneda mõnda muusse kolmandasse riiki kui tema päritoluriik, sest tema viibimine liidu territooriumil kujutab endast avalikule korrale piisavat ohtu, et põhjendada talle antud rahvusvahelise kaitse tühistamist. Tagasisaatmisotsuse tegemise välistamine põhikohtuasjas tooks kaasa selle, et HG on vahepealses staatuses, kuivõrd ta viibib liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult, ent ei ole kohustatud liidu territooriumilt lahkuma.
22
Selles kontekstis leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et direktiivi 2008/115 artiklile 5 antav Euroopa Kohtu tõlgendus võib olla teistsugune, kui lugeda seda artiklit koostoimes direktiivi artiklitega 3, 6, 8 ja 9 ning võtta ka arvesse selle direktiivi ülesehitust, direktiivis 2011/95 sätestatud rahvusvahelise kaitse tühistamise aluste ratio legis’t ning SISi reguleerivate õigusaktide eesmärki.
23
Sellega seoses rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus eelkõige, et direktiivi 2008/115 artiklis 6 nähakse ette kohustus teha ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike suhtes tagasisaatmisotsus, ilma et oleks sätestatud erandit nende kolmandate riikide kodanike suhtes, keda ei saa tagasi‑ ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte kohaselt välja saata.
24
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib samuti, et niisugusel juhul on direktiivi artikli 9 lõike 1 punktist a tulenev kohustus väljasaatmine peatada piisav, et tagada selle põhimõtte järgimine, eelkõige juhul, kui pädev asutus kinnitab kirjalikult, et väljasaatmine lükatakse edasi. Teisiti oleks see vaid erijuhtudel, kui direktiivi artiklis 5 sõnaselgelt nimetatud huvid takistaksid tagasipöördumiskohustuse täitmist.
25
Lisaks kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus vajaduses määrata kindlaks sihtriik tagasipöördumiskohustuse vabatahtlikuks täitmiseks olukorras, kus väljasaatmine on välistatud.
26
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et tema pakutavast vastupidisel tõlgendusel oleksid olulised tagajärjed. Eelkõige võimaldaks selline tõlgendus asjaomastel isikutel jätkuvalt tugineda Euroopa Liidu põhiõiguste hartas (edaspidi „harta“) ja direktiivi 2008/115 artikli 14 lõikes 1 ette nähtud õigustele, selline tõlgendus nõrgendaks direktiivis 2011/95 sätestatud rahvusvahelise kaitse tühistamise aluseid, eelkõige seetõttu, et avalikku korda ohustavad isikud ei lahkuks liidu territooriumilt, ning selline tõlgendus takistaks nende isikute kohta SISi hoiatusteate sisestamist.
27
Lisaks, juhul kui Euroopa Kohus jääb direktiivi 2008/115 artikli 5 kohta antud tõlgenduse juurde, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas liikmesriikidel on menetlusautonoomia kehtestada kolmandate riikide kodanikele, kes on sellises olukorras nagu põhikohtuasjas, riigi territooriumilt lahkumise kohustus riigisisese õigusnormi alusel.
28
Neil asjaoludel otsustas rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermond (Haagi esimese astme kohus, Roermondi kohtumaja) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas direktiivi 2008/115 artiklit 6 koostoimes selle direktiivi artiklitega 3, 5, 8 ja artikli 9 lõike 1 punktiga a ning direktiivi 2011/95 artikliga 17, artikli 19 lõikega 2 ja lõike 3 punktiga a tuleb tõlgendada nii, et kui direktiivi 2008/115 artikli 6 lõigetes 2–5 sätestatud eranditest ei tulene teisiti, on liikmesriigid kohustatud tegema tagasisaatmisotsuse nende territooriumil ebaseaduslikult viibiva kolmanda riigi kodaniku kohta, ning kui väljasaatmine sihtriiki ei ole kooskõlas tagasi‑ ja väljasaatmise lubamatuse põhimõttega, kinnitama tagasisaatmisotsuse tegemisega samal ajal kirjalikult, et kõnealuse kolmanda riigi kodaniku väljasaatmine lükatakse edasi?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
29
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma küsimusega sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2008/115 artiklit 6 koostoimes selle direktiivi artiklitega 3, 5, 8 ja 9 ning direktiivi 2011/95 artikli 17 lõikega 1 ja artikli 19 lõike 3 punktiga a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus tagasisaatmisotsuse tegemine kolmanda riigi kodaniku suhtes, kelle täiendava kaitse seisund on tühistatud, kui on kindlaks tehtud, et kolmanda riigi kodaniku väljasaatmine kavandatavasse sihtriiki on tagasi‑ ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte kohaselt välistatud. Lisaks, kui Euroopa Kohus peaks leidma, et sellisel juhul võib tagasisaatmisotsuse teha, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitada, kas neid sätteid tuleb tõlgendada nii, et need kohustavad asjaomast liikmesriiki sellise otsuse tegemisel kirjalikult kinnitama, et kolmanda riigi kodaniku väljasaatmine lükatakse edasi.
30
Kui direktiivi 2008/115 artikli 2 lõikes 2 ette nähtud eranditest ei tulene teisiti, on direktiiv kohaldatav iga kolmanda riigi kodaniku suhtes, kes viibib liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult. Lisaks, kui see direktiiv kuulub kolmanda riigi kodaniku suhtes kohaldamisele, peab rakendama tema tagasisaatmise suhtes – seni, kuni tema riigis viibimine ei ole seaduslik – direktiivis ette nähtud ühiseid nõudeid ja korda (22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (väljasaatmine – meditsiiniline kanep), C‑69/21, EU:C:2022:913, punkt 52, ja 6. juuli 2023. aasta kohtuotsus Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (pagulane, kes on toime pannud raske kuriteo), C‑663/21, EU:C:2023:540, punkt 45).
31
Seda silmas pidades tuleneb selle direktiivi artikli 6 lõikest 1, et kui riigis viibimise ebaseaduslikkus on kindlaks tehtud, tuleb iga kolmanda riigi kodaniku suhtes teha tagasisaatmisotsus, ilma et see piiraks nimetatud artikli lõigetes 2–5 ette nähtud erandite kohaldamist ja järgides rangelt direktiivi artiklis 5 sätestatud nõudeid, ning tagasisaatmisotsuses peab olema direktiivi 2008/115 artikli 3 punktis 3 osutatud kolmandate riikide seas määratud kindlaks see riik, kuhu ta tuleb välja saata (22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (väljasaatmine – meditsiiniline kanep), C‑69/21, EU:C:2022:913, punkt 53, ja 6. juuli 2023. aasta kohtuotsus Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (pagulane, kes on toime pannud raske kuriteo), C‑663/21, EU:C:2023:540, punkt 46).
32
Sellega seoses on Euroopa Kohus täpsustanud, et kolmanda riigi kodanikku, kelle pagulasseisund on tühistatud, tuleb pidada riigis ebaseaduslikult viibivaks, välja arvatud juhul, kui liikmesriik, kus ta viibib, on andnud talle muul alusel elamisloa (6. juuli 2023. aasta kohtuotsus Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (pagulane, kes on toime pannud raske kuriteo), C‑663/21, EU:C:2023:540, punkt 47).
33
Sama kehtib sellise kolmanda riigi kodaniku kohta, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kelle täiendava kaitse seisund on direktiivi 2011/95 artikli 19 lõike 3 punkti a alusel koostoimes direktiivi artikli 17 lõikega 1 tühistatud, ilma et liikmesriik, kelle territooriumil ta viibib, oleks andnud sellele kolmanda riigi kodanikule elamisluba muul alusel.
34
Siiski, nagu on meelde tuletatud käesoleva kohtuotsuse punktis 31, tuleb sellise kolmanda riigi kodaniku suhtes tagasisaatmismenetluse läbiviimisel järgida rangelt direktiivi 2008/115 artiklis 5 sätestatud nõudeid.
35
Nimelt kohustab artikkel 5, mis on liikmesriikidele siduv üldreegel alates selle direktiivi rakendamisest, pädevat riigiasutust järgima kõikides tagasisaatmismenetluse etappides tagasi‑ ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet, mis on põhiõigusena tagatud harta artikliga 18 koostoimes Genfis 28. juulil 1951 allkirjastatud pagulasseisundi konventsiooni (United Nations Treaty Series, 189. kd, lk 150, nr 2545 (1954)) artikliga 33 ning harta artikli 19 lõikega 2. Eriti on see nii juhul, kui pädev riigiasutus kavatseb pärast asjaomase isiku ärakuulamist teha tema suhtes tagasisaatmisotsuse (vt selle kohta 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (väljasaatmine – meditsiiniline kanep), C‑69/21, EU:C:2022:913, punkt 55, ja 6. juuli 2023. aasta kohtuotsus Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (pagulane, kes on toime pannud raske kuriteo), C‑663/21, EU:C:2023:540, punkt 49).
36
Seega on kolmanda riigi kodaniku suhtes tagasisaatmisotsuse tegemine direktiivi 2008/115 artikliga 5 vastuolus, kui selles otsuses on sihtriigiks märgitud riik, mille puhul on põhjendatult alust arvata, et tagasisaatmisotsuse täitmise korral ähvardab seda kolmanda riigi kodanikku reaalne oht saada koheldud viisil, mis on harta artikliga 18 või artikli 19 lõikega 2 vastuolus (22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (väljasaatmine – meditsiiniline kanep), C‑69/21, EU:C:2022:913, punkt 56, ja 6. juuli 2023. aasta kohtuotsus Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (pagulane, kes on toime pannud raske kuriteo), C‑663/21, EU:C:2023:540, punkt 50).
37
Just nii on see sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kus ainus võimalik sihtriik, mille pädev asutus on kindlaks määranud, on asjaomase kolmanda riigi kodaniku päritoluriik, samas kui pädev asutus on juba tõdenud, et tagasi‑ ja väljasaatmise lubamatuse põhimõte takistab kolmanda riigi kodaniku tagasisaatmist tema päritoluriiki.
38
Sellega seoses tuleb rõhutada, et niisugust lahendust kasutas Euroopa Kohus muu hulgas 6. juuli 2023. aasta kohtuotsuses Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (pagulane, kes on toime pannud raske kuriteo) (C‑663/21, EU:C:2023:540) kontekstis, kus pädev asutus oli juba sõnaselgelt välistanud kolmanda riigi kodaniku väljasaatmise tema päritoluriiki.
39
Kohustus võtta arvesse tagasi‑ ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet etapis, kus pädev asutus otsustab tagasisaatmisotsuse tegemise üle, erineb seega direktiivi 2008/115 artikli 9 lõike 1 punktis a sätestatud kohustusest lükata väljasaatmine edasi juhul, kui see on vastuolus tagasi‑ ja väljasaatmise lubamatuse põhimõttega.
40
Seetõttu ei ole selle direktiivi artikkel 8, milles on sätestatud väljasaatmist käsitlevad normid, esitatud küsimusele vastamisel asjakohane.
41
Kui lisaks võtta arvesse eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusi eelotsusetaotluse põhjenduses, tuleb esiteks märkida, et pädev asutus ei saa sellises olukorras nagu põhikohtuasjas teha tagasisaatmisotsust ilma sihtriiki nimetamata, kompenseerimaks asjaolu, et asjaomase kolmanda riigi kodaniku päritoluriiki tagasisaatmine on välistatud.
42
Nimelt nähtub direktiivi 2008/115 artikli 3 punkti 4 sõnastusest, et tagasipöördumiskohustuse kehtestamine või sätestamine on üks tagasisaatmisotsuse kahest osast, kuna selle artikli punkti 3 kohaselt ei saa tagasipöördumiskohustust ette näha, määramata kindlaks sihtkohta, mis peab olema üks punktis 3 nimetatud riikidest (14. mai 2020. aasta kohtuotsus Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél‑alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU ja C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, punkt 115).
43
Sellest järeldub muu hulgas, et pädeval asutusel on õiguslikult võimatu teha tagasisaatmisotsust, määramata kindlaks sihtriiki, kuhu võib tagasi saata, järgides tagasi‑ ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet (vt selle kohta 24. veebruari 2021. aasta kohtuotsus M jt (teisele liikmesriigile üleandmine), C‑673/19, EU:C:2021:127, punktid 38–42).
44
Teiseks tuleb märkida, et olukorras, kus direktiivi 2008/115 artiklis 5 sätestatud tagasi‑ ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte järgimise kohustus takistab tagasisaatmisotsuse tegemist, ei saa pädev asutus ka teha otsust – nagu on kõne all põhikohtuasjas –, mis põhineb riigisisesel õigusel ja millega kohustatakse asjaomast kolmanda riigi kodanikku lahkuma kõnealuse liikmesriigi territooriumilt, ilma et antaks luba tema väljasaatmiseks või nimetataks sihtriik.
45
Nimelt, nagu on meelde tuletatud käesoleva kohtuotsuse punktis 30, kui direktiivi 2008/115 artikli 2 lõikes 2 sätestatud eranditest ei tulene teisiti, kuulub direktiivi kohaldamisalasse iga kolmanda riigi kodanik, kes viibib liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult, ning tema suhtes tuleb üldjuhul kohaldada direktiivis ette nähtud ühiseid nõudeid ja korda.
46
Selles kontekstis ühtlustatakse kõnealuse direktiiviga selliste kolmandate riikide kodanike suhtes tagasisaatmisotsuste tegemise ja täitmise nõuded ja kord (vt selle kohta 24. veebruari 2021. aasta kohtuotsus M jt (teisele liikmesriigile üleandmine), C‑673/19, EU:C:2021:127, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika) ning liikmesriigid võivad ühtlustamisest kõrvale kalduda ainult juhul, kui nad võtavad vastu soodsamad sätted direktiivi artikli 4 lõikes 3 esitatud tingimustel.
47
Sellest järeldub, et asjaolu, et selline otsus, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kohustab asjaomast kolmanda riigi kodanikku minema kas kolmanda riigi territooriumile või mõne muu liikmesriigi territooriumile, ei tähenda, et see otsus jääb direktiivi kohaldamisalast välja.
48
Arvestades aga ühelt poolt, et selles otsuses ette nähtud kohustust saab muu hulgas täita kolmanda riigi territooriumile minekuga, ja teiselt poolt, et direktiivi 2008/115 artikli 3 punktist 3 nähtub, et mõiste „tagasisaatmine“ selle direktiivi tähenduses ei hõlma mitte ainult sunniviisilist liikumist kolmandasse riiki, vaid ka vabatahtlikult kohustust täites kolmandasse riiki liikumist, tuleb asuda seisukohale, et sellise otsusega kehtestatakse tagasipöördumiskohustus kõnealuse direktiivi tähenduses. Järelikult ei saa sellist tagasipöördumiskohustust kehtestada ilma sihtriiki nimetamata, vastasel juhul rikutaks käesoleva kohtuotsuse punktides 41–43 esitatud nõudeid.
49
Lisaks, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 34–39, kui tagasisaatmisotsuse tegemise kaalumisel tuvastatakse, et tagasi‑ ja väljasaatmise lubamatuse põhimõte takistab asjaomase kolmanda riigi kodaniku väljasaatmist konkreetsesse sihtriiki, ei ole direktiivi 2008/115 artikliga 5 vastuolus mitte ainult väljasaatmine, vaid ka selle kolmanda riigi kodaniku suhtes sihtriiki tagasipöördumise kohustuse kehtestamine. Seega, ainuüksi asjaolu, et otsus, millega kehtestatakse selline kohustus, ei võimalda asjaomast isikut välja saata, ei ole piisav selleks, et seda otsust saaks pidada artikliga 5 kooskõlas olevaks.
50
Lisaks, kuigi direktiivi 2008/115 artikli 4 lõikes 3 on täpsustatud, et direktiiv ei piira liikmesriigi õigust võtta vastu või säilitada sätteid, mis on soodsamad isikutele, kelle suhtes direktiivi kohaldatakse – tingimusel, et sellised sätted on direktiiviga kooskõlas –, piisab, kui tõdeda, et riigisisene õigusnorm, mis võimaldab vastu võtta sellise otsuse, nagu on nimetatud käesoleva kohtuotsuse punktis 44, ei ole asjaomaste isikute jaoks soodsam säte.
51
Kolmandaks tuleb rõhutada, et kui olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on välistatud teha selline tagasisaatmisotsus, milles on sihtriigina nimetatud asjaomase isiku päritoluriik või milles ei ole nimetatud sihtriiki, ei tähenda see seda, et direktiivi 2011/95 artikli 19 alusel täiendava kaitse seisundi tühistamiselt võetakse soovitav toime.
52
On tõsi, et liidu õiguse kohaselt võib pädeval asutusel olla õigus direktiivi 2011/95 artikli 19 alusel tühistada kolmanda riigi kodanikule antud täiendava kaitse seisund, ilma et tal oleks siiski tingimata lubatud kolmanda riigi kodanikku tema päritoluriiki välja saata (vt selle kohta 6. juuli 2023. aasta kohtuotsus Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (pagulane, kes on toime pannud raske kuriteo), C‑663/21, EU:C:2023:540, punkt 39).
53
Harta artikli 4 ja artikli 19 lõike 2 kohaselt on täielikult keelatud piinamine ning muu ebainimlik või alandav kohtlemine või karistus, olenemata sellest, milline on asjaomase isiku käitumine, ja väljasaatmine riiki, kus esineb tõsine oht, et isikut sel viisil koheldakse. Järelikult ei või liikmesriigid välismaalast tagasi ega välja saata ega välja anda, kui on põhjendatult alust arvata, et tal on tegelik oht sattuda sihtriigis sellise kohtlemise ohvriks, mis on harta artikli 4 ja artikli 19 lõike 2 kohaselt keelatud (vt selle kohta 14. mai 2019. aasta kohtuotsus M jt (pagulasseisundi tühistamine), C‑391/16, C‑77/17 ja C‑78/17, EU:C:2019:403, punkt 94, ja 6. juuli 2023. aasta kohtuotsus Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (pagulane, kes on toime pannud raske kuriteo), C‑663/21, EU:C:2023:540, punkt 36).
54
Sellest ei saa siiski järeldada, et juhul, kui on välistatud, et selline kolmanda riigi kodanik, kelle täiendava kaitse seisund on tühistatud, saadetakse tagasi tema päritoluriiki, ei ole direktiivi 2011/95 artikli 19 kohaldamisel praktikas tagajärgi.
55
Eelkõige tuleb märkida, et ka sellistel juhtudel on täiendava kaitse seisundi tühistamise otsene tagajärg see, et asjaomasel kolmanda riigi kodanikul ei ole enam kõiki direktiivi 2011/95 VII peatükis sätestatud õigusi ja hüvesid, kuna need on seotud selles direktiivis ette nähtud rahvusvahelise kaitsega.
56
Lisaks tuleb meelde tuletada, et direktiiv 2008/115 ei võimalda vastavalt artikli 3 punktile 3 kohustada tagasi pöörduma mitte ainult asjaomase kolmanda riigi kodaniku päritoluriiki, vaid nimetatud punkti 3 teise ja kolmanda taande kohaselt ka transiidiriiki vastavalt tagasivõtulepingutele või muudele kokkulepetele või ka muusse kolmandasse riiki, millesse asjaomane kolmanda riigi kodanik otsustab vabatahtlikult tagasi pöörduda ning milles ta vastu võetakse.
57
Järelikult, kui sellises olukorras nagu põhikohtuasjas on välistatud sellise tagasisaatmisotsuse tegemine, milles on sihtriigina nimetatud asjaomase isiku päritoluriik või milles ei ole sihtriiki nimetatud, ei takista see mingil moel pädeva asutuse võimalust teha tagasisaatmisotsus, milles on nimetatud direktiivi 2008/115 artikli 3 punkti 3 teise või kolmanda taande kohaldamisalasse kuuluv sihtriik, ja vajaduse korral seejärel asjaomane kolmanda riigi kodanik välja saata, tagades seeläbi kolmanda riigi kodaniku lahkumise kõnealuse liikmesriigi territooriumilt direktiivi artiklist 5 ja hartast tulenevaid nõudeid täielikult järgides.
58
Lisaks võidakse sellisele tagasisaatmisotsusele vajaduse korral lisada sisenemiskeeld direktiivi artiklis 11 sätestatud tingimustel.
59
Eeltoodut arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2008/115 artiklit 5 koostoimes selle direktiivi artiklitega 3 ja 6 ning direktiivi 2011/95 artikli 17 lõikega 1 ja artikli 19 lõike 3 punktiga a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus tagasisaatmisotsuse tegemine sellise kolmanda riigi kodaniku suhtes, kelle täiendava kaitse seisund on tühistatud, kui on kindlaks tehtud, et kolmanda riigi kodaniku väljasaatmine kavandatavasse sihtriiki on tagasi‑ ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte kohaselt välistatud.
Kohtukulud
60
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel artiklit 5 koostoimes selle direktiivi artiklitega 3 ja 6 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/95/EL, mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule, artikli 17 lõikega 1 ja artikli 19 lõike 3 punktiga a
tuleb tõlgendada nii, et
sellega on vastuolus tagasisaatmisotsuse tegemine sellise kolmanda riigi kodaniku suhtes, kelle täiendava kaitse seisund on tühistatud, kui on kindlaks tehtud, et kolmanda riigi kodaniku väljasaatmine kavandatavasse sihtriiki on tagasi‑ ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte kohaselt välistatud.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.
(
i
)	Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.