62010CC0569_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Käesolevas asjas palub komisjon tuvastada, et Poola Vabariik on rikkunud teatud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 1994. aasta direktiivi 94/22/EÜ (süsivesinike geoloogilise luure, uurimise ja tootmise lubade andmis- ning kasutamistingimuste kohta) artikli 2 lõikest 2, artikli 3 lõikest 1 ning artikli 5 punktidest 1 ja 2.(2)
2. Poola Vabariik vaidlustab väidetava rikkumise eelkõige väitega, et komisjoni hagi on vastuvõetamatu, kuna selle põhjendused erinevad oluliselt kohtueelse menetluse etapis esitatud põhjendustest. Kõigepealt võtan seisukoha mainitud vastuvõetamatuse vastuväite kohta ja seejärel analüüsin – mõnel juhul üksnes täiendavalt – väiteid, millel põhineb komisjoni Poola Vabariigi vastu esitatud nõue.
3. Igatahes võimaldab käesolevas menetluses püstitatud sisuline küsimus Euroopa Kohtul kinnitada väga omapärase siseriikliku regulatsiooni kontekstis oma kohtupraktikat juurdepääsu kohta pakkumismenetlustele, mis viiakse läbi riigile kuuluvate loodusvarade majanduslikul eesmärgil kasutamise halduslubade andmiseks.
I. Õiguslik raamistik
A. Euroopa Liidu õigus: direktiiv 94/22
4. Direktiivi 94/22 artikli 1 punkti 3 kohaselt kasutatakse selles direktiivis mõistet „luba” tähenduses „õigus- või haldusnorm või lepingu säte või nende alusel väljaantud dokument, millega liikmesriigi pädevad asutused annavad üksusele õiguse kasutada geograafilises piirkonnas nende enda nimel ja vastutusel süsivesinike geoloogilise luure, uurimise või tootmise ainuõigust”, kusjuures loa võib anda iga toimingu kohta eraldi või mitme toimingu kohta korraga.
5. Direktiivi 94/22 artiklis 2 on sätestatud:
„1. Liikmesriikidele jääb õigus kindlaks määrata oma territooriumil asuvad piirkonnad, kus võib läbi viia süsivesinike geoloogilist luuret ning neid uurida ja toota.
2. Kui piirkonnas on lubatud läbi viia lõikes 1 sätestatud toiminguid, tagavad liikmesriigid, et üksusi ei diskrimineerita kõnealuste toimingute juurde pääsemisel ega nende teostamisel.
Liikmesriigid võivad riigi julgeolekuga seotud põhjustel keelduda võimaldamast juurdepääsu nimetatud toimingutele ja nende läbiviimist üksustele, kes on tegelikult kolmandate riikide või nende kodanike kontrolli all.”
6. Sama direktiivi artikli 3 lõige 1 näeb ette, et liikmesriigid peavad võtma „vajalikud meetmed tagamaks, et lubade andmisel järgitakse menetlust, mille alusel võivad kõik huvitatud üksused esitada […] taotluse”. Sama artikli 3 lõike 5 punkt b sätestab, et loa andmisena lõike 1 tähenduses ei käsitleta juhtumit, kui „luba antakse üksusele, kellel on teist liiki luba ja nimetatud teise loa omamisega kaasneb õigus anda esimesena nimetatud luba”.
7. Direktiivi 94/22 artikli 5 kohaselt võtavad liikmesriigid vajalikud meetmed tagamaks, et:
„1) load antakse kõigil juhtudel järgmisi asjaolusid käsitlevate kriteeriumide alusel:
a) üksuste tehniline ja finantssuutlikkus ja
b) viis, kuidas nad kavatsevad läbi viia kõnealuse geograafilise piirkonna geoloogilist luuret, seda uurida ja/või tootmisse rakendada,
ning vajaduse korral:
c) hind, mida üksus on valmis loa saamiseks maksma, kui luba pannakse müüki;
d) kui pärast kriteeriumide a, b ja vajaduse korral c kohast hindamist on kahel või enamal taotlusel võrdne seis, tuleb nimetatud taotluste vahel lõpliku valiku tegemiseks rakendada muid asjakohaseid objektiivseid kriteeriume kedagi diskrimineerimata.
[…]
Kõnealused kriteeriumid koostatakse ja avaldatakse Euroopa Ühenduste Teatajas enne taotluste esitamisperioodi algust. Liikmesriigid, kes on kriteeriumid oma ametlikus väljaandes juba avaldanud, võivad avaldada Euroopa Ühenduste Teatajas ainult viite oma ametlikule väljaandele. Kõik kriteeriumide muudatused avaldatakse täielikult Euroopa Ühenduste Teatajas;
2) kehtestatakse toimingu läbiviimise ja lõpetamise tingimused ja nõuded, mida taotluste esitamise ajal kehtinud õigusnormide põhjal kohaldatakse kõikide loaliikide suhtes ning mis sisalduvad kas loas endas või tuleb heaks kiita enne sellise loa andmist, ning need peavad olema huvitatud üksustele kogu aeg kättesaadavad. Artikli 3 lõike 2 punktis a sätestatud juhtudel võib need teha kättesaadavaks alles alates taotluste esitamise kuupäevast;
3) kõigist menetluse käigus tehtud tingimuste ja nõuete muudatustest tuleb teatada kõigile huvitatud üksustele;
4) käesolevas artiklis osutatud kriteeriume, tingimusi ja nõudeid kohaldatakse kedagi diskrimineerimata;
5) kõiki üksusi, kelle loataotlust ei rahuldata, teavitatakse nende soovi korral otsuse põhjendustest.”
B. Poola õigus
8. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagis väidab komisjon, et Poola 4. veebruari 1994. aasta geoloogiliste tööde ja kaevandamisseadus(3) ei ole kooskõlas liidu õigusega.
9. Nimetatud seaduse artikli 7 kohaselt kuuluvad maagimaardlad, mis ei ole maapinna komponendid, riigi omandisse, kes võib kasutada oma õigust neile, seades nende alusel „maardla kasutusvalduse” (lõiked 1 ja 2).
10. 2. juuli 2004. aasta majandustegevusvabaduse seaduse(4) artikli 2 kohaselt on maagimaardlate geoloogiline luure, uurimine ja tootmine kõnealuse seaduse reguleerimisalasse kuuluvad majandustegevused.
11. Poola Vabariigi avalduse kohaselt (kostja vastus, punkt 25) nõuavad sellised tegevused nagu süsivesinike geoloogiline luure, uurimine ja tootmine majandustegevusvabaduse seaduse ning geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse sätete koostoimes kohaldamisel keskkonnaministeeriumilt loa saamist.
12. Seega koosneb Poolas „luba” kõnealuste tegevuste teostamiseks direktiivi 94/22 tähenduses kahest elemendist: esiteks „maardlale kasutusvalduse” seadmise lepingust ja teiseks haldusloast.
13. Geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 9 kohaselt võib kasutusvaldaja lepinguga kehtestatu piires ja ainuõiguslikult tegelda teatud konkreetse maagi geoloogilise luure, uurimise ja tootmisega. Nimetatud piires võib maardla kasutusvaldaja ka „oma õigust käsutada”.
14. Geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikkel 10 kehtestab, et maardlale kasutusvalduse seadmine „toimub vastutasu eest ning loa saamise korral lepinguga” (lõige 1). Maardla kasutusvaldus lõpeb loa kehtivuse lõppemisel või kehtetuks tunnistamisel (lõige 3).
15. Geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 11 lõige 2 näeb ette: „ilma et see piiraks artikli 12 lõikes 1 sätestatu kohaldamist, eelneb sellise maardla kasutusvalduse seadmisele, mis hõlmab maagaasi, nafta ja selle looduslike derivaatide geoloogilist luuret, uurimist ja tootmist […], pakkumismenetlus.”
16. Teisest küljest näeb sama seaduse artikli 12 lõige 1 ette, et „ettevõtja, kes on uurinud ja dokumenteerinud maagimaardlat, mis kuulub riigile, ja on koostanud maagi tootmisloa saamiseks piisavalt täpsed geoloogilised dokumendid, võib taotleda maardla kasutusvalduse seadmist enda kasuks eelisjärjekorras”. Artikli 12 lõike 3 kohaselt aegub see õigus kaks aastat pärast kirja saamist, milles asjaomane haldusasutus kiidab heaks vastavad geoloogilised dokumendid.
17. Geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 15 lõige 1 näeb ette, et luba on vaja: „1) maagimaardlate geoloogilise luure või uurimise läbiviimiseks, 2) maagi tootmiseks […]”. Sama artikli lõikes 2 on kõigi selle seadusega reguleerimata küsimustes edasi viidatud eespool mainitud majandustegevusvabaduse seadusele.
18. Geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 17 lõike 1 kohaselt võib loa andmise tingimuseks olla tagatise seadmine võimalike nõuete vastu, mis võivad ilmneda loaga kaetavate tegevuste teostamise tagajärjel, tingimusel et seda õigustab eriti tähtis riigi huvi või eriti tähtis avalik huvi, täpsemalt keskkonnakaitsehuvi.
19. Geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 18 lõikes 1 on märgitud, et tootmisloa taotlus peab muu hulgas sisaldama taotleja ettevõtjate või majandustegevuste registri numbrit [punkti 2 alapunkt b]. Teiseks näeb artikli 20 lõige 2 ette, et kõnealune taotlus peab sisaldama ka tõendit selle kohta, et taotlejal on õigus kasutada loa saamiseks geoloogilisi dokumente [punkt 1].
20. Sama seaduse artikli 47 lõige 1 sätestab lõpuks, et „riigil on õigus teabele, mis on saadud geoloogiliste tööde teostamise tulemusel”, ja lõige 2 lisab, et seda õigust saab teostada lõikes 3 sätestatud tingimustel, mille kohaselt „sellel, kes on kandnud seaduse alusel tehtud otsuste põhjal teostatud geoloogiliste töödega seotud kulud, on ainuõigus ilma igasuguse tasuta kasutada geoloogilist teavet teaduslikel ja uurimiseesmärkidel ning seadusega reguleeritud tegevuste teostamiseks. See õigus aegub 5 aastat pärast nende tööde tegemiseks antud loa kehtivusaja lõppu, mille abil teavet hangiti, või lubab teostada muid käesoleva seaduse või muude õigusnormidega reguleeritud tegevusi. See isik, kellel on õigus sellisel viisil saadud geoloogilist teavet kasutada, võib selle teha kättesaadavaks teistele isikutele, kui loas või geoloogiliste tööde kava heakskiitnud otsuses ei ole ette nähtud teisiti”.
II. Kohtueelne menetlus
21. 23. märtsil 2007 saatis komisjon Poolale märgukirja, viidates direktiivi 94/22 artikli 2 lõikest 2, artikli 3 lõikest 1 ja artikli 5 punktidest 1 ja 2 tulenevate kohustuste rikkumisele. Poola vastas 25. mail 2007. aasta kirjaga, milles väitis, et direktiivis 94/22 ette nähtud luba on Poola õigusesse üle võetud geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduses sätestatud kahe juriidilise vahendiga: „maardla kasutusvaldus” ja luba, kusjuures „maardla kasutusvaldus” on subjektiivne õigus, millest üksi ei piisa geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduses käsitletud tegevuste teostamiseks, samas kui luba ühe nimetatud seadusega reguleeritud tegevuse teostamiseks kujutab endast luba teostada subjektiivset õigust teatud konkreetsel viisil.
22. 31. jaanuaril 2008 edastas komisjon Poola Vabariigile oma põhjendatud arvamuse, milles jäi kõigi seni rikkumise kohta esitatud väidete juurde. Poola valitsus vastas sellele 20. märtsi 2008. aasta kirjaga. Selles kinnitas Poola Vabariik, „et uue geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse väljatöötamise raames on kindlaks määratud uued põhimõtted süsivesinike geoloogilise luure, uurimise ja tootmise lubade andmiseks Poolas. Uued sätted tühistavad sätted, mis Euroopa Komisjonile maardla kasutusvalduse andmise menetlusega seoses kahtlusi tekitasid”.
23. Pärast uue geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse eelnõu saatmist 12. juunil 2008 teatas Poola valitsus 27. aprilli 2010. aasta kirjaga komisjonile, et kõnealune eelnõu oli esitatud riigi parlamendile 18. novembril 2008, kuid arutelude keerukuse ja pikalevenimise tõttu ei olnud seda võimalik 2009. aastal vastu võtta.(5)
III. Menetlus Euroopa Kohtus: poolte nõuded
24. Komisjon esitas 3. detsembril 2010 Euroopa Kohtule ELTL artikli 258 alusel liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi, millele järgnesid vastavalt kostja vastus, repliik ja vasturepliik, mille esitasid hageja ja kostjaks olev liikmesriik.
25. Komisjon palub Euroopa Kohtul:
– tuvastada, et kuna Poola Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid, et huvitatud üksusi diskrimineerimata tagada juurdepääs süsivesinike geoloogilise luure, uurimise ja tootmisega seotud tegevusele ja et lubade andmine selliseks tegevuseks toimuks menetluse raames, kus kõik huvitatud üksused saavad taotluse esitada ning mille kriteeriumid on avaldatud enne taotluste esitamise tähtaja algust Euroopa Liidu Teatajas, siis on Poola Vabariik rikkunud talle direktiivi 94/22, artikli 2 lõikest 2, artikli 3 lõikest 1 ja artikli 5 punktidest 1 ja 2 tulenevaid kohustusi;
– mõista kohtukulud välja Poola Vabariigilt.
26. Poola Vabariik palub omakorda Euroopa Kohtul:
– tunnistada hagi täies ulatuses vastuvõetamatuks ja teise võimalusena jätta see täies ulatuses rahuldamata;
– mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.
IV. Hagi vastuvõetavus
27. Poola valitsus esitab hagi vastuvõetamatuse vastuväite, kuna leiab, et kohtueelses etapis ja liikmesriigi kohustuste rikkumise hagis komisjoni esitatud väited erinevad oluliselt.
28. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt piiritleb liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi eseme ELTL artiklis 258 ette nähtud menetlus, seega peab kõnealune hagi põhinema samadel argumentidel ja väidetel kui põhjendatud arvamus.(6) Sellegipoolest ei saa see nõue minna nii kaugele, et kehtestatakse nõue, et põhjendatud arvamuse resolutsioonis esitatud etteheited ja hagi nõuded kattuksid iga kord üks-üheselt, tingimusel et vaidluse eset, nii nagu see on põhjendatud arvamuses määratletud, ei ole laiendatud ega muudetud.(7)
29. Et kindlaks teha, kas Poola valitsuse esitatud vastuväide tuleks vastu võtta, võrdlen seetõttu järgnevalt komisjoni hagiavalduses esitatud väiteid põhjendatud arvamuses sisalduvatega (A), et hiljem Euroopa Kohtu praktika valguses analüüsida täheldatud erinevuste võimalikku mõju hagi vastuvõetavusele (B).
A. Hagi väited võrrelduna põhjendatud arvamuses esitatud väidetega
1. Hagi esimene väide
30. Hagi esimeses väites, mis käsitleb direktiivi 94/22 artikli 2 lõike 2 esimese lõigu – mis keelab diskrimineerimise süsivesinike geoloogilise luure, uurimise ja tootmise tegevustele juurdepääsul – väidetavat rikkumist, täheldab komisjon kahekordset diskrimineerimist.
31. Esiteks viitab komisjon teistes liikmesriikides asutatud üksuste diskrimineerimisele seeläbi, et loataotluses tuleb esitada Poola ettevõtjate registri või majandustegevuste registri number (geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 18 lõike 1 punkti 2 alapunkt b). Siinkohal tuleb märkida, et see esimese väite esimene osa ei tekita vastuvõetavuse seisukohast probleeme, kuna seda on sõnaselgelt nimetatud põhjendatud arvamuse punktis 78.
32. Teiseks täheldab komisjon selliste üksuste võimalikku diskrimineerimist, kes on huvitatud süsivesinike tootmisest, kuid ei ole varem vastaval maa-alal uurimistöid läbi viinud, mistõttu neil ei ole geoloogiliste dokumentide kasutamise ainuõigust. Komisjon väidab hagis, et geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 20 lõike 2 punkt 1 ja artikli 47 lõige 3 koostoimes raskendavad sellistel üksustel tootmisloa saamist, kuigi nende pakkumus pakkumismenetluses on kõige huvitavam.
33. Seda väidet kui sellist ei ole põhjendatud arvamuses sõnaselgelt nimetatud: tegelikult viidatakse põhjendatud arvamuses üksnes üldiselt sellele, et loamenetluse teises etapis (mis seondub loa andmisega) ei korraldata pakkumismenetlust, mainides möödaminnes geoloogiliste dokumentide kasutamise õiguse tõendamise tingimust (põhjendatud arvamuse punkt 76), selgitamata sealjuures, mil viisil sellise kasutamisõiguse hindamine saab tekitada diskrimineerimise, mida komisjon arvustab.
2. Hagi teine väide
34. Hagi teine väide, mis käsitleb direktiivi 94/22 artikli 3 lõike 1 – mis näeb ette kohustuse kohaldada lubade andmisel menetlust, „mille alusel võivad kõik huvitatud üksused esitada [...] taotluse” – võimalikku rikkumist, on jagatud kaheks.
35. Esiteks leiab komisjon, et direktiivi 94/22 artiklis 3 ette nähtud nõuet anda luba pakkumismenetluse kaudu täidetakse üksnes seoses esimese etapiga („maardla kasutusvaldus”), kuid mitte seoses teise etapiga, kuna luba antakse „olemasolevatel õigustel baseeruva” menetluse kaudu. Lisaks on geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikliga 12 geoloogiliste dokumentide kasutamise õiguse omanikule antud eesõigus samuti tema arvates vastuolus pakkumismenetluse korraldamise nõudega.
36. Põhjendatud arvamuses omakorda oli esitatud argument, et pakkumismenetlus toimub üksnes seoses kasutusvaldusega, kuid ei mainita artiklist 12 tulenevat eesõigust ega analüüsita selle võimalikke tagajärgi.
37. Teiseks leiab komisjon, et Poola seadus ei vasta nõudele, et pakkumisteade tuleb avaldada Euroopa Liidu Teatajas, ning viitab ühtlasi asjaolule, et dokumendid tuleb esitada poola keeles (geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 53 lõige 4), mis komisjoni arvates võib põhjustada diskrimineerimist. Seda väidet ei käsitleta aga põhjendatud arvamuses.
3. Hagi kolmas väide
38. Hagi kolmandas väites, mis käsitleb direktiivi 94/22 artikli 5 punktide 1 ja 2 – milles on kehtestatud lubade andmise kriteeriumid – väidetavat rikkumist, leiab komisjon, et hindamiskriteeriumid ei vasta erinevatel põhjustel kõnealuse direktiivi nõuetele.
39. Esiteks märgib komisjon, et Poola 2005. aasta määrus asetab „samale tasemele” ettevõtja tehnilise ja finantssuutlikkuse ning „tehnoloogilise” suutlikkuse kriteeriumid (mida on käsitletud direktiivi 94/22 artikli 5 lõike 1 punktides a ja b), kohaldades puhtalt majanduslikku kriteeriumi: hind, mida ettevõtja on valmis loa eest maksma. Põhjendatud arvamuses ei ole seda konkreetset liikmesriigi kohustuste rikkumise väidet edasi arendatud. Igal juhul võttis komisjon kõnealuse rikkumise väite kohtuistungil tagasi.
40. Teiseks märgib komisjon, et loa andmise tingimuseks võib mõnel juhul seada tagatise seadmise (geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikkel 17), mis on tema arvates direktiiviga 94/22 vastuolus. Põhjendatud arvamuses on seda rikkumise väidet käsitletud punktides 68 ja 73.
41. Lõpuks leiab komisjon, et Poola õigusnormid ei võta nõuetekohaselt üle nõuet avaldada hindamiskriteeriumid Euroopa Liidu Teatajas (direktiivi 94/22 artikli 5 punkt 1) ega taga seda, et need oleksid „huvitatud üksustele kogu aeg kättesaadavad” (direktiivi 94/22 artikli 5 punkt 2). Seda väidet käsitletakse kaudselt põhjendatud arvamuse punktis 68 jj.
B. Täheldatud erinevused ja nende mõju hagi vastuvõetavusele
42. Eeltoodu põhjal ütlen juba ette ära, et selgelt vastuvõetavad on esimese väite esimene osa (registrisse kantus) ja kolmanda väite teine ja kolmas osa (tagatis ja hindamiskriteeriumide avaldamine), kuna need on esitatud nii hagiavalduses kui ka põhjendatud arvamuses ja ikka samas sõnastuses.
43. Minu arvates tuleb vastuvõetamatuks tunnistada aga nii esimese väite teine osa kui ka teine väide tervikuna.
44. Järgnevalt esitan oma ettepaneku põhjendused.
45. Esiteks teise väite teine pool (mis käsitleb, nagu võisime näha, sellise nõude täitmata jätmist, mis näeb ette, et pakkumisteade tuleb avaldada Euroopa Liidu Teatajas ja dokumentide esitamist poola keeles) tuleks minu arvates tunnistada vastuvõetamatuks, sest, nagu ma juba märkisin, ei sisalda põhjendatud arvamus ei otsest ega kaudset viidet neile konkreetsetele väidetele. Sellest tuleneb, et komisjoni hagis avaldatud seisukoht tähendab uue ootamatu etteheite lisamist, mille kohta Poola Vabariigil ei ole olnud võimalust kohtueelse menetluse etapis oma seisukohta esitada ja eelkõige ei ole tal olnud võimalust sel ajal meetmeid võtta, tänu millele oleks see konkreetne punkt võinud lõpuks Euroopa Kohtule esitatud hagist välja jääda.
46. Seoses esimese väite teise osa ja teise väite esimese osaga, mida tuleb käsitleda koos, on oluline kõigepealt märkida, et põhjendatud arvamuses keskendutakse ideele, et Poola õiguskord rikub direktiivi 94/22 sellega, et pakkumismenetlus on kehtestatud üksnes loamenetluse esimese etapi jaoks („maardla kasutusvalduse” seadmine), kuid mitte teise etapi (loa enda andmine) jaoks, mida reguleerib olemasolevatel õigustel baseeruv menetlus. Sellisest olukorrast tulenevalt ja vastavalt põhjendatud arvamusele nõuab Poola süsteem pärast loaandmise menetluse tõepoolest vabal konkurentsil põhineva etapi lõppemist teatavate lisatingimuste täitmist; nende tingimuste tõttu võib tekkida olukord, kus esimese etapi lõpu seisuga parim kandidaat jääb teisest ja viimasest ehk teisisõnu stricto sensu loaandmise etapist välja (põhjendatud arvamuse punkt 64).
47. Seega seisneb selles küsimuses tuvastatud probleem põhjendatud arvamuse kohaselt selles, et maardla kasutusvalduse seadmiseks korraldatud pakkumismenetluses välja valitud taotlejal ei ole mingit garantiid, et ta saab lõpuks õiguse teostada tegelikult tegevust, mille jaoks on vaja luba (põhjendatud arvamuse punkt 75).
48. Komisjoni hagis esitatud analüüs on aga oluliselt erinev: hagis arendatakse edasi ideed, et luba ei anta pakkumismenetluse alusel, kuid keskendutakse eelkõige asjaolule, et Poola seadus annab kasutamise ainuõiguse ja eesõiguse sellele, kes on koostanud geoloogilised dokumendid, väites, et sellised sätted võimaldavad kõrvale hiilida mis tahes pakkumismenetluse korraldamise nõudest, sest asetavad varasema uurimise ja geoloogilise luure teostamiseks antud maardla kasutusvaldust omava isiku selgelt soodsamasse olukorda tootmiseks vajaliku kasutusvalduse seadmisel ning seeläbi lõpuks ka tootmiseks või kaevandamiseks vajaliku loa saamisel.(8) Seda hagi keskset ideed ei ole aga käsitletud põhjendatud arvamuses, mis isegi ei viita konkreetselt geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artiklile 12 ja artikli 47 lõikele 3,(9) kuigi mõlemad on liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi esimeses ja teises väites esitatud argumentide puhul olulise tähtsusega.
49. Nagu juba varem märkisin, ei nõua kohtupraktika loomulikult põhjendatud arvamuse resolutsioonis esitatud etteheidete ja liikmesriigi kohustuste rikkumise hagis esitatud nõuete täielikku kattumist. Sellele vaatamata leian, et geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artiklil 12 ja artikli 47 lõikel 3 põhinev argumentatsioon on piisavalt oluline kahe esimese väite põhjendamisel, et selle hagisse lisamist võib pidada põhjendatud arvamuses piiritletud hagi eseme muutmiseks või laiendamiseks. Minu meelest on põhjendamatu komisjoni seisukoht, nagu oleks antud juhul tegemist lihtsalt uute arutluskäikude ja edasiarendustega.
50. Vastavalt kohtupraktikale on kohtueelse menetluse eesmärk „anda asjaomasele liikmesriigile võimalus esiteks täita ühenduse õigusest tulenevaid kohustusi ja teiseks esitada tulemuslikult komisjoni etteheidetele vastuväited. Kohtueelse menetluse nõuetekohane läbiviimine on oluline tagatis, mille asutamisleping on ette näinud mitte üksnes asjaomase liikmesriigi õiguste kaitseks, vaid ka selleks, et hilisema kohtumenetluse esemeks oleks selgelt määratletud vaidlus.”(10)
51. Seetõttu leian, et vaidluse eseme määratlus on kohtueelse menetluse etapi ja Euroopa Kohtusse pöördumise vahepeal oluliselt muutunud. Ja on muutunud õiguskindluse ja Poola Vabariigi kaitseõiguste kahjuks, keda kohtueelses menetluses ei teavitatud täiesti selgelt, „terviklikult ja täpselt”, nagu nõuab kohtupraktika,(11) et Poola geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artiklites 12 ja 47 ette nähtud eesõigus ja ainuõigus rikkusid direktiivi 94/22 nõudeid. See võis teda takistada õigeaegselt täitmast liidu õigusest tulenevaid kohustusi ja esitamast hiljem väiteid, mida ta peab oma regulatsiooni õigustamiseks vajalikuks.
52. Seega leian, et eeltoodust tulenevalt tuleb hagi vastuvõetamatuse vastuväide jätta rahuldamata seoses hagi esimese väite esimese osaga ning kolmanda väite teise ja kolmanda osaga.
53. Seevastu tuleb kõnealune vastuväide vastu võtta seoses esimese väite teise osaga ja teise väitega tervikuna ning kuulutada hagi selles osas vastuvõetamatuks.
54. Sellele vaatamata ja üksnes täiendavalt minu hinnangul vastuvõetamatute väidete puhul analüüsin järgnevalt hagi kolme väidet täies ulatuses, välja arvatud muidugi kolmanda väite esimene osa, mille komisjon kohtuistungil sõnaselgelt tagasi võttis.
V. Liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi väidete analüüs
A. Sissejuhatavad märkused: vaidlusaluste õigusnormide lühiülevaade
55. Enne kohustuste rikkumise kohta esitatud väidete analüüsimist on vaja peatuda Poola õigusnormide kirjeldusel redaktsioonis, mille alusel koostati liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi.
56. Süsivesikute geoloogilisele luurele, uurimisele ja tootmisele juurdepääsu Poola korda reguleeris põhjendatud arvamuse esitamise ajal peamiselt 4. veebruari 1994. aasta geoloogiliste tööde ja kaevandamisseadus muudetud redaktsioonis.
57. Nimetatud seadusega kehtestatud korda iseloomustab eelkõige kahe erineva õiguse olemasolu („maardla kasutusvaldus” ja luba), mis koos annavad direktiivis 94/22 ette nähtud „loa”, ning asjaolu, et tootmisloa andmisel antakse teatav eesõigus ettevõtjale, kes on eelnevalt teatud maardlat uurinud ja dokumenteerinud.
58. Seega on süsivesinike geoloogilise luure, uurimise või tootmise läbiviimiseks vaja saada nii maardla kasutusvaldus kui ka luba. Mõlemad õigused on teineteisega lahutamatult seotud, nii et kui näiteks luba tunnistatakse kehtetuks või see aegub, lõpeb ka kasutusvaldus (geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 10 lõige 3).
59. „Maardla kasutusvalduse” lepingu sõlmimine on teatud liiki „tsiviilõigus”. Üldreeglina tuleb selle andmiseks korraldada vastav pakkumismenetlus (geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 11 lõiked 1 ja 2). Kuid erandina võib siiski ettevõtja, kes on uurinud teatud maardlat ja koostanud geoloogilised dokumendid (tõenäoliselt eelnevalt geoloogilise luure ja uurimistööde loaga saadud õigust teostades), kahe aasta jooksul taotleda, et talle seataks eelisjärjekorras (ja ainuõiguslik) maardla kasutusvaldus asjaomasest maardlast süsivesinike tootmiseks (geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikkel 12).(12)
60. Igal juhul on selge, et ettevõtja, kelle kasuks on maardla kasutusvaldus seatud, ei saa kohe tootmist alustada, vaid peab taotlema selleks „haldusõiguse” ehk loa.
61. Samas ei eelne loa andmisele mitte mingit pakkumismenetlust. Tegelikkuses saab seda taotleda üksnes see ettevõtja, kelle kasuks on kasutusvaldus seatud, mistõttu järgnevas menetluses piirdutakse vaid nõuetele vastavuse ja Poola seadustega tootmiseks nõutavate dokumentide kontrollimisega. Nimetatud nõuete hulgast tuleks esile tõsta käesolevas asjas ette heidetud nõuet, et taotlev üksus peab olema eelnevalt kantud ettevõtjate registrisse või majandustegevuste registrisse (geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 18 lõike 1 punkti 2 alapunkt b), ja mõnel juhul ka nõuet – mis on samuti vaidluse esemeks – seada tagatis (geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikkel 17).
62. Peale selle on tootmisloa taotlemisel vaja, et ettevõtjal oleks õigus kasutada eespool mainitud geoloogilisi dokumente (geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 20 lõike 2 punkt 1). Poola seaduste kohaselt kuuluvad geoloogilised dokumendid üldreeglina riigile (geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 47 lõige 1), kuid taotleval ettevõtjal võib eelnevast uurimistegevusest tingituna olla nende dokumentide kasutamise ainuõigus. Kui asjaomane ettevõtja ise ei soovi maardlat kasutada, võib ta oma geoloogiliste dokumentide kasutamise ainuõiguse müüa teisele ettevõtjale. Viie aasta möödudes läheb õigus tagasi riigile (geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 47 lõige 3).
B. Hagi es imene väide: rikutud on direktiivi 94/22 artikli 2 lõike 2 esimest lõiku, mis keelab diskrimineerimise süsivesinike geoloogilise luure, uurimise ja tootmise tegevusele juurdepääsul
63. Hagi esimene väide koosneb kahest osast:
1. Esimese väite esimene osa
64. Esimese väite esimeses osas väidab komisjon, et nõudes geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 18 lõike 1 punkti 2 alapunktis b seda, et loataotluses tuleb ära märkida Poola ettevõtjate registri või majandustegevuste registri number, loob Poola õigus olukorra, kus diskrimineeritakse muudes liikmesriikides asutatud üksuseid, kes ei saa taotleda loa andmist enne, kui ei registreeri end Poolas.
65. Sellega seoses viitas komisjon 22. detsembri 2010. aasta otsusele kohtuasjas Yellow Cab Verkehrsbetrieb.(13) Selles sedastas Euroopa Kohus, et „[t]eises liikmesriigis asutatud ettevõtjale, kes soovib saada vastuvõtvas liikmesriigis luba korraldada regulaarset liinivedu, nõude esitamine omada vastuvõtvas liikmesriigis asukohta või muud tegevuskohta enne hetke, kui talle antakse luba seda liini käitada, omab pärssivat mõju. Nimelt ei saa mõistlikult hoolikas ettevõtja läbi viia investeeringuid, mis võivad olla väga suured, olles täielikus teadmatuses sellest, kas selline luba saadakse”.(14) Sel põhjusel ja kuna Austria valitsuse toona esitatud eesmärgid ei õigustanud sellist nõuet, leidis Euroopa Kohus, et selline kord on asutamisvabaduse piirang, välja arvatud siis, kui seda kohaldatakse pärast loa andmist ja enne hetke, kui ettevõtja hakkab liini käitama.(15)
66. Käesolevas asjas näeb kõnealune geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikkel ette, et registrisse kandmist tuleb tõendada loataotluse esitamisel. Poola Vabariik väitis, et sel hetkel on juba praktiliselt „kindel”, et hakatakse asjaomase tegevusega tegelema, kuna loa andmise menetlus on üksnes formaalsus ja kuna taotluse esitab üksnes isik, kes on eelnenud pakkumismenetluses juba saanud maardla kasutusvalduse.
67. Samas on ka tõsi, et kuigi on saadud kõnealune kasutusvaldus, peab ettevõtja, kes tahab hakata tegelema tootmisega, loa saamiseks vastama veel teistele nõuetele. Nagu mul oli juba võimalus mainida, on need tagatise seadmise nõue ja tootmise korral nõue tõendada geoloogiliste dokumentide kasutamise õigust. Kuna taotlev ettevõtja ei pruugi neid nõudeid täita, siis võib oletada, et selles etapis eksisteerib veel teatav ebakindlus, mistõttu ei saa välistada pärssivat mõju, millele viitab kohtuotsus Yellow Cab Verkehrsbetrieb.
68. Sellest tulenevalt leian, et hagi esimese väite esimene osa tuleb tunnistada vastuvõetavaks.
2. Esimese väite teine osa
69. Hagi esimese väite teises osas väidab komisjon, et diskrimineeritakse ka neid üksusi, kes on huvitatud süsivesinike tootmisest, kuid ei ole eelnevalt teostanud asjaomases piirkonnas uurimistöid ja kellel puudub seega geoloogiliste dokumentide kasutamise ainuõigus. See johtub komisjoni arvates sellest, et geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 20 lõike 2 punkt 1 koostoimes artikli 47 lõikega 3 muudab mainitud geoloogiliste dokumentide omamise loa taotlemise eelduseks.
70. Esimese väite teine osa kattub osaliselt teise väite esimese osaga, seega käsitlen neid koos.
C. Hagi teine väide: rikutud on direktiivi 94/22 artikli 3 lõiget 1, mis näeb ette kohustuse kohaldada lubade andmisel menetlust, mille alusel võivad kõik huvitatud üksused esitada taotluse
71. Teine väide jaguneb samuti kaheks:
1. Teise väite esimene osa (kattub osaliselt esimese väite teise osaga)
72. Teise väite esimeses osas väidab komisjon, et direktiivi 94/22 artiklis 3 ette nähtud nõuet anda luba eelneva pakkumismenetluse alusel täidetakse üksnes esimeses etapis („maardla kasutusvalduse” seadmine), kuid mitte teises, kuna luba antakse „õigustel baseeruva” menetluse kaudu. Lisaks on komisjoni arvates geoloogiliste dokumentide kasutamise õiguse omanikule antav eesõigus samuti tõenäoliselt vastuolus eelneva pakkumismenetluse nõudega.
73. Komisjon möönab selles osas, et mitte miski ei takista loa jagamist kaheks, kuid samas täpsustab, et seda võib ikkagi teha vaid tingimusel, et otsus mõlema kohta tehakse pakkumismenetluse põhjal.
74. Poola Vabariik vastab, et piisab sellest, kui pakkumismenetlus korraldatakse maardla kasutusvalduse seadmiseks, kuna loa andmise menetlus ei ole midagi muud kui teatud liiki, ehkki küll kohustuslik „formaalsus”, milles osaleb üksnes kasutusvalduse saanud ettevõtja.
75. Poola valitsus leiab selle alusel, et miski ei takista kehtestamast kahes etapis väljastatavat luba ja seda, et neist teise puhul eksisteerib eesõigus. Valitsuse arvates on selline võimalus hõlmatud direktiivi 94/22 artikli 3 lõike 5 punktis b sätestatuga, mille kohaselt „loa andmisena ei käsitleta” (ja seega ei nõuta ka pakkumismenetluse korraldamist) juhtumit, kus „luba antakse üksusele, kellel on teist liiki luba ja nimetatud teise loa omamisega kaasneb õigus anda esimesena nimetatud luba”.
76. Komisjon kaitseb oma seisukohta väitega, et see säte viitab tegelikult täiesti erinevale olukorrale: süsivesinike tootmise loale, mis antakse „üldiselt kohaldatava aktiga, mis mõjutab paljusid üksusi, nagu näiteks seadus või määrus” ja „mitmele hilisemale üksikloale, mis antakse eelnevalt viidatud seaduse ja/või määruse alusel tehtud haldusotsustega” ja mis on tingitud esimesest loast ning mille andmine ei eelda seetõttu pakkumismenetluse korraldamist.
77. Komisjon ei suutnud istungi käigus selgitada, mis asjaoludel võiks selline olukord aset leida, ja tema asjaomased argumendid ei ole minu arvates piisavalt veenvad. Igal juhul ei usu ma, et direktiivi artikli 3 lõike 5 punktis b sätestatu oleks käesoleval juhul kohaldatav, kuna Poola seadusega ette nähtud kahekordsest eesõigusest tingituna ei ole pakkumismenetluse toimumine tagatud isegi mitte esimeses menetlusetapis, nagu alljärgnevalt nähtub.
78. Poola geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikkel 12, artikli 20 lõike 2 punkt 1 ja artikli 47 lõige 3 näevad tõepoolest ette eesõiguse ja kasutamise ainuõiguse isiku kasuks, kes on eelnevalt teostanud geoloogilise luure ja uurimistöid. Ühelt poolt annab seadus maardla kasutusvalduse saamise eesõiguse ettevõtjale, kes on koostanud geoloogilised dokumendid (artikli 12 lõige 1), ja teiselt poolt annab seadus talle lisaks nende dokumentide kasutamise ainuõiguse (artikli 47 lõige 3), milleta ei ole isegi võimalik taotleda tootmisluba (artikli 20 lõike 2 punkt 1).
79. Tegelikult annab geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikkel 12 eesõiguse – kaheks aastaks ja ainuõiguslikult – maardla kasutusvalduse seadmise taotlemiseks sellele, kes on uurinud maagimaardlat ja koostanud selle kohta asjaomased geoloogilised dokumendid.
80. Teisest küljest on seaduse artikli 47 lõike 3 kohaselt geoloogilise luure ja uurimistöödega seotud geoloogiliste tööde kulud kandnud ettevõtjal ainuõigus kasutada viie aasta jooksul enda koostatud geoloogilisi dokumente. Järelikult on selle aja vältel nimetatud ettevõtjale luba praktiliselt tagatud, kuna seaduse artikli 20 lõike 2 punkti 1 kohaselt on geoloogiliste dokumentide kasutamise õigus vajalik eeldus vastava loataotluse esitamiseks. Kokkuvõttes saab üksnes see, kellel on need dokumendid, tegelikult osaleda loamenetluse teises etapis.
81. Seega, ehkki mingi muu ettevõtja võib osutuda edukaks tunnistatud pakkumuse esitajaks maardla kasutusvalduse seadmiseks korraldatud menetluses,(16) siis tegelikkuses tekib seaduse artikli 47 lõike 3 ja artikli 20 lõike 2 punkti 1 koostoimes kohaldamisel olukord, kus nimetatud viieaastase perioodi jooksul saab kasutusvaldajast ettevõtja saada loa vaid juhul, kui geoloogiliste dokumentide kasutamise ainuõigust omav ettevõtja nõustub andma selle tema käsutusse. Siinkohal tuleb märkida, et nagu nenditi kohtuistungil, võib kõnealune kasutamise ainuõigus olla ostu-müügitehingu ese. Seega tuleb käesoleva asjaga seoses lõppkokkuvõttes tõdeda, et kui kumbki mainitud asjaoludest aset ei leia, ei ole kasutusvaldajast ettevõtjal pakkumismenetluse teel saadud maardla kasutusvaldusest mitte mingit kasu.
82. Poola valitsus üritab õigustada sellist tagajärge argumendiga, et geoloogiliste dokumentide kasutamise ainuõigus ja nende omanikule antud eesõigus on õiglaseks hüvitiseks geoloogilise luure ja uurimistööde etapis tehtud investeeringute eest.
83. Sellise käsitlusega ei saa ma nõustuda.
84. Ükskõik kui vastuvõetav võib olla põhjendus premeerida seda, kes on kandnud geoloogiliste dokumentide koostamisest tulenevad kulud, ei tohi seda investeeringut mingil juhul kompenseerida vormis ja viisil, mis moonutaks loamenetlust sel määral, et see muudab direktiiviga 94/22 ette nähtud pakkumismenetluse illusoorseks.
85. Ja just see toimubki – vähemalt ei saa seda välistada – Poola mudeli puhul. Geoloogiliste tööde ja kaevandamisseadusega antud eesõiguste ja kasutamise ainuõiguste tõttu võib tekkida olukord, kus geoloogiliste dokumentide kasutamise ainuõiguse omaniku kasuks seatakse maardla kasutusvaldus, ilma et oleks toimunud tegelikku pakkumismenetlust. Tegeliku pakkumismenetluse toimumine on nimelt võimatu, kui artikli 12 lõikes 1 ette nähtud eesõigus tähendab – nagu näib esmapilgul tulenevat mõistest „eesõigus” – tegelikku eesõigust kasutusvalduse seadmisel.
86. Teisiti oleks asi siis, kui kõnealust „eesõigust” tõlgendataks sättes selliselt, et geoloogiliste dokumentide koostamiseks tehtud investeering kujutab endast teenet, mida tuleks pakkumismenetluses arvesse võtta; küll olulise tähtsusega teenet, kuid mitte nii olulist, et see oleks määrav pakkumismenetluse tulemuse üle otsustamisel. Asjakohaselt arvesse võetuna võib selline teenena käsitamine olla mõistlik hüvitis investori pingutuste eest, ilma et oleks vaja jõuda välja minna nii kaugele, nagu soovitab Poola valitsus.
87. Selles osas tuleks arvesse võtta ka seda, et geoloogiliste dokumentide kasutamise ainuõiguse omamine ei saa olla loamenetluses sedavõrd määrav, nagu ta on Poola süsteemis. Selle õiguse omamine tõendab tõepoolest vajaliku suutlikkuse olemasolu, selleks et koostada geoloogilised dokumendid. Siiski on ilmne, et see suutlikkus üksi ei saa olla piisav tõendamaks suutlikkust, mis on oluline seoses maagi tootmise loa andmisega. Kokkuvõttes on minu meelest selge, et Poola mudeli puhul on üleliia kaalukas positsioon omistatud ettevõtjatele, kes on eelkõige võimelised koostama geoloogilisi dokumente, seades nende huvidest sõltuvusse teiste ettevõtjate huvid, kes on suutelised tõendama ka oma tootmisalast suutlikkust.
88. Poola „lubade” andmise kord direktiivi 94/22 tähenduses koosneb kahest etapist (kasutusvalduse seadmine ja luba ise), mille tulemus võib ülemäära sõltuda selliste geoloogiliste dokumentide kasutamise ainuõiguse teostamisest, mis on vajalikud selleks, et maagi tootmiseks antaks tegelikult luba. Kasutamise ainuõigus, mis on ette nähtud sellele, kes on saanud geoloogilised dokumendid luure- ja uurimistööde tulemusel, mis vastavalt geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 33 lõikele 1 ei nõua alati luba ja seega ei eelda ka pakkumismenetluse korraldamist.
89. Kuna Poola seadused lubavad teatud asjaoludel anda geoloogilise luure, uurimistööde ja tootmise loa menetluse teel, kus tegelikult tõelist pakkumismenetlust ei toimu, siis leian, et komisjoni hagi teise väite esimene osa ja esimese väite teine osa tuleks tervikuna vastu võtta.
2. Teise väite teine osa
90. Hagi teise väite teises osas väidab komisjon, et Poola õigusnorm ei vasta pakkumisteate Euroopa Liidu Teatajas avaldamise nõudele. Lisaks väidab ta, et asjaolu, et pakkumisdokumendid tuleb esitada poola keeles, võib olla diskrimineeriv.
91. Seoses teate avaldamisega näib, et see nõue täidetakse küll maardla kasutusvalduse seadmise menetluse puhul. Samas loa andmiseks korraldatava menetluse kohta ei tule vastavat teadet avaldada tõenäoliselt just seetõttu, et tegemist ei ole pakkumismenetlusega. Igal juhul on pakkumismenetlusele omase pakkumisteate avaldamata jätmine (ja kokkuvõttes läbipaistvuse puudumine) juba iseenesest veel üks direktiivist tuleneva kohustuse rikkumine, mille Euroopa Kohus peaks minu arvates samuti tuvastama
92. Pakkumisdokumentide keelenõude puhul tuletab Poola valitsus meelde, et liidu õigus ei pane liikmesriikide ametiasutustele kohustust võtta vastu asjaomase liikmesriigi ametlikust keeles erinevas keeles koostatud dokumente, ja selle argumendiga saan ma vaid nõustuda.
93. Sellest tulenevalt leian, et komisjoni hagi teise väite teine osa tuleks vastu võtta üksnes selles osas, milles heidetakse ette, et loamenetluse kohta ei avaldata teadet Euroopa Liidu Teatajas.
D. Hagi kolmas väide: rikutud on direktiivi 94/22 artikli 5 punkte 1 ja 2, mis näevad ette lubade andmise kriteeriumid
94. Hagi kolmas väide jagati algselt kolme ossa, millest esimese komisjon kohtuistungil sõnaselgelt tagasi võttis, seetõttu piirdun üksnes seisukoha võtmisega teise ja kolmanda osa suhtes, mille puhul ütlen juba ette ära, et need on vastuvõetavad.
1. Kolmanda väite teine osa: tagatise seadmine
95. Komisjon märgib, et Poola geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 17 kohaselt võib mõnel juhul loa andmise tingimuseks seada tagatise seadmise, kusjuures see nõue ei ole tema arvates kooskõlas direktiiviga 94/22.
96. Esiteks leiab komisjon, et tagatise nõudele ei ole võimalik näha alust selles, et direktiivi 94/22 artikli 5 punkti 1 alapunkti a kohaselt tuleb hinnata loamenetluses osalejate finantssuutlikkust. Komisjon väidab eelkõige, et Poola seadusele on omane teatav ebamäärasus seose selle nõudega, mille pädev asutus võib kehtestada, tingimusel et seda õigustab „eriti tähtis riigi huvi või eriti tähtis avalik huvi, täpsemalt keskkonnakaitsehuvi” (geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 17 lõige 1).
97. Teiseks väidab komisjon, et direktiivi 94/22 artikli 6 lõige 2, mis lubab liikmesriikidel teatud asjaoludel (mis on põhjendatud riigi julgeolekuga, avaliku korraga, rahvatervisega, keskkonnakaitsega jne) kehtestada loa saamist eeldavate tegevuste „läbiviimiseks tingimused ja nõuded”, ei ole samuti tema arvates piisav, et selle alusel kehtestada sellist liiki finantsnõue. Komisjoni arvates viitab see säte tegevuse teostamise tingimustele, mitte nõuetele, mida loa saamiseks täitma peab.
98. Kuigi on selge, et direktiivi 94/22 artikli 6 lõike 2 sõnastus võib tekitada segadust (kuna viitab „tingimustele ja nõuetele” loa saamist eeldavate toimingute läbiviimiseks), siis minu arvates selle sätte ja artikli 6 lõike 1 koostoimes tõlgendamisest järeldub, et kokkuvõttes on tegemist nõuetega, mille eesmärk on tagada loataotleja suutlikkus tegevuse teostamiseks.
99. Artikli 6 lõige 1 viitab tõepoolest kõnesoleva direktiivi artikli 5 punktis 2 vaadeldud tingimustele: „toimingu läbiviimise [...] tingimused ja nõuded, mida taotluste esitamise ajal kehtinud õigusnormide põhjal kohaldatakse kõikide loaliikide suhtes ning mis sisalduvad kas loas endas või tuleb heaks kiita enne sellise loa andmist ”,(17) ja ei tundu, et artikli 6 lõige 2 viitaks üksnes nõuetele, mida rakendatakse hilisemas etapis, kui luba on juba antud.
100. Teiseks ei ole sellist liiki vahetegemisel mingit mõtet sellises juriidilises kontekstis, nagu vaadeldakse käesolevas menetluses. Seega leian, et geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse artikli 17 lõikes 1 sätestatu võib olla direktiivi 94/22 artikli 5 punkti 1 alapunktis a või artikli 6 lõikes 2 sätestatu õiguspärane kohaldamine, kuna tagatise seadmise nõue on õigustatav üldise huvi põhjustega (üldiselt nimetatud viimati mainitud sättes).
101. Ülejäänud osas leian, et tagatise nõudmine tegevuse teostamisest tuleneda võiva vastutuse katmiseks on kooskõlas eesmärgiga tagada ettevõtja piisav „finantssuutlikkus” ja asjakohane selleks, et katta vajadus kaitsta „eriti tähtsat” üldist huvi.
102. Seega leian, et hagi kolmanda väite teist osa ei tuleks vastu võtta.
2. Kolmanda hagi kolmas osa
103. Viimasena leiab komisjon, et Poola õiguskorda ei ole nõuetekohaselt üle võetud hindamiskriteeriumide „enne taotluste esitamisperioodi algust” Euroopa Liidu Teatajas avaldamise nõue (direktiivi 94/22 artikli 5 punkt 1) ja et ei ole tagatud, et „toimingu läbiviimise ja lõpetamise tingimused ja nõuded” oleksid „huvitatud üksustele kogu aeg kättesaadavad” (direktiivi 94/22 artikli 5 punkt 2).
104. Esiteks leiab komisjon, et Poola Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid, et tagada pakkumiste hindamiskriteeriumide selge ja tõhus avaldamine Euroopa Liidu Teatajas; eksisteerib küll haldusnorm, mis näeb sõnaselgelt ette sellise avaldamise, aga tegelikkuses on Poola valitsus piirdunud selle sätte täitmisel „pakkumiste kolme hindamiskriteeriumi kategooria” avaldamisega, märkides, et kõnealuste kriteeriumide sisu on üksikasjalikult määratletud dokumendis „Nafta- ja maagaasimaardlate uurimise ja kasutamisega seotud maardla kasutusvalduse seadmise üksikasjalikud tingimused teatud loapiirkondades”, mida saab taotleda keskkonnaministeeriumi pädevalt osakonnalt.
105. Teiseks väidab komisjon, et luba eeldava tegevuse teostamise tingimuste kohta käiv täpne teave esitatakse alles pärast loamenetluse alustamist. Seega on selline teabe esitamine tema arvates ebatõhus, kuna maardla kasutusvalduse edukas pakkuja (kes Poola valitsuse väitel on automaatselt ka loasaaja) ei saanud pakkumismenetluse ajal teada kõiki tegevuse teostamise tingimusi.
106. Saan komisjoni väidetega üksnes nõustuda.
107. Mis puutub aga eelkõige hindamiskriteeriumide Euroopa Liidu Teatajas avaldamise nõude (direktiivi 94/22 artikli 5 punkt 1) ülevõtmise kohustuse rikkumisse, siis leian, et Poola õiguskord ei ole selles punktis piisavalt selge, mistõttu tegelikkuses ei täideta avaldamisnõuet küllalt rangelt, piirdudes kõnealuste kriteeriumide üksikasjalikuma sisu esitamise asemel üksnes hindamiskriteeriumide kategooriate loetlemisega.
108. Seega leian, et hagi kolmanda väite kolmas osa tuleks vastu võtta.
VI. Kohtukulud
109. Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõike 3 kohaselt võib jätta kummagi poole kohtukulud tema enda kanda, kui hagi rahuldatakse osaliselt.
VII. Ettepanek
110. Eeltoodust tulenevalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku langetada järgmine otsus:
Lükata tagasi hagi esimese väite teine osa ja teine väide tervikuna.
Teise võimalusena tuvastada, et kuna ei ole võetud vajalikke meetmeid tagamaks, et juurdepääs süsivesinike geoloogilise luure, uurimise ja tootmisega seotud tegevustele toimub tõepoolest pakkumismenetluse kaudu, milles kõik huvitatud üksused saavad taotlusi esitada kriteeriumide alusel, mis on avaldatud enne taotluste esitamise tähtaja algust Euroopa Liidu Teatajas, siis on Poola Vabariik rikkunud talle direktiivi 94/22 artikli 2 lõikest 2, artikli 3 lõikest 1 ja artikli 5 punktidest 1 ja 2 tulenevaid kohustusi.
Jätta kohtukulud kummagi poole enda kanda.
(1) .
(2)  – EÜT L 164, lk 3; ELT eriväljaanne 06/02, lk 262.
(3)  – Muudetud 22. aprilli 2005. aasta seadusega, selleks et pärast Poola ühinemist Euroopa Liiduga võtta Poola õigusesse üle direktiivi 94/22 sätted ( Dziennik Ustaw, edaspidi „ Dz. U. ”, 2005, nr 228 järjekorranumber 1947).
(4)  – Dz. U . 2007, nr 155, järjekorranumber 1095).
(5)  – Lõpuks võeti uus seadus vastu 9. juunil 2011.
(6)
– Vt näiteks 8. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-33/04: komisjon vs.
Luksemburg (EKL 2005, lk I-10629, punkt 36).
(7)
– 11. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-139/00: komisjon vs.
Hispaania (EKL 2002, lk I-6407, punkt 19); 14. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-433/03: komisjon vs.
Saksamaa (EKL 2005, lk I-6985, punkt 28) ja 7. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-484/04: komisjon vs. Ühendkuningriik (EKL 2006, lk I-7471, punkt 25).
(8)
– Vt nt komisjoni hagiavalduse punktid 41–51 ja 64–68.
(9)
– Hagis sisaldub üksnes üldine viide geoloogiliste tööde ja kaevandamisseaduse „artiklitele 7–29” ja „15–21” (vastavalt komisjoni hagiavalduse punktid 26 ja 59).
(10)
– 16. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C-456/03: komisjon vs. Itaalia (EKL 2005, lk I-5335, punktid 36 ja 37).
(11)
– Vt näiteks 18. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-186/06: komisjon vs.
Hispaania (EKL 2007, lk I-12093, punkt 18). See otsus kuulutas vastuvõetamatuks ühe komisjoni hagis esitatud väite, kuna selles esitatud etteheited erinesid kohtueelses menetluses esitatutest ja seega rikuti eespool mainitud terviklikkuse ja täpsuse nõudeid.
(12)
– Peale selle on olemas mitu geograafilist piirkonda, mille puhul maardla kasutusvaldus seatakse, ilma et selleks oleks tarvis korraldada pakkumismenetlust. Seda antud hagis aga ei käsitleta ja see tundub olevat kooskõlas direktiivi 94/22 artikli 3 lõikes 3 sätestatuga.
(13)
– Kohtuasi C-338/09, EKL 2010, lk I-13927.
(14)
– Punkt 37.
(15)
– Otsuse punktid 38–40.
(16)
– Selline olukord võib tegelikult tekkida üksnes juhul, kui geoloogilised dokumendid koostanud ettevõtja otsustab jätta pakkumismenetluses osalemata ja seega ei kasuta eesõigust, mille annab talle kaheks aastaks artikli 12 lõige 1.
(17)
– Kohtujuristi kursiiv.