62013CO0028(01)_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C‑28/13 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 16. jaanuaril 2013 esitatud apellatsioonkaebus,
Gabi Thesing, elukoht London (Ühendkuningriik),
Bloomberg Finance LP, asukoht Wilmington (Ühendriigid),
esindajad: solicitor M. Stephens ja solicitor R. Lands ning T. Pitt‑Payne, QC,
apellandid,
teine menetluse pool:
Euroopa Keskpank (EKP), esindajad: M. López Torres ja S. Lambrinoc,
kostja esimeses kohtuastmes,
Euroopa Kohus
(viies koda),
koosseisus: koja president T. von Danwitz (ettekandja) ning kohtunikud E. Juhász, A. Rosas, D. Šváby ja C. Vajda,
kohtujurist: P. Mengozzi,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi põhistatud määrusega vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 181,
on teinud järgmise
määruse
Kohtuotsuse põhistus
1. Apellatsioonkaebuses paluvad Thesing ja Bloomberg Finance LP (edaspidi „Bloomberg”) tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 29. novembri 2012. aasta otsus kohtuasjas T‑590/10: Thesing ja Bloomberg Finance vs . EKP (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega Üldkohus jättis rahuldamata nende hagi, milles paluti tühistada 21. oktoobri 2010. aasta kirjaga edastatud Euroopa Keskpanga (EKP) juhatuse otsus, mis keelas tutvuda kahe dokumendiga Kreeka Vabariigi eelarvepuudujäägi ja valitsemissektori võla kohta (edaspidi „vaidlusalune otsus”).
Õiguslik raamistik
2. Euroopa Keskpanga 4. märtsi 2004. aasta otsuse 2004/258/EÜ, üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Keskpanga dokumentidele (ELT L 80, lk 42; ELT eriväljaanne 01/05, lk 51) eesmärk on vastavalt selle artiklile 1 „määratleda EKP poolt EKP dokumentidele üldsuse juurdepääsu võimaldamise tingimused ja piirangud”.
3. Selle otsuse artikli 2 lõige 1 sätestab, et „[i]gal liidu kodanikul ja igal füüsilisel või juriidilise isikul, kes elab või kelle registreeritud asukoht on liikmesriigis, on õigus juurdepääsule EKP dokumentidele, võttes arvesse käesolevas otsuses määratletud tingimusi ja piiranguid”.
4. Otsuse 2004/258 artikli 4 lõiked 1‐3 sätestavad:
„1. EKP keeldub juurdepääsu võimaldamisest dokumentidele, mille avalikustamine võiks kahjustada järgmise kaitset:
a) avalikud huvid seoses järgmisega:
– EKP otsuseid tegevate organite menetluste konfidentsiaalsus,
– ühenduse või liikmesriigi monetaar-, finants- või majanduspoliitikala,
– EKP või RKP‑de sisefinantsid,
– euro pangatähtede ehtsuse kaitse,
– avalik julgeolek,
– rahvusvahelised finants-, monetaar- või majandussuhted;
[…]
2. EKP keeldub juurdepääsu võimaldamisest dokumentidele, mille avalikustamine võiks kahjustada järgmise kaitset:
– füüsilise või juriidilise isiku ärihuvid, sealhulgas intellektuaalomand,
– kohtumenetlus ja õigusabi,
– kontrolli, uurimise ja auditi eesmärk,
kui puudub ülekaalukas üldine huvi avalikustamiseks.
3. Juurdepääsu dokumendile, mis sisaldab arutluste ja eelkonsultatsioonide osaks olnud arvamusi EKP või RKP‑de sisekasutuseks, ei võimaldata ka pärast otsuse vastuvõtmist, kui puudub ülekaalukas üldine huvi avalikustamiseks.”
5. Selle otsuse artikli 7 lõige 2 sätestab, et „[o]salise või täieliku keeldumise korral võib taotleja 20 tööpäeva jooksul EKP vastuse saamisest alates teha kordustaotluse, milles palub EKP juhatusel see seisukoht läbi vaadata […]”.
Vaidluse taust ja vaidlusalune otsus
6. G. Thesing on ajakirjanik. Ta töötab Bloombergis, mis tegutseb Londonis (Ühendkuningriik) nime all Bloomberg News.
7. 20. augustil 2010 taotles G. Thesing EKP‑lt juurdepääsu kahele dokumendile, mis käsitlesid tuletisinstrumentidega tehingute kasutamist Kreekas ja eurotsoonis eelarvepuudujäägi rahastamiseks ning valitsussektori võla juhtimiseks. EKP sekretariaadi ja keeleteenuste peadirektori 17. septembri 2010. aasta kirjaga teatas EKP G. Thesingile otsusest taotletud dokumentidele juurdepääsu mitte anda.
8. 28. septembril 2010 esitasid apellandid EKP‑le otsuse 2004/258 artikli 7 lõike 2 alusel kordustaotluse, paludes EKP juhatusel muuta oma seisukohta seoses keeldumisega asjassepuutuvatele dokumentidele juurdepääsu mitte anda.
9. 21. oktoobri 2010. aasta kirjaga teavitas EKP president G. Thesingit vaidlusalusest otsusest. See põhines üldise huvi kaitsel seoses Euroopa Liidu ja Kreeka Vabariigi majanduspoliitikaga ning EKP siseste arutluste ja konsultatsioonide kaitsel otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 1 punkti a teise taande ja artikli 4 lõike 3 alusel. Teise dokumendi puhul oli keeldumise aluseks ka füüsilise või juriidilise isiku ärihuvid vastavalt selle otsuse artikli 4 lõike 2 esimesele taandele.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
10. Apellandid esitasid hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 27. detsembril 2010, nõudes vaidlusaluse otsuse tühistamist, seda, et EKP võimaldaks neil tutvuda asjassepuutuvate dokumentidega ja et kohtukulud mõistetaks välja EKP‑lt.
11. EKP palus hagi rahuldamata jätta ja mõista kohtukulud välja apellantidelt.
12. Menetlustoimingute raames nõudis Üldkohus kaks asjassepuutuvat dokumenti EKP‑lt välja, täpsustades, et neid ei edastata apellantidele. EKP täitis selle kohustuse ette nähtud tähtaja jooksul.
13. Üldkohus jättis hagi osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu rahuldamata, mõistes kohtukulud välja apellantidelt.
14. Ta otsustas muu hulgas, et EKP võis õigustatult põhjendada dokumentidele juurdepääsu andmisest keeldumist juurdepääsuõiguse erandiga, mis on ette nähtud otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 1 punkti a teises taandes.
Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded
15. Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:
– tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
– tühistada vaidlusalune otsus;
– tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles neil mõistetakse välja EKP kohtukulud, ja
– teise võimalusena suunata kohtuasi tagasi Üldkohtule, et ta lahendaks asja kooskõlas apellatsioonkaebuses tõstatatud ja Euroopa Kohtu lahendatud õiguslike küsimustega.
16. EKP palub Euroopa Kohtul apellatsioonkaebus rahuldamata jätta ja mõista kohtukulud välja apellantidelt.
17. Euroopa Kohtu presidendi 6. novembri 2013. aasta kohtumäärusega jäeti rahuldamata Media Legal Defence Initiative’i, Access Info Europe’i ja Guardian News and Media Ltd menetlusse astumise avaldused.
Apellatsioonkaebus
18. Kodukorra artikkel 181 sätestab, et kui apellatsioonkaebus on tervikuna või osaliselt ilmselgelt vastuvõetamatu või ilmselgelt põhjendamatu, võib Euroopa Kohus ettekandja-kohtuniku ettepanekul ja pärast kohtujuristi ärakuulamist igal ajal jätta apellatsioonkaebuse või vastuapellatsioonkaebuse põhistatud määrusega tervikuna või osaliselt rahuldamata.
19. Apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitavad apellandid viis väidet, millest viimane puudutab kohtukulude kandmise otsust.
Esimene kuni neljas väide
Poolte argumendid
20. Esimeses väites leiavad apellandid, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi otsuse 2004/258 artikli 4 lõike 1 punkti a tõlgendamisel. Teine väide puudutab Üldkohtu poolt õigusnormi rikkumist järelduse tõttu, et EKP võis õigustatult otsustada, et taotletud dokumentide avalikustamine apellantide poolt oleks kahjustanud liidu ja Kreeka Vabariigi majanduspoliitikat. Kolmas väide puudutab Roomas 4. novembril 1950 alla kirjutatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 10 väära tõlgendamist. Neljandas väites leiavad apellandid, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi, jättes analüüsimata nende argumendid seoses otsuse 2004/258 artikli 4 lõigetega 2 ja 3.
21. EKP leiab esiteks, et apellatsioonkaebus on vastuvõetamatu. Tema hinnangul ei vasta apellatsioonkaebus esiteks sisunõuetele, mis on ette nähtud Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklites 21, 56 ja 58 ning kodukorra artiklis 169. Täpsemalt, apellandid ei too konkreetselt esile neid vaidlustatud kohtuotsuse põhjendusi ega selle punkte, mida apellatsioonkaebuses vaidlustatakse. Seda puudust ei saa kõrvaldada asjakohaste punktide mainimisega repliigis. Lisaks piirduvad apellandid väitega, et Üldkohus on rikkunud mitut õigusnormi, esitamata aga selle väite põhjendamiseks argumente.
22. Teiseks on EKP seisukohal, et apellatsioonkaebuses ei ole täidetud Euroopa Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punktis d ette nähtud vorminõuded, kuna apellandid esitasid ainult „lühiülevaate apellantide väidetest ja peamistest argumentidest”, mis ei sisalda õigusväiteid ja ‑argumente, millele nad tuginevad.
Euroopa Kohtu hinnang
23. Esimeses kuni neljandas väites kritiseerivad apellandid Üldkohtu põhjenduskäigu eri osi.
24. Kuid nendest väidetest ei nähtu kusagilt, millised on vaidlustatud kohtuotsuse need punktid, milles on väidetavalt õigusnormi rikutud, ega ka argumentatsiooni, millega soovitakse tõendada, kuidas on Üldkohus õigusnormi rikkunud. Isegi kui väidete raames minnakse apellatsioonkaebuses kaugemale nende väidete lihtsast kirjeldusest, piirdutakse selles nõuete esitamisega ilma muu selgituseta.
25. Nagu Euroopa Kohus on korduvalt otsustanud, näidatakse apellatsioonkaebuses täpselt selle otsuse kritiseeritavad osad, mille tühistamist nõutakse, samuti seda nõuet konkreetselt toetavad õigusargumendid; vastasel juhul on apellatsioonkaebus või asjassepuutuv väide vastuvõetamatu (vt muu hulgas 28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P‐C‑208/02 P ja C‑213/02 P: Dansk Rørindustri jt vs . komisjon, EKL 2005, lk I‑5425, punkt 426, 18. juuli 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑501/11 P: Schindler Holding jt vs . komisjon, punkt 43, 3. oktoobri 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑120/12 P: Rintisch vs . Siseturu Ühtlustamise Amet, punkt 49, ning 7. novembri 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑560/12 P: Wam Industriale vs . komisjon, punkt 42). Nendele tingimustele ei vasta apellatsioonkaebus, mis ei sisalda mingit argumentatsiooni, milles näidataks konkreetselt ära see õigusnormi rikkumine, mis antud kohtuotsuses väidetavalt tehtud on (vt muu hulgas 27. juuni 2013. aasta määrus kohtuasjas C‑566/12 P: Baleanu vs . komisjon, punkt 13, ja eespool viidatud kohtuotsus Wam Industriale vs . komisjon, punkt 42).
26. Samuti on Euroopa Kohus toonitanud, et Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 ja tema kodukorra artikli 168 lõike 1 punktis d kehtestatud nõuetele vastamiseks ei piisa väidete üldsõnalisest kirjeldusest apellatsioonkaebuses (vt muu hulgas 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑51/92 P: Hercules Chemicals vs . komisjon, EKL 1999, lk I‑4235, punkt 113, ja eespool viidatud kohtuotsus Wam Industriale vs . komisjon, punkt 43).
27. Selle kohta on kodukorra artikli 169 lõikes 2 täpsustatud, et õigusväidetes ja -argumentides näidatakse täpselt, millised Üldkohtu lahendi põhjenduse punktid vaidlustatakse.
28. Nimelt ei saa apellatsioonkaebusele, mis nendele nõuetele ei vasta, anda õiguslikku hinnangut, mis võimaldaks Euroopa Kohtul täita antud valdkonnas oma ülesannet ja viia läbi õiguspärasuse kontrolli (eespool viidatud kohtuotsus Wam Industriale vs . komisjon, punkt 44).
29. Lisaks võimaldab kodukorra artikli 169 lõikes 2 sätestatud reegel säilitada isikute võrdsuse. Nimelt, Euroopa Kohtu võimalus teha hõlpsasti kindlaks vaidlustatud kohtuotsuse põhjenduse vaidlustatud punktid sõltub mitmest tegurist, nagu vaidlustatud kohtuotsuse pikkus, apellatsioonkaebuse pikkus, väidete arv ja nii vaidlustatud kohtuotsuse kui apellatsioonkaebuse põhjenduskäigu keerukus. Ent apellatsioonkaebuse vastuvõetavus ei saa sõltuda nendest teguritest.
30. Lisaks ei saa repliigiga kõrvaldada puudust, mis tuleneb selle sätte järgimata jätmisest apellatsioonkaebuses, arvestades funktsiooni, mis on sellel menetlusdokumendil vastavalt nimetatud kodukorra artikli 175 lõikele 1.
31. Seega arvestades Euroopa Kohtule esitatud argumentatsiooni laadi, nagu seda on kirjeldatud eespool, tuleb esimene kuni neljas väide ilmse vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
Viies väide, mis puudutab õigusnormi rikkumist seoses kohtukulude kandmisega
32. Apellandid väidavad, et Üldkohus ei oleks pidanud neilt välja mõistma EKP kohtukulusid, kuna nad ise ei nõudnud, et hagi rahuldamise korral mõistetaks nende kohtukulud välja EKP‑lt.
33. Selle kohta piisab, kui meenutada, et väljakujunenud kohtupraktikas on asutud seisukohale, et olukorras, kus apellatsioonkaebuse kõik teised väited on tagasi lükatud, tuleb väited kohtukulusid puudutava Üldkohtu otsuse väidetava õigusvastasuse kohta vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 teise lõigu alusel, mille kohaselt ei saa apellatsioonkaebuse aluseks olla üksnes kohtukulude summa või see, kumba poolt on kohustatud neid tasuma (vt muu hulgas 30. septembri 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑57/00 P ja C‑61/00 P: Freistaat Sachsen jt vs . komisjon, EKL 2003, lk I‑9975, punkt 124, 5. juuli 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑263/09 P: Edwin vs . Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2011, lk I‑5853, punkt 78, ning 14. novembri 2013. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑514/11 P ja C‑605/11 P: LPN ja Soome vs . komisjon, punkt 100).
34. Kuna apellantide esitatud apellatsioonkaebuse kõik teised väited on tagasi lükatud, tuleb järelikult viimane, kohtukulude jaotust käsitlev väide tunnistada vastuvõetamatuks.
35. Arvestades, et ühegi apellantide esitatud väitega ei nõustutud, tuleb apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
36. Kodukorra artikli 184 lõikes 2 on sätestatud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotamise.
37. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste lahendamisel, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna G. Thesing ja Bloomberg on kohtuvaidluse kaotanud ning EKP on kohtukulude hüvitamist nõudnud, tuleb kohtukulud neilt välja mõista.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) määrab:
1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2. Mõista kohtukulud välja Gabi Thesingilt ja Bloomberg Finance LP‑lt.