62020TJ0370_RES
Kohtuasi T‑370/20
KL
versus
Euroopa Investeerimispank (EIP)
Üldkohtu (neljas koda) 24. novembri 2021. aasta otsus
Avalik teenistus – EIP personal – Terviseseisund – Töövõime – Põhjuseta töölt puudumine – Tühistamishagi – Mõiste „töövõimetus“ – Täielik pädevus – Rahalised vaidlused – Invaliidsuspensioni tagasiulatuv maksmine – Kahju hüvitamise hagi
Ametnikud – Euroopa Investeerimispanga teenistujad – Sotsiaalkindlustus – Õnnetusjuhtumi‑ ja kutsehaiguskindlustus – Töövõimetus – Mõiste – Hindamine pangas täidetavate tööülesannete suhtes
(Ametnike personalieeskirjad, artikkel 78; Euroopa Investeerimispanga personalieeskirjad, artikkel 14)
(vt punktid 83–89 ja 100)
Ametnikud – Euroopa Investeerimispanga teenistujad – Sotsiaalkindlustus – Õnnetusjuhtumi‑ ja kutsehaiguskindlustus – Töövõimetus – Töövõimetuskomitee – Pädevus – Selle hindamine, kas teenistuja on võimeline töötama väljaspool panka – Välistamine
(vt punktid 90–93)
Ametnike hagid – Euroopa Investeerimispanga teenistujad – Personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 analoogia alusel kohaldamine – Täielik pädevus – Rahalised vaidlused – Mõiste – Hagi, milles nõutakse invaliidsuspensioni tagasiulatuvat maksmist – Hõlmamine
(ELTL artikkel 266; ametnike personalieeskirjad, artikli 91 lõige 1)
(vt punktid 109–113 ja 117–124)
Kokkuvõte
Hageja KL töötab Euroopa Investeerimispangas (EIP). Pärast hageja mitut töölt puudutud ajavahemikku alustas EIP menetlust töövõimetuskomitees, kusjuures kuni komitee arvamuse andmiseni loeti hageja ajutiselt täielikult töövõimetuks. Pärast hageja terviseseisundi hindamist jõudis töövõimetuskomitee üksmeelsele järeldusele, et hageja ei ole enam suuteline EIPs töötama, kuid on endiselt võimeline töötama üldisel tööturul. Seetõttu tegi EIP kaks otsust, millega hageja tunnistati töövõimeliseks ja põhjuseta töölt puudunuks alates kuupäevast, mil ta EIP nõudel oleks pidanud taas tööle asuma. Lepitusmenetluse ebaõnnestumise järel esitas hageja Üldkohtule hagi nende kahe otsuse peale ja EIP presidendi otsuse peale, millega need kaks otsust jõusse jäeti (edaspidi koos „vaidlustatud otsused“).
Üldkohus rahuldas hagi ja tühistas vaidlustatud otsused. Üldkohus määratles oma otsuses EIP personalieeskirjade rakendamiseks vastu võetud sätetes oleva mõiste „töövõimetus“ selliselt, et seda tuleb hinnata EIP suhtes, mitte üldise tööturu suhtes. Samuti kasutas Üldkohus „täielikku pädevust“, mis on talle rahaliste vaidluste osas antud Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“) artiklis 91, mida kohaldatakse analoogia alusel EIP teenistujate suhtes. Lisaks täpsustas Üldkohus nende kahe mõiste piire.
Üldkohtu hinnang
Kõigepealt märkis Üldkohus töövõimetuskomitee arvamuse moodustavate dokumentide vastuvõetavuse kohta, et dokumenti ei saa kõrvale jätta põhjusel, et sellel märgitud kuupäev ei ole see kuupäev, mil töövõimetuskomitee hageja läbi vaatas.
Edasi tugines Üldkohus mõiste „töövõimetus“ tõlgendamisel analoogia alusel personalieeskirjade artiklitele 78 ja 5 ning EIP töötajatele kohaldatava pensioniskeemi üleminekueeskirjade artiklile 51‑1, millest tuleneb, et EIPs töövõimetuks tunnistatud teenistuja võib tegelda tasustatud tegevusega väljaspool seda asutust tingimusel, et tema erinevad tulud ei ületa netotöötasu, mida ta sai siis, kui ta EIPs töötas.
Lisaks on EIP moodustatud töövõimetuskomiteed EIP organid ja seega puudub neil õiguslik pädevus hinnata, kas hageja on võimeline täitma oma ametiülesandeid väljaspool seda asutust. Nimetatud komiteed on nimelt õiguslikult pädevad otsustama selle üle, kas EIP töötajad on võimelised töötama selles institutsioonis. Otsustamaks, kas need isikud on võimelised töötama väljaspool EIPd, peavad teiste institutsioonide või liikmesriigi asutuste moodustatud komiteed asjaomase isiku läbi vaatama.
Otsustades hageja võime üle töötada üldisel tööturul, sekkus töövõimetuskomitee seega selliste komiteede pädevusse, mistõttu on oht, et tema hinnang hageja võimele töötada üldisel tööturul läheb vastuollu hinnanguga, mille võivad anda teiste institutsioonide või liikmesriigi asutuste moodustatud töövõimetuskomiteed.
Üldkohus leidis niisiis, et mõistet „töövõimetus“ EIP töötajatele kohaldatava pensioniskeemi üleminekueeskirjade artikli 46‑1 ja EIP personalile kohaldatavate haldussätete artikli 11.1 tähenduses tuleb tõlgendada nii, et sellega peetakse silmas EIP teenistujat, kelle puhul on EIP moodustatud töövõimetuskomitee tuvastanud, et ta ei ole võimeline jätkama oma tööülesannete või samaväärsete tööülesannete täitmist EIPs.
Lõpuks tuletas Üldkohus meelde, et EIP ja tema teenistujate vahelistele vaidlustele tuleb kohaldada personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 teises lauses sätestatud reeglit. See säte annab liidu kohtule rahaliste vaidluste puhul täieliku pädevuse, mille raames ta võib, kui selleks on alust, mõista omal algatusel kostjalt välja hüvitise viimase eksimuse tõttu tekkinud kahju eest ning sellisel juhul hinnata tekkinud kahju ex aequo et bono kohtuasja kõiki asjaolusid arvestades.
Liidu kohtule antud täielik pädevus annab talle volitused muu hulgas lahendada lõplikult tema menetluses olevad vaidlused ja tagada avalikku teenistust puudutavates kohtuasjades tehtud tühistamisotsuste praktiline tõhusus. Kui liidu kohus kasutab oma täielikku pädevust, ei tee ta asjasse puutuvatele institutsioonidele või asutustele ettekirjutusi, vaid tal on vajaduse korral pädevus teha nende asemel otsuseid, mis paratamatult tulenevad järeldustest, mis ta vaidlusele õigusliku hinnangu andmise tulemusel teeb.
Üldkohus tuletas sellega seoses meelde, et „rahalised vaidlused“ selle sätte mõttes ei ole mitte ainult teenistujate poolt liidu institutsiooni või asutuse vastu esitatud vastutuse tuvastamise hagid, vaid ka kõik need vaidlused, milles kohustatakse liidu institutsiooni või asutust maksma teenistujale rahasumma, mis viimase hinnangul tuleb talle personalieeskirjade või muu teenistussuhteid reguleeriva akti alusel välja maksta.
Konkreetses asjas on vaidlus rahaline, kuna hageja palub liidu kohtul teha otsus selle kohta, kas otsus jätta ta töövõimetuks tunnistamata on õiguspärane, ja kohustada EIPd maksma talle teatav rahasumma. Nimelt on otsusel, milles leitakse, et hageja „ei ole töövõimetu“, otsesed tagajärjed tema jätkuvale teenistusele EIP teenistujana ja seega tema töötasule ja rahalistele õigustele.
Lisaks tõdes Üldkohus, et tehes uue otsuse, milles tunnistatakse hageja töövõimetuks, on EIP‑l üksnes kaalutlusõiguseta pädevus, mistõttu on ta kohustatud tegema halduslikke järeldusi töövõimetuskomitee otsuse alusel.
Seetõttu kohustas Üldkohus EIPd maksma hagejale invaliidsuspensioni. Kuid ta jättis rahuldamata hageja mittevaralise kahju hüvitamise nõude, olles leidnud, et hageja ei ole tõendanud, et seda kahju ei saaks täielikult hüvitada vaidlustatud otsuste tühistamisega, millega ühtlasi mõistetakse EIP‑lt hageja kasuks välja kõik rahalised hüvitised, millest ta tühistatud otsuste tõttu ilma jäi.