62011CC0402
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
YVES BOT
esitatud 5. juulil 2012 (
1
)
Kohtuasi C-402/11 P
Jager & Polacek GmbH
versus
Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)
„Apellatsioonkaebus — Ühenduse kaubamärk — Määrus (EÜ) nr 40/94 — Määrus (EÜ) nr 2868/95 — Vastulausemenetlus ühenduse kaubamärgi registreerimisel — Vastulause vastuvõetavuse kontrollimise etapi järel võetava akti õiguslik olemus — Tühistamismenetlus — Tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte — Õiguskindluse põhimõte”
1.
Kas akt, millega Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (edaspidi „ühtlustamisamet”) tunnistab ühenduse kaubamärgi registreerimisele esitatud vastulause vastuvõetavaks, kujutab endast lihtsat vastulause „menetlust korraldavat meedet” või „otsust” liidu õiguse tähenduses?
2.
Selline on sisuliselt küsimus, mida tuleb käsitleda käesolevas apellatsioonimenetluses, mille Jager & Polacek GmbH algatas Euroopa Liidu Üldkohtu 12. mai 2011. aasta otsuse peale kohtuasjas T-488/09: Jager & Polacek vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (
2
). Vastus sellele küsimusele selgitab esiteks välja, millised õiguskaitsevahendid sellise akti vastu on huvitatud isiku käsutuses, ning teiseks, millistel tingimustel võib ühtlustamisamet selle akti tühistada.
I. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse kaubamärgi registreerimise vastu esitatud vastulause menetluslik käsitlemine
3.
Vastavalt määruse nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (
3
) artikli 8 lõikele 4 võib ühtlustamisamet registreerimata varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu korral keelduda kaubamärki registreerimast. Asjaomane vastulause tuleb esitada vastavalt kõnealuse määruse artiklile 42. Vastulause peab olema vormistatud kirjalikult, see peab olema põhjendatud, see tuleb esitada kolme kuu jooksul pärast ühenduse kaubamärgitaotluse avaldamist ning see loetakse esitatuks alles pärast vastulause esitamise lõivu tasumist.
4.
Liidu seadusandja on vastulausemenetluse korra sätestanud määruse (EÜ) nr 2868/95 (
4
) eeskirjades 15–22. Vastulause vastuvõetavuse kontrollimise eeskirjad on täpsustatud rakendusmääruse eeskirjas 17, mis on sõnastatud järgmiselt:
„1.
Kui vastulause esitamise lõivu ei ole tasutud vastulause esitamise tähtaja jooksul, ei loeta vastulauset esitatuks. […]
2.
Kui vastulauset ei ole esitatud vastulause esitamise tähtaja jooksul või kui vastulauses pole selgelt määratletud, millise taotluse vastu see on esitatud või millise varasema märgi […] alusel see eeskirja 15 lõike 2 punktide a ja b kohaselt on esitatud või kui selles puuduvad eeskirja 15 lõike 2 punktis c sätestatud alused vastulause esitamiseks ning kui need puudused pole kõrvaldatud enne vastulause esitamise tähtaja lõppemist, lükkab [ühtlustamis]amet vastulause vastuvõetamatuna tagasi.
3.
Kui vastulause esitaja ei ole esitanud eeskirja 16 lõikes 1 sätestatud tõlget, lükatakse vastulause vastuvõetamatuna tagasi. […]
4.
Kui vastulause ei vasta eeskirja 15 teistele sätetele, teatab [ühtlustamis]amet sellest vastulause esitajale ning palub tal leitud puudused kahe kuu jooksul kõrvaldada. Kui puudused pole määratud tähtajaks kõrvaldatud, lükkab [ühtlustamis]amet vastulause vastuvõetamatuna tagasi.
5.
Taotlejale teatatakse kõikidest lõike 1 kohaselt leitud puudustest, mistõttu vastulauset pole vastuvõetavaks tunnistatud, ning kõikidest lõigete 2, 3 ja 4 kohaselt tehtud otsustest vastulause vastuvõetamatuna tagasilükkamise kohta.”
5.
Rakendusmääruse eeskirja 17 kohaselt peab vastulause seega vastama rakendusmääruse eeskirja 15 lõike 2 punktides a–c ettenähtud absoluutsetele vastuvõetavuse kriteeriumidele (
5
). Nii peab vastulause sisaldama vastulause objektiks oleva taotluse toimiku numbrit ning ühenduse kaubamärgi taotleja nime, vastulause objektiks oleva varasema kaubamärgi täpset määratlust ning kinnitust selle kohta, et määruse nr 40/94 artikli 8 lõikes 4 esitatud nõuded on täidetud.
6.
Vastulause peab vastama ka rakendusmääruse eeskirja 15 lõike 2 punktides d–h sisalduvatele vastuvõetavuse tingimustele. Vastulauses peab nimelt olema kirjas varasema kaubamärgi registreerimistaotluse esitamise kuupäev ja võimaluse korral ka selle registreerimis- ja prioriteedikuupäev, varasema kaubamärgi kujutis, kaubad ja teenused, millel vastulause põhineb, vastulause esitaja – vajaduse korral tema esindaja – nimi ja aadress.
7.
Rakendusmääruse eeskirja 18 lõige 1 sätestab alljärgnevat:
„Kui vastulause on eeskirja 17 kohaselt tunnistatud vastuvõetavaks, saadab [ühtlustamisamet] osalistele teatise, juhtides nende tähelepanu sellele, et vastulausemenetlus loetakse alanuks kaks kuud pärast teatise kättesaamist. […]”
8.
Järgmiseks täpsustab selle määruse eeskiri 19, mis laadi asjaolusid ja tõendeid peab vastulause esitaja oma vastulause toetamiseks esitama või täiendama. Eelkõige peab vastulause esitaja kõnealuse eeskirja lõike 2 kohaselt esitama tõendeid oma varasema kaubamärgi olemasolu, kehtivuse ja kaitse ulatuse kohta.
9.
Viimaseks täpsustab liidu seadusandja rakendusmääruse eeskirja 20 raames vastulause läbivaatamist reguleerivaid menetlusnorme.
B. Ühtlustamisameti otsuste tühistamise eeskirjad
10.
Määruse nr 40/94 artikkel 77a sätestab ühtlustamisameti otsuse tühistamise korra. See säte näeb ette:
„1.   Kui [ühtlustamis]amet on […] võtnud vastu otsuse, mis sisaldab ilmset [ühtlustamis]ametile omistatavat menetluslikku viga, tagab ta […] otsuse tühistamise.
2.   […] tühistamise […] teeb kas [ühtlustamis]ameti enda algatusel või ühe menetlusosalise taotlusel […] otsuse teinud osakond. Tühistamine […] toimub kuue kuu jooksul alates kuupäevast, mil […] võeti vastu otsus, pärast menetlusosalistega […] konsulteerimist.
[…]”
11.
Niisuguse otsuse tühistamise menetlust täpsustab rakendusmääruse eeskiri 53a. Selle eeskirja kohaselt peab ühtlustamisamet teatama kavatsetud tühistamisest poolele, keda see mõjutab, ning viimane võib esitada oma seisukoha.
II. Kohtuasja taust
12.
Vaidluse tausta, menetluse Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsuse võib kokku võtta järgmiselt (
6
).
13.
Apellant esitas 25. märtsil 2008 määruse nr 40/94 artikli 42 alusel vastulause RT Mediasolutions s.r.o. (
7
) taotlusele registreerida sõnamärk „REDTUBE”.
14.
20. mai 2008. aasta kirjadega edastas ühtlustamisameti kaubamärgiosakond mõlemale menetluspoolele teatise. Neis kirjades märkis ühtlustamisamet, et vastulause tunnistati vastuvõetavaks, niivõrd kui selle aluseks oli varasem registreerimata kaubamärk Redtube. Ta andis pooltele teada, et lepitusperiood lõpeb 21. juulil 2008 ja vastulausemenetluse võistlev etapp algab 22. juulil 2008. Lisaks määras ta tähtajad, mille jooksul apellant pidi oma taotlust põhjendama ja RT Mediasolutions sellele vastama.
15.
RT Mediasolutions juhtis 10. septembril 2008 tähelepanu asjaolule, et apellant ei olnud ettenähtud tähtaja jooksul tasunud vastulause esitamise lõivu ning taotles seetõttu ühtlustamisametilt esiteks 20. mai 2008. aasta teatise tühistamist ja teiseks tuvastamist, et vastulause loetakse mitteesitatuks.
16.
Ühtlustamisameti kaubamärgiosakond saatis 2. oktoobril 2008 apellandile kirja pealkirjaga „Parandus”, milles ta andis viimasele teada, et 20. mai 2008. aasta kiri oli saadetud ekslikult ning tuleb lugeda ainetuks. RT Mediasolutionsi vastavasisulise taotluse alusel võttis ühtlustamisameti vastulausete osakond 22. jaanuaril 2009 vastu otsuse, milles luges vastulause mitteesitatuks põhjusel, et vastulause esitamise lõiv oli ettenähtud tähtaja jooksul tasumata jäetud.
17.
Apellant esitas 20. märtsil 2009 selle otsuse peale kaebuse, leides et ühtlustamisamet võttis 20. mail 2008 vastu otsuse, millega tunnistas vastulause vastuvõetavaks, ning seda otsust ei olnud määruse nr 40/94 artiklis 77a ette nähtud menetlusnormide kohaselt tühistatud. Ühtlustamisameti neljas apellatsioonikoda lükkas need väited 29. septembril 2009 tagasi eelkõige põhjusel, et 20. mai 2008. aasta kiri kujutas endast lihtsat menetlust korraldavat meedet, mitte otsust.
III. Poolte nõuded Üldkohtus
18.
Hagiavaldusega, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 4. detsembril 2009, esitas apellant hagi ühtlustamisameti neljanda apellatsioonikoja 29. septembri 2009. aasta otsuse tühistamiseks.
19.
Apellant esitas hagi toetuseks kolm väidet. Käsitlen ainult teist väidet, kuna see on ainsana käesoleva apellatsioonimenetluse esemeks.
20.
Teise väite kohaselt on rikutud määruse nr 40/94 artikli 77a lõikeid 1 ja 2. Apellant märkis selle väite toetuseks, et ühtlustamisameti 20. mai 2008. aasta teatise näol on tegemist otsusega. Nimelt, kuna rakendusmääruse eeskirja 17 lõike 5 kohaselt tunnistatakse vastulause mitteesitatuks või vastuvõetamatuks otsusega, siis tuleneb actus contrarius’e või vormilise järjepidevuse põhimõttest, et akti puhul, millega ühtlustamisamet tunnistab vastulause vastuvõetavaks, peab samuti olema tegemist „otsusega”.
21.
Seetõttu leidis apellant, et otsuse saab tühistada üksnes menetluses, mis on ette nähtud määruse nr 40/94 artiklis 77a, tõlgendatuna koos rakendusmääruse eeskirjaga 53a.
22.
Üldkohus asus seisukohale, et 20. mai 2008. aasta kirja puhul ei ole tegemist mitte otsuse, vaid pelgalt vastulausemenetlust korraldava meetmega. Esiteks leidis ta, et kiri kujutas endast apellandile vastulausemenetluse võistleva etapi alguspäeva kohta saadetud teatist ja üleskutset esitada vastulause aluseks olevad faktilised asjaolud, tõendid ja märkused. Teiseks ei toonud kiri Üldkohtu hinnangul apellandi jaoks kaasa mingeid õiguslikke tagajärgi. Lõpuks leidis Üldkohus, et kiri ei kujutanud endast ühtlustamisameti lõplikku seisukohavõttu vastulause vastuvõetavuse osas.
23.
Seejärel lükkas Üldkohus tagasi apellandi argumendid, mis tuginesid actus contrarius’e ja vormilise järjepidevuse põhimõttele. Lisaks leidis ta, et kuna 20. mai 2008. aasta kiri ei ole otsus, siis ei saa apellant tugineda õiguspärasele ootusele, mille kiri olevat tal tekitanud.
24.
Lõpuks tõdes Üldkohus, et see kohtuasi ei puuduta rahvusvahelist registreeringut, mille kehtivuspiirkonnana on määratletud Euroopa Liit, ja leidis, et puudub vajadus otsustada, milline õiguslik kvalifikatsioon tuleb anda teatistele, millega ühtlustamisamet teavitab Ülemaailmset Intellektuaalomandi Organisatsiooni vastuvõetavaks tunnistatud vastulausetest.
25.
Olles käsitlenud ka kahte ülejäänud väidet, jättis Üldkohus apellandi esitatud hagi vaidlustatud kohtuotsusega rahuldamata.
IV. Väited, mis pooled on esitanud Euroopa Kohtus
26.
Apellatsioonkaebuses palub apellant Euroopa Kohtul vaidlustatud kohtuotsus tühistada ja mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.
27.
Ühtlustamisamet palub jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja apellandilt.
V. Apellatsioonkaebus
28.
Apellant esitab üheainsa väite, et Üldkohus rikkus määruse nr 40/94 artikli 77a lõikeid 1 ja 2, mis näevad ette erimenetluse õigusvastase otsuse tühistamiseks.
29.
See väide koosneb kolmest osast. Esiteks leiab apellant, et Üldkohus rikkus õigusnormi, otsustades, et 20. mai 2008. aasta kiri kujutab endast pelgalt vastulausemenetlust korraldavat meedet, ning et seeläbi rikkus Üldkohus ka tõhusa kohtuliku kaitse ja õiguskindluse põhimõtteid. Teiseks väidab ta, et Üldkohus ei tõlgendanud õigesti teatise mõistet, kuna iseenesest võib see sisaldada ka otsust. Kolmandaks märgib apellant, et vaidlustatud kohtuotsus on puudulikult põhjendatud.
A. Väite esimene osa, mille kohaselt vaidlusalune akt on vääralt kvalifitseeritud ning rikutud on tõhusa kohtuliku kaitse ja õiguskindluse põhimõtteid
30.
Esimene osa sisaldab kahte etteheidet. Esiteks väidab apellant, et 20. mai 2008. aasta kiri, millega ühtlustamisamet luges tema vastuväite vastuvõetavaks, sisaldab otsust, ning seetõttu oleks see tulnud tühistada, järgides määruse nr 40/94 artiklis 77a ette nähtud menetlust. Teiseks heidab apellant Üldkohtule ette, et viimane rikkus tema õigust tõhusale kohtulikule kaitsele ja õiguskindluse põhimõtet.
31.
Ühtlustamisamet vaidleb nendele argumentidele vastu.
1. Esimene etteheide, et rikutud on õigusnormi seoses vaidlusaluse akti õigusliku olemusega
32.
On ilmne, et vaidlusalune menetlus ei ole selle kulgu ja selle käigus tehtud hindamisvigu arvestades rahuldav. Lisaks võib aru saada, et kuna vaidlusalust akti ei vormistatud „otsusena”, siis jäeti apellant algusest peale ilma menetluslikest tagatistest, mis on sätestatud määruse nr 40/94 artiklis 57, mis näeb ette otsuse peale kaebuse esitamise võimaluse, ja artiklis 77a, mis omakorda näeb ette otsust sisaldavate aktide tühistamist käsitlevad õigusnormid.
33.
Samas jagan Üldkohtu seisukohta, et selle akti puhul ei ole tegemist otsusega, eelkõige kuna see ei too apellandi jaoks kaasa siduvaid õiguslikke tagajärgi.
34.
Sellele järeldusele jõudmiseks on esiteks vaja meelde tuletada vaidlustatavate aktide olemust käsitlev Euroopa Kohtu praktika ning teiseks kontrollida vaidlusaluse akti sisu ja menetluslikku konteksti.
a) Tühistamishagi raames vaidlustatavate aktide olemust käsitlev Euroopa Kohtu praktika
35.
Väljakujunenud kohtupraktikast, mida Üldkohus on meenutanud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 90, ilmneb, et tühistamishagi ELTL artikli 263 tähenduses saab esitada üksnes niisuguste otsuste peale, mis tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi. Teisisõnu on Euroopa Kohus leidnud, et akt peab mõjutama hageja huve ja muutma selgelt tema õiguslikku seisundit (
8
).
36.
Väljakujunenud kohtupraktikast ilmneb ka, et kontrollimaks, kas aktil on niisugune mõju, tuleb lähtuda selle sisust, mitte vormist (
9
). Niisiis ei ole tähtsust asjaolul, et akti autor ei ole seda akti otsuseks nimetanud.
37.
See kohtupraktika võimaldab laiendada vaidlustamisvõimaluse ulatust aktidele, mis ei vasta vormi poolest „otsuse” tunnustele, kuid mis sisuliselt tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi. See kohtupraktika võimaldab vältida ka seda, et institutsioonid hoiduvad liidu kohtu kontrollist lihtsalt seeläbi, et rikuvad vorminõudeid, milleks on näiteks akti pealkiri, põhjendused või akti õigusliku aluse moodustavate õigusnormide nimetamine.
38.
Siduvate õiguslike tagajärgede olemasolu muutub eriti tähtsaks juhul, kui tuleb hinnata niisuguse akti vaidlustatavust, mis on võetud vastu mitmeetapilises haldusmenetluses, nagu seda on vastulause käsitlemise menetlus ühtlustamisametis. Ühtlustamisamet võtab selles menetluses vastu mitmeid akte, millega ta mitte ainult ei kohalda menetlust korraldavaid meetmeid, vaid annab ka lõpliku hinnangu taotluse põhjendatusele. Mitte kõik need aktid aga ei sisalda menetluspoolte jaoks siduvaid õiguslikke tagajärgi.
39.
Euroopa Kohus liigitab need aktid seega erinevatesse kategooriatesse.
40.
Esimesse kategooriasse kuuluvad aktid, millega institutsioon määrab lõplikult kindlaks oma seisukoha menetluse lõpus. Need aktid on vaidlustatavad aktid, kuivõrd nendel on siduvad õiguslikud tagajärjed ja nendele ei järgne ühtegi muud akti, mille peale võiks esitada tühistamishagi. Nii on see ühtlustamisameti otsuse puhul, millega ühtlustamisamet tunnistab ettevõtja vastulause põhjendatuks ja keeldub seetõttu ühenduse kaubamärki registreerimast.
41.
Teise kategooriasse kuuluvad vahepealsed aktid, mille eesmärk on lõpliku otsuse ettevalmistamine.
42.
Esiteks võib leida meetmeid, mis kujutavad endast põhimenetluse ühe eraldiseisva staadiumi lõppu ja tekitavad õiguslikke tagajärgi, ehkki need meetmed on võetud ettevalmistava menetluse raames (
10
).
43.
Selle kohta võib leida palju näiteid ELTL artiklite 101 ja 102 rakendamise menetlustest. Need menetlused on korraldatud mitmes järjestikuses etapis, nagu eelneva uurimise etapp, võistleva menetluse etapp ja seejärel ärakuulamise etapp. Nii nentis Euroopa Kohus kohtuotsustes Hoechst vs. komisjon (
11
) ja Orkem vs. komisjon (
12
), et otsused, milles Euroopa Komisjon palub ettevõtjatelt teavet või viib läbi uurimise kohapeal, on vaidlustatavad aktid.
44.
Niisamuti leidis Euroopa Kohus, et otsus, millega komisjon algatab oma esialgse analüüsi järel ametliku uurimismenetluse, kujutab endast vaidlustatavat akti (
13
). Euroopa Kohus leiab, et selline otsus toob asjaomasele liikmesriigile või asjaomastele ettevõtjatele kaasa õiguslikke tagajärgi, sest komisjon võib nõuda meetme peatamist. Euroopa Kohtu hinnangul on need tagajärjed lõpliku otsuse suhtes iseseisvad ja on võimalik, et neid ei saa muuta õiguspäraseks lõpliku otsuse peale esitatud hagi raames, mistõttu jäävad hagejad seega ilma piisavast kohtulikust kaitsest (
14
).
45.
Teiseks leidub meetmeid, mis on „puhtalt” (
15
) või „pelgalt” (
16
) ettevalmistavad. Need meetmed kujutavad endast vaid üht etappidest, mis võimaldavad institutsioonil oma lõpliku otsuse teha. Neil ei ole mingeid õiguslikke tagajärgi ja vastavalt kohtupraktikale ei ole need vaidlustatavad aktid. Seda silmas pidades leiab Euroopa Kohus, et nende meetmetega seonduda võivale eeskirjade eiramisele võib tugineda hagis, mis esitatakse selle lõpliku otsuse peale, mille koostamise etapiks need meetmed on (
17
). Selline olukord on konkurentsiõiguses akti puhul, millega komisjon esitab oma vastuväited ettevõtjate suhtes.
46.
Selle kohtupraktika meenutamine võimaldab teada saada nõuded, mis Euroopa Kohtu tegevust selles valdkonnas juhivad.
47.
Nagu eespool ilmnes, on Euroopa Kohtu eesmärk tagada isikutele liidu õigusest tulenevate õiguste tõhus kohtulik kaitse. Eespool viidatud kohtuotsuses Athinaïki Techniki vs. komisjon (
18
) tuletas Euroopa Kohus meelde, et kuna Euroopa Liit on õigusel põhinev ühendus, tuleb kaebustele kohaldatavaid menetlusnorme tõlgendada selliselt, et nende kohaldamine aitaks seda eesmärki saavutada (
19
). Seetõttu ongi Euroopa Kohus seisukohal, et tühistamishagi peab saama esitada selliste ettevalmistavate aktide peale, millel võivad olla õiguslikud tagajärjed ja mis kujutavad endast põhimenetluse suhtes kõrvalmenetluseks oleva menetluse lõppu.
48.
Euroopa Kohtu eesmärk on samas ka vältida seda, et ettevalmistavate meetmete peale esitatakse suurel hulgal hagisid, mis võivad halvata institutsioonide tegevuse.
49.
Sellise kohtupraktika taustal tulebki vaidlusalune akt kvalifitseerida. Kas selle puhul on tegemist pelgalt vastulausemenetlust korraldava meetmega, nagu leiab Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses, ning järelikult ei saa selle peale hagi esitada, või on selle puhul tegemist otsusega, nagu väidab apellant?
50.
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb analüüsida 20. mai 2008. aasta kirja ja selle kirja menetluslikku konteksti.
b) Vaidlusaluse akti sisu ja selle menetluslik kontekst
51.
Nagu ilmneb vaidlustatud kohtuotsuse punktis 9 kirjeldatud faktilistest asjaoludest ja nimetatud kohtuotsuse punktides 91, 92 ja 95 Üldkohtu poolt tuvastatust, annab 20. mai 2008. aasta kiri apellandile esiteks teada, et tema vastulause „loetakse vastuvõetavaks osas, milles see tugineb varasemale registreerimata kaubamärgile Redtube”, ning et kuigi vastulause tugineb teistele varasematele õigustele, siis nende teiste õiguste vastuvõetavust ei ole veel analüüsitud. Teiseks annab ta apellandile ja RT Mediasolutionsile teada lepitusperioodi kestuse, menetluse võistleva etapi algustähtpäeva ja viimaseks tähtajad, mille jooksul apellant saab oma vastulauset põhjendada ja RT Mediasolutions sellele vastata.
52.
On selge, et selle kirja teine osa kujutab endast pelgalt pooltele suunatud teatist, mis ei sisalda mingit otsust, kuna ühtlustamisamet teavitab vastavalt rakendusmääruse eeskirja 18 lõikele 1 vastulausemenetluse kulgu reguleerivatest tähtaegadest.
53.
Samas ei saa seda kirja käsitada nii, et see piirdub poolte teavitamisega vastulausemenetluse alustamisest ja sellega seotud tähtaegadest. Nimelt on tarvis arvestada ka 20. mai 2008. aasta kirja esimese osaga, milles ühtlustamisamet ütleb apellandile, et tema vastulause „loetakse vastuvõetavaks” osas, milles see tugineb varasemale registreerimata kaubamärgile Redtube.
54.
Apellandi arvates on selle puhul juba iseenesest tegemist otsusega, kuna sisuliselt annab ühtlustamisamet lõpliku hinnangu vastulause vastuvõetavusele, see aga võib kaasa tuua siduvad õiguslikud tagajärjed. On tõsi, et sõna „loetakse” kasutamine tähendab, et ühtlustamisamet on tõepoolest teinud otsuse kaebuse vastuvõetavuse kohta.
55.
Siiski leian, et sellest ei piisa vaidlusaluse akti otsusena käsitamiseks.
56.
Vastulausemenetlus jaguneb kaheks eristatavaks etapiks. Esiteks on vastulause vastuvõetavuse hindamise etapp, mis on ette nähtud rakendusmääruse eeskirjas 17, ning teiseks sisuline uurimismenetlus, mis on ette nähtud määruse nr 40/94 artiklis 43 ja mille läbiviimise kord on sätestatud rakendusmääruse eeskirjades 18–20.
57.
Vastulause vastuvõetavuse kontrollimise puhul on tegemist algetapiga. See peab võimaldama ühtlustamisametil hinnata vastulause vastuvõetavust lähtuvalt rakendusmääruse eeskirjades 15 ja 16 sõnaselgelt sätestatud eeskirjadest. Seetõttu peab ühtlustamisamet tagama, et selle määruse eeskirja 15 lõike 2 punktides a–c ja eeskirja 16 lõikes 1 ettenähtud absoluutsed tingimused oleksid täidetud, nimelt et vastulauses oleks esiteks selgelt määratletud vaidlustatud kaubamärgitaotlus, varasem kaubamärk ning vastulause aluseks olevad põhjused, ning teiseks, et vastulause oleks tõlgitud. Ühtlasi peab ühtlustamisamet tagama, et täidetud oleksid rakendusmääruse eeskirja 15 lõike 2 punktides d–h sätestatud suhtelised tingimused: nimelt peab vastulause sisaldama varasema kaubamärgi kujutist, nimetama sellega hõlmatud kaubad ja teenused ning vastulause esitaja või tema esindaja.
58.
Kui need tingimused ei ole täidetud, siis peab ühtlustamisamet vastulause vastuvõetamatuse tõttu rahuldamata jätma, võttes vastu otsuse, mis ühtlasi lõpetab vastulausemenetluse. See on ainus olukord, mille puhul liidu seadusandja on pannud ühtlustamisametile kohustuse võtta vastu otsus, ning selle otsuse peale võib vastavalt määruse nr 40/94 artiklile 57 esitada hagi.
59.
Seevastu juhul, kui kõik loetletud tingimused on täidetud, kinnitab ühtlustamisamet vastulause vastuvõetavust aktiga, mida liidu seadusandja ei olegi õigupoolest määratlenud.
60.
Sel juhul ning vastavalt rakendusmääruse eeskirja 18 lõike 1 esimesele lausele avab see akt sisulise vastulausemenetluse (
20
). See menetlus peab võimaldama ühtlustamisametil koguda täieliku teabe kõigi vastulause alusena esitatud asjaolude kohta ning lahendada vastulausega seotud sisulised küsimused. Niisiis peab vastulause esitaja alles selles menetlusetapis vastavalt rakendusmääruse eeskirjale 19 esitama vastulauset toetavad faktid, tõendid ja argumendid, mille põhjal ühtlustamisamet hakkab analüüsima vastulause põhjendatust, hinnates, kas taotletava kaubamärgi registreerimine toob kaasa vastulause esitaja omandatud õiguste rikkumise. Alles selle kontrollimise tulemusel teeb ühtlustamisamet lõpliku otsuse, millega ta võib vastulause kas osaliselt või täielikult tagasi lükata või tunnistada selle põhjendatuks, jättes seetõttu ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse täielikult või osaliselt rahuldamata. Vastavalt määruse nr 40/94 artiklile 57 võib selle otsuse peale esitada tühistamiskaebuse.
61.
Tuleb nentida, et akti puhul, millega ühtlustamisamet tunnistab vastulause vastuvõetavaks, pole niisiis tegemist aktiga, millega ühtlustamisamet teeb vastulausemenetluses lõpliku otsuse, vaid ettevalmistava menetlusliku aktiga, mis sisulist vastulausemenetlust avavana vormistatakse lõpliku otsuse etapiviisilise ettevalmistamise alguses.
62.
Lisaks leian, et see akt ei too kaasa siduvaid õiguslikke tagajärgi. See võimaldab üle minna pooltevahelise lepitusmenetluse etapile, ja kui kokkulepet ei saavutata, avada arutelu vastulause sisuliste küsimuste üle. Mis puudutab vastulause esitajat, siis sisulise vastulausemenetluse avamine paneb talle juhul, kui ta soovib, et tema taotlus oleks tulemuslik, ainult ühe kohustuse – esitada kõik tõendid, faktilised asjaolud ja märkused, mis tema vastulauset toetavad.
63.
Seetõttu ei saa asuda seisukohale, et vaidlusalune akt mõjutab apellandi huve või muudab tema õiguslikku olukorda. Apellandi olukord ei ole võrreldav liikmesriigi omaga, kes juhul, kui komisjon algatab ametliku uurimismenetluse rakendamisel oleva abikava suhtes, peab abi väljamaksmise peatama, või füüsilise isiku omaga, kelle vara vastu suunatud täiemenetlus peatatakse tema pankroti väljakuulutamisel automaatselt. Praegusel juhul ei ole vaidlusaluse akti mõju ulatuslikum kui menetluslikul aktil, ning peale apellandi menetlusliku seisundi ei mõjuta see ei apellandi (
21
), ega laiemalt võttes ka menetluspoolte õiguslikku olukorda.
64.
Selles osas tuleb märkida, et apellandil puudub huvi esitada hagi akti peale, millega ühtlustamisamet tunnistab tema vastulause vastuvõetavaks.
65.
Neid asjaolusid arvestades olen seisukohal, et akt, millega ühtlustamisamet tunnistas apellandi vastulause vastuvõetavaks, kujutab endast ettevalmistavat meedet, millel puuduvad apellandi osas siduvad õiguslikud tagajärjed.
66.
Seetõttu leian, et Üldkohus ei rikkunud õigusnormi, leides vaidlustatud kohtuotsuse punktis 102, et 20. mai 2008. aasta kirja puhul ei ole tegemist otsusega (
22
), ning teen Euroopa Kohtule ettepaneku lükata esimene etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi.
2. Teine etteheide, mille kohaselt on eiratud tõhusa kohtuliku kaitse ja õiguskindluse põhimõtteid
67.
Apellandi teise etteheite kohaselt olevat Üldkohus eiranud apellandi õigust tõhusale kohtulikule kaitsele, kuna Üldkohus ei tuvastanud, et vaidlusaluse akti puhul on tegemist otsusega. Apellant väidab ka, et Üldkohus rikkus õiguskindluse põhimõtet, kuna apellandil oli esiteks seaduslik õigus nõuda, et ühtlustamisamet avaks vastulausemenetluse, olles teinud lõpliku otsuse tema taotluse vastuvõetavuse kohta, ning teiseks, et ühtlustamisamet täidaks määruse nr 40/94 artiklis 77a ettenähtud nõudeid.
a) Tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtte eiramine
68.
Õigus tõhusale kohtulikule kaitsele on liidu õiguse üldpõhimõte, mis – meenutagem – on kirjas ka Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste konventsiooni (
23
) artiklites 6 ja 13 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (
24
) artikli 47 esimeses lõigus. See põhimõte nõuab, et igaühel, kelle õigusi on rikutud, oleks võimalik kasutada tõhusat õiguskaitsevahendit kohtus.
69.
Ma ei leia, et asudes seisukohale, et vaidlusalune akt ei kujuta endast otsust, oleks Üldkohus käesolevas asjas seda põhimõtet eiranud. Esiteks tuletan meelde, et see akt ei tekita apellandile mingeid õigusi ega mõjuta seega tema õiguslikku olukorda. Lisaks, nagu juba märgitud, ei ole apellandil huvi esitada kohtule hagi, et nõuda vaidlusaluse akti tühistamist, kuna see akt kinnitab apellandi enda esitatud vastulause vastuvõetavust. Teiseks on selge, et apellant ei jäänud ilma võimalusest kaitsta oma õigusi ning kaevata kõnealuses menetluses ilmnenud rikkumiste peale, kuna tal oli võimalus esitada tühistamishagi 22. jaanuari 2009. aasta otsuse peale, millega ühtlustamisamet luges tema vastulause mitteesitatuks.
70.
Seetõttu leian, et käsitletav etteheide tuleb tagasi lükata.
b) Õiguskindluse põhimõtte eiramine
71.
2. oktoobri 2008. aasta kirjast pealkirjaga „Parandus” ilmneb, et ühtlustamisamet tühistas vaidlusaluse akti, märkides, et see oli saadetud ekslikult ning tuleks lugeda ainetuks. On ilmne ning ühtlustamisamet möönis ka kohtuistungil, et selles aktis oli tegelikult hindamisviga, mis muutis kõnealuse taotluse vastuvõetavuse hindamise ebaõigeks ja tõi vääralt kaasa vastulausemenetluse avamise. Leian, et nii viis, kuidas see akt tühistati, kui ka ajavahemik, mis ühtlustamisametil reageerimiseks kulus, väärivad kriitikat ning tõstatavad kahtlemata küsimusi seoses õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtete järgimisega.
72.
Samas on selge, et ühtlustamisametil on õigus talle väärana tunduv akt tühistada (
25
). Selle õiguse alus on seaduslikkuse põhimõte, mis nõuab, et õigusnormi rikkumine ei tohi kesta, lubades haldusorganil õigusvastase akti tühistamise kaudu taastada õigustamatult häiritud õiguskord. Ühtlasi võimaldab see vältida kohtumenetlust ning aitab muidugi kaasa hea halduse tagamisele.
73.
Väljakujunenud kohtupraktikast ilmneb, et õigusvastase akti tühistamisele peavad kehtima väga ranged tingimused, kuna tuleb leida tasakaal seaduslikkuse põhimõtte ja õiguskindluse põhimõtte vahel, ning seejuures tuleb järgida aktist kasu saanud ja selle seaduslikkusele lootnud isiku õiguspärast ootust (
26
). Üheks liidu õiguse üldpõhimõtteks oleva õiguskindluse põhimõtte (
27
) eesmärk on nimelt tagada liidu õiguse kohaldamisalasse jäävate õigussuhete ettenähtavus (
28
), ning see nõuab, et liidu institutsioonid austaksid oma aktide puutumatust. Seetõttu nõuab Euroopa Kohus, et asjaomane institutsioon järgiks õigusvastase akti tühistamise korral sellega seotud pädevus- ja menetlusnorme, tegutseks mõistliku tähtaja piires ning võtaks arvesse seda, mil määral võis huvitatud isik loota akti seaduslikkusele.
74.
Määruse nr 40/94 raames on liidu seadusandja selle määruse artiklis 77a niisiis ette näinud erimenetluse, mis võimaldab ühtlustamisametil tühistada otsuse, mis sisaldab ilmset talle omistatavat menetluslikku viga. Nii peab ühtlustamisamet kõnealuse artikli lõike 2 kohaselt tühistama sellise otsuse kuuekuulise tähtaja jooksul alates selle vastuvõtmisest, kuulates eelnevalt ära mõlemad menetluspooled. See menetlus näeb ette, et õigusvastane akt tuleb tühistada teatud tähtaja jooksul, tagades õiguskindluse ning andes mõlemale poolele õiguse olla ära kuulatud.
75.
Samas antakse selles menetluses huvitatud isikule tagatised ainult ulatuses, milles vaidlusalune akt tekitab talle õigusi ning mõjutab tema õiguslikku ja varalist olukorda.
76.
Eespool aga tõdesin, et lõplikku otsust ettevalmistava menetlusliku aktina ei tekita vaidlusalune akt apellandile õiguslikke tagajärgi ning niisugusena ei ole selle näol tegemist otsusega. Seetõttu leian, et apellant ei saa vaidlusaluse akti tühistamisse puutuvalt tugineda õiguskindluse põhimõttele.
77.
Minu hinnangul tuleb neid asjaolusid arvesse võttes tuleb ka apellandi teine etteheide tagasi lükata.
78.
Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku asuda seisukohale, et apellandi ainsa väite esimene osa on põhjendamatu.
B. Väite teine osa, mis tuleneb teatise mõiste väärast tõlgendamisest
79.
Oma ainsa väite teises osas heidab apellant Üldkohtule ette, et viimane lähtus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 114 sisalduvas argumentatsioonis asjaolust, et rakendusmääruse eeskirja 17 lõige 5 mainib juhul, kui vastulause loetakse mitteesitatuks, „otsust”, ning selle määruse eeskirja 18 lõige 1 kasutab sõna „teatis”. Samas ilmneb kõnealuse määruse eeskirja 62 lõikest 1, et ka teatis võib sisaldada otsust (
29
).
80.
Ühtlustamisamet vaidleb sellele argumendile vastu.
81.
Ma leian samamoodi nagu ühtlustamisamet, et see argument ei ole põhjendatud.
82.
Esiteks ei saa apellant ühtlustamisametile ette heita, et viimane kasutas vaidlusaluse akti õiguslikule olemusele antud hinnangu põhjendamiseks neidsamu sõnu, mida kasutavad kohaldatavad õigusaktid.
83.
Teiseks ei võta apellant arvesse vaidlustatud kohtuotsuse punktile 114 eelnenud mõttearendusi ja eriti neid, mis sisalduvad selle punktides 88–102, milles Üldkohus esitas põhjused, mille tõttu ta leidis, et vaidlusaluse otsuse puhul ei olnud tegemist otsusega. Üldkohus võttis seejuures täielikult arvesse asjaolu, et niisugune teatis nagu see, mis on vaidluse all, võib iseenesest sisaldada otsust. Nimelt meenutas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 94, et „ei ole võimalik piirduda ainult 20. mai 2008. aasta kirja vormi analüüsimisega”, ning et selleks, et teha kindlaks, kas selle kirja puhul võib olla tegemist otsusega, tuleb vastavalt Euroopa Kohtu praktikale analüüsida pigem akti sisu kui vormi.
84.
Neist asjaoludest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku lükata selle väite teine osa põhjendamatuse tõttu tagasi.
C. Väite kolmas osa, mille kohaselt on rikutud põhjendamiskohustust
85.
Oma ainsa väite kolmandas osas leiab apellant sisuliselt, et Üldkohus rikkus põhjendamiskohustust, kuna ta ei vastanud piisavalt põhjalikult apellandi argumendile, mis käsitles neid konkreetseid õiguslikke tagajärgi, mis on rahvusvahelise kaubamärgi registreerimisel, kui selle kehtivuspiirkonnana on määratletud Euroopa Liit. Nimelt väitis apellant esimeses kohtuastmes, et niisuguse registreeringu korral peab ühtlustamisamet teavitama Ülemaailmset Intellektuaalomandi Organisatsiooni vastuvõetavaks tunnistatud vastulausest, see aga toob kaasa konkreetsed õiguslikud tagajärjed, kuna rahvusvahelises kaubamärgiregistris tehakse sel juhul märge esialgse kaitse andmisest keeldumise kohta. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 132 piirdus Üldkohus aga järgmise vastusega:
„[…] piisab kui sedastada, et käesolev kohtuasi ei puuduta rahvusvahelist registreeringut, mille kehtivuspiirkonnana on määratletud Euroopa Liit, vaid ühenduse kaubamärgi taotlust. Seega ei ole tarvis teha otsust küsimuses, milline on ühtlustamisameti poolt Ülemaailmsele Intellektuaalomandi Organisatsioonile saadetud teatiste õiguslik olemus juhul, kui tegemist on niisuguste rahvusvaheliste registreeringute taotlusega, mille kehtivuspiirkonnana on määratletud Euroopa Liit.”
86.
Apellant heidab Üldkohtule ette, et viimane ei võtnud arvesse asjaolu, et akt, millega ühtlustamisamet teavitas Ülemaailmset Intellektuaalomandi Organisatsiooni vastulause vastuvõetavusest, kujutab endast otsust. Ta leiab nimelt, et tõhusa kohtuliku kaitse ja õiguskindluse põhimõtted nõuavad, et kuivõrd vaidlusaluse akti puhul on tegemist kaubamärgitaotluse esitajale samadel asjaoludel saadetud teatega, siis tuleks see samuti kvalifitseerida „otsuseks”.
87.
Ühtlustamisamet vaidleb sellele argumendile vastu, väites eelkõige, et ühenduse kaubamärgi ja rahvusvahelise kaubamärgi registreerimise menetlused ei ole võrreldavad.
88.
Käsitletavale argumendile hinnangu andmiseks tuleb meenutada Üldkohtul lasuva põhjendamiskohustuse ulatust.
89.
Kohtuotsuste põhjendamise kohustus tuleneb Euroopa Kohtu põhikirja artiklist 36, mis on Üldkohtule kohaldatav nimetatud põhikirja artikli 53 esimese lõigu alusel, ning Üldkohtu kodukorra artiklist 81.
90.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab kohtuotsuse põhjendus näitama selgelt ja üheselt Üldkohtu arutluskäiku, et huvitatud isikud saaksid teada vastuvõetud otsuse põhjenduse ja Euroopa Kohus saaks teostada kohtulikku järelevalvet. (
30
) ELTL artikli 263 alusel esitatud hagi puhul tähendab põhjendamiskohustus seda, et Üldkohus analüüsib hageja esitatud tühistamisväiteid ja esitab põhjused, mille tõttu väide lükatakse tagasi või vaidlustatud meede tühistatakse.
91.
Euroopa Kohus seadis kohtuotsuses Connolly vs. komisjon (
31
) siiski piirid kohustusele vastata esitatud väidetele. Ta leidis, et kohtuotsuse põhjendusi tuleb hinnata juhtumi asjaolusid silmas pidades (
32
) ega saa nõuda, et Üldkohtus „vastaks üksikasjalikult igale hageja argumendile, eriti kui argument ei ole piisavalt selge ja täpne ega põhine üksikasjalikel tõenditel” (
33
).
92.
Neid asjaolusid arvestades leian ma, et Üldkohus vastas apellandi esitatud argumendile õiguslikult piisavalt. Ta selgitas, mis põhjusel ta ei pidanud vajalikuks võtta seisukohta selle akti õigusliku olemuse suhtes, millega ühtlustamisamet teavitab Ülemaailmset Intellektuaalomandi Organisatsiooni vastulause vastuvõetavusest seoses rahvusvahelise registreerimistaotlusega, mille kehtivuspiirkonnana on määratletud Euroopa Liit. Tõsi küll, see selgitus on lühike, kuid mitte ebapiisav, kuna vaidlusaluse akti õiguslik olemus tuleb kindlaks teha mitte mõnes teises menetluses vastuvõetud ja selles teatavat mõju omava akti näite varal, vaid lähtuvalt vaidlusalusele akti enda sisust ja õiguslikest tagajärgedest.
93.
Lisaks märgin, et see selgitus võimaldas apellandil kritiseerida Üldkohtu antud hinnangut ning ühtlasi võimaldab see Euroopa Kohtu teostada kohtulikku kontrolli.
94.
Neil asjaoludel olen seisukohal, et põhjendus, mille Üldkohus esitas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 132, ei ole puudulik.
95.
Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku lükata esimese väite kolmas osa selle põhjendamatuse tõttu tagasi.
96.
Kõiki eeltoodud asjaolusid arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku tunnistada põhjendamatuks apellandi ainus väide, et Üldkohus tõlgendas määruse nr 40/94 artikli 77a lõikeid 1 ja 2 vääralt, ja seega jätta tema apellatsioonkaebus rahuldamata.
VI. Ettepanek
97.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku teha järgmine otsus:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja Jager & Polacek GmbH-lt.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	EKL 2011, lk II-135, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”.
(
3
)	Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146), nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 1891/2006 (ELT L 386, lk 14) muudetud kujul (edaspidi „määrus nr 40/94”). Määrus nr 40/94 tunnistati kehtetuks ja asendati nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1), mis jõustus 13. aprillil 2009. Faktiliste asjaolude asetleidmise kuupäeva arvestades tuleb kohtuasja suhtes siiski kohaldada määrust nr 40/94.
(
4
)	Komisjoni 13. detsembri 1995. aasta määrus (EÜ) nr 2868/95, millega rakendatakse nõukogu määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT L 303, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 189), komisjoni 29. juuni 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 1041/2005 (ELTL 172, lk 4) muudetud redaktsioonis (edaspidi „rakendusmäärus”).
(
5
)	Vt juhiseid vastulausemenetluse kohta, osa 1: menetluslikud küsimused; kättesaadav ühtlustamisameti veebisaidil, eriti jagu A.V, punktid 1 ja 2.
(
6
)	Märgin, et täielik ülevaade varasemast menetlusest sisaldub vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–20.
(
7
)	Edaspidi „RT Mediasolutions”.
(
8
)	27. märtsi 1980. aasta otsus kohtuasjas 133/79: Sucrimex ja Westzucker vs. komisjon (EKL 1980, lk 1299, punkt 15), ja 11. novembri 1981. aasta otsus kohtuasjas 60/81: IBM vs. komisjon (EKL 1981, lk 2639, punkt 9). Vt ka 18. novembri 2010. aasta otsus kohtuasjas C-322/09 P: NDSHT vs. komisjon (EKL 2010, lk I-11911, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
9
)	22. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas C-147/96: Madalmaad vs. komisjon (EKL 2000, lk I-4723, punkt 27 ja viidatud kohtupraktika).
(
10
)	Eespool viidatud kohtuotsus IBM vs. komisjon (punkt 11).
(
11
)	21. septembri 1989. aasta otsus liidetud kohtuasjades 46/87 ja 227/88 (EKL 1989, lk 2859).
(
12
)	18. oktoobri 1989. aasta otsus kohtuasjas C-374/87 (EKL 1989, lk 3283).
(
13
)	9. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-400/99: Itaalia vs. komisjon (EKL 2001, lk I-7303).
(
14
)	Idem (punktid 59, 60, 62 ja 63).
(
15
)	Eespool viidatud kohtuotsus IBM vs. komisjon (punkt 12).
(
16
)	Eespool viidatud kohtuotsus Itaalia vs. komisjon (punkt 63).
(
17
)	Eespool viidatud kohtuotsus IBM vs. komisjon (punkt 12).
(
18
)	17. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-521/06 P, EKL 2008, lk I-5829.
(
19
)	Punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
20
)	Lisaks tuleb märkida, et vastavalt määruse nr 40/94 artikli 43 lõikele 4 võib ühtlustamisamet selles etapis teha pooltele ettepaneku jõuda kokkuleppele ning määrata selle jaoks enne sisulise uurimismenetluse avamist tähtaja. Kui ühtlustamisamet leiab, et lepitusmenetlus ei saa olla tulemuslik, või kui pooled ei saavuta kokkulepet, avab ühtlustamisamet vastulause põhjendatuse uurimise etapi.
(
21
)	Vaata selle kohta Üldkohtu mõttearendus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 128 ja 129.
(
22
)	Seevastu jään kahtlevale seisukohale osas, milles Üldkohus kvalifitseeris vaidlusaluse akti „pelgalt menetlust korraldavaks meetmeks”. Samas vaidlus seda aspekti ei puuduta, ning isegi kui see kvalifikatsioon oleks väär, ei mõjutaks see kuidagi vaidluse tulemust.
(
23
)	Konventsioon allkirjastati Roomas 4. novembril 1950.
(
24
)	Vt eelkõige 13. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas C-432/05: Unibet (EKL 2007, lk I-2271, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
25
)	4. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C-508/03: komisjon vs. Ühendkuningriik (EKL 2006, lk I-3969, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
26
)	Euroopa Kohtu 17. aprilli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-90/95 P: de Compte vs. parlament (EKL 1997, lk I-1999, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika) ning Üldkohtu 20. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas T-251/00: Lagardère ja Canal+ vs. komisjon (EKL 2002, lk II-4825, punkt 140).
(
27
)	6. aprilli 1962. aasta otsus kohtuasjas 13/61: de Geus (EKL 1962, lk 89).
(
28
)	Vt selle kohta 15. detsembri 1987. aasta otsus kohtuasjas 325/85: Iirimaa vs. komisjon, EKL 1987, lk 5041, punkt 18), ja 18. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas C-107/97: Rombi ja Arkopharma (EKL 2000, lk I-3367, punkt 66 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
29
)	See säte näeb ette:
„Otsused, millele kohaldatakse kaebuse esitamise tähtaega, kutsed ja muud [ühtlustamisameti] juhataja määratud dokumendid edastatakse väljastusteatega tähtkirjana. Kõik muud teated edastatakse hariliku posti teel”.
(
30
)	14. oktoobri 2010. aasta otsus kohtuasjas C-280/08 P: Deutsche Telekom vs. komisjon (EKL 2010, lk I-9555, punkt 136). Vt ka 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-259/96 P: nõukogu vs. de Nil ja Impens (EKL 1998, lk I-2915, punktid 32–34) ja 17. mai 2001. aasta otsus kohtuasjas C-449/98 P: IECC vs. komisjon (EKL 2001, lk I-3875, punkt 70) ning Euroopa Kohtu presidendi 19. juuli 1995. aasta määrus kohtuasjas C-149/95 P(R): komisjon vs. Atlantic Container Line jt (EKL 1995, lk I-2165, punkt 58); 14. oktoobri 1996. aasta määrus kohtuasjas C-268/96 P(R): SCK ja FNK vs. komisjon (EKL 1996, lk I-4971, punkt 52) ning 25. juuni 1998. aasta määrus kohtuasjas C-159/98 P(R): Gouvernement des Antilles néerlandaises vs. nõukogu (EKL 1998, lk I-4147, punkt 70).
(
31
)	6. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-274/99 P: Connolly vs. komisjon (EKL 2001, lk I-1611).
(
32
)	Punkt 120.
(
33
)	Punkt 121. Vt ka 11. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-197/99 P: Belgia vs. komisjon (EKL 2003, lk I-8461, punkt 81).