62022CJ0049
EUROOPA KOHTU OTSUS (kolmas koda)
8. juuni 2023 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Lennutransport – Määrus (EÜ) nr 261/2004 – Artikli 5 lõike 1 punkt a – Lennu tühistamine – Artikli 8 lõige 1 – Abistamiskohustus – Mõiste „teekonna muutmine“ – Lennureisijatele hüvitise maksmine lennu tühistamise korral – COVID‑19 pandeemia – Liikmesriigi konsulaarülesannete täitmise raames korraldatud koduriiki tagasitoomise lend – Lend, mida teostas sama tegutsev lennuettevõtja ja mis toimus samal ajal kui tühistatud lend – Reisija tasuda jääv kulu, mis ületab selle lennu netokulu
Kohtuasjas C‑49/22,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Landesgericht Korneuburgi (liidumaa kohus Korneuburgis, Austria) 4. jaanuari 2022. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 24. jaanuaril 2022, menetluses
Austrian Airlines AG
versus
TW,
EUROOPA KOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja president K. Jürimäe (ettekandja), kohtunikud M. Safjan, N. Piçarra, N. Jääskinen ja M. Gavalec,
kohtujurist: N. Emiliou,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Austrian Airlines AG, esindajad: Rechtsanwälte M. Brenner ja M. Klemm,
–
TW, esindajad: Rechtsanwälte F. Puschkarski, A. Skribe ja P. Zwifelhofer,
–
Austria valitsus, esindajad: G. Kunnert, A. Posch ja J. Schmoll,
–
Saksamaa valitsus, esindajad: J. Möller, P. Busche ja M. Hellmann,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: G. Braun, G. Wilms ja N. Yerrell,
olles 2. märtsi 2023. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT 2004, L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10; parandus ELT 2018, L 155, lk 35), artikli 5 lõike 1 punkti a ja artikli 8 lõike 1 punkti b.
2
Taotlus on esitatud Austrian Airlines AG ja TW vahelises kohtuvaidluses selle üle, et Austrian Airlines keeldus TW-le ja tema abikaasale hüvitamast summat, mille nad pidid tasuma, et kasutada Austria Vabariigi konsulaarülesannete täitmise raames korraldatud koduriiki tagasitoomise lendu pärast seda, kui Austrian Airlines oli nende lennu COVID‑19 pandeemia tõttu tühistanud.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus nr 261/2004
3
Määruse nr 261/2004 põhjendustes 1 ja 4 on märgitud:
„(1)
Õhutranspordi valdkonnas ühenduse võetava meetme eesmärk on muu hulgas tagada reisijate kaitstuse kõrge tase. Peale selle tuleks täielikult võtta arvesse kõiki tarbijakaitse üldisi nõudeid.
[…]
(4)
Seetõttu peaks ühendus [nõukogu 4. veebruari 1991. aasta määruses (EMÜ) nr 295/91 kompenseerimissüsteemi ühiste eeskirjade kohta, mida rakendatakse regulaarlennuliikluses reisija lennureisist mahajätmise korral (EÜT 1991, L 36, lk 5; ELT eriväljaanne 07/01, lk 306),] sätestatud kaitstuse standardeid karmistama, suurendama reisijate õigusi ning tagama lennuettevõtjate tegutsemise ühtlustatud tingimustel liberaliseeritud turul.“
4
Määruse artikli 2 pealkiri on „Mõisted“. „Tegutsev lennuettevõtja“ on selle artikli punktis b määratletud kui „lennuettevõtja, kes teostab või kavatseb teostada lennu reisijaga sõlmitud lepingu alusel või sellise teise füüsilise või juriidilise isiku nimel, kes on sõlminud reisijaga lepingu“.
5
Määruse artikli 3 „Kohaldamisala“ lõikes 3 on sätestatud:
„Käesolevat määrust ei kohaldata reisijate suhtes, kes reisivad tasuta või hinnaalandusega, mis ei ole vahetult või kaudselt avalikkusele kättesaadav. Seda kohaldatakse siiski reisijate suhtes, kellel on lennuettevõtja või reisikorraldaja poolt pidevate lendajate programmi või muu äriprogrammi alusel väljastatud piletid.“
6
Määruse artikkel 5 „Tühistamine“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Lennu tühistamise korral:
a)
pakub tegutsev lennuettevõtja asjaomastele reisijatele abi vastavalt artiklile 8;
[…]
c)
on asjaomastel reisijatel õigus saada tegutsevalt lennuettevõtjalt hüvitist vastavalt artiklile 7, välja arvatud juhul, kui
i) neid on tühistamisest teavitatud […]
[…]
2.   Kui reisijat teavitatakse tühistamisest, tutvustatakse talle võimalikke alternatiivseid reisivõimalusi.
3.   Tegutsev lennuettevõtja ei ole kohustatud maksma hüvitist vastavalt artiklile 7, kui ta suudab tõestada, et tühistamise põhjustasid erakorralised asjaolud, mida ei oleks suudetud vältida isegi siis, kui oleks võetud kõik vajalikud meetmed.
[…]“.
7
Määruse nr 261/2004 artiklis 7 „Õigus hüvitisele“ on reisijatele ette nähtud ühtne hüvitis, mille summa sõltub eelkõige lennu pikkusest.
8
Määruse artiklis 8 „Õigus tagasimaksmisele või teekonna muutmisele“ on ette nähtud:
„1.   Kui osutatakse käesolevale artiklile, pakutakse reisijatele võimalust valida järgmiste valikuvõimaluste vahel:
a)
–
seitsme päeva jooksul kogu pileti ostuhinna tagasimaksmine artikli 7 lõikes 3 osutatud vahenditega ärajäänud reisi osa või osade puhul ning toimunud reisi osa või osade puhul, kui lennust ei ole reisija esialgse reisikava jaoks kasu, ning vajadusel koos,
–
esimesel võimalusel toimuva tagasilennuga esimesse väljumiskohta;
b)
esimesel võimalusel ja võrreldavatel reisitingimustel toimuv teekonna muutmine reisijate lõppsihtkohta; või
c)
võrreldavatel tingimustel toimuv teekonna muutmine reisijate lõppsihtkohta reisijale sobival hilisemal kuupäeval, olenevalt vabadest kohtadest.
2.   Lõike 1 punkti a kohaldatakse samuti reisijate suhtes, kelle lennud on osa paketist, välja arvatud õigus piletihinna tagasimaksmisele, kui neil on sellele õigus [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2302, mis käsitleb pakettreise ja seotud reisikorraldusteenuseid ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2006/2004 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/83/EL ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 90/314/EMÜ (ELT 2015, L 326, lk 1),] alusel.
[…]“.
9
Määruse artikli 12 pealkiri on „Lisahüvitis“. Selle lõikes 1 on ette nähtud:
„Käesoleva määruse kohaldamine ei piira reisijate õigusi lisahüvitisele. Käesoleva määruse alusel antud hüvitis võidakse sellisest lisahüvitisest maha arvata.“
Direktiiv (EL) 2015/637
10
Nõukogu 20. aprilli 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/637, mis käsitleb koordineerimis- ja koostöömeetmeid, millega hõlbustatakse liidu esindamata kodanike konsulaarkaitset kolmandates riikides ning tunnistatakse kehtetuks otsus 95/553/EÜ (ELT 2015, L 106, lk 1), artiklis 9 on sätestatud:
„Artiklis 2 osutatud konsulaarkaitse võib hõlmata abi andmist muu hulgas järgmistel juhtudel:
[…]
e)
hädaolukorras abistamine ja repatrieerimine,
[…]“.
Austria õigus
11
Konsulaarülesannete täitmise föderaalseaduse (Bundesgesetz über die Wahrnehmung konsularischer Aufgaben (Konsulargesetz)) (BGBl. I, 40/2019) (edaspidi „konsulaarseadus“) § 3 lõike 2 punktis 5 on sätestatud:
„Konsulaarkaitse on see osa konsulaarülesannetest, mis hõlmab abi osutamist õiguskaitse- ja hädaolukorras. See hõlmab muu hulgas […] hädaolukorras abistamist ja repatrieerimist.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
12
TW-l ja tema abikaasal oli mõlemal pakettreisi raames kinnitatud broneering 7. märtsi 2020. aasta lennule OS 17 Viinist (Austria) Mauritiusele ja 20. märtsi 2020. aasta lennule OS 18 Mauritiuselt Viini. Mõlemad lennud pidi teostama Austrian Airlines.
13
Lend OS 17 toimus. Austrian Airlines tühistas aga 18. märtsil 2020 lennu OS 18 pärast seda, kui Austria valitsus oli COVID‑19 pandeemia tõttu võtnud meetmeid.
14
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu, Landesgericht Korneuburgi (liidumaa kohus Korneuburgis, Austria) esitatud teabe kohaselt olid Austrian Airlinesil küll teada TW ja tema abikaasa kontaktandmed, kuid ta ei teavitanud neid tühistamisest ega õigustest, mis neil olid määruse nr 261/2004 artikli 8 lõike 1 alusel. Alles 19. märtsil 2020 teavitas reisikorraldaja neid tagasilennu tühistamisest ja sellest, et Austria välisministeerium oli korraldanud koduriiki tagasitoomise lennu, mis pidi toimuma 20. märtsil 2020, mil regulaarlende enam ei toimunud.
15
TW ja tema abikaasa registreerisid ennast koduriiki tagasitoomise lennule välisministeeriumi veebisaidil. Lennu eest pidi kumbki tasuma kulude katteks kohustuslikus korras 500 eurot. Koduriiki tagasitoomise lennu teostas Austrian Airlines, lennu number oli OS 1024 ja lennuaeg sama, nagu oleks pidanud olema lennul OS 18.
16
Bezirksgericht Schwechatile (Schwechati esimese astme kohus, Austria) 14. septembril 2020 esitatud hagis palus TW enda ja oma abikaasa nimel mõista Austrian Airlinesilt välja 1000 eurot koos intressiga, see summa vastab kohustusliku osaluse summale, mida tema abikaasa ja ta ise pidid maksma koduriiki tagasitoomise lennu eest.
17
Hagi põhjendamiseks tugines TW asjaolule, et vastuolus määruse nr 261/2004 artikli 8 lõike 1 punktiga b jättis Austrian Airlines pakkumata ja korraldamata teekonna muutmise ning esitas veel ka arve kulude eest transpordile, mille TW oli ise organiseerinud. Kuna Austrian Airlines on seega rikkunud liidu õigusest tulenevaid kohustusi, on see lennuettevõtja vastutav kahju eest, mis tekkis TW-le ja tema abikaasale seetõttu, et nad olid sunnitud omal kulul leidma tühistatud tagasilennule asenduse.
18
Kuna Bezirksgericht Schwechat (Schwechati esimese astme kohus) rahuldas põhikohtuasjas TW nõude, esitas Austrian Airlines selle otsuse peale kaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule.
19
Eelotsusetaotluse esitanud kohus lähtub oma eelotsusetaotluses eeldusest, et abi ja koduriiki tagasitoomine hädaolukorras kuulub Austria Vabariigi konsulaarülesannete hulka. Nende ülesannete täitmine on konsulaarseaduse § 3 lõike 2 punkti 5 järgi osa selle liikmesriigi suveräänsest tegevusest. Austrian Airlines aitas sellele kaasa Austria Vabariigi lepingulise partnerina, ilma et tal oleks olnud mingit mõju liikmesriigi otsusele. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab siiski, et kuigi Austrian Airlinesil ei olnud võimalik ise reisijaid kodumaale tagasitoomise lennule ümber broneerida, oleks ta saanud registreerida nad Austria välisministeeriumi veebisaidil ja hüvitada neile nende osa kohustuslikest kuludest.
20
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul sõltub põhikohtuasja lahendus seega sellest, kuidas tuleb tõlgendada mõisteid „pakub“ ja „teekonna muutmine“, mis sisalduvad vastavalt määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punktis a ja artikli 8 lõike 1 punktis b.
21
Neil asjaoludel otsustas Landesgericht Korneuburg (liidumaa kohus Korneuburgis) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [määruse nr 261/2004] artikli 5 lõike 1 punkti a ja artikli 8 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et võrreldavatel reisitingimustel toimuvaks teekonna muutmiseks reisijate lõppsihtkohta, mida peab tegutsev lennuettevõtja pakkuma lennu tühistamise korral, tuleb pidada ka riigi kui avaliku võimu kandja korraldatud koduriiki tagasitoomise lendu, kui tegutsev lennuettevõtja ei saa küll luua olukorda, kus reisijal tekib õigus lennule, kuid ta saaks registreerida reisija sellele lennule ning kanda lennu kulud, ja riigiga sõlmitud lepingu alusel korraldab ta reisi lõpuks sama lennukiga ja samal ajal, nagu oli ette nähtud algse tühistatud lennu jaoks?
2.
Kas [määruse nr 261/2004] artikli 8 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et reisijale, kes registreerib ennast [esimeses küsimuses] kirjeldatud koduriiki tagasitoomise lennule ja maksab riigile sellega seotud kulude katmiseks kohustuslikus korras tasu, tuleneb vahetult määrusest nr 261/2004 õigus nõuda [tegutsevalt] lennuettevõtjalt kõnealuste kulude hüvitamist, isegi kui kulud ületavad lennu netokulusid?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
22
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et koduriiki tagasitoomise lend, mille on liikmesriik konsulaarabi raames korraldanud pärast lennureisi tühistamist, kujutab endast sellist „võrreldavatel reisitingimustel toimuvat teekonna muutmist“ määruse artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses, mida tegutsev lennuettevõtja peab pakkuma reisijale, kelle lend on tühistatud.
23
Määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punkti a kohaselt peab tegutsev lennuettevõtja lennu tühistamise korral pakkuma asjaomastele reisijatele abi vastavalt selle määruse artiklile 8.
24
Nimetatud määruse artikli 8 lõike 1 kohaselt saavad reisijad valida kolme võimaluse vahel: pileti ostuhinna tagasimaksmine teatud tingimusi järgides ja vajaduse korral esimesel võimalusel toimuv tagasilend esimesse väljumiskohta, esimesel võimalusel ja võrreldavatel reisitingimustel toimuv teekonna muutmine reisijate lõppsihtkohta või viimase võimalusena võrreldavatel tingimustel toimuv teekonna muutmine reisijate lõppsihtkohta reisijale sobival hilisemal kuupäeval, olenevalt vabadest kohtadest.
25
Mõistet „teekonna muutmine“ ei ole määratletud määruse nr 261/2004 artikli 8 lõikes 1 ega üheski teises selle sättes. Neil asjaoludel tuleb selle mõiste tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramisel lähtuda selle tähendusest tavakeeles, võttes arvesse mõiste kasutamise konteksti ja nende sätete eesmärke, mille osa see moodustab (vt selle kohta 31. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus McDonagh, C‑12/11, EU:C:2013:43, punkt 28).
26
Mis puudutab kõigepealt mõiste „teekonna muutmine“ tähendust tavakeeles, siis see viitab algul ette nähtud teekonnast erinevale alternatiivsele teekonnale, eelkõige mis puudutab marsruuti või kellaaegu, kuid mis viib siiski sama lõppsihtkohani. Selles osas ei ole nimetatud mõistel ühtegi eritunnust, mis seaks piirid „teekonna muutmisele“ ärilisel eesmärgil tehtud pakkumuse raames.
27
Nagu nähtub seejärel määruse nr 261/2004 põhjendustest 1 ja 4, on selle määruse peamine eesmärk tagada reisijate kaitstuse kõrge tase (vt selle kohta 10. jaanuari 2006. aasta kohtuotsus IATA ja ELFAA, C‑344/04, EU:C:2006:10, punkt 69, ning 19. novembri 2009. aasta kohtuotsus Sturgeon jt, C‑402/07 ja C‑432/07, EU:C:2009:716, punkt 44).
28
Seega ei saa tegutsev lennuettevõtja „teekonna muutmiseks“ määruse nr 261/2004 artikli 8 lõike 1 tähenduses piirduda sellega, et pakub lennureisijale, et ta viiakse lõppsihtkohta lennuga, mis järgneb lennule, mille see lennuettevõtja oli tühistanud. Selline pakkumine võib hõlmata muid lende, sealhulgas ümberistumistega lende, mida võivad teostada teised lennuettevõtjad, kes kuuluvad samasse lennundusallianssi või mitte, ja mis saabuvad varem kui tühistatud lennule järgnenud lend (vt selle kohta 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus Transportes Aéreos Portugueses, C‑74/19, EU:C:2020:460, punkt 59).
29
Lõpuks, mis puudutab määruse nr 261/2004 artikli 8 lõike 1 konteksti, tuleb siiski märkida, nagu sisuliselt tõdes kohtujurist oma ettepaneku punktides 23 ja 24, et määrus nr 261/2004 põhineb EÜ artikli 80 lõikel 2, nüüd ELTL artikli 100 lõige 2, mis võimaldab Euroopa Liidu seadusandjal kehtestada ühise transpordipoliitika kontekstis kohased sätted lennutranspordi kohta. Sellest järeldub, et selle määruse kohaldamisala ei saa laiendada mittekaubanduslikku laadi lendudele. Seda tõlgendust kinnitab eelkõige määruse nr 261/2004 põhjendus 4, milles on sõnaselgelt viidatud lennuettevõtjate tegutsemisele liberaliseeritud turul, määruse artikli 2 punkt b, milles on mõiste „tegutsev lennuettevõtja“ määratletud viitega reisijaga sõlmitud lepingule, ja määruse artikli 3 lõige 3, mis piirab määruse isikulist kohaldamisala reisijatega, kes reisivad avalikkusele kättesaadava hinnaga.
30
Eeltoodust nähtub, et selline teekonna muutmine tuleb kõne alla üksnes kommertslendude puhul.
31
Koduriiki tagasitoomise lend ei ole aga kommertslend, sest see korraldatakse üldjuhul riigi konsulaarabi andmisel, nagu nähtub käesoleval juhul konsulaarseaduse § 3 lõike 2 punktist 5, aga ka liidu õiguses direktiivi 2015/637 artikli 9 punktist e.
32
Sellest asjaolust nähtub, nagu rõhutas ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 34, 35 ja 38, et koduriiki tagasitoomise lennu tingimused võivad kommertslennu tingimustest oluliselt erineda, seda nii pardalemineku tingimuste kui ka pardateenuste osas. Eelkõige ei saa tegutsevad lennuettevõtjad pakkuda oma reisijatele koduriiki tagasitoomise lendu kui „teekonna muutmist“ määruse nr 261/2004 artikli 8 lõike 1 tähenduses, sest nad ei saa anda reisijatele õigust sellel lennul osaleda.
33
Eeltoodud põhjendustest nähtub, et määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punkti a ja artikli 8 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et koduriiki tagasitoomise lend, mille on liikmesriik konsulaarabi raames korraldanud pärast lennureisi tühistamist, ei kujuta endast sellist „võrreldavatel reisitingimustel toimuvat teekonna muutmist“ määruse artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses, mida tegutsev lennuettevõtja peab pakkuma reisijale, kelle lend on tühistatud.
Teine küsimus
34
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 261/2004 artikli 8 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et reisijal, kes pidi pärast oma tagasilennu tühistamist ennast ise registreerima liikmesriigi poolt konsulaarabi raames korraldatud koduriiki tagasitoomise lennule ja maksma riigile sellega seotud kulude katmiseks kohustuslikus korras tasu, on õigus saada nende kulude eest hüvitist tegutsevalt lennuettevõtjalt.
35
Kõigepealt tuleb eelotsusetaotlusest nähtuvalt täpsustada, et TW hagiavalduses soovitakse, et Austrian Airlinesilt mõistetaks välja hüvitis kahju eest, mis talle väidetavalt tekkis seetõttu, et ta pidi tasuma 1000 eurot kohustusliku osalusena kuludest enda ja oma abikaasa eest, et saada kaks kohta käesoleva kohtuotsuse punktis 15 nimetatud koduriiki tagasitoomise lennul. Hagi eesmärk on osas, milles see puudutab TW enda kahju, mis on individuaalselt ja tagantjärele hinnatav ning mis tuleneb sellise lennu tühistamisest, millele temal ja tema abikaasal oli kinnitatud broneering, saada lisahüvitist määruse nr 261/2004 artikli 12 lõike 1 tähenduses (vt selle kohta 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Rusu, C‑354/18, EU:C:2019:637, punktid 35 ja 36).
36
Kuigi viidatud sätte sõnastusest endast tuleneb, et selle määruse kohaldamine ei piira reisija õigust lisahüvitisele, peab selline lisahüvitis siiski põhinema riigisisesel või rahvusvahelisel õigusel (vt selle kohta 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Rusu, C‑354/18, EU:C:2019:637, punktid 35 ja 36).
37
Määruse nr 261/2004 artikli 8 lõiget 1 ei saa seega tõlgendada nii, et reisijal, kes pärast oma tagasilennu tühistamist registreerib ennast ise liikmesriigi korraldatud koduriiki tagasitoomise lennule, on nimetatud määruse alusel õigus sellele, et tegutsev lennuettevõtja hüvitaks tema osaluse täiendavates kuludes, mida ta pidi tasuma sellele lennule registreerimiseks.
38
Sellisel reisijal on siiski õigus saada hüvitist määruse nr 261/2004 artiklites 8 ja 9 nimetatud asjaolude alusel, kui tegutsev lennuettevõtja ei ole täitnud nendest artiklitest tulenevaid kohustusi (vt selle kohta 13. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Sousa Rodríguez jt, C‑83/10, EU:C:2011:652, punktid 43 ja 44).
39
Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et määruse artikli 8 „Õigus tagasimaksmisele või teekonna muutmisele“ lõikes 1 on sätestatud, et reisijatele pakutakse võimalust valida kolme variandi vahel, milleks on sisuliselt esiteks pileti ostuhinna tagasimaksmine ja vajaduse korral esimesel võimalusel toimuv tagasilend esimesse väljumiskohta, teiseks esimesel võimalusel ja võrreldavatel reisitingimustel toimuv teekonna muutmine reisijate lõppsihtkohta ja kolmandaks võrreldavatel tingimustel toimuv teekonna muutmine lõppsihtkohta reisijale sobival hilisemal kuupäeval, olenevalt vabadest kohtadest.
40
Selles artiklis on teekonna muutmise alternatiivina seega sõnaselgelt ette nähtud pileti ostuhinna tagasimaksmine reisi selle osa või osade eest, mis on ära jäänud või millest ei ole reisija esialgse reisikava jaoks enam kasu, välja arvatud juhul, kui õigus tagasimaksmisele tuleneb juba direktiivist 2015/2302.
41
Seega, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 62 ja 63 sisuliselt märkis, siis juhul, kui teekonna muutmine on nii esimesel võimalusel kui reisijale sobival hilisemal kuupäeval võimatu, ei ole tegutsev lennuettevõtja vabastatud määruse nr 261/2004 artikli 8 lõike 1 punktist a tulenevast kohustusest maksta pileti ostuhind tagasi reisi osa või osade eest, mis on ära jäänud või millest ei ole reisija esialgse reisikava jaoks enam kasu, välja arvatud juhul, kui õigus tagasimaksmisele tuleneb juba direktiivist 2015/2302. Nimelt kaotaks selle määruse artikli 8 lõikes 1 ette nähtud abi pakkumise kohustus oma toime, kui selle täitmist ei oleks võimalik nõuda, vajaduse korral a posteriori esitatud tagasimaksmise nõudega hagi abil.
42
Niisugune tagasimaksmise kohustus on lisaks kooskõlas määruse nr 261/2004 peamise eesmärgiga, milleks on – nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 27 – tagada reisijate kaitstuse kõrge tase.
43
Lisaks eeldab tegutseva lennuettevõtja kohustus pakkuda tühistatud lennu reisijatele selle määruse artikli 8 lõikes 1 nimetatud erinevaid võimalusi, et ta annab reisijatele kogu teabe sellest sättest tulenevate õiguste kohta, et nad saaksid tühistamise korral oma õigusi tõhusalt kasutada (vt selle kohta 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Rusu, C‑354/18, EU:C:2019:637, punktid 53 ja 54, ning 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Azurair jt, C‑146/20, C‑188/20, C‑196/20 ja C‑270/20, EU:C:2021:1038, punktid 99 ja 100).
44
Reisijate õigus saada tulemusliku ja teadliku valiku tegemiseks vajalikku infot ei tähenda, et neil oleks kohustus osaleda aktiivselt niisuguse info otsimises, mida tegutseva lennuettevõtja pakkumine peab sisaldama (29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Rusu, C‑354/18, EU:C:2019:637, punkt 55). Samamoodi peab ettevõtja lennureisijaid tõhusalt teavitama, kui teekonna muutmine ei ole võimalik.
45
Sellega seoses tuleb samuti rõhutada, et määruse nr 261/2004 artiklist 8 tulenev tegutseva lennuettevõtja abistamiskohustus kehtib sõltumata lennu tühistamise põhjustanud sündmusest. Nimelt, isegi kui esinevad erandlikud asjaolud, vabastab selle määruse artikli 5 lõige 3 tegutseva lennuettevõtja üksnes kohustusest maksta hüvitist selle määruse artikli 7 järgi (vt analoogia alusel 31. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus McDonagh, C‑12/11, EU:C:2013:43, punkt 31).
46
Määrus nr 261/2004 ei sisalda ühtki viidet, mis võimaldaks järeldada, et lisaks määruse nr 261/2004 artikli 5 lõikes 3 nimetatud „erakorralistele asjaoludele“ tunnustatakse eraldi kategooriana ka „eriti erakorralisi“ sündmusi, näiteks COVID‑19 pandeemia, mis tooks kaasa lennuettevõtja vabanemise kõikidest oma kohustustest, sealhulgas neist, mis tulenevad nimetatud määruse artiklist 8 (vt analoogia alusel 31. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus McDonagh, C‑12/11, EU:C:2013:43, punkt 30).
47
Vastupidise tõlgenduse tagajärg oleks see, et tegutsev lennuettevõtja oleks kohustatud andma määruse nr 261/2004 artikli 8 lõike 1 alusel abi reisijatele, kes on lennu tühistamise tõttu teataval määral piiritletud ebamugavas olukorras, samas kui sellest hoolitsusest jäetakse ilma niisugused reisijad nagu põhikohtuasja hageja, kes on eriti haavatavas seisus, sest kommertslende enam ei toimu (vt analoogia alusel 31. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus McDonagh, C‑12/11, EU:C:2013:43, punkt 33).
48
Reisijal, kelle lend on tühistatud, on seega õigus saada tegutsevalt lennuettevõtjalt samaväärset hüvitist, kui viimane ei täida määruse nr 261/2004 artikli 8 lõikest 1 tulenevat abistamiskohustust, sealhulgas käesoleva kohtuotsuse punktides 43 ja 44 määratletud teavitamiskohustust.
49
Sama reisija võib seega tugineda liikmesriigi kohtus sellele, et tegutsev lennuettevõtja ei ole täitnud esiteks oma kohustust maksta tagasi kogu pileti ostuhind reisi osa või osade eest, mis on ära jäänud või millest ei ole reisija esialgse reisikava jaoks enam kasu, ning teiseks määruse nr 261/2004 artikli 8 lõikest 1 tulenevat abistamiskohustust, sealhulgas teavitamiskohustust, et saada sellelt tegutsevalt lennuettevõtjalt hüvitist (vt analoogia alusel 31. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus McDonagh, C‑12/11, EU:C:2013:43, punkt 24). See hüvitis peab siiski piirduma summaga, mis on konkreetse juhtumi asjaolusid arvestades vajalik, asjakohane ja mõistlik, et korvata tegutseva lennuettevõtja tegematajätmisi (vt analoogia alusel 22. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Austrian Airlines, C‑826/19, EU:C:2021:318, punkt 73).
50
Eeltoodud põhjendustest nähtub, et määruse nr 261/2004 artikli 8 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et reisijal, kes pidi pärast oma tagasilennu tühistamist ennast ise registreerima liikmesriigi poolt konsulaarabi raames korraldatud koduriiki tagasitoomise lennule ja maksma riigile sellega seotud kulude katmiseks kohustuslikus korras tasu, ei ole selle määruse alusel õigust saada nende kulude eest hüvitist tegutsevalt lennuettevõtjalt. Seevastu võib sama reisija tugineda liikmesriigi kohtus sellele, et tegutsev lennuettevõtja ei ole täitnud esiteks oma kohustust maksta tagasi kogu pileti ostuhind reisi osa või osade eest, mis on ära jäänud või millest ei ole reisija esialgse reisikava jaoks enam kasu, ning teiseks selle määruse artikli 8 lõikest 1 tulenevat abistamiskohustust, sealhulgas teavitamiskohustust, et saada sellelt tegutsevalt lennuettevõtjalt hüvitist. See hüvitis peab siiski piirduma summaga, mis on konkreetse juhtumi asjaolusid arvestades vajalik, asjakohane ja mõistlik, et korvata tegutseva lennuettevõtja tegematajätmisi.
Kohtukulud
51
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, artikli 5 lõike 1 punkti a ja artikli 8 lõike 1 punkti b
tuleb tõlgendada nii, et
koduriiki tagasitoomise lend, mille on liikmesriik konsulaarabi raames korraldanud pärast lennureisi tühistamist, ei kujuta endast sellist „võrreldavatel reisitingimustel toimuvat teekonna muutmist“ määruse artikli 8 lõike 1 punkti b tähenduses, mida tegutsev lennuettevõtja peab pakkuma reisijale, kelle lend on tühistatud.
2.
Määruse nr 261/2004 artikli 8 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
reisijal, kes pidi pärast oma tagasilennu tühistamist ennast ise registreerima liikmesriigi poolt konsulaarabi raames korraldatud koduriiki tagasitoomise lennule ja maksma riigile sellega seotud kulude katmiseks kohustuslikus korras tasu, ei ole selle määruse alusel õigust saada nende kulude eest hüvitist tegutsevalt lennuettevõtjalt.
Seevastu võib sama reisija tugineda liikmesriigi kohtus sellele, et tegutsev lennuettevõtja ei ole täitnud esiteks oma kohustust maksta tagasi kogu pileti ostuhind reisi osa või osade eest, mis on ära jäänud või millest ei ole reisija esialgse reisikava jaoks enam kasu, ning teiseks selle määruse artikli 8 lõikest 1 tulenevat abistamiskohustust, sealhulgas teavitamiskohustust, et saada sellelt tegutsevalt lennuettevõtjalt hüvitist. See hüvitis peab siiski piirduma summaga, mis on konkreetse juhtumi asjaolusid arvestades vajalik, asjakohane ja mõistlik, et korvata tegutseva lennuettevõtja tegematajätmisi.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.