62017CC0635
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
NILSE WAHLA
přednesené dne 29. listopadu 2018 (
1
)
Věc C‑635/17
E.
proti
Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (soud v Haagu, zasedající v Haarlemu, Nizozemsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Kontroly na hranicích, azyl a přistěhovalectví – Přistěhovalecká politika – Právo na sloučení rodiny – Směrnice 2003/86/ES – Sloučení rodiny osoby požívající mezinárodní ochrany – Článek 11 odst. 2 – Důkazní břemeno a nezbytná úroveň důkazů nutná k prokázání rodinných vztahů – Chybějící úřední doklady – Vnitrostátní procesní pravidlo umožňující zamítnout žádost o sloučení rodiny v případě, že osoba usilující o sloučení rodiny věrohodným způsobem nevysvětlí nepředložení uvedených dokladů – Přípustnost“
I. Úvod
1.
Může vnitrostátní orgán zamítnout žádost o sloučení rodiny podanou osobou, které byla přiznána mezinárodní ochrana, pokud tato osoba neuvede věrohodné důvody, proč nemůže předložit doklady o osobním stavu potvrzující existenci rodinných vztahů?
2.
Takový je v zásadě předmět předběžné otázky, kterou Soudnímu dvoru položil rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (soud v Haagu, zasedající v Haarlemu, Nizozemsko) v rámci řízení o sloučení rodiny týkajícího se nezletilého dítěte eritrejské státní příslušnosti, jehož příbuzenský vztah nemůže osoba usilující o sloučení rodiny (
2
) prokázat požadovanými doklady o osobním stavu.
3.
Projednávaná věc dává Soudnímu dvoru příležitost, aby se vyjádřil ke zvláštním ustanovením, která jsou určena osobám požívajícím mezinárodní ochrany za účelem výkonu jejich práva na sloučení rodiny, a zejména k důkaznímu břemenu a nezbytné úrovni důkazů nutných k prokázání rodinných vztahů, které upravuje čl. 11 odst. 2 směrnice 2003/86.
4.
Soudní dvůr by měl zejména stanovit rozsah povinnosti spolupracovat, kterou má za účelem prokázání uvedených vztahů osoba usilující o sloučení rodiny a vnitrostátní orgán. Měl by vyváženým způsobem posoudit všechny dotčené zájmy a zohlednit na jedné straně zvláštní obtíže, kterým mohou osoby požívající mezinárodní ochrany v souvislosti s předložením úředních dokladů nebo s jejich obstaráním ze země původu čelit z důvodu svého postavení a své situace, a na druhé straně rizika spojená s účelovým využíváním řízení o sloučení rodiny s cílem legalizovat zneužívajícím způsobem vstup státního příslušníka třetího země do členského státu nebo jeho pobyt v tomto státě.
II. Právní rámec
A.
Unijní právo
5.
Podmínky pro uplatňování práva na sloučení rodiny státními příslušníky třetích zemí, kteří oprávněně pobývají na území členských států, upravuje směrnice 2003/86.
6.
Body 2 a 8 odůvodnění této směrnice zní následovně:
„(2)
Opatření týkající se sloučení rodiny by měla být přijata ve shodě se závazkem chránit rodinu a respektovat rodinný život obsaženým v mnoha nástrojích mezinárodního práva. Tato směrnice ctí základní práva a řídí se zásadami uznanými zejména v článku 8 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a v Listině základních práv Evropské unie.
[…]
(8)
Zvláštní pozornost je třeba věnovat situaci uprchlíků, které různé důvody přinutily uprchnout z jejich země a které jim brání vést v jejich zemi normální rodinný život. Proto je třeba jim stanovit příznivější podmínky pro uplatňování jejich práva na sloučení rodiny.“
7.
Odstavce 2 a 5 článku 5 obsažené v kapitole III uvedené směrnice, která se týká podání a posouzení žádostí o sloučení rodiny, stanoví:
„2.   K žádosti se připojí doklady potvrzující rodinné vztahy a dodržení podmínek stanovených v článcích 4 a 6 a popřípadě v článcích 7 a 8, jakož i ověřené opisy cestovních dokladů rodinných příslušníků.
V případě potřeby mohou členské státy pro účely získání důkazu o existenci rodinných vztahů vést pohovory s osobou usilující o sloučení rodiny a jejími rodinnými příslušníky a provádět další šetření, která budou považovat za nezbytná.
[…]
5.   Při posuzování žádosti členské státy dbají na to, aby byl brán náležitý ohled na nejlepší zájmy nezletilých dětí.“
8.
Článek 10 odst. 2 v kapitole V směrnice 2003/86, která se týká sloučení rodiny uprchlíků, stanoví:
„Členské státy mohou povolit sloučení rodiny jiných rodinných příslušníků neuvedených v článku 4, pokud jsou na uprchlíkovi závislí.“
9.
Článek 11 uvedené směrnice, jehož výklad je v projednávané věci požadován, stanoví:
„1.   Pokud jde o podání a posouzení žádosti, použije se článek 5 s výhradou odstavce 2 tohoto článku.
2.   Pokud uprchlík nemůže předložit úřední doklady o rodinných vztazích, bere členský stát v úvahu jiné důkazy o existenci těchto vztahů, které posoudí v souladu s vnitrostátním právem. Zamítnutí žádosti se nemůže zakládat pouze na skutečnosti, že tyto doklady chybějí.“
10.
Článek 17 obsažený v kapitole VII uvedené směrnice, která upravuje sankce a opravné prostředky, zní:
„Členské státy berou náležitě v úvahu povahu a pevnost rodinných vztahů dotyčné osoby a dobu trvání jejího pobytu v členském státě, jakož i existenci rodinných, kulturních a sociálních vazeb se zemí původu v případě, že žádost zamítnou, odejmou povolení k pobytu či zamítnou prodloužení jeho doby platnosti nebo rozhodnou o navrácení osoby usilující o sloučení rodiny nebo jejích rodinných příslušníků.“
B.
Nizozemské právo
11.
Směrnice 2003/86 byla do nizozemského práva provedena Wet tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet (zákon o celkové rekodifikaci zákona o cizích státních příslušnících) (
3
) ze dne 23. listopadu 2000.
12.
Podle čl. 29 odst. 2 uvedeného zákona má nezletilá osoba právo na sloučení rodiny s rodičem, kterému byla přiznána mezinárodní ochrana, pokud je žádost o sloučení rodiny podána ve lhůtě tří měsíců od přiznání této ochrany. Toto ustanovení se použije v případě, že je dotyčná nezletilá osoba sirotek, s nímž má osoba usilující o sloučení rodiny skutečné rodinné vztahy.
13.
Legislativní praxe, která se týká prokázání rodinných vazeb, je podrobněji upravena ve Vreemdelingencirculaire 2000 (oběžník o cizích státních příslušnících z roku 2000), jakož i ve Werkinstructie 2014/9 (služební pokyn č. 2014/9) vydaném Immigratie- en Naturalisatiedienst (Imigrační a naturalizační služba, Nizozemsko) (
4
).
14.
Podle uvedených právních předpisů musí osoba, která usiluje o sloučení rodiny, prokázat, že osoba, pro niž je o sloučení rodiny žádáno, byla před svým příchodem do Nizozemska skutečně součástí rodiny a že tento rodinný vztah nebyl přerušen. Za tímto účelem musí pomocí úředních dokladů doložit totožnost uvedené osoby (cestovní pas, občanský průkaz, doklad o státním občanství, vojenská knížka atd.) a musí prokázat skutečnou existenci rodinného vztahu, který jí s uvedenou osobou pojí (např. prostřednictvím oddacího listu, rodného listu, rodinné knihy nebo úmrtního listu atd.), a skutečnost, že se jedná o její vlastní nebo osvojené dítě nebo o sirotka (
5
). Osoba usilující o sloučení rodiny je také při podání žádosti vyzvána, aby předložila jakýkoliv jiný dokument prokazující uvedený rodinný vztah.
15.
V případě, že osoba usilující o sloučení rodiny žádá o sloučení rodiny se sirotkem, posuzuje se skutečná existence uvedeného vztahu se zřetelem na důvody, které vedly k přijetí sirotka do rodiny. Pokud nemůže osoba usilující o sloučení rodiny předložit úřední doklady, požaduje vnitrostátní zákonodárce, aby věrohodným způsobem prokázala, že doklady nepředložila z důvodu, který jí nelze přičítat (
6
).
16.
Za předpokladu, že příslušný vnitrostátní orgán uzná na základě vysvětlení poskytnutého osobou usilující o sloučení rodiny, že tato osoba nemohla mít k dispozici úřední doklady potvrzující skutečnou existenci rodinných vztahů, posoudí s přihlédnutím k dalším důkazům, které tato osoba předloží, jako např. fotografie, diplomy, očkovací průkazy nebo také prohlášení náboženské autority, zda je nutné provádět důkladnější šetření, jako např. pohovor zahrnující otázky týkající se totožnosti nebo testy DNA prováděné na nizozemských konzulárních úřadech.
17.
Naproti tomu, pokud má příslušný vnitrostátní orgán za to, že osoba usilující o sloučení rodiny nedokázala věrohodným způsobem vysvětlit, proč nemá k dispozici úřední doklady potvrzující existenci rodinných vztahů, a ostatní důkazní prostředky předložené uvedenou osobou považuje za nedostačující, není povinen provádět doplňující šetření, a žádost o sloučení rodiny proto může zamítnout.
III. Skutkový stav, původní řízení a předběžné otázky
18.
Osoba usilující o sloučení rodiny je eritrejskou státní příslušnicí a pobývá se svou dcerou v Nizozemsku. Dne 11. března 2015 jí nizozemské úřady přiznaly status doplňkové ochrany a současně jí z tohoto důvodu udělily i povolení k pobytu.
A.
Posouzení žádosti o sloučení rodiny státním tajemníkem
19.
Dne 16. dubna 2015 podala osoba usilující o sloučení rodiny žádost o sloučení rodiny ve prospěch navrhovatele, nezletilého dítěte eritrejské státní příslušnosti narozeného dne 1. července 2003 v Eritrei (
7
). Tvrdí, že toto nezletilé dítě je synem její starší sestry a bylo jí po smrti jeho rodičů, ve věku 5 let, dáno do opatrovnictví. V roce 2013 uprchla osoba usilující o sloučení rodiny společně se svou dcerou a tímto dítětem z Eritrei do Súdánu. Nicméně při svém útěku do Nizozemska byla z důvodu nedostatku finančních prostředků nucena zanechat toto dítě v Súdánu. Nezletilé dítě, kterému je v současné době 15 let, se má nacházet u známých v Súdánu.
20.
V projednávané věci je nesporné, že osoba usilující o sloučení rodiny nepředložila úřední doklady, které by umožnily potvrdit totožnost dotyčného nezletilého dítěte, smrt jeho rodičů a poručenství, které nad ním vykonává. Znalecký posudek, který byl zpracován k platnosti potvrzení vystaveného za tímto účelem Front de libération de l’Érythrée (Eritrejská osvobozenecká fronta), ukázal, že doklad byl vydán nepříslušným orgánem, přičemž nizozemská vláda při ústním jednání upřesnila, že se jednalo o padělaný doklad.
21.
Dále je nesporné, že Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (státní tajemník pro bezpečnost a spravedlnost, Nizozemsko) (
8
) v průběhu řízení uváděl, z jakých důvodů nebyl rodinný vztah prokázán, a žádal osobu usilující o sloučení rodiny, aby podrobně a zevrubně objasnila důvody, proč nemá požadované úřední doklady k dispozici.
22.
Státní tajemník uvedl, že vzhledem k tomu, že Eritrea má podle informační zprávy o situaci v Eritrei, kterou vydal Evropský podpůrný úřad pro otázky azylu (EASO) (
9
), vydávat občanské průkazy, školní průkazky, studentské karty, jakož i karty obyvatel, nebyla skutečnost, proč nedošlo k předložení dokladů potvrzujících totožnost nezletilého dítěte, věrohodně vysvětlena. V reakci na argumenty uvedené k tomu osobou usilující o sloučení rodiny, již státní tajemník chybějící doklady dále nenamítal.
23.
S cílem prokázat důvody a povahu vazeb, které uvedenou osobu pojí s dotyčným nezletilým dítětem, přesto adresoval dotyčné osobě soubor otázek, na které odpověděla prostřednictvím organizace hájící její zájmy.
24.
Státní tajemník nicméně setrval na svém postoji, podle něhož nebylo věrohodným způsobem vysvětleno, proč nedošlo k předložení dokladů potvrzujících smrt biologických rodičů dotyčného nezletilého dítěte a poručenství vykonávané nad ním osobou usilující o sloučení rodiny. Podle něj z informační zprávy, kterou vydala EASO, vyplynulo také to, že Eritrea vydává úmrtní listy, jakož i doklady potvrzující poručenství. Na základě použitelných vnitrostátních právních předpisů tedy nepovažoval za nutné přijmout doplňující vyšetřovací opatření, jako vedení pohovoru zahrnujícího otázky týkající se totožnosti, a rozhodnutím ze dne 12. května 2016 žádost o sloučení rodiny zamítl. Rozhodnutím ze dne 27. října 2016 dále zamítl jako neopodstatněnou stížnost, kterou osoba usilující o sloučení rodiny proti rozhodnutí ze dne 12. května 2016 podala.
25.
V důsledku toho podala osoba usilující o sloučení rodiny žalobu k předkládajícímu soudu.
B.
Žaloba podaná předkládajícímu soudu
26.
Státní tajemník před předkládajícím soudem uvedl, že použitý postup je v souladu s čl. 11 odst. 2 směrnice 2003/86, zejména s ohledem na znění použité unijním normotvůrcem v první části věty uvedeného ustanovení. Podle něj z výrazu „[p]okud uprchlík nemůže předložit úřední doklady o rodinných vztazích“ vyplývá, že osoba usilující o sloučení rodiny musí poskytnout věrohodné vysvětlení, proč uvedené doklady nepředložila. Státní tajemník uvádí, že „pokud lze požadovat přeložení úředních dokladů a pokud je uprchlík nemá k dispozici, aniž v tomto ohledu poskytl věrohodné vysvětlení, není [příslušný vnitrostátní orgán] povinen zohlednit jiné důkazy nebo vést pohovor zahrnující otázky týkající se totožnosti“.
27.
Naproti tomu, podle navrhovatele je použitý postup v rozporu s čl. 11 odst. 2 směrnice 2003/86. Předně členský stát nemůže, zejména s ohledem na druhou větu uvedeného ustanovení, zamítnout žádost o sloučení rodiny pouze z toho důvodu, že osoba usilující o sloučení rodiny nepředložila úřední doklady potvrzující její rodinné vztahy. V takovém případě tedy musí členský stát zohlednit jiné důkazy o existenci těchto vztahů, což předpokládá, že povede pohovor zahrnující otázky týkající se totožnosti. Navrhovatel dále nesouhlasí s výkladem státního tajemníka, podle něhož z použití výrazu „nemůže“ vyplývá, že osoba usilující o sloučení rodiny má poskytnout věrohodné vysvětlení, proč nemá, neměla nebo nemohla mít tyto doklady k dispozici. Konečně navrhovatel zdůrazňuje, že i v případě, že by se Soudní dvůr ztotožnil s uvedeným výkladem, vysvětlení poskytnutá v projednávané věci, která se týkala nepředložení úmrtních listů biologických rodičů nezletilého dítěte, byla věrohodná.
28.
Předkládající soud vyjadřuje pochybnosti o výkladu čl. 11 odst. 2 směrnice 2003/86, zejména o první části věty „[p]okud uprchlík nemůže předložit úřední doklady o rodinných vztazích“. V této souvislosti uvádí, že unijní normotvůrce výslovně neupravuje žádný test věrohodnosti, ani nevymezuje prostor pro uvážení členských států. Klade si nicméně otázku, zda z výrazu „nemůže“ nevyplývá, že uprchlík poskytne věrohodné vysvětlení, proč nepředložil a stále nemůže předložit úřední doklady o těchto vztazích. Předkládající soud se v tomto bodě odvolává na zásady posuzování žádosti o mezinárodní ochranu, podle nichž může být při posuzování žádosti zohledněna skutečnost, že žadatel vynaložil skutečné úsilí, aby svou žádost odůvodnil, a podal uspokojivé vysvětlení chybějících náležitostí prokazujících existenci rizika pronásledování nebo vážné újmy v zemi původu.
C.
Předběžné otázky
29.
S ohledem na výše uvedené úvahy se rechtbank Den Haag, zittingplaats Haarlem (soud v Haagu, zasedající v Haarlemu) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je Soudní dvůr s ohledem na čl. 3 odst. 2 písm. c) směrnice 2003/86 a na rozsudek ze dne 18. října 2012, Nolan (C‑583/10, EU:C:2012:638) příslušný odpovědět na předběžné otázky nizozemského soudu týkající se výkladu ustanovení této směrnice ve věci, která se týká práva pobytu rodinného příslušníka osoby požívající doplňkové ochrany, v případě, že tato směrnice byla v nizozemském právu prohlášena za přímo a bezpodmínečně použitelnou na osoby požívající doplňkové ochrany?
2)
Je třeba čl. 11 odst. 2 směrnice 2003/86 vykládat v tom smyslu, že brání zamítnutí žádosti uprchlíka o sloučení rodiny, které je založeno pouze na skutečnosti, že uprchlík ke své žádosti nepřiložil žádné úřední doklady, které prokazují jeho rodinné vztahy,
nebo
je třeba čl. 11 odst. 2 směrnice 2003/86 vykládat v tom smyslu, že brání zamítnutí žádosti uprchlíka o sloučení rodiny, které je založeno pouze na chybějících úředních dokladech, které by prokázaly rodinné vztahy uprchlíka, pouze tehdy, pokud uprchlík poskytl věrohodné vysvětlení, z jakého důvodu nepředložil uvedené doklady, a podložil své tvrzení, že je ani nemůže předložit?“
30.
Navrhovatel, společně s osobou usilující o sloučení rodiny, jakož i nizozemská vláda a Evropská komise předložili svá písemná i ústní vyjádření.
31.
Je však třeba zdůraznit, že po podání projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce měl Soudní dvůr příležitost rozhodnout v rozsudku ze dne 7. listopadu 2018, K a B (C‑380/17, EU:C:2018:877) o otázce totožné s první uvedenou otázkou, a prohlásil se za příslušného.
IV. Analýza
32.
Před samotným posouzením druhé otázky, kterou předkládající soud položil Soudnímu dvoru, je třeba uvést, že nizozemská vláda nesouhlasí s jejím zněním.
33.
V rámci svého vyjádření nizozemská vláda tvrdí, že předpoklad, na kterém je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce založena, je chybný. Má zejména za to, že formulace otázky neodráží skutečný průběh původního řízení v projednávané věci. Na rozdíl od toho, jak je formulována předběžná otázka, se státní tajemník neomezil na zamítnutí žádosti, kterou podala osoba usilující o sloučení rodiny, pouze z toho důvodu, že uvedená osoba nepředložila úřední doklady, ani neposkytla věrohodné vysvětlení, proč uvedené doklady nepředložila. V průběhu řízení o posouzení žádosti, před tím, než žádost zamítl, přijal různá vyšetřovací opatření, přičemž vzal v úvahu i jiné důkazy, jako potvrzení od Eritrejské osvobozenecké fronty a adresoval osobě usilující o sloučení rodiny doplňující otázky s cílem prokázat důvody a povahu vztahů, které ji pojí s dotyčným nezletilým dítětem.
34.
Osoba usilující o sloučení rodiny před předkládajícím soudem, stejně jako před Soudním dvorem, namítá, že státní tajemník ve skutečnosti zamítl její žádost o sloučení rodiny podle použitelných vnitrostátních právních předpisů, aniž předtím vyhověl jejímu návrhu na uskutečnění pohovoru, který by zahrnoval otázky týkající se totožnosti. Jedná se přitom o doplňující vyšetřovací opatření uvedené v čl. 5 odst. 2 směrnice 2003/86.
35.
S ohledem na uvedené skutečnosti se domnívám, že účelem druhé otázky, kterou předkládající soud položil Soudnímu dvoru, je určit, zda příslušný vnitrostátní orgán může v rámci posouzení žádosti o sloučení rodiny, kterou podala osoba požívající mezinárodní ochrany a která není podložena úředními doklady prokazujícími rodinné vztahy, zamítnout uvedenou žádost ve smyslu čl. 11 odst. 2 směrnice 2003/86, aniž by provedl doplňující šetření, pokud uvedená osoba neuvede věrohodné důvody, proč nemůže tyto doklady předložit.
A.
Úvodní poznámky
36.
Než přistoupím k výkladu ustanovení čl. 11 odst. 2 směrnice 2003/86, bych rád zmínil několik úvodních poznámek k zvláštním obtížím, které vyvstávají v projednávané věci.
37.
Unijní normotvůrce totiž v rámci směrnice 2003/86 nevymezuje pojem „rodina“.
38.
Z bodu 9 odůvodnění a z čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice vyplývá, že by se sloučení rodiny mělo v každém případě vztahovat na jádro rodiny, to znamená na manžele a nezletilé děti, včetně dětí osvojených, v souladu s rozhodnutím příslušného orgánu v dotyčném členském státě nebo rozhodnutím, které je bez dalšího vykonatelné na základě mezinárodních závazků (
10
).
39.
Zvláště pokud jde o sloučení rodiny osob požívajících mezinárodní ochrany, vyplývá z čl. 10 odst. 2 směrnice 2003/86, že členské státy mohou povolit sloučení „rodiny jiných rodinných příslušníků neuvedených v článku 4, pokud jsou na uprchlíkovi závislí“. Nizozemské právní předpisy v tomto ohledu povolují sloučení rodiny se sirotky, s nimiž osoba usilující o sloučení rodiny udržuje skutečné rodinné vztahy.
40.
Vzhledem k tomu, že existence rodiny nutně zahrnuje existenci rodinného vztahu, který je zvláštním právním vztahem, vyžaduje právo na sloučení rodiny, aby byla prokázána existence tohoto rodinného vztahu a v případě sirotka reálnost uvedeného vztahu. Takový vztah lze v zásadě prokázat úředními doklady, které vydaly příslušné orgány v zemi původu.
41.
Zejména v tomto bodu vyvstávají ve věci v původním řízení obtíže, neboť osoba usilující o sloučení rodiny nemá k dispozici žádný úřední doklad, kterým by prokázala reálnou existenci rodinného vztahu s dotyčnou nezletilou osobou a který je pro použití směrnice 2003/86 nezbytný. Zdá se, že „poručenství“ nad uvedeným dítětem, jehož výkonu se tato osoba domáhá, se ve skutečnosti blíží spíše dobrovolnému zvyklostnímu závazku spočívajícímu v péči, výchově a ochraně dítěte, které je součástí širší rodiny. S ohledem na zajištění nejlepších zájmů tohoto dítěte a s cílem vyloučit, že nebude vystaveno riziku zneužití či vykořisťování, je v takové situaci nezbytné se ujistit, že biologičtí rodiče tohoto dítěte skutečně zemřeli a že dítě udržuje s osobou usilující o sloučení rodiny skutečný rodinný vztah.
42.
Poté, co byly zdůrazněny zvláštnosti projednávané věci, je nyní třeba posoudit pravidla a zásady, jimiž se řídí prokázání rodinných vztahů ve smyslu čl. 11 odst. 2 směrnice 2003/86.
B.
Pravidla a zásady, jimiž se řídí prokázání rodinných vztahů ve smyslu čl. 11 odst. 2 směrnice 2003/86
43.
V rámci řízení o sloučení rodiny upraveného směrnicí 2003/86 rozlišuje unijní normotvůrce mezi dvěma režimy, které se týkají prokázání rodinných vztahů.
44.
Prvním režimem je běžný režim určený pro státní příslušníky třetích zemí, jehož hmotné podmínky jsou upraveny v čl. 5 odst. 2 uvedené směrnice.
45.
Uvedené ustanovení vyžaduje, aby osoba usilující o sloučení rodiny připojila ke své žádosti doklady potvrzující rodinné vztahy. Příslušný vnitrostátní orgán může nicméně dospět k závěru, že tyto doklady nejsou k prokázání rodinných vztahů dostačující a rozhodnout, že povede s osobou usilující o sloučení rodiny a se členy její rodiny pohovory, nebo že provede jakékoli další šetření, které považuje za nezbytné (
11
). Ve stejné linii s ustanovením článku 16 směrnice 2003/86 (
12
) usiluje unijní normotvůrce o potírání podvodných či zneužívajících žádostí o sloučení rodiny, založených například na účelových manželstvích nebo na podvodných či fiktivních uznáních otcovství a nad rámec předložení úředních dokladů umožňuje provádět dodatečná šetření k prokázání skutečného rodinného vztahu.
46.
Druhým z režimů je zvláštní režim, který je určený pro osoby požívající mezinárodní ochrany a jehož hmotné podmínky jsou upraveny v článku 11 směrnice 2003/86.
47.
Tento režim má umožnit zajištění účinnosti práva vést normální rodinný život tím, že opět sloučí ty členy rodiny, kteří z důvodu okolností nastalých v zemi původu uprchli před pronásledováním a vážnou újmou a byli rozděleni při nuceném vysídlování nebo na útěku.
48.
S ohledem na zvláštní obtíže, kterým musí uvedené osoby v souvislosti s předložením úředních dokladů nebo s jejich obstaráním ze země původu čelit, stanoví uvedený režim v souladu s bodem 8 odůvodnění směrnice 2003/86 a v duchu judikatury Evropského soudu pro lidská práva podmínky k prokázání rodinných vztahů, které musí být pro výkon uvedeného práva nutně „příznivější“ (
13
).
49.
Pokud tedy osoba, které byla přiznána mezinárodní ochrana, podá žádost o sloučení rodiny, použijí se obecná ustanovení článku 5 směrnice 2003/86, s výhradou zvláštních ustanovení upravených čl. 11 odst. 2 této směrnice.
50.
Naposledy uvedený článek upravuje zvláštní pravidla, „[p]okud uprchlík nemůže předložit úřední doklady o rodinných vztazích“.
51.
Zaprvé z čl. 11 odst. 2 první věty směrnice 2003/86 vyplývá, že členské státy jsou povinny brát v úvahu „jiné důkazy“ o existenci těchto vztahů (
14
). Uvedené vztahy se posoudí v souladu s vnitrostátním právem (
15
). Prostor pro uvážení, který mají členské státy, však nelze uplatňovat způsobem, který by mohl ohrozit cíl směrnice 2003/86 spočívající v zohlednění zvláštních obtíží, kterým mohou být osoby požívající mezinárodní ochrany v souvislosti s dokazováním vystaveny. Uvedené důkazy tedy musí být realistické a přizpůsobené konkrétní situaci, v níž se dotyčné osoby nachází (
16
).
52.
Zadruhé ze znění čl. 11 odst. 2 druhé věty uvedené směrnice výslovně vyplývá, že „[z]amítnutí žádosti se nemůže zakládat pouze na skutečnosti, že tyto doklady chybějí.“ Podle mého názoru není pochybnost o tom, že unijní normotvůrce má na mysli úřední doklady. Toto ustanovení je součástí logiky předchozího bodu tohoto stanoviska, a stanovuje jasný a bezpodmínečný zákaz, z něhož plyne, že důvodem k zamítnutí žádosti o sloučení rodiny nemůže být pouhá skutečnost, že nebyly předloženy doklady prokazující rodinné vztahy. Uvedené ustanovení se rovněž nese v duchu doporučení vydaných Radou Evropy (
17
) a Úřadem Vysokého komisaře OSN pro uprchlíky (UNHCR) (
18
).
53.
V projednávané věci nyní vyvstává otázka, zda členský stát může v případě žádosti o sloučení rodiny, která není podpořena žádným úředním dokladem prokazujícím existenci rodinných vztahů, podmínit provedení doplňujících vyšetřovacích opatření uvedených v čl. 5 odst. 2 směrnice 2003/86 tím, že osoba usilující o sloučení rodiny věrohodným způsobem vysvětlí, z jakého důvodu nemohla tyto dokumenty předložit.
C.
Povinnost osoby usilující o sloučení rodiny věrohodným způsobem vysvětlit, proč nemůže předložit úřední doklady potvrzující rodinné vztahy
54.
Soudní dvůr uznal, že neexistuje subjektivní právo rodinných příslušníků, aby jim byl umožněn vstup na území členských států, a že členské státy mají při přezkumu žádostí o sloučení rodiny podle směrnice 2003/86 určitý prostor pro uvážení a mohou stanovit podmínky pro výkon tohoto práva (
19
).
55.
Soudní dvůr však také rozhodl, že tato možnost musí být vykládána restriktivně, neboť pravidlem je povolit sloučení rodiny, a nesmí být používána způsobem, který by mohl ohrozit cíle stanovené směrnicí 2003/86 (
20
).
56.
Co se týče projednávané věci, požadavek stanovený v dotčených právních předpisech, pokud výslovně nevyplývá ze znění směrnice 2003/86, dokonale zapadá do celkového kontextu povinnosti spolupráce, k níž musí mezi osobou usilující o sloučení rodiny a příslušným vnitrostátním orgánem docházet při přezkumu žádosti o sloučení rodiny, která nebyla podložena úředními doklady, a umožňuje, je-li uplatněn v souladu s procesními požadavky stanovenými uvedenou směrnicí, dosáhnout jejích cílů, aniž by porušil zvláštní režim, který se vztahuje na osoby požívající mezinárodní ochrany.
1. Dotčená povinnost vyplývá z povinnosti spolupráce, kterou má osoba usilující o sloučení rodiny v rámci posuzování žádosti o sloučení rodiny, která není podložena úředními doklady
57.
Jak vyplývá ze znění čl. 5 odst. 2 a čl. 11 odst. 2 směrnice 2003/86, důkazní břemeno nese v prvé řadě žadatel. Je to právě on, kdo dává podnět k zahájení řízení s cílem nabýt určitá práva a kdo má jako jediný k dispozici úřední doklady, kterými může podložit svá tvrzení a prokázat existenci požadovaných rodinných vztahů, na níž nakonec závisí úspěch žádosti.
58.
Unijní normotvůrce ukládá povinnost spolupráce také členským státům. Z těchto ustanovení tedy vyplývá, že pokud nemůže osoba, které byla přiznána mezinárodní ochrana, předložit úřední doklady osvědčující rodinné vztahy, je členský stát podle čl. 11 odst. 2 směrnice 2003/86 povinen vzít v úvahu jiné důkazy o existenci těchto vztahů a podle čl. 5 odst. 2 uvedené směrnice může mimo jiné provádět dodatečná šetření, jako jsou pohovory vedené s osobou usilující o sloučení rodiny a jejími rodinnými příslušníky, a jakákoli jiná šetření, která bude považovat za nezbytná.
59.
Domnívám se, že příslušný vnitrostátní orgán může v rámci uvedené spolupráce a za účelem jejího řádného průběhu žádat po osobě usilující o sloučení rodiny, aby uvedla důvody, proč nemůže předložit žádný doklad o osobním stavu, který by prokazoval existenci rodinných vztahů a věrohodnosti tohoto vysvětlení může podle mého názoru přikládat zvláštní význam.
60.
I když je cílem režimu dokazování upraveného v čl. 11 odst. 2 směrnice 2003/86 přizpůsobit režim, který se použije k prokázání rodinných vztahů osob požívajících mezinárodní ochrany ve prospěch těchto osob, a to prostřednictvím pružnějších pravidel, musí tento režim zahrnovat rovněž povinnosti, které jsou uvedeným osobám uloženy a které mají ve smyslu článku 16 uvedené směrnice zabránit tomu, aby bylo řízení o sloučení rodiny použito podvodným či zneužívajícím způsobem za účelem obcházení pravidel pro vstup příslušníků třetích zemí do členského státu a pro jejich pobyt v tomto státě, anebo zlovolným způsobem, který by děti vystavil riziku zneužívání, vykořisťování nebo riziku, že se stanou obětmi obchodu (
21
).
61.
Osoba, které byla přiznána mezinárodní ochrana a která se za těchto podmínek rozhodne zahájit řízení o sloučení rodiny i přesto, že nemá k dispozici jakýkoli úřední doklad prokazující existenci rodinných vztahů, musí na základě důkazního břemene, které nese, uvést za účelem přezkoumání své žádosti důvody, proč nemůže tyto doklady předložit.
62.
Nelze totiž po příslušném vnitrostátním orgánu požadovat, aby posoudil uvedenou žádost a prováděl dodatečná šetření, přestože osoba usilující o sloučení rodiny nepředložila jakýkoli doklad o osobním stavu, který by potvrdil existenci rodinného vztahu, a navzdory krokům učiněným uvedeným orgánem a prostředkům, které jí byly poskytnuty, neposkytla dostačující vysvětlení.
63.
I když osoba usilující o sloučení rodiny není povinna prokázat skutečnou existenci rodinného vztahu úředními doklady, musí však projevit snahu dostatečně podrobně a zevrubně vysvětlit, proč nemá uvedené doklady k dispozici. To jí má pomoci dokázat, že je její žádost i přes chybějící doklady oprávněná a že posouzení této žádosti vyžaduje součinnost příslušného vnitrostátního orgánu, aby bylo možné shromáždit všechny důkazy potvrzující uvedené vztahy (
22
).
64.
Vysvětlení poskytnutá osobou usilující o sloučení rodiny, případně jiné přeložené důkazy, umožní vnitrostátnímu orgánu odlišit situaci, kdy je třeba uvedenou žádost bez dalšího zamítnout, protože je zjevně neopodstatněná, podvodná nebo zneužívající, od situace, kdy je třeba poskytnout osobě usilující o sloučení rodiny součinnost a provést dodatečná šetření, neboť zde existují závažné důvody se domnívat, že uvedená osoba oprávněně nemůže mít úřední doklady k dispozici.
65.
Je zjevné, že požadavky na vysvětlení, které má osoba usilující o sloučení rodiny poskytnout, musí být přiměřené, aby pro ni nepředstavovaly nepřiměřenou zátěž ve vztahu k tomu, co je nezbytné k prokázání skutečnosti, že není schopna uvedené doklady předložit.
66.
Úroveň těchto požadavků tedy musí záviset na povaze a úrovni obtíží, jimž osoba usilující o sloučení rodiny při předložení dokladů čelí. Zatímco příslušný vnitrostátní orgán může požadovat podrobné a zevrubné vysvětlení, pokud je nesporné, že osoba usilující o sloučení rodiny může získat přístup k úředním dokladům, je podle mého názoru povinen snížit úroveň svých požadavků, pokud se ukáže, že získání uvedených dokumentů není možné např. z důvodu neexistence matrik nebo závažných nedostatků v jejich fungování v zemi, z níž osoba usilující o sloučení rodiny pochází.
67.
Nyní je třeba poukázat na to, že povinnost stanovená dotčenými vnitrostátními právními předpisy je shodná s povinností stanovenou v rámci posuzování žádosti o mezinárodní ochranu.
2. Dotčená povinnost je součástí povinností, které přísluší žadateli v rámci posuzování žádosti o přiznání mezinárodní ochrany
68.
Předmět řízení o posouzení žádosti o mezinárodní ochranu a předmět řízení o žádosti o sloučení rodiny se dozajista liší. První řízení směřuje k přiznání postavení uprchlíka nebo postavení osoby, která má nárok na mezinárodní ochranu tomu, kdo je vystaven aktům pronásledování a riziku závažné újmy v zemi původu. Druhé řízení se týká sjednocení rodiny osoby požívající mezinárodní ochrany, která byla rozdělena při nuceném vysídlení nebo na útěku.
69.
Uvedená řízení nicméně vykazují společné znaky spojené s totožností žadatele a s mimořádnou situací, v níž se tato osoba nachází, což bezpochyby vysvětluje skutečnost, že Evropský soud pro lidská práva odkazuje pro stanovení důkazního břemene a nezbytné úrovně důkazů nutné k prokázání rodinných vztahů (žádost o sloučení rodiny) na svou judikaturu týkající se prokázání rizika pronásledování v případě návratu do země původu (žádost o přiznání mezinárodní ochrany) (
23
).
70.
Spolupráce, k níž má docházet mezi žadatelem a příslušným vnitrostátním orgánem, je v obou řízeních založena na stejném předpokladu, a sice že žadatel o přiznání mezinárodní ochrany, nebo osoba, jíž byla tato ochrana přiznána, nemá možnost, s ohledem na skutečnost, že byla donucena uprchnout ze země původu, disponovat úředními odklady potvrzujícími zejména jeho totožnost, státní příslušnost, anebo dokonce existenci rodinných vztahů.
71.
V souvislosti s žádostí o poskytnutí mezinárodní ochrany rozhodl Soudní dvůr, že žadatel je podle čl. 13 odst. 1 směrnice 2013/32/EU (
24
) povinen spolupracovat s příslušným vnitrostátním orgánem mimo jiné při zjišťování své totožnosti, státní příslušnosti a jiných údajů odůvodňujících jeho žádost, což podle něj znamená, že má povinnost poskytnout, pokud je to možné, požadovaná odůvodnění a případně požadovaná vysvětlení a požadované informace (
25
). Jedná se o podstatné skutečnosti nezbytné pro posouzení žádosti.
72.
Uvedená povinnost souvisí s povinností stanovenou v čl. 4 odst. 5 směrnice 2011/95/EU (
26
), která se týká posouzení skutečností a okolností, které musí provést příslušný vnitrostátní orgán při přezkoumání takové žádosti. Uvedený článek totiž stanoví, že pokud nejsou jednotlivá prohlášení žadatele doložena písemnými nebo jinými doklady, nevyžadují tato prohlášení důkazy, pokud žadatel vynaložil skutečné úsilí, aby svou žádost odůvodnil, pokud předložil všechny náležitosti, které měl k dispozici, a podal uspokojivé vysvětlení jiných chybějících náležitostí (
27
), a pokud prohlášení žadatele byla shledána souvislými a hodnověrnými a nejsou v rozporu s dostupnými zvláštními i obecnými informacemi o případu žadatele.
73.
S ohledem na všechny uvedené skutečnosti mám tedy za to, že čl. 11 odst. 2 směrnice 2003/86 může být vykládán v tom smyslu, že příslušný vnitrostátní orgán má právo požadovat od osoby usilující o sloučení rodiny věrohodné vysvětlení toho, proč nemůže předložit úřední doklady potvrzující existenci rodinných vztahů.
74.
Je však třeba stanovit určité meze posuzovací pravomoci, která za tímto účelem přísluší uvedenému orgánu.
D.
Povinnosti příslušného vnitrostátního orgánu v souvislosti s posuzováním věrohodnosti vysvětlení poskytnutého osobou usilující o sloučení rodiny
75.
Vnitrostátní orgán je jako jediný příslušný posoudit, pod dozorem vnitrostátního soudu, vysvětlení poskytnutá osobou usilující o sloučení rodiny. Tuto povinnost však musí uskutečňovat v souladu s procesními požadavky směrnice 2003/86, konkrétně s těmi, které stanoví článek 17 směrnice.
76.
Jestliže má tedy osoba usilující o sloučení rodiny povinnost věrohodným způsobem vysvětlit, proč není schopna prokázat prostřednictvím úředních dokladů existenci rodinného vztahu, příslušný vnitrostátní orgán musí odpovídajícím způsobem posoudit vysvětlení poskytnutá touto osobou.
77.
Vnitrostátní orgán musí provést zejména individualizované posouzení žádosti podle článku 17 směrnice 2003/86 (
28
), při němž zohlední nejen příslušné zvláštní a obecné informace týkající se situace v zemi, z níž osoba usilující o sloučení rodiny pochází, ale také její osobnost, konkrétní situaci, v níž se nachází, a zvláštní obtíže, s nimiž se potýká (
29
).
78.
Uvedený způsob umožňuje stanovit meze posuzovací pravomoci, která si má zachovat subjektivní aspekt, a to i přes faktické okolnosti, na nichž musí být založena.
79.
Důvody, proč osoba usilující o sloučení rodiny nemůže předložit úřední doklady potvrzující rodinný vztah, musí být na jedné straně posouzeny objektivním způsobem s ohledem na zvláštní i obecné informace o situaci v zemi jejího původu. Musí se jednat o relevantní, objektivní, spolehlivé, přesné a aktuální informace, které mohou být uvedeny ve zprávách vnitrostátních či mezinárodních orgánů, zejména orgánů Rady Evropy nebo v rámci systému Organizace spojených národů, ale také v mezinárodních soudních rozhodnutích, jako jsou rozsudky Evropského soudu pro lidská práva (
30
). V rámci žádosti o sloučení rodiny, k níž není připojen žádný úřední doklad potvrzující existenci rodinného vztahu, umožňují tyto informace, k nimž mají vnitrostátní orgány plný přístup, posoudit fungování matričních orgánů v zemi původu a zejména existenci nedostatků, které se dotýkají buď určitých oblastí této země, nebo určitých skupin osob.
80.
Uvedený postup odpovídá postupu přijatému unijním normotvůrcem v rámci přezkumu žádosti o poskytnutí mezinárodní ochrany.
81.
Podle čl. 4 odst. 3 písm. a) směrnice 2011/95 je členský stát povinen provést posouzení žádosti jednotlivě a zohlednit při něm všechny významné skutečnosti týkající se země původu, včetně právních předpisů této země a způsobu jejich uplatňování. Věrohodnost a soudržnost prohlášení žadatele musí být podle čl. 4 odst. 5 písm. c) směrnice 2011/95 posuzována s ohledem na dostupné zvláštní i obecné informace o případu žadatele (
31
).
82.
S cílem pomoci příslušným vnitrostátním orgánům plnit denně uvedené požadavky a za účelem harmonizace postupů při posuzování žádostí o poskytnutí mezinárodní ochrany v členských státech, byl EASO pověřen vydáváním informačních zpráv posuzujících, podle jednotlivých témat, situaci v zemi nebo oblasti, z nichž žadatel o mezinárodní ochranu pochází. Tyto zprávy vznikají shromažďováním „příslušných, spolehlivých, přesných a aktuálních“ informací o zemích původu, přičemž jsou využívány všechny příslušné zdroje informací, zejména informace shromážděné od vládních, nevládních a mezinárodních organizací (
32
).
83.
Při posuzování projednávané věci vycházel státní tajemník ze zprávy EASO týkající se Eritrey, oddílu „úřední dokumenty o osobním stavu“ (
33
).
84.
Je nicméně na předkládajícím soudu, aby se ujistil, zda tato studie může představovat dostatečný zdroj informací k takovému posouzení, zejména zda z ní lze vyvodit spolehlivé a přesné informace o skutečném fungování matriky ve venkovských oblastech nebo v místě, z něhož osoba usilující o sloučení rodiny pochází, o doručování úmrtních listů a dokladů potvrzujících poručenství, a o konkrétním způsobu, kterým si může uvedená osoba podle příslušných vnitrostátních předpisů vyžádat doklady o osobním stavu v zemi svého původu nebo u zastupitelských úřadů své země.
85.
Na druhé straně podle článku 17 směrnice 2003/86 a judikatury Soudního dvora musí být důvody, proč nemůže osoba usilující o sloučení rodiny předložit úřední doklad, který by prokázal rodinný vztah, posuzovány s ohledem na její postavení a osobní situaci. Zpráva EASO tedy nenahrazuje individuální posouzení žádosti umožňující zjistit možnosti, které osoba usilující o sloučení rodiny má.
86.
Věk a zejména příslušnost osoby usilující o sloučení rodiny k určité menšině, pohlaví, stupeň vzdělání, původ a sociální postavení, ale i důvody, které vedly k přiznání mezinárodní ochrany, a zažitá traumata tudíž mohou představovat faktory, které je třeba zohlednit při posouzení důvodů, proč uvedená osoba nemá k dispozici úřední dokumenty, a při hodnocení úrovně obtíží, kterým může být vystavena.
87.
S ohledem na všechny tyto úvahy mám za to, že čl. 11 odst. 2 směrnice 2003/86 nebrání vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava, která je předmětem původního řízení, pokud příslušný vnitrostátní orgán provede náležitý posouzení důvodů uvedených osobou usilující o sloučení rodiny a zohlední nejen příslušné zvláštní i obecné informace o situaci v zemi původu uvedené osoby, ale také konkrétní situaci, v níž se tato osoba nachází.
V. Závěry
88.
S ohledem na veškeré výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na druhou předběžnou otázku položenou rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem (soud v Haagu, zasedající v Haarlemu, Nizozemsko) takto:
„Článek 11 odst. 2 směrnice Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny je nutné vykládat v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním právním předpisům, podle nichž je osoba požívající mezinárodní ochrany povinna pro účely posouzení své žádosti o sloučení rodiny věrohodným způsobem vysvětlit, proč nemůže předložit úřední doklady potvrzující existenci rodinných vztahů, za předpokladu, že příslušný vnitrostátní orgán posoudí uvedené vysvětlení nejen na základě příslušných zvláštních i obecných informací o situaci v zemi původu uvedené osoby, ale také na základě konkrétní situace, v níž se uvedená osoba nachází.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – Podle čl. 2 písm. c) směrnice Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny (Úř. věst. 2003, L 251, s. 12) se „osobou usilující o sloučení rodiny“ rozumí „státní příslušník třetí země, který oprávněně pobývá v členském státě a žádá o sloučení rodiny nebo jehož rodinní příslušníci žádají o sloučení rodiny za účelem jeho následování“.
(
3
) – Stb. 2000, č. 495.
(
4
) – Uvedený pokyn byl nahrazen Werkinstructie 2016/17 (služební pokyn č. 2016/17).
(
5
) – Oběžník o cizích státních příslušnících z roku 2000 stanoví v bodě C2/4, že dotyčné nezletilé dítě může být také sirotek, jehož pojí s osobou usilující o sloučení rodiny skutečné rodinné vazby.
(
6
) – V tomto ohledu viz vysvětlení Imigrační a naturalizační služby „The family reunification procedure for holders of an asylum residence permit“, dostupné na následující internetové adrese: https://ind.nl/Documents/GHA_Engels.pdf (p. 6, part 1, step 3).
(
7
) – Skutečnosti uvedené v tomto stanovisku zohledňují rovněž údaje obsažené ve vnitrostátním spise, který má Soudní dvůr k dispozici.
(
8
) – Dále jen „státní tajemník“.
(
9
) – Zpráva týkající se informací o zemi původu, Eritrea, přehled o stavu v zemi, květen 2015, dostupná na následující internetové adrese: https://coi.easo.europa.eu/administration/easo/PLib/EASO-Eritrea-Country-Focus-FR.pdf a výslovně zmiňovaná státním tajemníkem v dopisech adresovaných osobě usilující o sloučení rodiny, které byly připojeny v příloze vyjádření předloženého Soudnímu dvoru. Ke zřízení EASO viz nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 439/2010 ze dne 19. května 2010 o zřízení Evropského podpůrného úřadu pro otázky azylu (Úř. věst. 2010, L 132, s. 11).
(
10
) – Podle bodu 10 odůvodnění a čl. 4 odst. 2 a 3 směrnice 2003/86 mohou členské státy povolit sloučení rodiny i pro nejbližší příbuzné v přímé vzestupné linii, zletilé svobodné děti, nesezdané nebo registrované partnery, jakož i – v případě polygamního sňatku a při splnění určitých podmínek – nezletilé děti další manželky nebo osoby usilující o sloučení rodiny.
(
11
) – Ze sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o pokynech k uplatňování směrnice 2003/86/ES o právu na sloučení rodiny [COM(2014) 210 final, dále jen „pokyny“] vyplývá, předložené doklady a „nezbytnost“ pohovorů a jiných šetření je třeba posuzovat u každé žádosti zvlášť, a to v rámci individuálního přezkumu žádosti (bod 3.2, s. 10).
(
12
) – Podle čl. 16 odst. 1 písm. b) a c) uvedené směrnice mohou členské státy zamítnout žádost o vstup a pobyt za účelem sloučení rodiny, pokud osoba usilující o sloučení rodiny a její rodinní příslušníci nežijí nebo již nežijí ve skutečném manželském nebo rodinném vztahu nebo pokud se zjistí, že osoba usilující o sloučení rodiny nebo nesezdaný partner uzavřel sňatek nebo udržuje trvalý vztah s jinou osobou. Podle druhého odstavce uvedeného ustanovení mohou zamítnout uvedenou žádost i tehdy, když se zjistí, že byly použity nepravdivé nebo zavádějící informace nebo padělané či pozměněné doklady nebo že byl spáchán podvod nebo byly použity jiné nezákonné prostředky, nebo že sňatek, partnerství nebo osvojení byly uzavřeny pouze za tím účelem, aby dotyčná osoba mohla vstoupit na území členského státu nebo na něm pobývat.
(
13
) – V tomto ohledu viz zelená kniha Komise o právu na sloučení rodiny státních příslušníků třetích zemí, kteří pobývají v Evropské unii (Směrnice 2003/86/ES) [COM(2011) 735 final], zejména bod 4.2 „Další otázky týkající se azylu“ (s. 7), jakož i pokyny, zejména bod 6.1.2 (s. 23 a 24). V tomto smyslu také viz rozsudek ESLP ze dne 10. července 2014, Mugenzi v. Francie (CE:ECHR:2014:0710JUD005270109, bod 54).
(
14
) – Uvedená povinnost se nese v duchu judikatury Evropského soudu pro lidská práva, viz rozsudek ESLP ze dne 10. července 2014, Tanda-Muzinga v. Francie (CE:ECHR:2014:0710JUD000226010, bod 79).
(
15
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. dubna 2018, A a S (C‑550/16, EU:C:2018:248, body 42 a 45).
(
16
) – Podle čl. 5 odst. 2 směrnice 2003/86 mohou členské státy vést pohovory s osobou usilující o sloučení rodiny a jejími rodinnými příslušníky a provádět další šetření, která budou považovat za nezbytná. V bodě 6.1.2 pokynů Komise zdůrazňuje, že „jiné důkazy“ o existenci rodinných vztahů mohou spočívat v písemných či ústních prohlášeních žadatele, v pohovorech vedených se členy rodiny nebo v šetření provedeném ohledně zahraniční situace. Prohlášení mohou být podpořena doklady jako např. audiovizuálním materiálem nebo hmotnými důkazy jako jsou diplomy nebo doklad o převodu finančních prostředků. Komise zdůrazňuje, že pokud po posouzení jiných typů důkazů přetrvávají vážné pochybnosti nebo pokud existují zjevné náznaky podvodných úmyslů, lze jako poslední možnost využít testů DNA, avšak těmito testy nelze prokázat vztah příslušníků širší rodiny nebo vyživovaných rodinných příslušníků, konkrétně v případě osvojení (s. 23).
(
17
) – V tomto ohledu viz doporučení Výboru ministrů Rady Evropy členským státům č. R(99)23 o slučování rodin uprchlíků a jiných osob potřebujících mezinárodní ochranu přijaté dne 15. září 1999.
(
18
) – V tomto ohledu viz závěr č. 24 Výkonného výboru Vysokého komisaře OSN pro uprchlíky přijatý na 32. zasedání, který je dostupný na následující internetové adrese: http://www.unhcr.org/publications/legal/41b041534/compilation-conclusions-adopted-executive-committee-international-protection.html (s. 43).
(
19
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 27. června 2006, Parlament v. Rada (C‑540/03, EU:C:2006:429, bod 59), a ze dne 6. prosince 2012, O a další (C‑356/11 a C‑357/11, EU:C:2012:776, bod 79).
(
20
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. prosince 2012, O a další (C‑356/11 a C‑357/11, EU:C:2012:776, bod 74 a citovaná judikatura).
(
21
) – V rámci svých pokynů Komise mimo jiné uvedla, že je v obecném zájmu a zájmu oprávněných žadatelů nezbytné, aby členské státy přijaly přísná opatření proti zneužití či podvodům týkajících se práv přiznaných směrnicí 2003/86 (viz zejména bod 7.3 „Zneužití a podvody“ (neoficiální překlad), s. 27).
(
22
) – Soudní dvůr ostatně rozhodl, že členský stát může mít snazší přístup k některým druhům dokumentů než žadatel (v tomto ohledu viz rozsudek ze dne 22. listopadu 2012, M., C‑277/11, EU:C:2012:744, bod 66).
(
23
) – V tomto ohledu viz rozsudek ESLP ze dne 10. července 2014, Tanda-Muzinga v. Francie (CE:ECHR:2014:0710JUD000226010, bod 69).
(
24
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (Úř. věst. 2013, L 180, s. 60).
(
25
) – Viz rozsudek ze dne 14. září 2017, K. (C‑18/16, EU:C:2017:680, bod 38).
(
26
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany (Úř. věst. 2011, L 337, s. 9).
(
27
) – Viz rozsudek ze dne 25. ledna 2018, F (C‑473/16, EU:C:2018:36, bod 41 a citovaná judikatura).
(
28
) – Viz v tomto ohledu body 6.1.2 a 7.4 pokynů Komise.
(
29
) – Viz v tomto ohledu rozsudek ze dne 4. března 2010, Chakroun (C‑578/08, EU:C:2010:117), v němž Soudní dvůr stanovil, že článek 17 směrnice 2003/86 brání tomu, aby příslušný vnitrostátní orgán mohl na základě vnitrostátních právních předpisů zamítnout žádost o sloučení rodiny bez přezkoumání konkrétní situace žadatele. Soudní dvůr v uvedeném rozsudku rozhodl, že vnitrostátní právní předpisy, které stanoví výši minimálního příjmu, při jehož nedosažení bude jakékoli sloučení rodiny zamítnuto, jsou v rozporu s uvedenou směrnicí, neboť žádost o sloučení rodiny byla zamítnuta nezávisle na „konkrétním přezkumu situace každého žadatele“ (bod 48).
(
30
) – Vycházím zde per analogiam z kritérií dovozených Soudním dvorem v rozsudku ze dne 5. dubna 2016, Aranyosi a Căldăraru (C‑404/15 a C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198), který se týkal informací, na nichž mají vnitrostátní orgány založit posouzení existence nedostatků vězeňského systému v určitém členském státě. Uvedená kritéria se mi jeví tím spíše použitelná pro posouzení fungování matričních orgánu určitého státu.
(
31
) – Podle čl. 4 odst. 5 písm. c) směrnice 2011/95 platí, že „uplatňují-li členské státy zásadu, podle které je povinností žadatele, aby žádost o mezinárodní ochranu zdůvodnil, a nejsou-li jednotlivá prohlášení žadatele doložena písemnými nebo jinými doklady, nevyžadují tato prohlášení důkazy, pokud prohlášení žadatele byla shledána souvislými a hodnověrnými a nejsou v rozporu s dostupnými zvláštními i obecnými informacemi o případu žadatele“ (kurzivou zvýraznil autor stanoviska).
(
32
) – Viz čl. 4 písm. a) a b) nařízení č. 439/2010.
(
33
) – Viz odkaz uvedený v poznámce pod čarou 9 tohoto stanoviska.