62024CJ0744
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (sedmého senátu)
23. dubna 2026 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Smlouvy o spotřebitelském úvěru – Směrnice 2008/48/ES – Článek 3 písm. j) – Článek 10 odst. 2 písm. f) – Pojem ‚výpůjční úroková sazba‘ – Pojem ‚čerpaná výše úvěru‘ – Článek 3 písm. g) – Pojem ‚celkové náklady úvěru pro spotřebitele‘ – Účtování úroků z částky odpovídající nákladům úvěru – Pojistné“
Ve věci C‑744/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Okresního soudu ve Włodawě (Sąd Rejonowy we Włodawie, Polsko) ze dne 20. září 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 24. října 2024, v řízení
P. W.
proti
Bank Polska Kasa Opieki S. A.,
SOUDNÍ DVŮR (sedmý senát),
ve složení: F. Schalin, předseda senátu, M. Gavalec a Z. Csehi (zpravodaj), soudci,
generální advokátka: L. Medina,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za P. W.: A. Bieniek, adwokat,
–
za Bank Polska Kasa Opieki S. A.: A. Cudna-Wagner, radca prawny, a B. Miąskiewicz, adwokat,
–
za polskou vládu: B. Majczyna, jako zmocněnec,
–
za Evropskou komisi: P. Kienapfel, P. Ondrůšek a M. Owsiany-Hornung, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 3 písm. j) a čl. 10 odst. 2 písm. f) a g) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (Úř. věst. 2008, L 133, s. 66), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/2167 ze dne 24. listopadu 2021 (Úř. věst. 2021, L 438, s. 1) (dále jen „směrnice 2008/48“), vykládaných ve světle zásady efektivity a čl. 3 odst. 1 a 2, čl. 4 odst. 1 a článku 5 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288; oprava Úř. věst. 2016, L 303, s. 26, a Úř. věst. L, 2025/90449).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi spotřebitelem P. W. a bankovní institucí Bank Polska Kasa Opieki S. A. (dále jen „banka“) ohledně úhrady pohledávky vyplývající ze smlouvy o spotřebitelském úvěru.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 93/13
3
Článek 1 odst. 1 směrnice 93/13 stanoví:
„Účelem této směrnice je sblížit právní a správní předpisy členských států týkající se zneužívajících ujednání ve smlouvách uzavíraných mezi prodávajícím zboží nebo poskytovatelem služeb a spotřebitelem.“
4
Článek 3 této směrnice stanoví:
„1.   Smluvní ujednání, které nebylo individuálně sjednáno, je považováno za zneužívající, jestliže v rozporu s požadavkem poctivosti způsobuje významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran, které vyplývají z dané smlouvy, v neprospěch spotřebitele.
2.   Ujednání je vždy považováno za nesjednané individuálně, jestliže bylo sepsáno předem, a spotřebitel proto nemohl mít žádný vliv na obsah ujednání, zejména v souvislosti se smlouvou uzavíranou adhezním způsobem.
[…]“
5
Článek 4 téže směrnice zní:
„1.   Aniž je dotčen článek 7, posuzuje se zneužívající povaha smluvního ujednání s ohledem na povahu zboží nebo služeb, pro které byla smlouva uzavřena, a s ohledem na všechny okolnosti v době uzavření smlouvy, které provázely její uzavření, a na všechna ostatní ujednání smlouvy nebo jiné smlouvy, ze kterých vychází.
2.   Posouzení zneužívající povahy smluvních ujednání se netýká vymezení hlavního předmětu smlouvy, ani přiměřenosti mezi cenou a odměnou na straně jedné a službami nebo zbožím poskytovaným jako protiplnění na straně druhé, pokud jsou tato ujednání sepsána jasným a srozumitelným jazykem.“
6
Článek 5 směrnice 93/13 zní:
„V případě smluv, v nichž jsou všechna nebo některá ujednání nabízená spotřebiteli předložena písemně, musí být tato ujednání sepsána jasným a srozumitelným jazykem. Při pochybnosti o významu některého ujednání se použije výklad, který je pro spotřebitele nejpříznivější. Toto pravidlo pro výklad se nepoužije v souvislosti s postupy stanovenými v čl. 7 odst. 2.“
Směrnice 2008/48
7
V bodech 19, 31 a 43 odůvodnění směrnice 2008/48 je uvedeno:
„(19)
Aby se mohli spotřebitelé rozhodovat na základě úplné znalosti věci, měli by před uzavřením úvěrové smlouvy získat přiměřené informace o podmínkách a nákladech úvěru a o svých povinnostech, přičemž by měli mít možnost vzít si tyto informace s sebou a posoudit je. Pro zajištění co největší průhlednosti a srovnatelnosti nabídek by tyto informace měly zahrnovat především roční procentní sazbu nákladů [(RPSN)] úvěru určovanou stejným způsobem v celém Společenství. Jelikož [RPSN] může být v této fázi uvedena pouze pomocí příkladu, měl by být tento příklad reprezentativní. […]
[…]
(31)
Aby se spotřebitel mohl seznámit se svými právy a povinnostmi podle úvěrové smlouvy, měla by tato smlouva jasně a výstižně uvádět veškeré nezbytné informace.
[…]
(43)
[…] I přes jednotný matematický vzorec pro výpočet [RPSN] stanovený [směrnicí Rady 87/102/EHS ze dne 22. prosince 1986 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se spotřebitelského úvěru (Úř. věst. 1987, L 42, s. 48; Zvl. vyd. 15/01, s. 326] není tato sazba v rámci celého Společenství dosud plně srovnatelná. V jednotlivých členských státech se při výpočtu [RPSN] přihlíží k různým nákladovým faktorům. Tato směrnice by proto měla jasně a vyčerpávajícím způsobem definovat celkové náklady úvěru pro spotřebitele.“
8
Článek 1 směrnice 2008/48, nadepsaný „Předmět“, je formulován takto:
„Účelem této směrnice je harmonizovat některé aspekty právních a správních předpisů členských států, které se týkají smluv o spotřebitelském úvěru.“
9
Článek 3 této směrnice, nadepsaný „Definice“, stanoví:
„Pro účely této směrnice se rozumí
[…]
g)
‚celkovými náklady úvěru pro spotřebitele‘ veškeré náklady, včetně úroku, provizí, daní a veškerých dalších poplatků, které spotřebitel musí zaplatit v souvislosti s úvěrovou smlouvou a které jsou věřiteli známy, s výjimkou nákladů na notáře; náklady související s doplňkovými službami týkajícími se dané úvěrové smlouvy, zejména pojistné, jsou rovněž zahrnuty, pokud je navíc uzavření smlouvy o poskytnutí služby povinné pro získání úvěru nebo pro jeho získání za nabízených podmínek;
h)
‚celkovou částkou splatnou spotřebitelem‘ součet celkové výše úvěru a celkových nákladů úvěru pro spotřebitele;
i)
‚[RPSN]‘ celkové náklady úvěru pro spotřebitele vyjádřené jako roční procento celkové výše úvěru, případně včetně nákladů podle čl. 19 odst. 2;
j)
‚výpůjční úrokovou sazbou‘ úroková sazba vyjádřená jako pevná nebo pohyblivá procentní sazba uplatňovaná ročně na čerpanou výši úvěru;
[…]
l)
‚celkovou výší úvěru‘ strop nebo souhrn všech částek, jež jsou dány k dispozici podle úvěrové smlouvy;
[…]“
10
Článek 10 uvedené směrnice, nadepsaný „Informace, které mají být uvedeny v úvěrových smlouvách“, stanoví:
„1.   Úvěrové smlouvy se vypracovávají na papíře nebo na jiném trvalém nosiči.
Každá smluvní strana obdrží jedno vyhotovení úvěrové smlouvy. Tímto článkem nejsou dotčena žádná vnitrostátní pravidla ohledně platnosti uzavírání úvěrových smluv, jež jsou v souladu s právem Společenství.
2.   Úvěrová smlouva jasně a výstižně uvádí
[…]
d)
celkovou výši úvěru a podmínky čerpání;
[…]
f)
výpůjční úrokovou sazbu, podmínky upravující použití této sazby a případně jakýkoli index nebo referenční sazbu použitelné pro počáteční výpůjční úrokovou sazbu, jakož i období, podmínky a postupy pro změnu výpůjční úrokové sazby. Uplatňují-li se za různých okolností různé výpůjční úrokové sazby, uvádějí se výše uvedené informace o všech použitelných sazbách;
g)
[RPSN] a celkovou částku splatnou spotřebitelem, vypočtené v okamžiku uzavření úvěrové smlouvy; uvedeny musí být veškeré předpoklady použité pro výpočet této sazby;
[…]“
11
Článek 19 směrnice 2008/48, nadepsaný „Výpočet [RPSN]“, v odstavcích 1 a 2 stanoví:
„1.   [RPSN], která se za rok rovná současné hodnotě všech závazků (čerpání, plateb a poplatků) budoucích nebo stávajících a dohodnutých mezi věřitelem a spotřebitelem, se počítá podle matematického vzorce uvedeného v části I přílohy I.
2.   Pro účely výpočtu [RPSN] se stanoví celkové náklady úvěru pro spotřebitele, s výjimkou veškerých nákladů splatných spotřebitelem v důsledku neplnění některého ze závazků stanovených v úvěrové smlouvě a jiných nákladů než kupní ceny, kterou je povinen za koupi zboží nebo poskytnutí služeb zaplatit bez ohledu na to, zda je transakce uskutečněna v hotovosti nebo na úvěr.
Náklady na vedení účtu zaznamenávajícího platební operace a čerpání, náklady na používání platebních prostředků pro platební operace a čerpání a další náklady spojené s platebními operacemi se zahrnují do celkových nákladů úvěru pro spotřebitele, s výjimkou případů, kdy je zřízení účtu nepovinné a náklady na tento účet byly jasně a samostatně uvedeny v úvěrové smlouvě nebo v jiné smlouvě uzavřené se spotřebitelem.“
12
Článek 22 této směrnice, nadepsaný „Harmonizace a kogentní povaha směrnice“, stanoví:
„1.   Pokud tato směrnice obsahuje harmonizovaná ustanovení, nesmějí členské státy ve svém vnitrostátním právu zachovávat ani zavádět ustanovení odchylná od ustanovení této směrnice. Ustanovení čl. 16a odst. 3 a 4 však nebrání členským státům, aby v zájmu ochrany spotřebitelů zachovaly nebo zavedly přísnější ustanovení.
[…]
3.   Členské státy dále zajistí, aby předpisy, které přijmou k provedení této směrnice, nemohly být obcházeny v důsledku formulace smluv, zejména zahrnutím čerpání nebo úvěrových smluv spadajících do oblasti působnosti této směrnice do úvěrových smluv, jejichž povaha nebo účel by umožnily vyhnout se použití směrnice.
[…]“
13
Část I přílohy I uvedené směrnice zní:
„[…]
Základní rovnice, kterou se stanoví [RPSN], odpovídá na ročním základě celkové současné hodnotě čerpání na jedné straně a celkové současné hodnotě splátek a plateb poplatků na straně druhé, […]“
Polské právo
Občanský zákoník
14
Článek 3851 odst. 1 občanského zákoníku (ustawa Kodeks cywilny) ze dne 23. dubna 1964, ve znění použitelném na spor v původním řízení (Dz. U. z roku 2022, částka 1360), zní:
„Ujednání spotřebitelské smlouvy, která nebyla individuálně sjednána, nejsou pro spotřebitele závazná, pokud upravují jeho práva a povinnosti v rozporu s dobrými mravy a hrubě poškozují jeho zájmy (zakázaná smluvní ujednání). Uvedené neplatí pro ujednání, která vymezují hlavní plnění stran, včetně ceny nebo odměny, pokud jsou formulována jednoznačně.“
Zákon o spotřebitelském úvěru
15
Směrnice 2008/48 byla do polského právního řádu provedena zákonem o spotřebitelském úvěru (ustawa o kredycie konsumenckim) ze dne 12. května 2011 (Dz. U. z roku 2011, č. 126, částka 715).
16
Článek 5 body 6, 6a a 10 tohoto zákona, ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „zákon o spotřebitelském úvěru“), zní:
„(6)   ‚celkové náklady úvěru‘ – veškeré náklady, které musí spotřebitel uhradit v souvislosti s úvěrovou smlouvou, zejména:
a)
úroky, poplatky, provize, daně a marže, jsou-li věřiteli známy, a
b)
náklady související s doplňkovými službami, zejména pojistné, pokud je jejich sjednání nezbytné pro získání úvěru nebo pro jeho získání za nabízených podmínek,
s výjimkou nákladů na notáře nesených spotřebitelem;
(6a)   ‚náklady úvěru odlišné od úroků‘ – všechny náklady, které spotřebitel hradí v souvislosti se smlouvou o spotřebitelském úvěru, s výjimkou úroků;
[…]
(10)   ‚výpůjční úroková sazba‘ – úroková sazba vyjádřená jako pevná nebo pohyblivá procentní sazba uplatňovaná ročně na čerpanou výši úvěru.“
17
Článek 30 uvedeného zákona stanoví:
„1.   Ve smlouvě o spotřebitelském úvěru musí být uvedeno:
[…]
6)
výpůjční úroková sazba, podmínky použití této sazby, jakož i období, podmínky a postupy pro změnu výpůjční úrokové sazby spolu s indexem nebo referenční sazbou, mají-li být uplatněny na počáteční úrokovou sazbu; v případě, že smlouva o spotřebitelském úvěru předpokládá různé úrokové sazby, musí být výše zmíněné informace uvedeny pro všechny úrokové sazby uplatňované v daném období platnosti smlouvy;
[…]“
18
Článek 45 odst. 1 zákona o spotřebitelském úvěru stanoví:
„V případě, že věřitel poruší čl. 29 odst. 1, čl. 30 odst. 1 body 1 až 8, 10, 11, 14 až 17, články 31 až 33, článek 33a a články 36a až 36c, spotřebitel po předložení písemného prohlášení věřiteli splatí úvěr bez úroků a dalších nákladů spojených s úvěrem, které mají být věřiteli zaplaceny, ve lhůtách a způsobem stanoveným ve smlouvě.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
19
P. W. a banka uzavřeli dne 26. května 2022 smlouvu o spotřebitelském úvěru, která odpovídala vzorové smlouvě. Smluvní ujednání nebyla mezi P. W. a bankou sjednána individuálně. Výše spotřebitelského úvěru, který si P. W. takto sjednal, činila 150000 polských zlotých (PLN) (přibližně 34400 eur). Z této částky bylo P. W. skutečně vyplaceno 133214,92 PLN (přibližně 30550 eur); zbývajících 16785,08 PLN (přibližně 3850 eur) bylo určeno na úhradu pojištění úvěru, označovaného jako „dobrovolné“. Sjednání tohoto dobrovolného pojištění bylo spojeno se snížením úrokové sazby úvěru.
20
Celková částka, kterou měl P. W. splatit, činila 207073,53 PLN (přibližně 47500 eur) a podle čl. 6 odst. 1 úvěrové smlouvy činily celkové náklady úvěru 73858,61 PLN (přibližně 16950 eur). Tyto náklady zahrnovaly úroky ve výši 57073,53 PLN (přibližně 13100 eur) a pojistné, uvedené v předchozím bodě, ve výši 16785,08 PLN (přibližně 3850 eur). Úroková sazba činila 8,49 % ročně (z toho základní sazba ve výši 4,36 % a marže ve výši 4,13 %). Tato úroková sazba byla uplatněna na částku, která byla P. W. na základě smlouvy skutečně vyplacena a která byla navýšena o pojistné. RPSN uvedená v úvěrové smlouvě byla 12,57 %. Doba trvání smlouvy byla stanovena na 96 měsíců.
21
Dopisem ze dne 18. srpna 2023 zaslal P. W. v souladu s čl. 45 odst. 1 zákona o spotřebitelském úvěru bance prohlášení, že chce využít tzv. sankce „bezplatného úvěru“. Podle jeho názoru totiž banka nesplnila své povinnosti, a to zejména v důsledku nepřesného stanovení základu pro výpočet úroků, uvedení chybné RPSN a možnosti věřitele jednostranně změnit poplatky a provize. Požádal tedy o vrácení částky, kterou již zaplatil jako náklady úvěru ve výši 14428,83 PLN (přibližně 3310 eur); banka této žádosti nevyhověla.
22
P. W. se žalobou ze dne 25. října 2023 podanou u Okresního soudu ve Włodawě (Sąd Rejonowy we Włodawie, Polsko), který je předkládajícím soudem, domáhá, aby bylo rozhodnuto, že úvěr bude splacen bez úroků a dalších s ním spojených poplatků ve lhůtách a způsobem stanoveným ve smlouvě, a dále aby byla bance uložena povinnost zaplatit mu částku 30051,76 PLN (přibližně 6900 eur), tj. již zaplacené smluvní úroky spolu s pojistným, navýšené o zákonné úroky z prodlení. Na podporu svého návrhu uvedl P. W. zejména to, že úroková sazba byla uplatněna na částku odpovídající nákladům úvěru odlišným od úroků.
23
Banka se domnívá, že RPSN byla vypočtena správně. P. W. v žádosti o úvěr chtěl, aby banka do úvěru zahrnula i náklady na pojištění, což vedlo k navýšení částky úvěru. Banka rovněž zdůrazňuje, že informace o tom, že se úroková sazba uplatní na takto stanovenou částku, byla uvedena v úvěrové smlouvě. Dodává, že P. W. nezaplatil žádnou provizi a náklady úvěru tvoří pouze smluvní úrok a pojistné, které jsou podrobně popsané v „[i]nformačním přehledu o spotřebitelském úvěru“, jenž je nedílnou součástí úvěrové smlouvy.
24
Předkládající soud má pochybnosti o tom, zda je tato praxe banky – která spočívá v tom, že si banka účtuje úroky z částky, jež kromě jistiny úvěru zahrnuje i náklady úvěru odlišné od úroků, tj. z částky, která nebyla v plné výši dlužníkovi vyplacena – v souladu se směrnicí 2008/48. V tomto ohledu uvádí, že „náklady úvěru odlišné od úroků“ ve smyslu čl. 5 bodu 6a zákona o spotřebitelském úvěru zahrnují mimo jiné poplatky, provize, daně a marže, pokud jsou věřiteli známy, a náklady související s doplňkovými službami, zejména pojistné, pokud je jejich vynaložení nezbytné pro získání úvěru nebo pro jeho získání za podmínek stanovených v nabídce.
25
Za těchto podmínek se Okresní soud ve Włodawě (Sąd Rejonowy we Włodawie) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být čl. 10 odst. 2 písm. f) ve spojení s čl. [3] písm. j) [směrnice 2008/48] a s ohledem na zásadu efektivity unijního práva a cíl této směrnice, jakož i ve světle čl. 3 odst. 1 a 2 ve spojení s čl. 4 odst. 1 [směrnice 93/13], vykládán v tom smyslu, že brání praxi, kdy jsou do smluv o spotřebitelském úvěru, jejichž obsah není mezi poskytovatelem (věřitelem) a spotřebitelem (dlužníkem) sjednán individuálně, vkládána ujednání, podle nichž se úroková sazba uplatňuje nejen na částku vyplacenou spotřebiteli, ale i na náklady úvěru odlišné od úroků (tj. provize nebo jiné poplatky, které nejsou součástí úvěru vyplaceného spotřebiteli, avšak tvoří celkovou částku, již má spotřebitel zaplatit v rámci plnění svého závazku ze smlouvy o spotřebitelském úvěru)?
2)
Musí být čl. 10 odst. 2 písm. f) a g) [směrnice 2008/48] s ohledem na zásadu efektivity unijního práva a cíl této směrnice, jakož i ve světle článku 5 [směrnice 93/13], vykládán v tom smyslu, že brání praxi, kdy jsou do smluv o spotřebitelském úvěru, jejichž obsah není mezi poskytovatelem (věřitelem) a spotřebitelem (dlužníkem) sjednán individuálně, vkládána ujednání, v nichž je uvedena pouze výpůjční úroková sazba a celková výše kapitalizovaných úroků vyjádřená výslednou částkou, které je spotřebitel povinen zaplatit v rámci plnění svého závazku z této smlouvy, aniž je zároveň spotřebitel výslovně informován o tom, že základem pro výpočet kapitalizovaných úroků (vyjádřených výslednou částkou) je částka odlišná od spotřebiteli skutečně vyplacené částky úvěru, a sice součet částky úvěru vyplacené spotřebiteli a nákladů úvěru odlišných od úroků (tj. provize nebo jiných poplatků, které nejsou součástí úvěru vyplaceného spotřebiteli, avšak tvoří celkovou částku, již má spotřebitel zaplatit v rámci plnění svého závazku ze smlouvy o spotřebitelském úvěru)?“
26
V dopise ze dne 20. listopadu 2025 banka uvedla, že návrhu žalobce v původním řízení uvedenému v bodě 22 tohoto rozsudku vyhoví. V reakci na otázku položenou Soudním dvorem předkládající soud dopisem ze dne 18. prosince 2025 sdělil, že původní řízení stále probíhá.
K předběžným otázkám
K přípustnosti
27
Banka zpochybňuje přípustnost předběžných otázek.
28
Je předně toho názoru, že otázky položené předkládajícím soudem jsou hypotetické povahy, jelikož vycházejí z nesprávného předpokladu, že smluvní ujednání, jichž se tyto otázky týkají, nebyla sjednána. Druhá otázka je kromě toho irelevantní, jelikož informace poskytnuté P. W. týkající se toho, že náklady spojené s dobrovolným pojištěním budou úročeny, jasně a srozumitelně vyplývají jak z úvěrové smlouvy, tak z informačního přehledu.
29
Předběžné otázky jsou dle názoru banky hypotetické i proto, že se věc v původním řízení netýká provize nebo jiných poplatků vybíraných bankou, nýbrž dobrovolného pojistného, které rozhodně nepatří mezi náklady úvěru hrazené dlužníkem bance a které je placeno přímo na účet pojistitele. Podle definice „celkových nákladů úvěru pro spotřebitele“, která je obsažena v čl. 3 písm. g) směrnice 2008/48, přitom takové pojistné odpovídá nákladům souvisejícím s doplňkovými službami týkajícími se dané úvěrové smlouvy a podle této definice spadá do samostatné kategorie nákladů.
30
Banka konečně tvrdí, že předkládající soud nesdělil Soudnímu dvoru skutkové nebo právní okolnosti nezbytné k tomu, aby Soudní dvůr mohl na položené otázky užitečně odpovědět, takže žádost nesplňuje požadavky stanovené v článku 94 jednacího řádu Soudního dvora. Předkládající soud se zejména omezil na to, že uvedl stanoviska účastníků řízení, aniž je prověřil, a použil pojem „náklady úvěru odlišné od úroků“ nekonzistentně, jelikož uplatnil kritérium, podle kterého jsou tyto náklady tvořeny všemi částkami, jež jsou zahrnuty do úvěru, i když tyto částky nebyly přímo vyplaceny spotřebiteli. Předkládající soud v této souvislosti nevzal do úvahy skutečnost, že finanční prostředky používané ke splácení úvěrů, tj. konsolidaci dluhů, spotřebiteli také nejsou vypláceny, aby s nimi mohl nakládat podle svého uvážení – o možnosti jejich úročení přitom není pochyb.
31
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury se na otázky týkající se výkladu unijního práva položené vnitrostátním soudem v právním a skutkovém rámci, který tento soud vymezí v rámci své odpovědnosti a jehož správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat, vztahuje domněnka relevance. Soudní dvůr může rozhodování o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem odmítnout pouze tehdy, je-li zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jedná-li se o hypotetický problém nebo také nedisponuje-li Soudní dvůr skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (rozsudek ze dne 19. prosince 2024, Tudmur, C‑185/24 a C‑189/24, EU:C:2024:1036, bod 26, jakož i citovaná judikatura).
32
V projednávané věci ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že předkládajícímu soudu byla předložena žaloba, kterou podal P. W. proti bance a ve které se mimo jiné domáhá, aby bylo rozhodnuto, že úvěr bude splacen bez úroků a dalších s ním spojených poplatků, jelikož smluvní úroky byly účtovány z částky odpovídající nákladům úvěru odlišným od úroků. Předkládající soud uvádí, že má pochybnosti o tom, zda je tato praxe banky – která jí umožňuje účtovat si úroky z částky, jež zahrnuje jistinu úvěru a náklady úvěru odlišné od úroků, ačkoliv částka odpovídající těmto nákladům nebyla dlužníkovi vyplacena – v souladu se směrnicí 2008/48.
33
Právě v těchto souvislostech se uvedený soud svými otázkami Soudního dvora táže na výklad několika ustanovení směrnice 2008/48, a to s ohledem na zásadu efektivity a některá ustanovení směrnice 93/13.
34
Tyto otázky se tedy skutečně týkají výkladu norem unijního práva, které jsou relevantní pro řešení sporu v původním řízení. Vzhledem k tomu, že právní a skutkový rámec sporů v původních řízeních zjišťuje předkládající soud v rámci své odpovědnosti, nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat předpoklady, na nichž jsou uvedené otázky založeny.
35
Má-li být Soudnímu dvoru umožněno provést výklad unijního práva, který bude pro vnitrostátní soud užitečný, článek 94 jednacího řádu stanoví, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce musí obsahovat mimo jiné stručné vylíčení předmětu sporu v původním řízení, jakož i rozhodných skutečností tak, jak byly zjištěny předkládajícím soudem, nebo alespoň vylíčení skutkových okolností, na kterých jsou otázky založeny. Stejně tak musí tato žádost obsahovat uvedení důvodů, na základě kterých má předkládající soud pochybnosti o výkladu nebo platnosti určitých ustanovení práva Unie, jakož i vztah, který spatřuje mezi těmito ustanoveními a vnitrostátními právními předpisy použitelnými ve sporu v původním řízení.
36
Ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že i když předkládající soud formuloval vlastní závěry velmi stručně – a to na rozdíl od odlišných názorů účastníků původního řízení – nic to nemění na tom, že s ohledem na okolnosti uvedené v bodech 32 a 33 tohoto rozsudku má Soudní dvůr k dispozici poznatky nezbytné pro užitečnou odpověď na položené otázky.
37
Z toho plyne, že předběžné otázky jsou přípustné.
K věci samé
38
Označuje-li předkládající soud pojistné dotčené ve věci v původním řízení za „náklady úvěru odlišné od úroků“, je třeba nejprve připomenout, že tento pojem není obsažen ve směrnici 2008/48, nýbrž v polském právu, konkrétně v čl. 5 bodě 6a zákona o spotřebitelském úvěru (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. března 2020, Mikrokasa a Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty, C‑779/18, EU:C:2020:236, body 40 a 42).
39
Soudní dvůr na tento pojem odkázal v rozsudku ze dne 26. března 2020, Mikrokasa a Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (C‑779/18, EU:C:2020:236), přičemž v bodě 40 zmíněného rozsudku uvedl, že představuje podkategorii „celkových nákladů úvěru“ ve smyslu čl. 3 písm. g) směrnice 2008/48, která zahrnuje veškeré náklady, včetně úroků.
40
Dále je třeba podotknout, že se předběžné otázky týkají celkových nákladů úvěru poskytnutého P. W., které kromě úroků zahrnují i částku 16785,08 PLN určenou na úhradu pojištění úvěru, označovaného jako dobrovolné. Předkládající soud má pochybnosti o tom, zda je praxe banky – spočívající v tom, že si banka účtuje úroky z částky vyplacené P. W. na základě smlouvy a navýšené o náklady úvěru odlišné od úroků, přičemž tyto náklady zahrnují mimo jiné náklady související s doplňkovými službami týkajícími se dané smlouvy, zejména pojistné, pokud je jejich vynaložení nezbytné pro získání úvěru nebo pro jeho získání za podmínek stanovených v nabídce – v souladu se směrnicí 2008/48.
41
V tomto ohledu je třeba uvést, že „dobrovolnost“ pojištění úvěru dotčeného ve věci v původním řízení znamená, že toto pojištění nebylo pro získání úvěru jako takového nezbytné. Nicméně vzhledem k tomu, že sjednání tohoto pojištění úvěru bylo spojeno se snížením úrokové sazby úvěru, bylo uvedené pojištění úvěru nezbytné pro získání úvěru za podmínek stanovených v nabídce tohoto úvěru. Za těchto podmínek je tedy třeba konstatovat, že pojistné, které je podle čl. 6 odst. 1 úvěrové smlouvy součástí celkových nákladů úvěru, spadá pod pojem „celkové náklady úvěru pro spotřebitele“ ve smyslu čl. 3 písm. g) směrnice 2008/48.
42
Nakonec je třeba zdůraznit, že pokud předkládající soud pokládá „náklady úvěru odlišné od úroků“ za částku, která nebyla dlužníkovi vyplacena, kvalifikace určité částky, kterou musí dlužník uhradit podle úvěrové smlouvy, jakožto „celkových nákladů úvěru pro spotřebitele“ podle tohoto čl. 3 písm. g), nezávisí na tom, zda byla tato částka vyplacena na bankovní účet dlužníka.
43
Okolnost, že vypůjčené částky jsou nejprve převedeny na bankovní účet dlužníka a teprve poté jsou použity k nákupu zboží nebo služeb nebo k úhradě určitých nákladů, nebo že je poskytovatel úvěru převádí přímo věřitelům dlužníka, je totiž nahodilá a sama o sobě nemůže mít vliv na jejich kvalifikaci jakožto nákladů úvěru.
K první otázce
44
Podle ustálené judikatury platí, že v rámci postupu spolupráce mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem zavedeného článkem 267 SFEU přísluší Soudnímu dvoru poskytnout vnitrostátnímu soudu užitečnou odpověď, která mu umožní rozhodnout spor, jenž mu byl předložen. Z pohledu této logiky je na Soudním dvoru, aby případně přeformuloval otázky, které jsou mu položeny. Soudnímu dvoru v tomto ohledu přísluší, aby ze všech poznatků předložených vnitrostátním soudem, zejména z odůvodnění předkládacího rozhodnutí, vybral ty prvky unijního práva, které je s přihlédnutím k předmětu sporu třeba vyložit (viz rozsudky ze dne 29. listopadu 1978, Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, bod 26; ze dne 28. listopadu 2000, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, bod 18, jakož i ze dne 2. prosince 2025, Russmedia Digital a Inform Media Press, C‑492/23, EU:C:2025:935, bod 44 a citovaná judikatura).
45
V projednávané věci byl předkládajícímu soudu předložen spor, v jehož rámci musí rozhodnout o tom, zda je praxe banky – která spočívá v tom, že si banka účtuje úroky z částky, jež kromě jistiny úvěru zahrnuje i náklady úvěru odlišné od úroků, tj. z částky, která v plné výši nebyla dlužníkovi vyplacena – v souladu se směrnicí 2008/48.
46
Je tudíž třeba mít za to, že podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 3 písm. g) a j) směrnice 2008/48 ve spojení s čl. 10 odst. 2 této směrnice vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby byla do smluv o spotřebitelském úvěru zahrnuta ujednání, která počítají s uplatněním úrokové sazby nejen na celkovou výši úvěru, ale i na částky určené k úhradě nákladů spojených s tímto úvěrem, které proto spadají pod celkové náklady úvěru pro spotřebitele.
47
Je třeba připomenout, že účelem směrnice 2008/48 je podle jejího článku 1 harmonizovat některé aspekty právní úpravy členských států, která se týká smluv o spotřebitelském úvěru.
48
Z článku 22 odst. 1 této směrnice kromě toho vyplývá, že pokud tato směrnice obsahuje harmonizovaná ustanovení, nesmějí členské státy zachovávat ani zavádět vnitrostátní ustanovení odchylná od ustanovení obsažených v uvedené směrnici.
49
Jak vyplývá z definic uvedených v článku 3 zmíněné směrnice, pojem „celkové náklady úvěru pro spotřebitele“ souvisí s pojmy „celková výše úvěru“ a „celková částka splatná spotřebitelem“ pro účely výpočtu RPSN (rozsudek ze dne 16. července 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, bod 38).
50
Vzhledem k tomu, že článek 3 této směrnice neobsahuje v souvislosti s těmito pojmy žádný odkaz na vnitrostátní právo, musí být každý z nich považován za autonomní pojem unijního práva, který musí být na unijním území vykládán jednotným způsobem (rozsudek ze dne 16. července 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, bod 39 a citovaná judikatura).
51
Pokud jde předně o pojem „celková výše úvěru“ ve smyslu směrnice 2008/48, je tento pojem definován v jejím čl. 3 písm. l) jako strop nebo souhrn všech částek, jež jsou dány k dispozici podle úvěrové smlouvy.
52
Jak dále vyplývá z judikatury Soudního dvora, aby byla zajištěna rozsáhlá ochrana spotřebitelů, unijní normotvůrce zvolil v čl. 3 písm. g) této směrnice širokou definici pojmu „celkové náklady úvěru pro spotřebitele“, kterým se rozumí veškeré náklady, včetně úroku, daní a veškerých dalších poplatků, které spotřebitel musí zaplatit v souvislosti s úvěrovou smlouvou a které jsou věřiteli známy, s výjimkou nákladů na notáře (rozsudek ze dne 26. března 2020, Mikrokasa a Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty, C‑779/18, EU:C:2020:236, bod 39 a citovaná judikatura). Podle čl. 3 písm. i) uvedené směrnice se kromě toho RPSN rozumí „celkové náklady úvěru pro spotřebitele“ vyjádřené jako roční procento celkové výše úvěru, případně včetně nákladů podle čl. 19 odst. 2 téže směrnice.
53
A nakonec je třeba uvést, že jelikož je pojem „celková částka splatná spotřebitelem“ vymezen v čl. 3 písm. h) směrnice 2008/48 jako „součet celkové výše úvěru a celkových nákladů úvěru pro spotřebitele“, vyplývá z toho, že pojmy „celková výše úvěru“ a „celkové náklady úvěru pro spotřebitele“ se vzájemně vylučují, a „celková výše úvěru“ tudíž nemůže zahrnovat částky, které jsou součástí celkových nákladů úvěru pro spotřebitele (rozsudky ze dne 21. dubna 2016, Radlinger a Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, bod 85, a ze dne 16. července 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, bod 42).
54
Směrnice 2008/48 tak obsahuje ucelenou koncepci rozdělení částek spojených se smlouvami o spotřebitelském úvěru (rozsudek ze dne 16. července 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, bod 43).
55
Co se týče „výpůjční úrokové sazby“, která je v čl. 3 písm. j) směrnice 2008/48 definována jako „úroková sazba […] uplatňovaná […] na čerpanou výši úvěru“, je třeba uvést, že celková výše úvěru a částka čerpání úvěru označují celkovou částku, která byla dána k dispozici spotřebiteli, což vylučuje částky, které si poskytovatel úvěru účtuje na úhradu nákladů souvisejících s dotčeným úvěrem a které nejsou tomuto spotřebiteli reálně vyplaceny (rozsudek ze dne 21. dubna 2016, Radlinger a Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, bod 91).
56
V bodech 87 a 88 rozsudku ze dne 21. dubna 2016, Radlinger a Radlingerová (C‑377/14, EU:C:2016:283), totiž Soudní dvůr zdůraznil, že výpočet RPSN závisí na celkové výši úvěru a základní rovnice, kterou se stanoví RPSN, podle směrnice 2008/48 odpovídá na ročním základě celkové současné hodnotě čerpání na jedné straně a celkové současné hodnotě splátek a plateb poplatků na straně druhé, a na základě toho dovodil, že částka čerpání úvěru ve smyslu části I přílohy I této směrnice odpovídá celkové výši úvěru ve smyslu jejího čl. 3 písm. l).
57
Do celkové výše úvěru ve smyslu čl. 3 písm. l) a čl. 10 odst. 2 směrnice 2008/48, ani do částky čerpání úvěru ve smyslu čl. 3 písm. j) směrnice 2008/48 tedy nelze zahrnout žádnou z částek sloužících jako odměna za závazky sjednané z důvodu dotčeného úvěru, jako jsou administrativní poplatky, úroky, provize a veškeré další poplatky, které spotřebitel musí zaplatit (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. dubna 2016, Radlinger a Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, bod 86).
58
To platí i pro poplatky za pojištění, které předkládající soud kvalifikoval jako náklady úvěru odlišné od úroků, které představují – jak vyplývá z bodů 39 a 41 tohoto rozsudku – podkategorii „celkových nákladů úvěru pro spotřebitele“ ve smyslu čl. 3 písm. g) směrnice 2008/48.
59
Je třeba uvést, že toto řešení plynoucí z rozsudků ze dne 21. dubna 2016, Radlinger a Radlingerová (C‑377/14, EU:C:2016:283), ze dne 26. března 2020, Mikrokasa a Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (C‑779/18, EU:C:2020:236), a ze dne16. července 2020, Soho Group (C‑686/19, EU:C:2020:582), nevede k tomu, že by byly omezeny druhy nákladů nebo poplatků, které může věřitel účtovat spotřebiteli v souvislosti s úvěrovou smlouvou.
60
Věřitel totiž může upustit od uplatnění smluvní úrokové sazby na částky odpovídající nákladům úvěru a zároveň zabránit postupnému znehodnocování peněžních prostředků v průběhu času tím, že uplatní poměrně vyšší výpůjční úrokovou sazbu, která odráží náklady spojené s neúčtováním úroků z částek odpovídajících nákladům úvěru. Věřitel tak může úvěr zpřístupnit i těm spotřebitelům, kteří nemají žádný počáteční kapitál na financování poplatků spojených s uzavřením úvěrové smlouvy.
61
Takové řešení je mimoto v souladu s cíli směrnice 2008/48.
62
Je totiž třeba připomenout, že tato směrnice byla přijata s dvojím cílem, kterým je zajistit vysokou a rovnocennou úroveň ochrany zájmů všech spotřebitelů v Unii a usnadnit vznik dobře fungujícího vnitřního trhu spotřebitelských úvěrů. Z bodu 19 odůvodnění této směrnice vyplývá, že jí má být zejména zaručeno, aby spotřebitel získal před uzavřením úvěrové smlouvy přiměřené informace zejména o RPSN v celé Unii, které mu umožní tyto sazby porovnat (rozsudek ze dne 16. července 2020, Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, bod 49 a citovaná judikatura).
63
Jak přitom uvádí body 31 a 43 odůvodnění směrnice 2008/48, informace spotřebitele o celkových nákladech úvěru ve formě sazby vypočítané podle jednotného matematického vzorce má zásadní význam. Tato informace totiž přispívá k transparentnosti trhu, jelikož spotřebiteli umožňuje porovnat nabídky úvěrů. Dále spotřebiteli umožňuje posoudit rozsah jeho závazku (rozsudek ze dne 21. dubna 2016, Radlinger a Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, bod 90 a citovaná judikatura).
64
Taková transparentnost trhu by byla ohrožena, kdyby bylo možné rozlišovat mezi několika úrokovými sazbami, a zejména mezi výpůjční úrokovou sazbou, která se uplatní na čerpanou výši úvěru, a jinými úrokovými sazbami uplatňovanými v členských státech na vyplacené částky, které nespadají do této definice čerpané výše úvěru.
65
S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba na první otázku odpovědět tak, že čl. 3 písm. g) a j) směrnice 2008/48 ve spojení s čl. 10 odst. 2 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby byla do smluv o spotřebitelském úvěru zahrnuta ujednání, která počítají s uplatněním úrokové sazby nejen na celkovou výši úvěru, ale i na částky určené k úhradě nákladů spojených s tímto úvěrem, které proto spadají pod celkové náklady úvěru pro spotřebitele.
Ke druhé otázce
66
Vzhledem k tomu, že poplatky za pojištění jakožto součást „celkových nákladů úvěru pro spotřebitele“ ve smyslu čl. 3 písm. g) směrnice 2008/48 nelze zahrnout do částky čerpání úvěru ve smyslu čl. 3 písm. j) této směrnice, na druhou otázku není třeba odpovídat.
K nákladům řízení
67
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl takto:
Článek 3 písm. g) a j) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/2167 ze dne 24. listopadu 2021, ve spojení s čl. 10 odst. 2 této směrnice
musí být vykládán v tom smyslu, že
brání tomu, aby byla do smluv o spotřebitelském úvěru zahrnuta ujednání, která počítají s uplatněním úrokové sazby nejen na celkovou výši úvěru, ale i na částky určené k úhradě nákladů spojených s tímto úvěrem, které proto spadají pod celkové náklady úvěru pro spotřebitele.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: polština.