62002CJ0220_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Rozhodnutí o nákladech řízení
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C-220/02,
jejímž předmětem je žádost Oberster Gerichtshof (Rakousko) zaslaná Soudnímu dvoru na základě článku 234 ES směřující k získání, ve sporu probíhajícím před tímto soudem mezi
Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft der Privatangestellten
a
Wirtschaftskammer Österreich,
rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu článku 141 ES a článku 1 směrnice Rady 75/117/EHS ze dne 10. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy (Úř. věst. L 45, s. 19),
SOUDNÍ DVŮR (velký senát),
ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, J.-P. Puissochet (zpravodaj) a J. N. Cunha Rodrigues, předsedové senátů, R. Schintgen, F. Macken a N. Colneric, S. von Bahr a R. Silva de Lapuerta,
soudci,
generální advokátka: J. Kokott,
vedoucí soudní kanceláře: H. von Holstein, zástupce vedoucího soudní kanceláře,
s ohledem na vyjádření předložená:
– za Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft der Privatangestellten K. Mayrem, Referent der Kammer für Arbeiter und Angestellte für Oberösterreich,
– za Wirtschaftskammer Österreich Ö. Körnerem, jako zmocněncem,
– za rakouskou vládu C. Pesendorfer, jako zmocněnkyní,
– za Komisi Evropských společenství N. Yerell a H. Kreppelem, jako zmocněnci,
s přihlédnutím ke zprávě k jednání,
po vyslechnutí ústních vyjádření Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft der Privatangestellten, zastoupeného K. Mayrem, Wirtschaftskammer Österreich, zastoupené H. Aubauerem a H. Kaszanitsem, rakouské vlády zastoupené G. Hessem, jako zmocněncem, a Komise, zastoupené H. Kreppelem,
na jednání konaném dne 3. února 2004,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne
12. února 2004,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Usnesením ze dne 22. května 2002, došlým Soudnímu dvoru dne 14. června 2002, položil Oberster Gerichtshof na základě článku 234 ES tři předběžné otázky týkající se výkladu článku 141 ES a článku 1 směrnice Rady 75/117/EHS ze dne 10. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy (Úř. věst. L 45, s. 19).
2. Tyto otázky vyvstaly v rámci sporu mezi Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft der Privatangestellten (dále jen „Gewerkschaftsbund“), odborového svazu zastupujícího zaměstnance soukromého sektoru, a Wirtschaftskammer Österreich, rakouskou hospodářskou komorou, ve věci požadavku stejného odstupného pro muže a ženy.
Právní rámec
Právní úprava Společenství
3. Článek 141 odst. 1 a 2 ES stanoví:
„1. Každý členský stát zajistí uplatnění zásady stejné odměny mužů a žen za stejnou nebo rovnocennou práci.
2. Odměnou ve smyslu tohoto článku se rozumí obvyklá základní či minimální mzda nebo plat a veškeré ostatní odměny, jež zaměstnavatel přímo nebo nepřímo, v hotovosti nebo v naturáliích vyplácí zaměstnanci v souvislosti se zaměstnáním.“
4. Článek 1 směrnice 75/117 stanoví:
„Zásadou stejné odměny za práci pro muže a ženy uvedenou v článku 119 Smlouvy (nově článek 141 ES) a která je dále nazvána ‚zásadou stejné odměny’, se rozumí pro stejnou práci nebo pro práci, které je přiznána stejná hodnota, odstranění veškeré diskriminace na základě pohlaví ve všech hlediscích a podmínkách odměňování.
Zejména pokud se pro stanovení odměny používá systém klasifikace prací, musí být založen na stejných kritériích pro muže i pro ženy a musí být sestaven tak, aby vyloučil diskriminaci na základě pohlaví.“
Vnitrostátní právní úprava
5. Relevantní vnitrostátní právní rámec, jak vyplývá z postupujícího usnesení, je následující.
Přihlédnutí k dobám dovolených při těhotenství a porodu při výpočtu odstupného
6. Na základě ustanovení článku 23 Angestelltengesetz (zaměstnanecký zákon, BGBl. 1921/292, změněného BGBl. I, 2002/100, dále jen „AngG“), který je v souladu s čl. 2 odst. 1 Arbeiter-Abfertigungsgesetz (zákon o odstupném dělníků) rovněž použitelný na dělníky, mají pracovníci za určitých podmínek právo na odstupné. Výše tohoto odstupného závisí zejména na počtu odsloužených let pracovníka v jeho zaměstnání.
7. Na základě čl. 3 odst. 1 Mutterschutzgesetz 1979 (zákon o ochraně mateřství, BGBl. 1979/221, změněného BGBl. I, 2002/100, dále jen „MSchG“) nemají těhotné ženy právo pracovat během posledních osmi týdnů před předpokládaným datem porodu. Krom toho z čl. 3 odst. 3 MSchG vyplývá, že kromě této doby osmi týdnů je povinnost nepracovat uložena rovněž těhotným ženám, pokud by pokračování v činnosti ohrozilo život nebo zdraví matky nebo dítěte.
8. Čl. 5 odst. 1 MSchG stanoví, že ženy nesmí pracovat během osmi týdnů po porodu. V případě předčasného nebo mnohočetného porodu nebo v případě porodu císařským řezem je tato doba alespoň dvanáct týdnů.
9. Oberster Gerichtshof rozhodl ve věci 9 ObA 199/00f, že k dobám odpovídajícím těmto zákazům pracovat musí být přihlédnuto při výpočtu počtu odsloužených let v zaměstnání za účelem stanovení výše odstupného. Soud odůvodnil svoje stanovisko zejména neexistencí opačných ustanovení v právních předpisech.
10. Po těchto dobách má zaměstnankyně na základě čl. 15 odst. 1 MSchG právo, na svou žádost, na neplacenou dovolenou až do doby, nežli její dítě dosáhne věku dvou let, za podmínky, že s ním žije ve stejné domácnosti. V souladu s čl. 15 odst. 2 MSchG musí tato rodičovská dovolená trvat alespoň tři měsíce. Během této dovolené nemůže být vypovězena pracovní smlouva a zaměstnankyně nemůže být propuštěna. Na základě odstavce 4 téhož článku požívá zaměstnankyně stejnou ochranu po dobu čtyř týdnů po skončení této dovolené.
11. Podle čl. 15f odst. 1 MSchG, „s výjimkou opačné dohody není k délce trvání [rodičovské] dovolené přihlédnuto, pokud jde o práva zaměstnankyně, která závisí na počtu jí odsloužených let.“
Přihlédnutí k délce trvání vojenské služby při výpočtu odstupného
12. Podle článku 8 Arbeitsplatz-Sicherungsgesetz (zákon o zajištění zaměstnaní, BGBl. 1991/683, změněného
BGBl. I, 1998/30, dále jen „APSG“), „závisí-li práva pracovníka na počtu jím odsloužených let, doby
1. vojenské služby ve smyslu čl. 27 odst. 1 bodů 1 až 4 a 6 až 8 Wehrgesetz (zákon o obraně; jež se staly čl. 19 odst. 1 body 1 až 4 a 6 až 8 Wehrgesetz 2001),
2. služby jakožto smluvní voják ve smyslu čl. 27 odst. 1 bod 5 Wehrgesetz (jež se stal čl. 19 odst. 1 bod 5 Wehrgesetz 2001), až do 12 měsíců,
3. služby vojenského vzdělávání vyhrazené ženám a
4. civilní služby,
během nichž je pracovní poměr zachován, musí být zahrnuty do počtu odsloužených let.“
13. Článek 12 APSG stanoví pro dotčené pracovníky zvláštní ochranu během těchto dob proti vypovězení jejich pracovní smlouvy nebo proti jejich propuštění. Tato ochrana běží od okamžiku, kdy pracovník obdrží povolávací rozkaz k vojenské službě, službě vojenského vzdělávání vyhrazené ženám nebo civilní službě, až obecně do jednoho měsíce po ukončení jeho služby podle čl. 13 odst. 1 bodu 3 APSG.
14. V souladu s čl. 20 odst. 1 Wehrgesetz jsou všichni branci povinni vykonat vojenskou službu v délce trvání šesti měsíců. Pokud to vyžadují vojenské zájmy, mohou být pozdrženi na dodatečnou dobu odpovídající tomu, co vyžadují dané naléhavé vojenské požadavky, aniž by celková doba mohla přesáhnout osm měsíců.
15. K této době odpovídající uvedené službě je vhodné přidat doby vojenského cvičení, které musí povolaní vykonávat, aby si udrželi svou úroveň výcviku a za účelem vzdělávání intervenčních misí v souladu s čl. 19 odst. 1 bod 2 Wehrgesetz 2001. Délka trvání tohoto cvičení závisí na naléhavých vojenských požadavcích a obecně nesmí překročit patnáct dnů za rok.
16. K ostatním dobám může být přihlédnuto na stejném základě, jako zejména k dobám cvičení kádrů na základě čl. 19 odst. 1 bod 3 Wehrgesetz 2001. Tyto doby jsou vykonávány buď dobrovolně, nebo na základě povolání, jsou-li odůvodněny naléhavými vojenskými požadavky. Cvičení kádrů slouží k vzdělávání povolaných pro funkce velitelských kádrů, jakož i k udržení a k prohloubení získané kvalifikace. Povinná délka trvání tohoto výcviku je v souladu s čl. 21 odst. 1 bod 1 devadesát dnů pro funkci důstojníka a v souladu se stejným ustanovením bod 2 šedesát dnů pro ostatní velitelské funkce. Je nicméně možné účastnit se tohoto cvičení dobrovolně až do dvojnásobku jeho celkové délky trvání.
17. Mimoto z čl. 23 odst. 1 Wehrgesetz 2001 vyplývá, že branci, jež plně vykonali vojenskou službu v délce trvání osmi měsíců, mohou, pokud to dají dobrovolně najevo a pokud to odpovídá naléhavým vojenským požadavkům, být povoláni sloužit jako „smluvní vojáci“ na celkovou dobu nejvýše šesti měsíců. Prodloužení o čtyři měsíce je za určitých podmínek možné.
18. V souladu s čl. 37 odst. 1 Wehrgesetz 2001 mohou také ženy dobrovolně a v závislosti na daných naléhavých vojenských požadavcích vykonávat službu vojenského vzdělávání („Ausbildungsdienst“) ve smyslu čl. 8 odst. 3 APSG po dobu dvanácti měsíců. Pokud to vyžadují naléhavé vojenské požadavky, může být rozhodnuto o prodloužení na dobu nejvýše šesti měsíců. Odstavec 4 téhož článku 37 stanoví, že články 3 až 9 MSchG týkající se ochrany těhotných a kojících žen se použijí na ženy vykonávající službu vojenského vzdělávání.
19. Na základě čl. 2 odst. 1 Zivildienstgesetz (zákon o civilní službě mající sílu ústavního zákona) z roku 1986 vykonávají civilní službu branci, kteří byli posouzeni jako způsobilí k vojenské službě, ale kteří prohlásí, že nemohou vykonávat své vojenské povinnosti proto, že odmítají používat z důvodů svědomí ozbrojenou sílu proti lidským bytostem, s výjimkou případu nutné obrany nebo pomoci druhému. K délce trvání této služby je přihlédnuto při výpočtu počtu odsloužených let v předchozím vykonávaném zaměstnání na stejném základě jako k délce trvání vojenské služby.
20. Je vhodné krom toho dodat, že vnitrostátní právní úprava stanoví další doby dovolené, které zakládají právo na přihlédnutí k jejich délce trvání při výpočtu odstupného. Tak tomu je zejména v případě dovolených na vzdělávání zástupců zaměstnanců na základě čl. 119 odst. 1 Arbeitsverfassungsgesetz (spolkový zákon upravující pracovní vztahy a sociální organizaci podniků, dále jen „ArbVG“) pro členy podnikového výboru.
21. K délce trvání ostatních dovolených naopak není přihlédnuto. Tak tomu je v případě dovolených na vzdělávání sjednaných mezi zaměstnavatelem a zaměstnancem na základě čl. 11 odst. 1 Arbeitsvertragsrechts – Anpassungsgesetz (zákon přizpůsobující právní předpisy v oblasti pracovních smluv, dále jen „AVRAG“) nebo dále v případě neplacené výluky dohodnuté mezi zaměstnavatelem a pracovníkem, během níž pracovník požívá dávky pojištění v nezaměstnanosti nebo služby odpovědné za trh práce v souladu s článkem 12 AVRAG.
Spor v původním řízení
22. Gewerkschaftsbund, žalobce v původním řízení, podal k Oberster Gerichtshof žalobu směřující k tomu, aby bylo určeno, že k první rodičovské dovolené pracovníků vázaných zaměstnaneckým vztahem musí být přihlédnuto při výpočtu odstupného na základě počtu odsloužených let v tomto zaměstnání, a to v délce trvání osmi měsíců podle vzoru vojenské nebo civilní služby.
23. Podle Gewerkschaftsbund skutečnost, že v souladu s čl. 15f odst. 1 MSchG není k dobám rodičovské dovolené přihlédnuto při výpočtu odstupného předvídaného v článku 23 AngG na rozdíl od dob vykonaných v rámci vojenské nebo civilní služby, zakládá nepřímou diskriminaci zakázanou článkem 141 ES.
24. Pracovníci na rodičovské dovolené jsou ve skutečnosti z 98,253 % ženy, muži představují 1,747 %. Avšak pouze menšina kolektivních smluv stanoví přihlédnutí k těmto dobám rodičovských dovolených pro výpočet odsloužených let v zaměstnání.
25. Naopak k délce trvání vojenské služby povinné pro muže nebo k délce trvání civilní služby, která ji nahrazuje, je plně přihlédnuto, pokud jde o práva vypočítávaná v závislosti na počtu odsloužených let. Tyto služby se týkají výlučně mužů. Pro rok 2000 například pouze stovka žen vykonala službu vojenského vzdělávání, která je jim vyhrazena.
26. Odborový svaz z toho vyvozuje, že tento rozdíl v zacházení mezi pracovníky, většinou ženami, kteří si berou rodičovskou dovolenou, a pracovníky, většinou muži, kteří vykonávají vojenskou nebo civilní službu, zakládá nepřímou diskriminaci.
27. Oberster Gerichtshof uvádí, že přihlédnutí k dobám neplacených dovolených při výpočtu odstupného je obecně vyloučeno zákonem, pokud jsou tyto dovolené čerpány na podnět pracovníka, ledaže by důvody, pro které si pracovník bere dovolenou, představovaly závažný důvod, který by opravňoval pracovníka ukončit sám pracovní poměr a zároveň si zachovat odstupné, za podmínek stanovených vnitrostátním zákonem.
28. Postupující soud uvádí, že pokud jde o rozhodnutí pracovníka pokračovat v péči o své dítě sám po uplynutí šestnáctého týdne mateřské dovolené, Soudní dvůr již stanovil v rozsudku ze dne 14. září 1999, Gruber (C-249/97, Recueil, s. I-5295, body 32 a následující), že závažné důvody uváděné v článku 26 AngG a 82a Gewerbeordnung 1859 (dále jen „GewO 1859“) vedoucí k předčasnému ukončení pracovního poměru pracovníkem se odlišují od nutnosti pečovat sám o dítě. Soudní dvůr upřesnil, že se jedná o důvod bez vztahu k pracovním podmínkám v podniku nebo k chování zaměstnavatele a že tento důvod neznemožňuje pokračování v práci.
29. Oberster Gerichtshof z toho vyvozuje, že je vhodn é srovnat skupinu rodičů, kteří si vzali ve svém zájmu a pouze v závislosti na své vlastní vůli dodatkovou dovolenou, aby pečovali o své dítě, se skupinou pracovníků, kteří se z jiných důvodů, které jsou jim vlastní, ale které jim nebrání pracovat, jako zajišťování péče o nemocného rodiče, rozhodli přerušit práci na dlouhou dobu.
30. Postupující soud má za to, že na skutečnost, že zákonodárce podporuje rodiče tím, že jim přiznává možnost vzít si jednostranně dovolenou na výchovu namísto toho, aby museli ukončit pracovní poměr, a tím, že jim přiznává mimoto zvláštní ochranu, pokud jde o propuštění, nemůže být nahlíženo jako na diskriminaci k újmě pracovníků ženského pohlaví.
31. Oberster Gerichtshof nicméně konstatuje, že žalobce v původním řízení se odchyluje od těchto úvah a přistupuje k rozboru diskriminace, který vychází ze srovnání mezi skupinou osob na rodičovské dovolené, pro které není při výpočtu odstupného přihlédnuto k době, po kterou nevykonávají své zaměstnání, a skupinou těch, k jejichž dobám vojenské nebo civilní služby je naopak při tomto výpočtu přihlédnuto.
Předběžné otázky
32. Vzhledem k tomu, že za těchto podmínek Oberster Gerichtshof měl za to, že řešení sporu, který je mu předložen, závisí na výkladu dotčených ustanovení práva Společenství, rozhodl Oberster Gerichtshof přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1) Musí být pojem odměny v článku 141 ES a v článku 1 směrnice 75/117 […] vykládán v tom smyslu, že se týká rovněž obecných právních ustanovení
takových, jako jsou ty v článku 8 [APSG], podle kterých musí být z důvodů obecného zájmu k dobám vykonané služby v odvětvích vymezených tímto textem, které odpovídají posláním veřejné služby, během kterých není obecně možné pracovat soukromě, přihlédnuto, pokud jde o práva předvídaná pracovněprávními předpisy vypočítávaná v závislosti na délce trvání soukromoprávních zaměstnaneckých vztahů?
2) Musí být článek 141 ES a článek 1 směrnice 75/117 […] vykládány v tom smyslu, že z hlediska stejné odměny v rámci systému odměn poskytujícího pracovníkům ― hlavně z důvodů věrnosti podniku v minulosti a za účelem zajistit přechod k novému zaměstnání ― v případě skutečného zrušení zaměstnaneckého vztahu, k němuž nedojde z důvodů na straně pracovníka, s výjimkou závažného důvodu nebo důvodu, který mu není přičitatelný, odstupné závisící na délce trvání pracovního poměru s tím, že různé doby odpovídající této délce trvání mají zcela samostatný charakter, a s tím, že vyloučení dob neplacených dovolených je povoleno, je-li tato dovolená čerpána z důvodů zájmu pracovníka a z jeho podnětu s tím, že tyto důvody nejsou důvodem opravňujícím pracovníka ukončit sám pracovní poměr a současně si zachovat odstupné, je skupina pracovníků ženského nebo mužského pohlaví předvídaných článkem 8 APSG (skupina A) srovnatelná se skupinou pracovnic, které se, dovolávajíce se ustanovení článku 15 Mutterschutzgesetz, rozhodnou na konci své mateřské dovolené, jejíž délka trvání je zpravidla šestnáct týdnů, čerpat proto, aby mohly pečovat o své dítě, rodičovskou dovolenou („dovolenou na výchovu“), jež způsobuje ztrátu jejich pravidelné odměny, až ― nejpozději ― do doby, kdy dítě dosáhne věku dvou let (skupina B)?
3) Musí být článek 141 ES a článek 1 směrnice 75/117 […] vykládány v tom smyslu, že rozdíly mezi skupinami pracovníků ženského pohlaví a mužského pohlaví uvedené ve druhé otázce, které spočívají hlavně v tom, že, pokud jde o skupinu A, skupinu ‚osob vykonávajících vojenskou službu’,
– ‚vstup do služby’ zakládá obecně povinnost, ale v každém případě, dokonce i v případě dobrovolného závazku,
– tento vstup do služby je podřízen obecnému zájmu v tomto ohledu a
– není obvykle možné pracovat v rámci soukromoprávního zaměstnaneckého vztahu ― i když by se jednalo o další zaměstnanecký vztah,
zatímco, pokud jde o skupinu B, tvořenou pracovníky ženského a mužského pohlaví na ‚rodičovské dovolené’,
– přísluší výlučně pracovníkům rozhodnout v rámci určeného zaměstnaneckého vztahu, zda si vezmou rodičovskou dovolenou, aby pečovali o své dítě, a
– mohou rovněž pokračovat ve výkonu činnosti v rámci soukromého zaměstnaneckého vztahu v omezené míře v čase, který jim zbývá mimo čas, kdy se věnují dítěti,
stačí pro objektivní odůvodnění toho, že k daným dobám je přihlédnuto různým způsobem, pokud jde o práva, která závisí na počtu odsloužených let?“
K první otázce
33. První otázkou se postupující soud v podstatě táže, zda výhoda, která pro osoby, které vykonávají vojenskou službu nebo jako náhradu povinnou civilní službu, které mohou být dobrovolně prodlouženy, spočívá v přihlédnutí při výpočtu odstupného, které by následně mohly žádat, k délce trvání těchto služeb, musí být považována za složku jejich odměny ve smyslu článku 141 ES.
Vyjádření předložená Soudnímu dvoru
34. Gewerkschaftsbund, rakouská vláda a Komise Evropských společenství mají za to, že navýšení práva na odstupné jako to, jež vyplývá z článku 8 APSG, ve prospěch osob, které vykonávají vojenskou službu nebo službu jí rovnocennou, musí být jako odstupné (viz rozsudky výše uvedený Gruber, bod 22, a ze dne 27. ledna 2000, Graf, C-190/98, Recueil, s. I-493, bod 14) považováno za složku odměny.
35. Wirtschaftskammer Österreich má naopak za to, že povinnost pro soukromého zaměstnavatele přihlédnout při výpočtu odstupného k dobám přerušení pracovního poměru nespadá pod pojem odměny ve smyslu článku 141 ES nebo směrnice 75/117.
Závěry Soudního dvora
36. Není popíráno účastníky původního řízení, rakouskou vládou ani Komisí, že spor v původním řízení se týká délky trvání pracovního poměru se zaměstnavatelem a že k této délce trvání musí být přihlédnuto při výpočtu výše odstupného, ježto spadá pod pojem odměny (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Gruber, bod 22).
37. Okolnost, že tato délka trvání může být zvýšena na základě právních předpisů tím, že bude přihlédnuto k délce trvání vojenských nebo civilních služeb vykonaných v obecném zájmu a bez vztahu k zaměstnání, z důvodu něhož je odstupné přiznáno, nemá vliv na povahu odměny tohoto odstupného.
38. Úprava odstupného patří do rozsahu působnosti článku 141 ES, a proto mohou být případy zvláštního postavení týkající se různých pracovníků s ohledem na tuto úpravu rozebrány na základě ustanovení tohoto článku.
39. V důsledku toho je namístě odpovědět na první položenou otázku tak, že výhoda, která pro osoby, které vykonávají vojenskou službu nebo jako náhradu povinnou civilní službu, které mohou být dobrovolně prodlouženy, spočívá v přihlédnutí při výpočtu odstupného, které by následně mohly žádat, k délce trvání těchto služeb, musí být považována za složku jejich odměny ve smyslu článku 141 ES.
K druhé a třetí otázce
40. Druhou a třetí otázkou
se postupující soud v podstatě táže, zda článek 141 ES a směrnice 75/117 brání tomu, aby bylo při výpočtu odstupného přihlédnuto z titulu počtu odsloužených let v zaměstnání k délce trvání vojenských služeb nebo jejich rovnocenné náhrady v podobě civilní služby, vykonávaných převážně muži, ale nikoliv k délce trvání rodičovských dovolených, které čerpají nejčastěji ženy.
Vyjádření předložená Soudnímu dvoru
41. Gewerkschaftsbund uplatňuje, že podle ustálené judikatury Oberster Gerichtshof musí být k neplaceným dobám zpravidla přihlédnuto při výpočtu výše odstupného, pokud je zachován zaměstnanecký vztah.
42. Žalobce v původním řízení má za to, že neexistují skutečné rozdíly mezi skupinou A, jež je tvořena pracovníky vykonávajícími vojenskou nebo civilní službu, a skupinou B, jež je tvořena pracovníky na rodičovské dovolené, vymezenými v druhé a třetí předběžné otázce.
43. Podle něj totiž není přesné uvádět, že na rozdíl od vojenské služby, jejíž výkon představuje povinnost v obecném zájmu, rodičovská dovolená, jež odráží „přání pokračovat v péči o své dítě sám“, spočívá na dobrovolném základě, a spadá tak výlučně pod soukromé zájmy dotyčné(ho).
44. Vojenská služba může být na jednu stranu prodloužena o dobrovolné doby. Vzít si rodičovskou dovolenou je na druhou stranu nutností pro ženy, jsou-li místa v předškolních zařízeních nedostatečná, muži jsou málo přitahováni touto dovolenou a zanedbání povinné péče a výchovy je trestně postižitelné.
45. Mimoto podle žalobce v původním řízení jsou obě dvě skupiny ve stejném postavení s ohledem na jejich možnost pracovat během dané doby.
46. Gewerkschaftsbund na základě toho dospívá k závěru, že z hlediska stejné odměny ve smyslu článku 141 ES a článku 1 směrnice 75/117 je skupina pracovníků předvídaná článkem 8 APSG srovnatelná se skupinou pracovníků ženského pohlaví podléhajících článku 15 MSchG a že je nutno shledat, že druhá skupina je neodůvodněně diskriminována ve srovnání s první.
47. Pro Wirtschaftskammer Österreich není možné srovnávat skupinu A tvořenou osobami vykonávajícími svou vojenskou službu a skupinu B tvořenou osobami na rodičovské dovolené, jelikož cíle sledované zákonodárcem, pokud jde o pravidla týkající se každé z těchto dvou skupin, jsou různé, takže nelze mít za to, že jejich postavení jsou srovnatelná.
48. Oberster Gerichtshof uvádí ve svém postupujícím usnesení, že rakouská úprava práva na odstupné umožňuje nepřihlédnout k délce trvání rodičovské dovolené z důvodu, že tato dovolená je čerpána z důvodů spadajících pod zájmy pracovníka a na jeho podnět.
49. Naopak zájmy pracovníka jsou cizí povinným službám předvídaným článkem 8 APSG. Pokud jde o služby vykonávané dobrovolně, jejichž součástí je ostatně služba vojenského vzdělávání přístupná ženám, pouze naléhavé vojenské požadavky státu tvoří hledisko pro jejich povolení. V tomto případě slouží přerušení pracovní smlouvy zájmům obecného a především vojenského charakteru.
50. Za těchto podmínek je různé zacházení se skupinami A a B v souladu s článkem 141 ES a článkem 1 směrnice 75/117.
51. Wirtschaftskammer Österreich dodává, že hlavní důvod, proč nelze srovnávat skupiny A a B, je spojen se skutečností, že osoby vykonávající svou vojenskou službu jsou předmětem nerovného zacházení spočívajícího přímo na příslušnosti k určitému pohlaví. Tato nerovnost spočívá ve vyloučení těchto osob po dobu vojenské nebo civilní služby nejen z přístupu k zaměstnání, ale také z odborného vzdělávání a kariérního postupu, což je znevýhodňuje ve srovnání s ženami. Slučitelnost výhod přiznaných mužům, aby jim byla vynahrazena tato nerovnost, s právem Společenství byla připuštěna v rozsudcích ze dne 7. prosince 2000, Schnorbus (C-79/99, Recueil, s. I-10997), a ze dne 11. března 2003, Dory (C-186/01, Recueil, s. I-2479).
52. Rovněž pro rakouskou vládu nejsou pracovnice, které si berou rodičovskou dovolenou v souladu s MSchG, a osoby vykonávající svou vojenskou službu ve srovnatelném postavení.
53. Má za to, že to jsou objektivní důvody, které vysvětlují, že k těmto dobám, během kterých jsou pozastaveny povinnosti vyplývající z pracovní smlouvy, není přihlédnuto stejným způsobem při výpočtu odstupného a že tento rozdíl nezakládá diskriminaci založenou na pohlaví a odsouzenou článkem 141 ES.
54. Komise má za to, že není nutné učinit srovnání mezi dvěma úpravami odstupného, jež jsou rozebrány výše. Tvrdí, že Oberster Gerichtshof si pouze přeje vědět, zda článek 141 ES a článek 1 směrnice 75/117 musí být vykládány v tom smyslu, že z hlediska nepřímé diskriminace brání vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava obsažená v článku 15f MSchG.
55. Podle Komise se navíc jeví, že je možno konstatovat přímou diskriminaci založenou na pohlaví, jelikož věc v původním řízení se týká nepřihlédnutí k dovolené, která se týká ve skutečnosti jen zaměstnankyň, neboť vyloučení vyplývající z čl. 15f odst. 1 MSchG se týká pouze žen. Komise nicméně vychází z přístupu, který zaujal postupující soud, přezkoumávajíc, zda existuje nepřímá diskriminace.
56. Pokud jde o tuto otázku postupujícího soudu, Komise tvrdí, že otázka nepřímé diskriminace s ohledem na odstupné vyplývající z různých úprav rodičovské dovolené a doby vojenské nebo civilní služby může zůstat nezodpovězena. Srovnání mezi těmito dvěma úpravami ani na jedné straně nepřináší nic navíc pro to, aby byla shledána diskriminace již prokázaná na samotném základě omezující právní úpravy článku 15f MSchG, ani na druhé straně neumožňuje zjistit objektivní důvod cizí jakékoli diskriminaci založené na pohlaví, který by mohl tuto diskriminaci odůvodnit.
57. V každém případě se Komise domnívá, že neexistuje objektivní faktor cizí veškeré diskriminaci založené na pohlaví, který by mohl odůvodnit nerovné zacházení se ženami, které přináší článek 15f MSchG.
Závěry Soudního dvora
58. Přímá diskriminace připomínaná Komisí má vyplývat z toho, že pro pracovníky mužského pohlaví neexistuje žádný odkaz na článek 15f odst. 1 MSchG, který předvídá nepřihlédnutí k dobám rodičovské dovolené. Není však popíráno
účastníky původního řízení, rakouskou vládou ani Komisí, že platné právní předpisy stačí k zajištění stejného zacházení, pokud jde o rodičovské dovolené čerpané muži a ženami.
59. Pokud jde o otázku položenou postupujícím soudem týkající se rozdílného zacházení s ohledem na odstupné mezi pracovníky, kteří čerpají rodičovskou dovolenou, a těmi, kteří vykonávají vojenskou nebo civilní službu, je třeba připomenout, že zásada stejné odměny zakotvená v článku 141 ES a směrnici 75/117, stejně jako zásada zákazu diskriminace, jejíž je zvláštním výrazem, předpokládá, že pracovníci mužského pohlaví a pracovníci ženského pohlaví, kterým tyto zásady prospívají, se nacházejí se srovnatelných postaveních (viz rozsudky ze dne 16. září 1999, Abdoulaye e.a., C-218/98, Recueil, s. I-5723, bod 16, a ze dne 29. listopadu 2001, Griesmar, C-366/99, Recueil, s. I-9383, bod 39).
60. V daném případě je ovšem rodičovská dovolená dovolenou dobrovolně čerpanou pracovníkem, aby vychovával své dítě. Tento dobrovolný charakter nemůže ztratit na základě skutečnosti, že existují obtíže nalézt odpovídající předškolní zařízení pro péči o velmi malé dítě, ať je tato situace jakkoli politováníhodná. Tato dovolená nemá stejný cíl jako mateřská dovolená; je upravena jinými právními předpisy a může být krom toho čerpána v jiném období než v tom, které následuje po mateřské dovolené.
61. Oproti tomu výkon vojenské služby odpovídá občanské povinnosti stanovené zákonem a nesleduje zvláštní zájem pracovníka. Omezení pracovního poměru ve veřejném zájmu má obecný charakter, bez ohledu na velikost podniku a počet let v něm pracovníkem odsloužených.
62. V rámci vojenské služby je branec k dispozici ozbrojeným silám v době, kterou si nevybírá. Zvláštní charakter povinnosti vojenské služby vedl krom toho Soudní dvůr k rozhodnutí, že právo Společenství nebrání tomu, aby tato povinnost byla v členském státě vyhrazena mužům (výše uvedený rozsudek Dory).
63. Okolnost, že tato služba může být prodloužena dobrovolně, nemění nic na její povaze a předmětu. I když prodloužení vojenské služby spočívá na dobrovolnosti, takovéto prodloužení je stále vedeno uspokojením potřeby veřejné povahy na základě APSG, který podřizuje možnost prodloužení naléhavým vojenským požadavkům (článek 8 APSG, články 19, 20, 23 a 37 Wehrgesetz).
64. Ve všech případech je tak přerušení pracovní smlouvy odůvodněno svými vlastními důvody, konkrétněji zájmem pracovníka a jeho rodiny v případě rodičovské dovolené a zájmem národního společenství v případě vojenské služby. Vzhledem k tomu, že tyto důvody jsou různé povahy, nejsou pracovníci, kterým prospívají, ve srovnatelném postavení.
65. V důsledku předcházejícího je namístě odpovědět na druhou a třetí položenou otázku tak, že článek 141 ES a směrnice 75/117 nebrání tomu, aby bylo při výpočtu odstupného přihlédnuto z titulu počtu odsloužených let v zaměstnání k délce trvání vojenských služeb nebo jejich rovnocenné náhrady v podobě civilních služeb, vykonávaných převážně muži, ale nikoliv k délce trvání rodičovských dovolených, které čerpají nejčastěji ženy.
Rozhodnutí o nákladech řízení
K nákladům řízení
66. Výdaje vzniklé rakouské vládě a Komi si, které předložily Soudnímu dvoru vyjádření, se nenahrazují. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu před vnitrostátním soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud.
Výrok
Z těchto důvodů
SOUDNÍ DVŮR (velký senát)
o otázkách, které mu předložil Oberster Gerichtshof usnesením ze dne 22. května 2002, rozhodl takto:
1) Výhoda, která pro osoby, které vykonávají vojenskou službu nebo jako náhradu povinnou civilní službu, které mohou být dobrovolně prodlouženy, spočívá v přihlédnutí při výpočtu odstupného, které by následně mohly žádat, k délce trvání těchto služeb, musí být považována za složku jejich odměny ve smyslu článku 141 ES.
2) Článek 141 ES a směrnice Rady 75/117/EHS ze dne 10. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy nebrání tomu, aby bylo při výpočtu odstupného přihlédnuto z titulu počtu odsloužených let v zaměstnání k délce trvání vojenských služeb nebo jejich rovnocenné náhrady v podobě civilních služeb, vykonávaných převážně muži, ale nikoliv k délce trvání rodičovských dovolených, které čerpají nejčastěji ženy.