62004CJ0353_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑353/04,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Bundesfinanzhof (Německo) ze dne 22. července 2004, došlým Soudnímu dvoru dne 16. srpna 2004, v řízení
Nowaco Germany GmbH
proti
Hauptzollamt Hamburg-Jonas,
SOUDNÍ DVŮR (první senát),
ve složení P. Jann, předseda senátu, J. N. Cunha Rodrigues, E. Juhász (zpravodaj), M. Ilešič a E. Levits, soudci,
generální advokát: P. Léger,
vedoucí soudní kanceláře: B. Fülöp, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 20. října 2005,
s ohledem na vyjádření předložená:
– za Nowaco Germany GmbH C. Bittnerem a U. Schrömbgesem, Rechtsanwälte,
– za Hauptzollamt Hamburg-Jonas S. Plenter, jako zmocněnkyní,
– za Komisi Evropských společenství, J. Schiefererem a F. Erlbacherem, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 23. února 2006,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu ustanovení nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 82/97 ze dne 19. prosince 1996 (Úř. věst. 1997, L 17, s. 1; Zvl. vyd. 02/08, s. 179, dále jen „celní kodex“), jakož i nařízení Komise (EHS) č. 1538/91 ze dne 5. června 1991 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (EHS) č. 1906/90 o některých obchodních normách pro drůbeží maso (Úř. věst. L 143, s. 11; Zvl. vyd. 03/11, s. 272), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1000/96 ze dne 4. června 1996 (Úř. věst. L 134, s. 9; Zvl. vyd. 03/19, s. 143, dále jen „nařízení č. 1538/91“).
2. Tato žádost byla podána v rámci sporu Nowaco Germany GmbH (dále jen „Nowaco“) proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas (vrchní celní úřad v Hambourg-Jonas, dále jen „Hauptzollamt“) ve věci nároku na vývozní náhradu a její výše.
Právní rámec Společenství
3. Nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (Úř. věst L 351, s. 1) ve svém devátém bodu odůvodnění uvádí:
„[…] je třeba, aby produkty byly takové jakosti, aby mohly být uváděny na trh za obvyklých podmínek.“ ( neoficiální překlad )
4. Článek 3 odst. 4 až 6 téhož nařízení stanoví:
„4. Den vývozu je rozhodující pro určení množství, povahy a charakteristik vyváženého produktu.
5. Doklad použitý při vývozu pro získání nároku na náhradu musí obsahovat všechny údaje nezbytné k výpočtu náhrady a zejména:
a) označení produktů podle nomenklatury používané pro náhrady;
b) čistou hmotnost těchto produktů nebo případně množství vyjádřené v měrných jednotkách, které mají být vzaty v úvahu při výpočtu náhrady;
c) pokud je to nezbytné k výpočtu náhrady, složení příslušných produktů nebo odkaz na něj.
Pokud je dokladem uvedeným v tomto odstavci vývozní prohlášení, musí rovněž obsahovat tyto údaje, jakož i poznámku „kód náhrady“.
6. V okamžiku tohoto přijetí nebo tohoto úkonu jsou produkty umístěny pod celní dohled, dokud neopustí celní území Společenství.“ ( neoficiální překlad )
5. Podle článku 13 uvedeného nařízení „[ž]ádná náhrada není poskytnuta pro produkty, které nemají řádnou a uspokojivou obchodní jakost a, jestliže, jsou-li určené k lidské spotřebě, je vyloučena nebo podstatně snížena možnost jejich použití pro tento účel z důvodu jejich charakteristik nebo jejich stavu.“ ( neoficiální překlad )
6. Článek 1 celního kodexu zní následovně:
„Celní předpisy se skládají z tohoto kodexu a z předpisů přijatých k jeho provádění na úrovni Společenství nebo na vnitrostátní úrovni. Aniž jsou dotčeny zvláštní předpisy upravující jiné oblasti, vztahuje se tento kodex:
– na obchod mezi Společenstvím a třetími zeměmi,
[…]“
7. Podle čl. 4 bodu 16 písm. h) celního kodexu se celním režimem rozumí vývoz.
8. Článek 69 tohoto kodexu stanoví:
„1. Deklarant na svou odpovědnost zajistí dopravu zboží na místo, kde má být kontrolováno a případně kde mají být odebrány vzorky, jakož i veškerou manipulaci nezbytnou ke kontrole či odebrání vzorků. Vynaložené náklady nese deklarant.
2. Deklarant je oprávněn být přítomen při kontrole zboží a případném odebírání vzorků. Považují-li to za účelné, vyžadují celní orgány, aby byl deklarant nebo jeho zástupce přítomen při kontrole zboží nebo odebírání vzorků a poskytl celnímu úřadu potřebnou součinnost k usnadnění kontroly zboží nebo odebrání vzorků.
3. Jsou-li vzorky odebírány v souladu s platnými předpisy, nevzniká celním orgánům povinnost nahradit škodu vyplývající z kontroly zboží nebo z odebrání vzorků, avšak nesou náklady na analýzu nebo kontrolu.“
9. Článek 70 celního kodexu stanoví:
„1. Je-li kontrolována pouze část zboží, na které se vztahuje celní prohlášení, platí výsledek této částečné kontroly pro veškeré zboží, na které se vztahuje celní prohlášení.
Domnívá-li se však deklarant, že výsledek částečné kontroly neplatí pro ostatní zboží, na které se vztahuje celní prohlášení, může požadovat provedení dodatečné kontroly.
2. Obsahuje-li celní prohlášení dvě a více položek, pokládají se pro účely odstavce 1 údaje ke každé položce za samostatné celní prohlášení.“
10. Znění článku 71 celního kodexu je následující:
„1. Výsledek ověření celního prohlášení je podkladem pro použití celních předpisů upravujících celní režim, do kterého je zboží propuštěno.
2. Není-li celní prohlášení ověřováno, opírá se použití předpisů uvedených v odstavci 1 o údaje uvedené v celním prohlášení.“
11. Článek 247 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení č. 2913/92 (Úř. věst. L 253, s. 1, Zvl. vyd. 02/06, s. 3, dále jen „nařízení, kterým se provádí celní kodex Společenství“) stanoví:
„1. Pokud celní orgány ověří celní prohlášení a přiložené doklady nebo provedou kontrolu zboží, uvedou předmět a výsledek ověření nebo kontroly alespoň na tom výtisku celního prohlášení nebo přiloženého dokladu, které si ponechávají. V případě, že byla provedena částečná kontrola zboží, se uvedou rovněž podrobnosti o šarži zboží, která byla kontrolována.
Celní orgány uvedou též případnou nepřítomnost deklaranta nebo jeho zástupce při provádění kontroly.
2. Jestliže výsledek ověření celního prohlášení a přiložených dokladů nebo kontroly zboží nesouhlasí s podaným celním prohlášením, uvedou celní orgány alespoň na tom výtisku celního prohlášení nebo přiloženého dokladu, které si ponechávají, údaje, ke kterým je třeba přihlédnout při vyměření cla na dané zboží a případně při výpočtu náhrad a ostatních částek vyplácených při vývozu, a rovněž při použití ostatních ustanovení týkajících se celního režimu, do nějž se zboží propouští.
3. Zjištění celních orgánů musejí případně rovněž uvádět opatření přijatá za účelem ztotožnění zboží.
Zjištění musejí být dále opatřena datem a jménem úředníka, který je zapsal.
4. Celní orgány nemusejí uvádět žádné poznámky na celním prohlášení ani přiloženém dokladu podle odstavce 1, jestliže neověřují celní prohlášení ani neprovádějí kontrolu zboží.“
12. Podle článků 2 a 3 nařízení Rady (EHS) č. 386/90 ze dne 12. února 1990 o kontrole prováděné při vývozu zemědělských produktů, pro které jsou poskytovány náhrady nebo jiné částky (Úř. věst. L 42, s. 6; Zvl. vyd. 03/10, s. 26), ve znění nařízení Rady (ES) č. 163/94 ze dne 24. ledna 1994 (Úř. věst. L 24, s. 2; Zvl. vyd. 03/16, s. 12, dále jen „nařízení č. 386/90“) členské státy provádějí fyzickou kontrolu zboží při plnění celních vývozních formalit a před udělením povolení vyvézt zboží, a to na základě dokladů předložených na podporu vývozního prohlášení, jakož i kontrolu dokladů tvořících součást dokumentace týkající se žádosti o platbu. Podle téhož nařízení, aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení, která vyžadují důkladnější kontrolu, musí fyzická kontrola být prováděna namátkově, často a neohlášeně. V každém případě musí spočívat na reprezentativním výběru nejméně 5 % vývozních prohlášení, na základě kterých je podána žádost o vývozní náhrady. Podmínky pro dosažení této 5 % míry určují zvláštní předpisy.
13. Osmý bod odůvodnění nařízení Komise (ES) č. 2221/95 ze dne 20. září 1995, které stanoví podrobná pravidla pro uplatnění nařízení č. 386/90 (Úř. věst. L 224, s. 13) stanoví:
„vzhledem k tomu […], že [se] celní kodex […] [vztahuje] zejména na vývozy veškerých průmyslových a zemědělských produktů; že se může v případě zemědělských produktů zvýhodněných vývozními náhradami ukázat nezbytným přijmout zvláštní ustanovení“. ( neoficiální překlad )
14. Článek 5 tohoto nařízení stanoví:
„1. ‚Fyzickou kontrolou‘ ve smyslu čl. 2 písm. a) nařízení (EHS) č. 386/90 se rozumí ověření shody mezi vývozním prohlášením, včetně dokladů předložených na jeho podporu, a zbožím, pokud jde o jeho množství, povahu a charakteristiky.
[…]
Celní úřad vývozu dbá na dodržování článku 13 nařízení (EHS) č. 3665/87.
[…]
4. Pokud výše náhrady závisí na obsahu určité složky, odebere vývozní celní úřad v rámci fyzické kontroly reprezentativní vzorky pro analýzu složek v příslušné laboratoři.“ ( neoficiální překlad )
15. Článek 7 odst. 1 a 2 téhož nařízení stanoví:
„1. Každý vývozní celní úřad přijímá opatření, která umožňují kdykoli zjistit, zda bylo dosaženo 5 % míry kontroly.
Tato opatření ukáží za každé odvětví:
– počet vývozních prohlášení, která jsou vzata v úvahu pro fyzickou kontrolu;
a
– počet provedených fyzických kontrol.
2. Příslušný celní úředník vyhotoví podrobnou zprávu o každé fyzické kontrole, kterou provedl.
Kontrolní zpráva obsahuje datum a jméno příslušného úředníka. Je archivována na vývozním celním úřadu nebo na jiném úřadu po dobu tří let od roku vývozu tak, aby mohla být snadno k nahlédnutí“. ( neoficiální překlad )
16. Článek 1 odst. 3 první odrážka nařízení Rady (EHS) č. 1906/90 ze dne 26. června 1990 o některých obchodních normách pro drůbeží maso (Úř. věst. L 173, s. 1, Zvl. vyd. 03/10, s. 92) stanoví:
„Toto nařízení se nevztahuje na:
– drůbeží maso určené k vývozu ze Společenství“.
17. Článek 6 nařízení č. 1538/91 stanoví:
„1. Jatečně upravená těla drůbeže a dělené drůbeží maso podle tohoto nařízení musí splňovat následující minimální požadavky, aby mohly být zařazeny do třídy jakosti A nebo B:
[…]
– bez vyčnívajících zlomených kostí,
[…]“
18. Článek 7 odst. 1 tohoto nařízení stanoví, že veškerá rozhodnutí, která se přijímají v případě nedodržení článku 6, se musí vztahovat pouze na celou šarži, která byla zkontrolována podle ustanovení uvedeného článku 7. Podle čl. 7 odst. 3 téhož nařízení je vzorek náhodně odebrán z každé šarže. Podle tabulky uvedené v tomto odstavci je počet vzorků na šarži od 501 do 3 200 jednotek 50, zatímco, pokud šarže obsahuje více než 3 200 jednotek, je to 80. Podle čl. 7 odst. 4 je při kontrole drůbežího masa třídy A přípustný počet nevyhovujících jednotek pro šarže uvedené jako první 7 a pro šarže uvedené jako druhé 10. Pokud nesplnění patří mezi takové následky uvedené v čl. 6 odst. 1, jako „zlomeniny s vyčnívajícími kostmi“, je přípustný počet nevyhovujících jednotek snížen na 3 v případě šarží uvedených jako první, respektive na 4 v případě druhých šarží. Pokud jde o drůbeží maso třídy B, v souladu s čl. 7 odst. 5 se celkový přípustný počet nevyhovujících jednotek zdvojnásobí.
Skutkové okolnosti věci v původním řízení a předběžné otázky
19. V prosinci 1997 Nowaco podala vývozní proh lášení týkající se zásilky zmražených kuřat složených z 2 647 kartonů a v únoru 1998 vývozní prohlášení týkající se zásilky zmražených kuřat složených z
2 750 kartonů (celkem 43 996 kilogramů). V rámci kontroly zboží provedl Zollamt (německý celní orgán) odběr vzorku a náhradního vzorku.
20. Bylo zjištěno, že ve dvou vzorcích odebraných v roce 1997 měla kuřata zlomeniny s vyčnívajícími stehenními kostmi. V případě zásilky, na kterou se vztahovalo vývozní prohlášení z února 1998, byly pouze v prvním vzorku zlomeniny s vyčnívajícími kostmi na levém křídle, zatímco náhradní vzorek byl bez vady.
21. Hauptzollamt proto stanovil pro obě zásilky vývozní náhradu na 0 DEM. Finanzgericht, který rozhodoval o žalobě podané Nowaco proti tomuto rozhodnutí, uložil ohledně zásilky z února 1998 Hauptzollamt, aby žalobkyni zaplatil jednu polovinu dlužné vývozní náhrady. Finanzgericht žalobu ve zbývající části zamítl, jelikož se domníval, že zboží nemělo řádnou a uspokojivou obchodní jakost vzhledem k tomu, že nedodržovalo obchodní normy stanovené nařízením č. 1538/91, podle nichž, aby mohly být jatečně upravená těla drůbeže a dělené drůbeží maso zařazeny do třídy A nebo B, musí být alespoň bez zlomenin s vyčnívajícími kostmi.
22. Podle Finanzgericht neměl Hauptzollamt odmítnout vývozní náhradu pro celou zásilku, na kterou se vztahovalo vývozní prohlášení z února 1998. Dosah fikce uvedené v čl. 70 odst. 1 celního kodexu je totiž třeba upravit v tom smyslu, aby 50 % produktů této zásilky, na které se vztahovalo vývozní prohlášení žalobkyně, bylo řádné a uspokojivé obchodní jakosti.
23. Oba účastníci původního řízení podali k Bundesfinanzhof proti rozsudku Finanzgericht opravný prostředek zvaný „Revision“. Nowaco tvrdí, že má nárok na celou vývozní náhradu jak pro zásilku z prosince 1997, tak pro zásilku z února 1998. Hauptzollamt uplatňuje, že pokud jde o posledně uvedenou zásilku, měl Finanzgericht stanovit na základě vztahu mezi hmotností prvního vzorku a hmotností náhradního vzorku přípustnou výši náhrady na 48,1 %.
24. Za těchto podmínek se Bundesfinanzhof rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1) Může být za účelem určení [řádné a] uspokojivé obchodní jakosti zboží, ohledně kterého je žádáno o vývozní náhradu, použito nařízení Komise (EHS) č. 1538/911 ze dne 5. června 1991, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1906/90 o některých obchodních normách pro drůbeží maso?
2) V případě kladné odpovědi na první otázku:
a) Použije se článek 70 nařízení Rady (EHS) č. 2913/1992 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, je-li zjišťovanou otázkou, zda má zboží, ohledně kterého je žádáno o vývozní náhradu, [řádnou a] uspokojivou obchodní jakost?
b) Použije se fikce jednotné jakosti stanovená v čl. 70 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (EHS) č. 2913/1992 také tehdy, byl-li zkontrolován pouze jediný vzorek zboží, avšak použitelná ustanovení práva Společenství připouštějí vady zboží v určitém rozsahu, a v důsledku toho požadují či dokonce výslovně předepisují ke zjištění, zda byly tyto odchylky dodrženy, fyzickou kontrolu určitého minimálního počtu vzorků?
3) Pro případ, že jsou také odpovědi [na druhou otázku písm. a) a druhou otázku písm. b)] kladné:
Jaký účinek má výše uvedená fikce jednotné jakosti, pokud bylo odebráno více vzorků z vývozních zásilek uvedených v jednotném celním prohlášení a při kontrole jedné části vzorků byla zjištěna [řádná a] uspokojivá obchodní jakost, ačkoli u jiné části vzorků tato [řádná a] uspokojivá obchodní jakost chyběla?“
K předběžným otázkám
K první otázce
25. Bundesfinanzhof se v předkládacím rozhodnutí táže na použitelnost nařízení č. 1538/91 za účelem určení „řádné a uspokojivé obchodní jakosti“ takového zboží, jako je zboží dotčené v původním řízení, z důvodu pravidla o vyloučení obsaženého v čl. 1 odst. 3 nařízení č. 1906/90. V každém případě se Bundesfinanzhof domnívá, že v případě použití nařízení č. 1538/91 musí být zohledněn nejen jeho článek 6, ale také článek 7, který stanovuje přípustný počet nevyhovujících jednotek. Předkládající soud se mimoto táže, zda toto nařízení v případě, že by se mělo použít, připouští odchylky pro jiné než balené zboží.
26. Pokud jde o použitelnost nařízení č. 1538/91, je třeba připomenout, že jeho cílem je určit prováděcí pravidla k nařízení č. 1906/90, které výslovně stanoví ve svém čl. 1 odst. 3 první odrážce, že se nepoužije na drůbeží maso určené na vývoz ze Společenství. Nowaco z toho vyvozuje, že obchodní normy v ustanoveních nařízení č. 1538/91 ve spojení s ustanoveními nařízení č. 1906/90 nezavádějí pro existenci „řádné a uspokojivé obchodní jakosti“ žádnou podmínku.
27. Soudní dvůr již rozhodl v souvislosti s nařízením Komise č. 1041/67/EHS ze dne 21. prosince 1967, kterým se stanoví prováděcí pravidla vývozních náhrad v oblasti produktů podléhajících režimu jednotné ceny (Úř. věst. 1967, 314, s. 9), že požadavek „řádné a uspokojivé obchodní jakosti“ je obecnou a objektivní podmínkou pro poskytnutí náhrady a že produkt, který nemůže být uveden na trh na území Společenství „za obvyklých podmínek“, nesplňuje tyto požadavky na jakost (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 9. října 1973, Muras, 12/73, Recueil, s. 963, bod 12; a ze dne 26. května 2005, SEPA, C‑409/03, Sb. rozh. s. I‑4321, bod 22, a ze dne 1. prosince 2005, Fleisch-Winter, C 309/04, Sb. rozh. s. I-10349, bod 20).
28. Soudní dvůr také rozhodl, že skutečnost, že obchodovatelná povaha produktu „za obvyklých podmínek“ je nedílnou součástí pojmu „řádná a uspokojivá obchodní jakost“, ostatně jasně vyplývá z právní úpravy týkající se vývozních náhrad pro zemědělské produkty v rozsahu, v němž počínaje nařízením č. 1041/67, veškerá příslušná nařízení uváděla pro účely poskytnutí vývozní náhrady pro produkt, jak pojem „řádná a uspokojivá obchodní jakost“, tak i kritérium obchodovatelné povahy produktu „za obvyklých podmínek“. Co se týče nařízení č. 3665/87, k tomuto požadavku se vztahuje jeho devátý bod odůvodnění (výše uvedené rozsudky SEPA, body 23 a 26, jakož i Fleisch-Winter, bod 21).
29. Nařízení č. 3665/87 byla nahrazeno od 1. července 1999 nařízením Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999 o společných prováděcích pravidlech k režimu vývozních náhrad u zemědělských produktů (Úř. věst. L 102, s. 11), které ve svém čl. 21 odst. 1 prvním a druhém pododstavci stanoví, že žádná náhrada není poskytnuta, pokud produkty nemají „řádnou a uspokojivou obchodní jakost“ v den přijetí vývozního prohlášení, a že produkty splňují tento požadavek, „pokud mohou být uvedeny na trh na území Společenství za obvyklých podmínek“. Soudní dvůr rozhodl, že toto ustanovení potvrdilo stávající právní situaci (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek SEPA, bod 27).
30. Z toho vyplývá, jak správně zdůraznil generální advokát v bodech 32 a 33 svého stanoviska, že článek 13 nařízení č. 3665/87 musí být vykládán v tom smyslu, že produkt vyvážený ze Společenství do třetí země musí být, aby mohl být považován za produkt s „řádnou a uspokojivou obchodní jakostí“, a zakládat tak nárok na vývozní náhrady, uveden na trh na území Společenství „za běžných podmínek“, a že tento produkt tedy musí být v souladu se standardy jakosti, jimiž se řídí uvedení na trh ve Společenství k lidské spotřebě.
31. Podle článku 6 nařízení č. 1538/91 musí jatečně upravená těla drůbeže a dělené drůbeží maso, aby byly zařazeny do kategorie A nebo B a byly uvedeny ve Společenství na trh k lidské spotřebě, splňovat několik požadavků na jakost, a zejména být bez zlomenin s vyčnívajícími kostmi. V souladu s článkem 7 téhož nařízení je přítomnost takových zlomenin přípustná, pokud počet nevyhovujících produktů nepřekračuje výši stanovenou v závislosti na velikosti šarže. V tomto případě může být šarže drůbežího masa, která obsahuje produkty se zlomeninami s vyčnívajícími kostmi, jejichž počet nepřekračuje stanovenou přípustnou odchylku, uvedena na trh ve Společenství bez omezení.
32. Není pochyb o tom, že uvedená ustanovení, která stanoví minimální požadavky, na jejichž základě může být drůbeží maso kvalifikováno jako obchodovatelné ve Společenství „za běžných podmínek“, představují standardy jakosti, které toto maso musí splňovat, aby bylo dosaženo „řádné a uspokojivé obchodní jakosti“ ve smyslu článku 13 nařízení č. 3665/87.
33. „Řádná a uspokojivá obchodní jakost“ drůbežího masa, které je předmětem vývozu, musí být tedy posuzována na základě požadavků právní úpravy Společenství, jejíž součástí jsou články 6 a 7 nařízení č. 1538/91. Nowaco mimoto dospívá podpůrně k témuž zjištění, když uplatnila, že pokud jsou dodrženy obchodní normy stanovené pro kategorii B, má drůbeží maso, které je předmětem vývozní náhrady, „řádnou a uspokojivou jakost“ ve smyslu článku 13 nařízení č. 3665/87.
34. Pokud jde o článek 7 nařízení č. 1538/91, je třeba zdůraznit, že doplňuje článek 6 téhož nařízení a že na základě ustanovení obou těchto článků může být posouzeno, zda je taková šarže drůbežího masa, jako v případě v původním řízení, s ohledem na případné zlomeniny s vyčnívajícími kostmi odhalené na jatečně upravených tělech v uvedených šaržích, obchodovatelná ve Společenství „za běžných podmínek“.
35. Článek 1 odst. 3 první odrážka nařízení č. 1906/90, který stanoví, že nařízení se nevztahuje na drůbeží maso určené k vývozu ze Společenství, nebrání závěru obsaženému v bodu 33 první větě tohoto rozsudku. Toto ustanovení musí být vykládáno s ohledem na cíl tohoto nařízení, kterým je stanovení obchodních norem uvnitř Společenství. Ani uvedené nařízení, ani nařízení, kterým se stanoví jeho prováděcí pravidla, tak neurčují kritéria vhodnosti pro vývoz jako taková. I tehdy, pokud produkt nesplňuje standardy jakosti zavedené články 6 a 7 nařízení č. 1538/91 jakožto kritéria uvedení na trh ve Společenství za běžných podmínek, může být v zásadě vyvezen.
36. Standardy obsažené v článcích 6 a 7 nařízení č. 1538/91 se nepoužijí na vývozní operace v pravém slova smyslu, tedy na transakce, ve kterých jsou hospodářské subjekty Společenství ve vztahu s hospodářskými subjekty třetích zemí. Slouží pouze k založení nároku na finanční dotaci poskytovanou Společenstvím. V tomto smyslu jde o vnitřní operaci Společenství, protože se odehrává mezi hospodářským subjektem Společenství a vnitrostátními orgány členského státu a netýká se fyzických nebo právnických osob třetích zemí.
37. Výklad, který umožňuje dotovat vývozy produktů nesplňujících podmínky uvedení na trh uvnitř Společenství, prokazuje nekoherenci systému vývozních náhrad Společenství, jak již Soudní dvůr konstatoval v bodu 31 výše uvedeného rozsudku SEPA.
38. Mimoto je namístě upřesnit, jak to činí Komise Evropských společenství v bodě 23 svého písemného vyjádření, že minimální podmínky stanovené v čl. 6 odst. 1 nařízení č. 1538/91 (takové, jako mimo jiné to, že [jatečně upravená těla drůbeže a dělené drůbeží maso] mají být bez cizích látek nebo bez cizího zápachu a viditelných skvrn krve), představují požadavky, které se týkají přímo jakosti produktů, zatímco ostatní ustanovení téhož nařízení, jež se k této jakosti nevztahují (například taková [ustanovení], která se týkají označení produktů a jejich opatření štítkem) a jejichž cílem je informovat spotřebitele a hospodářské subjekty, nemohou být uplatňována za pro účely použití článku 13 nařízení č. 3665/87.
39. Na první otázku je tudíž třeba odpovědět tak, že za účelem určení „řádné a uspokojivé obchodní jakosti“ zboží, pro které je žádáno o vývozní náhradu, se použijí ustanovení nařízení č. 1538/91, která stanoví minimální standardy jakosti a přípustné odchylky, zejména články 6 a 7 tohoto nařízení.
40. Je třeba dodat, že odpověď, kterou je třeba dát Bundesfinanzhof na další otázku, tedy zda uvedené nařízení připouští odchylky pro jiné než balené zboží, neovlivňuje odpověď danou v bodu 39 tohoto rozsudku.
41. Zaprvé je třeba uvést, že tato nejistota vyplývá hlavně z rozdílů mezi jednotlivými jazykovými verzemi článku 7 nařízení č. 1538/91. Německá verze tohoto ustanovení totiž oproti jiným jazykovým verzím téhož ustanovení, zejména verzi španělské („unidad“), dánské („emne“), řecké („μονάδa“), anglické („unit“), francouzské („unité“), italské („unità“), nizozemské („produkt“), portugalské („unidade“), finské („yksiköt“) a švédské („enhet“), obsahuje pojem „Fertigpackung“ (balení). V takovém případě podle ustálené judikatury nutnost jednotného výkladu práva Společenství vylučuje, aby bylo na text ustanovení nahlíženo samostatně, ale naopak vyžaduje, aby byl vykládán s ohledem na verze v jiných úředních jazycích (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 12. července 1979, Koschniske, 9/79, Recueil, s. 2717, bod 6; a ze dne 2. dubna 1998, EMU Tabac a další, C‑296/95, Recueil, s. I‑1605, bod 36, a ze dne 9. března 2006, Zuid-Hollandse Milieufederatie a Natuur en Milieu, C‑174/05, Sb. rozh. s. I‑2443, bod 20).
42. Vedle srovnání znění jednotlivých jazykových verzí nařízení č. 1538/91 prokazují také rozbor struktury a historie tohoto nařízení, že je třeba přijmout pojem „jednotka“ v tabulce uvedené v čl. 7 odst. 3 tohoto nařízení. Je třeba připomenout, že článek 8 nařízení č. 1538/91 se věnuje balení a že německá verze článku 7 téhož nařízení se před změnou provedenou čl. 1 bodem 4) nařízení Komise (EHS) č. 2891/93 ze dne 21. října 1993 (Úř. věst. L 263, s. 12; Zvl. vyd. 03/15, s. 160) o baleních nezmiňovala. Je nesporné, že se tato změna týká pouze opatření ohledně odchylek, a nikoli dotyčných produktů.
43. Zadruhé dokonce i za předpokladu, že by v kontextu článku 7 nařízení č. 1538/91 bylo třeba používat namísto pojmu „jednotka“ pojem „balení“, tedy přijmout znění, podle něhož jsou uvedené přípustné odchylky stanoveny pro balení, je třeba přijmout rozbor předkládajícího soudu, jakož i rozbor generálního advokáta vyslovený v bodech 45 a 46 jeho stanoviska, kteří se domnívají, že se tyto přípustné odchylky musí per analogiam
vztahovat také na nebalené produkty. Jsou-li takové přípustné odchylky skutečně stanoveny pro drůbeží maso určené spotřebitelům, tedy kupujícím, kteří mají být nejvíce chráněni, zdá se logické, aby se takové odchylky vztahovaly také na případy, kdy totéž maso má být prodáváno zprostředkovatelům.
K druhé otázce
K druhé otázce písm. a)
44. Nejprve je namístě připomenout, že celní kodex se podle svého čl. 1 první odrážky vztahuje na obchod mezi Společenstvím a třetími zeměmi, aniž by byly dotčeny zvláštní předpisy upravující jiné oblasti. Ustanovení tohoto kodexu tvoří spolu s ustanoveními nařízení, kterým se provádí uvedený celní kodex, obecnou právní úpravu pro mnohé relevantní oblasti a činnosti obchodu mezi Společenstvím a třetími zeměmi.
45. V souladu s definicí uvedenou v čl. 4 bodu 16 téhož kodexu se mimoto pojmem „celní režim“ rozumí propuštění do volného oběhu, tranzit, uskladňování v celním skladu, aktivní zušlechťovací styk, přepracování pod celním dohledem, dočasné použití, pasivní zušlechťovací styk a vývoz. Vývoz tedy představuje celní režim, nebo jak tvrdí Komise, celní postup.
46. Konečně, pokud jde o strukturu celního kodexu, je třeba zdůraznit, že článek 70 je součástí oddílu 1 (Propuštění zboží do celního režimu) kapitoly 2 (Celní režimy) hlavy IV (Celně schválené určení), zatímco právní úprava každého z celních režimů se nachází v jiném oddílu téže kapitoly.
47. Z toho vyplývá, že článek 70 je jedním z obecných celních ustanovení, která se vztahují na veškerá vývozní prohlášení týkající se zboží, jež je předmětem náhrady, aniž by byla dotčena zvláštní ustanovení.
48. Vzhledem k tomu je třeba ověřit, zda zvláštní právní úprava, která se použije ve věci v původním řízení, taková ustanovení obsahuje.
49. Zaprvé, z ustanovení nařízení č. 3665/87 nevyplývá, že se článek 70 celního kodexu nepoužije v režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty. Naopak z čl. 3 odst. 6 uvedeného nařízení, podle něhož v okamžiku učinění vývozního prohlášení nebo jakéhokoli jiného úkonu se stejnými právními účinky, jsou produkty umístěny pod celní dohled, dokud neopustí celní území Společenství, vyplývá, že se ustanovení celního kodexu použijí.
50. Zadruhé, pokud jde o kontrolu v průběhu vývozu zemědělských produktů zvýhodněných náhradou, nařízení č. 386/90 pouze doplňuje obecná celní ustanovení, když že ve svých článcích 2 a 3 zejména stanoví, že je třeba přistoupit k fyzické kontrole zboží při plnění celních vývozních formalit a před udělením povolení vyvézt zboží a že musí být fyzická kontrola vykonávána namátkově, často a neohlášeně.
51. Z nařízení č. 2221/95, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 386/90, také nevyplývá vyloučení použití článku 70 celního kodexu. Je pravda, že osmý bod odůvodnění nařízení č. 2221/95 uvádí, že se může ukázat nezbytným přijmout zvláštní ustanovení v případě zemědělských produktů zvýhodněných vývozními náhradami. Žádné ustanovení tohoto nařízení, i když je možné je považovat za zvláštní, nemá nicméně za následek nepoužití celního kodexu.
52. Zatřetí, jak bylo stanoveno v bodu 39 tohoto rozsudku, určitá ustanovení nařízení č. 1538/91 jsou zároveň použitelná za účelem určení „řádné a uspokojivé obchodní jakosti“ produktu, pro který je o náhradu žádáno. Tato pravidla jsou také zvláštními ustanoveními ve smyslu článku 1 celního kodexu. Nevylučují také použití článku 70 téhož kodexu, ale představují jeho prováděcí pravidla.
53. S ohledem na tyto závěry je třeba odpovědět na druhou otázku písm. a) tak, že pokud je za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, zjišťovanou otázkou, zda má zboží, pro něž bylo žádáno o vývozní náhradu, „řádnou a uspokojivou obchodní jakost“, použije se článek 70 celního kodexu, s výhradou řádného provedení v něm stanovené kontroly.
Ke druhé otázce písm. b)
54. Podstatou t éto otázky předkládajícího soudu je, zda se fikce jednotné jakosti stanovená v čl. 70 odst. 1 prvním pododstavci celního kodexu použije také tehdy, pokud velikost odebraného vzorku s ohledem na článek 7 nařízení č. 1538/91 nepostačuje, a pokud tedy není možné určit, zda v něm stanovené přípustné odchylky byly, nebo nebyly překročeny.
55. Článek 70 odst. 1 první pododstavec celního kodexu je obecným ustanovením, které stanoví, že je-li kontrolována pouze část zboží, na které se vztahuje též celní prohlášení, platí výsledky této kontroly pro veškeré zboží, na které se toto celní prohlášení vztahuje.
56. Tato fikce jednotné jakosti se nevztahuje pouze na kontroly provedené na základě celní právní úpravy, ale je relevantní, jak také vyplývá z odpovědi na druhou otázku písm. a) pro kontroly prováděné v souladu s právní úpravou týkající se režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty a právní úpravou ohledně obchodních norem pro drůbeží maso. Pro použití této fikce jednotné jakosti je nezbytné, aby podmínky a průběh kontroly splňovaly kritéria určená uvedenými právními úpravami.
57. Článek 7 odst. 3 až 5 nařízení č. 1538/91 definuje přípustný počet nevyhovujících jednotek ve vztahu k velikosti šarže a velikosti vzorku. Pokud nebyl odebrán minimální počet vzorků, je nemožné ověřit, zda byly tyto přípustné odchylky dodrženy.
58. Z toho vyplývá, že v případě, že není možné z důvodu odebrání vzorku nedostatečné velikosti ověřit, zda byly tyto přípustné odchylky dodrženy, nemohou být výsledky kontroly tohoto vzorku zobecněny na všechny šarže, a tedy nemohou být pro ně platné.
59. Za těchto podmínek je třeba na druhou otázku písm. b) odpovědět tak, že fikce jednotné jakosti stanovená v čl. 70 odst. 1 prvním pododstavci celního kodexu se nepoužije, pokud není velikost odebraného vzorku s ohledem na článek 7 nařízení č. 1538/91 dostatečná.
60. S ohledem na odpověď Soudního dvora na druhou otázku písm. b), není namístě odpovídat na třetí otázku.
61. Je nicméně třeba připomenout, že je věcí Soudního dvora poskytnout vnitrostátnímu soudu veškerý výklad práva Společenství, který může být užitečný pro rozhodnutí věci, jež mu byla předložena, bez ohledu na to, zda na ně tento soud ve znění své otázky poukázal, či nikoliv (viz v tomto smyslu zejména rozsudky ze dne 12. prosince 1990, SARPP, C‑241/89, Recueil, s. I‑4695, bod 8; ze dne 2. února 1994, Verband Sozialer Wettbewerb, zvaný „Clinique“, C‑315/92, Recueil, s. I‑317, bod 7; ze dne 4. března 1999, Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, C‑87/97, Recueil, s. I‑1301, bod 16, a ze dne 7. září 2004, Trojani, C‑456/02, Sb. rozh. s. I‑7573, bod 38).
62. V rámci projednávané věci je třeba konkrétněji zkoumat práva a povinnosti, jakož i odpovědnost vývozce a vnitrostátních celních orgánů, pokud jde o kontrolu produktů vyvezených s podporou Společenství.
63. Právní úprava Společenství stanoví za účelem správného provedení kontroly vývozní operace zvýhodněné náhradami určitý způsob spolupráce mezi vývozcem a vnitrostátním celním orgánem.
64. Podle čl. 69 odst. 2 celního kodexu je deklarant oprávněn být přítomen při kontrole zboží a případném odebírání vzorků. Článek 70 odst. 1 druhý pododstavec téhož kodexu stanoví, že domnívá-li se deklarant, že výsledek částečné kontroly neplatí pro ostatní zboží, na které se vztahuje celní prohlášení, může požadovat provedení dodatečné kontroly.
65. V bodě 35 výše uvedeného rozsudku Fleisch-Winter Soudní dvůr již uvedl, že jelikož vývozce podáním žádosti o náhradu vždy výslovně či konkludentně zaručuje existenci „řádné a uspokojivé obchodní jakosti“, je povinen prokázat podle pravidel dokazování vnitrostátního práva, že tato podmínka je skutečně splněna v případě, kdy prohlášení bylo zpochybněno vnitrostátními orgány. Ačkoli ve věci dotčené v původním řízení nebyla velikost odebraných vzorků dostatečná, výsledek celní kontroly a rozhodnutí Hauptzollamt prokázal, že vnitrostátní celní orgány zpochybnily celní prohlášení vývozce.
66. Naproti tomu právní úprava Společenství ukládá zvláštní povinnosti také uvedeným orgánům. Zvláště čl. 5 odst. 1 třetí pododstavec nařízení č. 2221/95 stanoví, že vývozní celní úřad dbá na to, aby byla dodržena „řádná a uspokojivá obchodní jakost“ produktu zvýhodněného vývozní náhradou. Není pochyb ani o tom, že vnitrostátní celní orgány musí uplatňovat relevantní právní úpravu Společenství, včetně pravidel pro odebírání vzorků, z úřední povinnosti.
67. Je pravda, že nařízení č. 386/90 ani nařízení č. 2221/95 nevyžadují, aby byla každá šarže fyzicky kontrolována, avšak je-li fyzická kontrola šarže provedena, musí být v souladu s právní úpravou Společenství, včetně pravidel pro odebírání vzorků.
68. Je tedy třeba konstatovat, že za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, je věcí vnitrostátních správních a soudních orgánů zjistit, při zohlednění veškerých důkazů skutkový stav. Tyto důkazy mohou zahrnovat dostupné vzorky, ale také jiné důkazy, zejména zprávy vydané v souladu s právní úpravou Společenství příslušným úředníkem, který prováděl fyzickou kontrolu. V případě, že skutkový stav nemůže být za účelem určení práva na náhradu zjištěn, přísluší vnitrostátnímu soudu, aby posoudil jednání vývozce a jednání celního orgánu tím, že určí, do jaké míry každý z nich vykonal, či nevykonal svá práva a splnil, či nesplnil své povinnosti, a vyvodil náležité důsledky, pokud jde o nárok na vývozní náhradu.
K nákladům řízení
69. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
1) Za účelem určení „řádné a uspokojivé obchodní jakosti zboží“, pro které je žádáno o vývozní náhradu, se použijí ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 1538/91 ze dne 5. června 1991 o prováděcích pravidlech k nařízení č. 1906/90, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1000/96 ze dne 4. června 1996, která stanoví minimální standardy jakosti a přípustné odchylky, zejména články 6 a 7 tohoto nařízení.
2) a)	Pokud je za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, zjišťovanou otázkou, zda má zboží, pro něž je žádáno o vývozní náhradu, „řádnou a uspokojivou obchodní jakost“, použije se článek 70 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 82/97 ze dne 19. prosince 1996, s výhradou řádného provedení v něm stanovené kontroly.
b)	Fikce jednotné jakosti stanovená v čl. 70 odst. 1 prvním pododstavci nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení č. 82/97 se nepoužije, pokud není velikost odebraného vzorku s ohledem na článek 7 nařízení č. 1538/91 dostatečná.
3) Za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, je věcí vnitrostátních správních a soudních orgánů zjistit při zohlednění veškerých důkazů skutkový stav. Tyto důkazy mohou zahrnovat dostupné vzorky, ale také jiné důkazy, zejména zprávy vydané v souladu s právní úpravou Společenství příslušným úředníkem, který prováděl fyzickou kontrolu. V případě, že skutkový stav nemůže být za účelem určení práva na náhradu zjištěn, přísluší vnitrostátnímu soudu, aby posoudil jednání vývozce a jednání celního orgánu tím, že určí, do jaké míry každý z nich vykonal, či nevykonal svá práva a splnil, či nesplnil své povinnosti, a vyvodil náležité důsledky, pokud jde o nárok na vývozní náhradu.