62006CC0186
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT] SECINĀJUMI,
sniegti 2007. gada 26. aprīlī (
1
)
Lieta C-186/06
Eiropas Kopienu Komisija
pret
Spānijas Karalisti
“Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 79/409/EEK — Savvaļas putnu aizsardzība — Kanāla Segarra-Garrigues apūdeņojamais apvidus (Lérida)”
I – Ievads
1.
Izskatāmā lieta skar Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvas 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību (
2
) (turpmāk tekstā – “Putnu aizsardzības direktīva”) 4. panta piemērošanu attiecībā uz plāniem apūdeņot teritoriju, ko līdz šim raksturoja stepes veida dzīvotnes un tajās sastopamās retās putnu sugas. Ņemot vērā, ka attiecīgajā laika posmā šī teritorija vēl nebija noteikta par īpaši aizsargājamo teritoriju stepes putniem, kopš Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvas 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (
3
) (turpmāk tekstā – “Dzīvotņu direktīva”) pieņemšanas šī ir pirmā reize, kad tiek piemērota aizsardzības sistēma tā saucamajiem faktiskajiem putnu rezervātiem. Faktiskie putnu rezervāti ir teritorijas, kas ir jānosaka par īpaši aizsargājamām teritorijām (turpmāk tekstā – “ĪAT”) Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta nozīmē, bet kas tomēr vēl nav noteiktas (
4
). Ir jāprecizē vairāki fakti, tomēr vispirms ir jānoskaidro, vai un ciktāl šīs aizsardzības sistēmas ietvaros ietekmi uz vidi var pamatot ar kompensācijas pasākumiem.
II – Atbilstošās tiesību normas
2.
Putnu aizsardzības direktīva saskaņā ar tās 1. pantu attiecas uz visu savvaļas putnu sugu aizsardzību Eiropas teritorijā. Tās 2. pants šajā sakarā nosaka dalībvalstu pamatpienākumu:
“Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai skaitliski uzturētu 1. pantā minēto sugu populācijas tādā līmenī, kas pirmām kārtām atbilst ekoloģijas, zinātnes un kultūras prasībām, tajā pašā laikā ņemot vērā saimnieciskās un rekreatīvās prasības, vai lai tuvinātu šo sugu populācijas minētajam līmenim.”
3.
3. pantā ir minēti pasākumi, kas dalībvalstīm jāveic šī mērķa sasniegšanai, it īpaši tas skar aizsargājamo teritoriju ierīkošanu un dzīvotņu uzturēšanu.
4.
4. panta noteikumi nosaka, kādas teritorijas dalībvalstīm jākvalificē kā ĪAT noteiktām īpaši aizsargājamām putnu sugām. Šajā pantā – 4. punkta pirmajā teikumā – sākotnēji bija noteikta arī šo teritoriju aizsardzība:
“1.
Sugām, kuras minētas I pielikumā, jāpiemēro īpaši dzīvotņu aizsardzības pasākumi, lai nodrošinātu to izdzīvošanu un vairošanos savā izplatības areālā.
Šim nolūkam jāapzina:
a)
sugas, kurām draud izzušana;
b)
sugas, kuras ir jūtīgas pret dažām izmaiņām savās dzīvotnēs;
c)
sugas, kuras savas skaitliski mazās populācijas vai ierobežotās vietējās izplatības dēļ uzskatāmas par retām sugām;
d)
citas sugas, kuras īpaši jāsaudzē to dzīvotņu īpatnību dēļ.
Veicot novērtēšanu, par pamatu ņem populācijas attīstības tendences un svārstības.
Kā īpašas aizsargājamās teritorijas šo sugu aizsardzībai dalībvalstis pirmkārt nosaka skaitliski un lieluma ziņā vispiemērotākās teritorijas, ņemot vērā aizsardzības prasības ģeogrāfiskajā jūras un sauszemes teritorijā, uz kuru attiecas šī direktīva.
[..]
4.
Attiecībā uz 1. un 2. punktā minētajām aizsargājamām teritorijām dalībvalstis attiecīgi rīkojas, lai nepieļautu dzīvotņu piesārņošanu vai kaitējuma nodarīšanu tām, kā arī novērš jebkurus traucējumus putnu dzīvei, ciktāl tie būtiski skar šā panta mērķus. [..]”
5.
Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 7. pantu no šīs direktīvas 6. panta 2., 3. un 4. punkta izrietošās saistības aizstāj visas saistības, kas izriet no Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmā teikuma, jaunajām saistībām stājoties spēkā ar Dzīvotņu direktīvas ieviešanas datumu – t.i., ar 1994. gada jūniju (
5
) – vai ar tādas noteikšanas vai atzīšanas datumu, ko dalībvalsts veic saskaņā ar Putnu aizsardzības direktīvu, ja pēdējais ir vēlāks datums.
III – Fakti, pirmstiesas procedūra un prasījumi
6.
Katalonijas provincē Leridā [Lleida] atrodas plašas stepes veida dzīvotnes, kas tās apdzīvojošām putnu sugām nodrošina labus dzīves apstākļus. Izskatāmajā lietā tas galvenokārt attiecas uz svītraino ērgli (Hieratus fasciatus), mazo sīgu (Tetrax tetrax), stepes cīruli (Melanocorypha calandra), Dipona cīruli (Chersophilus duponti), zaļo vārnu (Coracias garrulus) un īspirkstu cīruli (Calandrella brachydactyla).
7.
Tādēļ ornitoloģiski nozīmīgo Spānijas teritoriju sarakstā, ko Spānijas Ornitoloģijas biedrība (Sociedad Española de Ornitología) publicēja 1998. gadā (
6
), ir minētas divas šo putnu sugu aizsardzībai īpaši piemērotas teritorijas – IBA Nr. 142 “Secanos de Lérida”62500 hektāru platībā un IBA Nr. 144 “Cogul-Alfes”18000 hektāru platībā (IBA apzīmē “Important Bird Area” [nozīmīgs putnu areāls] vai “Important Bird Areas” [nozīmīgi putnu areāli]).
8.
1988. gadā Spānija IBA Nr. 144 teritorijā kā ĪAT Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. punkta nozīmē noteica ĪAT “Mas de Melons”1462 hektāru platībā (tagad pēc paplašināšanas teritorija aizņem 6418 hektārus). Visādi citādi abu IBA teritorijā sākotnēji nebija noteikta neviena ĪAT.
9.
Komisija 2001. gadā saņēma sūdzību saistībā ar projektu, kam šajā teritorijā jānodrošina 110000 hektāru lielas lauksaimniecības platības apūdeņošana. Tam uz 1 ha jānodrošina papildu apūdeņošana attiecīgi 1500, 3500 vai 6500 kubikmetru ūdens apjomā. Konkrēti šī projekta īstenošanai ir jāveic dažādi būvdarbi. Spānija ar 1994. gada 30. septembra Likumu 42/1994 (
7
) pasludināja šo projektu par sabiedrības (valsts) nozīmes projektu.
10.
2002. gada 26. septembrī attiecīgā reģiona kompetentās iestādes pieņēma paziņojumu par projekta saderību ar vidi. Šajā gadā tika uzsākti pirmie darbi. Tiek uzskatīts, ka visu nepieciešamo pasākumu īstenošanai būs vajadzīgi 10 gadi. Teritorijas apūdeņošana vēl nav uzsākta.
11.
Ņemot vērā, ka Komisija pēc tam, kad Spānija un sūdzības iesniedzējs sniedza papildu informāciju, tomēr uzskatīja, ka projekta īstenošanas rezultātā tiks pārkāpta Putnu aizsardzības direktīva, Komisija 2004. gada 1. aprīlī atbilstoši EKL 226. pantam uzaicināja Spāniju sniegt tai savus apsvērumus. Neskatoties uz Spānijas atbildi, Komisija palika pie sava viedokļa un 2004. gada 14. decembrī iesniedza argumentētu atzinumu, kas Spānijas Pastāvīgajā pārstāvniecībā Briselē tika reģistrēts 2004. gada 22. decembrī. Tajā Komisija noteica galīgo divu mēnešu termiņu, t.i., laiku līdz 2005. gada 22. februārim, Putnu aizsardzības direktīvas prasību izpildei.
12.
Saskaņā ar Spānijas sniegto atbildi, kas Komisijā reģistrēta 2005. gada 7. martā, strīdīgajā teritorijā jau 2003. gadā tika noteiktas vēl vairākas ĪAT 20475 hektāru lielā platībā. Domājams, ka tās ir teritorijas “Anglesola-Vilagrassa” (857 ha), “Bellmunt-Almenara” (3466 ha), “Plans de Sió” (šodien pēc paplašināšanas 5298 ha), “Granyena” (6646 ha), “Valls del Sió-Llobregós” (27791 ha, tikai daļēji atrodas projekta teritorijā) un “Secans de la Noguera” (atrodas ārpus projekta teritorijas), kas atrodas IBA Nr. 142, kā arī “Secans del Segrià i Utxesa”, kas, iespējams, daļēji pārklājas ar IBA Nr. 144 teritoriju.
13.
Neskatoties uz Spānijas atbildi, Komisija 2006. gada 11. aprīlī cēla izskatāmo prasību, un tās prasījumi Tiesai ir šādi:
—
atzīt, ka Spānijas Karaliste attiecībā uz kanāla Segarra-Garrigues apūdeņojamā apvidus apūdeņošanas projektu nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes Direktīvas 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību 2. pants, 3. pants, kā arī 4. panta 1. un 4. punkts;
—
piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
14.
Spānijas Karalistes prasījumi Tiesai ir šādi:
—
prasību noraidīt un
—
piespriest prasītājai iestādei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
15.
Tiesas sēdes laikā 2006. gada 5. septembrī Katalonija vēl vairākas platības abu IBA – Nr. 142 un Nr. 144 – teritorijā noteica par ĪAT. Bez jau pastāvošo ĪAT paplašināšanas jāmin ĪAT “Secans de Belianes-Preixana” (1925 ha), kas atrodas IBA Nr. 142 teritorijā. Tagad projekta teritorijas ietvaros kopumā 38150 hektāru liela platība ir noteikta par ĪAT.
IV – Tiesiskais vērtējums
A – Par prasības pieņemamību
16.
Spānija vispirms iebilst pret to, ka Komisija argumentētajā atzinumā un prasības pieteikumā ir paplašinājusi lietas priekšmetu, jo Spānija brīdinājuma vēstulē tika aicināta sniegt savus apsvērumus tikai par Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. un 4. punkta pārkāpumu, bet nevis par 2. un 3. panta pārkāpumu. Komisija attiecībā uz šo nostāju neizsaka skaidru viedokli.
17.
Spānijas iebildumu var pieņemt. Atbilstoši EKL 226. pantam celtas prasības priekšmetu ierobežo šajā pantā noteiktā pirmstiesas procedūra (
8
). Šāds uzdevums it īpaši ir aicinājumam sniegt savus apsvērumus, kam turklāt ir jāsniedz dalībvalstij ne vien vajadzīgie fakti, lai tā varētu sagatavot savu aizstāvību (
9
), bet arī jādod dalībvalstij iespēja izbeigt pārkāpumu, pirms tiek ierosināta tiesvedība (
10
). Tādējādi Komisijas argumentētajā atzinumā un prasībā ir jābūt minētiem tiem pašiem iebildumiem kā brīdinājuma vēstulē, ar kuru tiek uzsākts pirmstiesas process (
11
). No iepriekš minētā izriet, ka Komisijai jau brīdinājuma vēstulē ir jāizvirza savi iebildumi vispārīgā formā (
12
).
18.
Spānija apgalvo, ka aicinājuma sniegt apsvērumus rezolutīvajā daļā ir norādīts tikai Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. un 4. punkta pārkāpums. Komisija nav pieminējusi 2. pantu. Tā gan īsumā citē 3. pantu (
13
), tomēr nav nevienas norādes, kādā apmērā šis noteikums ir ticis pārkāpts. Tādējādi brīdinājuma vēstulē iebildumi par Putnu aizsardzības direktīvas 2. un 3. panta pārkāpumu nav izvirzīti pat vispārīgā formā. Tiktāl argumentētajā atzinumā un prasībā ir nepieņemami paplašināts lietas priekšmets.
19.
No iepriekš minētā izriet, ka prasība ir nepieņemama tiktāl, ciktāl Komisija ceļ iebildumus par Putnu aizsardzības direktīvas 2. un 3. panta pārkāpumu.
B – Par prasības pamatotību
1) Par prasības tiesisko pamatu
20.
Ciktāl prasība ir pieņemama, Komisija apgalvo, ka Spānija saistībā ar kanāla Segarra-Garrigues apūdeņojamā apvidus apūdeņošanas projektu nav ievērojusi Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. un 4. punktu.
21.
Atbilstoši Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. punkta pirmajam teikumam sugām, kuras minētas I pielikumā, jāpiemēro īpaši dzīvotņu aizsardzības pasākumi, lai nodrošinātu to izdzīvošanu un vairošanos savā izplatības areālā. Kā īpašas aizsargājamas teritorijas šo sugu aizsardzībai dalībvalstis saskaņā ar 4. panta 1. punkta ceturto teikumu pirmkārt nosaka skaitliski un lieluma ziņā vispiemērotākās teritorijas. Judikatūrā šis īpašais viedoklis līdz šim bija svarīgākā 4. panta 1. punkta piemērošanas joma.
22.
Tomēr lietas dalībnieki ir vienisprātis, ka izskatāmās lietas priekšmets nav noteiktu ĪAT noteikšanu (
14
), bet gan kaitējuma nodarīšana teritorijām, kas bija jānosaka kā ĪAT. Tādējādi ir jānoskaidro, vai Spānija, neatkarīgi no [teritoriju] noteikšanas, ir veikusi atbilstīgus īpašus aizsardzības pasākumus Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. punkta pirmā teikuma nozīmē.
23.
Attiecībā uz ĪAT tā ir Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmā teikuma raksturīgā piemērošanas joma, kas precizē 4. panta 1. punkta pirmo teikumu. Saskaņā ar šo tiesību normu dalībvalstis attiecībā uz 1. un 2. punktā minētajām aizsargājamām teritorijām attiecīgi rīkojas, lai nepieļautu dzīvotņu piesārņošanu vai kaitējuma nodarīšanu tām, kā arī novērš jebkurus traucējumus putnu dzīvei, ciktāl tie būtiski skar šā panta mērķus. Tomēr tas, ka Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmais teikums precizē 4. panta 1. punkta pirmo teikumu, nenozīmē, ka šie abi noteikumi nevarētu tikt vienlaicīgi pārkāpti (
15
). Gluži pretēji, no Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmā teikuma pārkāpuma var izdarīt secinājumu, ka vienlaicīgi ir pārkāpts arī Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. punkta pirmais teikums.
24.
Sākotnēji Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmais teikums attiecās uz jau noteiktām ĪAT. Spriedums Santoña staignāju lietā paplašināja tā piemērošanu, attiecinot to uz faktiskiem putnu rezervātiem (
16
). Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 7. pantu no šīs direktīvas 6. panta 2., 3. un 4. punkta izrietošās saistības aizstāj visas saistības, kas izriet no Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmā teikuma. Jaunās saistības stājas spēkā ar Dzīvotņu direktīvas ieviešanas datumu – t.i., ar 1994. gada jūniju – vai ar tādas noteikšanas vai atzīšanas datumu, ko dalībvalsts veic saskaņā ar Putnu aizsardzības direktīvu, ja pēdējais ir vēlāks datums. Šajā sakarā Tiesa spriedumā lietā Basses Corbières atzina, ka uz faktiskiem putnu rezervātiem arī turpmāk attiecas Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmā teikuma noteikumi (
17
).
25.
Tā kā tagad attiecībā uz jau noteiktām ĪAT ir jāpiemēro Dzīvotņu direktīvas 6. panta 2.–4. punkts, Komisijas apgalvotais pārkāpums attiecas tikai uz faktiskiem putnu rezervātiem. Komisijai jāpierāda, ka apūdeņošanas projekts noplicina šīs teritorijas kā aizsargājamo putnu dzīvotnes.
2) Par apstrīdētajiem tiesību aktiem
26.
Komisija nevēršas pret jau nodarītu kaitējumu, bet gan saskata pārkāpumu tajā apstāklī, ka Spānija ir plānojusi un īstenojusi formalitātes, kas nepieciešamas, lai saņemtu atļauju īstenot projektu. Tiktāl tā min divus tiesību aktus, proti, Likumu 42/1994, ar ko tika konstatētas sabiedrības intereses, un 2002. gada paziņojumu par projekta saderību ar vidi. Tādējādi vispirms ir jānoskaidro, vai šādi tiesību akti vispār var pārkāpt Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmo teikumu un 4. panta 1. punktu.
27.
Ģenerāladvokātam van Gervenam [van Gerven] bija skaidrs, ka vēl neīstenoti projekti nevar pārkāpt Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmo teikumu, bet to var pārkāpt realizēti projekti (
18
). No iepriekš minētā varētu secināt, ka tikai faktisks kaitējums var būt pārkāpums. Tam par labu liecina apstāklis, ka pirms projekta īstenošanas vēl nevar konstatēt, ka tas teritorijai ir nodarījis kaitējumu. Šajā sakarā ģenerāladvokāts uzsvēra, ka tostarp tika atcelti daži plāni, pret kuriem tika celtas iebildes.
28.
Patiesībā lietās, uz kurām attiecas Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmais teikums, vienmēr tika izskatīti projekti, kuru lielākā daļa, ja pat ne viss projekts pilnībā, jau ir tikusi īstenota, un tādēļ tie jau bija ietekmējuši attiecīgās teritorijas (
19
).
29.
Tomēr Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmais teikums praktiski nebūtu piemērots efektīvai teritoriju aizsardzībai, ja pārkāpumu varētu konstatēt tikai faktiska kaitējuma, bet ne valsts tiesību aktu gadījumā, kas ir kaitējuma juridiskais priekšnoteikums vai pat to sekmē.
30.
Tādējādi Tiesa nekad nav uzskatījusi kaitējuma nodarīšanu par priekšnosacījumu, lai veiktu izvērtējumu (
20
). Gluži pretēji, Tiesas priekšsēdētājs saistībā ar aizsprosta būves projektu Vācijas Leybucht atteicās noteikt pagaidu noregulējuma pasākumus, jo Komisija prasību cēla tikai divus gadus pēc atļaujas izsniegšanas un projekta lielākā daļa jau bija īstenota (
21
). No tā gluži pretēji izriet, ka efektīvas tiesību aizsardzības interesēs jau administratīvi lēmumi var pārkāpt Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmo teikumu un var būt pārkāpumu procedūras priekšmets, ieskaitot pagaidu noregulējuma pasākumu noteikšanu.
31.
Izskatāmajā lietā gan Likums 42/1994, gan paziņojums par projekta saderību ar vidi principā ir piemēroti, lai sekmētu kaitējuma nodarīšanu attiecīgajām teritorijām, jo tie veicina strīdīgā projekta īstenošanu.
32.
Tomēr par Likumu 42/1994 ir zināms tikai tas, ka šis likums dokumentē sabiedrības ieinteresētību [attiecīgās teritorijas] apūdeņošanā. Taču no lietas materiāliem neizriet, vai tas vienlaicīgi nosaka šo interešu prioritāti pār putnu aizsardzības interesēm. Tādēļ šī likuma pastāvēšana vēl neļauj izdarīt secinājumu par to, ka attiecīgo teritoriju aizsardzības pasākumi neatbilst Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmā teikuma prasībām.
33.
Turpretī paziņojums par projekta saderību ar vidi balstās uz attiecīgo vides prasību ievērošanu un it īpaši uz aizsargājamo putnu sugu vajadzību ievērošanu. Atbilstoši šim paziņojumam putnu aizsardzība pieļauj projekta īstenošanu, kāds tas ir izklāstīts paziņojumā par projekta saderību ar vidi.
34.
Tādēļ ir jāpārbauda, vai šajā paziņojumā ir ievēroti Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmā teikuma noteikumi. Noteikumi ir pārkāpti, ja tas bez atbilstīga pamatojuma rada kaitējumu faktiskiem putnu rezervātiem.
3) Par faktisko putnu rezervātu esamību
35.
Lietas dalībnieki ir vienisprātis, ka paziņojuma par projekta saderību ar vidi pieņemšanas brīdī projektā iekļautajā teritorijā par ĪAT bija noteikts nepietiekami daudz platību. Paziņojums par projekta saderību ar vidi to skaidri parāda, jo tajā kompetentajām iestādēm tiek uzdots noteikt vēl citas teritorijas (
22
).
36.
Ir konstatēts, ka tas attiecas uz vismaz 36688 hektāru lielu platību, ko veido starpība starp šobrīd projektā ieļautajā teritorijā noteiktajiem 38150 hektāriem un sākotnēji noteiktajiem 1462 hektāriem.
37.
Tomēr Komisijas argumentus varētu saprast arī tādējādi, ka tā uzskata par vajadzīgu noteikt [par ĪAT] vēl papildu platības. Proti, tā atsaucas uz informāciju par platībām saistībā ar abām IBA, kam šajā lietā ir nozīme un kas kopumā aptver 80000 hektāru lielu platību.
38.
Tomēr atsauce uz IBA sarakstu nav pietiekama, lai konstatētu, ka projektā iekļautajā teritorijā vēl papildu platības ir jānosaka par ĪAT. Tiesa jau saistībā ar līdzīgu Francijas sarakstu pauda viedokli, ka tikai tas fakts vien, ka attiecīgā teritorija ir iekļauta putnu saglabāšanai nozīmīgo teritoriju sarakstā, nenozīmē, ka tā ir jānosaka par ĪAT (
23
). IBA sarakstā ietvertā informācija ir tikai atspēkojošs atbalsta punkts tam, ka jautājums ir par platībām, kas nosakāmas par ĪAT.
39.
Izskatāmajā lietā Komisijas pašas iesniegtās nozīmīgāko putnu sugu izplatības kartes liecina par to, ka IBA teritorijas nav pilnībā nosakāmas par ĪAT. Tās nepierāda, ka šīs sugas mājo visā abu IBA teritorijā. Komisija nav norādījusi, ciktāl atbilstoši šīm izplatības kartēm projektā iekļautajā teritorijā [par ĪAT] ir jānosaka vēl papildu platības.
40.
Turklāt abu IBA raksturojums ļauj izdarīt secinājumu, ka tās neatrodas pilnībā projektā iekļautajā teritorijā, bet gan aptver arī ārpus tā esošās platības. Tomēr Komisija nenorāda, par kādām platībām ir runa.
41.
No iepriekš minētā saskaņā ar Spānijas sniegto informāciju izriet, ka izskatāmajā lietā jāuzskata, ka paziņojuma par projekta saderību ar vidi pieņemšanas brīdī projektā iekļautajā teritorijā pastāvēja faktiskie putnu rezervāti 36688 hektāru lielā platībā.
4) Par kaitējumu
42.
Nākošajā posmā ir jāpārbauda, vai Spānija, pieņemot paziņojumu par projekta saderību ar vidi, attiecībā uz šiem faktiskajiem putnu rezervātiem ir nodrošinājusi pienācīgu teritorijas aizsardzību, kā to nosaka Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmais teikums. Atbilstoši šai tiesību normai ir attiecīgi jārīkojas, lai nepieļautu dzīvotņu piesārņošanu vai kaitējuma nodarīšanu tām, kā arī jānovērš jebkuri traucējumi putnu dzīvei, ciktāl tie būtiski skar šā panta mērķus.
43.
Stepes dzīvotņu apūdeņošana un ar to saistītā lauksaimniecības intensifikācija izmaina šo dzīvotņu īpašības. Jāuzskata, ka apūdeņotās teritorijas ir mazāk piemērotas tām sugām, kas apdzīvo stepes dzīvotnes. Tādējādi apūdeņošana nodarītu kaitējumu faktiskajiem putnu rezervātiem.
44.
Spānija gan iebilst, ka šis ir tīri hipotētiskas dabas pieņēmums un turklāt uzsver, ka tā iespējamo kaitējumu kompensēs, veicot kaitējuma mazināšanas un kompensācijas pasākumus. Tomēr šī argumentācija ir pretrunā paziņojumam par projekta saderību ar vidi. Spānijas valdība skaidri atzīst (
24
), ka kompetentās iestādes paziņojumā secina, ka, neskatoties uz profilaktiskajiem, korektīvajiem un kompensācijas pasākumiem, ietekme uz vidi ir būtiska (“carácter severo”) (
25
).
45.
Turklāt kaitējumu mazinošie pasākumi gan var samazināt vai pat novērst kaitējumu, tomēr kompensācijas pasākumu gadījumā tas nav iespējams jau definīcijas dēļ vien. Proti, to priekšnosacījums ir kaitējums, kas jāvērš par labu, veicot citus pasākumus.
46.
Izskatāmajā lietā kaitējuma mazināšanas pasākums principā var būt tikai par ĪAT nosakāmo platību izslēgšana no papildu apūdeņošanas. Tomēr atbilstoši paziņojumam par projekta saderību ar vidi no apūdeņošanas paredzēts izslēgt tikai apmēram 18000 hektāru lielu teritoriju (
26
). Šķiet, ka šajā teritorijā pilnībā ietilpst toreiz noteiktā ĪAT Mas de Melon. Tādējādi papildu apūdeņošanai tiek pakļauta vismaz 20000 hektāru liela – tātad vairāk nekā puse – faktisko putnu rezervātu teritorija.
47.
Ņemot vērā šo platību apjomu, jāuzskata, ka šis kaitējums būtiski skar šā panta mērķus. Šo secinājumu negroza arī tas apstāklis, ka atbilstoši paziņojumam par projekta saderību ar vidi – un ņemot vērā kompensācijas pasākumus – neviena no attiecīgajām sugām neizzūd. Būtiska ir jau populācijas skaita samazināšanās pati par sevi.
48.
Tādējādi jāsecina, ka kompetentās iestādes, pieņemot paziņojumu par projekta saderību ar vidi, ir piekritušas, ka faktiskajiem putnu rezervātiem tiek nodarīts kaitējums. Tādējādi netika veikti vajadzīgie pasākumi, lai nepieļautu dzīvotņu piesārņošanu vai kaitējuma nodarīšanu tām, kā arī lai novērstu jebkurus traucējumus putnu dzīvei.
5) Par pamatojumu
49.
Tomēr Spānijas valdība atsaucas uz dažādiem aspektiem, lai pamatotu kaitējuma nodarīšanu.
50.
Tiesa ir atzinusi, ka atkāpi no Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmā teikuma var pamatot tikai ar ārkārtējiem vispārējo interešu apsvērumiem, kuriem ir prioritāte pār Direktīvas izvirzītajām vides interesēm (
27
). It īpaši ir jābūt izpildītam nosacījumam, ka saistībā ar kaitējumu nav alternatīvu risinājumu, t.i., kaitējums nedrīkst pārsniegt to, kas nepieciešams izvirzītā mērķa sasniegšanai (
28
).
51.
Izskatāmajā lietā apūdeņošanas projekts tiek īstenots ekonomisku iemeslu dēļ. Tomēr atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai ekonomiskās vajadzības nevar kalpot par pamatojumu faktiskajiem putnu rezervātiem nodarītajam kaitējumam (
29
). Katrā ziņā rodas jautājums, vai Spānijas apgalvotie kompensācijas pasākumi un ekoloģiskās priekšrocības var kalpot par šādu pamatojumu.
52.
Tiesa spriedumā Leybucht atzina, ka ekoloģiska kompensācija var būt kā pamatojums kaitējumam, kas aizsargājamai teritorijai nodarīts ekonomisku apsvērumu dēļ (
30
). Spriedumu varētu saprast tādējādi, ka kompensācijas pasākumi principā var būt kā pamatojums ietekmei uz aizsargājamām teritorijām.
53.
Tomēr saistībā ar ietekmes uz vidi pamatošanu ar kompensācijām ir jāuzmanās, jo gandrīz nav iespējams iepriekš garantēt to izdošanos. Panākumi ir atkarīgi no dabiskiem procesiem, kurus reti kad pilnībā var izprast un paredzēt. Tādējādi, veicot kompensācijas pasākumus, pastāv risks, ka faktiski tiek mazināts esošais Eiropas dabas mantojums, bet jaunu vērtību radīšana sākotnēji ir balstīta tikai uz cerībām [uz izdošanos]. Tādēļ, ja nevar izvairīties no ietekmes uz vidi, kompensācijai jābūt tikai ultima ratio (
31
).
54.
Tuvāk aplūkojot spriedumu lietā Leybucht, kļūst skaidrs, ka šajā lietā tika izskatīta īpaša situācija, ko nevar neierobežoti attiecināt uz citiem gadījumiem. Šī lieta attiecās uz aizsprostu celtniecību Ziemeļjūras krasta teritorijā un uz aizsprostu novietojuma maiņu. Tā rezultātā izzuda sāls lauki un sēkļi – dzīvotnes, kurām ir būtiska nozīme dažādu putnu sugu saglabāšanā. Tomēr šī kaitējuma pamatojums principā bija vispārējo interešu apsvērumi, proti, plūdu draudi un krasta teritorijas aizsardzība (
32
).
55.
Ekoloģisko kompensāciju Tiesa ņēma vērā tikai tādēļ, ka projekts pēc savas būtības balstījās uz ekonomiskajām interesēm, kas vienas pašas nevar kalpot par pamatojumu (
33
). Ja tās neņemtu vērā, projekts putnu aizsardzības intereses ietekmētu mazāk, tomēr tas radītu būtiskas ekonomiskas problēmas. Tādējādi kaitējumam, kas nodarīts putnu rezervātam, bija nevis jārada jaunas ekonomiskās iespējas, bet gan jānovērš jau esošo pozīciju ietekmēšana.
56.
Ģenerāladvokāts van Gervens šajā situācijā uzskatīja, ka, izstrādājot projektu, ko pamato pār vides interesēm prevalējošas intereses, ekonomiskās intereses var tikt ņemtas vērā ar nosacījumu, ka tādējādi radītais papildu kaitējums videi nav nesamērīgi liels salīdzinājumā ar būtisko kaitējumu šīm citām interesēm, ja tās netiek ņemtas vērā (
34
). Citiem vārdiem sakot – kopēja projekta ietvaros, ko pamato ārkārtēji apstākļi, projektu veidojošos elementus var pamatot ekonomiski iemesli, ja tie ir svarīgāki par kaitējumu videi un šis kaitējums tiek kompensēts. Man liekas, ka šī doma ir arī sprieduma lietā Leybucht pamatā.
57.
To apstiprina arī turpmākie Tiesas spriedumi, kuros tā uzsvēra, ka Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmajā teikumā noteiktā aizsardzības sistēma ir stingrāka par to, ko nosaka Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. un 4. punkts (
35
), jo Putnu aizsardzības direktīva paredz mazāk iespēju pamatot ietekmi uz vidi (
36
).
58.
Šis vērtējums būtu nepamatots, ja ietekmi uz faktiskiem putnu rezervātiem bez papildu nosacījumiem varētu vienmēr pamatot ar kompensācijas pasākumiem. Tas tādēļ, ka Dzīvotņu direktīvas 6. panta 4. punkts paredz ne tikai kompensācijas pasākumu veikšanu, bet arī sevišķi svarīgu sabiedrības interešu esamību un alternatīvu risinājumu trūkumu.
59.
Tādēļ šajā gadījumā atbalstītā ģenerāladvokāta van Gervena tēze pilnībā atbilst Tiesas ieturētajai līnijai. Tādējādi arī Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmā teikuma kontekstā par pamatojumu nevar kalpot tikai kompensācija. Gluži pretēji, kopējo projektu principā jāpamato arī ārkārtējiem apstākļiem. Tikai šādā gadījumā kompensācijas pasākumi var pieļaut ietekmi uz putnu aizsardzības interesēm, kas nepieciešama, lai ierobežotu kopējā projekta kaitējumu esošajām ekonomiskajām pozīcijām. Šāda interpretācija ļauj vieglāk pamatot projektu, balstoties uz Dzīvotņu direktīvas 6. panta 4. punktu, nekā Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmo teikumu.
60.
Tiesai šajā lietā tomēr nav detalizēti jānoskaidro šī ļoti ierobežotā izņēmuma attiecībā uz aizsargājamām teritorijām Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 4. punkta pirmā teikuma izpratnē priekšnosacījumi un piemērojamība. Izskatāmā lieta pilnībā atšķiras no sprieduma lietā Leybucht. Saistībā ar apūdeņošanas projektu nav saskatāmi nekādi ārkārtēji apstākļi. Šī iemesla dēļ to nevar pamatot ar kompensācijas pasākumiem.
61.
Turklāt pastāv šaubas par to, vai paredzētie kompensācijas pasākumi vispār varētu kompensēt draudošo stepes dzīvotņu izzušanu. Spānijas īpaši izteiktais arguments, ka apūdeņotos laukus apdzīvo mazā sīga, šķiet, katrā ziņā nav piemērots, lai kompensētu kaitējumu videi. Drīzāk vēlreiz ir jāatgādina, ka, atbilstoši paziņojumam par projekta saderību ar vidi, projekts, neskatoties uz paredzētajiem pasākumiem, būtiski ietekmē vidi.
62.
Spānija vēl arī uzsver, ka, pateicoties apūdeņošanai, tā nodrošinās teritoriju turpmāko lauksaimniecisko izmantošanu. Tā ir nepieciešama, jo, ja šīs teritorijas netiks apsaimniekotas, tās zaudēs savu īpašo piemērotību putnu aizsardzībai.
63.
Patiešām, ir iespējams un pat ļoti ticams, ka teritorijas arī turpmāk ir jāapsaimnieko, lai tās saglabātu putnu aizsardzībai vajadzīgā stāvoklī. Šādā gadījumā Spānijai atbilstoši Putnu aizsardzības direktīvas 4. pantam tas būtu jānodrošina (
37
).
64.
Tomēr nekas neliecina par to, ka [teritoriju] turpmāko apsaimniekošanu nodrošina tikai apūdeņošanas projekts. Gluži pretēji, projekts izmainītu šo apsaimniekošanu, kas, pateicoties papildu apūdeņošanai un lauksaimniecības intensifikācijai, mazinātu attiecīgo teritoriju piemērotību putnu aizsardzībai. Tādējādi būtu vajadzīgi citi pasākumi, lai nodrošinātu iespēju turpināt līdzšinējo apsaimniekošanu, piemēram, atbilstošas subsīdijas (
38
).
65.
No iepriekš minētā izriet, ka nekas neliecina par to, ka kaitējums ir pamatots.
6) Par pārkāpuma izbeigšanu
66.
Visbeidzot, Spānija līdz šajā lietā noteicošajam laika posmam, t.i., 2005. gada 22. februārim – termiņa beigām, ko Komisija noteica argumentētajā atzinumā, nebija izbeigusi pārkāpumu, kas izriet no Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta.
67.
Līdz attiecīgajam laika posmam Spānija projekta teritorijā bija noteikusi vēl vairākas ĪAT. Tomēr, neskatoties uz to, ka pēc termiņa beigām tika noteiktas vēl papildu teritorijas, ĪAT noteikšana nav pietiekams pamats, lai izbeigtu pārkāpumu. Lietas dalībnieki arī atkārtoti ir uzsvēruši, ka izskatāmā lieta neattiecas uz pienākumu noteikt teritorijas, bet gan uz to, vai ar paziņojumu par projekta saderību ar vidi faktiskiem putnu rezervātiem ir nodarīts kaitējums.
68.
Tādēļ, lai izbeigtu pārkāpumu, bija jāatsakās no projekta – vismaz attiecībā uz faktiskiem putnu rezervātiem – vai arī – kā alternatīvs risinājums – bija jānosaka šīs teritorijas par ĪAT un jāveic procedūra, ko nosaka Dzīvotņu direktīvas 7. pants kopā ar 6. panta 3. un 4. punktu. Ne viens, ne otrs izskatāmajā lietā nav veikts. Līdz ar to Spānijas Karaliste līdz attiecīgajam termiņam nav izbeigusi pārkāpumu.
69.
Tādējādi kopumā jāsecina, ka, paziņojot par kanāla Segarra-Garrigues apūdeņojamā apvidus apūdeņošanas projekta saderību ar vidi, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Putnu aizsardzības direktīvas 4. panta 1. un 4. punkts.
V – Par tiesāšanās izdevumiem
70.
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Lai arī prasība daļēji ir noraidāma kā nepieņemama, tomēr Komisijai spriedums pārējā daļā attiecībā uz tās iebildumiem par apstrīdēto projektu ir labvēlīgs. Tādēļ Spānijas Karalistei jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
VI – Secinājumi
71.
Es iesaku Kopienu Tiesai nolemt šādi:
1)
paziņojot par kanāla Segarra-Garrigues apūdeņojamā apvidus apūdeņošanas projekta saderību ar vidi, Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes Direktīvas 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību 4. panta 1. un 4. punkts;
2)
prasību pārējā daļā noraidīt;
3)
Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
(
1
)	Oriģinālvaloda – vācu.
(
2
)	OV L 103, 1. lpp.
(
3
)	OV L 206, 7. lpp.
(
4
)	Skat. 2000. gada 7. decembra spriedumu lietā C-374/98 Komisija/Francija, dēvētu par “Basses Corbières” (Recueil, I-10799. lpp., 47. un 57. punkts).
(
5
)	Arī 1999. gada 18. marta spriedums lietā C-166/97 Komisija/Francija, dēvēts par “Sēnas estuāra” lietu (Recueil, I-1719. lpp., 5. punkts), min tikai 1994. gada jūniju. Būtībā ir sarežģīti precīzi noteikt Dzīvotņu direktīvas transponēšanas termiņa beigu datumu. Tas atbilstoši toreiz spēkā esošā EEK līguma 191. panta 2. punktam (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem – EKL 254. pants) ir datums, kurā direktīva tika paziņota dalībvalstīm. Eur-Lex kā beigu termiņu min 1994. gada 10. jūniju, turpretī Tiesa 1997. gada 26. jūnija spriedumā lietā C-329/96 Komisija/Grieķija (Recueil, I-3749. lpp., 2. punkts) un 1997. gada 11. decembra spriedumā lietā C-83/97 Komisija/Vācija (Recueil, I-7191. lpp., 2. punkts) par beigu termiņu uzskata 1994. gada 5. jūniju.
(
6
)	Carlota Viada (izdevēja), Áreas importantes para las aves en España, Madride, 1998. Izdevums iekļauts Tiesā izskatāmās lietas C-235/04 Komisija/Spānija prasības pieteikuma pielikumā.
(
7
)	1994. gada 31. decembraBOE.
(
8
)	2004. gada 24. jūnija spriedums lietā C-350/02 Komisija/Nīderlande (Krājums, I-6213. lpp., 20. punkts).
(
9
)	1996. gada 17. septembra spriedums lietā C-289/94 Komisija/Itālija (Recueil, I-4405. lpp., 15. punkts) un 2001. gada 15. februāra spriedums lietā C-230/99 Komisija/Francija (Recueil, I-1169. lpp., 31. punkts).
(
10
)	1999. gada 9. novembra spriedums lietā C-365/97 Komisija/Itālija (Recueil, I-7773. lpp., 23. un 24. punkts).
(
11
)	1998. gada 29. septembra spriedums lietā C-191/95 Komisija/Vācija (Recueil, I-5449. lpp., 55. punkts) un iepriekš 10. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Komisija/Itālija, 23. punkts.
(
12
)	Iepriekš 11. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Komisija/Vācija, 54. punkts, un iepriekš 10. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Komisija/Itālija, 26. punkts.
(
13
)	Brīdinājuma vēstules projekta pagaidu tulkojumā šajā vietā ir minēts arī 2. pants, tomēr spāņu valodas galīgajā variantā šīs norādes nav.
(
14
)	Tiktāl prasība ir iesniegta tādēļ, ka Spānija kopumā nav atbilstīgi noteikusi ĪAT. Šajā sakarā skat. manus 2006. gada 14. septembra secinājumus lietā C-235/04 Komisija/Spānija (2007. gada 28. jūnija spriedums, Krājums, I-5415. lpp.).
(
15
)	Skat. manus 2007. gada 19. aprīļa secinājumus lietā C-304/05 Komisija/Itālija, dēvēta par “Santa Catarina” (2007. gada 20. septembra spriedums, Krājums, I-7495. lpp., 74. un turpm. punkti).
(
16
)	1993. gada 2. augusta spriedums lietā C-355/90 Komisija/Spānija, dēvēta par “Santoña staignāju” (Recueil, I-4221. lpp., 22. punkts).
(
17
)	Minēts iepriekš 4. zemsvītras piezīmē, 47. un 57. punkts.
(
18
)	1993. gada 9. jūnija secinājumi lietā C-355/90 Komisija/Spānija, dēvēta par “Santoña staignāju” (Recueil, I-4221. lpp., 50. punkts).
(
19
)	Skat. iepriekš 16. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu Santoña staignāju lietā, 33. un turpm. punkti; iepriekš 5. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu Sēnas estuāra lietā, 27. un turpm. punkti, un Tiesas priekšsēdētāja 1989. gada 16. augusta rīkojumu lietā C-57/89 R Komisija/Vācija, dēvēts par “Leybucht” (Recueil, 2849. lpp., 16. punkts).
(
20
)	Skat. it īpaši iepriekš 16. zemsvītras piezīmē minēto spriedumu Santoña staignāju lietā, 42. un turpm. punkti, par prasības pamatu, attiecībā uz kuru ģenerāladvokāts van Gervens izteica savu viedokli, kas minēts 27. punktā.
(
21
)	Iepriekš 19. zemsvītras piezīmē minētais rīkojums lietā Leybucht, 16. un turpm. punkti.
(
22
)	Iebildumu raksta pielikumu 54. lpp.
(
23
)	Iepriekš 5. zemsvītras piezīmē minētais spriedums Sēnas estuāra lietā, 42. punkts.
(
24
)	Iebildumu raksta 40. un 42. punkts.
(
25
)	Iebildumu raksta pielikumu 52. lpp. Šķiet, ka par būtisku kaitējumu videi liecina arī vides aizsardzības iestāžu vēstules par projekta saderīgumu ar vidi, ko Komisija iesniedza prasības pieteikuma 5. pielikumā.
(
26
)	Iebildumu raksta pielikumu 55. lpp.
(
27
)	1991. gada 28. februāra spriedums lietā C-57/89 Komisija/Vācija, dēvēts par “Leybucht” (Recueil, I-883. lpp., 21. un 22. punkts) un iepriekš 16. zemsvītras piezīmē minētais spriedums Santoña staignāju lietā, 19. punkts.
(
28
)	Tas ir skaidri noteikts Dzīvotņu direktīvas 6. panta 4. punktā un 16. pantā, kā arī Putnu aizsardzības direktīvas 9. pantā. Jautājumā par pamattiesību ierobežojumu pamatojumu ar nerakstītiem vispārējo interešu apsvērumiem skat. 2003. gada 11. septembra spriedumu lietā C-6/01 Anomar u.c. (Recueil, I-8621. lpp., 86. punkts); 2005. gada 24. novembra spriedumu lietā C-366/04 Schwarz (Krājums, I-10139. lpp., 33. punkts); 2005. gada 15. decembra spriedumu apvienotajās lietās C-151/04 un C-152/04 Nadin un Nadin-Lux (Krājums, I-11203. lpp., 39. punkts) un 2006. gada 23. februāra spriedumu lietā C-441/04 A-Punkt Schmuckhandel (Krājums, I-2093. lpp., 26. un 27. punkts).
(
29
)	Iepriekš 27. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Leybucht, 22. punkts, un iepriekš 16. zemsvītras piezīmē minētais spriedums Santoña staignāju lietā, 19. un 45. punkts.
(
30
)	Iepriekš 27. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Leybucht, 26. punkts.
(
31
)	Skat. manus 2006. gada 27. aprīļa secinājumus lietā C-239/04 Komisija/Portugāle, dēvēta par “Castro Verde” (2006. gada 26. oktobra spriedums, Krājums, I-10183. lpp., 35. punkts).
(
32
)	Iepriekš 27. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Leybucht, 23. punkts.
(
33
)	Iepriekš 27. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Leybucht, 24. punkts.
(
34
)	1990. gada 5. decembra secinājumi lietā C-57/89 Komisija/Vācija, dēvēta par “Leybucht” (1991. gada 28. februāra spriedums, Recueil, I-883. lpp., 39. punkts).
(
35
)	Iepriekš 4. zemsvītras piezīmē minētais spriedums lietā Basses Corbières, 50. punkts.
(
36
)	1996. gada 11. jūlija spriedums lietā C-44/95 Royal Society for the Protection of Birds, dēvēta par “Lappel Bank” (Recueil, I-3805. lpp., 37. punkts).
(
37
)	Skat. manus iepriekš 15. zemsvītras piezīmē minētos secinājumus lietā Santa Catarina, 75. punkts, un manus 2006. gada 23. februāra secinājumus lietā C-191/05 Komisija/Portugāle, dēvēta par “Moura, Mourão, Barrancos” (2006. gada 13. jūlija spriedums, Krājums, I-6853. lpp., 14. punkts), kā arī attiecībā uz noteiktām ĪAT 2005. gada 20. oktobra spriedumu lietā C-6/04 Komisija/Apvienotā Karaliste, dēvēts par “Atbilstību” (Krājums, I-9017. lpp., 33. un 34. punkts).
(
38
)	Skat. 2005. gada 15. decembra spriedumu lietā C-344/03 Komisija/Somija, dēvēts par “Ūdensputnu pavasara medībām” (Krājums, I-11033. lpp., 35., 38. un 40. punkts) un manus 2007. gada 11. janvāra secinājumus lietā C-507/04 Komisija/Austrija, dēvēta par “Atbilstību”, 61. punktu.