62009CC0264_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Ievads
1. Šī tiesvedība ir par attiecībām starp Slovākijas pienākumiem saskaņā ar ES tiesībām nodrošināt nediskriminējošu pieeju elektroenerģijas pārvades tīkliem, ievērojot Direktīvas 2003/54/EK (turpmāk tekstā – “Direktīva 2003/54”) (2) prasības, un tās pienākumiem aizsargāt ieguldījumus saskaņā ar nolīgumu par ieguldījumu veicināšanu un savstarpēju aizsardzību (turpmāk tekstā – “ieguldījumu aizsardzības nolīgums”), kas noslēgts 1990. gada 5. oktobrī ar Šveici, pirms Slovākija pievienojās ES 2004. gada 1. maijā (3) .
2. Šī strīda pamatā ir 1997. gada 27. oktobrī starp Šveices uzņēmumu ( Aare-Tessin AG für Elektrizitat
(turpmāk tekstā – “ ATEL ”)) un Slovākijas valstij piederošu elektroenerģijas tīkla operatoru (tobrīd saukts Slovenské elektráne a.s., pēc tam Slovenská elektrizačná prenosová sustava a.s.
(turpmāk tekstā – “ SEPS ”) noslēgts privāttiesību līgums (turpmāk tekstā – “līgums”). Saskaņā ar līgumu ATEL
apmaksāja vairāk nekā pusi no izmaksām saistībā ar paredzēto Lemesany-Krosno
līnijas būvniecību starp Poliju un Slovākiju, saņemot par to prioritāru pieeju šai līnijai uz noteiktu un nepagarināmu 16 gadu termiņu.
3. Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka Slovākija, nenodrošinot nediskriminējošu pieeju elektroenerģijas pārvades tīklam, nav izpildījusi savus pienākumus saskaņā ar Direktīvas 2003/54 10. panta 1. punktu un 9. panta e) punktu. Lai arī Komisija skaidri nelūdz Tiesu atzīt, ka Slovākijai būtu jāatceļ līgums, tieši to tā norāda savos apsvērumos Tiesai, uzskatot, ka Slovākijai nav pienākuma paturēt spēkā šo līgumu. Turklāt tā apgalvo, ka tikai līguma nepiemērošana nav pietiekama, lai izbeigtu apgalvoto pārkāpumu. Šajā ziņā Tiesa ir netieši aicinājusi Komisiju izvērtēt, vai Slovākijai būtu jāatceļ līgums.
4. Savukārt Slovākija uzskata, ka līgums tiek aizsargāts kā ieguldījums saskaņā ar Enerģētikas hartas nolīgumu un ka Direktīva 2003/54 būtu jāinterpretē saskaņā ar ES pienākumiem atbilstoši Enerģētikas hartas nolīgumam.
II – Tiesiskais regulējums
Starptautiskās tiesības
– Vīnes konvencija par starptautisko līgumu tiesībām (4)
5. Vīnes konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām 31. pantā ar nosaukumu “Iztulkošanas vispārējie noteikumi” ir noteikts:
“1. Līgums tulkojams godprātīgi saskaņā ar parasto nozīmi, kāda piešķirama līguma noteikumiem kopumā un atbilstoši tā objektam un mērķim.
[..]
4. Noteikumam tiek piešķirta īpaša nozīme gadījumā, ja ir noteikts, ka dalībniekiem bijis tāds nodoms.”
– Enerģētikas hartas nolīgums (5)
6. Enerģētikas hartas nolīguma 10. panta 1. punktā ir noteikts:
“Katra Līgumslēdzējpuse saskaņā ar Hartas mērķiem un principiem un šī Nolīguma nosacījumiem veicinās un izveidos stabilus, taisnīgus, labvēlīgus un skaidrus apstākļus citu Līgumslēdzējpušu investoriem, lai tie varētu izdarīt investēšanu tai piederošajā teritorijā. Šādi apstākļi ietvers saistības vienmēr izturēties pret citu Līgumslēdzējpušu investīcijām godīgi un taisnīgi. Šādas investīcijas baudīs arī nepārtrauktu aizsardzību un drošību, un neviena Līgumslēdzējpuse nekādā veidā ar nepamatotu vai diskriminējošu rīcību netraucēs to vadību, izmantošanu vai rīcību ar tām. Nekādā gadījumā pret šīm investīcijām nedrīkst izturēties mazāk labvēlīgi, kā to prasa starptautiskā likumdošana, kā arī attiecīgās Līgumslēdzējpuses starptautiskās saistības.
Šīs daļas nosacījumi neattur Līgumslēdzējpuses no to pienākuma pildīt jebkādas saistības, ko tās uzņēmušās pildīt attiecībā pret citu Līgumslēdzējpušu investoru investīcijām tādā mērā, cik tās nodrošina labvēlīgāku izturēšanos, nekā to prasītu šīs daļas nosacījumi.”
7. Enerģētikas hartas nolīguma 13. pantā paredzēti noteikumi par ekspropriāciju. Tā attiecīgajā daļā ir noteikts:
“Jebkuras Līgumslēdzējpuses investoru investīcijas citai Līgumslēdzējpusei piederošā teritorijā netiks nacionalizētas, ekspropriētas vai pakļautas mēriem [pasākumiem], kam būtu tāds pats efekts kā nacionalizācijai vai ekspropriācijai (turpmāk “ekspropriācija”), izņemot gadījumus, kad šāda ekspropriācija:
a) notiek sabiedrības interesēs;
b) nav diskriminējoša;
c) notiek saskaņā ar likuma procesu;
d) saistīta ar tūlītējas, adekvātas un efektīvas kompensācijas izmaksu.”
– Ieguldījumu aizsardzības nolīgums
8. Ieguldījumu aizsardzības nolīguma 1. panta ar nosaukumu “Definīcijas” attiecīgajā daļā ir noteikts:
“2) “ieguldījumi” ir visa veida līdzekļi un jo īpaši:
[..]
c) prasības un tiesības veikt jebkādas darbības, kurām piemīt ekonomiska vērtība;
[..].”
9. Ieguldījumu aizsardzības nolīguma 3. pantā ar nosaukumu “Veicināšana, atzīšana” ir noteikts:
“1. Katra Līgumslēdzēja puse veicina citas Līgumslēdzējas puses ieguldītāju ieguldījumus savā teritorijā un saskaņā ar tās tiesību aktiem atzīst šādus ieguldījumus.
[..].”
10. 4. pantā ar nosaukumu “Aizsardzība, režīms” ir noteikts:
“1. Saskaņā ar saviem tiesību aktiem katra Līgumslēdzēja puse aizsargā citas Līgumslēdzējas puses ieguldītāju veiktos ieguldījumus tās teritorijā un nevājina to pārvaldīšanu, uzturēšanu, izmantošanu, esību, attīstību, atsavināšanu un likvidēšanu [..], veicot nepamatotus vai diskriminējošus pasākumus.
2. Katra Līgumslēdzēja puse nodrošina taisnīgu un vienlīdzīgu režīmu attiecībā uz citas Līgumslēdzējas puses ieguldītāju veiktajiem ieguldījumiem tās teritorijā. Šis režīms nav mazāk labvēlīgs kā tas, kas tiek noteikts katras Līgumslēdzējas puses pašas ieguldītāju veiktajiem ieguldījumiem tās teritorijā, vai kā tas, kas tiek noteikts katras Līgumslēdzējas puses lielākas labvēlības režīma ieguldītāju veiktajiem ieguldījumiem tās teritorijā, ja pēdējais režīms ir labvēlīgāks [..].”
11. 6. pantā ar nosaukumu “Realizēšana, atlīdzināšana” ir noteikts:
“1. Neviena Līgumslēdzēja puse neveic attiecībā uz otras Līgumslēdzējas puses ieguldītāju veiktajiem ieguldījumiem, tieši vai netieši, tādus pasākumus kā ekspropriācija, nacionalizācija vai tiem līdzīgi pasākumi, ja vien tie netiek veikti sabiedrības interesēs, nediskriminējošā veidā saskaņā ar tiesību aktu prasībām, paredzot efektīvus un atbilstošus atlīdzināšanas nosacījumus [..].”
12. 9. pantā ar nosaukumu “Strīdu izšķišana starp Līgumslēdzēju pusi un citas Līgumslēdzējas puses ieguldītāju” ir noteikts:
“1. Strīdi starp Līgumslēdzēju pusi un citas Līgumslēdzējas puses ieguldītāju par veiktajiem ieguldījumiem, neskarot šī Ieguldījumu aizsardzības nolīguma 10. pantu (Strīdi starp Līgumslēdzējām pusēm), tiks risināti konsultāciju veidā.
2. Ja konsultāciju veidā strīdu nav iespējams izšķirt sešu mēnešu laikā, ieguldītājs var iesniegt prasību šķīrējtiesā. Šķīrējtiesu izveido šādi:
a) Šķīrējtiesu izveido konkrētās lietas izskatīšanai.
[..]
b) Ja nav ievēroti šī panta a) punktā noteiktie termiņi, jebkura strīda puse, ja nav panākta citāda vienošanās, var vērsties pie Starptautiskās Tirdzniecības palātas šķīrējtiesas Parīzē priekšsēdētāja, lai tas izvēlas šķīrējtiesnešus. [..]
c) Ja strīda puses nevienojas citādi, šķīrējtiesa noteiks savus procedūras noteikumus. Tās lēmums ir galīgs un saistošs. Katra Līgumslēdzēja puse nodrošina šķīrējtiesas lēmuma atzīšanu un izpildi. [..]
3. Ja abām Līgumslēdzējām pusēm saistoša ir 1965. gada 18. marta Vašingtonas konvencija par ieguldījumu strīdu izšķiršanu starp valstīm un citu valstu pilsoņiem, ieguldītājs kā alternatīvu šī panta 2. punktā minētajai procedūrai var iesniegt prasību Starptautiskajā ieguldījumu strīdu izšķiršanas centrā par šim pantam atbilstīgu strīdu.
[..]
5. Neviena no Līgumslēdzējām pusēm nevar šķīrējtiesā iesniegtu strīdu risināt, izmantojot diplomātiskos kanālus, ja vien otra Līgumslēdzēja puse neievēro vai nerīkojas atbilstīgi šķīrējtiesas pieņemtajam lēmumam.”
13. 10. pantā ar nosaukumu “Strīdi starp Līgumslēdzējām pusēm” ir noteikts:
“1. Ar šī Ieguldījumu aizsardzības nolīguma nosacījumu iztulkošanu vai piemērošanu saistītus strīdus Līgumslēdzējas puses risina, izmantojot diplomātiskos kanālus.
2. Ja strīdu tādējādi nevar izšķirt divpadsmit mēnešu laikā, pēc jebkuras Līgumslēdzējas puses lūguma to iesniedz šķīrējtiesā trīs tiesnešu sastāvā. Katra Līgumslēdzēja puse ieceļ vienu šķīrējtiesnesi, šie abi šķīrējtiesneši ieceļ priekšsēdētāju, kurš ir trešās valsts pilsonis.
[..]
7. Šķīrējtiesas lēmumi ir galīgi un saistoši abām Līgumslēdzēju pusēm.”
14. 11. panta nosaukums ir “Saistību ievērošana”. Tā attiecīgajā daļā ir noteikts:
“Katrai Līgumslēdzējai pusei ir jānodrošina pastāvīga tādu saistību ievērošana, kuras tā uzņēmusies saistībā otras Līgumslēdzējas puses ieguldītāju veiktajiem ieguldījumiem.”
ES tiesības
– EK līgums (6)
15. EKL 307. pantā ir noteikts:
“Šis Līgums neietekmē tiesības un pienākumus, ko uzliek nolīgumi, kurus pirms 1958. gada 1. janvāra un – attiecībā uz kandidātvalstīm – pirms to pievienošanās dienas viena vai vairākas dalībvalstis, no vienas puses, noslēgušas ar vienu vai vairākām trešām valstīm, no otras puses.
Ja minētie nolīgumi nesader ar šo Līgumu, attiecīgā dalībvalsts vai attiecīgās dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai novērstu konstatēto nesaderību. Vajadzības gadījumā dalībvalstis šajā sakarā sniedz savstarpēju palīdzību un vienojas par kopēju attieksmi.
[..].”
– Direktīva 2003/54
16. Direktīvas 2003/54 9. panta ar nosaukumu “Pārvades sistēmas operatoru uzdevumi” attiecīgajā daļā ir noteikts:
“Pārvades sistēmas operators atbild par:
[..]
e) sistēmas lietotāju vai lietotāju kategoriju nediskriminēšanu, jo īpaši par labu saviem saistītajiem uzņēmumiem [..].”
17. Direktīvas 2003/54 20. pantā ar nosaukumu “Trešo personu pieeja” ir noteikts:
“1. Dalībvalstis nodrošina tādas sistēmas ieviešanu, kas trešām personām dod pieeju pārvades un sadales sistēmām, pamatojoties uz publicētiem tarifiem, ko piemēro visiem tiesīgiem patērētājiem un piemēro objektīvi un bez sist ēmas lietotāju diskriminācijas. Dalībvalstis nodrošina to, ka šos tarifus vai metodiku, ko izmanto tarifu aprēķināšanā, pirms to stāšanās spēkā apstiprina saskaņā ar 23. panta noteikumiem un ka šie tarifi un metodika, ja apstiprina vienīgi metodiku, tiek publicēti pirms to stāšanās spēkā.
2. Attiecīgais pārvades vai sadales sistēmas operators var atteikt pieeju, ja tam nav vajadzīgās jaudas. Šāds atteikums attiecīgi jāpamato, jo īpaši ņemot vērā 3. pantu. Dalībvalstis attiecīgā gadījumā un tad, ja pieeju atsaka, nodrošina to, ka pārvades vai sadales sistēmas operators sniedz attiecīgu informāciju par pasākumiem, kas būtu vajadzīgi tīkla pastiprināšanai. Personai, kas šādu informāciju pieprasa, var likt maksāt saprātīgu samaksu, kas atspoguļo šādas informācijas sniegšanas izmaksas.”
18. Direktīvas 2003/54 26. pantā paredzētās atkāpes nav piemērojamas šajā tiesvedībā.
19. Saskaņā ar Direktīvas 2003/54 29. pantu no 2004. gada 1. jūlija tiek atcelta Direktīva 96/92, neskarot dalībvalstu pienākumus sakarā ar minētās direktīvas pārņemšanas un piemērošanas termiņiem.
20. Saskaņā ar Direktīvas 2003/54 30. pantu dalībvalstīs, vēlākais, līdz 2004. gada 1. jūlijam bija jāstājas spēkā normatīvajiem un administratīvajiem aktiem, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības.
21. Saskaņā ar 31. pantu Direktīvai 2003/54 bija jāstājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, kura notika 2003. gada 15. jūlijā.
– Regula Nr. 1228/2003 (7)
22. 7. panta ar nosaukumu “Jauni starpsavienojumi” attiecīgajās daļās ir noteikts:
“1. Pēc pieprasījuma jaunus līdzstrāvas starpsavienojumus var atbrīvot no noteikumiem, kas minēti šīs regulas 6. panta 6. punktā un Direktīvas 2003/54 [..] 20. pantā un 23. panta 2., 3. un 4. punktā atbilstoši šādiem nosacījumiem:
a) ieguldījumiem jāveicina konkurence elektroenerģijas piegādē;
b) riska līmenis, kas saistīts ar ieguldījumiem, ir tik liels, ka ieguldījums var nenotikt, ja vien netiek piešķirts atbrīvojums;
c) starpsavienojumam jābūt fiziskas vai juridiskas personas valdījumā, kas ir vismaz juridiskā veidā neatkarīga no pārvades sistēmu operatoriem, kuru sistēmās minētais starpsavienojums tiks ierīkots;
d) maksu iekasē no minētā starpsavienojuma lietotājiem;
e) kopš daļējas tirgus atvēršanas, kas minēta Direktīvas 96/92/EK 19. pantā, neviena to maksājumu komponente, kas veikti par pārvades vai sadales sistēmu lietošanu, kuras savieno starpsavienojums, nav tikusi izlietota kapitāla vai starpsavienojuma darbības izmaksu daļas segšanai;
f) atbrīvojums nekaitē konkurencei vai iekšējā elektroenerģijas tirgus efektīvai darbībai, vai tās regulētas sistēmas efektīvai darbībai, kurai ir pievienots starpsavienojums.
[..]
3. Šī panta 1. punktu piemēro arī gadījumos, kad ir ievērojams jaudas pieaugums esošajos starpsavienojumos.
4. a) Pārvaldes iestāde katrā atsevišķā gadījumā var izlemt par atbrīvojumu, kas minēts 1. un 2. punktā. Tomēr dalībvalstis var paredzēt, ka pārvaldes iestādes oficiāla lēmuma gadījumā iesniedz dalībvalsts attiecīgajai iestādei savu atzinumu par pieprasījumu pēc atbrīvojuma. Šo atzinumu publicē kopā ar lēmumu.
[..]
5. Lēmumu par atbrīvojumu kompetentā iestāde tūlīt paziņo Komisijai kopā ar visu informāciju, kas būtiska lēmumam. Šo informāciju Komisijai var iesniegt apkopotā veidā, lai Komisija varētu pieņemt pamatotu lēmumu.
[..]
Divu mēnešu laikā pēc paziņojuma saņemšanas Komisija var pieprasīt, lai attiecīgā pārvaldes iestāde vai dalībvalsts groza vai atceļ lēmumu par atbrīvojuma piešķiršanu. Divu mēnešu periodu var pagarināt ar vienu papildu mēnesi, ja Komisija pieprasa papildu informāciju.
[..].”
III – Faktiskie apstākļi un process
23. 1997. gada 27. oktobrī ATEL
un uzņēmums, kura tiesību pārņēmējs ir SEPS, noslēdza līgumu, saskaņā ar kuru SEPS
piešķīra ATEL
tiesības pārvadīt 300 MW 400 kV elektroenerģijas līnijā. Attiecīgā līnija bija Lemesany-Krosno
pārvades līnija starp Poliju un Slovākiju. Pārvades tiesības tiktu piešķirtas uz 16 gadiem līdz 2014. gada 31. decembrim. Slovākija nav šī līguma līgumslēdzēja puse. Bija paredzēts, ka pārvades līnija tiks nodota ekspluatācijā 1998. gada 1. oktobrī. ATEL
bija tiesīgs atteikties no līguma, ja līnija netiktu nodota ekspluatācijā, vēlākais, līdz 1999. gada 1. oktobrim.
24. Par šo pārvades jaudu ATEL
bija jāveic vienreizējs maksājums, kas pārsniedz vairāk nekā 50 % no vajadzīgajām Lemesany-Krosno pārvades līnijas būvniecības izmaksām Slovākijā, un jāmaksā pārvades maksa, kas tiek pārrēķināta ik pēc diviem gadiem saskaņā ar līgumā izklāstīto formulu. Saskaņā ar līguma noteikumiem pusēm ir tiesības nodot savas tiesības un pienākumus, ja to pārņēmējs spēj izpildīt līgumā noteiktos pienākumus.
25. Vācu valodā uzrakstītais līgums ir privāto tiesību akts, kam piemērojams Austrijas tiesiskais regulējums. Tajā ir noteikts, ka pušu strīdi tiek izšķirti šķīrējtiesā saskaņā ar Starptautiskās Tirdzniecības kameras Parīzē noteikumiem.
26. Slovākija parakstīja Pievienošanās līgumu 2003. gada 16. aprīlī. Neilgi pēc tam, 2003. gada 26. jūnijā, tika publicēta Direktīva 2003/54. 2004. gada 1. maijā Slovākija pievienojās ES (8) . Kā dalībvalstij tai ir jāatbilst visiem EK līgumā noteiktajiem pienākumiem. Direktīvas 2003/54 ieviešanas periods noslēdzās 2004. gada jūnijā. Līdz ar to šī direktīva nebija iekļauta acquis communautaire, kam bija jābūt ieviestam Slovākijā pievienošanās dienā. Turklāt Pievienošanās aktā netika paredzēti nosacījumi par Direktīvas 96/92 piemērošanu Slovākijai (9) .
27. 2006. gada 10. aprīlī Komisija nosūtīja Slovākijai brīdinājuma vēstuli, kurai 2006. gada 15. decembrī sekoja argumentētais atzinums. Savā pieteikumā Tiesai Komisija apgalvo, ka saskaņā ar Līgumu ATEL
piešķirtā prioritārā pieeja neatbilst Slovākijas pienākumiem, kas noteikti Direktīvas 2003/54 9. panta e) punktā un 20. panta 1. punktā attiecībā uz nediskriminējošu pieeju elektroenerģijas pārvades sistēmai.
28. Saskaņā ar Tiesas judikatūru tas, vai ir noticis pārkāpums, ir jāizvērtē, pamatojoties uz situāciju, kāda bija argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās, t.i., divus mēnešus pēc 2006. gada 15. decembra (10) .
IV – Vērtējums
29. Analizējot šo lietu, es vispirms iztirzāšu dažus sākotnējos jautājumus un pēc tam analizēšu, vai Slovākijas attieksme pret ATEL
ir diskriminācija, kas neatbilst Direktīvai 2003/54. Ja tas tā ir, tad es analizēšu, vai šāda attieksme var pastāvēt saskaņā ar Enerģētikas hartas nolīgumu vai EKL 307. panta pirmo daļu.
A – Sākotnējie jautājumi
30. Šīs tiesvedības divi sākotnējie jautājumi ir: i) vai SEPS
rīcību var attiecināt uz Slovākiju un ii) vai Tiesa var likt Slovākijai lauzt privāto tiesību līgumu, lai izbeigtu tās pārkāpumu.
31. Runājot par pirmo punktu, lai gan neviena no pusēm nav norādījusi uz SEPS
īpašumtiesību jautājumu, šķiet, ka Slovākijai pieder 100 % SEPS
akciju (11) . Līdz ar to tās darbību var attiecināt uz Slovākiju, jo valstij piederošo uzņēmumu darbība atteicas uz dalībvalstīm (12) .
32. Runājot par otro punktu, saskaņā ar Slovākijas aizstāvības argumentiem Slovākijas enerģētikas pārvaldes iestāde (turpmāk tekstā – “ URSO ”) sniedza negatīvu atzinumu par ATEL
piešķirto prioritāro pieeju, kas izraisīja izmaiņas sakarā ar pieejas tīklam nodrošināšanu. Saskaņā ar Slovākijas aizstāvības argumentiem pievienotajām URSO priekšsēdētāja un SEPS
priekšsēdētāja vēstulēm, kuras abas sagatavotas 2009. gada 10. jūlijā saistībā ar šo tiesvedību, ATEL
vairs nav prioritāra pieeja tīklam un kopš 2008. gada 1. janvāra tas visu savu jaudas apjomu iegādājas izsolē.
33. Komisija uzskata, ka tas nav pietiekami, lai izbeigtu pārkāpumu, jo starp ATEL
un SEPS
noslēgtais Līgums joprojām ir spēkā. Šo argumentu tā pamato ar faktu, ka Tiesa ir noteikusi, ka pārkāpumu nevar izbeigt tikai ar administratīvo praksi.
34. Lietā Komisija/Grieķija Tiesa noteica, ka pati administratīvā prakse, kas, ņemot vērā tās būtību, var tikt izmainīta pēc iestāžu vēlēšanās, nav pamats, lai dalībvalsti atbrīvotu no pienākuma atcelt Kopienu tiesībām neatbilstošas tiesību normas (13) . Saskaņā ar šo judikatūru tikai ar grozījumu veikšanu tiesību aktā var nodrošināt pārkāpuma izbeigšanu.
35. Tomēr šajā tiesvedībā pārkāpums izriet no privāto tiesību līguma, kas noslēgts starp diviem uzņēmumiem saskaņā ar Austrijas tiesībām, nevis no normatīvajiem vai administratīvajiem aktiem. Tāpēc nav skaidrs, kādus tiesiskus pasākumus Slovākijai kā dalībvalstij būtu jāuzdod īstenot attiecībā uz šo līgumu, lai izbeigtu apgalvoto pārkāpumu. Lieta Komisija/Grieķija nevar tikt transponēta šajā lietā.
36. Šajā ziņā jāuzdod interesants jautājums, vai dalībvalstij arī ir pienākums lauzt privāto tiesību līgumu, kam piemērojams Austrijas tiesiskais regulējums, lai novērstu pienākumu neizpildi. Jautājums, vai dalībvalstij ir jālauž līgums, ja Tiesa atzīst pienākumu neizpildi, galvenokārt ir diskutēts publisko iepirkumu jomā (14) . Manuprāt, šī judikatūra nav pilnībā attiecināma uz šo tiesvedību, jo publisko iepirkumu tiesību aktu būtība ir noteikt līgumu noslēgšanu un piešķiršanu, ja to dara valsts iestāde vai tiek izmantoti valsts līdzekļi. Tas tā nav elektroenerģijas sadales jomā.
37. Šķiet apšaubāmi, ka ārpus publisko iepirkumu jomas dalībvalstij varētu tikt pieprasīts atcelt spēkā esošu privāto tiesību līgumu. Tik tiešām šāda rīcība neatbilstu tiesiskās drošības principam, un tādējādi radītu risku, ka tiek sodītas nevainīgas trešās puses par dalībvalsts izdarītu pārkāpumu. Eiropas līgumtiesību principi paredz, ka tiesību aktu prasību neievērošana tikai izņēmuma gadījumos automātiski nozīmēs līguma spēkā neesamību. Šādā gadījumā jāpastāv pietiekami nozīmīgam vispārēja tiesību principa vai obligātas tiesību normas pārkāpumam (15) .
38. Jāpiebilst, pat ja Slovākija būtu noslēgusi šo līgumu, tai, manuprāt, nebūtu tiesību atteikties no līguma bez ATEL
piekrišanas. No lietas materiāliem ir redzams, ka ATEL
uzstāja uz savām tiesībām pamatoties uz līgumu (16) .
B – Vai saskaņā ar Direktīvu 2003/54 pastāv diskriminācija?
39. Komisija apgalvo, ka zināma pārvades jaudas apjoma rezervēšana kādam uzņēmumam ir priviliģētāka stāvokļa nodrošināšana vienam lietotājam salīdzinājumā ar citiem, kas savukārt rada diskrimināciju dažādo uzņēmumu, kas vēlas piekļūt tīklam, starpā. Šo argumentu tā pamato ar spriedumu lietā VEMW, kurā Tiesa noteica, ka Direktīvas 96/92 noteikumi nepieļauj valsts pasākumus, kas piešķir elektroenerģijas pārrobežu pārvades prioritāru jaudu, ja šādi pasākumi nav atļauti saskaņā ar tās 24. pantā paredzētajām atkāpēm (17) .
40. Slovākija apgalvo, ka, ņemot vērā ATEL
nozīmīgos ieguldījumus Lemesany-Krosno pārvades līnijas būvniecībā, salīdzinot ar pārējiem lietotājiem, tā stāvoklis ir atšķirīgs un citādāka režīma noteikšana nerada diskrimināciju.
41. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru vispārējais vienlīdzīgas attieksmes princips paredz, ka līdzīgās situācijās nedrīkst būt atšķirīga attieksme vai ka atšķirīgās situācijās nedrīkst būt identiska attieksme, ja vien šāda attieksme nav objektīvi attaisnojama (18) .
42. Prioritāra pieeja 300 MW pārvades jaudai Lemesany-Krosno pārvades līnijā ir atšķirīgu režīmu nodrošināšana ATEL
un citiem uzņēmumiem, kuri vēlas saņemt pieeju tīklam. Tāpēc būtu jānoskaidro, vai ATEL
ir līdzīgā situācijā, salīdzinot ar pārējiem uzņēmumiem.
1) Vai prioritāra pieeja vienmēr nozīmē diskrimināciju? – secinājumi spriedumā lietā VEMW
43. Lieta VEMW
attiecās uz noteikta pārrobežu sistēmas jaudas apjoma rezervēšanu elektroenerģijas importēšanai Nīderlandē par labu bijušajam monopoluzņēmumam ( Samenwerkende Elektriciteits Produktiebberijven NV, pēc tam pazīstams kā Nederlands Elektriciteits Administratiekantoor BV
(turpmāk tekstā – “ SEP / NEA ”)), kuram bija uzlikts par pienākumu pildīt uzdevumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, lai nodrošinātu elektroenerģijas piegādi Nīderlandē tās pārdošanai tālāk par saprātīgām cenām. Ņemot to vērā, SEP / NEA
pirms Direktīvas 96/92 stāšanās spēkā bija noslēdzis vairākus starptautiskus līgumus par elektroenerģijas importēšanu un līdz ar to pieprasīja jaudu, kas bija rezervēta šim mērķim. Pamatojoties uz minēto, tas apgalvoja, ka atrodas atšķirīgā situācijā no citiem operatoriem un tāpēc diskriminācija nepastāv.
44. Tiesa šo argumentu netieši noraidīja, norādot, ka, tā kā kopš Direktīvas 96/92 un atbilstošo valsts tiesību aktu, ar kuriem tā tika transponēta, stāšanās spēkā SEP / NEA vairs netika uzticēts šis uzdevums, tas atradās līdzīgā situācijā salīdzinājumā ar citiem tirgus dalībniekiem.
45. Tad Tiesa izvērtēja jautājumu, vai atšķirīgā attieksme ir pamatota (19), un secināja, ka tā nav pamatota. To veicot, Tiesa norādīja uz Direktīvas 96/92 24. pantu, kas nodrošināja dalībvalstij tiesības atkāpties no šīs direktīvas vispārējām tiesību normām. Tiesa norādīja, ka dalībvalstis nevar vienpusēji piemērot atšķirīgu attieksmi elektroenerģijas importētājiem tādu apsvērumu dēļ, kuri saskaņā ar Direktīvu 96/92 (20) var būt atkāpe, jo tas apdraudētu 24. panta un pašas direktīvas effet utile (21) . Tāpēc būtībā Tiesa secināja, ka saskaņā ar direktīvu diskriminācija nekad nevar tikt attaisnota, ja vien nav noteikta atkāpe (22) .
46. Tiek uzskatīts, ka, interpretēt šo lietu kā tādu, kurā ir noteikts vispārējais princips, ka prioritāra pieeja vienmēr nozīmē diskrimināciju, ja vien nav noteikta atkāpe, kā to apgalvo Komisija, ir pārāk plaši un nevēlami.
47. Pirmā kritika ir par attieksmi pret situācijām, kurās atkāpe nav iespējama. Tehniski lietā VEMW
izdarītie secinājumi nevar tikt piemēroti situācijām, kurās nav iespējams noteikt atkāpi, tādējādi radot starpposmu un izraisot diskrimināciju ieguldītāju starpā atkarībā no tā, kad tika veikti ieguldījumi. Līdz ar to uz ieguldījumiem, kas veikti pirms Direktīvā 96/92 noteiktās atkāpes tiesību normas termiņa beigām (proti, 1998. gada 20. februāra) un pēc Regulas Nr. 1228/2003 spēkā stāšanās (proti, 2004. gada 1. jūlija), var netikt attiecinātas tiesību normas par diskrimināciju, savukārt uz ieguldījumiem, kas veikti starp šiem datumiem, šīs tiesību normas būtu attiecināmas. Tiek norādīts, ne bez iemesla, ka šis ir dīvains rezultāts (23) .
48. Otrā kritika attiecas uz faktu, ka var pastāvēt pamatoti iemesli attiekties pret neatkarīgiem ieguldītājiem atšķirīgi nekā pret pārējiem uzņēmumiem, kas vēlas pieeju elektroenerģijas pārvades līnijām. Enerģētikas nozarē ieguldījumiem ir svarīga nozīme, jo ir jābūvē jaunas pārvades līnijas, kā arī jāattīsta esošās tehnoloģijas (24) . Šādu projektu īstenošana izmaksā dārgi (25) . Tā kā elektroenerģijas tīkli ir dabiski monopoli (26), no tirgus liberalizācijas viedokļa ir vēlami privāto uzņēmumu ieguldījumi tīklos, tādā veidā izjaucot iepriekšējos monopolus. Turklāt Komisija jau ir noteikusi, ka saskaņā ar EKL 81. pantu jaudas rezervēšana, lai nodrošinātu ieguldījumus, nav pret konkurenci vērsts pasākums un ar jaudas rezervēšanu netiek pārkāpts arī EKL 82. pants (27) .
49. Lai arī saprotu šīs bažas, manuprāt, lietā VEMW
izdarītos secinājumus vispareizāk būtu attiecināt uz visu tirgus liberalizācijas sistēmas loģiku, ko likumdevējs ievēro enerģētikas politikas jomā.
50. ES enerģētikas politikas mērķis ir tirgu atvēršana, konkurences palielināšana un līdzvērtīgu apstākļu radīšana, vairs nenodrošinot priviliģētu attieksmi pret iepriekšējiem monopoliem (28) . Vienlīdzīgas pieejas principam ir būtiska nozīme šī mērķa sasniegšanā (29) .
51. Tomēr liberalizācijas mērķim ir jābūt līdzsvarā ar vajadzību veicināt ieguldījumus enerģētikas nozarē (30), it īpaši nodrošinot piegāžu drošību ES (31) .
52. Manuprāt, ieguldījumu veicināšanas mērķi neapdraud lietā VEMW
pieņemtais nolēmums vai Direktīva 2003/54, jo tie neparedz pilnīgu diskriminācijas aizliegumu (32) . Tik tiešām likumdevējs ir ņēmis vērā vajadzību saskaņā ar Direktīvu 2003/54 aizsargāt ieguldījumus zināmos apstākļos (33) . Regulas Nr. 1228/2003 7. pantā ir noteikts, ka pēc pieprasījuma jaunus starpsavienojumus var atbrīvot no Direktīvas 2003/54 20. pantā minētajiem noteikumiem, ievērojot šajā pantā paredzētos nosacījumus. Regulas izpratnē starpsavienojumi ir pārvades līnijas, kas šķērso robežu starp dalībvalstīm (34) .
53. Lai arī saskaņā ar pilnīgu Komisijas kontroli, sistēma atsevišķos gadījumos ļauj īstenot diferencētu attieksmi. Saskaņā ar Regulas Nr. 1228/2003 7. pantā noteikto procedūru pārvaldes iestāde katrā atsevišķā gadījumā var izlemt par atbrīvojumu no Direktīvas 2003/54 20. panta saistībā ar ieguldījumiem jaunos līdzstrāvas starpsavienojumos. Turklāt dalībvalstis var paredzēt, ka šīs pārvaldes iestādes pieprasa, lai dalībvalsts attiecīgā iestāde pieņemtu formālu lēmumu par tās atzinumu par atbrīvojuma pieprasījumu (35) . Pēc tam lēmums par atbrīvojumu tiek paziņots Komisijai, lai tā to izvērtētu. Pēc izvērtēšanas tā var pieprasīt, lai attiecīgā dalībvalsts pārvaldes iestāde groza vai atceļ savu lēmumu par atbrīvojuma piešķiršanu (36) .
54. Ņemot vērā iepriekš minēto, vispārējais noteikums, ka prioritāra pieeja nav atļauta, ja vien to nepieļauj atbilstoša atkāpe, manuprāt, ir saprātīgs veids, kā līdzsvarot tirgus liberalizāciju un vajadzību piesaistīt un aizsargāt ieguldījumus, kas arī ir bijis likumdevēja mērķis.
2) ATEL
gadījums un neatkarīgie ieguldītāji
55. Līdz ar to nevar piekrist Slovākijas argumentam, ka ieguldītāji atrodas atšķirīgā situācijā.
56. Tā ir taisnība, pat ja šim secinājumam ir daudz lielāka ietekme uz šajā tiesvedībā iesaistīto uzņēmumu nekā lietā VEMW . Minētajā lietā SEP / NEA
varēja ārpus Nīderlandes pārdot elektroenerģiju, ko tā bija uzņēmusies iepirkt saskaņā ar lietā minētajiem starptautiskajiem līgumiem (37), bet šajā tiesvedībā ATEL
nevar saprātīgi realizēt savas līgumā noteiktās prioritārās pieejas tiesības, jo tās zaudētu savu vērtību.
57. Tomēr, pieļaujot atšķirīgu attieksmi pret ieguldītājiem, mazai grupai uzņēmumu tiktu nodrošināta iespēja iegādāties tiesības uz prioritāro pieeju, kas ir pretrunā pašas Direktīvas 2003/54 mērķiem un ES enerģētikas politikai kopumā.
58. ATEL
vienkārši ir vēl viens uzņēmums, ka vēlas pieeju tīklam, lai pārvadītu elektroenerģiju saviem klientiem. Kā tāds tas konkurē ar dažādiem citiem iespējamajiem elektroenerģijas pārdevējiem, tāpēc būtu jāuzskata, ka tas atrodas ar citiem salīdzināmā situācijā.
59. Līdz ar to, manuprāt, šajā tiesvedībā prioritāra attieksme rada diskrimināciju Direktīvas 2003/54 izpratnē un ir jāizvērtē, vai šāda attieksme ir attaisnojama.
C – Pamatojums
1) Enerģētikas hartas nolīgums
60. ATEL
noteikto priviliģēto attieksmi Slovākija galvenokārt pamato ar Enerģētikas hartas nolīgumā noteiktajiem pienākumiem. Tā pareizi apgalvo, ka Direktīva 2003/54 jāinterpretē saskaņā ar Enerģētikas hartas nolīgumā noteiktajiem ES pienākumiem (38) . Turklāt tā kā Enerģētikas hartas nolīgums ir jaukta veida nolīgums, ES ir juridiski saistoši tajā noteiktie pienākumi par taisnīgas un vienlīdzīgas attieksmes nodrošināšanu un ekspropriācijas nepiemērošanu, kas ietverti arī Ieguldījumu aizsardzības nolīguma materiālo tiesību normās.
61. Tomēr, manuprāt, Direktīvas 2003/54 detalizētie noteikumi, kas detalizēti interpretēti lietā VEMW, nevar tikt pakārtoti daudz vispārīgākām Enerģētikas hartas nolīguma tiesību normām (39) . Tas vēl jo vairāk ir atbilstošs saistībā ar interpretāciju par nediskriminēšanas tiesību normu atpakaļejošā spēka noteikšanu, kas neatbilst Direktīvai 2003/54.
62. Paliek jautājums par ES kā Enerģētikas hartas nolīguma līgumslēdzējai pusei tieši piemītošiem pienākumiem.
63. Manuprāt, Enerģētikas hartas nolīgums neparedz lielāku ieguldītāja aizsardzību kā Ieguldījumu aizsardzības nolīgums. ES enerģētikas tiesību akti, kādi tie ir saskaņā ar Direktīvu 2003/54 un Regulu Nr. 1228/2003, nevar tikt uzskatīti par tādiem, kas neizpilda Enerģētikas hartas nolīguma prasības tiktāl, ciktāl tiek skarti ieguldījumi, uz kuriem attiecas šo tiesību aktu ratione temporis . Turklāt attiecībā uz ieguldījumu izmantošanu un aizsardzību ES tiesībās noteiktais vispārējais pamattiesību aizsardzības līmenis nodrošina ieguldītājiem tādu aizsardzību, kas atbilst Enerģētikas hartas nolīguma 10. panta 1) punktā un 13. panta 1) punktā noteiktajiem pienākumiem (40) .
64. Šajā lietā, tā kā līgumam tiek nodrošināta aizsardzība saskaņā ar EKL 307. panta pirmo daļu, kā es to izklāstīšu turpmāk, ES attiecībā uz ATEL
rīkojas, ievērojot Enerģētikas hartas nolīgumā noteiktos pienākumus. Līdz ar to uzskatu, ka vairāk nav jāvērtē Enerģētikas hartas nolīguma interpretācija.
2) Atkāpe
65. Komisija apgalvo, ka Slovākijai, noslēdzot Pievienošanās aktu, vajadzēja vienoties par līgumam piemērojamo atkāpi.
66. Tomēr, manuprāt, nevarēja tikt gaidīts, lai Slovākija vienotos par atkāpes piemērošanu noteikumam, kura statuss nebija skaidrs ES tiesībās. Pievienošanās brīdī nebija zināms, ka prioritāra attieksme nozīmēs diskrimināciju Direktīvas 2003/54 izpratnē. Pirmkārt, notiekot sarunām par Pievienošanās līgumu, spriedums lietā VEMW
vēl nebija pasludināts (41) . Turklāt lietā VEMW
Nīderlandes valdība, Francijas valdība un Somijas valdība, kā arī Komisija uzskatīja, ka attiecīgie pasākumi prioritāras pieejas nodrošināšanai nav diskriminējoši (42) . Papildus tam savā ikgadējā Konkurences ziņojumā par 2003. gadu, šķiet, Komisija norādījusi, ka pirms liberalizācijas noslēgtie līgumi ir spēkā, pat ja tie izraisa bažas par konkurenci (43) . Ir apšaubāmi tas, ka dalībvalstis un Komisija būtu vienojušās par atkāpi attiecībā uz kandidātvalsti, kura veic pievienošanās sarunas, ja saskaņā ar šādu atkāpi acquis communautaire
būtu bijis jāinterpretē veidā, kuram tās tajā laikā nepiekrita.
67. No otras puses, ja līgums ir aizsargāts saskaņā ar EKL 307. panta pirmo daļu, tad spekulācijas par pievienošanās sarunām nav būtiskas, jo tad Slovākijai nebūtu bijis nepieciešams atbrīvojums.
D – EKL 307. pants: pirms pievienošanās noslēgtos līgumos noteiktie starptautiskie pienākumi
68. Komisija apgalvo, ka EKL 307. panta izpratnē nepastāv pienākums saskaņā ar līgumu, kas noslēgts pirms pievienošanās, un ka tas tādēļ nevar būt par attaisnojumu diskriminējošai attieksmei, kas īstenota pret ATEL .
1) Vai līgums ir ieguldījums, kas var tikt aizsargāts saskaņā ar Investīciju aizsardzības nolīgumu?
69. Investīciju aizsardzības nolīgums tiek piemērots ieguldījumiem, kuri tiek definēti kā “visu veidu līdzekļi”, un neizsmeļamam skaitam citu iespējamo ieguldījumu piemēru, kas ietver “prasības un tiesības veikt jebkādas darbības, kurām piemīt ekonomiska vērtība” (44) .
70. Šajā lietā ATEL
ir ieguvis tiesības pārvadīt noteiktu jaudas apjomu Lemesany-Krosno
līnijā, samaksājot vairāk nekā pusi no būvniecības izmaksām, kā arī pārvades maksu par cenu, kas būtu jānosaka saskaņā ar līguma nosacījumiem. SEPS
ir jāpilda līgumā paredzētie pienākumi un pēc ATEL
lūguma jāpiešķir šāda jauda, proti, prioritārā kārtībā jānodrošina pārvades sistēmas operatora pakalpojumi. Šīm iegūtajām tiesībām piemīt ekonomiska vērtība, jo tās nodrošina pieeju Slovākijas pārvades tīklam, kas tam vajadzīga, lai varētu pārdot elektroenerģiju no Ungārijas vai caur Ungāriju Polijai.
71. Tādēļ Ieguldījumu aizsardzības nolīguma 1. panta c) punkta izpratnē to var uzskatīt par ieguldījumu.
2) Vai Ieguldījumu aizsardzības nolīgums rada pienākumu EKL 307. panta izpratnē?
72. EKL 307. panta mērķis ir panākt līdzsvaru starp trešo valstu tiesībām, kuras iegūtas pirms pievienošanās brīža, no vienas puses (EKL 307. panta pirmā daļa), un novērst iespējamās neatbilstības EK līgumam, no otras puses, ņemot vērā dalībvalstu pienākumu veikt visus atbilstošos pasākumus, lai novērstu neatbilstību starp līgumiem, kuri noslēgti pirms pievienošanās, un ES pienākumiem (EKL 307. panta otrā daļa) (45) . Visnesenākā Tiesas judikatūra attiecas uz šo pēdējo pienākumu, kas noteikts EKL 307. panta otrajā daļā (46) . Bet šī tiesvedība attiecas tikai uz EKL 307. panta pirmo daļu, jo Komisija nav pamatojusies uz EKL 307. panta otro daļu.
73. Saskaņā ar EKL 307. panta pirmo daļu Līguma noteikumi neattiecas uz tiesībām un pienākumiem, kas noteikti nolīgumos, kuri pirms dalībvalsts pievienošanās noslēgti starp šo dalībvalsti un trešo valsti (47) . Tādējādi tiek novērstas pretrunas starp diviem nesavienojamiem pienākumiem par labu agrākajam pienākumam un tiek kodificēts starptautisko tiesību princips – ja vēlāk noslēgtais līgums ir pretrunā agrāk noslēgtajam, tad pirmais juridiski neietekmē tās valsts tiesības, kura ir tikai agrākā līguma līgumslēdzēja puse (48) .
74. Lai gan EKL 307. panta pirmajā daļā ir noteikti tikai dalībvalstu pienākumi, tā nesasniegtu savu mērķi, ja neparedzētu arī pienākumu Kopienu iestādēm netraucēt dalībvalstu pienākumu izpildi saskaņā ar iepriekš noslēgtajiem nolīgumiem (49) .
75. Turklāt EKL 307. panta pirmā daļa nesniedz privātpersonām, kuras pamatojas uz dalībvalsts nolīgumu, kas noslēgts pirms pievienošanās, tiesības, kuras jānodrošina valsts tiesām, un tā arī nelabvēlīgi neietekmē tiesības, ko privātpersonas varētu iegūt saskaņā ar šādu nolīgumu (50) .
76. Šajā tiesvedībā ir skaidrs, ka saskaņā ar Ieguldījumu aizsardzības nolīgumu Slovākijai ir pienākums aizsargāt Šveices ieguldītāju Slovākijā veiktos ieguldījumus. Turklāt Ieguldījumu aizsardzības nolīgumā ir paredzētas ieguldītāju starptautiskajās tiesībās noteiktas tiesības vērsties šķīrējtiesā pret citu līgumslēdzēju pusi saskaņā ar šajā nolīguma paredzēto šķīrējklauzulu neatkarīgi no šī nolīguma tiesiskās ietekmes līgumslēdzējas puses valsts tiesiskajā kārtībā un neprasot diplomātisko aizsardzību saskaņā ar starptautiskajām publiskajām tiesībām.
77. Tā kā pirms dalībvalsts pievienošanās noslēgtajos starptautiskajos nolīgumos minētās privātpersonu tiesības netiek ietekmētas, ja saskaņā ar Investīciju aizsardzības nolīgumu Slovākijai pret ATEL
ir pienākumi, kurus tā nevar izpildīt, piemērojot Direktīvu 2003/54, kā Tiesa to interpretējusi lietā VEMW, tad Slovākija var pamatoties uz EKL 307. panta pirmo daļu, un tādējādi diskriminējošā attieksme ir pamatota.
78. Vispirms Komisija apgalvo, ka starp ES tiesībām un pašu Ieguldījumu aizsardzības nolīgumu nepastāv pretrunas, jo Ieguldījumu aizsardzības nolīgumā nav paredzēti ES tiesībām neatbilstoši noteikumi. Turklāt Komisija noliedz, ka tāds pienākums ir noteikts Ieguldījumu aizsardzības nolīgumā, jo saskaņā ar to Slovākijai nav pienākuma paturēt spēkā līgumu. Tā apgalvo, ka līguma izbeigšana nebūs i) Ieguldījumu aizsardzības nolīguma nosacījumu par taisnīgu un vienlīdzīgu attieksmi pārkāpums vai ii) ekspropriācija saskaņā ar šo nolīgumu.
79. Saskaņā ar vispārējo apgalvojumu Tiesai nav pilnvaru interpretēt Ieguldījumu aizsardzības nolīgumu. Šādas tiesības ir tikai šķīrējtiesām, ko saskaņā ar Ieguldījumu aizsardzības nolīguma 9. pantu izveido līgumslēdzēja puse un otras līgumslēdzējas puses ieguldītājs vai tikai līgumslēdzējas puses saskaņā ar tā 10. pantu. Tas attiecas arī uz līguma interpretēšanu. Turklāt Ieguldījumu aizsardzības nolīguma un līguma šķīrējklauzulas arī rada risku, ka kompetentās tiesas, kura analizē šīs tiesību normas, secinājumi atšķirsies no tiem, pie kuriem nonāks Tiesa.
80. Tomēr attiecībā uz šiem procesiem par pienākuma neizpildi Tiesai būtu jāveic šo uzņēmumu minētās juridiskās situācijas elementu noteikta “izskaidrojoša rekonstrukcija”, lai noskaidrotu, vai pastāv pienākums EKL 307. panta pirmās daļas nozīmē (51) . Tomēr Tiesai šie juridiskie elementi ir fakti, kas attiecas uz šo pienākumu neizpildi, nevis tiesību normas, kas tai būtu jāinterpretē.
81. Vajadzības gadījumā Tiesa starptautiskus nolīgumus interpretē saskaņā ar Vīnes konvencijas 31. pantu. Atbilstoši Vīnes konvencijas 31. pantam līgums tulkojams godprātīgi saskaņā ar nozīmi, kāda piešķirama līguma noteikumiem kopumā un atbilstoši tā priekšmetam un mērķim. Šajā sakarā ir jāņem vērā, ievērojot kontekstu, arī jebkuras starptautisko tiesību normas, kas piemērojamas attiecībās starp dalībniekiem.
82. Saskaņā ar Vīnes konvencijas 31. panta 4. punktu, interpretējot starptautiskos līgumus, ir jāņem vērā arī īpašā nozīme, kādu līgumslēdzējas puses ir paredzējušas noteikt terminam. Šajā lietā ir acīmredzams, ka Ieguldījumu aizsardzības nolīguma līgumslēdzējas puses ir paredzējušas piešķirt Ieguldījumu aizsardzības nolīgumā izmantotajiem vārdiem nozīmi, kuru tiem ir piešķīrušas šķīrējtiesas un Starptautiskais ieguldījumu strīdu izšķiršanas centrs (turpmāk tekstā – “ ICSID ”), jo Ieguldījumu aizsardzības nolīgumā ir tieša norāde uz strīdu risināšanu šķīrējtiesā, kas izveidota saskaņā ar procedūru, kura izklāstīta Ieguldījumu aizsardzības nolīgumā, vai strīdu nodošanu izskatīšanai ICSID (52) . Kaut gan šķīrējtiesu praksē nav noteikta skaidra doktrīna par precedentu ievērošanu, šķīrējtiesas parasti atsaucas savās konstatācijās uz citu šķīrējtiesu lēmumiem.
83. Ieguldījumu aizsardzības nolīguma preambulā ir noteikts, ka tā priekšmets un mērķis ir radīt un saglabāt ieguldījumiem labvēlīgus apstākļus, kā arī veicināt un aizsargāt šādus ieguldījumus. Turklāt tā 3. pantā skaidri ir noteikts, ka līgumslēdzējas puses veicina ieguldījumus savā teritorijā.
84. Ieguldījumu aizsardzības nolīguma 4. pantā ir paredzēti noteikumi par veiktajiem ieguldījumiem piemērojamo režīmu un aizsardzību. Uz ieguldījumu aizsardzību attiecas Ieguldījumu aizsardzības nolīguma 6. pantā noteiktie nosacījumi par atsavināšanu. Šos pantus apskatīšu pēc kārtas.
a) Ieguldījumu aizsardzības nolīguma 4. panta noteikumi par “taisnīgu un vienlīdzīgu attieksmi”
85. Saistībā ar Ieguldījumu aizsardzības nolīguma 4. pantu Komisija apgalvo, ka ATEL
nebija tiesiskās paļāvības, ka valsts normatīvais regulējums nemainīsies. ATEL
bija jāzina it īpaši par gaidāmo Slovākijas pievienošanos ES, jo tā jau bija noslēgusi Eiropas nolīgumu un iesniegusi lūgumu par pievienošanos.
86. Slovākija apgalvo, ka 1997. gadā, veicot ieguldījumus, ATEL
nevarēja paredzēt Slovākijas pievienošanās datumu. Katrā ziņā tas nepieļāva iespēju zaudēt veiktos ieguldījumus, it īpaši tāpēc, ka tobrīd ES politika, ievērojot Direktīvu 90/547/EEK, bija vērsta uz elektroenerģijas pārvades jaudas attīstīšanu, tai skaitā ārpus Eiropas robežām (53) .
87. Jāatzīst, ka Slovākijas pievienošanās gaita bija atšķirīga, salīdzinot ar pārējām valstīm, kuras pievienojās tajā pašā laikā. 1993. gada 4. oktobrī Slovākija parakstīja Asociācijas nolīgumu, un 1995. gada 27. jūnijā Slovākijas premjerministrs iesniedza Eiropas Padomei Kannās pieteikumu uzņemšanai ES. Tomēr tikai Helsinku Eiropadome 1999. gada decembrī Slovākiju uzaicināja sākt pievienošanās sarunas. Tas ir vēlāk, nekā citas pirmās kandidātvalstu grupas valstis, kuras pievienojās ES vienlaicīgi ar Slovākiju, tika uzaicinātas sākt sarunas (54) .
88. Šāda notikumu gaita varētu norādīt, ka 1997. gadā ieguldītājs nevarēja būt pārliecināts vai nevarēja nojaust, vai attiecīgajā dienā Slovākija pievienosies ES, jo tās situācija joprojām bija neskaidra.
89. Vai, ņemot vērā iepriekš minēto, ATEL tomēr vajadzēja uzskatīt, ka valsts normatīvais regulējums netiks grozīts?
90. Ieguldījumu aizsardzības nolīguma 4. panta burtisks formulējums norāda, ka valsts, aizsargājot tajā veiktos ieguldījumus, nedrīkst tos vājināt, pieņemot nepamatotus vai diskriminējošus pasākumus. Turklāt šajā pantā ir pieprasīts, lai uzņemošā valsts attiektos pret ieguldījumiem taisnīgi un ne mazāk labvēlīgi kā pret pašmāju ieguldītāju veiktajiem ieguldījumiem.
91. Manuprāt, 4. pantā noteiktais aizsardzības līmenis kā tāds nenorāda, ka tiesiskās sistēmas un uzņēmējdarbības vides regulējums nekad netiks grozīts, bet gan, ka veiktās izmaiņas nedrīkst būt patvaļīgas un nedrīkst ietekmēt ārvalsts ieguldītāju nesaprātīgā vai diskriminējošā veidā, salīdzinot ar pašmāju ieguldītājiem, kuri veic ieguldījumus attiecīgajā teritorijā.
92. Šo secinājumu, šķiet, pamato šķīrējtiesu prakse. Kopumā pastāv pienākums neietekmēt tiesisko un uzņēmējdarbības vidi, kurā ir veikti ieguldījumi (55) . Tomēr, vērtējot ieguldījumus valstī, kurā notiek pāreja no komunistiskā režīma, šķīrējtiesas ir noteikušas, ka ieguldītājs nevar paļauties, ka tiesību akti netiks grozīti (56) . Šādos gadījumos ieguldītājs var mazināt nepastāvīgās tiesiskās vides ietekmi, iekļaujot līgumā stabilitātes klauzulu vai kādu citu nosacījumu aizsardzībai pret nevēlamām izmaiņām. Šādu pasākumu neveikšana var likt secināt, ka ieguldītājs ir uzņēmies izsvērtu uzņēmējdarbības risku, akceptējot, ka var notikt tiesību aktu grozīšana, kas var būt vai varētu būt nelabvēlīga tā interesēm un ieguldījumam (57) .
93. No šīm lietām var secināt, ka tiesību aktu grozījumi jāveic, lai tieši nodarītu kaitējumu veiktajam ieguldījumam (58), ja vien valsts nav solījusi pretējo, tā pamudinot ieguldītāju veikt ieguldījumus.
94. Tomēr, neskatoties uz to, es neesmu pārliecināts, ka izmaiņas tiesību aktos, ar kurām sastopas ATEL, ir nesaprātīgas, jo tas sastopas ar draudiem, ka tiks pilnībā iznīcināta atlīdzība, kas sniegta par tā ieguldījumu.
95. Kā piemēru gadījumam par izmaiņām normatīvajā vidē, kurā privāts ieguldītājs netiek aizsargāts, var minēt situāciju, kad ārvalsts tūrisma aģentūra finansē brīvdienu kūrorta būvniecību apmaiņā pret tiesībām izmantot līdz pat 20 % tā uzņemtspējas 20 gadus. Brīvdienu kūrorta pievilcības pamatā ir tā apkārtnē esošās aizsargājamās ainavas. Ja, pieņemot jaunu regulējumu, saskaņā ar kuru tūristiem nav atļauts piekļūt aizsargājamajai teritorijai, tiek samazināts brīvdienu kūrorta ienesīgums, nevar apgalvot, ka netiktu ievērota ieguldītāja tiesiskā paļāvība, ja vien attiecīgā valsts tieši vai netieši ir piedalījusies šajā pasākumā vai citādi solījusi saglabāt status quo . No otras puses, ja valsts, lai veicinātu vienlīdzīgu attieksmi aizsargātajā teritorijā, ievieš jaunu regulējumu saskaņā ar kuru visām ceļojumu aģentūrām tiek nodrošinātas vienādas iespējas attiecībā uz jaunā kūrorta uzņemtspēju, situācija jāvērtē citādāk. Ieguldītājam nav jāparedz normatīvās vides izmaiņas, saskaņā ar kurām likumīgi veiktais privātais ieguldījums kļūst par kopējām interesēm un līdz ar to kļūst šim ieguldītājam par bezvērtīgu.
96. Tādējādi, ja arī ATEL
vajadzēja paredzēt izmaiņas normatīvajā regulējumā, ir apšaubāms fakts, vai tam vajadzēja apsvērt tādas normatīvās izmaiņas, kas liedz tam iespēju priviliģēti izmantot īpašumtiesības, kas iegūtas, veicot ieguldījumu (59) .
b) Ieguldījumu aizsardzības nolīguma 6. pantā paredzētā ekspropriācija
97. Ieguldījumu aizsardzības nolīguma 6. pantā ir noteikts, ka līgumslēdzējas puses attiecībā uz ieguldījumiem neveic, tieši vai netieši, tādus pasākumus kā ekspropriācija vai tai līdzīgus pasākumus. Tas atteicas uz pasākumiem, kuri ir veikti sabiedrības interesēs, nediskriminējošā veidā, ievērojot tiesību aktu prasības, paredzot efektīvus un atbilstošus nosacījumus par atlīdzības izmaksāšanu.
98. Komisija apgalvo, ka Ieguldījumu aizsardzības nolīguma 6. pantā nav noteikts starptautisks pienākums paturēt spēkā līgumu, jo tā nosacījumu neievērošana neradīs ekspropriāciju. Tā uzskata, ka tikai retos gadījumos, valstij ietekmējot līgumslēdzējas puses ieguldījuma tiesības, netieši tiek īstenota ekspropriācija.
99. Slovākija apgalvo, ka šādā situācijā tiks īstenota netieša ekspropriācija. Tā uzskata, ka ekspropriācija ir valsts rīcība, kas negatīvā veidā ietekmē ieguldījuma pārvaldīšanu, izmantošanu un vērtību un tiks īstenota, ja valsts pasākums ir neatgriezenisks, pastāvīgs un ietekmē ieguldījumu tādā veidā, ka tas daļēji zūd (60) .
100. Ieguldījumu aizsardzības nolīguma 6. pants ir formulēts plaši. Tajā ir noteikta ne tikai tiešā un netiešā ekspropriācija, bet arī tai līdzīgi pasākumi. Līdz ar to tajā ir paredzēta plaša ieguldījumu aizsardzība.
101. Pamatojoties uz ekspropriācijas nozīmi, kā arī Ieguldījuma aizsardzības nolīguma 6. panta plašo formulējumu, attiecībā uz šo tiesvedību ir skaidrs, ka ATEL
tiesības tiks ietekmētas, Slovākijai izbeidzot līgumu; ATEL
tiks liegts vienīgais
ieguvums par veikto ieguldījumu (61) .
102. Komisija apgalvo, ka ekspropriācija nav prettiesiska, jo Ieguldījumu aizsardzības nolīguma 6. pantā ir paredzēta šādos gadījumos izmaksājamā atlīdzība. Tā uzskata, ka nepastāv pienākums neīstenot ekspropriāciju, bet gan neīstenot to bez atlīdzības izmaksāšanas . Komisija uzskata, ka uzskatīt, ka šāds nosacījums attaisno diskriminējošu attieksmi, nozīmētu apstiprināt, ka arguments, kas rada finansiālu slogu, ir pieņemams, taču tas savukārt neatbilst Tiesas judikatūrai (62) .
103. Manuprāt, šāds arguments nostāda iespēju saņemt atlīdzību augstāk nekā pašas tiesības. 6. pantā ir noteiktas tiesības saņemt atlīdzību, ja nav ievērotas tiesības neīstenot ekspropriāciju. Tiesības saņemt atlīdzību nenozīmē tiesību neekspropriēt noliegumu, līdz ar to arī netiek noliegts Slovākijas starptautiskais pienākums neekspropriēt ieguldījumu EKL 307. panta izpratnē, ja vien tiek ievēroti 6. pantā paredzētie nosacījumi, no kuriem viens ir atlīdzības izmaksāšana.
104. Manuprāt, likumīga ekspropriācija nav pret zināmu ieguldītāju vērsts ad hoc
politikas pasākums, kura ietekmi gan mazina paredzētā atlīdzība, bet tas ietver pastāvošā normatīvā regulējuma piemērošanu noteiktās situācijās, ko raksturo īpašas sabiedrības intereses, ievērojot cilvēktiesības un pamattiesības.
105. Šo secinājumu pamato Slovākijas rīcības izvērtējums, lai saskaņā ar Komisijas viedokli šī valsts nodrošinātu tiesisku situāciju, ievērojot Direktīvu 2003/54. Līguma līgumslēdzēja puse ir nevis Slovākija, bet gan SEPS, kam nav tiesību attiekties no tā. Līgums ir jāinterpretē saskaņā ar Austrijas tiesību aktiem, līdz ar to saskaņā ar savu normatīvo regulējumu Slovākija nevar mainīt tā noteikumus vai ietekmi vai arī atņemt tā tiesiskās sekas. Slovākijas tiesību akts, kurā tiktu noteikts, ka līgumi par prioritāras pieejas pārvades tīklam nodrošināšanu tiek atzīti par spēkā neesošiem un nepiemērojamiem, neietekmēs to apstākli, ka līgums joprojām būs SEPS
juridiski saistošs. Tādējādi šajā tiesvedībā vienīgais iespējamais veids, kādā Slovākija var ievērot savus pienākumus, ir pieņemt tiesību aktu, kas attiecas uz SEPS
un liedz tai īstenot līgumu. Manuprāt, tā varētu būt ekspropriācija vai tai līdzīgs pasākums, turklāt tā atbilstu prasībai par taisnīgas un vienlīdzīgas attieksmes nodrošināšanu.
106. Tā kā ES tiesības šobrīd pieļauj atkāpes no principa par nediskriminējošu pieeju elektroenerģijas pārvades tīklam, nevar apgalvot, ka ATEL
ieguldījuma ekspropriācija jāveic sabiedrības interesēs. Turklāt nevar apgalvot, ka tā tiktu īstenota bez diskriminācijas, jo starp Direktīvā 96/92 noteiktā atkāpes piemērošanas termiņa beigām un Regulas Nr. 1228/2003 7. panta spēkā stāšanās brīdi pastāv starpposms. Līdz ar to atkāpi var piemērot tikai atsevišķiem ieguldījumiem, kas savukārt nozīmē, ka pasākums nevarētu tikt uzskatīts par īstenotu nediskriminējošā veidā.
107. Līdz ar to jāsecina, ka EKL 307. panta pirmās daļas izpratnē pastāv starptautisks pienākums un Slovākija nevar piespiest SEPS
neievērot ar ATEL
noslēgtā ieguldījumu līguma nosacījumus, jo neievērošanas gadījumā netiktu izpildīti Ieguldījumu aizsardzības nolīgumā noteiktie pienākumi.
c) Secinājumi par starptautisko pienākumu
108. Jāsecina, ka līgums neietekmē šādu pirms Līguma spēkā stāšanās noteiktu pienākumu, un nevar apgalvot, ka Slovākija nebūtu pildījusi savus pienākumus saskaņā ar Direktīvas 2003/54 9. un 20. pantu.
109. Izdarot šo secinājumu, mazliet vilcinājos. Ja arī EKL 307. panta piemērošana to attaisno, tas pirmajā brīdī šķiet neatbilstošs tirgus liberalizācijas idejai, kuru veicināt ir Direktīvas 2003/54 mērķis. Tomēr mani pārliecina fakts, ka šis secinājums atbilst Direktīvas 96/92 24. pantā un Regulas Nr. 1228/2003 7. pantā noteiktajiem atkāpes nosacījumiem, saskaņā ar kuriem ieguldījumiem elektroenerģijas nozarē atsevišķos gadījumos var nodrošināt pagaidu prioritāro pieeju.
110. Turklāt šī tiesvedība nerada draudus tirgus liberalizācijai, jo ATEL
ir trešās valsts uzņēmums, nevis vēsturisks monopols, kurš pieejas tiesības ieguvis uz noteiktu un nepagarināmu laika periodu pirms Slovākijas pievienošanās.
V – Secinājumi
111. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uzskatu, ka Tiesai ir jānoraida prasība un Komisijai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izvedumus.
(1) .
(2)  –	Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīva 2003/54/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 96/92/EK atcelšanu (OV L 176, 37. lpp.). Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 19. decembra Direktīva 96/92/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu (OV 1997, L 27, 20. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 96/92”) bija pirms Direktīvas 2003/54. Ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīvu 2009/72/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV L 211, 55. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 2009/72”) nesen tika atcelta un aizstāta Direktīva 2003/54.
(3)  –	Nolīgums bija starp Čehijas un Slovākijas Republikām un Šveices Konfederāciju. Nav izvirzīti nekādi jautājumi par Čehoslovākijas valsts pēctecību un Ieguldījumu aizsardzības nolīguma piemērojamību attiecībā uz Slovākiju pēc tās kļūšanas par neatkarīgu valsti.
(4)  –	Noslēgta 1969. gada 23. maijā Vīnē, spēkā stājās 1980. gada 27. janvārī (ANO Doc.A/Conf.39/27, 1155 UNTS 331, 8 ILM 679 (1969) (turpmāk tekstā – “Vīnes konvencija”). Abas valstis ir Vīnes konvencijas līgumslēdzējas puses, Slovākija kā tiesību un pienākumu pārņēmēja valsts.
(5)  –	1994. gada decembrī tika parakstīts Enerģētikas hartas nolīgums, kas juridiski spēkā stājās 1998. gada aprīlī. Attiecīgajā laikā Slovākija, Šveice un EK bija Enerģētikas hartas nolīguma līgumslēdzējas puses.
(6)  –	Tā kā šī prasība par valsts pienākumu neizpildi tika celta, pirms stājās spēkā Līgums par Eiropas Savienības darbību (OV 2008, C 115, 47. lpp.), atsauces uz Eiropas Kopienas Dibināšanas līgumu (OV 2002, C 325, 33. lpp.) ir saglabātas visā tekstā.
(7)  –	Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Regula (EK) Nr. 1228/2003 par nosacījumiem attiecībā uz pieeju tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā (OV L 176, 1. lpp.).
(8)  –	Līgums starp Beļģijas Karalisti, Dānijas Karalisti, Vācijas Federatīvo Republiku, Grieķijas Republiku, Spānijas Karalisti, Francijas Republiku, Īriju, Itālijas Republiku, Luksemburgas Lielhercogisti, Nīderlandes Karalisti, Austrijas Republiku, Portugāles Republiku, Somijas Republiku, Zviedrijas Karalisti, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti (Eiropas Savienības dalībvalstīm) un Čehijas Republiku, Igaunijas Republiku, Kipras Republiku, Latvijas Republiku, Lietuvas Republiku, Ungārijas Republiku, Maltas Republiku, Polijas Republiku, Slovēnijas Republiku, Slovākijas Republiku par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai (OV 2003, L 236, 17. lpp.).
(9)  –	Komisija uzskata, ka Slovākijai vajadzēja lūgt tās Pievienošanās aktā noteikt pagaidu režīmu, apstiprinot tās tiesības saglabāt pārvades jaudu ATEL . Šī argumenta nozīmi izvērtēšu tālāk tekstā.
(10)  –	1990. gada 27. novembra spriedums lietā C‑200/88 Komisija/Grieķija ( Recueil, I‑4299. lpp., 13. punkts), 1992. gada 31. marta spriedums lietā C‑362/90 Komisija/Itālija ( Recueil, I‑2353. lpp., 10. punkts) un 2002. gada 7. marta spriedums lietā C‑29/01 Komisija/Spānija ( Recueil, I‑2503. lpp., 11. punkts).
(11)  –	http://www.sepsas.sk/seps/en_Clanok012.asp?kod=128.
(12)  –	Skat., piemēram, 1996. gada 25. aprīļa spriedumu lietā C‑87/94 Komisija/Beļģija, saukts “Valoņu autobusu lieta” ( Recueil, I‑2043. lpp.).
(13)  –	1988. gada 14. jūlija spriedums lietā 38/87 Komisija/Grieķija ( Recueil, 4415. lpp., 9., 10., 12. un 16. punkts).
(14)  –	2003. gada 10. aprīļa spriedums apvienotajās lietās C‑20/01 un C‑28/01 Komisija/Vācija ( Recueil, I‑3609. lpp.) un 1999. gada 28. oktobra spriedums lietā C‑328/96 Komisija/Austrija ( Recueil, I‑7479. lpp.).
(15)  –	15:101. un 15:102. pants. Skat. http://frontpage.cbs.dk/law/commission_on_european_contract_law/Skabelon/pecl_engelsk.htm.
(16)  –	Lietas materiālos nav informācijas par to, kāpēc līgums vairs netiek piemērots pusēm. Tā kā ATEL
nav šīs tiesvedības dalībnieks, tā viedokli par šo jautājumu nav iespējams uzzināt. Manuprāt, ATEL
varētu būt pamatoti ekonomiski un juridiski iemesli gan nelūgt piemērot līgumu, gan arī neatteikties no tajā noteiktajām tiesībām.
(17)  –	2005. gada 7. jūnija spriedums lietā C‑17/03 VEMW
(Krājums, I‑4983. lpp.).
(18)  –	2002. gada 12. marta spriedums apvienotajās lietās C‑27/00 un C‑122/00 Omega Air
( Recueil, I‑2569. lpp., 79. punkts un tajā minētā judikatūra). Skat. arī 2005. gada 14. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās C‑128/03 un C‑129/03 AEM
un AEM Torino
(Krājums, I‑2861. lpp., 58. punkts un tajā minētā judikatūra), 2002. gada 12. decembra spriedumu lietā C‑442/00 Rodríguez Caballero
( Recueil, I‑11915. lpp.), 2003. gada 9. septembra spriedumu lietā C‑137/00 Milk Marque
un National Farmers’ Union
( Recueil, I‑7975. lpp., 126. punkts), 1988. gada 20. septembra spriedumu lietā 203/86 Spānija/Padome ( Recueil, 4563. lpp., 25. punkts), 1997. gada 17. aprīļa spriedumu lietā C‑15/95 EARL de Kerlast
( Recueil, I‑1961. lpp., 35. punkts), 2000. gada 13. aprīļa spriedumu lietā C‑292/97 Karlsson
( Recueil, I‑2737. lpp., 39. punkts) un 2003. gada 6. marta spriedumu lietā C‑14/01 Niemann
( Recueil, I‑2279. lpp., 49. punkts).
(19)  –	Spriedums lietā VEMW
(minēts 17. zemsvītras piezīmē, 54. punkts).
(20)  –	Spriedums lietā VEMW
(minēts 17. zemsvītras piezīmē, 61. punkts).
(21)  –	Spriedums lietā VEMW
(minēts 17. zemsvītras piezīmē, 58., 61., 62. un 63. punkts).
(22)  –	Šķiet, šādi Komisija ir interpretējusi spriedumu lietā VEMW . Skat. Komisijas 2006. gada 26. aprīļa darba dokumentu (SEC(2006) 547) par Eiropas Kopienu Tiesas 2005. gada 7. jūnijā pieņemto lēmumu lietā C‑17/03.
(23)  –	Talus, K. Role of the European Court of Justice in the Opening of Energy Markets. ERA Forum, 2007, 8. sēj., 435. lpp.
(24)  –	Skat., piemēram, Regulā Nr. 1228/2003 noteikto ieguldījumu plānu desmit gadiem Eiropas mērogā.
(25)  –	Talus, K. un Wälde, T. Electricity interconnectors in EU law: energy, security, long term infrastructure contracts and competition law. European Law Review, 2007, 32. sēj., Nr. 1, 133. lpp.
(26)  –	Helm, D. Energy, the State and the Market – British Energy Policy since 1979. Oxford University Press, 2003, 407. lpp.
(27)  –	Lieta COMP/E-3/37.921 – Viking Cable, OV 2001, C 247, 11. lpp. Skat. arī Komisijas 2003. gada XXXIII Konkurences politikas ziņojumu, 202. lpp.
(28)  –	Direktīvas 2003/54 preambulas 1.–5. apsvērums. Skat. arī 2008. gada 22. maija spriedumu lietā C‑439/06 Energy management proceedings citiworks AG
(Krājums, I‑3913. lpp., 38. punkts) un 2008. gada 9. oktobra spriedumu lietā C‑239/07 Sabatauskas  u.c. (Krājums, I‑7523. lpp., 31. punkts).
(29)  –	Skat. ģenerāladvokātes Štiksas‑Haklas [ Stix‑Hackel ] secinājumus lietā VEMW
(minēta 17. zemsvītras piezīmē, 58. punkts).
(30)  –	Skat. citu starpā Komisijas 2006. gada 8. marta zaļo grāmatu “Eiropas stratēģija ilgtspējīgai, konkurētspējīgai un drošai enerģijai” (COM(2006) 105, galīgo redakciju), kurā Komisija norāda, ka ES enerģētikas politikas mērķis ir izveidot integrētu, ilgtspējīgu, konkurētspējīgu un drošu iekšējo enerģijas tirgu.
(31)  –	Līdz ar to Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. janvāra Direktīvai 2005/89/EK par pasākumiem, lai nodrošinātu elektroapgādes drošumu un ieguldījumus infrastruktūrā (OV L 33, 22. lpp.), ir īpašs mērķis nodrošināt pietiekamus elektroapgādes ražošanas jaudas ieguldījumus, lai atbilstoši līdzsvarotu piedāvājumu un pieprasījumu.
(32)  –	Interesants ir fakts, ka Direktīvā 2009/72, ar kuru tiek atcelta Direktīva 2003/54, ir iekļauti skaidri nosacījumi par savlaicīgu ieguldījumu plānošanu starp ES dalībvalstīm (skat. Komisijas paziņojumu Parlamentam 2007/0195 COD).
(33)  –	No 2004. gada 1. jūlija piemērojamās Regulas Nr. 1228/2003 7. pants.
(34)  –	Regulas Nr. 1228/2003 2. panta 1. punkts.
(35)  –	Regulas Nr. 1228/2003 7. panta 4. punkta a) apakšpunkts.
(36)  –	Regulas Nr. 1228/2003 7. panta 5. punkts.
(37)  –	Spriedums lietā VEMW
(minēts 17. zemsvītras piezīmē, 83. punkts). Tiesa arī atsaucās uz iespēju valsts operatoram vērsties valsts iestādēs ar prasību par atlīdzības saņemšanu, ja nav piemērots Direktīvas 96/92 24. pantā noteiktais izņēmums (skat. 86. punktu).
(38)  –	1996. gada 10. septembra spriedums lietā C‑61/94 Komisija/Vācija ( Recueil, I‑3898. lpp., 52. punkts).
(39)  –	1998. gada 16. jūlija spriedums lietā C‑136/96 Scotch Whisky Association
( Recueil, I‑4571. lpp., 47. punkts).
(40)  –	Uzskatu, ka attiecībā uz ATEL
veikto ieguldījumu aizsardzību starp Slovākiju un ES nepastāv tādi pēctecības pienākumi, ka saskaņā ar Enerģētikas hartas nolīgumu pēdējai būtu pienākumi attiecībā uz ieguldītāju, kurš veicis ieguldījumus līgumslēdzējas puses teritorijā, pirms tā pievienojās ES.
(41)  –	Pievienošanās līgums, kas ietver Pievienošanās aktu, tika parakstīts 2001. gada 16. aprīlī Atēnās. Spriedumu lietā VEMW
virspalāta pasludināja 2005. gada 7. jūnijā.
(42)  –	39. punkts.
(43)  –	Komisijas 2003. gada XXXIII Konkurences politikas ziņojums, 202. lpp.
(44)  –	Ieguldījumu aizsardzības nolīguma 1. panta 2. punkta c) apakšpunkts.
(45)  –	2000. gada 4. jūlija spriedums lietā C‑62/98 Komisija/Portugāle ( Recueil, I‑5171. lpp., 50. punkts).
(46)  –	Skat., piemēram, 2009. gada 3. marta spriedumu lietā C‑205/06 Komisija/Austrija (Krājums, I‑1301. lpp.), 2009. gada 3. marta spriedumu lietā C‑249/06 Komisija/Zviedrija (Krājums, I‑1335. lpp.) un 2009. gada 19. novembra spriedumu lietā C‑118/07 Komisija/Somija (Krājums, I‑10889. lpp.).
(47)  –	Skat. arī iepriekš minēto spriedumu lietā C‑205/06 Komisija/Austrija, 33. punkts un tajā minētie spriedumi (1980. gada 14. oktobra spriedums lietā 812/79 Burgoa, Recueil, 2787. lpp., 8. punkts; 2000. gada 4. jūlija spriedums lietā C‑84/98 Komisija/Portugāle, Recueil, I‑5215. lpp., 53. punkts, un 2003. gada 18. novembra spriedums lietā C‑216/01 Budĕjovický Budvar, Recueil, I‑13617. lpp., 144. un 145. punkts).
(48)  –	Vīnes konvencijas 34. pants.
(49)  –	Spriedums lietā Burgoa
(minēts 47. zemsvītras piezīmē, 9. punkts).
(50)  –	Spriedums lietā Burgoa
(minēts 47. zemsvītras piezīmē, 10. punkts). Savos secinājumos (2. punkts) ģenerāladvokāts Kapotorti ( Capotorti ) skaidri definēja tā saukto “neiejaukšanās principu”, norādot, “ka 234. pantā nav noteikti papildu nosacījumi sākotnējām juridiski pastāvošajām tiesībām un pienākumiem, kas noteikti iepriekš starp dalībvalstīm un trešām valstīm noslēgtajos līgumus, un ka šādas tiesības un pienākumi pilnībā neattiecas uz Kopienu tiesībām. Visbeidzot, pat ja attiecīgais nosacījums netiktu iekļauts Līgumā, līdz tam pastāvošās tiesiskās attiecības ar trešām valstīm netiktu ietekmētas”.
(51)  –	Skat. arī 1993. gada 2. augusta spriedumu lietā C‑158/91 Levy
( Recueil, I‑4287. lpp.), kurā Tiesa nosprieda, ka, lai atzītu, vai Kopienas tiesību nosacījuma ietekmi var mazināt nolīgums, kurš noslēgts pirms pievienošanās Kopienai, “ir jāizvērtē, vai saskaņā ar nolīgumu attiecīgai dalībvalstij tiek noteikti pienākumi, kuru izpildi var pieprasīt trešās valstis, kuras ir tā puses” (13. punkts). Skat. arī 1997. gada 14. janvāra spriedumu lietā C‑124/95 Centro-Com ( Recueil, I‑81. lpp., 57. punkts) un 1998. gada 10. marta spriedumu apvienotajās lietās C‑364/95 un C‑365/95 T. Port ( Recueil, I‑1023. lpp., 60. punkts).
(52)  –	Ieguldījumu aizsardzības nolīguma 9. panta 3. punkts.
(53)  –	Padomes 1990. gada 29. oktobra Direktīva 90/547/EEK par elektroenerģijas tranzītu pa pārvades un sadales tīkliem (OV L 313, 30. lpp.).
(54)  –	Luksemburgas Eiropadome 1997. gada decembrī nolēma 1998. gadā sākt pievienošanās sarunas ar sešām kandidātvalstīm (Čehijas Republiku, Kipru, Igauniju, Ungāriju, Poliju un Slovēniju). Prezidentūras secinājumi – Luksemburgas Eiropadome 1997. gada 12. un 13. decembrī: Eiropas Savienības Padome, 2004. gada 16. aprīlis (SN 400/97). Pieejami http://ue.eu.int/en/info/eurocouncil/.
(55)  –	Skat., piemēram, lēmumu lietā Occidental Exploration and Production Company
pret Ekvadoras Republiku. Galīgais lēmums Londonas starptautiskajā šķīrējtiesā izskatītajā lietā Nr. UN 3467.
(56)  –	Lietas Parkerings-Compagniet
pret Lietuvas Republiku ( ICSID
lieta Nr. ARB/05/8) apstākļi norisinājās no 1991. līdz 1999. gadam “pēc Lietuvas pakāpeniskās pārejas no padomju republikas uz ES kandidātvalsts statusu un tirgus ekonomiku” (lēmuma 51. punkts). Lietā Eastern Sugar
pret Čehijas Republiku ( SCC
Nr. 088/2004) šķīrējtiesa uzskatīja, ka līdz ar pašu ES cukura ražošanas regulējumam līdzīga režīma ieviešanu, ievērojot gaidāmo Čehijas Republikas iestāšanos ES, netiek pārkāpti taisnīgas un vienlīdzīgas attieksmes principi, bet pārkāpums pastāvēja, ja tiesību akti negodīgi un netaisnīgi tika piemēroti pret atsevišķu uzņēmumu (271.–274., 284.–287. un 333.–338. punkts). Skat. arī Genin
pret Igauniju ( ICSID
lieta Nr. ARB/99/2, 356. punkts).
(57)  –	Lēmums lietā Parkerings, 336. punkts.
(58)  –	Skat., piemēram, lēmumu lietā Parkerings, 337. punkts, un lēmumu lietā Eastern Sugar, 335. punkts.
(59)  –	Es uzskatu, ka tiesības, kas ATEL
ir saskaņā ar līgumu, var būt īpašumtiesības Eiropas Cilvēktiesību konvencijas pirmā papildprotokola 1. panta nozīmē. Saistībā ar plašu jēdzienu “īpašums”, kas aizsargāts saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību konvencijas pirmo protokolu, skat. Harris, D., “Law of the European Convention on Human Rights”, 656.–662. lpp. Saistībā ar judikatūru par ieguldījumiem skat., piemēram, 1994. gada 9. decembra spriedumu lietā Stran Greek Refineries
un Stratis Andreadis
pret Grieķiju (pieteikums Nr. 13427/87).
(60)  –	Lēmums lietā Plama Consortium Limited
pret Bulgārijas Republiku ( ICSID
lieta Nr. ARB/03/24).
(61)  –	Interesants ir fakts, ka prasība ievērot ES tiesību nosacījumus ne vienmēr attaisnos uzņēmējas valsts pieņemtās tiesību normas, kas neatbilst divpusējā ieguldījuma līguma noteikumiem. Līdz ar to šķīrējtiesa lietā ADC / ADMV
pret Ungāriju nepiekrita apgalvojumam, ka, lai nodrošinātu atbilstību ES tiesībām (Budapeštas lidostā pakalpojumi jāsniedz, ievērojot ES Direktīvas 96/97 noteikumus, un saskaņā ar ES tiesībām gaisa satiksmes kontrole jānošķir no lidostu pakalpojumiem), uzņēmēja valsts var pieņemt tiesību normas, kas vērstas pret ārvalsts ieguldītāju. Tika secināts, ka tādējādi tiek īstenota ekspropriācija, kas neatbilst attiecīgā divpusējā ieguldījuma līgumā noteiktajiem Ungārijas pienākumiem. Skat. ADC / ADMV
pret Ungāriju ( ICSID
lieta Nr. ARB/03/16).
(62)  –	1986. gada 20. februāra spriedums lietā 309/84 Komisija/Itālija ( Recueil, 599. lpp., 17. punkts). Vēlos piebilst, ka lietas materiālos nav norādes, ka ATEL
būtu piedāvāta atlīdzība saistībā ar jaunajiem apstākļiem. Turklāt ieguldītājam piešķirtais finansiālais pabalsts kā atlīdzība par aizliegtas diskriminējošas priekšrocības vērtības zaudējumu varētu būt problemātisks no valsts atbalsta sistēmas viedokļa. Par šo jautājumu skat., piemēram, Eilmansberfer, T., “Bilateral Investment Treaties and EU law”, Common Market Law Review, 2009, 46. sēj., 383. un 423. lpp., kā arī 171. zemsvītras piezīme.