62024CC0144
ĢENERĀLADVOKĀTA ATANASIJA RANTA [ATHANASIOS RANTOS]
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 30. aprīlī (
1
)
Lieta C‑144/24
Eiropas Komisija
pret
Ungāriju
Valsts pienākumu neizpilde – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – Valsts tiesiskais regulējums, ar ko dažiem pamata būvmateriāliem nosaka atsauces cenas, kas ir zemākas par tirgus cenām – Pienākums maksāt “derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu”, kas atbilst 90 % no starpības starp atsauces cenu un pārdošanas cenu – Valsts tiesiskais regulējums, ar ko nosaka minerālresursu ieguves minimālo apjomu – Pasākumi, kas galvenokārt ietekmē citās dalībvalstīs reģistrētus uzņēmumus – Pamatojums – Direktīva (ES) 2015/1535 – Informācijas sniegšanas kārtība tehnisko standartu un noteikumu, un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu jomā – Paziņošanas pienākums
I. Ievads
1.
Ar šo prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi, kas celta pret Ungāriju, Eiropas Komisija lūdz Tiesu konstatēt, ka, pieņemot 2021. gadā valsts tiesisko regulējumu par derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu un noteiktu derīgo izrakteņu ieguves minimālo apjomu, šī dalībvalsts nav izpildījusi tās pienākumus, kas ir paredzēti LESD 49. pantā un Direktīvā (ES) 2015/1535 (
2
).
2.
Konkrētāk, prasības pieteikumā Komisija lūdz Tiesu konstatēt, ka, pieņemot, pirmkārt, tiesību normas attiecībā uz papildu nodevu par derīgo izrakteņu ieguvi un noteiktu minerālresursu ieguves minimālo apjomu, kas attiecīgi ir minēti valdības Dekrētā Nr. 404/2021, ar ko nosaka papildu nodevu par derīgo izrakteņu ieguvi ekonomikas stimulēšanas nolūkā (turpmāk tekstā – “Dekrēts Nr. 404/2021”) (
3
), un valdības Dekrētā Nr. 405/2021, ar ko paredz papildu atkāpi no 1993. gada Likuma Nr. XLVIII par derīgo izrakteņu ieguvi (turpmāk tekstā – “Dekrēts Nr. 405/2021”; turpmāk tekstā kopā –“abi apstrīdētie dekrēti”) (
4
), un, otrkārt, 2021. gada Likumu Nr. CXXXVI, ar ko groza dažus tiesību aktus enerģētikas, transporta un ar tiem saistītās jomās (turpmāk tekstā – “2021. gada Likums Nr. CXXXVI”), ar ko 1993. gada Likumā Nr. XLVIII par derīgo izrakteņu ieguvi tika iekļauts 27.A, 27.B un 27.C pants (turpmāk tekstā kopā – “apstrīdētās tiesību normas”) (
5
), Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas paredzēti LESD 49. pantā, kurā ir nostiprināta brīvība veikt uzņēmējdarbību, jo šis tiesiskais regulējums ierobežo iespēju personām un uzņēmumiem, kas veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, Ungārijā uzsākt vai veikt uzņēmējdarbību, uz kuru attiecas šis tiesiskais regulējums, kā arī pienākumus, kas noteikti Direktīvas 2015/1535 5. panta 1. punktā, jo šī dalībvalsts nepaziņoja Komisijai tiesību aktu projektus, kā prasīts šajā tiesību normā.
II. Atbilstošās tiesību normas
A. Savienības tiesības
3.
Saskaņā ar Direktīvas 2015/1535 1. panta 1. punktu:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
a)
“ražojums” ir jebkurš rūpnieciski ražots ražojums un jebkurš lauksaimniecības produkts, tostarp zivju produkcija;
[..]
c)
“tehniska specifikācija” ir specifikācija, kas ietverta dokumentā, kurš nosaka ražojuma nepieciešamās īpašības, piemēram, kvalitātes līmeni, darbību, drošību vai izmērus, tostarp prasības, kas piemērojamas ražojumam atbilstīgi nosaukumam, ar kuru ražojumu pārdod, terminoloģiju, simboliem, pārbaudēm un pārbaužu metodēm, iesaiņojumu, marķēšanu vai etiķetēšanu un atbilstības izvērtēšanas procedūrām.
[..]
d)
“citas prasības” ir prasība, kas nav tehniska specifikācija, kas izvirzīta ražojumam, lai īpaši aizsargātu patērētājus vai vidi, un kas ietekmē tās dzīves ciklu pēc laišanas tirgū, piemēram, izmantošanas, atkārtotas pārstrādāšanas, atkārtotas izmantošanas vai iznīcināšanas nosacījumi, ja šādi nosacījumi var būtiski ietekmēt ražojuma sastāvu vai īpašības, vai tā realizāciju;
[..]
f)
“tehniskie noteikumi” ir tehniskas specifikācijas un citas prasības vai noteikumi par pakalpojumiem, ietverot attiecīgus administratīvus noteikumus, kuru ievērošana ir obligāta, de jure vai de facto, tirdzniecības, pakalpojumu sniegšanas, pakalpojumu sniedzēja izveidošanas vai izmantošanas gadījumā kādā dalībvalstī vai lielā tās daļā [..].
De facto tehniski noteikumi ietver:
[..]
iii)
tehniskas specifikācijas vai citas prasības, vai noteikumus par pakalpojumiem, kas saistīti ar fiskāliem vai finansiāliem pasākumiem, kas ietekmē ražojumu vai pakalpojumu patēriņu, veicinot atbilstību šādām tehniskām specifikācijām vai citām prasībām, vai noteikumiem par pakalpojumiem [..]
g)
“tehnisko noteikumu projekts” ir teksts par tehnisku specifikāciju vai citu prasību, vai noteikumiem par pakalpojumiem, ietverot administratīvus noteikumus, kas formulēti teksta ieviešanai vai lai ieviestu to kā tehnisku noteikumu, tekstam esot sagatavošanas stadijā, kad vēl iespējams izdarīt būtiskus grozījumus.”
4.
Šīs direktīvas 5. panta 1. punkts ir formulēts šādi:
“1.   [..] dalībvalstis nekavējoties dara Komisijai zināmu jebkuru tehnisko noteikumu projektu, izņemot gadījumus, ja tas pārņem visu starptautiskā vai Eiropas standarta tekstu – tādā gadījumā pietiek ar informāciju par attiecīgo standartu; tās paziņo Komisijai pamatojumu šādu tehnisku noteikumu pieņemšanas vajadzībai, ja minētais pamatojums jau nav paskaidrots projektā.
[..]”
B. Ungārijas tiesības
5.
Biedrošanās pārskatāmība Likums par derīgo izrakteņu ieguvi, kas grozīts ar 2021. gada Likumu Nr. CXXXVI (
6
) (turpmāk tekstā – “Likums par derīgo izrakteņu ieguvi”), 3. panta 1. punktā noteikts, ka derīgie izrakteņi un ģeotermālie resursi to dabiskajās atradnēs ir valsts īpašums.
6.
Šī likuma 27.A pantā ir paredzēts:
“(1)   Derīgo izrakteņu ieguves uzraudzības iestāde, pildot savus pienākumus minerālresursu apsaimniekošanas jomā, cieši uzrauga ekonomiskos procesus, kas saistīti ar minerālo izejvielu meklēšanu, ieguvi, tirdzniecību un izmantošanu valsts ekonomikā. Šādos apstākļos Derīgo izrakteņu ieguves uzraudzības iestāde izvērtē, vai pastāv situācija, kas pamato tirgus uzraudzības pasākuma piemērošanu.
(2)   Ja cenu indeksa mēneša vērtība pamata būvmateriālu ražošanas nozarē [..] vismaz divas reizes divpadsmit mēnešu laikposmā uzrāda 5 % vai lielāku pieaugumu salīdzinājumā ar attiecīgo mēnesi iepriekšējā gadā, iestādes priekšsēdētājs ar dekrētu var noteikt situāciju, kas pamato tirgus uzraudzības pasākumu piemērošanu.
[..]
(4)   Dekrētā, kas minēts šā panta 2. punktā, norāda situācijas, kas pamato tirgus uzraudzības pasākumu, ilgumu, kas nedrīkst pārsniegt vienu gadu.”
7.
Minētā likuma 27.B pantā ir noteikts:
“(1)   Iestādes priekšsēdētājs attiecībā uz pamata būvmateriālu un izejvielu ieguves vietām, kurās ir vismaz 5000000 m3 iegūstamo minerālresursu, ar dekrētu nosaka
a)
sīki izstrādātas prasības attiecībā uz iegūstamo minerālresursu minimālo apjomu un ar to saistīto ieguves grafiku,
[..]
uz laiku, kamēr pastāv situācija, kas pamato tirgus uzraudzības pasākuma piemērošanu.
[..]
(3)   Šā panta 1. punktā paredzētajā gadījumā Derīgo izrakteņu ieguves uzraudzības iestāde [..]
a)
apstiprina jaunu tehniskās ekspluatācijas plānu derīgo izrakteņu ieguvei vai grozījumus spēkā esošajā tehniskās ekspluatācijas plānā, ja [ieguves vietu pārvaldītāja] uzņēmuma [sagatavotais] derīgo izrakteņu ieguves plāns atbilst prasībām, kas noteiktas minētā dekrēta 1. punktā,
b)
pēc savas ierosmes izvērtē derīgo izrakteņu ieguves tehniskās ekspluatācijas plānu, kas ir spēkā attiecībā uz ieguves vietām, kurās atrodas derīgie izrakteņi, uz kuriem attiecas situācija, kas pamato tirgus uzraudzības pasākumu piemērošanu [..].
[..]”
8.
Šī likuma 27.C pants ir formulēts šādi:
“(1)   Ja rodas situācija, kas attaisno tirgus uzraudzības pasākuma piemērošanu, uzņēmums 2. un 3. punkta izpratnē maksā derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu šī panta izpratnē.
(2)   Derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu maksā uzņēmums,
a)
kuram ir pienākums maksāt derīgo izrakteņu ieguves nodevu [..], un
b)
kura pamatdarbība ietver
ba)
būvniecībā izmantojamo izejvielu un pamata būvmateriālu ieguvi, kā arī
bb)
pamata būvmateriālu ražošanu,
ja attiecīgo saimniecisko darbību ar dekrētu ir noteicis iestādes priekšsēdētājs, un
c)
otrajā finanšu gadā pirms situācijas, kas pamato ar iestādes priekšsēdētāja dekrētu ieviesto tirgus uzraudzības pasākumu, ir sasniedzis vai pārsniedzis neto apgrozījumu 3000000000 HUF apmērā (izņemot saistītos uzņēmumus). [..]”
1.
Dekrēts Nr. 404/2021
9.
Abi apstrīdētie dekrēti sākotnēji stājās spēkā 2021. gada 9. jūlijā un bija piemērojami tikai Covid‑19 pandēmijas laikā. Tomēr to piemērošanas termiņš tika pagarināts kara Ukrainā dēļ, tāpēc šīs prasības sakarā ar pienākumu neizpildi celšanas dienā tie joprojām bija spēkā.
10.
Dekrēta Nr. 404/2021 1. pantā ir noteikts:
“(1)   [..] [Derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu maksā uzņēmums,
a)
kuram saskaņā ar [Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi] 20. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu ir pienākums maksāt derīgo izrakteņu ieguves nodevu, un
b)
kura pamatdarbība ir
ba)
būvakmeņu un dekoratīvo akmeņu ieguve, kaļķakmens, ģipša, krīta un slānekļa ieguve (NACE 0811),
bb)
grants un smilts karjeru izstrāde; māla un kaolīna ieguve (NACE 0812),
bc)
cementa ražošana (NACE 2351) vai
bd)
kaļķa un ģipša ražošana (NACE 2352),
be)
māla ķieģeļu, flīžu un citu apdedzināto būvmateriālu ražošana (NACE 2332),
bf)
keramikas flīžu un plākšņu ražošana (NACE 2331),
un kurš
c)
2019. gadā ir sasniedzis vai arī pārsniedzis neto apgrozījumu 3000000000 HUF apmērā (neietverot saistītos uzņēmumus) [..].
(2)   Par nodevas samaksu ir atbildīga persona [..], kas iegūst, apstrādā vai ražo kā pamata būvmateriālus
a)
kalibrētas smiltis, kuru pārdošanas cena pārsniedz 700 HUF par tonnu,
b)
kalibrētu granti, kuras pārdošanas cena pārsniedz 900 HUF par tonnu,
c)
kalibrētu smilšainu granti, kuras pārdošanas cena pārsniedz 700 HUF par tonnu,
d)
dabīgu smilšainu granti, kuras pārdošanas cena pārsniedz 700 HUF par tonnu,
e)
cementu, kura pārdošanas cena pārsniedz 20000 HUF par tonnu,
f)
[..]
– neieskaitot PVN – ir jāmaksā derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva 90 % apmērā no starpības starp tās faktisko apgrozījumu un apgrozījumu, kas noteikts, pamatojoties uz pārdoto daudzumu un šajā punktā noteikto cenu.
[..]
(3)   Pārdodot 2. punktā minētos ražojumus, ja pārdevējam nav jāmaksā derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva, tam ir jātiecas uz saprātīgu peļņas normu, ņemot vērā 2. un 2.a punktā noteiktās vērtības.
[..]
(6)   Derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu izmanto, lai finansētu publisko iestāžu pasūtītos būvdarbus sabiedrības veselības aizsardzības nolūkos.
[..]”
2.
Dekrēts Nr. 405/2021
11.
Dekrēta Nr. 405/2021 1. panta 1.–3.a punktā ir paredzēts:
“(1)   Ņemot vērā koronavīrusa pandēmijas izraisīto ārkārtas situāciju, Derīgo izrakteņu ieguves uzraudzības iestāde pieņem lēmumus attiecībā uz ieguves vietām, kurās tiek iegūtas būvniecībā izmantojamās izejvielas un pamata būvmateriāli, pieprasot, ka derīgo izrakteņu ieguves uzņēmums,
a)
kas ir saņēmis tehniskās ekspluatācijas plānu derīgo izrakteņu ieguves uzsākšanai pirms šā dekrēta stāšanās spēkā, viena gada laikā uzsāk ieguvi un iegūst vismaz 50 % no maksimālā ieguves apjoma, kas noteikts sākotnējā tehniskajā ekspluatācijas plānā pirms tā grozīšanas;
b)
kas ir saņēmis tehniskās ekspluatācijas plānu derīgo izrakteņu ieguves uzsākšanai pēc šā dekrēta stāšanās spēkā, viena gada laikā uzsāk operatīvo ieguvi, nepārsniedzot 100 % no maksimālā atļautā ieguves apjoma, kas noteikts sākotnējā tehniskajā ekspluatācijas plānā pirms tā grozīšanas.
[..]
(2)   Derīgo izrakteņu ieguves uzņēmums, kas nodarbojas ar būvniecībā izmantojamo izejvielu un pamata būvmateriālu ieguvi, var samazināt ieguves apjomu ar Derīgo izrakteņu ieguves uzraudzības iestādes atļauju. Pieteikumu par ieguves apjoma samazināšanu uzņēmums var iesniegt vēlākais līdz tā mēneša 20. datumam, kas seko 1. panta 1. punktā noteiktā viena gada ieguves termiņa pēdējai dienai.
(2a)   Ieguves apjoma samazināšanu var atļaut, ja:
a)
derīgo izrakteņu ieguves uzņēmums ir saskāries ar nepārvaramas varas apstākļiem; vai
b)
pastāv pārliecinošs ārējs iemesls, uz kuru neattiecas a) apakšpunkts un kurš neietilpst uzņēmuma darbības jomā.
(3)   Ja ieguve nav uzsākta saskaņā ar 1. punktu, izņemot 3.a punktā paredzētos gadījumus, Derīgo izrakteņu ieguves uzraudzības iestāde atsauc attiecīgajam izrakteņu ieguves uzņēmumam ieguves tiesības un kā jauno ieguves tiesību turētāju attiecīgajā ieguves vietā norīko [Ungārijas Valsts aktīvu pārvaldības sabiedrību], lai tā Ungārijas valsts vārdā īstenotu īpašumtiesības.
(3a)   Derīgo izrakteņu ieguves uzraudzības iestāde neatsauc ieguves tiesības derīgo izrakteņu ieguves uzņēmumam, ja tas pierāda tāda iemesla esamību, kas atbilstoši 2.a punktam izslēdz šī noteikuma piemērošanu.”
III. Pirmstiesas procedūra
12.
Saņēmusi sūdzību, Komisija 2022. gada 6. aprīlī nosūtīja Ungārijai oficiālu paziņojuma vēstuli, kurā apšaubīja apstrīdēto tiesību normu saderību it īpaši (
7
) ar LESD 49. pantu un Direktīvas 2015/1535 5. panta 1. punktu.
13.
Komisija uzskata, pirmkārt, ka abos apstrīdētajos dekrētos noteiktās oficiālās cenas bija zemākas par dažu pamata būvmateriālu tirgus cenām, un, otrkārt, ka tajos lielākajiem uzņēmumiem, kuri iegūst vai ražo šos materiālus un kurus gandrīz visus kontrolē citās dalībvalstīs dibināti uzņēmumi, noteikts pienākums maksāt derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva 90 % apmērā no starpības starp oficiālo cenu un faktisko pārdošanas cenu, kas ir augstāka. Vienlaikus uzņēmumiem, kuriem piemērojami šie dekrēti, esot jāsaglabā valdības noteikts minimālais ieguves apjoms; pretējā gadījumā tiem tiktu atņemtas derīgo izrakteņu ieguves atļaujas. Savukārt Likums par derīgo izrakteņu ieguvi esot grozīts, lai pilnvarotu Derīgo izrakteņu ieguves uzraudzības iestādes priekšsēdētāju veikt līdzīgus pasākumus.
14.
2022. gada 13. jūnija atbildē Ungārija apstrīdēja oficiālajā paziņojuma vēstulē tai pārmestos pārkāpumus. Konkrētāk, pirmkārt, attiecībā uz apgalvoto brīvības veikt uzņēmējdarbību pārkāpumu Ungārijas iestādes apgalvoja, ka derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva ir nodoklis, ka apstrīdētās tiesību normas attaisno primāri vispārējo interešu apsvērumi (
8
) un samērīgi ierobežo brīvību veikt uzņēmējdarbību, jo abi apstrīdētie dekrēti ir pagaidu un ārkārtas pasākumi. Otrkārt, attiecībā uz Direktīvā 2015/1535 paredzētā paziņošanas pienākuma neizpildi šīs iestādes norādīja, ka sākotnēji paredzētā Dekrēta Nr. 404/2021 paziņošana netika veikta administratīvu iemeslu dēļ, un apgalvoja, ka šis dekrēts nav “cita prasība”, kas saistīta ar šo paziņošanas pienākumu. Tāpat tās uzskatīja, ka nav noteikts nekāds paziņošanas pienākums attiecībā uz Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi 27.A–27.C pantu, jo šīm tiesību normām nav konkrēta tehniska satura.
15.
2023. gada 26. janvārī Komisija nosūtīja Ungārijai argumentētu atzinumu, kurā tā uzturēja oficiālajā paziņojuma vēstulē izklāstītos argumentus (
9
). Saskaņā ar LESD 258. panta pirmo daļu Komisija arī aicināja šo dalībvalsti veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šajā argumentētajā atzinumā minētās prasības divu mēnešu laikā no atzinuma saņemšanas brīža.
16.
Ungārija 2023. gada 30. marta vēstulē atbildēja uz argumentēto atzinumu, apgalvojot, ka tai pārmestie pārkāpumi neesot pamatoti.
IV. Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
17.
Nebūdama apmierināta ar šo atbildi, Komisija ar 2024. gada 23. februāra prasības pieteikumu cēla šo prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi.
18.
Ungārija iebildumu rakstu iesniedza 2024. gada 14. maijā.
19.
Komisija un Ungārija attiecīgi 2024. gada 25. jūnijā un 6. augustā iesniedza replikas rakstu un atbildes rakstu uz repliku.
20.
Ar prasības pieteikumu Komisija lūdz Tiesu konstatēt, ka, pieņemot apstrīdētās tiesību normas, Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir noteikti LESD 49. pantā un Direktīvas 2015/1535 5. panta 1. punktā, kā arī piespriest tai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
21.
Savukārt Ungārija lūdz Tiesu noraidīt prasību kā nepamatotu un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
V. Juridiskā analīze
22.
Prasības pamatojumam Komisija izvirza divus iebildumus – attiecīgi LESD 49. panta un Direktīvas Nr. 2015/1535 5. panta 1. punkta pārkāpumu.
A. Par pirmo iebildumu – LESD 49. panta pārkāpumu
23.
Ar pirmo iebildumu Komisija apgalvo, ka abi apstrīdētie dekrēti un Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi 27.A–27.C pants – gan atsevišķi, gan kopā – ierobežojot brīvību veikt uzņēmējdarbību, jo tie liedz citās dalībvalstīs reģistrētiem uzņēmumiem veikt Ungārijā darbības, uz kurām attiecas Dekrēts Nr. 404/2021 (1.), vai padara šādu darbību veikšanu mazāk pievilcīgu, un ka šādu ierobežojumu nevar pamatot ar Ungārijas norādītajiem primārajiem vispārējo interešu apsvērumiem (2.).
1.
Par brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojuma esamību
a)
Lietas dalībnieku argumenti
24.
Pirmām kārtām, Komisija prasības pieteikumā izklāsta, kā tā saprot minēto tiesību normu saturu. Pirmkārt, tā norāda, ka Dekrēta Nr. 404/2021 1. panta 2. punktā ir noteiktas oficiālas cenas pieciem pamata būvmateriāliem (proti, tie ir kalibrētās smiltis, kalibrēta grants, kalibrēta smilšaina grants, dabīga smilšaina grants un cements) un paredzēts, ka, ja pārdošanas apjoms pārsniedz šo cenu, attiecīgajam uzņēmumam jāmaksā derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva 90 % apmērā no starpības starp tā faktisko apgrozījumu un apgrozījumu, kas noteikts, pamatojoties uz pārdoto daudzumu un oficiālo cenu. Turklāt Komisija norāda, ka saskaņā ar Dekrēta Nr. 405/2021 1. panta 1., 2. un 2.a punktu Derīgo izrakteņu ieguves uzraudzības iestāde nosaka derīgo izrakteņu ieguves uzņēmumiem pienākumu viena gada laikā uzsākt operatīvo ieguvi vismaz 50 % apmērā no tehniskās ekspluatācijas plānā atļautā maksimālā ieguves apjoma (attiecībā uz plāniem, kas apstiprināti pirms šī dekrēta stāšanās spēkā) vai 100 % apmērā no šī ieguves apjoma (attiecībā uz plāniem, kas apstiprināti pēc minētā dekrēta stāšanās spēkā). Piemērojamo minimālo ieguves apjomu var samazināt tikai ar šīs iestādes izsniegtu atļauju, ja derīgo izrakteņu ieguves uzņēmumam rodas nepārvaramas varas situācija vai pastāv kāds cits pārliecinošs ārējs iemesls. Uzņēmumam, kas neievēro šo minimālo ieguves apjomu, tiktu atņemtas ieguves tiesības, kas tiktu nodotas Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt. (Ungārijas valsts aktīvu pārvaldības sabiedrība), lai tā varētu īstenot īpašumtiesības Ungārijas valsts vārdā. Visbeidzot Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi 27.A–27.C pants ļauj Derīgo izrakteņu ieguves uzraudzības iestādes priekšsēdētājam situācijā, kas attaisno tirgus uzraudzības pasākumu piemērošanu, noteikt pasākumus, kas līdzinās abos apstrīdētajos dekrētos paredzētajiem, pat pēc krīzes stāvokļa beigām un šo dekrētu termiņa beigām. To, ka šīs iestādes priekšsēdētājs neparedzēja šādu pasākumu piemērošanu, lai gan, ņemot vērā inflācijas līmeni Ungārijā, to piemērošanas nosacījumi bija izpildīti, var izskaidrot ar to, ka Ungārijas likumdevējs pagarināja šo dekrētu piemērošanas termiņu, kas sākotnēji bija ierobežots ar Covid‑19 pandēmiju, pielāgojot to kara Ukrainā ilgumam, tādējādi nebija jāizmanto paralēlā procedūra, kas paredzēta Likumā par derīgo izrakteņu ieguvi.
25.
Otrām kārtām, Komisija pauž apsvērumus par šo tiesību normu piemērošanu. Tā it īpaši norāda, ka pirmstiesas procedūras laikā Dekrēta Nr. 404/2021 1. panta 2. punktā noteiktās cenas vienmēr ir bijušas zemākas par visu tajā minēto pamata būvmateriālu tirgus cenām. Turklāt tā arī esot konstatējusi, ka derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva jāmaksā tikai četriem uzņēmumiem no 340 uzņēmumiem, kas Ungārijā darbojas šajā dekrētā noteiktajās nozarēs, un visi šie uzņēmumi, izņemot vienu, pieder citu dalībvalstu uzņēmumiem. Tas atbilst 1,2 % no 340 uzņēmumu kopējā skaita, bet šo četru uzņēmumu daļa būvniecībā izmantojamo izejvielu tirgū ir aptuveni 25 %. Uzņēmumiem, kuriem piemērojams šis dekrēts, ir jāpārdod savi ražojumi par šajā dekrētā noteikto cenu, kas ir daudz zemāka par tirgus cenu. Pretējā gadījumā tiem jāmaksā derīgo izrakteņu ieguves nodeva 90 % apmērā no starpības starp šajā dekrētā noteikto cenu un tirgus cenu. Komisija uzskata, ka praksē tas liegtu šiem uzņēmumiem, atšķirībā no tiem, kuriem nav jāmaksā derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva, sasniegt taisnīgu peļņas daļu un tie būtu spiesti darboties ar zaudējumiem. Dekrēts Nr. 405/2021 šīs sekas pastiprinātu, jo uzņēmumiem, kuriem jāmaksā šī nodeva, būtu jānodrošina šajā dekrētā noteiktais minimālais ieguves apjoms, lai nezaudētu ieguves tiesības, pat ja tie darbojas ar zaudējumiem.
26.
Visbeidzot, trešām kārtām, ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, Komisija secina, ka abi apstrīdētie dekrēti, kā arī Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi 27.A–27.C pants gan atsevišķi, gan kopā ierobežo brīvību veikt uzņēmējdarbību trīs iemeslu dēļ.
27.
Pirmkārt, uzņēmumiem, kuri plāno ienākt Ungārijas tirgū un kuru juridiskā adrese ir dalībvalstī, kas nav Ungārija, šis tiesiskais regulējums var radīt būtiskus šķēršļus to brīvības veikt uzņēmējdarbību un darboties īstenošanā. Proti, minētais tiesiskais regulējums apgrūtinātu šo uzņēmumu piekļuvi tirgum, jo tiem viena gada laikā būtu jāsasniedz Dekrētā Nr. 405/2021 noteiktais derīgo izrakteņu ieguves apjoms, savukārt Dekrēts Nr. 404/2021 ievērojami apgrūtinātu vai pat pilnībā izslēgtu iespējamību gūt peļņu.
28.
Otrkārt, jaunu nosacījumu ieviešana uzņēmumiem, kuri jau darbojas Ungārijas tirgū, saimnieciskās darbības veikšanai padarītu brīvības veikt uzņēmējdarbību izmantošanu mazāk pievilcīgu vai pat neiespējamu, jo peļņa tiktu būtiski ierobežota un šiem uzņēmumiem, iespējams, nāktos darboties ar zaudējumiem, kas savukārt apgrūtinātu vai pat liegtu iespēju veikt ieguldījumus.
29.
Treškārt, saskaņā ar Tiesas judikatūru brīvības veikt uzņēmējdarbību izmantošana principā ir saistīta arī ar brīvību noteikt saimnieciskās darbības, kas tiks izvērsta uzņemošajā dalībvalstī, raksturu un apmērus, kā arī brīvību pēc tam samazināt šīs darbības apjomu (
10
). Savukārt noteikums par minimālo ieguves apjomu liegtu iespēju īstenot šo brīvības veikt uzņēmējdarbību aspektu.
30.
Papildus minētajam, aplūkotais tiesiskais regulējums radītu netiešu diskrimināciju, jo tikai ar vienu izņēmumu tas tiktu piemērots uzņēmumiem, kurus kontrolē citās dalībvalstīs dibināti uzņēmumi. Šo konstatējumu neatspēko apstāklis, ka labvēlīgākā stāvoklī esošu uzņēmēju kategorijā var iekļaut arī citās dalībvalstīs dibinātus uzņēmumus.
31.
Savukārt Ungārija apstrīd visus Komisijas argumentus, būtībā apgalvojot, ka apstrīdētās tiesību normas neesot uzskatāmas ne par brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu, ne par acīmredzamu vai slēptu diskriminācijas formu.
32.
Pirmām kārtām, iebildumu rakstā Ungārija vispirms apstrīd Komisijas pieeju, kurā tā analizē apstrīdētās tiesību normas kopumā un izvērtē to kumulatīvo iedarbību. Pēc tās domām, lai noteiktu, vai šīs tiesību normas ierobežo brīvību veikt uzņēmējdarbību, tās esot jāvērtē atsevišķi, jo tās nevar piemērot kopīgi, kā arī tās nevar radīt kumulatīvu ietekmi. Proti, pirmkārt, Dekrēts Nr. 405/2021 attiecas tikai uz derīgo izrakteņu ieguves uzņēmumiem, kuri šī dekrēta spēkā stāšanās dienā vēl nebija uzsākuši operatīvo ieguvi, nevis uz uzņēmumiem, kuri jau veica ieguves darbības un kuriem saskaņā ar šo dekrētu bija jāmaksā derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva. Otrkārt, Likumā par derīgo izrakteņu ieguvi un abos apstrīdētajos dekrētos neesot paredzētas paralēlas procedūras, jo šajos dekrētos ietvertās tiesību normas ir tieši piemērojamas derīgo izrakteņu ieguves uzņēmumiem, savukārt šī likuma 27.A–27.C pantā ir paredzēta vien iespēja izņēmuma kārtā un uz laiku izdot noteikumus, kurus nav iespējams izvērtēt pēc būtības, jo tie vēl nav pieņemti. Tā arī norāda, ka šie panti tika pieņemti, lai aizstātu minētajos dekrētos ietverto regulējumu. Ja minēto pantu spēkā stāšanās nav izraisījusi attiecīgo dekrētu atcelšanu, tas skaidrojams ar to, ka ārkārtas situācija joprojām ir spēkā.
33.
Otrām kārtām, Ungārija noraida visus argumentus, ar kuriem Komisija pamato brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojuma esamību, pat ja Komisija apstrīdētās tiesību normas analizē katru atsevišķi.
34.
No vienas puses, dalībvalsts apstrīd visus Komisijas izvirzītos argumentus attiecībā uz Dekrētā Nr. 404/2021 paredzēto derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu.
35.
Pirmkārt, attiecībā uz uzņēmumiem, kuri plāno ienākt Ungārijas tirgū, šiem jaunajiem tirgus dalībniekiem nebūtu jāuzliek pienākums maksāt šo nodevu, jo objektīvais nodokļu uzlikšanas kritērijs ir saistīts ar pamatdarbību un neto apgrozījumu 2019. gadā.
36.
Otrkārt, attiecībā uzņēmumiem, kuri jau darbojas Ungārijas tirgū, Ungārija norāda, ka derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva esot fiskāls pasākums un nodokļu uzlikšana esot balstīta uz neitrāliem un objektīviem kritērijiem, proti, 2019. gada neto apgrozījumu, darbības jomu un atsauces cenu. Tādējādi šajā ziņā neesot iespējams pārkāpt brīvību veikt uzņēmējdarbību. Aplūkotais tiesiskais regulējums, lai noteiktu samērīgu nodokļu slogu, sasaistot nodokļu saistības ar apgrozījuma apmēru – kritēriju, kurš Tiesas judikatūrā atzīts par neitrālu nošķiršanas kritēriju un atbilstošu nodokļa maksātāju maksātspējas rādītāju (
11
).
37.
Treškārt, attiecībā uz netiešas diskriminācijas pastāvēšanu tas, ka uzņēmumi, kuriem jāmaksā derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva, galvenokārt ir citu dalībvalstu uzņēmumi, izriet no Ungārijas tirgus specifiskās struktūras, kurā attiecīgajā nozarē spēcīgākie ir ārvalstu uzņēmumi. Šajā ziņā izskatāmā lieta esot salīdzināma ar lietām, kurās taisīti spriedumi Vodafone Magyarország un Tesco‑Global Áruházak (
12
). Proti, Ungārija apgalvo, ka Dekrēts Nr. 404/2021 attiecas uz uzņēmējiem, kuriem ir vislielākā ietekme uz būvniecībā izmantojamo izejvielu un pamata būvmateriālu cenu līmeni, vai kuriem ir dominējoša tirgus daļa un pietiekama tirgus spēja, lai uzturētu pārdodamo ražojumu cenas mākslīgi augstā līmenī.
38.
No otras puses, attiecībā uz noteikumiem, kuri izriet no Dekrēta Nr. 405/2021 un paredz minimālo ražošanas apjomu, šī dalībvalsts norāda, ka valsts tiesību aktos jau iepriekš bija ietverti noteikumi, kuru mērķis bija nodrošināt valsts izejvielu vajadzību apmierināšanu, un ka prasības attiecībā uz iegūstamo derīgo izrakteņu minimālo apjomu un ar to saistīto ieguves grafiku ir objektīvas normas, kas bez izšķirības ir piemērojamas visiem uzņēmumiem, kuri vēl nav uzsākuši operatīvo ieguvi ieguves vietā vai kuriem ir vismaz 5000000 m3 iegūstamo derīgo izrakteņu. Lai gan šie noteikumi, salīdzinājumā ar iepriekš spēkā esošajiem, šķiet stingrāki, tie tiek piemēroti visiem uzņēmumiem bez izšķirības. Attiecībā uz uzņēmēju brīvību noteikt vai pat samazināt saimnieciskās darbības apjomu uzņemošajā dalībvalstī jānorāda, ka spriedums AGET Iraklis, uz kuru atsaucas Komisija, iekļaujas citā kontekstā nekā šī lieta, tādēļ no tā nevar izdarīt vispārīgu secinājumu, ka dalībvalstis savas kompetences ietvaros nevar veikt pasākumus, kas var ietekmēt uzņēmumu saimnieciskās darbības apjomu. Pretējā gadījumā varētu apšaubīt jebkuru dalībvalsts nodokļu pasākumu.
39.
Analizējot apstrīdēto tiesību normu ietekmi, Komisija atbildes rakstā, pirmkārt, būtībā iebilst pret Ungārijas nostāju, ka abu apstrīdēto dekrētu ietekme nav uzskatāma par kumulatīvu. No Dekrēta Nr. 405/2021 1. panta 2. un 2.a punkta izriet, ka uzņēmumiem, kas jau veic derīgo izrakteņu ieguvi, ir pienākums sasniegt noteiktu minimālo ieguves apjomu un ka šī apjoma samazināšana ir pieļaujama tikai tad, ja tiek ievēroti šajā dekrētā paredzētie nosacījumi. Otrkārt, attiecībā uz netiešas diskriminācijas esamību tā norāda, ka Ungārijas minētie spriedumi Vodafone Magyarország un Tesco‑Global Áruházak attiecas uz progresīvajiem apgrozījuma nodokļiem, savukārt šajā lietā aplūkotā derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva neesot ne apgrozījuma nodoklis, ne progresīvais nodoklis. Īsāk sakot, lai gan pasākuma piemērošanas joma nav noteikta, balstoties uz formālu nošķīrumu pēc valstspiederības vai uzņēmējdarbības veikšanas vietas, tai acīmredzami piemītot diskriminējošas vai aizsargājošas iezīmes, un tādēļ tā neesot saderīga ar pamatbrīvībām.
40.
Ungārija atbildes rakstā uz repliku attiecībā uz abu apstrīdēto dekrētu kumulatīvo ietekmi vispirms apgalvo, ka Komisijas sniegtā 1. panta 2. punkta un 2.a punkta interpretācija esot kļūdaina, ciktāl šis pants attiecas uz derīgo izrakteņu ieguves uzņēmumiem, kas uzsāk operatīvo ieguvi. Tomēr tā atzīst, ka, ņemot vērā šo dekrētu formulējumu, principā nav izslēgts, ka derīgo izrakteņu ieguves uzņēmums, kurš jau darbojas tirgū, bet uzsāk ieguvi jaunā ieguves vietā, var ietilpt šo dekrētu piemērošanas jomā. Tomēr šī dalībvalsts apgalvo, ka Ungārijas tirgus apstākļos to neesot reāli izpildīt, jo uzņēmumiem, kuri maksā derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu, pašlaik neesot nevienas ieguves vietas, uz kurām būtu attiecināms Dekrēts Nr. 405/2021. Turklāt, pat ja derīgo izrakteņu ieguves uzņēmums, kurš maksā šo nodevu, iesniegtu pieteikumu par jaunas ieguves vietas izveidi, prasība par minimālo ieguves apjomu attiektos tikai uz šo jauno ieguves vietu.
41.
Otrkārt, Ungārija apgalvo, ka derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva esot mainīgs nodoklis, kas atkarīgs no apgrozījuma līmeņa, jo, ņemot vērā apgrozījuma robežvērtību, daži uzņēmumi tiek aplikti ar šo nodokli, bet citi – ne. Pieņemot, ka nodeva nav progresīva, dažas spriedumos Vodafone Magyarország un Tesco‑Global Áruházak izklāstītas atziņas var būt piemērojamas arī izskatāmajā lietā, īpaši atziņa, saskaņā ar kuru apgrozījums tiek uzskatīts par atbilstošu nodokļa maksātāja maksātspējas rādītāju. Tā kā nav neviena tiesas nolēmuma, kas liegtu izmantot šo rādītāju mainīga nodokļa, kura apmērs ir atkarīgs no apgrozījuma līmeņa, gadījumā, minētais rādītājs var tikt izmantots kā šāda nodokļa bāze. Visbeidzot, Direktīvā (ES) 2022/2523 (
13
) esot paredzēts nodoklis, kas līdzinās derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevai un kas tiek piemērots uzņēmumiem, kuru apgrozījums, aprēķināts, ņemot vērā četrus finanšu gadus pirms attiecīgā finanšu gada, pārsniedz noteiktu ikgadējo apjomu.
b)
Izvērtējums
42.
Ar pirmo iebildumu Komisija būtībā apgalvo, ka Ungārija, pieņemot tiesību normas, kas ierobežo citā dalībvalstī reģistrētiem uzņēmumiem iespēju Ungārijā sākt vai turpināt šajās tiesību normās minēto darbību, proti, derīgo izrakteņu ieguvi, neesot izpildījusi LESD 49. pantā paredzētos pienākumus.
43.
Konkrētāk, pirmkārt, pēc Komisijas domām, abi apstrīdētie dekrēti, kas attiecīgi nosaka pienākumu maksāt derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu un sasniegt noteiktu minimālo ieguves apjomu, gan atsevišķi, gan kopā pārkāpj LESD 49. pantu, ciktāl uzņēmumiem, kuriem ir pienākums maksāt šo nodevu un kurus gandrīz visus kontrolē citās dalībvalstīs dibināti uzņēmumi, nākas vai nu pārdot savus ražojumus par cenu, kas ir zemāka par tirgus cenu, vai arī maksāt attiecīgo nodevu, kas atšķirībā no uzņēmumiem, kuriem nav pienākuma maksāt šo nodevu, būtiski samazina to peļņu vai pat liek tiem darboties ar zaudējumiem; šo ietekmi pastiprina prasība sasniegt noteiktu minimālo ieguves apjomu. Otrkārt, Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi normas būtībā ļauj Derīgo izrakteņu ieguves uzraudzības iestādes priekšsēdētājam piemērot pasākumus, kas ir līdzīgi šajos abos dekrētos paredzētajiem, un tādējādi ierobežot brīvību veikt uzņēmējdarbību.
44.
Šajā ziņā norādīšu, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru par “brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumiem” LESD 49. panta izpratnē ir uzskatāmi visi pasākumi, kas aizliedz, kavē vai padara mazāk pievilcīgu šīs brīvības izmantošanu (
14
). Turklāt brīvība veikt uzņēmējdarbību ietver pienākumu nodrošināt vienlīdzīgu attieksmi, kas aizliedz ne tikai atklātu diskrimināciju, kuras pamatā ir sabiedrības juridiskā adrese, bet arī visas slēptās diskriminācijas formas, kas, piemērojot citus nošķiršanas kritērijus, rada tādu pašu rezultātu (
15
).
45.
Ņemot vērā šos principus, ir jāpārbauda, vai, pirmkārt, abi apstrīdētie dekrēti un, otrkārt, Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi 27.A–27.C pants ierobežo brīvību veikt uzņēmējdarbību.
1) Par abiem apstrīdētajiem dekrētiem
46.
Vispirms jāpārbauda, vai abi apstrīdētie dekrēti ir jāizvērtē, ņemot vērā to kopējo ietekmi, kā apgalvo Komisija, vai arī atsevišķi, kā apgalvo Ungārija. Atgādinājumam: lai gan Komisija norāda, ka pienākums maksāt derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu un pienākums sasniegt minimālo ieguves apjomu ierobežo brīvību veikt uzņēmējdarbību “gan atsevišķi, gan kopā”, tās kritika šajā ziņā galvenokārt ir vērsta pret to kumulatīvo ietekmi (
16
).
47.
Lai gan lietas dalībnieki ir vienisprātis, ka šo abu dekrētu piemērošanas joma ratione materiae daļēji pārklājas (proti, attiecībā uz minerālresursu ieguvi), to nostājas atšķiras jautājumā par to piemērošanas jomu ratione personae, proti, par to, vai ir pieļaujams tos kumulatīvi piemērot vieniem un tiem pašiem uzņēmumiem. Tādēļ ir jāizvērtē, vai minētos dekrētus var piemērot kopīgi, proti, vai uzņēmumam, kuram saskaņā ar Dekrētu Nr. 404/2021 ir jāmaksā derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva, var uzlikt arī pienākumu sasniegt Dekrētā Nr. 405/2021 noteiktu minimālo ieguves apjomu.
48.
Šajā ziņā vispirms norādīšu, ka no Dekrēta Nr. 405/2021 1. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta izriet, ka šajā dekrētā pienākums sasniegt noteiktu minimālo ieguves apjomu ir uzlikts tikai tiem derīgo izrakteņu ieguves uzņēmumiem, kuriem jau bija izstrādāts tehniskās ekspluatācijas plāns operatīvās ieguves uzsākšanai, bet šī dekrēta spēkā stāšanās dienā šī ieguve vēl nebija “uzsākta”. Tomēr šiem jaunajiem uzņēmumiem pēc definīcijas nav pienākuma maksāt derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu Dekrēta Nr. 404/2021 izpratnē, jo saskaņā ar šī dekrēta 1. panta 1. punktu minēto nodevu maksā tikai uzņēmumi, pamatojoties uz to veikto pamatdarbību un to apgrozījumu 2019. gadā.
49.
Turpinot, neuzskatu, ka šo konstatējumu var atspēkot Komisijas izvirzītais arguments, ka Dekrēta Nr. 405/2021 1. panta 2. un 2.a punkts, kuros paredzēti ieguves apjoma samazināšanas nosacījumi, attiecas uz “derīgo izrakteņu ieguves uzņēmumu, kas veic operatīvo ieguvi”, un tātad ne tikai uz uzņēmumiem, kas uzsāk ieguves darbības. Šāda interpretācija, kā apgalvo Ungārija, būtu pretrunā citām tiesību normām, proti, pirmkārt, minētā dekrēta 1. panta 2. punkta otrajam teikumam, kas paredz, ka “pieteikumu par ieguves apjoma samazināšanu ieguves uzņēmums var iesniegt” termiņā, kas noteikts šī dekrēta 1. panta 1. punktā, kas attiecas uz jaunas operatīvās ieguves “uzsākšanu”, un, otrkārt, minētā dekrēta 1. panta 2. punktam, kas arī attiecas tikai uz derīgo izrakteņu ieguves uzņēmumiem, kuri uzsāk šādu ieguvi.
50.
Šādos apstākļos uzskatu, ka Komisija, kurai ir jāpierāda apgalvotais pārkāpums un tādējādi jāsniedz Tiesai vajadzīgā informācija, lai Tiesa varētu pārbaudīt, vai pastāv attiecīgais pārkāpums (
17
), nav izpildījusi pienākumu sniegt pierādījumus par iespēju piemērot abus apstrīdētos dekrētus kumulatīvi (
18
). Tādēļ, izskatot šo prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi, tie ir jāvērtē atsevišķi.
i) Par pienākumu maksāt derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu saskaņā ar Dekrētu Nr. 404/2021
51.
Pirmām kārtām, Komisija attiecībā uz Dekrētā Nr. 404/2021 paredzēto pienākumu maksāt derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu norāda, – un Ungārija to nenoliedz, – pirmkārt, ka šī dekrēta 1. panta 2. punktā noteiktās cenas vienmēr ir bijušas zemākas par visu tajā minēto pamata būvmateriālu tirgus cenām, un, otrkārt, ka no 340 uzņēmumiem, kas Ungārijā darbojas attiecīgajā nozarē, tikai četri atbilst nosacījumiem, saskaņā ar kuriem tiem ir jāmaksā derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva, jo trīs no šiem četriem uzņēmumiem pieder citas dalībvalsts uzņēmumam. Turklāt šo četru uzņēmumu tirgus daļa šo materiālu tirgū esot aptuveni 25 %.
52.
Pamatojoties uz šiem konstatējumiem, Komisija, pirmkārt, norāda, ka to uzņēmumu peļņa, kuriem ir pienākums maksāt šo nodevu, ņemot vērā attiecīgo tiesību normu sekas, ir būtiski ierobežota un pastāv iespēja, ka tiem var nākties darboties ar zaudējumiem; tas savukārt varētu būtiski apgrūtināt vai pat liegt iespēju veikt ieguldījumus gan uzņēmumiem, kuri plāno ienākt Ungārijas tirgū, gan uzņēmumiem, kuri tajā jau darbojas. Otrkārt, Dekrēts Nr. 404/2021 radot netiešu diskrimināciju, jo tas viena izņēmuma dēļ vien attiektos uz uzņēmumiem, kurus kontrolē citās dalībvalstīs dibināti uzņēmumi.
53.
Ungārija atbild, ka brīvību veikt uzņēmējdarbību neesot iespējams pārkāpt, jo derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevas ir fiskāls pasākums, kas balstīts uz neitrāliem kritērijiem, piemēram, it īpaši apgrozījumu, un tas, ka attiecīgos uzņēmumus kontrolē citu dalībvalstu uzņēmumi, izriet no Ungārijas tirgus īpašās struktūras, kurā spēcīgākie uzņēmumi ir ārvalstu uzņēmumi, kā Tiesa atzina lietās Vodafone Magyarország un Tesco‑Global Áruházak.
54.
Šajā ziņā norādīšu, ka lietās, kurās pasludināti šie spriedumi, tika piemērots progresīvais nodoklis, kura pamatā ir apgrozījums (
19
). Tomēr, kā rakstveida apsvērumos norāda Komisija, derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevai nav progresīva rakstura un it īpaši to nenosaka, balstoties uz apgrozījumu, jo apgrozījums tiek izmantots nevis nodevas bāzes noteikšanai, bet vienīgi, lai identificētu uzņēmumus, kuriem ir pienākums to maksāt. Turklāt minētā nodeva, kas principā tika ieviesta 2021. gadā uz noteiktu laikposmu, proti, uz Covid‑19 pandēmijas laiku, ir balstīta uz “iesaldētu” apgrozījumu, proti, šajā gadījumā – 2019. gada apgrozījuma datiem, lai gan uzņēmumiem, kuriem bija pienākums maksāt šo nodevu, šis pienākums bija spēkā vismaz līdz 2024. gada 23. februārim, kad tika iesniegta šī prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi.
55.
Tādējādi tik ilgi, kamēr saglabājas šīs nodevas sekas, derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva joprojām ir un paliek vērsta pret tiem pašiem četriem uzņēmumiem, no kuriem trīs kontrolē uzņēmums, kas dibināts citā dalībvalstī, pat ja šo uzņēmumu attiecīgais apgrozījums vairs nesasniedz 3 miljardu HUF (aptuveni 9,2 miljoni EUR) robežvērtību. Turpretim uzņēmumiem, kuru apgrozījums šo robežvērtību sasniedza pēc 2019. gada, nebūtu jāmaksā šī nodeva. Tomēr Komisija apgalvo, – un Ungārija to neapstrīd –, ka uzņēmumi, kuri to nemaksā, galvenokārt pieder Ungārijas fiziskām vai juridiskām personām.
56.
Šajā ziņā uzskatu, ka derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva, ņemot vērā pazīmes, kas minētas šo secinājumu divos iepriekšējos punktos, ir uzskatāma par netiešu diskrimināciju, kas ir aizliegta ar LESD 49. pantu. Proti, Tiesa ir nospriedusi, ka obligāts nodoklis, kas paredz šķietami objektīvu diferenciācijas kritēriju, bet kas, ņemot vērā tā īpašības, vairumā gadījumu nostāda nelabvēlīgā situācijā sabiedrības, kuru juridiskā adrese ir citā dalībvalstī un kuras ir salīdzināmā situācijā ar sabiedrībām, kuru juridiskā adrese ir nodokļa piemērošanas dalībvalstī, rada netiešu diskrimināciju sabiedrību juridiskās adreses dēļ (
20
).
57.
Turklāt, tā kā šīs nodevas apmērs ir 90 %, proti, tā attiecas gandrīz uz visu starpību starp noteiktu pamata būvmateriālu pārdošanas cenu un atsauces cenu, kura, kā zināms, ir zemāka par tirgus cenu, šķiet, ka šī nodeva padara brīvības veikt uzņēmējdarbību izmantošanu mazāk pievilcīgu vai pat neiespējamu, jo tā var kavēt to uzņēmumu ieguldījumu atdevi, kuriem ir pienākums to maksāt (
21
).
58.
Līdz ar to Dekrēta Nr. 404/2021 tiesību normas, manuprāt, ir gan netieša diskriminācija, gan brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums LESD 49. panta izpratnē.
ii) Par Dekrētā Nr. 405/2021 paredzēto pienākumu sasniegt noteiktu minimālo ieguves apjomu
59.
Otrām kārtām, jāizvērtē, vai pienākumu sasniegt Dekrētā Nr. 405/2021 paredzēto minimālo ieguves apjomu, aplūkojot to atsevišķi – proti, neņemot vērā sekas, ko radītu tā piemērošana kopā ar derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu–, var uzskatīt par brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu.
60.
Manuprāt, šajā gadījumā tas tā nav.
61.
Vispirms attiecībā uz uzņēmumiem, kuri jau darbojas
Ungārijas tirgū, Komisija vairākkārt apraksta šī dekrēta sekas, uzsverot, ka saskaņā ar to uzņēmumiem, kuriem tas ir piemērojams, ir jāsaglabā minimālais ieguves apjoms, pat
ja tiem var nākties darboties ar zaudējumiem, kas nozīmē, ka tiem ir jāmaksā derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva. Tomēr, ciktāl nav pierādīts, ka šie abi pienākumi jāpilda vienam un tam pašam uzņēmumam, šis pēdējais apstāklis, šķiet, nav pierādīts.
62.
Turpinot, attiecībā uz uzņēmumiem, kuri plāno sākt ieguvi Ungārijā, proti, vienīgajiem uzņēmumiem, uz kuriem, manuprāt, nepārprotami attiecas Dekrēts Nr. 405/2021, šī iestāde vispārīgi norāda tikai, ka attiecīgais tiesiskais regulējums apgrūtina piekļuvi Ungārijas tirgum. Tomēr, lai arī šajā dekrētā noteiktais ieguves apjoms minētajiem uzņēmumiem jāsasniedz viena gada laikā, šī prasība ir piemērojama visiem jaunajiem (gan iekšzemes, gan citu valstu) tirgus dalībniekiem, kas de facto izslēdz jebkādu brīvības veikt uzņēmējdarbību pārkāpumu. Jebkurā gadījumā norādīšu: Komisija nav sniegusi nekādus pierādījumus tam, ka pienākums sasniegt noteiktu minimālo ieguves apjomu attiecas galvenokārt uz citu dalībvalstu uzņēmumiem.
63.
Visbeidzot Komisija atsaucas uz spriedumu AGET Iraklis, kas, ciktāl tas skar brīvību samazināt darbības apjomu uzņemošajā dalībvalstī, manuprāt, attiecas galvenokārt uz uzņēmumiem, kuri jau darbojas šīs dalībvalsts tirgū. Turklāt šis spriedums ir pieņemts īpašos apstākļos, jo tas attiecas uz valsts tiesisko regulējumu, ar kuru administratīvajai iestādei tika piešķirtas pilnvaras iebilst pret kolektīvo atlaišanu Grieķijas uzņēmumā, kuru kontrolēja Francijas daudznacionāla grupa, pamatojoties uz darba tirgus apstākļu, attiecīgā uzņēmuma stāvokļa un valsts ekonomikas interešu izvērtējumu. Tomēr nevar neņemt vērā, ka Dekrēts Nr. 405/2021 ir piemērojams atšķirīgos tiesiskajos apstākļos, jo tas tikai groza likumu, kurā jau iepriekš bija paredzētas normas, kuru mērķis bija nodrošināt Ungārijas izejvielu pieprasījumu apmierināšanu. Pretējā gadījumā jebkuru nodokļu pasākumu, kas ir dalībvalsts ekskluzīvā kompetencē, piemēram, tādu minerālresursu apsaimniekošana, kas nav neierobežoti aktīvi un atrodas valsts ekskluzīvā īpašumā, potenciāli varētu apstrīdēt, jo tas varētu nelabvēlīgi ietekmēt uzņēmējdarbības veikšanas nosacījumu pievilcību.
64.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, Komisija, manuprāt, nav pierādījusi, kā pienākums nodrošināt minimālu derīgo izrakteņu ieguves apjomu var veidot brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu LESD 49. panta izpratnē.
2) Par Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi 27.A–27.C pantu
65.
Visbeidzot, trešām kārtām, jānorāda, ka attiecībā uz Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi 27.A–27.C pantu Komisija vienīgi apgalvo, ka tajos ir ietverti “līdzīgi pasākumi” tiem, kas paredzēti abos apstrīdētajos dekrētos.
66.
Šajā ziņā jākonstatē, ka šajos pantos paredzēts tikai vispārējs regulējums, ko konkretizē dekrēti, kurus vajadzības gadījumā izdod Derīgo izrakteņu ieguves uzraudzības iestādes priekšsēdētājs. Tomēr no lietas dalībnieku procesuālajiem rakstiem izriet, ka minētie panti līdz šim nav tikuši piemēroti.
67.
Jāatzīst, ka šajos pantos paredzētā kārtība lielā mērā ir līdzīga tai, kas paredzēta abos apstrīdētajos dekrētos. Tomēr, tā kā Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi 27.C pantā atsauces cenas nav noteiktas, atšķirībā no Dekrēta Nr. 404/2021 nevar konstatēt, ka tās būtu zemākas par tirgus cenām. Tāpat atšķirībā no minētā dekrēta šis 27.C pants neparedz, ka to uzņēmumu identificēšanai, kuriem jāmaksā derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva, netiek izmantots attiecīgajā taksācijas gadā gūtais apgrozījums, bet gan atsaucas uz apgrozījumu “otrajā taksācijas gadā pirms situācijas, kas pamato tirgus uzraudzības pasākuma piemērošanu”, tādējādi attiecīgo uzņēmumu loks var mainīties laika gaitā.
68.
Tādējādi var secināt, ka ar Dekrētu Nr. 404/2021 konstatētā brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojuma sekas attiecīgā gadījumā var netieši ietekmēt Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi 27.A–27.C pantu, ja nākotnē tie tiktu īstenoti, pārņemot minētā dekrēta strīdīgos aspektus. Savukārt pienākumu neizpildi attiecībā uz šiem pantiem šobrīd nevar konstatēt.
69.
Lai gan Tiesa – kā to norāda Komisija – ir nospriedusi, ka pat ja praksē dalībvalsts iestādes nepiemēro Savienības tiesībām pretrunā esošu valsts tiesību normu, tiesiskā drošība tomēr prasa šo normu grozīt (
22
). Tomēr šajā judikatūrā ir prasīts konstatēt šīs tiesību normas nesaderību ar Savienības tiesībām, [bet] tas tā nav 27.A–27.C panta gadījumā.
70.
Ņemot vērā iepriekš minēto, ierosinu secināt, ka brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojuma esamību Komisija ir pierādījusi tikai attiecībā uz pienākumu maksāt derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu saskaņā ar Dekrētu Nr. 404/2021. Tādējādi jāizvērtē, vai šāds ierobežojums tomēr var būt pamatots.
2.
Par brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojuma iespējamo pamatojumu
a)
Lietas dalībnieku argumenti
71.
Komisija prasības pieteikumā norāda, ka Ungārija atbildē uz argumentēto atzinumu ir atsaukusies uz vairākiem primāriem vispārējo interešu apsvērumiem. Attiecībā uz šajā lietā aplūkoto Dekrētu Nr. 404/2021 Ungārija minēja šādus iemeslus: ekonomikas atveseļošana, valsts ekonomikas un tās galveno nozaru aizsardzība (turpmāk tekstā kopā – “ekonomikas atveseļošana”); apgādes drošība; mājokļu celtniecības programmas saglabāšana un nodrošināšana; nepieciešamība apkarot tirgus darbības traucējumus un godīgas tirdzniecības saglabāšana; negodīgas cenu noteikšanas prakses novēršana; pakalpojumu saņēmēju aizsardzība (
23
).
72.
Pirmām kārtām, attiecībā uz ekonomikas atveseļošanu Komisija norāda, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru šādus ekonomiskos mērķus nevar uzskatīt par primāriem vispārējo interešu apsvērumiem, kas varētu attaisnot brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu, pat ārkārtas situācijā, piemēram, ekonomikas atveseļošanas atbalstam pēc Covid‑19 pandēmijas.
73.
Otrām kārtām, attiecībā uz trim mērķiem, proti, mājokļu celtniecības programmas saglabāšanu un nodrošināšanu, nepieciešamību novērst tirgus darbības traucējumus un negodīgas cenu noteikšanas prakses apkarošanu, Komisija uzskata, ka šie mērķi ietver neskaidrus jēdzienus, kurus ir grūti nošķirt no iepriekš minētajiem ekonomiskajiem mērķiem. Proti, attiecībā uz šiem mērķiem Ungārija vienīgi vispārīgi norāda uz nelabvēlīgām tirgus norisēm Covid‑19 pandēmijas dēļ un pamata būvmateriālu trūkumu Ungārijas tirgū (
24
).
74.
Visbeidzot, trešām kārtām, Komisija atzīst, ka teorētiski, gan apgādes drošība, no vienas puses, gan patērētāju un pakalpojumu saņēmēju aizsardzība, no otras puses, ir Savienības tiesību aktos atzīti primāri vispārējo interešu apsvērumi. Tādēļ, ņemot vērā šos abus mērķus, tā ierosina izvērtēt, vai Dekrētā Nr. 404/2021 paredzētā derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva ir piemērota šo mērķu sasniegšanai un vai to var uzskatīt par samērīgu.
75.
Pirmkārt, attiecībā uz apgādes drošību Komisija norāda, ka, lai gan Tiesa ir nospriedusi, ka atsaukties uz šo mērķi var tikai tādu reālu un pietiekami nopietnu apdraudējumu gadījumā, kas ietekmē sabiedrības pamatintereses, tā ir arī atzinusi, ka mērķis nodrošināt apgādes drošību būvniecības nozarē, it īpaši vietējā līmenī, ciktāl tas attiecas uz noteiktām pamatizejvielām, proti, granti, smilti un mālu, kas iegūtas no izrakteņu ieguves darbībām, ir “sabiedrības pamatintereses” (
25
).
76.
Vispirms Ungārija neesot pierādījusi, ka šajā lietā pastāv reāls un pietiekami nopietns apdraudējums apgādes ar attiecīgajiem ražojumiem jomā. Pat ja ieguves līmenis šajā dalībvalstī būtu nepietiekams, nekas neliegtu šos ražojumus importēt, lai kompensētu iespējamos ražošanas zudumus Ungārijā (
26
). Turklāt Ungārijas valdība arī neesot ierobežojusi šo ražojumu eksportu.
77.
Turpinot, attiecīgais tiesiskais regulējums esot acīmredzami nepiemērots, lai nodrošinātu apgādes drošību, jo, uzliekot ražotājiem pienākumu pārdot savus ražojumus par cenām, kas ir zemākas par tirgus cenām (un tādējādi pat ar zaudējumiem), tiktu apdraudēta attiecīgo uzņēmumu ilgtermiņa finansiālā stabilitāte, un tas varētu mudināt tos izbeigt savu darbību Ungārijas tirgū. Pat pieņemot, ka oficiālā cenu noteikšana uzlabo apgādes drošību, tomēr uz 75 % no produkcijas šī prasība neattiektos, kas esot vēl viens pierādījums tam, ka šis tiesiskais regulējums nav piemērots izvirzītā mērķa sasniegšanai.
78.
Turklāt atbildē uz argumentēto atzinumu Ungārija, pirmkārt, norādīja, ka minētais regulējums esot veicinājis būvniecībā izmantojamo izejvielu un pamata būvmateriālu cenu līmeņa stabilizāciju un ka līdz 2021. gada rudenim šīs cenas esot pat samazinājušās par aptuveni 10 %. Tomēr Ungārijas iestādes ne tikai nav pamatojušas šo apgalvojumu, bet saskaņā ar Centrālās statistikas pārvaldes rīcībā esošajiem datiem attiecīgo ražojumu cenu indeksi liecina par diezgan pastāvīgu cenu pieaugumu līdz pat 2023. gadam. Turklāt Komisija uzskata, ka Dekrēta Nr. 404/2021 ietekmi uz pamata būvmateriālu cenu līmeni nav iespējams noteikt, jo šis dekrēts attiecas tikai uz 25 % no attiecīgo ražojumu tirgus. Otrkārt, Ungārija apgalvojot, ka minēto materiālu un izejvielu ieguve 2020. gada pirmajā pusgadā esot ievērojami samazinājusies un 2021. gada otrajā pusgadā esot vērojama ražošanas pieauguma tendence, kas esot šī tiesiskā regulējuma sekas. Tomēr Komisija uzskata, ka, ņemot vērā Centrālās statistikas pārvaldes sniegtos datus, nav pierādīts, ka attiecīgā Ungārijas tiesiskā regulējuma pieņemšana būtu izraisījusi ražošanas apjoma pieaugumu būvniecības nozarē vai šo materiālu ieguves apjoma palielināšanos.
79.
Visbeidzot, attiecībā uz samērīgumu Ungārija neesot paskaidrojusi, kāpēc apgādes drošību nav iespējams nodrošināt ar pasākumiem, kas mazāk ierobežo brīvību veikt uzņēmējdarbību, piemēram, ar tirgus situācijas uzraudzību vai rezervju veidošanu valsts līmenī vai atsevišķu uzņēmumu līmenī.
80.
Otrkārt, attiecībā uz pakalpojumu saņēmēju aizsardzību Komisija prasības pieteikumā norāda, ka Ungārija ir paudusi viedokli, ka to uzņēmumu ietekme tirgū, kuriem jāmaksā derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva, ir būtisks kritērijs attiecīgo pasākumu piemērotības un samērīguma izvērtējumā, kā arī to, ka tādi šīs nodevas piemērošanas nosacījumi kā neto apgrozījuma robežvērtība ir vērsti uz uzņēmumiem, kuriem ir pietiekama ietekme tirgū, lai tie varētu ierobežot ražošanu un uzturēt mākslīgi augstas pārdošanas cenas.
81.
Šajā ziņā Komisija vispirms norāda, ka, ja derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevas patiesais mērķis ir nepieļaut negaidītu papildu peļņu, ir grūti saprast, kāpēc šī nodeva skar tikai nelielu skaitu šīs nozares uzņēmumu.
82.
Turpinājumā Ungārija neesot pierādījusi, ka “lielajiem uzņēmumiem” ir tik liela ietekme tirgū, ka tie var izkropļot tirgus apstākļus. Šīs dalībvalsts aprakstītās tirgu izkropļojošās sekas, piemēram, negodīga tarifu noteikšanas prakse, esot salīdzināma ar dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu LESD 102. panta izpratnē, un attiecīgā gadījumā tām būtu jāpiemēro konkurences tiesību normas. Uzņēmuma apgrozījums neesot pietiekams pierādījums nedz dominējoša stāvokļa esamībai, nedz lielas peļņas gūšanai. Šajā ziņā Ungārijas konkurences iestādē esot ierosinātas procedūras pret attiecīgās nozares uzņēmumiem. Tā kā minētā iestāde var noteikt pasākumus pret uzņēmumiem, kas piemēro pārmērīgi augstas cenas, kaitējot patērētājiem, šajā lietā aplūkotā tiesiskā regulējuma nepieciešamība, piemērotība un samērīgums, pēc Komisijas domām, esot acīmredzami apšaubāmi.
83.
Visbeidzot Komisija uzsver, ka Dekrēts Nr. 404/2021 nav piemērojams tikai dažiem uzņēmumiem, kuriem ir pienākums maksāt šo nodevu, jo tā 1. panta 3. punktā visiem tirgus dalībniekiem ir noteikts pienākums gūt “samērīgu peļņu”. Saskaņā ar šī dekrēta 1. panta 4. punktu, ja pārdevējs, kas nav minētās nodevas maksātājs, īsteno cenu politiku, kuras mērķis ir gūt nesamērīgu peļņu, valsts nodokļu un muitas iestādes var sākt administratīvu procedūru nodokļu jomā. Tādējādi šī tiesību norma mērķa novērst nesamērīgu peļņu sasniegšanai paredz mazāk ierobežojošu pasākumu par minētās nodevas noteikšanu. Ungārijas iestādes neesot paskaidrojušas, kāpēc šī pasākuma piemērošana visiem tirgus dalībniekiem nav pietiekama. Peļņas aplikšana ar nodokli ir mazāk ierobežojošs pasākums nekā pienākums ievērot cenu līmeni, kas ir būtiski zemāks par tirgus cenām un ražošanas izmaksām.
84.
Savukārt Ungārija, apstrīdot, ka no Dekrēta Nr. 404/2021 izriet brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums, piebilst, ka, pat pieņemot šāda ierobežojuma esamību, tas esot attaisnojams ar leģitīmiem vispārējo interešu mērķiem. Precīzāk – iebildumu rakstā tā apstrīd Komisijas vērtējumu, ka minētie iemesli attiecas tikai uz ekonomiskiem mērķiem un tādēļ nav uzskatāmi par primāriem vispārējo interešu apsvērumiem. Gluži pretēji, šo pasākumu mērķis esot tieši vērsts uz sabiedrības, patērētāju un pakalpojumu lietotāju interešu aizsardzību, nodrošinot, pirmkārt, pietiekamu izejvielu pieejamību būvniecības nozarei un, otrkārt, samērīgas cenas, balstoties uz godīgu un neļaunprātīgu cenu noteikšanas praksi.
85.
Covid‑19 pandēmijas izraisītās negatīvās ekonomiskās sekas laikposmā no 2020. līdz 2021. gadam esot saasinājušās atsevišķu tirgus dalībnieku īstenotās tirdzniecības politikas dēļ. Derīgo izrakteņu ieguves ražojumu cenas pēdējo piecu gadu laikā esot palielinājušās vidēji par 20 %. Tajā pašā laikposmā lielākie uzņēmumi, kas nodarbojas ar smilšainas grants ieguvi, esot ne tikai ievērojami palielinājuši savu apgrozījumu, bet arī peļņu pēc nodokļu nomaksas. Tādējādi tie esot guvuši papildu peļņu, izmantojot īpaši lielo pieprasījumu, ko radījuši citi būvniecības ķēdes dalībnieki.
86.
Šādos apstākļos Ungārija attiecībā uz Dekrētu Nr. 404/2021 apgalvo, ka apgrozījuma kritērija izvēle nozīmē, ka derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevas maksātāji ir uzņēmumi ar pietiekamu ietekmi tirgū, lai saglabātu pārdodamo ražojumu cenas mākslīgi augstā līmenī. Šim tiesiskajam regulējumam tostarp esot divi mērķi, kas it īpaši attiecas uz apgādes drošības nodrošināšanu un pakalpojumu saņēmēju aizsardzību.
87.
Pirmkārt, Ungārija uzskata, ka apgādes drošību būvniecības nozarē var uzskatīt par sabiedrības pamatinteresēm (
27
). Tomēr neesot jāsniedz pierādījumi par attiecīgo ražojumu trūkumu Ungārijas tirgū, kā to prasa Komisija, jo par leģitīmu mērķi var uzskatīt arī apgādes drošības apdraudējuma iespējamību, ja pastāv norādes, ka apgādes drošība būvniecības nozarē varētu būt apdraudēta. Dalībvalstīm būtu jābūt iespējai veikt atbilstošus preventīvus un samērīgus pasākumus.
88.
Attiecībā uz Komisijas argumentiem, ka Dekrēts Nr. 404/2021 esot acīmredzami nepiemērots apgādes drošības nodrošināšanai, Ungārija norāda, ka saskaņā ar šī dekrēta 1. panta 3. punktu pat tiem uzņēmumiem, kuriem nav jāmaksā derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva (kas ir atbildīgi par 75 % no kopējā ražošanas apjoma), ir pienākums ņemt vērā minētajā dekrētā noteikto cenu līmeni un censties sasniegt “samērīgu peļņu”.
89.
Otrkārt, Ungārija attiecībā uz pakalpojumu saņēmēju aizsardzību norāda, ka tirgus cenu regulēšanas mehānisms lielajiem uzņēmumiem paredz pienākumu maksāt derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu, savukārt mazajiem uzņēmumiem – nodrošināt samērīgu peļņu. Tādējādi visiem uzņēmumiem esot noteikts pienākums ievērot godīgas cenu noteikšanas praksi, bet tiesiskais regulējums tiek piemērots diferencēti, ņemot vērā šo uzņēmumu ietekmi tirgū. Šī nodeva esot pamatota ar dalībvalstu fiskālo autonomiju, ko ir atzinusi arī Tiesa (
28
). Turklāt samērīguma princips tiktu apdraudēts tieši tad, ja pienākums maksāt derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu tiktu noteikts visiem tirgus dalībniekiem, nevis tikai tiem, kuru ekonomiskā vara ļauj uzņemties šā pienākuma slogu. Visbeidzot Ungārija iebilst, ka konkurences jomā piemērojamās procedūras ļauj izskatīt jau izdarītos konkurences tiesību pārkāpumus, taču tām ir ierobežota nozīme šo pārkāpumu novēršanā. Turklāt, pat pieņemot, ka konkurences tiesības var nodrošināt risinājumus, lai apkarotu negodīgu cenu noteikšanas praksi, tās tomēr nespēj garantēt pietiekamu pamata būvmateriālu pieejamību.
b)
Izvērtējums
90.
Sākumā jāatgādina – kā izriet no Tiesas pastāvīgās judikatūras, LESD garantētās pamatbrīvības ierobežojums var tikt pieļauts tikai ar nosacījumu, ka attiecīgais valsts pasākums atbilst primāriem vispārējo interešu apsvērumiem, ka tas ir piemērots tam izvirzītā mērķa sasniegšanai un nepārsniedz to, kas nepieciešams tā sasniegšanai (
29
). Valstu tiesiskie regulējumi, kas nav vienādi piemērojami pakalpojumu sniedzējiem neatkarīgi no to izcelsmes un tādējādi uzskatāmi par diskriminējošiem, var tikt attaisnoti tikai ar Līgumā paredzētajām atkāpēm vai vispārējo interešu apsvērumiem (
30
). Šādos apstākļos jāatgādina, ka valsts tiesiskais regulējums var nodrošināt izvirzītā mērķa sasniegšanu vienīgi tad, ja tas patiešām atbilst rūpēm to sasniegt saskanīgā un sistemātiskā veidā (
31
). Attiecīgajai dalībvalstij ir jāpierāda, ka šis nosacījums ir izpildīts (
32
). Attaisnojošiem iemesliem, uz ko dalībvalsts var atsaukties, ir jāpievieno pienācīga analīze par šīs dalībvalsts veiktā pasākuma piemērotību un samērīgumu, kā arī precīza informācija, kas ļauj pamatot dalībvalsts argumentāciju (
33
).
91.
Šajā lietā, vērtējot, vai pastāv tāds primārs vispārējo interešu apsvērums, kas varētu pamatot Dekrētā Nr. 404/2021 paredzēto brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu, pirmām kārtām, norādīšu, ka no Ungārijas procesuālajiem rakstiem izriet, ka šī tiesiskā regulējuma galvenais mērķis ir ekonomikas aizsardzība vai atveseļošana, turklāt šis mērķis ir norādīts arī šī dekrēta nosaukumā, proti, “par derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu, kas jāmaksā, lai atveseļotu ekonomiku”. Konkrētāk, šis dekrēts esot pieņemts ar apgādes drošību un patērētāju aizsardzību saistītu iemeslu dēļ, lai nodrošinātu pamata būvmateriālu pieejamību pietiekamā daudzumā un par cenām, kas nav uzskatāmas par negodīgām. Šie iemesli galu galā ir balstīti uz apgalvotajām sekām, kuras izraisījusi nelabvēlīgā tirgus attīstība Covid‑19 pandēmijas dēļ kopā ar šo materiālu trūkumu, ko, vismaz daļēji, esot veicinājuši vai izmantojuši lielākie šīs nozares uzņēmumi, tādējādi gūstot ārkārtēju peļņu.
92.
Šajā ziņā LESD 52. panta 1. punktā paredzēts, ka brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu var pamatot ar sabiedriskās kārtības, sabiedrības drošības vai veselības aizsardzības apsvērumiem. Tomēr no pastāvīgās judikatūras izriet, ka tīri ekonomiski apsvērumi, kas ir saistīti ar valsts ekonomikas veicināšanu vai tās sekmīgu darbību, nevar tikt izmantoti, lai attaisnotu Līgumos garantēto pamatbrīvību šķēršļus (
34
). No tā izriet, ka izskatāmajā lietā dažādi, salīdzinoši abstrakti mērķi, uz kuriem atsaucas Ungārija, kā izklāstīts šo secinājumu 71. punktā, ir tīri ekonomiska rakstura un tos nevar uzskatīt par pamatojumu, ar ko var attaisnot attiecīgo brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu.
93.
Otrām kārtām, jāprecizē, ka Tiesa ir atzinusi: ekonomiska rakstura apsvērumi, kam ir vispārējo interešu mērķis, vai vispārējo interešu pakalpojumu sniegšanas nodrošināšana var būt primārs vispārējo interešu apsvērums, kas var attaisnot šķērsli kādai no Līgumos garantētajām pamatbrīvībām. Tomēr, lai gan dalībvalstīm pārsvarā ir brīvība atbilstoši to valstiskajām vajadzībām noteikt sabiedriskās kārtības un sabiedriskās drošības prasības, tomēr, tā kā tie ir attaisnojums atkāpei no pamatbrīvības – ir jāinterpretē šauri, lai to piemērošanas jomu nevarētu vienpusēji noteikt katra dalībvalsts bez Savienības iestāžu kontroles. Tādējādi uz sabiedrisko kārtību un drošību var atsaukties tikai faktisku un pietiekami nopietnu draudu, kas skar sabiedrības pamatintereses, gadījumā. Turklāt šo pamatojumu nedrīkst izmantot nepamatoti tādā veidā, lai tas faktiski kalpotu tīri ekonomiskiem mērķiem (
35
).
94.
Ņemot vērā šos kritērijus, jāizvērtē Dekrētā Nr. 404/2021 izvirzītie mērķi, proti, pirmkārt, apgādes drošības nodrošināšana un, otrkārt, pakalpojumu saņēmēju aizsardzība.
95.
Tādējādi konkrēti attiecībā uz mērķi, kas saistīts ar apgādes drošību, Tiesa ir nospriedusi, ka atsaukties uz šo mērķi var tikai tādu reālu un pietiekami nopietnu apdraudējumu gadījumā, kas ietekmē sabiedrības pamatintereses (
36
). Attiecībā uz uzņēmumiem, kas veic darbības un sniedz sabiedriskus pakalpojumus naftas, telekomunikāciju un enerģētikas nozarē, Tiesa ir nospriedusi, ka mērķis nodrošināt apgādes ar šādām precēm drošību vai šādu pakalpojumu sniegšanu krīzes gadījumā attiecīgās dalībvalsts teritorijā var tikt uzskatīts par sabiedriskās drošības apsvērumu un tādēļ ar to ir iespējams attaisnot šķērsli pamatbrīvības [izmantošanai]. Tomēr Tiesas ieskatā nevar uzskatīt, ka pasākuma “mērķis, ciktāl tas vērsts uz to, lai nodrošinātu apgādes drošību būvniecības nozarē, it īpaši vietējā līmenī, ciktāl tas attiecas uz noteiktām pamatizejvielām, proti, granti, smilti un mālu, kas izriet no izrakteņu ieguves darbībām, ietilpst – tāpat kā mērķis, kas saistīts ar apgādes drošību naftas, telekomunikāciju un enerģētikas nozarē – “sabiedrības pamatinteresēs”” (
37
). Tomēr jāatzīst, ka šī sprieduma secinājumus, kas attiecas tieši uz Ungārijas būvniecības nozari, var viegli piemērot arī izskatāmajā lietā.
96.
Turklāt, tā kā ar šādu pamata būvmateriālu trūkumu ir attaisnoti visi Komisijas apstrīdētie pasākumi, Ungārija nevar, kā tas faktiski notiek, izvairīties no pienākuma sniegt pierādījumus par šāda trūkuma esamību. Brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojums var tikt pieļauts vienīgi ar nosacījumu, ka tas ir attaisnojams ar kādu primāru vispārējo interešu apsvērumu un atbilst samērīguma principam, kas nozīmētu, ka ar to ir iespējams saskanīgi un sistemātiski nodrošināt izvirzītā mērķa īstenošanu un ka tas nepārsniedz to, kas nepieciešams šī mērķa sasniegšanai. Attiecīgajai dalībvalstij ir pienākums pierādīt, ka šie kumulatīvie nosacījumi ir izpildīti (
38
). Konkrētāk, attiecībā uz pirmo no šiem nosacījumiem dalībvalstij ir konkrēti jāpierāda, ka minētās normas ir attaisnojamas konkrētās lietas apstākļos (
39
). Tomēr Ungārijas šajā ziņā paustie apgalvojumi, kurus Komisija apstrīd, pamatojoties uz Ungārijas Centrālās statistikas pārvaldes vai Derīgo izrakteņu ieguves uzraudzības iestādes datiem, manuprāt, nepierāda šāda trūkuma esamību. Ciktāl Ungārija apgalvo, ka dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai pieņemt preventīvus pasākumus arī tad, ja pastāv tikai apgādes drošības apdraudējuma iespējamība, vēlos norādīt, ka no Tiesas judikatūras izriet, ka sabiedriskās kārtības un sabiedrības drošības apsvērumus var izmantot vienīgi tad, ja pastāv reāls, aktuāls un pietiekami smags apdraudējums, kas ietekmē plašas sabiedrības pamatintereses (
40
).
97.
Jebkurā gadījumā, pat pieņemot, ka pastāvēja pamata būvmateriālu trūkums, man – tāpat kā Komisijai – nešķiet, ka derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva tiktu piemērota, lai saskanīgi un sistemātiski sasniegtu ar apgādes drošību un patērētāju aizsardzību saistītos mērķus, jo tā attiecas tikai uz 25 % no šo materiālu tirgus, bet pārējos 75 % var pārdot par cenām, kas pārsniedz Dekrētā Nr. 404/2021 noteiktās cenas. Tomēr pienākums censties sasniegt samērīgu peļņu, ko Dekrēta Nr. 404/2021 1. panta 3. un 4. punkts paredz uzņēmumiem, kuri pārdod šos 75 % materiālu, manuprāt, ir pārāk neprecīzs, lai varētu apšaubīt šo secinājumu.
98.
Turklāt, kā norāda Komisija, pienākums maksāt derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu varētu mudināt attiecīgos uzņēmumus novirzīt šos papildu izdevumus uz patērētājiem, kas galu galā varētu novest pie tā, ka patērētāji maksā augstākas cenas.
99.
Turklāt, pat pieņemot, ka šī nodeva var nodrošināt risinājumu attiecībā uz apgalvotajām negodīgajām cenām, tā tomēr nenodrošinātu šo materiālu pieejamību pietiekamā daudzumā.
100.
Visbeidzot, piekrītot Komisijai, uzskatu, ka Ungārija nav paudusi konkrētus argumentus par to, kā noteikta minimālā pamata būvmateriālu ieguves līmeņa saglabāšana varētu veicināt ar vides aizsardzību saistīta mērķa sasniegšanu.
101.
Tādējādi Ungārijas izvirzītie apsvērumi, manuprāt, nav pietiekami, lai attaisnotu šo secinājumu 70. punktā konstatēto brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumu.
102.
Ņemot vērā iepriekš minēto, ierosinu Tiesai daļēji apmierināt pirmo iebildumu un konstatēt, ka Ungārija, pieņemot Dekrētā Nr. 404/2021 ietvertās tiesību normas par derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu, nav izpildījusi LESD 49. pantā noteiktos pienākumus.
B. Par otro iebildumu – Direktīvas 2015/1535 5. panta 1. punkta pārkāpumu
103.
Ar otro iebildumu Komisija lūdz Tiesu konstatēt, ka Ungārija nav izpildījusi Direktīvas 2015/1535 5. panta 1. punktā noteiktos pienākumus, jo tā nav paziņojusi Komisijai par Dekrētu Nr. 404/2021 un Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi 27.A–27.C pantu to projekta stadijā.
1.
Lietas dalībnieku argumenti
104.
Komisija prasības pieteikumā norāda, ka gan Dekrēts Nr. 404/2021, gan Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi 27.A–27.C pants ietilpst Direktīvas 2015/1535 piemērošanas jomā, un tādēļ saskaņā ar šīs direktīvas 5. panta 1. punktu tie bija jāpaziņo Komisijai projekta stadijā. Šī iestāde it īpaši uzskata, ka iepriekš minētais valsts tiesiskais regulējums ir uzskatāms “tehniskiem noteikumiem” minētās direktīvas 1. panta 1. punkta f) apakšpunkta izpratnē un it īpaši atbilst jēdzienam “citas prasības” šīs direktīvas 1. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē. Tā uzskata, ka gan Dekrētam, gan iepriekš minētajām tiesību normām ir saistošs juridisks spēks un ka tās ietekmē būvniecībā izmantojamo izejvielu un pamata būvmateriālu tirdzniecību: pirmkārt, nosakot šo ražojumu oficiālās cenas, un, otrkārt, uzliekot uzņēmumiem, kas tirgo šos ražojumus, pienākumu maksāt derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu, ja tie pārdod tos par cenu, kas pārsniedz oficiālo cenu. Tādējādi šī nodeva būtiski ietekmē gan attiecīgos ražojumus, gan to tirdzniecību.
105.
Savas interpretācijas pamatojumam Komisija atsaucas uz rokasgrāmatu par Direktīvu 2015/1535 (turpmāk tekstā – “Rokasgrāmata” (
41
)), kurā jēdziens “citas prasība” attiecas uz prasību, kas “ietekmē [ražojuma] dzīves ciklu pēc laišanas tirgū, piemēram, izmantošanas, atkārtotas pārstrādāšanas, atkārtotas izmantošanas vai iznīcināšanas nosacījumi”, ja šādi nosacījumi var būtiski ietekmēt ražojuma sastāvu, īpašības vai realizāciju.
106.
Turklāt vispārējo interešu mērķi, uz kuriem atsaucas Ungārija, nevar ietekmēt Direktīvas 2015/1535 piemērošanu, jo šīs direktīvas mērķis ir tieši nodrošināt, lai Komisija un dalībvalstis varētu savlaicīgi – vēl pirms valsts tiesību normas pieņemšanas – reaģēt uz tehnisko noteikumu projektu, kas varētu traucēt iekšējā tirgus darbību.
107.
Ungārija, pirmkārt, uztur savu nostāju, kas pausta atbildē uz argumentēto atzinumu, proti, ka Dekrēta Nr. 404/2021 tiesību normas neietilpst jēdzienā “citas prasības” Direktīvas 2015/1535 izpratnē, jo, pirmkārt, tās neattiecas uz ražojuma dzīves ciklu pēc tā laišanas tirgū un, otrkārt, tās neparedz prasības attiecībā uz šī ražojuma izmantošanas fāzi. Proti, pienākums maksāt derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu esot fiskāla prasība, kas neietilpst “tehnisko noteikumu” jēdzienā Direktīvas 1. panta 1. punkta f) apakšpunkta otrās daļas iii) punkta un 5. panta 1. punkta pēdējās daļas izpratnē. Šajā ziņā tā atgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, it īpaši spriedumu Admiral Sportwetten, nodokļu tiesību akti, kuriem nav pievienotas nekādas tehniskas specifikācijas, nedz arī kādas citas prasības, kuru ievērošana ar tiem ir jāpanāk, nav kvalificējami kā “de facto tehniski noteikumi” (
42
).
108.
Turpinājumā Ungārija norāda, ka Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi 27.A–27.C pants paredz vienkāršu tiesisko regulējumu par pasākumiem, kuri var tikt īstenoti tikai situācijā, kas var pamatot tirgus uzraudzības pasākuma piemērošanu. Proti, šos pantus nevar piemērot atsevišķi, jo, lai tos piemērotu, ir jāpieņem citi īstenošanas akti. Tā kā šajos pantos nav konkrēta tehniska satura, šai dalībvalstij nav jāpiemēro paziņošanas pienākums.
109.
Visbeidzot Ungārija apstrīd Komisijas secinājumu par to, kā attiecīgie valsts tiesību akti paredz oficiālu cenu noteikšanu, kā tas izklāstīts prasības pieteikumā. Šajā ziņā tā norāda, ka Dekrēta Nr. 404/2021 1. pantā noteiktās pārdošanas cenas nav oficiālas cenas. Gluži pretēji – tās ir atskaites punkts, lai noteiktu pienākumu maksāt šo nodevu.
110.
Komisija atbildes rakstā precizē argumenta daļu par oficiālo cenu noteikšanu, norādot, ka, lai gan Dekrēts Nr. 404/2021 neuzliek attiecīgajiem uzņēmumiem pienākumu pārdot savus ražojumus par tajā noteiktajām cenām, starpība, par kuru tiem jāmaksā derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva, ja tie šīs cenas pārsniedz, ir tik būtiska, ka tā izšķiroši ietekmē pārdošanas cenu veidošanos, un līdz ar to Dekrētā noteiktās cenas faktiski atbilst oficiālajām cenām.
111.
Attiecībā uz spriedumu Admiral Sportwetten, uz kuru Ungārija atsaucas savā iebildumu rakstā, lai pamatotu savu argumentu par apstrīdēto tiesību normu fiskālo raksturu, šī iestāde pauž šaubas par šī sprieduma piemērojamību izskatāmajā lietā, jo minētā lieta attiecas uz nodokli, savukārt derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva nav uzskatāma par nodokli.
112.
Turklāt attiecībā uz Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi 27.A–27.C pantu jānorāda, ka apstāklis, ka šo tiesību normu piemērošana ir atkarīga no noteiktu nosacījumu izpildes vai oficiāla lēmuma pieņemšanas, vēl nenozīmē, ka tās nevar uzskatīt par “citām prasībām” Direktīvas 2015/1535 izpratnē.
2.
Izvērtējums
113.
Ar otro iebildumu Komisija apgalvo, ka Dekrēts Nr. 404/2021 un Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi 27.A–27.C pants tai esot bijis jāpaziņo saskaņā ar Direktīvas 2015/1535 5. panta 1. punktu.
114.
Tādējādi ir lietderīgi pēc būtības izvērtēt šīs iestādes izvirzītos argumentus, lai noteiktu, vai šis dekrēts un minētās tiesību normas faktiski ietilpst jēdzienā “citas prasības” minētās direktīvas izpratnē. Šajā nolūkā, ņemot vērā šo noteikumu satura atšķirības, uzskatu, ka tie ir jāanalizē atsevišķi.
a)
Par Dekrētā Nr. 404/2021 paredzēto paziņošanas pienākumu
115.
Pirmām kārtām, Komisija norāda, ka uz Dekrētu Nr. 404/2021 ir attiecināms jēdziens “citas prasības” Direktīvas 2015/1535 izpratnē un līdz ar to uz to attiecas šajā direktīvā paredzētais paziņošanas pienākums.
116.
Iesākumā vēlos norādīt, ka direktīvas 5. panta 1. punkta pirmajā daļā dalībvalstīm būtībā ir noteikts pienākums nekavējoties paziņot jebkuru tehnisko noteikumu projektu. Turklāt saskaņā ar minētās direktīvas 1. panta 1. punkta f) apakšpunktu tehniskie noteikumi tostarp ir “tehniskas specifikācijas un citas prasības vai noteikumi par pakalpojumiem [..], kuru ievērošana ir obligāta, de jure vai de facto, tirdzniecības [..] gadījumā [..] kādā dalībvalstī vai lielā tās daļā, kā arī dalībvalstu normatīvie un administratīvie akti [..], kas aizliedz ražojuma ražošanu, importu, tirdzniecību vai izmantošanu”. Citiem vārdiem, no minētā panta formulējuma izriet, ka tajā ir nošķirtas četras pasākumu kategorijas, kuras var uzskatīt par “tehniskiem noteikumiem” direktīvas izpratnē, tostarp “cita prasība” (
43
).
117.
Direktīvas 2015/1535 1. panta 1. punkta d) apakšpunktā jēdziens “cita prasība” ir definēts kā “prasība, kas nav tehniska specifikācija, kas izvirzīta ražojumam, lai īpaši aizsargātu patērētājus vai vidi, un kas ietekmē tās dzīves ciklu pēc laišanas tirgū, piemēram, izmantošanas, atkārtotas pārstrādāšanas, atkārtotas izmantošanas vai iznīcināšanas nosacījumi, ja šādi nosacījumi var būtiski ietekmēt ražojuma sastāvu vai īpašības, vai tā realizāciju”.
118.
Šajā pantā tātad ir paredzēti pieci kumulatīvi nosacījumi, proti, prasībai jābūt izvirzītai (pirmais nosacījums), attiecībā uz ražojumu (otrais nosacījums), it īpaši patērētāju vai vides aizsardzības apsvērumu dēļ (trešais nosacījums), kas attiecas uz nosacījumiem saistībā ar šī ražojuma dzīves ciklu pēc laišanas tirgū (ceturtais nosacījums), ja šie nosacījumi var būtiski ietekmēt minētā ražojuma tirdzniecību (piektais nosacījums).
119.
Līdz ar to jāpārbauda, vai šajā lietā ir izpildīti šie kumulatīvie kritēriji.
120.
Šajā ziņā, pirmkārt, uzskatu, ka pirmais nosacījums ir izpildīts, jo no Tiesā iesniegtajiem procesuālajiem dokumentiem nepārprotami izriet, ka Dekrētam Nr. 404/2021 ir saistošs juridisks spēks. Minētā dekrēta 1. pantā ir noteikta 2. punktā uzskatīto pamata būvmateriālu pārdošanas atsauces cena un 1. punktā minētajiem uzņēmumiem ir uzlikts pienākums maksāt derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevu, ja tie savus ražojumus pārdod par cenu, kas pārsniedz 2. punktā noteikto cenu.
121.
Otrkārt, attiecībā uz otro nosacījumu, kas skaidri paredz, ka attiecīgajai prasībai jābūt “noteiktai attiecībā uz ražojumu”, vēlos norādīt, ka, lai valsts pasākumu varētu kvalificēt kā “citu prasību”, tajā ir jāparedz nosacījums, kas var būtiski ietekmēt attiecīgā ražojuma tirdzniecību. Tomēr nosacījums, kas ir noteikts nevis attiecīgajam ražojumam, bet potenciālajiem pircējiem vai uzņēmējiem, kuri pārdod šo ražojumu, neatbilst šī jēdziena saturam (
44
).
122.
Tādējādi, ja izskatāmajā lietā Direktīvas 2015/1535 1. panta 1. punkta d) apakšpunktu interpretētu šauri, Dekrētu Nr. 404/2021 nevarētu kvalificēt kā “citu prasību”, jo tajā ir paredzētas pamata būvmateriālu pārdošanas atsauces cenas, taču nav noteikta to piemērošana. Derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva, ko nosaka, ja šīs cenas tiek pārsniegtas, ir jāmaksā uzņēmumiem, uz kuriem attiecas šis dekrēts, un nav tieši piemērojama attiecīgajam ražojumam.
123.
Tomēr uzskatu, ka šajā konkrētajā lietā izņēmuma kārtā ir pamatoti piemērot plašāku šīs prasības interpretāciju, lai ņemtu vērā arī valsts tiesiskā regulējuma ietekmi uz attiecīgajiem ražojumiem. Tāpat kā Komisija, uzskatu, ka Dekrēta 1. panta 2. punktā noteiktās atsauces cenas pamata būvmateriālu pārdošanai, pat ja tās tehniski nav uzskatāmas par oficiālajām cenām, de facto ir saistošas pašas par sevi. Derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva, kas jāmaksā šī panta 1. punktā minētajiem uzņēmumiem, ja tie nolemtu pārdot savus ražojumus par cenām, kas pārsniedz šajā dekrētā noteiktās cenas, de facto ir uzskatāma par sankcijas formu. Tā kā šī nodeva atbilst pienākumam maksāt 90 % no starpības starp šo uzņēmumu faktisko apgrozījumu un apgrozījumu, kas aprēķināts, pamatojoties uz pārdoto daudzumu un atsauces cenu, šiem uzņēmumiem praktiski nav būtiskas intereses piemērot savas cenas. Gluži pretēji, lai izvairītos no “soda”, tie tiek mudināti piemērot atsauces cenas, tādējādi šīs atsauces cenas faktiski ir līdzvērtīgas oficiālajām cenām. No tā izriet, ka, lai gan no Dekrēta Nr. 404/2021 formulējuma neizriet, ka šīs cenas ir oficiālas, ņemot vērā to faktisko piemērošanu iepriekš minēto ražojumu pārdošanai, attiecībā uz pamata būvmateriāliem tās ir uzskatāmas par “citām prasībām” Direktīvas 2015/1535 izpratnē.
124.
Turklāt ierosināto interpretāciju apstiprina šīs direktīvas mērķi. Kā norādīja Tiesa, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru minētā direktīva ir paredzēta, lai ar preventīvu kontroli aizsargātu preču brīvu apriti, kas ir viens no Eiropas Savienības pamatiem, un šāda kontrole ir lietderīga, jo tehniskie noteikumi, uz kuriem attiecas Direktīva 2015/1535, var radīt šķēršļus tirdzniecībai starp dalībvalstīm, bet šādi šķēršļi ir pieļaujami tikai tad, ja tie ir nepieciešami obligātu, uz sabiedrības interešu aizsardzību vērstu prasību izpildei (
45
). Tomēr ja nosacījums, ka prasībai jābūt “noteiktai attiecībā uz ražojumu”, tiktu interpretēts šauri, tas novestu pie tā, ka Dekrēts Nr. 404/2021 tiktu izslēgts no šīs direktīvas piemērošanas jomas; tādējādi šāda interpretācija būtu pārmērīgi formāla. Vienlaikus šāda pieeja radītu Direktīvas 2015/1535 apiešanas risku, jo pietiktu ar to, ka ražojumiem noteiktās prasības nebūtu tehniski formulētas, proti, nebūtu skaidri izteiktas tiesību akta formulējumā, lai tās varētu izslēgt no šīs direktīvas piemērošanas jomas. Acīmredzami šāda formalitāte atņemtu direktīvai tās lietderīgo iedarbību.
125.
Treškārt, attiecībā uz trešo nosacījumu, saskaņā ar kuru “prasība” tiek noteikta aizsardzības apsvērumu dēļ, it īpaši patērētāju un vides aizsardzībai, jānorāda, ka, lai gan Komisija šo jautājumu savā prasības pieteikumā nav aplūkojusi, Ungārija kā iespējamo pamatojumu tai pārmestajam brīvības veikt uzņēmējdarbību ierobežojumam atsaucas uz pakalpojumu saņēmēju aizsardzību. Neatkarīgi no vērtējuma, kas veikts saistībā ar šo pirmo iebildumu, būtiski ir tas, ka šī dalībvalsts ir pieņēmusi Dekrētu Nr. 404/2021, pamatojoties uz iepriekš minētajiem aizsardzības apsvērumiem, tādējādi šajā lietā ar šo pantu noteikto trešo prasību var uzskatīt par izpildītu. Šādu interpretāciju apstiprina arī minētās Direktīvas 2015/1535 mērķi, kuri šo secinājumu 122. punktā izklāstīto iemeslu dēļ atbalsta tās plašu interpretāciju.
126.
Ceturtkārt, attiecībā uz ceturto nosacījumu no Direktīvas 2015/1535 1. panta 1. punkta d) apakšpunkta formulējuma izriet, ka “citai prasībai” ir jābūt saistītai ar attiecīgā ražojuma dzīves ciklu pēc tā laišanas tirgū. Piemēram, ir īpaši norādīti šī ražojuma izmantošanas, pārstrādes, atkārtotas izmantošanas vai iznīcināšanas nosacījumi.
127.
Šajā ziņā norādu, ka, pēc Ungārijas domām, apstrīdētās tiesību normas neattiecas uz ražojuma dzīves ciklu pēc tā laišanas tirgū, kā arī tajās nav paredzētas prasības attiecībā uz ražojuma izmantošanas posmu. Komisija šo jautājumu neaplūko. Proti, tā nav minējusi to ne savā prasības pieteikumā, ne arī oficiālajā paziņojuma vēstulē vai argumentētajā atzinumā.
128.
Šajā ziņā vēlos atgādināt, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru no tiesvedības sakarā ar pienākumu neizpildi atbilstoši LESD 258. pantam izriet, ka Komisijai ir jāpierāda apgalvotās pienākumu neizpildes pastāvēšanu. Tieši šai iestādei jāiesniedz Tiesai pierādījumi, kas nepieciešami, lai Tiesa varētu pārbaudīt, vai ir notikusi šo pienākumu neizpilde, un tā nevar pamatot savu prasību uz pieņēmumiem (
46
). Komisijas prasībā jābūt loģiski un detalizēti izklāstītiem iemesliem, kas tai ir radījuši pārliecību, ka attiecīgā dalībvalsts nav izpildījusi kādu no Savienības tiesībās paredzētajiem pienākumiem (
47
).
129.
Tomēr šajā lietā saistībā ar nosacījumu, kas attiecas uz ražojuma dzīves ciklu pēc tā laišanas tirgū, nav uzreiz acīmredzams, vai apstrīdētās tiesību normas atbilst šim nosacījumam. Protams, šīs tiesību normas par attiecīgo ražojumu cenu noteikšanu neatbilst Direktīvas 2015/1535 1. panta 1. punkta d) apakšpunktā skaidri minēto piemēru kategorijām, tostarp šo ražojumu atkārtotai pārstrādāšanai, atkārtotai izmantošanai vai iznīcināšanai un lietošanai, kuras saskaņā ar rokasgrāmatu ir uzskatāmas par svarīgākajiem īpašajiem gadījumiem. Attiecībā uz pēdējo piemēru, proti, attiecīgā ražojuma izmantošanas nosacījumu, nav acīmredzams, vai nosacījums par cenu noteikšanu ir salīdzināms vai vismaz saistīts ar ražojuma “izmantošanas” jēdzienu. Tāpat nav skaidrs, vai šāds cenu noteikšanas nosacījums ietekmē ražojuma dzīves ciklu, kas saskaņā ar šo rokasgrāmatu aptver laikposmu no ražojuma laišanas tirgū līdz tā radīto atkritumu apsaimniekošanai vai iznīcināšanai. Turklāt vēlos norādīt, ka ražojuma cenu, manuprāt, nosaka brīdī, kad tas tiek laists tirgū, nevis pēc tam, lai gan tas neizslēdz iespēju, ka šī cena var ietekmēt tirdzniecību arī pēc tā laišanas tirgū. No tā izriet, ka Direktīvas 2015/1535 formulējums tieši neaptver ne tādus cenu noteikšanas pasākumus kā izskatāmajā lietā aplūkotie, ne arī tiem līdzīgus pasākumus. Turklāt norādīšu, ka minētajā rokasgrāmatā nav sniegti piemēri, kas būtu analoģiski šajā lietā aplūkotajiem pasākumiem (
48
), tāpēc nav skaidrs, kā Tiesai būtu jāinterpretē jēdziens “cita prasība”.
130.
Proti, Komisijai jāpaskaidro, kāpēc apstrīdētās tiesību normas attiecas uz attiecīgo ražojumu dzīves ciklu pēc to laišanas tirgū, un Tiesai, pamatojoties uz Komisijas sniegtajiem tiesiskajiem un faktiskajiem apstākļiem, ir jālemj, vai ir notikusi pienākumu neizpilde. Tādējādi Tiesa nevar aizstāt minētās iestādes vērtējumu ar savu vērtējumu vai novērst nepilnības tās argumentācijā. Tādēļ prasības pieteikums, manuprāt, neatbilst prasībām, kas izriet no šo secinājumu 129. punktā atgādinātās Tiesas judikatūras.
131.
Piektkārt, ja Tiesa atzītu, ka Komisija ir juridiski pietiekami pierādījusi, ka ceturtais nosacījums tomēr ir izpildīts, pakārtoti norādīšu, ka attiecībā uz piekto nosacījumu no Direktīvas 2015/1535 1. panta 1. punkta d) apakšpunkta formulējuma izriet, ka ar šīm “citām prasībām” ir jāsaprot nosacījumi, kas būtiski ietekmē attiecīgā ražojuma “realizāciju”. Šajā ziņā sliecos uzskatīt, ka Dekrētā Nr. 404/2021 paredzētie nosacījumi faktiski ietekmē pamata būvmateriālu tirdzniecību pietiekami tieši un būtiski (
49
). Proti, nav šaubu, ka ražojuma cena un tā tirdzniecība ir cieši savstarpēji saistītas. Konkrētāk, Ungārijas pieņemtās tiesību normas, proti, par atsauces cenu noteikšanu un derīgo izrakteņu ieguves papildu nodevas uzlikšanu šo cenu neievērošanas gadījumā, ievērojami ierobežo uzņēmumu, uz kuriem attiecas šis dekrēts, iespējas pielāgot savas izmaksas un peļņas normu, lai saglabātu rentabilitāti. Turklāt veids, kādā tiek noteikta ražojuma cena, tieši ietekmē tirgus dinamiku, it īpaši potenciālo pircēju uzvedību, jo pieprasījums pieaug vai, gluži pretēji, samazinās atkarībā no cenu svārstībām. No tā izriet, ka starp šajā lietā aplūkotajiem pasākumiem, kas attiecas uz ražojumu cenu noteikšanu, un šo ražojumu tirdzniecību acīmredzami pastāv ļoti cieša saikne.
b)
Par pienākumu paziņot Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi 27.A–27.C pantu
132.
Komisija apgalvo, ka Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi 27.A–27.C pants ir uzskatāmi par “citām prasībām” Direktīvas 2015/1535 izpratnē un ka tādēļ par tiem tai esot bijis jāpaziņo. Tomēr papildus tam, ka šajā likumā nav paredzēta atsauces cena, kas vēl vairāk vājina Komisijas argumentāciju, Komisija atkal aprobežojas ar vispārīgiem, sasteigtiem un nepietiekami pamatotiem apsvērumiem, neizskaidrojot, kāpēc tā uzskata, ka šīs tiesību normas ietilpst jēdzienā “citas prasības” šīs direktīvas izpratnē.
133.
Līdz ar to, kā izriet no šo secinājumu 129., 130. un 132. punkta, kuros uzskatīts, ka Komisija nav juridiski pietiekami pierādījusi, ka Dekrētā Nr. 404/2021 un Likuma par derīgo izrakteņu ieguvi 27.A–27.C pantā būtu ietverti noteikumi, uz kuriem būtu attiecināms jēdziens “citas prasības” Direktīvas 2015/1535 1. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē, ierosinu otro iebildumu noraidīt kopumā.
134.
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai atzīt, ka Ungārija, pieņemot Dekrētu Nr. 404/2021, nav izpildījusi LESD 49. pantā paredzētos pienākumus, un prasību pārējā daļā noraidīt.
VI. Par tiesāšanās izdevumiem
135.
Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Saskaņā ar minētā reglamenta 138. panta 3. punktu, ja lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, lietas dalībnieki savus tiesāšanās izdevumus sedz paši. Šajā lietā Komisija un Ungārija attiecīgi ir izvirzījušas prasījumus piespriest pretējai pusei šajā tiesvedībā atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Atbilstoši ierosinātajiem secinājumiem spriedums ir daļēji labvēlīgs Komisijai saistībā ar pirmo iebildumu, bet Ungārijai saistībā ar otro iebildumu. Līdz ar to šķiet pamatoti lemt, lai katrs lietas dalībnieks savus tiesāšanās izdevumus sedz pats.
VII. Secinājumi
136.
Ņemot vērā izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai:
–
atzīt, ka Ungārija, pieņemot valdības Dekrētu Nr. 404/2021, ar ko nosaka papildu nodevu par derīgo izrakteņu ieguvi ekonomikas stimulēšanas nolūkā, nav izpildījusi LESD 49. pantā paredzētos pienākumus;
–
pārējā daļā prasību noraidīt;
–
piespriest Eiropas Komisijai un Ungārijai katrai savus tiesāšanās izdevumus segt pašai.
(
1
)	Tiesvedības valoda – franču.
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2015/1535 (2015. gada 9. septembris), ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko noteikumu un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu jomā (OV 2015, L 241, 1. lpp.).
(
3
)	A gazdaság újraindítása érdekében fizetendő kiegészítő bányajáradékról szóló 404/2021. (VII. 8.) Korm. rendeletet.
(
4
)	A bányászatról szóló 1993. évi XLVIII. törvény eltérő alkalmazásáról szóló 405/2021. (VII. 8.) Korm. rendelet.
(
5
)	Az egyes energetikai és közlekedési tárgyú, valamint kapcsolódó törvények módosításáról 2021. évi CXXXVI. törvény.
(
6
)	Ar 2021. gada Likumu Nr. CXXXVI, kas stājies spēkā 2021. gada 18. decembrī, Likumā par derīgo izrakteņu ieguvi ir iekļauts 27.A–27.C pants, proti, tiesību normas, par kurām ir celta šī prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi.
(
7
)	Oficiālajā paziņojuma vēstulē Komisija norādīja, ka Ungārija nebija izpildījusi arī pienākumus, kas tai bija noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV 2006, L 376, 36. lpp.) 15. panta 2. punkta a) un g) apakšpunktā, kā arī 6. un 7. punktā.
(
8
)	Proti, ekonomikas veicināšana, valsts ekonomikas un tās galveno nozaru aizsardzība, apgādes drošības garantēšana, mājokļu būvniecības programmas aizsardzība un nodrošināšana, tirgus darbības traucējumu apkarošana, godīgas tirdzniecības nodrošināšana, negodīgas cenu noteikšanas prakses apkarošana un pakalpojumu saņēmēju aizsardzība pēc Covid‑19 pandēmijas izraisītajiem satricinājumiem būvniecībā izmantojamo izejvielu un pamata būvmateriālu tirgū.
(
9
)	Tomēr argumentētajā atzinumā Komisija vairs neatsaucās uz Direktīvas 2006/123 tiesību normu pārkāpumu.
(
10
)	Skat. spriedumu, 2016. gada 21. decembris, AGET Iraklis (C‑201/15, turpmāk tekstā – “spriedums AGET Iraklis”, EU:C:2016:972, 53. punkts).
(
11
)	Skat. spriedumu, 2020. gada 3. marts, Vodafone Magyarország (C‑75/18, turpmāk tekstā – “spriedums Vodafone Magyarország”, EU:C:2020:139, 50. punkts).
(
12
)	Skat. spriedumus Vodafone Magyarország (52. punkts) un 2020. gada 3. marts, Tesco‑Global Áruházak (C‑323/18, turpmāk tekstā – “spriedums Tesco‑Global Áruházak”, EU:C:2020:140, 72. punkts). Šajās lietās Tiesa nosprieda, ka, tas, ka lielāko daļu šī speciālā nodokļa maksā nodokļa maksātāji, kas pieder citu dalībvalstu fiziskām vai juridiskām personām, pats par sevi nevar raksturot diskrimināciju. Proti, šāds apstāklis ir izskaidrojams ar to, ka attiecīgajā tirgū dominē šādi nodokļa maksātāji, kuriem tajā ir vislielākais apgrozījums. Tādējādi tas veido gadījuma rakstura vai pat nejaušu rādītāju, kas var tikt izpildīts ikreiz, kad attiecīgajā tirgū dominē citu dalībvalstu vai trešo valstu uzņēmumi vai iekšzemes uzņēmumi, kas pieder citu dalībvalstu vai trešo valstu fiziskām vai juridiskām personām.
(
13
)	Padomes Direktīva (2022. gada 14. decembris) par globāla minimāla nodokļu līmeņa nodrošināšanu starptautiskām uzņēmumu grupām un lielām vietējām grupām Savienībā (OV 2022, L 328, 1. lpp.).
(
14
)	Skat. spriedumu, 2023. gada 13. jūlijs, Xella Magyarország (C‑106/22, turpmāk tekstā – spriedums Xella Magyarország, EU:C:2023:568, 58. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
15
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 5. februāris, Hervis Sport‑ és Divatkereskedelmi (C‑385/12, EU:C:2014:47, 30. punkts un tajā minētā judikatūra); 2015. gada 11. jūnijs, Berlington Hungary u.c. (C‑98/14, EU:C:2015:386, 38. punkts un tajā minētā judikatūra); 2018. gada 22. novembris, Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank (C‑625/17, EU:C:2018:939, 39. un 42. punkts un tajos minētā judikatūra); Vodafone Magyarország (42. un 43. punkts un tajos minētā judikatūra); 2023. gada 2. februāris, Freikirche der Siebenten‑Tags‑Adventisten in Deutschland (C‑372/21, EU:C:2023:59, 29. punkts un tajā minētā judikatūra) un Xella Magyarország (62. un 63. punkts).
(
16
)	Šajā ziņā skat. šo secinājumu 25., 27. un 28. punktu.
(
17
)	Skat. spriedumu, 2023. gada 21. decembris, Komisija/Dānija (Maksimālais stāvēšanas laiks) (C‑167/22, EU:C:2023:1020, 47. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
18
)	Turklāt konstatēju, ka pienākums sniegt šādus pierādījumus nešķiet nepārvarams, ciktāl Dekrētā Nr. 404/2021 paredzētā derīgo izrakteņu ieguves papildu nodeva ir jāmaksā tikai četriem uzņēmumiem. Manuprāt, tādējādi nevar izslēgt iespēju konkrēti un precīzi konstatēt, ka šiem četriem uzņēmumiem – vai vismaz dažiem no tiem – saskaņā ar Dekrētu Nr. 405/2021 var uzlikt pienākumu sasniegt noteiktu minimālo ieguves apjomu. Tomēr Komisija ne tikai nav iesniegusi šādu pierādījumu, bet arī Ungārija savā atbildes rakstā uz repliku, pamatojoties uz informāciju, ko sniegusi par lēmumu pieņemšanu derīgo izrakteņu ieguves uzraudzības jomā kompetentā iestāde, norāda, ka šāds lēmums nav ticis pieņemts. Šī dalībvalsts arī atzīst, ka gadījumā, ja derīgo izrakteņu ieguves uzņēmums, kas maksā šo nodevu, iesniegtu pieteikumu par jaunas ieguves vietas izveidi, šajā jaunajā ieguves vietā tam tiktu uzlikts pienākums sasniegt noteiktu minimālo ieguves apjomu. Tomēr, ņemot vērā Tiesai iesniegtos lietas materiālus, šī iespējamā piemērojamība joprojām ir tikai hipotētiska un jebkurā gadījumā daudz ierobežotāka nekā kumulatīvā un vispārējā divu apstrīdēto dekrētu piemērošana, ko Komisija apgalvo savā prasībā.
(
19
)	Skat. spriedumus Vodafone Magyarország (46. punkts) un Tesco‑Global Áruházak (66. punkts).
(
20
)	Spriedums, 2023. gada 21. decembris, Cofidis (C‑340/22, EU:C:2023:1019, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
21
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 20. decembris, Global Starnet (C‑322/16, EU:C:2017:985, 36. punkts).
(
22
)	Skat. spriedumu, 2019. gada 26. jūnijs, Komisija/Grieķija (C‑729/17, EU:C:2019:534, 102. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
23
)	Runājot par grozījumiem Likumā par derīgo izrakteņu ieguvi, Ungārija atsaucas arī uz vides aizsardzību derīgo izrakteņu ieguves procesā, norādot, ka šādu aizsardzību var nodrošināt, veicot ieguvi nepārtraukti.
(
24
)	Šajā ziņā Komisija arī vērš uzmanību uz Ungārijas valsts ekonomikas ministra interviju presē, kurā viņš esot norādījis, ka valdības mērķis ir stiprināt Ungārijas kontroli stratēģiskajās nozarēs, kas apliecinot to, ka valdība faktiski centusies sasniegt ekonomiskus mērķus un nodrošināt mazāk labvēlīgu attieksmi pret ārvalstu uzņēmumiem.
(
25
)	Skat. spriedumu Xella Magyarország (67.–69. punkts).
(
26
)	Piemēram, cementa imports laikposmā no 2021. līdz 2023. gadam esot palielinājies no 40 % līdz 60 %, savukārt smilšu un grants importa apjoms neesot būtiski mainījies.
(
27
)	Šajā ziņā Ungārija atsaucas uz ģenerāladvokātes T. Čapetas [T. Ćapeta] secinājumiem lietā Xella Magyarország (C‑106/22, EU:C:2023:267, 82. punkts).
(
28
)	Skat. spriedumu, 2019. gada 19. decembris, Brussels Securities (C‑389/18, EU:C:2019:1132, 48. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
29
)	Skat. spriedumu Xella Magyarország (60. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
30
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus, 1991. gada 25. jūlijs, Collectieve Antennevoorziening Gouda (C‑288/89, EU:C:1991:323, 11. punkts un tajā minētā judikatūra); 1995. gada 14. novembris, Svensson un Gustavsson (C‑484/93, EU:C:1995:379, 15. punkts), un 1999. gada 29. aprīlis, Ciola (C‑224/97, EU:C:1999:212, 16. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
31
)	Skat. spriedumus, 2015. gada 11. jūnijs, Berlington Hungary u.c. (C‑98/14, EU:C:2015:386, 64. punkts un tajā minētā judikatūra), un 2016. gada 22. jūnijs, Mennens (C‑255/15, EU:C:2016:472, 44. punkts).
(
32
)	Skat., piemēram, spriedumus, 2018. gada 6. marts, SEGRO un Horváth (C‑52/16 un C‑113/16, EU:C:2018:157, 85. punkts un tajā minētā judikatūra); 2019. gada 14. februāris, Milivojević (C‑630/17, EU:C:2019:123, 72. punkts un tajā minētā judikatūra), un 2020. gada 18. jūnijs, Komisija/Ungārija (Biedrošanās pārskatāmība) (C‑78/18, EU:C:2020:476, turpmāk tekstā – “spriedums Biedrošanās pārskatāmība”, 77. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
33
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 23. decembris, Scotch Whisky Association u.c. (C‑333/14, EU:C:2015:845, 54. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
34
)	Skat. spriedumu Xella Magyarország (23. un 64. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra), kas pieņemts lietā, kurā Ungārija atsaucās arī uz Covid‑19 pandēmijas nelabvēlīgo ietekmi uz valsts ekonomiku.
(
35
)	Skat. spriedumu Xella Magyarország (63.–66. punkts un tajos minētā judikatūra). Skat. arī spriedumu, 2018. gada 26. septembris, Van Gennip u.c. (C‑137/17, EU:C:2018:771, 56. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
36
)	Skat. spriedumu Xella Magyarország (67. un 68. punkts).
(
37
)	Skat. spriedumu Xella Magyarország (69. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
38
)	Skat. spriedumu, 2020. gada 6. oktobris, Komisija/Ungārija (Augstākā izglītība) (C‑66/18, EU:C:2020:792, 178. un 179. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
(
39
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu Biedrošanās pārskatāmība (77. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
40
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu Biedrošanās pārskatāmība (91. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
41
)	Rokasgrāmata par informācijas sniegšanas kārtību tehnisko noteikumu un informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu jomā (15. lpp.), kas pieejama Komisijas tīmekļa vietnē: https://technical‑regulation‑information‑system.ec.europa.eu/lv/the‑20151535‑and‑you/being‑informed/guidances/vademecum.
(
42
)	Skat. spriedumu, 2020. gada 8. oktobris, Admiral Sportwetten u.c., (C‑711/19, turpmāk – spriedums Admiral Sportwetten, EU:C:2020:812, 38. punkts).
(
43
)	Citas tehnisko noteikumu kategorijas ir: i) “tehniskas specifikācijas”, ii) “noteikumi par pakalpojumiem” un iii) “dalībvalstu normatīvie un administratīvie akti [..], kas aizliedz ražojuma ražošanu, importu, tirdzniecību vai izmantošanu”. Skat. spriedumus, 2020. gada 28. maijs, ECO‑WIND Construction (C‑727/17, EU:C:2020:393, 32. punkts), un 2025. gada 13. marts, Unigames (C‑120/24, EU:C:2025:174, 31. punkts).
(
44
)	Šajā ziņā skat. spriedumus, 2018. gada 26. septembris, Van Gennip u.c. (C‑137/17, EU:C:2018:771, 39.–41. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra), un 2022. gada 24. novembris, Belplant (C‑658/21, EU:C:2022:925, 37.–39. punkts un tajos minētā judikatūra).
(
45
)	Turklāt no direktīvas 3. un 9. apsvēruma skaidri izriet, ka viens no tās mērķiem ir it īpaši nodrošināt pēc iespējas lielāku pārredzamību attiecībā uz valstu iniciatīvām tehnisko noteikumu izstrādē. Šajā ziņā minētās direktīvas 7. apsvērumā ir piebilsts, ir norādīts, ka tās mērķis ir nodrošināt, lai ekonomikas dalībnieki varētu labāk izmantot iekšējā tirgus priekšrocības, sniedzot paplašinātu informāciju, regulāri publicējot dalībvalstu izstrādātos tehnisko noteikumu projektus un ļaujot šiem dalībniekiem paust savu viedokli par to ietekmi. Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 4. februāris, Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, 82. punkts), 2023. gada 9. marts, Vapo Atlantic (C‑604/21, EU:C:2023:175, 41. punkts), kā arī spriedumu, 2023. gada 21. decembris, Papier Mettler Italia (C‑86/22, EU:C:2023:1023, 43. punkts un tajā minētā judikatūra). Skat. arī Direktīvas 2015/1535 4. apsvērumu.
(
46
)	Skat. spriedumus, 2021. gada 6. oktobris, Komisija/Itālija (Komunālo notekūdeņu savākšanas un attīrīšanas sistēma) (C‑668/19, EU:C:2021:815, 27. punkts un tajā minētā judikatūra), kā arī 2024. gada 29. jūlijs, Komisija/Portugāle (Civilie dzēsēji) (C‑768/22, EU:C:2024:643, 79. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
47
)	Skat. spriedumu, 2024. gada 19. novembris, Komisija/Polija (Tiesības kandidēt vēlēšanās un dalība politiskā partijā) (C‑814/21, EU:C:2024:963, 61. un 62. punkts).
(
48
)	Skat. Rokasgrāmatu, 15. lpp.
(
49
)	Skat. spriedumu, 2012. gada 19. jūlijs, Fortuna u.c. (C‑213/11, C‑214/11 un C‑217/11, EU:C:2012:495, 35. punkts).