62021CC0046
ĢENERĀLADVOKĀTA MANUELA KAMPOSA SANČESA‑BORDONAS [MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2022. gada 15. septembrī (
1
)
Lieta C‑46/21 P
Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūra (ACER)
pret
Aquind Ltd
Apelācijas sūdzība – Enerģija – Regula (EK) Nr. 713/2009 – ACER lēmums, ar kuru noraidīts lūgums piešķirt atbrīvojumu attiecībā uz jauniem elektrotīklu starpsavienojumiem – ACER Apelācijas valdē iesniegta apelācija – ACER Apelācijas valdes funkcijas, sastāvs, pilnvaras un procedūras ilgums – Pārbaudes intensitāte – Regulas (EK) Nr. 714/2009 17. pants – Atbrīvojumu regulējums attiecībā uz jauniem elektrotīklu starpsavienojumiem – Regulas (ES) Nr. 347/2013 12. pants – Pārrobežu energoinfrastuktūru finansēšanas vispārējā sistēma – Kopīgu interešu projektu finansējums – Izmaksu pārrobežu sadale
1.
Šī apelācijas sūdzība ļaus Tiesai lemt par pārbaudes intensitāti, ar kādu Savienības aģentūru apelācijas padomēm ir jādarbojas, lemjot par tām iesniegtajām pārsūdzībām.
2.
Konkrētāk – Tiesai būs jāapstiprina vai jānoraida Vispārējās Tiesas nostāja, kas konkrētajā spriedumā (
2
) noteica Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūras (turpmāk tekstā – “ACER”) (
3
) Apelācijas valdei pienākumu pārbaudīt šīs aģentūras lēmumus plašāk, nevis tikai to, vai ir pieļautas acīmredzamas kļūdas.
3.
Lai gan jau ir pastāvīgā judikatūra par citu iestāžu, piemēram, Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) un Kopienas Augu šķirņu biroja (CPVO) apelācijas padomju pilnvarām, situācija citu apelācijas padomju lietās, kuru lēmumus pakāpeniski nodod Vispārējās tiesas pārbaudei (
4
), ir atšķirīga. No tā izriet šīs apelācijas sūdzības nozīmīgums (
5
).
4.
Strīda pamatā ir ACER Lēmums (Nr. 05/2018), ar kuru netika piešķirts atbrīvojums no noteiktām saistībām, kuras nosaka normas par elektroenerģijas tirgus atvēršanu savienojuma infrastruktūras, kas savieno Apvienotās Karalistes un Francijas elektroenerģijas pārvades tīklus, būvniecībai.
5.
Šajā lēmumā (ko pēc tam apstiprinājusi ACER Apelācijas valde ar Lēmumu A‑001‑2018) piemērots Regulas (EK) Nr. 714/2009 (
6
) 17. panta 1. punkts saistībā ar Regulas (ES) Nr. 347/2013 (
7
) 12. pantā paredzēto energoinfrastruktūru finansēšanas vispārējo sistēmu.
I. Atbilstošie tiesību akti
A.
Regula Nr. 713/2009
6.
19. pantā (
8
) ir noteikts:
“1.   Jebkura fiziska vai juridiska persona, tostarp valsts regulatīvās iestādes, var iesniegt apelāciju par lēmumu, kas minēts 7., 8. un/vai 9. pantā un adresēts šai personai, vai lēmumu, kurš, lai gan ir tāda lēmuma formā, kas adresēts citai personai, tieši un personīgi skar minēto personu.
[..]
4.   Ja apelācija ir pieņemama, Apelācijas valde pārbauda, vai apelācija ir pamatota. Tā tik bieži, cik vajadzīgs, uzaicina apelācijas procesā iesaistītās puses noteiktos termiņos iesniegt komentārus par tās sniegtajiem paziņojumiem vai par pārējo apelācijas procesā iesaistīto pušu ziņojumiem. Apelācijas procesā iesaistītajām pusēm ir tiesības izteikties mutiski.
5.   Apelācijas valde, ievērojot šo pantu, var īstenot visas pilnvaras, kas ir Aģentūras kompetencē, vai nodot lietu Aģentūras kompetentajai struktūrai. Minētajai kompetentajai struktūrai Apelācijas valdes lēmums ir saistošs.
[..]”
7.
20. panta 1. punktā ir noteikts:
“Saskaņā ar Līguma 230. pantu Pirmās instances tiesā vai Tiesā var celt prasību, apstrīdot Apelācijas valdes lēmumu vai – gadījumos, ja Apelācijas valdei nav tiesību, – Aģentūras lēmumu.”
B.
Regula Nr. 714/2009
8.
17. pantā ir noteikts:
“1.   Pēc pieprasījuma jaunus līdzstrāvas starpsavienojumus var uz noteiktu laiku atbrīvot no noteikumiem, kas paredzēti šīs regulas 16. panta 6. punktā un Direktīvas 2009/72/EK [ (
9
)] 9. un 32. pantā un 37. panta 6. un 10. punktā, ievērojot šādus nosacījumus:
a)
ieguldījumi veicina konkurenci elektroenerģijas piegādē;
b)
ar ieguldījumiem saistītais riska līmenis ir tik liels, ka bez atbrīvojuma ieguldījumi netiktu veikti;
c)
starpsavienojumam ir jābūt tādas fiziskas vai juridiskas personas īpašumā, kas vismaz juridiskās formas ziņā ir neatkarīga no tiem pārvades sistēmu operatoriem, kuru sistēmās minētais starpsavienojums tiks ierīkots;
d)
no minētā starpsavienojuma lietotājiem iekasē maksu;
e)
kopš daļējas tirgus atvēršanas, kas minēta 19. pantā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 96/92/EK (1996. gada 19. decembris) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu [(OV 1997, L 27, 20. lpp.)], neviena to maksājumu komponente, kas veikti par attiecīgā starpsavienojuma savienoto pārvades vai sadales sistēmu lietošanu, nav segusi nekādas kapitāla vai starpsavienojuma darbības izmaksu daļas; un
f)
atbrīvojums nedrīkst kaitēt konkurencei vai iekšējā elektroenerģijas iekšējā tirgus efektīvai darbībai, vai tās regulētās sistēmas efektīvai darbībai, kurai ir pievienots starpsavienojums.
[..]
4.   Lēmumu par atbrīvojumu saskaņā ar 1., 2. un 3. punktu katrā atsevišķā gadījumā pieņem attiecīgo dalībvalstu regulatīvās iestādes. Atbrīvojums var attiekties uz visu jaunā starpsavienojuma jaudu vai esošā starpsavienojuma būtiski palielināto jaudu vai arī uz kādu tās daļu.
Divos mēnešos no dienas, kad atbrīvojuma pieprasījumu saņēmusi pēdēj[ā] no attiecīgajām regulatīvajām iestādēm, Aģentūra var iesniegt šīm regulatīvajām iestādēm konsultatīvu atzinumu, kas varētu būt minēto iestāžu lēmuma pamatā.
Pieņemot lēmumu piešķirt atbrīvojumu, katrā atsevišķā gadījumā vērtē vajadzību paredzēt nosacījumus, kas attiecas uz atbrīvojuma ilgumu un nediskriminējošu piekļuvi starpsavienojumam. Pieņemot lēmumu par minētajiem nosacījumiem, īpaši ņem vērā ierīkojamo papildu jaudu vai esošās jaudas modifikācijas, projekta grafiku un apstākļus attiecīgajā valstī.
Pirms atbrīvojuma piešķiršanas attiecīgo dalībvalstu regulatīvās iestādes lemj par jaudas pārvaldības un piešķiršanas noteikumiem un mehānismiem. Pārslodzes vadības noteikumi ietver pienākumu neizmantoto jaudu piedāvāt tirgū, un iekārtas lietotājiem ir tiesības sekundārajā tirgū tirgot jaudas, par kurām tie noslēguši līgumu. Izvērtējot 1. punkta a), b) un f) apakšpunktā minētos kritērijus, ņem vērā jaudas sadales procedūras rezultātus.
Ja visas attiecīgās regulatīvās iestādes sešos mēnešos ir panākušas vienošanos par atbrīvojuma lēmumu, tās par šo lēmumu informē Aģentūru.
Lēmumu piešķirt atbrīvojumu, tostarp jebkādus šā punkta otrajā daļā minētos nosacījumus, pienācīgi pamato un publicē.
5.   Šā panta 4. punktā minēto lēmumu Aģentūra pieņem, ja:
a)
visas attiecīgās regulatīvās iestādes nav varējušas panākt vienošanos sešos mēnešos no dienas, kad pieteikums par šo atbrīvojumu bija iesniegts pēdējai no šīm regulatīvajām iestādēm; vai
b)
ir iesniegts attiecīgo regulatīvo iestāžu vienots lūgums.
Pirms šāda lēmuma pieņemšanas Aģentūra apspriežas ar attiecīgajām regulatīvajām iestādēm un pieteikuma iesniedzējiem.
[..]”
C.
TEN‑E Regula
9.
12. pantā ir noteikts:
“1.   Faktiskās ieguldījumu izmaksas, kurās nav iekļautas uzturēšanas izmaksas un kuras ir saistītas ar kopīgu interešu projektiem, kas ietilpst II pielikuma 1. punkta a), b) un d) apakšpunktā un II pielikuma 2. punktā noteiktajās kategorijās, sedz to dalībvalstu attiecīgie PSO vai pārvades infrastruktūras projekta virzītāji, kurās projektam ir pozitīva neto ietekme, un izmaksas, uz kurām neattiecas pārslodzes vai citas maksas, ar tīkla piekļuves tarifiem sedz tīkla lietotāji minētajā dalībvalstī vai minētajās dalībvalstīs.
2.   Uz kopīgu interešu projektiem, kas ietilpst II pielikuma 1. punkta a), b) un d) apakšpunktā un II pielikuma 2. punktā noteiktajās kategorijās, 1. punkts attiecas tikai tad, ja vismaz viens projekta virzītājs pieprasa attiecīgajām valsts iestādēm šo pantu piemērot visām projekta izmaksām vai to daļām. Uz kopīgu interešu projektu, kas ietilpst II pielikuma 2. punktā noteiktajās kategorijās, 1. punkts attiecas tikai tad, ja ir jau veikts tirgus pieprasījuma izvērtējums un ir norādīts, ka faktiskās ieguldījumu izmaksas nebūs iespējams segt no tarifiem.
[..]
3.   Par kopīgu interešu projektiem, uz kuriem attiecas 1. punkts, projekta virzītāji vismaz reizi gadā un kamēr projekts nav nodots ekspluatācijā regulāri informē visas attiecīgās valstu regulatīvās iestādes par projekta gūtajām sekmēm un par apzinātajām izmaksām un ietekmi saistībā ar projektu.
Tiklīdz šāds projekts ir sasniedzis pietiekamu gatavību, projekta virzītāji pēc apspriešanās ar to dalībvalstu PSO, kurās projektam ir nozīmīga pozitīva neto ietekme, iesniedz ieguldījumu pieprasījumu. Minētajā ieguldījumu pieprasījumā iekļauj pieprasījumu pēc pārrobežu izmaksu sadalījuma, un to iesniedz visām attiecīgajām valstu regulatīvajām iestādēm, pievienojot:
a)
projekta izmaksu un ieguvumu analīzi, kura atbilst metodoloģijai, kas izstrādāta saskaņā ar 11. pantu un ņemot vērā ieguvumus aiz attiecīgās dalībvalsts robežām; un
b)
saimnieciskās darbības plānu, kurā izvērtēta projekta finansiālā dzīvotspēja, tostarp izraudzītais finansēšanas variants un – attiecībā uz kopīgu interešu projektu, kas ietilpst II pielikuma 2. punktā minētajā kategorijā, – tirgus testēšanas rezultātus; un
c)
ja projekta virzītāji vienojas – pamatotu priekšlikumu pārrobežu izmaksu sadalījumam.
[..]
4.   Sešu mēnešu laikā no dienas, kad iesaistītā valsts regulatīvā iestāde ir saņēmusi pēdējo ieguldījumu pieprasījumu, valstu regulatīvās iestādes pēc apspriešanās ar attiecīgajiem projekta virzītājiem pieņem koordinētus lēmumus par ieguldījumu izmaksu sadali, kas jāsedz katram sistēmas operatoram saistībā ar projektu, un par izmaksu iekļaušanu tarifos. Valstu regulatīvās iestādes var nolemt sadalīt tikai daļu no izmaksām vai var nolemt sadalīt izmaksas starp vairākiem kopīgu interešu projektiem, kas ietilpst vienā projektu kopumā.
[..]
5.   Valsts regulatīvās iestādes, nosakot vai apstiprinot tarifus saskaņā ar Direktīvas [2009/72] 37. panta 1. punkta a) apakšpunktu un Direktīvas 2009/73/EK [ (
10
)] 41. panta 1. punkta a) apakšpunktu, pamatojoties uz izmaksu pārrobežu sadalījumu, kā minēts šā panta 4. punktā, ņem vērā faktiskās izmaksas, kas radušās PSO vai citam projekta virzītājam ieguldījumu rezultātā, ciktāl šīs izmaksas atbilst efektīva un strukturāli līdzīga operatora izmaksām.
Lēmumu par izmaksu sadalījumu valstu regulatīvās iestādes tūlīt dara zināmu Aģentūrai kopā ar visu attiecīgo informāciju par lēmumu. [..]
[..]
Izmaksu sadalījuma lēmumu publicē.
6.   Ja attiecīgās valsts regulatīvās iestādes nav vienojušās par ieguldījumu pieprasījumu sešu mēnešu laikā no dienas, kad pēdējā valsts regulatīvā iestāde saņēmusi minēto pieprasījumu, tā nekavējoties informē Aģentūru.
Tādā gadījumā vai pēc attiecīgi valsts regulatīvo iestāžu kopīga pieprasījuma lēmumu par ieguldījumu pieprasījumu, tostarp par 3. punktā minēto izmaksu pārrobežu sadalījumu, kā arī par to, kā ieguldījumus atspoguļojas tarifos, pieņem Aģentūra trīs mēnešu laikā no dienas, kad iestādes vērsušās pie Aģentūras.
[..]”
II. Tiesvedības priekšvēsture un pārsūdzētais spriedums
10.
Tiesvedības rašanās fakti ir izklāstīti pārsūdzētā sprieduma 1.–13. punktā. No tiem uzsvēršu šādus faktus:
—
Aquind Ltd, Apvienotajā Karalistē dibināta akciju sabiedrība, ir starpsavienojuma projekta, kas savieno Lielbritānijas un Francijas elektroenerģijas pārvades tīklus (turpmāk tekstā – “starpsavienojums Aquind”), virzītāja.
—
2017. gada 17. maijāAquind Francijas un Apvienotās Karalistes valsts regulatīvajām iestādēm (turpmāk tekstā – “VRI”) iesniedza atbrīvojuma pieteikumu attiecībā uz starpsavienojumu Aquind.
—
Tā kā šīs divas iestādes nepanāca vienošanos par atbrīvojuma pieprasījumu, tās attiecīgi 2017. gada 29. novembrī un 19. decembrī to nosūtīja ACER, lai tā pieņemtu lēmumu.
—
2018. gada 26. aprīlī starpsavienojums Aquind ieguva kopīgu interešu projekta statusu.
—
ACER ar 2018. gada 19. jūnija Lēmumu Nr. 05/2018 noraidīja atbrīvojuma pieteikumu.
—
ACER uzskata, ka, lai gan Aquind izpildīja Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punkta a) un c)‑f) apakšpunktā uzskaitītos nosacījumus atbrīvojuma piešķiršanai, tā neizpildīja šī paša panta b) apakšpunktā paredzēto nosacījumu.
—
ACER papildus it īpaši norādīja, ka starpsavienojums bija ieguvis kopīgu interešu projekta statusu 2018. gada aprīlī, tādēļ Aquind būtu varējusi prasīt TEN‑E Regulas 12. panta piemērošanu, kas paredz izmaksu pārrobežu sadales iespēju, bet tā to neizdarīja.
—
ACER uzskatīja, ka nevarēja izslēgt, ka starpsavienojumam Aquind varētu būt pieejams reglamentētajā sistēmā paredzētais finansiālais atbalsts. Tādēļ tā nevarēja ar nepieciešamo pārliecību identificēt tādu risku, kas balstīts uz finanšu atbalsta, izmantojot reglamentēto sistēmu, neesamību.
—
Turklāt tā uzskatīja, ka ar ieņēmumiem saistītais risks, ar tirgu saistītais īpašais risks, tāds risks, kas saistīts ar tiešu konkurenci ar citiem starpsavienojumiem, un neskaidrība par ieņēmumiem no pārslodzes, Lielbritānijas tīkla pārrāvumu risks, tāds risks, kas saistīts ar starpsavienojuma Aquind būvniecību, kā arī politiskie un makroekonomiskie riski, kas it īpaši ir saistīti ar Brexit, nav pietiekami vai nav pierādīti.
—
2018. gada 17. augustāAquind šo lēmumu pārsūdzēja ACER Apelācijas valdē, kas to atstāja negrozītu ar 2018. gada 17. oktobra Nolēmumu A‑001‑2018.
11.
Aquind par Apelācijas valdes nolēmumu cēla atcelšanas prasību (T‑735/18) Vispārējā tiesā.
12.
Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā apmierināja Aquind prasības ceturto un devīto pamatu un tādēļ atcēla Apelācijas valdes nolēmumu. Pārējā daļā tā prasību noraidīja un piesprieda ACER atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
13.
2021. gada 27. janvārīACER iesniedza šo apelācijas sūdzību (
11
). Savukārt 2021. gada 17. aprīlīAquind iesniedza arī pretapelācijas sūdzību par pārsūdzēto spriedumu.
14.
Pēc pārsūdzētā sprieduma pasludināšanas Apelācijas valde 2021. gada 5. februārī nolēma atsākt procedūru un atzina Aquind pārsūdzību par nepieņemamu (
12
).
15.
Turklāt 2019. gada augustā un septembrī Aquind iesniedza prasījumu par izmaksu pārrobežu sadali Francijas, Apvienotās Karalistes, Spānijas un Vācijas VRI. No šī prasījuma izrietošā procedūra tika pārtraukta, kad starpsavienojums Aquind vairs netika uzskatīts par kopīgu interešu projektu Deleģētajā regulā (ES) 2020/389 (
13
).
16.
2020. gada 29. maijā un 2. jūnijā Aquind Francijas un Apvienotās Karalistes VRI iesniedza otro daļēja atbrīvojuma pieteikumu (
14
) uz 25 gadiem starpsavienojumam Aquind. Šīs divas iestādes 2021. gada 27. janvārī paziņoja, ka nevar apmierināt pieteikumu tādēļ, ka Brexit rezultātā stājās spēkā Savienības un Apvienotās Karalistes Tirdzniecības un sadarbības nolīgums.
III. Lietas dalībnieku prasījumi
17.
ACER prasījumi Tiesai ir šādi:
—
pilnībā vai daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu;
—
ja Tiesa uzskata, ka to pieļauj tiesvedības stadija, noraidīt pirmajā instancē celto prasību kā nepamatotu;
—
pakārtoti – nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā atbilstoši Tiesas spriedumam;
—
piespriest Aquind atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas instancē, kā arī tiesvedībā Vispārējā tiesā.
18.
Aquind prasījumi Tiesai ir šādi:
—
noraidīt ACER apelācijas sūdzību;
—
ja tiek pieņemts kāds no ACER argumentiem, noraidīt apelācijas sūdzību, pamatojoties uz citiem Aquind izvirzītajiem pamatiem, tostarp attiecīgā gadījumā tiem pamatiem, ko ir noraidījusi Vispārējā tiesa;
—
ja pārsūdzētais spriedums netiek apstiprināts, atcelt Apelācijas valdes lēmumu, balstoties uz citiem Aquind Vispārējā tiesā iesniegtajiem pamatiem;
—
piespriest ACER atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
19.
Aquind arī iesniedz pretapelācijas sūdzību, kurā lūdz Tiesai:
—
atcelt Aquind Vispārējai tiesai izvirzītā trešā un ceturtā pamata nepieņemamības konstatējumu;
—
atcelt Aquind Vispārējai tiesas izvirzītā pirmā, piektā, sestā, septītā un astotā pamata noraidīšanu;
—
ņemt vērā argumentus, kas izteikti Aquind iesniegtajos pamatos šajā apelācijas sūdzībā, pamatojot tās prasījumu atstāt spēkā pārsūdzēto spriedumu;
—
tādējādi atcelt ACER Apelācijas valdes lēmumu, ņemot vērā pamatus, kas norādīti Aquind prasībā Vispārējā tiesā.
20.
ACER atbildēja uz pretapelācijas sūdzību, lūdzot Tiesai:
—
noraidīt to pilnībā;
—
piespriest Aquind segt savus un atlīdzināt ACER tiesāšanās izdevumus.
IV. ACER apelācijas sūdzība. Ievada apsvērums
21.
ACER īsumā apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pieļautas divas tiesību kļūdas attiecībā uz:
—
pārbaudes intensitāti, kādu īsteno Apelācijas valde gan vispār, gan saistībā ar šo lietu, par sarežģīta ekonomiska vai tehniska rakstura vērtējumiem;
—
Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punkta b) apakšpunkta interpretāciju.
22.
Jau uzreiz norādu, ka ierosināšu noraidīt pirmo no diviem ACER apelācijas pamatiem, kas nozīmēs apstiprināt pārsūdzēto spriedumu daļā, kurā tiek atcelts Apelācijas valdes nolēmumu.
23.
Pamatojoties uz iepriekšminēto, varētu šķist nevajadzīgi izvērtēt ACER otro apelācijas pamatu, jo Apelācijas valdes nolēmums tika atcelts pilnībā.
24.
Tomēr veikšu šo analīzi un ierosināšu apmierināt ACER otro apelācijas pamatu, atceļot pārsūdzēto spriedumu tikai attiecībā uz Regulas Nr. 714/2009 17. panta saikni ar TEN‑E Regulas 12. panta vispārējo finansēšanas sistēmu.
25.
Uzskatu, ka Tiesai ir būtiski lemt par otro apelācijas pamatu, jo pretējā gadījumā netiktu skarta Vispārējās tiesas nostāja (kas man šķiet kļūdaina) par saikni starp šīm divām regulām. Ja šī nostāja netiks atspēkota, to varētu uzskatīt par saistošu ACER un tās Apelācijas valdei.
26.
Patiesībā Vispārējai tiesai nebija vajadzības (
15
) izvērtēt ceturto atcelšanas pamatu pēc tam, kad pirmais pamats bija atbalstīts, kas pats par sevi padarīja par spēkā neesošu Apelācijas valdes nolēmumu. Tā kā tā neapstājās pie pēdējās minētās nostājas ieņemšanas, tā iedibināja judikatūru, kas, manuprāt, pārsniedz tikai obiter dictum un ir prettiesiska.
V. ACER apelācijas pirmais pamats: Apelācijas valdes pārbaudes intensitāte par sarežģītiem tehniskiem un ekonomiskiem vērtējumiem
A.
Pārsūdzētais spriedums
27.
Vispārējā tiesa pārbauda “ACER aizstāvēt[o] pieej[u], saskaņā ar kuru apelācijas valdes veiktā pārbaude par sarežģītiem tehniskiem un ekonomiskiem vērtējumiem var būt līdzvērtīga ierobežotai pārbaudei Savienības tiesā” (pārsūdzētā sprieduma 49. punkts) un to noraida.
28.
Minētās noraidīšanas pamatā, īsumā, ir četru veidu apsvērumi.
—
Apelācijas valdes izveide iekļaujas veicinātā virzībā, kuras mērķis ir paredzēt mehānismu tādu aģentūru lēmumu apstrīdēšanai par sarežģītiem tehniskiem, zinātniskiem vai ekonomiskiem jautājumiem, kas tieši ietekmē ieinteresēto pušu tiesisko stāvokli. Pušu rīcībā šis līdzeklis ir kontekstā, kurā pārbaude Savienības tiesā aprobežojas ar pārbaudi par to, vai nav pieļauta acīmredzama kļūda vai pilnvaru nepareiza izmantošana (
16
).
—
Noteikumi par Apelācijas valdes organizāciju un pilnvarām ļauj konstatēt, ka tā netika izveidota, “lai ierobežoti pārbaudītu sarežģītus tehniskus un ekonomiskus vērtējumus”. Par to liecina: a) tās locekļu profesionālās prasmes; b) pilnvaras, kuras Apelācijas valdei piešķir Regulas Nr. 713/2009 19. panta 5. punkts; c) šīs regulas 20. panta interpretācija (
17
).
—
ACER saskaņā ar Regulas Nr. 713/2009 19. panta 6. punktu pieņemtās organizatoriskās un procesuālās normas apstiprina, ka tā ir vēlējusies uzticēt Apelācijas valdei “uzdevumu veikt aģentūras lēmumu pārbaudi ar intensitāti, kas nevar būt tikai ierobežota” (
18
).
—
Vispārējā tiesa jau ir atzinusi (saistībā ar ECHA Apelācijas padomi), ka “[..] aģentūrās izveidoto apelācijas institūciju raksturam būtu pretrunā, ja tās īstenotu ierobežotu pārbaudi, kas ir paredzēta vienīgi Savienības tiesām”. Argumentiem par šīs judikatūras nepiemērojamību attiecībā uz ACER Apelācijas valdi (jo tai esot atšķirīgs sastāvs un pilnvaras) nevar piekrist (
19
).
B.
Lietas dalībnieku argumenti attiecībā uz ACER apelācijas sūdzību
29.
ACER uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi vairākas tiesību kļūdas attiecībā uz Apelācijas valdes mērķi, organizāciju un pilnvarām, ņemot vērā kontekstu, kurā tā pilda savus pienākumus.
30.
Aquind iebilst pret attiecīgajiem ACER argumentiem un atbalsta Vispārējās tiesas nostāju par prasību Apelācijas valdei veikt pilnīgu pārbaudi, nevis ierobežotu pārbaudi tikai par acīmredzamām kļūdām vērtējumā.
31.
Izklāstīšu ACER argumentus tās pirmā apelācijas pamata atbalstam.
1. Par mērķi
32.
Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu un pārkāpusi LES 13. panta 2. punktā paredzētos varas dalīšanas un lojālas sadarbības principus, jo neesot ņēmusi vērā mērķi ieviest praksē ātru un vienkāršotu apelācijas procedūru Apelācijas valdē, kā noteikts Regulas Nr. 713/2009 19. apsvērumā.
33.
Savukārt Vispārējā tiesa ir piešķīrusi prioritāti pašas norādītam mērķim, kura pamatā ir tās izpratne par Savienības likumdevēja “virzību”.
2. Par Apelācijas valdes darbības kontekstu
34.
Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, atzīstot, ka noteikumi par Apelācijas valdes organizāciju un pilnvarām ļauj secināt, ka tās pārbaudes intensitāte attiecībā uz ļoti sarežģītu zinātnisku un tehnisku faktu izvērtēšanu nevarēja būt ierobežota ar acīmredzamu kļūdu esamības pārbaudi (pārsūdzētā sprieduma 52.–82. punkts). Minētā kļūda izpaužoties šādi:
—
attiecībā uz Apelācijas valdes sastāvu Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu, pielīdzinot to ECHA Apelācijas padomei (tostarp pārsūdzētā sprieduma 53. un 61. punkts).
—
Vispārējā tiesa arī kļūdaini uzskatot, ka Apelācijas valdes locekļu “ar attiecīgu pieredzi enerģētikas nozarē” atlase nozīmē, ka Savienības likumdevējs ir vēlējies piešķirt Apelācijas valdei nepieciešamās ekspertzināšanas, lai tā varētu pati veikt izvērtējumu par [sarežģītiem tehniskajiem un ekonomiskajiem] faktiskajiem apstākļiem saistībā ar enerģētiku (pārsūdzētā sprieduma 53., 65. un 69. punkts).
—
Vispārējā tiesa kļūdoties, uzskatīdama, ka procedūras ilgums un Apelācijas valdes ierobežotie resursi nepamato sarežģītu tehnisku un ekonomisku vērtējumu ierobežotu pārbaudi (pārsūdzētā sprieduma 66. un 73.–82. punkts) (
20
). Šajā paziņojumā neesot ņemti vērā institucionālā līdzsvara un varas dalīšanas principi, jo ACER nevarot palielināt tās cilvēkresursus un finanšu resursus autonomi.
—
Vispārējā tiesa nepareizi interpretējot Regulas Nr. 713/2009 19. panta 5. punktu (pārsūdzētā sprieduma 54., 55., 59. un 60. punkts). Šajā tiesību normā neesot pamatojuma, lai Apelācijas valde īstenotu pilnīgu pārbaudi, bet tā attiecoties tikai uz iespēju atcelt ACER lēmumus un aizstāt tos ar Apelācijas valdes lēmumiem vai nosūtīt lietu ACER, bet nekas neesot minēts par Apelācijas valdes pārbaudes intensitāti.
—
Vēl viena Vispārējās tiesas kļūda esot pārsūdzētā sprieduma 57., 58. un 60. punktā, jo Regulas Nr. 713/2009 19. panta 1. punkts un 20. pants neliedzot Apelācijas valdei veikt ierobežotu pārbaudi. ACER uzskata, ka Vispārējā tiesa vienmēr var veikt pilnīgu tiesas pārbaudi par Apelācijas valdes lēmumu, pat ja Apelācijas valde īsteno ierobežotu pārbaudi.
3. Pakārtoti
35.
Pakārtoti – ACER norāda, ka, pat atzīstot (quod non), ka Apelācijas valdei būtu jāveic tās lēmumu pilnīga pārbaude attiecībā uz sarežģītu tehnisku un ekonomisku izvērtēšanu, Vispārējā tiesa esot kļūdījusies (pārsūdzētā sprieduma 83.–90. punkts), konstatēdama, ka Apelācijas valde nebija veikusi pilnīgu pārbaudi šajā lietā.
C.
Vērtējums
36.
Tiesai ir jānosaka, vai Vispārējā tiesa pareizi vai, pieļaujot tiesību kļūdu, uzskatīja, ka Apelācijas valdei bija jāveic pilnīga ACER lēmuma pārbaude atbilstoši tai ar Regulu Nr. 713/2009 piešķirtajām pilnvarām.
37.
ACER uzskatīja un turpina atbalstīt viedokli, ka Apelācijas valdei bija jāveic tikai ierobežota pārbaude, izvērtējot tikai, vai nav pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā saistībā ar sarežģītiem tehniskiem un ekonomiskiem lēmumiem.
38.
Manuprāt, Vispārējās tiesas veiktā interpretācija ir pareiza. Tās īstenotā Regulas Nr. 713/2009 19. un 20. panta interpretācija man šķiet vispiemērotākā.
39.
Šo viedokli pamato pašas Apelācijas valdes uzdevumi un to apstiprina (vai vismaz nav tam pretrunā) citi apstākļi saistībā ar tās sastāvu, pilnvarām, procedūras ilgumu un tās salīdzinājumu ar citu Savienības aģentūru apelācijas padomēm.
1. Apelācijas valdes funkcijas un mērķi
40.
Pēdējos gados ir notikusi Savienības administrācijas “aģentifikācija” (
21
). Šī procesa ietvaros aģentūrām, kurām ir pilnvaras pieņemt tiesību aktus, kas ietekmē privātpersonu tiesisko stāvokli, ir izveidotas apelācijas padomes. ACER pakāpeniski ir ieguvusi ierobežotas lemšanas pilnvaras un iespēju pieņemt lēmumus, kas ietekmē privātpersonu tiesisko stāvokli, lai gan tās galvenais uzdevums ir koordinēt VRI darbību enerģijas jomā (
22
). Šis apstāklis izskaidro tās Apelācijas valdes sākotnējo konfigurāciju.
41.
Konkrētāk – ir izveidotas, ja nekļūdos, astoņas šāda veida padomes (
23
), kuras neatbilst vienotam modelim (
24
) un kuras atšķiras ar struktūru, darbību un pilnvarām. Tomēr tām ir dažas kopīgas īpašības (
25
).
—
Tās ir aģentūru iekšējās pārskatīšanas struktūras ar noteiktu neatkarības pakāpi. Pēc būtības tās nav tiesu iestādes, lai gan tās veic tiesas spriešanai pielīdzināmas funkcijas uz sacīkstes principu balstītās procedūrās.
—
Tās sastāv no juristiem un tehniskajiem speciālistiem, kas sniedz tām lielākas iespējas izskatīt pārsūdzības par lēmumiem, kuros mēdz būt ievērojams tehniskais aspekts.
—
Tajās var iesniegt apelācijas sūdzības aģentūru lēmumu adresāti, kā arī fiziskas un juridiskas personas, kuras tieši vai individuāli skar šie lēmumi.
—
Tās pārskata lēmumus, kas skar trešās personas un attiecībā uz kuriem atvasināto tiesību norma, ar ko izveido apelācijas padomes, piešķir tām kompetenci. To kompetences joma tādējādi ir ierobežota.
—
Tās nodrošina operatīvu, ātru, pieejamu, specializētu un lētu mehānismu, lai aizsargātu lēmumu adresātu un to personu tiesības, kuras ietekmē aģentūru lēmumi.
42.
Netieši dažu šo apelācijas padomju nozīmi ir pastiprinājusi Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58.a panta ieviešana (
26
).
43.
Saskaņā ar šo pantu apelācijas par Vispārējās tiesas spriedumiem, kas attiecas uz noteiktu apelācijas padomju lēmumiem (
27
) ir pieļaujamas, ja tiek pierādīts, ka jautājums ir nozīmīgs Savienības tiesību vienotībai, saskanībai vai attīstībai (
28
).
44.
Piekrītu Vispārējās tiesas vērtējumam (pārsūdzētā sprieduma 51. punkts), ka ACER Apelācijas valdes izveide iekļaujas Savienības likumdevēja veicinātā virzībā, kuras mērķis ir paredzēt mehānismu “apelācijas institūcijas” izmantošanai Savienības aģentūrās, ja tām ir piešķirtas būtiskas pilnvaras pieņemt lēmumus par sarežģītiem tehniskiem vai zinātniskiem jautājumiem, kas tieši ietekmē attiecīgo pušu tiesisko stāvokli.
45.
Kā apgalvo Vispārējā tiesa, “apelācijas institūcijas sistēma [..] ir piemērots līdzeklis [attiecīgo pušu] tiesību aizsardzībai kontekstā, kurā [..] Savienības tiesas kontrolei ir jāaprobežojas ar pārbaudi par to, vai, īstenojot plašo novērtējuma brīvību attiecībā uz sarežģītiem zinātniskiem, tehniskiem un ekonomiskiem faktiem, nav pieļauta acīmredzama kļūda [..]” (
29
).
46.
Uzskatu, ka rīcības sistēmā, ko raksturo katrai aģentūrai uzticēto jautājumu tehniskā un ekonomiskā sarežģītība, nebūtu lielas jēgas aģentūrā izveidot pārsūdzības iestādes, kuras nevarētu izvērtēt aģentūras lēmumu tehniskos un ekonomiskos aspektus.
47.
Nav šaubu, ka pārbaudei Savienības tiesā ir jāattiecas tikai uz to, vai, īstenojot plašo novērtējuma brīvību attiecībā uz sarežģītiem zinātniskiem, tehniskiem un ekonomiskiem faktiem, nav pieļauta acīmredzama kļūda vai pilnvaru nepareiza izmantošana. Bet šī pārbaude, ko jau veic Vispārējā tiesa, nav Apelācijas valdes kompetencē, kuras specializācija tai ļauj, kā turpmāk izklāstīšu, iedziļināties šajos aspektos un izsmeļoši izvērtēt visas pārsūdzētā lēmuma nianses (
30
).
48.
Tādēļ uzskatu, ka principā aģentūrās izveidoto apelācijas institūciju funkcijas attiecībā uz aģentūru sarežģīto lēmumu pārbaudi nevar pielīdzināt Savienības tiesu lomai. Pretējā gadījumā apelācijas padomju izveide būtu lieka, proti, tā nevajadzīgi dublētu pārbaudes kritērijus, kas ir Savienības tiesu kompetencē.
49.
Tādēļ piekrītu Vispārējai tiesai, kad tā atzīst, ka, “ja apelācijas valdes veiktā pārbaude par sarežģītiem tehniskiem un ekonomiskiem vērtējumiem būtu tikai ierobežota, tas nozīmētu, ka Vispārējā tiesa īsteno ierobežotu kontroli pār lēmumu, kas pats ir ierobežotas pārbaudes rezultāts. Ir acīmredzams, ka “ierobežotas pārbaudes par ierobežotu pārbaudi” sistēma nepiedāvā efektīvas tiesību aizsardzības tiesā garantijas, kas būtu jānodrošina uzņēmumiem [..]” (
31
).
2. Apelācijas valdes sastāvs
50.
Saskaņā ar Regulas Nr. 713/2009 18. panta 1. punktu (
32
) apelācijas valdes locekļus izvēlas no VRI vai citu iestāžu vadošajiem darbiniekiem ar attiecīgu pieredzi enerģētikas nozarē.
51.
Saskaņā ar Regulas Nr. 713/2009 18. panta 2. un 3. punktu (
33
) šo locekļu, kuri lēmumu pieņemšanā ir neatkarīgi un kurus nesaista nekādi norādījumi, pilnvaru termiņš ir pieci gadi, un to var atjaunot.
52.
Apelācijas valdes sastāvs tādējādi atbilst būtiskajām prasībām, lai veiktu ACER lēmumu pilnīgu, nevis ierobežotu pārbaudi. Tās locekļiem ir jābūt iepriekšējai pieredzei enerģētikas nozarē, jo tiem ir (vai jābūt) nepieciešamajām tehniskajām zināšanām, lai sūdzības izskatītu padziļināti. To uzsvēra Vispārējā tiesa, kuras viedoklim es piekrītu (
34
).
53.
ACER apgalvo, ka VRI vadošajiem darbiniekiem ne vienmēr ir šādas tehniskās zināšanas un īpaša pieredze, jo VRI vidējā līmeņa vadītāji ir tie, kas izvērtē sarežģītus tehniskus un ekonomiskus jautājumus.
54.
Šis arguments mani nepārliecina. Ja apelācijas valdes locekļus izvēlētu bez pieredzes enerģētikas nozarē un bez prasītajām tehniskajām zināšanām, viņu atlase vienkārši neatbilstu Regulas Nr. 713/2009 18. pantam. Tas, ka šīs zināšanas ir arī “vidējā līmeņa vadītājiem”, nenozīmē, ka augstākā līmeņa vadītājiem to var nebūt.
55.
Turklāt apelācijas valdes sastāvs un locekļu profesionālā pieredze nav mainīta ar reformu, kas veikta ar Regulu 2019/942, kuras 25., 26. un 27. pants būtībā atkārto Regulas Nr. 713/2009 18. pantu. Reformas mērķis bija stiprināt Apelācijas valdi, lai tā varētu efektīvāk pildīt savas funkcijas.
56.
Mani nepārliecina arī ACER arguments par to Apelācijas valdes locekļu regulējuma ietekmi šajā tiesvedībā, kas līdz 2019. gadam veica savus pienākumus bez atlīdzības un kā goda amatu. ACER uzskata, ka atbilstoši šim regulējumam viņi varēja veikt citus darbus, kas atņēma viņiem laiku, ko veltīt darbam Apelācijas valdē, tādēļ bija loģiski, ka tie veica tikai ierobežotu un ātrāku aģentūras lēmumu pārbaudi.
57.
Tas, ka līdz 2019. gadam Apelācijas valdes locekļiem nebija atlīdzības un šis amats nebija to vienīgais darbs, nepamato tās kontroles funkciju samazināšanu. Šīs iezīmes var izskaidrot tostarp ar mazākām ACER lēmumu pieņemšanas pilnvarām pirms 2019. gada un it īpaši ar nelielu pārsūdzību skaitu, kāds iesniegts saskaņā ar sākotnējiem aprēķiniem (
35
).
58.
Lietu skaita pieauguma dēļ šobrīd Apelācijas valdes locekļiem ir paredzēta atlīdzība (
36
) un pretendentus atlasa ar paaugstinātām prasībām attiecībā uz vispārējām juridiskajām zināšanām papildus tehniskajām zināšanām (
37
).
59.
Apelācijas valdes cilvēkresursu stiprināšana visdrīzāk būs norādījusi, ka tās sākotnējā struktūra nebija pilnībā piemērota, lai veiktu Regulā Nr. 713/2009 tai uzticētos uzdevumus (
38
). Tomēr šis trūkums nepamato to, ka Apelācijas valdei būtu jāatsakās no galvenā uzdevuma, lai veiktu tikai ierobežotu aģentūras lēmumu pārbaudi.
60.
ACER pilnvaru palielināšana Savienības normu par enerģiju grozīšanas ietvaros pēc 2019. gada (
39
) (kas nav piemērojamas šajā lietā), kā arī pašas ACER reforma ar Regulu 2019/942 nozīmē, ka tās Apelācijas valdes stiprināšana padara to piemērotu, lai veiktu pilnīgu ACER lēmumu pārbaudi.
3. Procedūras ilgums
61.
ACER uzskata, ka termiņš, kurā Apelācijas valdei bija jāpieņem lēmums (divi mēneši saskaņā ar Regulas Nr. 713/2009 19. panta 2. punktu), neļāva tai veikt padziļinātu pārbaudi. Uzskatot pretējo, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu.
62.
Piekrītu Vispārējās tiesas argumentiem un uzskatu, ka, interpretējot šo normu, tā nav pieļāvusi tiesību kļūdu.
63.
Ir tiesa, ka izskatīšanas termiņš bija īss (
40
), jo divos mēnešos bija jāizskata lieta procedūrā, kura balstīta uz sacīkstes principu un kurā lietas dalībniekus varēja lūgt iesniegt apsvērumus par paziņojumiem, ko sniedza pārējie lietas dalībnieki, un mutiski iesniegt apsvērumus Apelācijas valdei.
64.
Tomēr termiņa ilgums, kā norāda Vispārējā tiesa (pārsūdzētā sprieduma 74. punkts), nav pietiekams arguments, lai padarītu uzskatāmu likumdevēja nodomu ierobežot Apelācijas valdes pārbaudi. Vairāki argumenti liecina par pretējo.
—
Apelācijas valdes locekļu tehniskās zināšanas un īpaša pieredze atvieglo ātru apelāciju lietu izpratni un ātru to atrisināšanu.
—
Regulas Nr. 713/2009 19. pants būtībā paredz, ka Apelācijas valde pārbauda, vai pieteicēja sniegtie argumenti pierāda tādas kļūdas esamību, kas ietekmē apstrīdēto lēmumu. Apelācijas valdes darbība aprobežojas ar pārbaudi, vai pušu izvirzītie pamati ir piemēroti, lai pierādītu, ka apstrīdētajā lēmumā ir pieļautas kļūdas. Tai ir jāpārbauda tikai sarežģīti tehniski un ekonomiski fakti, kas ir norādīti šajos pamatos.
—
Apelācijas valdei nav pamata veikt ACER lēmuma faktisko un tiesisko apstākļu ex novo pārbaudi. Šajā aspektā tā atšķiras, piemēram, no EUIPO un CPVO apelācijas padomēm.
—
Saskaņā ar Regulas Nr. 713/2009 19. panta 5. punktu Apelācijas valde varēja īstenot “visas pilnvaras, kas ir Aģentūras kompetencē vai nodot lietu Aģentūras kompetentajai struktūrai”. Tādējādi tā varēja apmierināt apelāciju un nodot lietu ACER, lai tā pieņemtu jaunu lēmumu.
65.
Šo interpretāciju neietekmē tas, ka Regulā 2019/942 līdz četriem mēnešiem ir pagarināts termiņš, kurā Apelācijas valde var pieņemt lēmumu (
41
). Šis pagarinājums tikai pierāda, ka likumdevējs, iespējams, nav bijis reālistisks, nosakot divu mēnešu termiņu Regulā Nr. 713/2009, bet no tā nevar secināt, ka Apelācijas valdei ACER lēmumi ir jāpārbauda tikai ierobežotā apmērā.
4. Apelācijas valdes pilnvaras
66.
Regulas Nr. 713/2009 19. panta 5. punkts, kā jau minēju, paredzēja, ka Apelācijas valde īsteno visas pilnvaras, kas ietilpst ACER kompetencē, vai nodod lietu kompetentai aģentūras struktūrai, un šai struktūrai ir saistošs Apelācijas valdes lēmums.
67.
Kā pamatoti norāda Vispārējā tiesa (pārsūdzētā sprieduma 54. punkts), Apelācijas valde, apmierinot sūdzību, varēja uzņemties ACER rīcības brīvību pārbaudīt, vai tās rīcībā esošā informācija ļauj tai pieņemt pašai savu nolēmumu kā alternatīvu lietas nodošanai ACER jauna lēmuma pieņemšanai.
68.
Saskaņā ar Regulas Nr. 713/2009 20. panta 1. punktu Vispārējā tiesā ir jāpārsūdz Apelācijas valdes nolēmums, nevis ACER lēmums. Šajā lietā pieteicējai nebija tiesību ACER lēmumu pārsūdzēt tieši Savienības tiesā (
42
), kā Vispārējā tiesa norādīja pārsūdzētā sprieduma 58. punktā.
69.
Šis divkāršais konstatējums apstiprina, ka Apelācijas valde nevarēja tikai ierobežoti pārbaudīt ACER lēmumu – līdzvērtīgi Savienības tiesas veiktai pārbaudei tiesā.
70.
Apelācijas valdei, kā esmu norādījis, ir tehniskas zināšanas, kas tai ļauj veikt pilnīgu ACER lēmumu pārbaudi, nevis ierobežotu pārbaudi par acīmredzamu kļūdu pieļaušanu. Šī pilnīgā pārbaude dara iespējamu vēlāku Vispārējās tiesas veiktu pārbaudi tiesā.
71.
Iepriekš minētos apsvērumus neietekmē Vispārējās tiesas pieļautā nebūtiskā kļūda (pārsūdzētā sprieduma 60. punkts), atsaucoties uz ACER2019. gada 5. oktobra lēmuma (
43
)“iespējamo pretrunu” Regulai Nr. 713/2009.
72.
Vispārējā tiesa to nepareizi novērtēja, jo ACER lēmuma Nr. 1/2011 grozījumu pamatā bija Regulas 2019/942 pieņemšana. Lēmuma Nr. 1/2011 21. pantā pēc grozījumiem ir tikai atkārtots Regulas 2019/942 28. panta 5. punkta saturs (
44
). Tādējādi šādas pretrunas nebija.
73.
Tomēr šī Vispārējās tiesas kļūda ir pieļauta obiter dictum argumentācijā un attiecas uz tiesību akta grozījumu, kas lietā nav piemērojams ratione temporis. Tādēļ tā neietekmē galīgo risinājumu attiecībā uz Apelācijas valdes veiktās pārbaudes intensitāti.
5. ACER Apelācijas valdes salīdzinājums ar citu aģentūru apelācijas padomēm
74.
Vispārējās tiesas īstenotais ECHA Apelācijas padomes un ACER Apelācijas valdes pārbaudes intensitātes salīdzinājums, lai uz Apelācijas valdi attiecinātu tās judikatūru par ECHA Apelācijas padomes lēmumu pārbaudes līmeni, man šķiet pareizs.
75.
Vispārējā tiesa pēc savas nostājas par ECHA Apelācijas padomi izklāsta (pārsūdzētā sprieduma 61. punkts) (
45
) norāda, ka tas tāpat ir piemērojams ACER Apelācijas valdei.
76.
ACER kritikas par šo pārsūdzētā sprieduma daļu pamatā ir mērķu, apelācijas procedūras (konkrētāk, izskatīšanas termiņu) un ACER un ECHA apelācijas padomju personāla regulējuma atšķirības. Šādas atšķirības padarot Vispārējās tiesas veikto salīdzinājumu par spēkā neesošu.
77.
Tomēr šīs atšķirības neskar Vispārējās tiesas atzinuma kodolu, kas ir piemērojams gan ECHA Apelācijas padomei, gan ACER Apelācijas valdei: aģentūrās izveidoto apelācijas institūciju būtībai būtu pretrunā tas, ka tās īstenotu ierobežotu pārbaudi par acīmredzamas kļūdas esamību un neveiktu pārsūdzētajos lēmumos ietvertu sarežģītu tehnisku, zinātnisku un ekonomisku izvērtējumu pilnīgu pārbaudi.
78.
Tā kā visu iepriekšminēto iemeslu dēļ man šķiet, ka šajā Vispārējās tiesas viedoklī nav pieļauta tiesību kļūda, arī šī apelācijas pirmā pamata daļa ir noraidāma.
6. Pakārtots arguments: Apelācijas valdes veiktā pārbaude bija pilnīga
79.
Pakārtoti – ACER argumentē, ka, pat atzīstot (quod non), ka Apelācijas valdei būtu jāveic pilnīga, nevis ierobežota – tikai attiecībā uz acīmredzamu kļūdu esamību – tādu lēmumu pārbaude, kuros veikti sarežģīti tehniski un ekonomiski vērtējumi, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdu, apgalvojot, ka Apelācijas valde nebija veikusi šādu pārbaudi attiecīgajā lietā.
80.
Tomēr pakārtoti izvirzītajā argumentā nav ņemts vērā, ka pati Apelācijas valde uzskatīja (tās nolēmuma 47. un 52. punkts), ka tā veiks tikai ierobežotu pārbaudi attiecībā uz acīmredzamām kļūdām vērtējumā par Aquind lūgto atbrīvojumu.
81.
Apelācijas valde to skaidri paziņo kā principa formulējumu, kas noteiks tās darbību. Tādēļ nebija vajadzīgs sīki analizēt ACER lēmuma 70.–74. punktu un 94.–98. punktu, ja pati Apelācijas valde sākumā norāda, ka īstenos ierobežotu pārbaudi attiecībā uz acīmredzamām kļūdām vērtējumā. Vispārējā tiesa šajā jautājumā galu galā nepieļāva nekādu tiesību kļūdu.
82.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ACER pirmais apelācijas pamats ir jānoraida.
VI. ACER otrais apelācijas pamats: Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpums
A.
Pārsūdzētais spriedums
83.
Vispārējā tiesa uzskata, ka Apelācijas valdes pieeja attiecībā uz atbrīvojumu nebija pamatojama ne ar Regulu Nr. 714/2009, ne ar TEN‑E Regulu. Atbalstu šo viedokli pēc būtības ar šādiem argumentiem:
—
Apelācijas valde bija ieviesusi papildu nosacījumu, kurš nav uzskaitīts Regulas Nr. 714/2009 17. pantā;
—
neviena tiesību norma neļauj uzskatīt, ka likumdevējs būtu paredzējis vienas sistēmas prioritāti pār otru. Abas sistēmas var piemērot alternatīvi;
—
būtisks kritērijs, uz kura jābalsta atbrīvojuma pieteikuma izvērtējums, ir Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punkta b) apakšpunkta “ar ieguldījumiem saistītais riska līmenis”, ko Apelācijas valde nepiemēroja;
—
izmaksu pārrobežu sadales procedūras izmantošana negarantē, ka tiks novērsti riski, kuriem ir pakļauti starpsavienojumi.
B.
Lietas dalībnieku argumenti
84.
ACER pārmet Vispārējai tiesai “fundamentālu” tiesību kļūdu, ko tā pieļāvusi, atzīstot (it īpaši pārsūdzētā sprieduma 105. un 106. punktā), ka neviena tiesību norma neļauj uzskatīt, ka likumdevējs ir paredzējis TEN‑E Regulas prioritāru piemērošanu pār Regulas Nr. 714/2009 atbrīvojuma sistēmu.
85.
Šī tiesību kļūda izrietot no nepareizas interpretācijas, ko īsteno Vispārējā tiesa par saikni starp TEN‑E Regulas 12. pantu un Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punkta b) apakšpunktu. Pēdējās minētās regulas un tās priekšgājējas, Regulas (EK) Nr. 1228/2003 (
46
) formulējums, mērķis un konteksts liekot ACER uzskatīt, ka TEN‑E Regula nosaka vispārēju sistēmu un ka Regula Nr. 714/2009 paredz atbrīvojuma sistēmu, kas ir interpretējama šauri. Tās neesot vienādas sistēmas, starp kurām virzītāji var brīvi izdarīt izvēli, kā norāda Vispārējā tiesa.
86.
Otrā tiesību kļūda, ko ACER saskata pārsūdzētajā spriedumā (101.–104. punkts), ir nostāja, ka, lai gan eventuāla finansēšana saskaņā ar TEN‑E Regulas 12. pantu var būt būtisks kritērijs, lai noteiktu ar ieguldījumu saistīto risku, šis kritērijs nevar būt priekšnoteikums atbrīvojuma saņemšanai (
47
).
87.
ACER uzskata, ka pietiekama ekonomiskā atbalsta nepieejamība reglamentētās sistēmas ietvaros ir pamatkritērijs, lai noteiktu, vai ar ieguldījumiem saistītais risks ir vai nav segts, tādējādi šī analīze ir netieši noteikta Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punkta b) apakšpunktā un nav papildu nosacījums, lai piešķirtu atbrīvojumu jaunam starpsavienojumam.
88.
Visbeidzot – ACER uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu (pārsūdzētā sprieduma 108. un 109. punkts), apgalvojot, ka nevar Aquind nepiešķirt Regulas Nr. 714/2009 17. pantā paredzēto atbrīvojumu, pieņemot, ka atbalsta pieteikums saskaņā ar TEN‑E Regulas 12. pantu radītu finansiālu ieguvumu, kas ļautu novērst šo risku.
89.
ACER uzskata, ka iespēja iegūt finansējumu starpsavienojumam ar izmaksu pārrobežu sadali nebija hipotētiska, bet gan, ka tās pamatā bija Aquind starpsavienojuma kvalifikācija par kopīgu interešu projektu, kā arī ACER veiktā izmaksu, jaudu un ieguvumu analīze. Tā ir tieši tā riska analīze, kas Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir prasīta, lai noteiktu, vai starpsavienojuma riskus var ierobežot ar citiem līdzekļiem, nevis piešķirot atbrīvojumu no vispārējās sistēmas.
90.
Aquind apstrīd ACER argumentus un uzskata, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi nevienu no tiesību kļūdām, kuras tai tiek pārmestas.
C.
Vērtējums
91.
Lai labāk izprastu šo problēmu, vispirms ir vēlams izklāstīt abu finansēšanas sistēmu savstarpējo saistību un pēc tam izskatīt otrā apelācijas pamata argumentus.
1. Elektrotīklu starpsavienojumu finansēšana
92.
Eiropas līdzstrāvas elektrotīklu starpsavienojumi ir svarīgas infrastruktūras Eiropas elektroenerģijas tirgus attīstībai (
48
). Tie savieno valstu elektrosistēmas, nodrošinot elektroenerģijas piegādi un novēršot tās pārtraukumus, vienlaikus veicinot integrēta Eiropas elektroenerģijas tirgus izveidi ar lielāku konkurenci un labākām cenām patērētājiem (
49
).
93.
Elektrotīklu starpsavienojumi ir liela apjoma un tehnoloģiski sarežģīti darbi, kas prasa ievērojamus ieguldījumus un vairākus gadus, lai tos pabeigtu. Šie raksturlielumi izskaidro TEN‑E Regulas pieņemšanu un kopīgu interešu projekta jēdziena izveidi kā līdzekli, lai novirzītu tiem finansējumu (
50
).
94.
TEN‑E Regulas (
51
) 1. pants attiecas uz tādu kopīgu interešu projektu apzināšanu, kas nepieciešami, lai īstenotu Eiropas energoinfrastruktūru prioritāros koridorus un jomas. TEN‑E Regulā ir regulēta ne tikai šo projektu apzināšana un īstenošana, bet arī paredzētas normas, lai sekmētu un paātrinātu atļauju piešķiršanu, kā arī nodrošinātu sabiedrības līdzdalību tajos.
95.
Šajā lietā īpaši svarīgs ir TEN‑E Regulas 12. pants, kas nosaka noteikumus un norādes izmaksu pārrobežu sadalei, ņemot vērā riskus kopīgu interešu projektiem.
96.
Saskaņā ar TEN‑E Regulas 12. panta 3., 4., 5 un 6. punktu:
—
tiklīdz šāds projekts, kas ir ietverts II pielikuma 1. punkta a), b) un d) apakšpunkta un 2. punkta kategorijās, ir sasniedzis pietiekamu gatavību, tā virzītājs vai virzītāji iesniedz attiecīgajām VRI “ieguldījumu pieprasījum[u], [kurā iekļauts] pieprasījum[s] pēc pārrobežu izmaksu sadalījuma”;
—
pēc apspriešanās ar attiecīgajiem projekta virzītājiem VRI “pieņem koordinētus lēmumus par ieguldījumu izmaksu sadali, kas jāsedz katram sistēmas operatoram saistībā ar projektu, un par izmaksu iekļaušanu tarifos”;
—
VRI tūlīt dara zināmu ACER“lēmumu par izmaksu sadalījumu [..] kopā ar visu attiecīgo informāciju par lēmumu”;
—
ja VRI nav vienojušās par ieguldījumu pieprasījumu sešu mēnešu laikā, tās nekavējoties informē ACER, kas var pieņemt “lēmumu par ieguldījumu pieprasījumu, tostarp [..] izmaksu pārrobežu sadalījumu, kā arī par to, kā ieguldījum[i] atspoguļojas tarifos”.
97.
TEN‑E Regulu pieņēma 2013. gadā, un iepriekš Savienības tiesībās nebija ekvivalentas normas, kas paredzētu līdzīgu Eiropas energoinfrastruktūru finansēšanas sistēmu (
52
).
98.
Tādēļ atbilstoši tās 12. panta 9. punktam “šo pantu nepiemēro kopīgu interešu projektiem, kas saņēmuši [ (
53
)]: [..] b) atbrīvojumu no Regulas (EK) [Nr. 714/2009] 16. panta 6. punkta [..] saskaņā ar Regulas (EK) [Nr. 714/2009] 17. pantu; [..] vai d) izņēmumu saskaņā ar Regulas [Nr. 1228/2003] 7. pantu”.
99.
Tāpat var interpretēt TEN‑E Regulas 13. panta 1. punkta otro daļu par stimuliem šī veida Eiropas energoinfrastruktūrām.
100.
Šis noteikumu kopums nav paredzēts, lai elektrotīklu starpsavienojumu finansēšanas reglamentēto sistēmu un atbrīvojuma sistēmu piemērotu alternatīvi.
101.
TEN‑E Regulas 12. panta 9. punkts un 13. panta 1. punkta otrā daļa liedz elektrotīklu starpsavienojumiem, kuriem ir izmantota atbrīvojuma sistēma saskaņā ar Regulas Nr. 714/2009 17. pantu (un Regulas Nr. 1228/2003 7. pantu), saņemt vispārējās sistēmas finansējumu, ko nosaka TEN‑E Regulas 12. pants.
102.
Tomēr saistībā ar jauniem elektrotīklu starpsavienojumiem, kas plānoti pēc TEN‑E Regulas spēkā stāšanās, tās 12. panta 9. punktam un 13. panta 1. punktam nav nozīmes, jo tās ir normas, kuras varētu kvalificēt kā “pārejas” noteikumus (
54
).
103.
Regulas Nr. 1228/2003 sagatavošanas darbi apstiprina saikni starp reglamentēto sistēmu un atkāpes sistēmu, ko Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā. Tiesa ir balstījusies uz šiem sagatavošanas darbiem, lai interpretētu Regulas Nr. 714/2009 16. un 17. pantu (
55
).
104.
Proti, Padomes kopējā nostājā Regulas Nr. 1228/2003 pieņemšanai bija ietverts šāds Komisijas paziņojums par atbrīvojuma sistēmu: “Komisija uzsver savu nolūku interpretēt šo atbrīvojumu šauri, lai garantētu, ka attiecīgais atbrīvojums tiek ierobežots līdz nepieciešamajam minimumam, it īpaši attiecībā uz atbrīvojuma ilgumu un projekta, uz ko attiecas atbrīvojums, ilgstošu spēju, lai sasniegtu mērķi finansēt ļoti augsta līmeņa riska ieguldījumus” (
56
). Izņēmuma un tā izmantošanas ļoti retos gadījumos šaura interpretācija atkārtojas kopējās nostājas C 4. punktā (
57
).
105.
Komisijas Enerģētikas un transporta ģenerāldirektorāts publicēja Regulas Nr. 1228/2003 skaidrojošo piezīmi, lai VRI atvieglotu tās piemērošanu, un šajā piezīmē tas apgalvo atbrīvojuma sistēmas izņēmuma raksturu (
58
). Tāpat bija noteikts Komisijas dienestu 2009. gada darba dokumentā (
59
).
106.
Komisijas sagatavošanas darbi un paskaidrojošie dokumenti uzsver Regulas Nr. 714/2009 17. pantā paredzētās atbrīvojuma sistēmas izņēmuma raksturu un tās pakārtotu piemērošanu attiecībā pret TEN‑E Regulas elektrotīklu starpsavienojumu vispārējo finansēšanas sistēmu.
2. Motīvu daļas analīze
107.
Manuprāt, Vispārējās tiesas argumentācijā ir pieļauta tiesību kļūda, it īpaši pārsūdzētā sprieduma 105. un 106. punktā, jo divas atšķirīgas tiesiskās sistēmas tiek novietotas vienā līmenī. Kā jau minēju:
—
TEN‑E Regula nosaka starpsavienojumu, kas ir kopīgu interešu projekti, finansēšanas vispārējo sistēmu;
—
savukārt normas par Regulas Nr. 714/2009 17. pantā paredzēto atbrīvojumu ir atkāpes sistēma, tādējādi virzītājiem netiek atzītas tiesības izvēlēties, vai virzīt savu projektu vienā vai abās sistēmās.
108.
Principā elektrotīklu starpsavienojuma, kam ir kopīgu interešu projekta statuss, projektu virzītājiem, lai panāktu finansiālo dzīvotspēju, ir jāpakļaujas TEN‑E Regulas vispārējai sistēmai (vai reglamentētajai sistēmai, kā to sauc ACER), kas ir noteikta galvenokārt tās 12. pantā.
109.
Ja tie nesaņem atbalstu, izmantojot pārrobežu izmaksu sadali, virzītāji var attiecīgā gadījumā pierādīt, ka to projektam ir finansiālā riska līmenis, kas pamato Regulas Nr. 714/2009 17. pantā paredzētā atbrīvojuma piešķiršanu.
110.
Tomēr jāatkārto: virzītājiem nav tiesību tieši izvēlēties atkāpes atbrīvojuma sistēmu, jo tas nozīmētu, ka tiktu sarauta saikne starp atbrīvojuma sistēmu un vispārējo finansiālā atbalsta sistēmu jauniem starpsavienojumiem. Atbilstoši šai saiknei:
—
atbrīvojuma sistēma nozīmē pagaidu atkāpi no vispārējiem principiem, kas regulē ieņēmumu izmantošanu, pārvades tīklu un pārvades sistēmu operatoru nošķiršanu, kā arī trešo personu piekļuvi pārvades vai sadales tīkliem, un tie ir galvenie Savienības elektroenerģijas tirgus liberalizācijas faktori;
—
TEN‑E Regulas starpvalstu energoinfrastruktūru atbalsta vispārējā sistēma ir paredzēta tieši tam, lai novērstu atbrīvojumu piešķiršanu šo darbu virzītājiem, kas nozīmētu brīvas konkurences ierobežojumus Savienības elektroenerģijas tirgū;
—
tikai tad, ja finansiālā dzīvotspēja nav panākama ar vispārējās sistēmas finansiālo atbalstu, ir loģiski izņēmuma kārtā piešķirt Regulas Nr. 714/2009 17. pantā paredzēto atbrīvojumu.
111.
No šīs nepareizās abu sistēmu saiknes izpratnes izriet vēl viena tiesību kļūda, kas pieļauta – konkrētāk – pārsūdzētā sprieduma 101. un 102. punktā. Tajos Vispārējā tiesa norāda, ka Apelācijas valde nevarēja padarīt pieteikuma par finansiālu atbalstu saskaņā ar TEN‑E Regulas 12. pantu iesniegšanu par apstākli, kas pierādītu ar ieguldījumiem saistītu risku.
112.
Ir tiesa, ka finansiālā atbalsta nepieejamība rada ekonomisku risku, kas var apdraudēt starpsavienojuma būvniecību. Šis faktors, kā atzīst Vispārējā tiesa, ir jāņem vērā ACER, piemērojot nosacījumu, ka pastāv ar ieguldījumiem saistīts risks, kas pamato atbrīvojumu no reglamentētās sistēmas, ko paredz Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punkta b) apakšpunkts.
113.
Tādēļ ACER veiktā pārbaude par finansiāla atbalsta esamību vai neesamību vispārējā sistēmā ir jāveic, lai pārbaudītu risku un piešķirtu vai liegtu atbrīvojumu (
60
). ACER to arī izdarīja, un tās Apelācijas valde apstiprināja šīs pārbaudes atbilstību Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punkta prasībām.
114.
Taču nav pareizi apgalvot, kā kļūdaini konstatēja Vispārējā tiesa, ka ar šo nostāju ACER pievieno jaunu nosacījumu papildus Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punktā jau paredzētajiem nosacījumiem, lai piešķirtu atbrīvojumu.
115.
Turklāt ACER un tās Apelācijas valde nepieprasīja Aquind iesniegt finansēšanas pieteikumu reglamentētajā sistēmā. Tās tikai izvērtēja, kādā mērā starpsavienojuma Aquind būvniecības ekonomiskais risks būtu samazinājies, ja tā būtu saņēmusi finansējumu no reglamentētās sistēmas. Kopā ar izmaksu un ieguvumu, un citu elementu aplēsi ACER izvērtēja (
61
), vai ir izpildīta prasība, ka “ar ieguldījumiem saistītais riska līmenis ir tāds, ka bez atbrīvojuma ieguldījumi netiktu veikti”.
116.
Uzskatu, ka ACER veiktā pārbaude, ko apstiprināja tās Apelācijas valde, bija pareiza un ka pretēji Vispārējās tiesas apgalvotajam tas nenozīmē ieviest nosacījumu, kura nav Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punktā uzskaitītajos nosacījumos atbrīvojuma piešķiršanai.
117.
Šajā ziņā kļūda ir pieļauta Vispārējās tiesas argumentācijā pārsūdzētā sprieduma 107.–110. punktā. Tās divi galvenie argumenti ir šādi:
—
Apelācijas valde un ACER balstījās galvenokārt uz hipotētisku argumentu, proti, uz “iespējamību”, ka atbilstoši pieteikumam saskaņā ar TEN‑E Regulas 12. pantu Aquind iegūtu finansiālu atbalstu, un faktu, ka “nevar izslēgt”, ka labvēlīgs lēmums saskaņā ar šo tiesību normu sniegtu pietiekamas garantijas potenciālajiem ieguldītājiem. Reglamentētās sistēmas finansiālā atbalsta priekšrocību nevarēja balstīt tikai pieņēmumā vai pasniegt kā pierādītu faktu.
—
Iespēja iegūt finansiālu atbalstu saskaņā ar TEN‑E Regulas 12. pantu neļauj automātiski izslēgt ar ieguldījumiem saistīto risku. Izmaksu pārrobežu sadales procedūras pārsūdzība negarantē, ka tiks novērsti visi riski, kuriem ir pakļauti starpsavienojumi.
118.
Pirmais arguments mani nepārliecina. Starpsavienojuma Aquind kā kopīgu interešu projekta kvalificēšana pavērtu iespēju tā finansēšanai ar izmaksu pārrobežu sadales reglamentēto sistēmu un TEN‑E Regulas stimuliem. Tādēļ ACER un tās Apelācijas valde varēja uzskatīt, ka šis finansējums būtu bijis pieejams Aquind, ja tā būtu to pieprasījusi (
62
).
119.
Katrā ziņā Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētā “ar ieguldījumiem saistītā riska līmeņa” pārbaude lika ACER izvērtēt, vai projekta finansiālais risks varētu samazināties, izmantojot citus finansēšanas līdzekļus, kuri darbojas vispārēji un kuriem būtu dodama priekšroka salīdzinājuma ar atbrīvojuma piešķiršanu. Kā jau minēju, atbrīvojums kā izņēmuma sistēma ir “pēdējās instances” risinājums, ņemot vērā tā negatīvo ietekmi uz kopējā elektroenerģijas tirgus liberalizāciju.
120.
Vispārējās tiesas otrais arguments man arī nešķiet pārliecinošs. Fakts (kas ir patiess), ka TEN‑E Regulas vispārējā finansēšanas sistēma negarantē visu to risku novēršanu, kuriem pakļauti starpsavienojumi, nevar rezultēties ar Regulas Nr. 714/2009 17. pantā paredzētā atbrīvojuma piešķiršanu.
121.
Kopīgu interešu projekta – tāda kā starpsavienojums Aquind – virzītājiem būtu pietiekami nelūgt atbalstu no reglamentētās sistēmas, lai palielinātu to projekta finanšu risku un tādējādi “piespiestu” piešķirt atbrīvojumu. Īsumā – šī veida infrastruktūrām ļautu izvēlēties starp divām atbalsta sistēmām, kas nav vienā līmenī. Iepriekš analizētā Vispārējās tiesas galvenā kļūda atkal parādās šajā pārsūdzētā sprieduma argumentācijā.
122.
Turklāt “ar ieguldījumiem saistītā riska līmeņa” pārbaude būtu automātiski paveikta, un nozīmi zaudētu Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētā prasība, ja uzskatītu, ka iespējamie kavējumi un nenoteiktība saistībā ar finansiāla atbalsta piešķiršanu ar TEN‑E Regulas vispārējo sistēmu ļauj piešķirt atbrīvojumu.
123.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai apstiprināt šo apelācijas pamatu, jo Vispārējā tiesa pieļāva tiesību kļūdu, interpretējot Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punkta b) apakšpunktu saistībā ar TEN‑E Regulas 12. pantu.
VII. Aquind pretapelācijas sūdzība
124.
Aquind ne tikai iebilda pret ACER apelācijas sūdzību, bet tā ir arī iesniegusi pretapelācijas sūdzību, kurā ietver šo secinājumu 19. punktā minētos prasījumus.
125.
Tā kā ierosinu Tiesai noraidīt ACER pirmo apelācijas pamatu un apstiprināt Vispārējās tiesas spriedumu daļā, ar kuru atceļ Apelācijas valdes lēmumu, Aquind pretapelācijas sūdzības īpašs izvērtējums nebūs vajadzīgs.
126.
Pārsūdzētais spriedums apelācijas instancē ir jāapstiprina, noraidot pirmo pamatu, bet pieņemot otro pamatu. Tādējādi tiktu apstiprināta Apelācijas valdes lēmuma pilnīga atcelšana, pamatojoties uz to, ka tā īstenojusi ierobežotu pārbaudi par acīmredzamas kļūdas esamību. Nav ne nepieciešams, ne vēlams, lai Tiesa analizētu jebkuru citu šī lēmuma atcelšanas papildu pamatu, kā lūgusi Aquind. Tās pretapelācijas sūdzība tādējādi ir jānoraida.
VIII. Lietas nenodošana atpakaļ Vispārējai tiesai
127.
Saskaņā ar Tiesas statūtu 61. pantu, ja apelācija ir pamatota, Tiesa atceļ Vispārējās tiesas lēmumu. Tādā gadījumā Tiesa var pati pieņemt galīgo spriedumu attiecīgā lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija, vai nodot lietu atpakaļ sprieduma pieņemšanai Vispārējā tiesā.
128.
Tiesai nav vajadzības nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, jo tās spriedums ir apstiprināts, ciktāl ar to pilnībā atceļ ACER Apelācijas valdes lēmumu.
129.
Apelācijas valdei ir jāizpilda Vispārējās tiesas spriedums saskaņā ar Tiesas sniegtajiem precizējumiem apelācijas tiesvedībā, un tas nozīmē neņemt vērā šo spriedumu daļā par Regulas Nr. 714/2009 17. panta un TEN‑E Regulas 12. panta saikni.
130.
Lai pieņemtu otro apelācijas pamatu, nav vajadzīgs nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, jo – kā esmu jau norādījis – tai nebija obligāti jālemj par saikni starp Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punkta b) apakšpunktu un TEN‑E Regulas 12. pantu.
IX. Tiesāšanās izdevumi
131.
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 138. panta 3. punktu, kas ir piemērojams apelācijas tiesvedībā saskaņā ar tās 184. pantu, ja lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.
132.
Tā kā ierosinu noraidīt ACER pirmo apelācijas pamatu, kā ir prasījusi Aquind, bet pieņemt otro pamatu, katram lietas dalībniekam būtu jāsedz savi tiesāšanās izdevumi. Tāda pati tiesāšanās izdevumu sadale ir piemērojama pretapelācijas sūdzībai, kas ir cieši saistīta ar galveno sūdzību.
X. Secinājums
133.
Saskaņā ar iepriekšējiem argumentiem ierosinu Tiesai:
1)
Noraidīt ACER pirmo apelācijas pamatu;
2)
Pieņemt ACER otro apelācijas pamatu;
3)
Pilnībā noraidīt Aquind pretapelācijas sūdzību;
4)
Atzīt, ka ACER un Aquind katra pati sedz savus tiesāšanās izdevumus.
(
1
)	Oriģinālvaloda – spāņu.
(
2
)	Spriedums, 2020. gada 18. novembris, Aquind/ACER (T‑735/18, EU:T:2020:542). Turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”.
(
3
)	Tās tiesisko regulējumu noteica Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 713/2009 (2009. gada 13. jūlijs), ar ko izveido Energoregulatoru sadarbības aģentūru (OV 2009, L 211, 1. lpp.). Šī regula atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2019/942 (2019. gada 5. jūnijs), ar ko izveido Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūru (OV 2019, L 158, 22. lpp.).
(
4
)	Attiecībā uz Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA) Apelācijas padomi skat. Vispārējās tiesas 2019. gada 20. septembra spriedumus BASF Grenzach/ECHA (T‑125/17, EU:T:2019:638) un Vācija/ECHA (T‑755/17, EU:T:2019:647).
(
5
)	Skat. plašu doktrīnas analīzi, kas atspoguļota Chamon, M., Volpato, A. un Eliantonio, M. (red.): Boards of Appeal of EU Agencies: Towards Judicialization of Administrative Review?, Oxford University Press, 2022.
(
6
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2009. gada 13. jūlijs) par nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā un par Regulas (EK) Nr. 1228/2003 atcelšanu (OV 2009, L 211, 15. lpp.).
(
7
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2013. gada 17. aprīlis), ar ko nosaka Eiropas energoinfrastruktūras pamatnostādnes un atceļ Lēmumu Nr. 1364/2006/EK, groza Regulu (EK) Nr. 713/2009, Regulu (EK) Nr. 714/2009 un Regulu (EK) Nr. 715/2009 (OV 2013, L 115, 39. lpp.). Pazīstama kā Eiropas energotīklu regula (turpmāk tekstā – “TEN‑E Regula”).
(
8
)	Citēju šī panta redakciju, kas bija spēkā strīda rašanās brīdī. Regulā 2019/942 tās ekvivalents ir 28. panta 5. punkts, kurā noteikts, ka “Apelācijas valde var apstiprināt lēmumu, vai nodot lietu ACER kompetentajai struktūrai. Minētajai kompetentajai struktūrai Apelācijas valdes lēmums ir saistošs”.
(
9
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 55. lpp.)
(
10
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 94. lpp.)
(
11
)	Vēl ACER tajā pašā dienā iesniedza pieteikumu par pagaidu pasākumu noteikšanu, lai apturētu pārsūdzētā sprieduma izpildi, argumentējot ar risku Savienības tiesībām un enerģijas iekšējam tirgum. Tiesas priekšsēdētāja vietniece noraidīja šo pieteikumu ar 2021. gada 16. jūlija rīkojumu ACER/Aquind (C‑46/21 P‑R, nav publicēts, EU:C:2021:633), jo apgalvotais būtiskais un neatgriezeniskais kaitējums beidza pastāvēt un kļuva hipotētisks brīdī, kad Apelācijas valde ar 2021. gada 4. jūnija Nolēmumu A‑001‑2018_R lēma, ka Aquind pieteikums ir nepieņemams.
(
12
)	2021. gada 4. jūnija Nolēmums A‑001‑2018_R. Tajā Apelācijas valde atzina, ka Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības neļauj piemērot Regulu Nr. 714/2009 un TEN‑E Regulu jauniem elektrotīklu starpsavienojumiem starp šo valsti un Savienības dalībvalsti. Par šo nolēmumu Aquind ir cēlusi Vispārējā tiesā atcelšanas prasību T‑492/21, kas vēl ir izskatīšanā.
(
13
)	Komisijas Deleģētā regula (2019. gada 31. oktobris), ar ko attiecībā uz Savienības kopīgu interešu projektu sarakstu groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 347/2013 (OV 2020, L 74, 1. lpp.). 2020. gada 21. maijāAquind cēla prasību par šīs deleģētās regulas atcelšanu, kas tiek izskatīta Vispārējā tiesā (lieta T‑295/20, Aquind u.c./Komisija). Iepriekš tā bija cēlusi atcelšanas prasību par šo deleģēto regulu pirms tās publicēšanas, bet tās prasība tika atzīta par nepieņemamu ar Vispārējās tiesas 2021. gada 5. marta rīkojumu Aquind u.c./Komisija (T‑885/19, EU:T:2021:118), kas apelācijas kārtība apstiprināts ar Tiesas 2022. gada 1. augusta spriedumu Aquind u.c./Komisija (C‑310/21 P, EU:C:2022:615).
(
14
)	Tikai attiecībā uz saistībām atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2019/943 (2019. gada 5. jūnijs) par elektroenerģijas iekšējo tirgu (OV 2019, L 158, 54. lpp.) 19. panta 2. un 3. punktam.
(
15
)	Pārsūdzētā sprieduma 91. punktā ir apgalvots: “Tomēr ar pareizu tiesvedību saistītu iemeslu dēļ Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu izskatīt ceturto pamatu, kas attiecas uz saiknes, kura pastāv starp Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punktu un [TEN‑E] Regulas 12. pantu, kļūdainu interpretāciju [..]”. Mans izcēlums.
(
16
)	Pārsūdzētā sprieduma 51. punkts.
(
17
)	Pārsūdzētā sprieduma 52.–58. punkts.
(
18
)	Pārsūdzētā sprieduma 59. un 60. punkts.
(
19
)	Pārsūdzētā sprieduma 61.–70. punkts.
(
20
)	Pārsūdzētā sprieduma 66. punktā ir teikts, ka “ACER ir jāveic visi iekšējie organizatoriskie pasākumi, kas nepieciešami, lai novirzītu tās rīcībā esošos līdzekļus Regulā Nr. 713/2009 noteikto mērķu sasniegšanai”.
(
21
)	Everson, M., Monda, C. un Vos, E. (red.): European Agencies in Between Institutions and Member States, Wolters Kluwer, Alfena pie Reinas, 2014; Chamon, M.: EU Agencies: Legal and Political Limits to the Transformation of the EU Administration, Oxford University Press, 2016; Alberti, J.: Le agenzie dell’Unione europea, Giuffrè, Milāna, 2018; Vos, E.: EU Agencies, Common Approach and Parliamentary Scrutiny, European Parliament, 2018.
(
22
)	Skat. analīzi, ko veicis Tovo, C.: “The Boards of Appeal of Networked Services Agencies: Specialized Arbitrators of Transnational Regulatory Conflicts?”, no: Chamon, M., Volpato, A un Eliantonio, M., op. cit., 36.–40. lpp.; kā arī Jankovich, K.: “La réforme de l’Agence de l’Union européenne pour la coopération des régulateurs de l’énergie: une évolution sans révolution”, Revue du droit de l’Union européenne, 2019, Nr. 3, 69.–85. lpp.
(
23
)	Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO), Kopienas Augu šķirņu biroja (CPVO), Eiropas Savienības Aviācijas drošības aģentūras (EASA), Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA), Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūras (ACER), Vienotā noregulējuma valdes (SRB), Eiropas Savienības Dzelzceļu aģentūras (ERA) un trīs Eiropas uzraudzības iestāžu (Eiropas Banku iestāde (EBA), Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestāde (ESMA) un Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestāde (EIOPA)) viena kopīga apelācijas padome.
(
24
)	Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas 2012. gada 19. jūlija Kopīgais paziņojums par decentralizētām aģentūrām, https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑11450–2012‑INIT/en/pdf, Kopīgā paziņojuma 21. punktā ir minēta tikai apelāciju padomju locekļu neatkarība un objektivitāte.
(
25
)	No bagātīgā literatūras klāsta par šo aģentūru apelācijas padomēm skat. dažādos rakstus kopotajā izdevumā: Chamon, M., Volpato, A un Eliantonio, M., op. cit.; Chirulli, P.: Non‑Judicial Remedies and EU Administration Protection of Rights versus Preservation of Autonomy, Routledge, 2021; De Lucia, L.: “Specialised Adjudication in EU Administrative Law: the Boards of Appeal of EU Agencies”, European Law Review, 2015, 832.–857. lpp.
(
26
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) 2019/629 (2019. gada 17. aprīlis), ar ko groza 3. protokolu par Eiropas Savienības Tiesas statūtiem (OV 2019, L 111, 1. lpp.).
(
27
)	Konkrētāk, EUIPO, CPVO, ECHA, EASA Apelācijas padomes un tās padomes, kas izveidotas pēc 2019. gada 1. maija jebkurā citā Savienības birojā vai aģentūrā.
(
28
)	Nav izslēdzams, ka nākotnē apelācijas sūdzību pieļaujamības mehānisms attieksies uz Vispārējās tiesas spriedumiem, kuros savukārt būtu izskatīti citu to aģentūru apelācijas padomju nolēmumi, kuru statuss ir pielīdzināms to aģentūru statusam, kas minētas Tiesas statūtu 58.a pantā. ACER Apelācijas valdes regulējums ir pielīdzināms šajā pantā minēto aģentūru apelācijas padomju regulējumam. Skat. De Lucia, L.: “The Shifting State of Rights Protection vis‑à‑vis EU Agencies: a Look at Article 58a of the Statute of the Court of Justice of the European Union”, European Law Review, 2019, 812.–816. lpp.
(
29
)	Pārsūdzētā sprieduma 51. punkts.
(
30
)	Šajā ziņā skat. Tovo, C.: “the added value of BoAs with respect to the proper functioning of the EU system of legal remedies, however, resides precisely in guaranteeing an in‑depth control of the merits of the decisions of the agencies, which, as atypical implementing acts of a technical nature, are necessarily subject to a limited judicial review before the CJEU” (no: Tovo, C.: “The Boards of Appeal of Networked Services Agencies: Specialized Arbitrators of Transnational Regulatory Conflicts?”, no: Chamon, M., Volpato, A un Eliantonio, M., op. cit., 55. lpp.).
(
31
)	Pārsūdzētā sprieduma 58. punkts.
(
32
)
(
33
)	Šajā pašā nozīmē skat. ACER Apelācijas valdes 2011. gada 1. decembra Lēmuma Nr. 1‑2011, ar ko nosaka Apelācijas valdes organizācijas un procedūras noteikumus, 1.–4. pantu, pieejams: https://extranet.acer.europa.eu/en/The_agency/Organisation/Board_of_Appeal/BoA_Public_Docs/BoA%20minutes%20FINAL%20.pdf. 2019. gada 5. oktobra pārstrādātā redakcija ir pieejama: https://acer.europa.eu/en/The_agency/Organisation/Board_of_Appeal/BoA_Public_Docs/Rules%20of%20Procedure_for%20publication.pdf.
(
34
)	Pārsūdzētā sprieduma 53. punkts: “Savienības likumdevējs ir vēlējies piešķirt ACER apelācijas valdei nepieciešamās ekspertzināšanas, lai tā varētu pati veikt izvērtējumu par zinātniskiem faktiskajiem apstākļiem saistībā ar enerģētiku”.
(
35
)	Faktiski pirms 2019. gada Tīras enerģijas paketes spēkā stāšanās Apelācijas valdē 2017. gadā bija iesniegts tikai viens prasījums un 2018. gadā – divi. 2019. gadā to bija jau seši, 2020. gadā – deviņi un 2021. gadā – vienpadsmit. Skat. https://acer.europa.eu/the‑agency/organisation‑and‑bodies/board‑of‑appeal/boa‑decisions.
(
36
)	Skat. ACER valdes 2019. gada 26. septembra Lēmumu Nr. 17/2019.
(
37
)	Tā ir norādīts Programming Document 2021 – 2023, 2020. gada decembris, http://documents.acer.europa.eu/en/The_agency/Mission_and_Objectives/Documents/Programming%20Document%20-%202021‑2023 %20-%20European%20Union%20Agency%20for%20the%20Cooperation%20of%20Energy%20Regulators.pdf (33. lpp.).
(
38
)	ACER atzīst šo apstākli dokumentā, kas minēts iepriekšējā zemsvītras piezīmē (160. lpp.).
(
39
)	Tīras enerģijas paketē tostarp ir ietverta Regula 2019/942.
(
40
)	Šis īsais termiņš saskan ar Regulas Nr. 713/2009 19. apsvērumā noteikto mērķi piešķirt ieinteresētajām pusēm “procesuālas vienkāršības labad [..] apstrīdēšanas iespējas Apelācijas valdē [..]”.
(
41
)	Regulas 2019/942 28. panta 2. punkts. Apelācijas valdes mazajam izskatāmo lietu skaitam tās pirmajos darbības gados derēja tik īss izskatīšanas termiņš, bet lietu skaita pieaugums kopš 2018. gada ir noteicis termiņa pagarinājumu no diviem uz četriem mēnešiem.
(
42
)	Regulas Nr. 2019/942 jaunajā 29. pantā tagad daudz skaidrāk ir noteikts, ka “prasības atcelt lēmumu, ko pieņēmusi ACER saskaņā ar šo regulu, un prasības saistībā ar bezdarbību piemērojamajos termiņos var tikt iesniegtas Tiesā tikai tad, kad ir pabeigta 28. pantā minētā apelācijas procedūra”.
(
43
)	Ar šo lēmumu grozīts Lēmuma Nr. 1‑2011, ar ko nosaka Apelācijas valdes organizatoriskās un procesuālās normas, 20. pants. (Jaunajā) 21. pantā, kas aizstāj grozītā lēmuma 20. pantu, ir norādīts, ka Apelācijas valde tikai apstiprina aģentūras lēmumu vai nodod lietu ACER kompetentajai struktūrai.
(
44
)	Regulas 2019/942 28. panta 5. punkts zināmā mērā atvieglo Apelācijas valdes darbu, kas “var apstiprināt lēmumu vai nodot lietu ACER kompetentajai struktūrai”.
(
45
)	“Saistībā ar ECHA apelācijas padomi tostarp jau ir ticis nospriests, ka pārbaude, ko šī apelācijas padome ir veikusi attiecībā uz ECHA lēmumā ietvertajiem zinātniska rakstura vērtējumiem, nav ierobežota ar acīmredzamu kļūdu esamības pārbaudi, bet, gluži pretēji, tās locekļu juridisko un zinātnisko kompetenču dēļ minētajai padomei ir jāpārbauda, vai ar apelācijas iesniedzēja izvirzītajiem argumentiem var pierādīt, ka apsvērumi, uz kuriem ir balstīts minētais ECHA lēmums, ir bijuši kļūdaini (spriedums, 2019. gada 20. septembris, BASF Grenzach/ECHA, T‑125/17, EU:T:2019:638, 87.–89. punkts). Tādējādi apelācijas valdes veiktās pārbaudes intensitāte ir lielāka par Savienības tiesas veiktās pārbaudes intensitāti (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2019. gada 20. septembris, BASF Grenzach/ECHA, T‑125/17, EU:T:2019:638, 124. punkts)”.
(
46
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2003. gada 26. jūlijs) par nosacījumiem attiecībā uz pieeju tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā (OV 2003, L 176, 1. lpp.).
(
47
)	Vispārējā tiesa uzskata, ka Apelācijas valde prasītājas pieteikumu par finanšu atbalstu saskaņā ar TEN‑E Regulas 12. pantu ir padarījusi par “pilnīgu nosacījumu ar ieguldījumiem saistīto risku pierādīšanai”, kas ir pieeja, ko nepamato ne Regula Nr. 714/2009, ne TEN‑E Regula.
(
48
)	Spriedums, 2020. gada 11. marts, Baltic Cable (C‑454/18, EU:C:2020:189), 57. punkts: “Kā izriet no Regulas Nr. 714//2009 1. panta a) punkta, uz minēto starpsavienojuma jaudu piešķiršanu attiecas saskaņoti principi, kuriem ir jāļauj paredzēt taisnīgus noteikumus elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībai, tādējādi veicinot konkurenci elektroenerģijas iekšējā tirgū.”
(
49
)	Skat. Report of the Commission Expert Group on electricity interconnection: “Towards a sustainable and integrated Europe”, 2017. gada novembris, https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/report_of_the_commission_expert_group_on_electricity_interconnection_targets.pdf, 10.–14. lpp.
(
50
)	No 2014. līdz 2020. gadam finansēšanas instruments Connecting Europe Facility (Eiropas infrastruktūras savienošanas instruments) palīdzēja finansēt 107 kopīgu interešu projektus ar kopējo budžetu 4700 miljonu EUR. Gandrīz divas trešdaļas no šīs summas ir izmantotas elektroenerģijas pārvades un uzglabāšanas projektos, kā arī viedajos elektrotīklos. Skat. Eiropas Komisijas datus: Connecting Europe Facility. Energy. Supported actions 2014–2020, 2021. gada maijs, https://cinea.ec.europa.eu/system/files/2021–05/CEF_Energy_supporting‑actions_2021.pdf.
(
51
)	TEN‑E Regula ir tikusi grozīta, jo tā vairs nebija piemērota, lai nodrošinātu Savienības klimatneitralitāti pēc Eiropas zaļā kursa un jaunu enerģētikas politikas pamatnostādņu pieņemšanas ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2022/869 (2022. gada 30. maijs) par Eiropas energoinfrastruktūras pamatnostādnēm un ar ko groza Regulas (EK) Nr. 715/2009, (ES) 2019/942 un (ES) 2019/943 un Direktīvas 2009/73/EK un (ES) 2019/944 un atceļ TEN‑E Regulu (OV 2022, L 152, 45. lpp.).
(
52
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums Nr. 1364/2006/EK (2006. gada 6. septembris), ar ko nosaka pamatnostādnes Eiropas enerģētikas tīkliem un atceļ Lēmumu 96/391/EK un Lēmumu Nr. 1229/2003/EK (OV 2006, L 262, 1. lpp.), ir TEN‑E Regulas priekštecis. Tas noteica ļoti nestabilu Eiropas enerģētikas tīklu atbalsta ietvaru, kurā nebija šo infrastruktūru finansēšanas vispārējas sistēmas papildus Savienības finansējuma izmantošanas iespējai.
(
53
)	Mans izcēlums.
(
54
)	Tajā pašā nozīmē Regulas Nr. 714/2009 23. apsvēruma pēdējā teikumā ir norādīts, ka “atbrīvojumus, kuri piešķirti saskaņā ar Regulu [Nr. 1228/2003], turpina piemērot līdz paredzētajam beigu termiņam, kā noteikts lēmumā par atkāpes piešķiršanu”.
(
55
)	Spriedums, 2020. gada 11. marts, Baltic Cable (C‑454/18, EU:C:2020:189), 48. punkts.
(
56
)	SEC/2003/0160, galīgā redakcija, Komisijas paziņojums Komisijai un Eiropas Parlamentam atbilstoši EK līguma 251. panta 2. punkta otrajai daļai par Eiropas Parlamenta un Padomes kopējo nostāju, lai pieņemtu regulu par nosacījumiem attiecībā uz pieeju tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā, E pielikums.
(
57
)
(
58
)	Note of DG Energy & Transport on Directives 2003/54–55 and Regulation 1228/03 in the electricity and gas internal market about exemptions from certain provisions of the third party access regime, 2004. gada 30. janvāris, 1. lpp.: “The possibility for such exemptions is clearly an exception to the general rule of third party access which is the basis of the new competitive market for electricity and gas. Exemptions will therefore only be granted exceptionally and on a case‑by‑case basis. There will be no block exemptions for specific types of infrastructure and all cases will be assessed on their merits. This consideration is particularly relevant since there is no possibility of exemptions for existing infrastructure and therefore any decision to give new pieces of infrastructure a different status must be clearly justified”.
(
59
)	Dokuments SEC(2009)642, galīgā redakcija, 2009. gada 6. maijs, Commission staff working document on Article 22 of Directive 2003/55/EC concerning common rules for the internal market in natural gas and Article 7 of Regulation (EC) No 1228/2003 on conditions for access to the network for cross‑border exchanges in electricity – New Infrastructure Exemptions. 17. punktā ir noteikts: “Exemptions are an exception to the general rule of regulated TPA. Such exceptions have to be limited to what is strictly necessary to realise the investment and the scope of the exemptions has to be proportionate”.
(
60
)	Komisija izmantoja līdzīgu pamatojumu, lai nepiešķirtu atbrīvojumu kādam Čehijas gāzes uzglabāšanas operatoram tās Lēmumā C(2011) 4509 (2011. gada 27. jūnijs) par atkāpi no iekšējā tirgus noteikumiem par trešo personu piekļuvi attiecībā uz pazemes gāzes krātuvi, kas atrodas Damboržicē [Dambořice], pieejams: https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/2011_damborice_decision_en.pdf. Šī atbrīvojuma pamatā bija Direktīvas 2009/73 36. panta 1. punkts, kas piemērojams gāzes jomā un kas ir līdzīgs Regulas Nr. 714/2009 17. panta 1. punkta b) apakšpunktam.
(
61
)	Šajā ziņā ACER ir zināma rīcības brīvība, kā tas atzīts attiecībā uz līdzvērtīgiem atbrīvojumiem saistībā ar gāzes tirgu 2019. gada 4. decembra spriedumā Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo/Komisija (C‑342/18 P, nav publicēts, EU:C:2019:1043), 48. punkts.
(
62
)	Jāpiebilst, ka Aquind pēc tam lūdza šo finansējumu saskaņā ar vispārējo sistēmu.