62021CC0832
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
J. RICHARD DE LA TOUR
представено на 23 март 2023 година (
1
)
Дело C‑832/21
Beverage City & Lifestyle GmbH,
MJ,
Beverage City Polska sp. z o.o.,
FE
срещу
Advance Magazine Publishers Inc.
(Преюдициално запитване, отправено от Oberlandesgericht Düsseldorf (Висш областен съд Дюселдорф, Германия)
„Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по граждански и търговски дела — Регламент (ЕС) № 1215/2012 — Специална компетентност — Член 8, точка 1 — Множество ответници — Марка на Европейския съюз — Регламент (ЕС) 2017/1001 — Членове 122 и 125 — Международна компетентност във връзка с нарушаването и валидността — Иск за установяване на нарушение на правата върху марка на Европейския съюз, предявен срещу множество ответници с местоживеене в различни държави членки — Компетентност на съда по местоживеене на управителя на дружество ответник — Компетентност на сезирания съд по отношение на съответници с местоживеене извън държавата членка на съда — Искове, които са в такава тясна връзка, че е целесъобразно да бъдат разгледани и решени заедно — Понятие „такава тясна връзка“ — Отношение между доставчика и неговия клиент“
I. Въведение
1.
Преюдициалното запитване, отправено от Oberlandesgericht Düsseldorf (Висш областен съд Дюселдорф, Германия), се отнася до тълкуването на член 8, точка 1 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 (
2
), който трябва да се разглежда във връзка с член 122 от Регламент (ЕС) 2017/1001 (
3
).
2.
Преюдициалното запитване е отправено в рамките на спор между притежателя на марка на Европейския съюз, установен в Съединените щати, и дистрибутор и неговия доставчик на стоки, установени съответно в Германия и в Полша, по повод на нарушението на правата върху тази марка, което се твърди, че последните са извършили.
3.
В особения контекст на този иск, за който се прилагат собствени критерии за съдебна компетентност, Съдът е приканен да допълни практиката си относно условията за прилагане на специалното правило, предвидено в член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012, което позволява срещу множество ответници с местоживеене в различни държави членки да бъде предявен иск пред съда по местоживеенето само на един от тях, при положение че предявените пред запитващата юрисдикция искове са насочени срещу различни дружества и техните управители, по отношение на които претенциите са предявени не само в качеството им на техни законни представители, но и в лично качество.
4.
Ще изложа съображенията, поради които считам, че притежателят на марка на Европейския съюз, който смята, че е пострадал от действия, съставляващи нарушение, може да сезира само един съд, който ще бъде компетентен да се произнесе по всички искове във връзка с действията, извършени от различни нарушители по отношение на едни и същи стоки, по-специално в рамките на договор за изключително снабдяване, при условие че при подаването на исковата молба бъде доказана ролята на привързващия ответник във веригата на нарушенията.
II. Правото на Съюза
А.
Регламент № 1215/2012
5.
Член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012 предвижда:
„Срещу лице с местоживеене в държава членка може също така да бъде предявен иск:
1)
когато то е един от множество ответници, в съдилищата по местоживеенето на всеки от тях, при условие че исковете са в такава тясна връзка, че е целесъобразно те да бъдат разгледани и решени заедно, за да се избегне рискът от противоречащи си съдебни решения, постановени в отделни производства“.
Б.
РМЕС
6.
Член 1 от РМЕС е озаглавен „Марка на Европейския съюз“ и параграф 2 от него предвижда:
„Марка на ЕС има единен характер. Тя има едно и също действие в целия Съюз: тя може да бъде регистрирана, прехвърляна, да бъде предмет на отказ, на решение за отмяна или за обявяване на недействителност, и нейното използване може да бъде забранено само за целия Съюз. Настоящият принцип се прилага, освен ако в настоящия регламент не е предвидено друго“.
7.
Член 17 от РМЕС е озаглавен „Допълнително прилагане на националното право относно нарушението“ и гласи:
„1.   Действието на марките на ЕС се урежда единствено от разпоредбите на настоящия регламент. От друга страна, нарушението на правата върху марка на ЕС се урежда от националното право относно нарушението на правата върху национална марка в съответствие с разпоредбите на глава X [по-специално в членове 129 и 130].
2.   Настоящият регламент не изключва възможността искове, свързани с марка на ЕС, да бъдат подавани въз основа на правото на държавите членки, по-специално относно гражданската отговорност и нелоялната конкуренция.
3.   Приложимите процедурни правила се определят в съответствие с разпоредбите на глава X“.
8.
Глава X от РМЕС, озаглавена „Компетентност и процедура относно исковете, свързани с марките на ЕС“, включва членове 122—135. Съгласно член 125, озаглавен „Международна компетентност“:
„1.   При спазване на разпоредбите на настоящия регламент, както и на разпоредбите на Регламент [№ 1215/2012], приложими по силата на член 122, производствата въз основа на исковете, посочени в член 124 [по-специално исковете за нарушение], се разглеждат от съдилищата на държавата членка, на чиято територия е постоянният адрес на ответника, или, ако той няма постоянен адрес в една от държавите членки, в държавата членка, на чиято територия той има предприятие.
[…]
5.   Производствата във връзка с исковете, посочени в член 124, с изключение на исковете за констатиране на ненарушение на марка на ЕС, могат също да бъдат образувани пред съдилищата на държавата членка, на чиято територия е било извършено нарушение или има опасност такова да бъде извършено, или на територията на която е било извършено едно от действията, посочени в член 11, параграф 2“.
III. Фактите по спора в главното производство и преюдициалният въпрос
9.
Advance Magazine Publishers Inc. е притежател на няколко марки на Европейския съюз, съдържащи словния елемент „Vogue“, за които изтъква, че са марки с репутация.
10.
Beverage City Polska sp. z o.o. е дружество по полското право със седалище в Краков (Полша), чийто управител, FE, е с местожителство в същия град. То произвежда, рекламира и предлага на пазара енергийна напитка с наименованието „Diamant Vogue“.
11.
Beverage City & Lifestyle GmbH е дружество по германското право със седалище в Шорфхайде, във федерална провинция Бранденбург (Германия). Неговият управител, MJ, е с местожителство във федерална провинция Северен Рейн—Вестфалия (Германия). Между това дружество и Beverage City Polska има договор за изключителна дистрибуция за Германия и първото е купувало от второто така етикетираната в Полша енергийна напитка. Двете дружества не са свързани чрез принадлежност към една и съща група въпреки сходството на имената им.
12.
Тъй като счита, че правата му върху марките са нарушени, ищецът предявява (
4
) срещу тези дружества и техните управители пред Landgericht Düsseldorf (Областен съд Дюселдорф) — като компетентен за федерална провинция Северен Рейн—Вестфалия съд за марките на Европейския съюз — искове за преустановяване на нарушението на цялата територия на Съюза и за предоставяне на информация и счетоводни документи и за установяване на задължението за изплащане на обезщетение. Впоследствие тези допълнителни искове са ограничени до действията в Германия.
13.
Beverage City Polska и неговият управител, FE, оспорват (
5
) с въззивна жалба пред Oberlandesgericht Düsseldorf (Висш областен съд Дюселдорф) решението на Landgericht Düsseldorf (Областен съд Дюселдорф), който, преди да уважи исканията на ищеца, основава международната си компетентност по отношение на тях на член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012, като се позовава на принципите, утвърдени с решение от 27 септември 2017 г., Nintendo (
6
).
14.
Те твърдят пред запитващата юрисдикция, че са извършвали дейност и са доставяли стоките на своите клиенти само в Полша. Решение Nintendo не било приложимо за тяхното положение, тъй като между тях и Beverage City & Lifestyle и неговия управител нямало релевантна връзка.
15.
Запитващата юрисдикция подчертава, от една страна, че по силата на член 125, параграф 1 от РМЕС международната компетентност на Landgericht Düsseldorf (Областен съд Дюселдорф) се основава на местоживеенето на управителя на германското дружество, когото тя квалифицира като привързващ ответник (
7
).
16.
От друга страна, що се отнася до съответниците с местожителство в Полша, разрешението в решение Nintendo се основава на факта, че по делото, по което е постановено това решение, ответниците са били свързани поради принадлежност към една и съща група от дружества, което в случая не е така. Всъщност отношението между Beverage City & Lifestyle и Beverage City Polska е само такова между клиент и доставчик. Тъй като претенциите срещу управителите на тези дружества са предявени само в качеството им на съответни представители на тези юридически лица, между привързващия ответник и ответниците с местоживеене в Полша няма отношения. Поради това се поставя въпросът дали фактическа връзка под формата на верига от доставки е достатъчна.
17.
Запитващата юрисдикция счита също, че би следвало да се вземе предвид фактът, че спорът е относно едни и същи марки и стоки, предмет на нарушение, поради което, ако бъдат сезирани различни съдилища, има риск от постановяване на противоречащи си решения в случай на разлика при преценката дали дистрибуцията представлява нарушение. Смята и че такъв риск би могъл да се установи, ако едни и същи стоки, пуснати на пазара в Съюза, са закупени от трето лице. Тази юрисдикция подчертава също така, че условията за прилагане на член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012 не трябва да обезсмислят правилото за компетентност по член 125 от РМЕС.
18.
При това положение Oberlandesgericht Düsseldorf (Висш областен съд Дюселдорф) решава да спре производството и да постави следния преюдициален въпрос:
„Налице ли е „такава тясна връзка“ между исковете, че да е целесъобразно те да бъдат разгледани и решени заедно, за да се избегнат противоречащи си съдебни решения по смисъла на член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012, когато в случай на иск за установяване на нарушение на права върху марка на Европейския съюз връзката се състои в обстоятелството, че установеният в една държава членка (в настоящия случай: Полша) ответник е доставил стоките, с които се нарушават права върху марка на Европейския съюз, на установен в друга държава членка (в настоящия случай: Германия) ответник, чийто законен представител, срещу когото също е предявен иск за установяване на нарушение, е привързващ ответник, ако страните са обвързани единствено от отношение между клиент и доставчик и извън това между тях няма никаква връзка нито от правна, нито от фактическа страна?“.
19.
Ищецът, Beverage City Polska и FE, полското и португалското правителство и Европейската комисия представят писмени становища. В проведеното на 12 януари 2023 г. съдебно заседание Beverage City & Lifestyle, Beverage City Polska, ищецът и Комисията представят устни становища и отговарят на въпросите на Съда, за които се изисква устен отговор.
IV. Анализ
20.
С единствения си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012 във връзка с член 122 от РМЕС може да се тълкува в смисъл, че срещу множество ответници с местоживеене в различни държави членки може да бъде предявен иск пред съда по местоживеене на един от тях, сезиран в рамките на иск за установяване на нарушение с претенции срещу тях от притежателя на марка на Европейския съюз, когато ответниците са упрекнати в това, че чрез всяко от своите действия по верига от доставки са извършили по същество идентични нарушения на правата върху тази марка.
21.
Практиката на Съда вече предоставя полезни насоки в областта на исковете за нарушение на права върху интелектуална собственост. По този въпрос трябва да се припомни, че даденото от Съда тълкуване на разпоредбите от Регламент (ЕО) № 44/2001 (
8
) се отнася и до разпоредбите от Регламент № 1215/2012, които може да се квалифицират като „еквивалентни“ (
9
). Същото е валидно за Регламент (ЕО) № 207/2009 (
10
), който с внесените в него изменения е кодифициран с РМЕС (
11
).
22.
В главното производство запитващата юрисдикция е сезирана, в качеството на съд за марките на Европейския съюз, с иск за установяване на нарушение на правата върху такива марки, предявен срещу продавача в Германия на стоки, с които се твърди, че се нарушават правата върху марките, дружеството Beverage City & Lifestyle, установено в Германия, и срещу техния производител, дружеството Beverage City Polska, установено в Полша, както и срещу съответните им управители.
23.
Поради това отношение към въпроса на тази юрисдикция, който се отнася до международната ѝ компетентност спрямо последния ответник и неговия управител, имат членове 122, 124, 125 и 126 от РМЕС.
24.
Тези разпоредби имат характер на lex specialis по отношение на правилата, предвидени в Регламент № 1215/2012 (
12
).
25.
Поради това съгласно член 124, буква a) от РМЕС при нарушение съдилищата за марките на Европейския съюз имат изключителна компетентност.
26.
В случай на искове за установяване на нарушение член 125, параграф 1 от РМЕС предвижда международната компетентност на съда на държавата членка, на чиято територия е постоянният адрес на ответника (
13
).
27.
Това не е единственият компетентен съд, предвиден в РМЕС. Съдът на държавата членка, на чиято територия е било извършено нарушение, може също да бъде компетентен съгласно член 125, параграф 5 от РМЕС (
14
).
28.
В това отношение е важно да се отбележи, че поради това специално правило член 122, параграф 2, буква a) от РМЕС изрично изключва прилагането на член 7, точка 2 от Регламент № 1215/2012, в който се предвижда критерий за специална компетентност по дела относно непозволено увреждане, деликт или квазиделикт (
15
).
29.
За сметка на това в нито една специална разпоредба от РМЕС не се забранява прилагането на член 8 от Регламент № 1215/2012 (
16
), в точка 1 от който се предвижда правило за производна компетентност в случай на множество ответници с местоживеене в различни държави членки. Съгласно тази разпоредба срещу тях може да бъде предявен иск в съдилищата по местоживеенето на всеки от тях (
17
). Понякога този ответник може да бъде обозначен, както в главното производство, като привързващ ответник (
18
).
30.
Както пред всеки друг съд на държава членка, тази предоставена на ищеца възможност зависи от изпълнението на условие, предвидено в член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012, а именно „исковете [да] са в такава тясна връзка, че [да] е целесъобразно те да бъдат разгледани и решени заедно, за да се избегне рискът от противоречащи си съдебни решения, постановени в отделни производства“.
31.
В основата на това изискване, въведено за пръв път в член 6, точка 1 от Регламент № 44/2001, е решение на Съда от 27 септември 1988 г., Kalfelis (
19
). То допринася за прилагането на една от основните цели на този регламент, затвърдена в Регламент № 1215/2012 (
20
), която е да се гарантира доброто движение на съдебните решения в Съюза. Тази цел налага да се избягват успоредни производства (
21
).
32.
Доколкото това правило за компетентност дерогира общото правило, основано на местоживеенето на ответника, Съдът е постановил, че неговото тълкуване не трябва да излиза извън хипотезите, изрично предвидени в тези регламенти (
22
).
33.
Съдът е подчертал, че запитващата юрисдикция следва да прецени дали между исковете има връзка с оглед на преследваната цел, която е да се избегнат противоречащи си решения (
23
). В това отношение той уточнява, че противоречащи си са различни решения, които се отнасят до „едни и същи фактически и правни обстоятелства“ (
24
).
А.
По понятието „едни и същи правни обстоятелства“
34.
Бих искал да отбележа, че запитващата юрисдикция не изразява съмнения по този въпрос. Според мен обаче отправеното от нея преюдициално запитване е повод да се внесат уточнения относно обхвата на решение Nintendo (
25
), предмет на обсъждане между страните в писмените им становища.
35.
Всъщност в решение Nintendo, чийто предмет е иск за установяване на нарушение на правата върху промишлени дизайни на Общността, Съдът приема като критерий за наличието на едни и същи правни обстоятелства критерия за признаването на изключителното право на използване на такива промишлени дизайни от Регламент № 6/2002. След като това изключително право произвежда едни и същи последици на територията на Съюза, обстоятелството, че националното право се прилага от националния съд за приемането на някои решения, е без значение (
26
).
36.
В решение Nintendo Съдът подчертава също и различния подход в сравнение с този, възприет в областта на патентите в решение от 13 юли 2006 г., Roche Nederland и др. (
27
), в което той е постановил, че различните правни основания на исковете са без значение за преценката на риска от противоречащи си решения (
28
).
37.
Ето защо предвид обстоятелствата по главното производство ми се струва уместно Съдът да уточни, че поради съвпадането на разпоредбите на член 19 от Регламент № 6/2002, на които се основава решение Nintendo, с разпоредбите на член 9 от РМЕС относно правата на притежателя на марка на Европейския съюз, трябва да се извърши анализ по аналогия.
38.
По-конкретно, задължението на компетентния съд да приложи националното право, както това задължение е предвидено в членове 129 и 130 от РМЕС (
29
), както и в членове 88 и 89 от Регламент № 6/2002, не е пречка за констатирането на едни и същи правни обстоятелства поради следните съображения:
–
в параграфи 1 и 2 от посочения член 9 от РМЕС са закрепени изключителните права, които регистрацията на марка на Европейския съюз предоставя на притежателя ѝ, и правото на последния да забрани на всяко трето лице да използва марката без негово съгласие — права, които този притежател се стреми да защити чрез иска за нарушение, и
–
такава марка има едно и също действие в целия Съюз съгласно член 1, параграф 2 от РМЕС.
Б.
По понятието „едни и същи фактически обстоятелства“
39.
Запитващата юрисдикция изтъква факта, че между Beverage City & Lifestyle и Beverage City Polska съществува само отношение между клиент и доставчик и че за разлика от дружествата по делото, по което е постановено решение Nintendo, тези две дружества ответници не принадлежат към една и съща група.
40.
Макар в мотивите към преюдициалното запитване тя да подчертава и липсата на отношение между ответниците с местоживеене в Полша и привързващия ответник (управителя на дружество Beverage City & Lifestyle, установено в Германия), тя все пак уточнява във въпроса си, че „срещу [този управител] също е предявен иск за установяване на нарушение“.
41.
При положение че запитващата юрисдикция по същество иска да установи дали при тези обстоятелства наличието на верига за доставки е достатъчен критерий за прилагането на член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012, Съдът следва да допълни даденото от него тълкуване на понятието „едни и същи фактически обстоятелства“.
42.
Струва ми се, че от практиката на Съда може да се изведат определени насоки за преценка.
43.
Всъщност в областта на авторското право в решение от 1 декември 2011 г., Painer (
30
) Съдът е постановил, че за да се прецени дали съществува риск от противоречащи си решения, ако исковете се разглеждат в отделни производства, „може да бъде релевантно обстоятелството дали ответниците, които притежателят на авторското право упреква в извършването на по същество идентични нарушения на неговото право, са действали самостоятелно“ (
31
).
44.
В областта на патентите в решение Solvay (
32
) Съдът е постановил, че за да прецени наличието на връзка между различните предявени пред него искове, националният съд би следвало да вземе предвид по-специално че от всяко едно от няколко дружества, установени в различни държави членки, се търси отговорност за едни и същи нарушения на патентно право, извършени по отношение на едни и същи продукти.
45.
В областта на промишлените дизайни на Общността в решение Nintendo Съдът най-напред посочва, че „ищецът в главните производства упреква за сходни, дори еднакви нарушения на едни и същи защитени промишлени дизайни и които са свързани с еднакви продукти, за които се твърди, че са предмет на нарушение, произведени от дружеството майка, което ги продава за своя сметка в някои държави членки и ги продава също на дъщерното си дружество, за да ги търгува то в други държави членки“ (
33
).
46.
На следващо място, Съдът припомня, че „вече се е произнесъл, че когато дружества ответници, принадлежащи към една и съща група, действат по един и същ или сходен начин, в съответствие с обща политика, изработена само от едно от тях, трябва да се счита, че е налице едно и също фактическо положение (вж. по-специално решение от 13 юли 2006 г., Roche Nederland и др., C‑539/03, EU:C:2006:458, т. 34)“ (
34
).
47.
На последно място, въз основа на това той прави извод, че „наличието на едно и също фактическо положение, при такива обстоятелства […], трябва да включва всички действия на различните ответници, включително доставките, осъществени от дружеството майка за негова сметка, и да не се ограничава до някои аспекти или до някои елементи от тях“ (
35
).
48.
Според мен от това следва, по-специално поради общата формулировка на този мотив, който следва да се съпостави с формулировката в точка 67 от същото решение (
36
), че проверката на националния съд по-скоро трябва да се отнася до връзката, съществуваща между всички извършени нарушения, отколкото до организационните или капиталовите връзки между съответните дружества, които полското правителство и ответниците с местоживеене в Полша считат за основни.
49.
Всъщност за постигането на целта да се избегне постановяването на противоречащи си решения, преследвана с член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012, и по-специално по дела относно марка на Европейския съюз, която има едно и също действие в целия Съюз, ми се струва обосновано като първи критерий да се приеме съвместното използване на знак, идентичен на или сходен с тази защитена марка, характеризиращо твърдяното нарушение (
37
). По този начин се изяснява произходът на нарушението на по-ранното право, за което ответниците са допринесли чрез различни действия.
50.
В това отношение няма особено значение фактът, че тези действия са идентични, като например продажбата от един от ответниците на едни и същи стоки, предмет на нарушение, на друг, който ги е препродал (
38
). Както Комисията и португалското правителство, считам, че в подкрепа на доказването на едни и същи фактически обстоятелства може също да се твърди, че е налице верига от нарушения, включваща различни действия — от производството до продажбата на стоките, предмет на нарушение, със или без помощта на посредник.
51.
Впрочем ми се струва, че от решение Nintendo може да се изведат други два довода в подкрепа на становището, че липсата на организационни връзки между дружествата ответници не трябва да бъде пречка за съединяването на исковете за съвместно разглеждане от един-единствен съд.
52.
На първо място, според мен трябва да се подчертае, че в това решение Съдът е трябвало да отговори на въпроса дали в компетентността на запитващата юрисдикция може да попаднат доставки, които са извършени само от едно дружество (
39
).
53.
На второ място, що се отнася до критерия за координирани действия, който би трябвало да се приложи според полското правителство, той действително е посочен от Съда с оглед на конкретния случай, но не се установява да е приет като особено условие.
54.
Разрешение в обратен смисъл, от една страна, би довело до ограничаване на зачитането на целите на РМЕС, а именно:
–
съгласно съображение 4 от него, при уеднаквяването на правото на Съюза в областта на марките на Европейския съюз, да се гарантира еднаква защита на тяхното действие във всички държави членки, и
–
съгласно съображения 31—33 от него избягване на взаимнопротиворечиви решения на съдилищата, както и засягането на единния характер на тези марки, посредством решения на съдилищата за марките на Европейския съюз, които „имат действие и се прилагат в целия Съюз“ (
40
).
55.
От друга страна, това разрешение би позволило да се заобиколят специалните и императивни норми на РМЕС. Бих искал обаче да отбележа, първо, че в съображение 33 от този регламент законодателят на Съюза има предвид исковете, по които страните са едни и същи и които са предявени в една и съща държава членка. В него се уточнява, че „когато исковете са заведени в различни държави членки, разпоредбите, изготвени въз основа на правилата относно висящността на един и същи правен спор пред две различни равни по степен съдилища и за взаимната зависимост на исковете на Регламент [№ 1215/2012], се оказват подходящи“ (
41
).
56.
На второ място, Съдът вече е взел предвид спецификата на споровете във връзка с правото в областта на марките, когато е тълкувал понятието „територия [на държавата членка, на която] е било извършено нарушение или има риск такова да бъде извършено“ (
42
).
57.
По същия начин в решение от 18 май 2017 г., Hummel Holding (
43
) Съдът е постановил, че възприетото в Регламент № 207/2009 понятие „предприятие“ не е непременно идентично на понятието, възприето в Регламент № 44/2001, тъй като тези регламенти не преследват еднакви цели. Струва ми се, че такъв аналитичен метод е приложим по отношение на Регламент № 1215/2012 и на РМЕС.
58.
На трето място, изборът на самостоятелно тълкуване, с което се цели ефективната защита на единния характер на марката на Европейския съюз в случай на нарушение, което би следвало посоката на развитие на практиката на Съда от решение от 27 септември 1988 г., Kalfelis (
44
) до решение Nintendo (
45
), би могъл да се съпостави с тълкуването, в резултат на което Съдът приема разрешения, приспособени към някои обстоятелства в областта на конкуренцията (
46
). Всъщност този избор е свързан със същата логика на поощряване на санкционирането на незаконните търговски практики и на обезщетяването на пострадалите от тях икономически субекти, като се гарантира добро правораздаване (
47
).
59.
В този контекст обаче ми се струва от също толкова първостепенно значение да се постигне равновесие между спецификата на тези правила за компетентност с обичайно припомняните изисквания в областта на международната компетентност, на които с основание се позовават полското правителство и ответниците с местоживеене в Полша, а именно улесненото упражняване на правото на защита и предвидимостта на правилата за компетентност (
48
).
60.
Поради това, както предлага Комисията, би следвало да се обърне особено внимание на естеството на договорните отношения, съществуващи между клиента и доставчика. То не само може да затвърди наличието на връзка между исковете на ищеца във връзка с нарушение, но и да разкрие напълно предвидимия характер на задължението да се отговаря за твърдени нарушения, които имат един и същ произход (
49
).
61.
Според мен такъв очевидно е случаят при използването по идентичен или подобен начин (
50
) на марка на Европейския съюз, която има действие в целия Съюз в рамките на договор за изключително снабдяване на пазара на друга държава членка.
62.
В случая бих искал да изтъкна, както Комисията, че според констатацията на запитващата юрисдикция установените съответно в Германия и в Полша дружества ответници са били обвързани с договор за изключително снабдяване в първата посочена държава членка. Не е възможно тези дружества да не са знаели за опасността такива фактически обстоятелства да бъдат квалифицирани като идентични, за да се обоснове компетентността на един-единствен съд да се произнесе по исковете, предявени срещу всички извършители на едно и също твърдяно нарушение.
63.
Освен това с оглед както на материалите по представената на Съда преписка, така и на отговорите на страните в главното производство на неговите въпроси в хода на съдебното заседание би могло да се счита, че тясното сътрудничество между дружествата се е проявило и чрез използването на два интернет сайта (
51
), чиито домейни принадлежат само на един от съответниците и чрез препратки между които са търгувани спорните стоки.
64.
При това положение предлагам на Съда да приеме, че констатацията на съд, че исковете, с които е сезиран, са насочени срещу различни извършители, всеки от които е участвал в едно и също нарушение на права върху марка на Европейския съюз в рамките на верига от нарушения, може да бъде достатъчна, за да обоснове неговата компетентност по отношение на съответниците на основание на член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012.
65.
Поради това съгласно постоянната практика на Съда запитващата юрисдикция следва да провери различните твърдени от дружеството ищец фактически обстоятелства (
52
). По този повод би могло да се подчертае, от една страна, че на етапа на проверката за компетентност проверката не трябва да се отнася или може да отнася в съвсем тесни граници до съществото на делото.
66.
От друга страна, сезираният съд трябва да следи за това прилагането на член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012 да не позволи на ищеца да предяви иск срещу множество ответници с единствената цел да изключи по отношение на един от тях компетентността на съдилищата на държавата членка, в която е местоживеенето му (
53
).
67.
В това отношение според мен поставеният от запитващата юрисдикция преюдициален въпрос, както е формулиран (
54
), е повод за Съда да допълни отговора си с уточнения относно привързващия ответник.
В.
Уточнения във връзка с привързващия ответник
68.
Последиците от разширяването на обхвата на компетентността на сезирания съд по отношение на други ответници, предвидено в член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012, са повод да подчертая, че доколкото служат за ограничаване на риска от заобикаляне на компетентния съд, проверките относно наличието на тясна връзка между исковете би трябвало, на първо място, задължително да се отнасят до исковете, предявени срещу привързващия ответник.
69.
Наистина при липсата на предвидени в този регламент условия относно избора на привързващия ответник (
55
) Съдът е постановил, че за да се изключи хипотезата, в която ищец би могъл да предяви иск срещу множество ответници с единствената цел да изключи един от тях от компетентността на съдилищата на държавата, където е местоживеенето му, е достатъчно да съществува тясна връзка между исковете, предявени срещу всеки от ответниците (
56
).
70.
Съдът обаче постановява също, че дори ищецът да е оттеглил иска си срещу единствения съответник, установен в държавата членка на сезирания съд, той остава компетентен по отношение на другите съответници, освен ако не е доказано, че между ищеца и посочения съответник има тайно споразумение с цел към момента на предявяване на този иск да се създадат или да се поддържат изкуствено условията за прилагане на член 6, точка 1 от Регламент № 44/2001 (
57
).
71.
Независимо от тези особени обстоятелства, според мен обстоятелствата по главното производство онагледяват интереса от внимателна проверка на предявените срещу привързващия ответник искове и на тези срещу съответниците, тъй като поради самия избор на ищеца (
58
) последните са лишени от принципното правило на международната компетентност, привръзката за която е тяхното местоживеене, и оспорват самото наличие на връзки между тях и привързващия ответник (
59
).
72.
В случая, макар международната компетентност на запитващата юрисдикция в Германия да не поражда затруднения както поради мястото на седалището, във федерална провинция, на германското дружество, което разпространява стоките в тази държава членка, така и на местоживеенето на неговия управител, привързващ ответник, в друга федерална провинция (
60
), именно фактът, че срещу това лице е предявен иск в лично качество, а не в качеството му на законен представител на това дружество, заслужава особено внимание. Всъщност единствено този избор е основание за международната и териториалната компетентност на запитващата юрисдикция.
73.
Очевидно не става въпрос за това да се разреши проблемът с прилагането на правилата, уреждащи териториалната компетентност или съединяването на делата (
61
), които не попадат нито под действието на РМЕС (
62
), нито под това на Регламент № 1215/2012, а да се подчертае необходимостта сезираният съд все пак да се увери, че предявените срещу привързващия ответник искове почиват на приемливи съображения (
63
).
74.
Като пример (
64
) може да се посочи, че в главното производство, що се отнася до законния представител на установеното в Германия дружество, който поради местоживеенето си попада в съдебния район на запитващата юрисдикция, тази юрисдикция уточнява само в преюдициалния си въпрос, че „срещу [него] също е предявен иск за установяване на нарушение“.
75.
Според мен тази съществена информация е основание да се приеме, че още при предявяването на иска той е подкрепен с достатъчно доказателства относно ролята на законния представител на дружеството, срещу което е предявен иск, тъй като трето лице необичайно търси лична отговорност от този законен представител във връзка с иск както за преустановяване на нарушението на съответното право и за забрана за по-нататъшното му нарушаване, така и за обезщетение (
65
).
76.
При липсата на такива уточнения според мен би било оправдано да се постави въпросът за условията, при които доброто правораздаване е основание обхватът на компетентността на съд на държава членка, основана на местоживеенето на управителя на дружество в лично качество, да бъде разширен по отношение на исковете, предявени срещу друго дружество и неговия управител (призован както в качеството си на негов законен представител, така и в лично качество), които са с местоживеене в друга държава членка.
77.
В такива производства, предмет на които е нарушаването на правата върху марка на Европейския съюз с единен характер, на практика ми се струва възможно при подаване на исковата молба сезираният съд да се увери, че тя съдържа доказателство за това, че изборът на сезирания съд е обоснован с личното участие на законния представител на дадено дружество в извършването на нарушението, като се представи доказателство или за използването на идентичен или сходен на тази марка знак в търговски контекст (или за липсата на действия за възпрепятстване на извършването на нарушението (
66
) или неговото преустановяване), или за това, че привързващият ответник при разумни основания да съзнава това е предприел действия, с които е нарушил права (
67
).
78.
Струва ми се обаче, че да се изисква от ищеца да определи избора си на съд, като изследва кой е подбудителят на нарушението на правата на притежателя на защитената марка на Европейския съюз, надхвърля обикновената проверка ab initio за това дали условията за прилагане на член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012 са били изкуствено създадени.
79.
Наистина такава възможност би могла да се основе по аналогия в правото на марките на постановеното от Съда в решение Nintendo относно определянето на приложимото право съгласно член 8, параграф 2 от Регламент № 864/2007 (
68
), което определяне се оказва необходимо, когато искът на ищеца се отнася до различни нарушения, извършени в различни държави членки (
69
). Съдът е постановил, че сезираният съд трябва да прецени общо поведението на ответника, за да се определи мястото, където първоначалното действие, с което започват действията по нарушение, за което е упрекван ответникът, е извършено или има опасност да бъде извършено (
70
).
80.
Съдът обаче приема също, че тълкуването на правилата в областта на съдебната компетентност не е свързано с тълкуването на разпоредбите относно правото, приложимо по отношение на искове за обезщетение (
71
).
81.
Освен това да се възлага на ищеца на етапа на подаването на исковата молба задължението да изследва кой е подбудителят на веригата от нарушения, би означавало да му бъде възложена прекомерно трудна за изпълнение тежест на доказване и би застрашило постигането на целта на РМЕС, която е да се защитават правата на притежателя на марка на Европейския съюз в контекст, който с оглед на процесуалния му избор може да бъде много широк (
72
).
82.
Поради това предлагам на Съда да добави в отговора си до запитващата юрисдикция, че тя следва да провери също и доказателствата, които са позволили при предявяването на исковете да се установи участието на управителя на германското дружество в нарушенията, което води до ангажиране на личната му отговорност.
V. Заключение
83.
Предвид всички изложени по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на поставения от Oberlandesgericht Düsseldorf (Висш областен съд Дюселдорф, Германия) преюдициален въпрос по следния начин:
„Член 8, точка 1 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела във връзка с член 122 от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз
трябва да се тълкува в смисъл, че
срещу множество ответници с местоживеене в различни държави членки може да бъде предявен иск пред съда по местоживеене на един от тях, сезиран в рамките на иск за установяване на нарушение с претенции срещу тях от притежателя на марка на Европейския съюз, когато ответниците са упрекнати в това, че чрез всяко от своите действия по верига от доставки са извършили по същество идентични нарушения на правата върху тази марка. Сезираният съд следва да прецени дали е налице риск от противоречащи си съдебни решения, постановени в отделни производства, като вземе предвид всички релевантни доказателства по преписката“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)	Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 351, 2012 г., стр. 1).
(
3
)	Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 154, 2017 г., стр. 1, наричан по-нататък „РМЕС“).
(
4
)	На 19 септември 2018 г., както се уточнява в представеното от запитващата юрисдикция решение на Landgericht Düsseldorf (Областен съд Дюселдорф, Германия). Следователно Регламент № 1215/2012 е приложим в съответствие с член 66 от него. Вж. в това отношение решение AMS Neve и др. (C‑172/18, наричано по-нататък „решение AMS Neve и др., EU:C:2019:674, т. 34 и 36 и цитираната съдебна практика).
(
5
)	Запитващата юрисдикция уточнява, че Beverage City & Lifestyle и неговият управител, MJ, оттеглят първоначално подадената от тях въззивна жалба.
(
6
)	C‑24/16 и C‑25/16, наричано по-нататък „решение Nintendo, EU:C:2017:724.
(
7
)	С това понятие се обозначава единственият съответник, чието местоживеене е основание за компетентността на сезирания съд. Вж. за негово предишно използване заключението на генерален адвокат Jääskinen по дело CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2014:2443, т. 56).
(
8
)	Регламент на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 12, 2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74).
(
9
)	Вж. решение от 30 юни 2022 г., Allianz Elementar Versicherung (C‑652/20, EU:C:2022:514, т. 20 и цитираната съдебна практика).
(
10
)	Регламент на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 78, 2009 г., стр. 1).
(
11
)	Вж. за припомняне на историческия преглед на регламентите от създаването на марката на Общността с Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146) решение AMS Neve и др. (т. 3).
(
12
)	Вж. решение AMS Neve и др. (т. 34 и цитираната съдебна практика).
(
13
)	Този избор се отразява на обхвата на компетентността на сезирания съд за марките на Европейския съюз. Член 126, параграф 1, буква a) от РМЕС гласи, че той е компетентен да се произнася относно нарушения, извършени или за които съществува опасност да бъдат извършени на територията на която и да е държава членка. Вж. по аналогия относно компетентността на произнасящия се по промишлени дизайни на Общността съд да разпореди налагането на мерките, необходими за санкционирането на нарушението на цялата територия на Съюза, а не само за вредите, претърпени на мястото, на което се основава неговата компетентност поради местоживеенето на привързващия ответник, решение Nintendo (т. 61—67).
(
14
)	Във връзка с алтернативния характер на посочения в този параграф компетентен съд вж. решение AMS Neve и др. (т. 41) относно еквивалентните разпоредби от кодифицирания с РМЕС Регламент № 207/2009. Този процесуален избор определя обхвата на териториалната компетентност на съда за марките на Европейския съюз, тъй като се ограничава до действията, извършени или за които има опасност да бъдат извършени на територията на държавата членка, на която се намира този съд, съгласно член 126, параграф 2 от РМЕС. Вж. относно еквивалентни разпоредби решение AMS Neve и др. (т. 40).
(
15
)	Вж. решение от 5 юни 2014 г., Coty Germany (C‑360/12, EU:C:2014:1318, т. 36).
(
16
)	Този член или съдържащото се в него правило за компетентност не се посочва нито в член 122, параграф 2 от РМЕС, нито в която и да е друга негова разпоредба. Както следва от член 122, параграф 1 от този регламент, при липса на предвидено в него изключване, прилагането на Регламент № 1215/2012 е субсидиарно. Същото се отнася до Регламент (ЕС) № 6/2002 на Съвета от 12 декември 2001 година относно промишления дизайн на Общността (ОВ L 3, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 70) по силата на член 79 от него. Освен това следва да се припомни, че макар целта на Регламент № 1215/2012 да е да определи обща уредба, той все пак съдържа важно изключение в областта на интелектуалната собственост. Всъщност член 24, точка 4 от този регламент предвижда правило за изключителна компетентност при оспорване на валидността на правото на интелектуална собственост чрез иск или насрещен иск. По този въпрос обаче РМЕС съдържа специални разпоредби: презумпцията за валидност на марката на Европейския съюз е закрепена в член 127, освен ако валидността ѝ не бъде оспорена чрез насрещен иск при предвидените в член 128 условия.
(
17
)	Вж. за припомняне на това изискване решение от 27 октомври 1998 г., Réunion européenne и др. (C‑51/97, EU:C:1998:509, т. 44—46). Освен това всички ответници трябва да са с местоживеене в Съюза (вж. решение от 11 април 2013 г., Sapir и др. (C‑645/11, EU:C:2013:228, т. 52). Отбелязвам, че Конвенцията относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела, подписана в Лугано на 30 октомври 2007 г., чието сключване е одобрено от името на Европейската общност с Решение 2009/430/ЕО на Съвета от 27 ноември 2008 г. (ОВ L 147, 2009 г., стр. 1), наречена „Конвенцията от Лугано II“, съдържа разпоредба, идентична на член 6, точка 1.
(
18
)	Той продължава да бъде такъв въпреки развитието на производството. Затова оттеглянето на първоначално подадената от него въззивна жалба, както в конкретния случай от представляваното от него дружество (вж. бележка под линия 5 от настоящото заключение), изобщо не се отразява на необходимостта от извършване на проверка за наличието на тясна връзка между исковете към момента на тяхното предявяване. Вж., що се отнася до етапа на производството, на който следва да се преценява наличието на такава връзка между исковете, решение от 21 май 2015 г., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, наричано по-нататък „решение CDC Hydrogen Peroxide, EU:C:2015:335, т. 28 и 29) и заключението на генерален адвокат Jääskinen по дело CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2014:2443, т. 78 и 79). Преди това в решение от 13 юли 2006 г., Reisch Montage (C‑103/05, EU:C:2006:471, т. 27 и 33) Съдът е постановил, че вътрешното право на държавите членки, съгласно което иск, предявен срещу съответник, е недопустим, не се отразява на прилагането на член 6, точка 1 от Регламент № 44/2001, понастоящем член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012. Вж. също относно компетентността на съд за марките на Европейския съюз, сезиран с иск за нарушение, основан на такава марка, чиято валидност се оспорва с насрещен иск за обявяване на недействителност, който остава компетентен да се произнесе по валидността на тази марка въпреки оттеглянето на главния иск, решение от 13 октомври 2022 г., Gemeinde Bodman-Ludwigshafen (C‑256/21, EU:C:2022:786, т. 55 и 58) и заключението на генерален адвокат Pitruzzella по дело Gemeinde Bodman-Ludwigshafen (C‑256/21, EU:C:2022:366, т. 66—73) за подробно припомняне на случаите на прилагане на принципа на perpetuatio fori.
(
19
)	189/87, EU:C:1988:459. Вж. за припомняне на историческия преглед на законодателството решение от 11 октомври 2007 г., Freeport (C‑98/06, EU:C:2007:595, т. 53).
(
20
)	Вж. съображение 26 от този регламент.
(
21
)	Вж. съображение 21 от Регламент № 1215/2012. Става въпрос също за гарантиране на изпълнението на решенията. Вж. във връзка с това член 45, параграф 1, буква в) от този регламент, в който се предвижда, че по молба от заинтересована страна признаването на съдебно решение се отказва, ако съдебното решение противоречи на съдебно решение, постановено между същите страни в сезираната държава членка.
(
22
)	Вж. решения от 11 октомври 2007 г., Freeport (C‑98/06, EU:C:2007:595, т. 35), от 1 декември 2011 г., Painer (C‑145/10, EU:C:2011:798, т. 74), от 12 юли 2012 г., Solvay (C‑616/10, наричано по-нататък „решение Solvay, EU:C:2012:445, т. 21), от 11 април 2013 г., Sapir и др. (C‑645/11, EU:C:2013:228, т. 41) и CDC Hydrogen Peroxide (т. 18).
(
23
)	Вж. по-специално решение Solvay (т. 23). Впрочем в решение от 13 юли 2006 г., Roche Nederland и др. (C‑539/03, EU:C:2006:458, т. 26) Съдът уточнява, че „за да може решенията да се считат за противоречащи си, не е достатъчно да съществува различие в разрешаването на спора“. Всъщност преценката на това обстоятелство на етапа на предявяването на иска практически е по-трудна, отколкото преценката за наличието на едни и същи фактически и правни обстоятелства.
(
24
)	Вж. по-специално решения CDC Hydrogen Peroxide (т. 20 и цитираната съдебна практика) и Nintendo (т. 45).
(
25
)	Това решение е част от практиката на Съда във връзка с прилагането на член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012 в някои спорове относно нарушаването на правото на Съюза в областта на патентите, на конкуренцията и на промишления дизайн. Тази съдебна практика отчита спецификата на правната уредба в областта на интелектуалната собственост, чиято цел е да организира изключителното запазване на тази леснодостъпна за всички нематериална собственост. Вж. в този смисъл разсъждения на Kur, A. et Maunsbach, U. Choice of law and Intellectual Property Rightsл — Oslo Law Review, 2019, Vol. 6, No 1, 43—61, по-специално р. 44. Освен това развитието на практиката на Съда се основава на равнището на защита, предоставено от правото на Съюза, което предполага да се избягва фрагментирането на делата (вж. по този въпрос Georgakoudi, N. Les compétences exclusives en matière civile et commerciale: étude de droit international privé; докторска дисертация, защитена на 9 декември 2021 г., по-специално стр. 204, както и Muir Watt, H., Hashiguchi, M., Nateshan, S. et Sturua, D. Article 8. — In: Magnus, U. et Mankowski, P. European Commentaries on Private International Law, Brussels Ibis Regulation, 2. ed., Otto Schmidt, Köln, 2023, 359—392, по-специално точка 1 (р. 361), точка 3 (р. 362) и точка 4 (р. 363). Относно историческия обзор на хармонизирането на материалното право на интелектуална собственост вж. Kur, A. et Maunsbach, U., op. cit., р. 50 et 51.
(
26
)	Вж. решение Nintendo (т. 49).
(
27
)	C‑539/03, EU:C:2006:458.
(
28
)	Вж. решение Nintendo (т. 46 и 47).
(
29
)	Съгласно член 17 от РМЕС във връзка с член 129, параграф 2 и член 130, параграф 2 от него исковете за предоставяне на информация, на счетоводни документи и за установяване на задължението за изплащане на обезщетение, като други мерки или постановления, не са уредени самостоятелно от този регламент, а попадат в обхвата на приложимото национално право. Вж. по аналогия решение Nintendo (т. 47). Би могло да се припомни също, че правото на обезщетение е предвидено в член 13, параграф 1 от Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост (ОВ L 157, 2004 г., стр. 45; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 56). Освен това, що се отнася до приложимото право, следва да се направи позоваване на член 8, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 864/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 11 юли 2007 година относно приложимото право към извъндоговорни задължения („Рим II“) (ОВ L 199, 2007 г., стр. 40). С този регламент, който се прилага във всички държави членки, с изключение на Кралство Дания, се уеднаквяват стълкновителните норми, приложими за решенията по граждански и търговски дела, за извъндоговорни задължения, и по-специално задълженията, произтичащи от нарушенията на единно право върху обекти на интелектуална собственост, настъпили след 11 януари 2009 г. (вж. член 32 от посочения регламент). В случай на иск, предявен срещу множество ответници за нарушения, извършени в няколко държави членки, вж. решение Nintendo (т. 98 и 104). Вж. също и решение AMS Neve и др. (т. 64).
(
30
)	C‑145/10, EU:C:2011:798, т. 83.
(
31
)	Курсивът е мой.
(
32
)	Точка 29. Относно практическите последици при неприлагане на член 6, точка 1 от Регламент № 44/2001 вж. точка 28 от това решение.
(
33
)	Решение Nintendo (т. 51). Курсивът е мой.
(
34
)	Решение Nintendo (т. 51). Курсивът е мой.
(
35
)	Решение Nintendo (т. 52). Курсивът е мой.
(
36
)	Всъщност Съдът само е посочил, че „втори[ят] ответник произвежда и доставя на първия продукти, които той продава“.
(
37
)	Вж. в това отношение член 9 от РМЕС, от който може да се изведе определение за нарушения, и в този смисъл решение AMS Neve и др. (т. 54). Относно понятието „използване“ вж. по аналогия решение Nintendo (т. 100, 103 и 104).
(
38
)	Вж., що се отнася до това обстоятелство, решение Solvay (т. 29).
(
39
)	Вж. решение Nintendo (т. 50 и 51).
(
40
)	Вж. решение от 18 май 2017 г., Hummel Holding (C‑617/15, EU:C:2017:390, т. 28).
(
41
)	Курсивът е мой.
(
42
)	Вж. решение от 5 юни 2014 г., Coty Germany (C‑360/12, EU:C:2014:1318, т. 32, 34 и 37) относно това понятие, употребено в член 93, параграф 5 от Регламент № 40/94, понастоящем член 125, параграф 5 от РМЕС.
(
43
)	C‑617/15, EU:C:2017:390, точки 25, 27 и 28. Стриктно тълкуване на понятието „предприятие“ вече не е обосновано, тъй като в РМЕС се предвижда, че ищецът има избор между местоживеенето на ответника и съда по мястото на извършване на нарушението. Освен това качеството на предприятие не е обусловено от това дали призованото пред съда дружество е участвало пряко или непряко в извършването на действията, които са в основата на спора (т. 40 от това решение).
(
44
)	189/87, EU:C:1988:459. Вж. точка 31 от настоящото заключение.
(
45
)	Вж. бележка под линия 25 от настоящото заключение. Следва да се отбележи, че не трябва да се прави позоваване на по-късните решения, постановени по дела за нарушение (решения AMS Neve и др. и от 3 март 2022 г., Acacia (C‑421/20, EU:C:2022:152) по дела за промишлени дизайни), тъй като исковете са предявени пред съдилищата на държавата членка, на чиято територия е извършено нарушението. Вж. относно този алтернативен критерий за компетентност по дела за марки на Европейския съюз бележка под линия 14 от настоящото заключение.
(
46
)	Вж. решения CDC Hydrogen Peroxide (т. 16 и 23—25) и от 15 юли 2021 г., Volvo и др. (C‑30/20, EU:C:2021:604, т. 39—42).
(
47
)	Съгласно съображение 16 от Регламент № 1215/2012 наред с местоживеенето на ответника следва да съществуват алтернативни основания за компетентност, които са основани на тясна връзка между съда и спора или с оглед да се улесни доброто правораздаване. Вж. що се отнася до Регламент № 44/2001, решение Solvay (т. 19 и цитираната съдебна практика).
(
48
)	Вж. съображение 15 от Регламент № 1215/2012.
(
49
)	Вж. за сравнение решение на Cour de cassation (Касационен съд, Франция), 1‑во гражданско отделение от 4 юли 2018 г. (№ 17‑19.384), цитирано от Muir
Watt, H., Hashiguchi, M., Nateshan, S. et Sturua, D., op.cit., бележка под линия 39 (р. 372). Този съд приема, че е налице връзка между исковете, когато в рамките на сделка с недвижим имот са установени припокриването на нарушенията, в които са обвинени някои съответници, сред които привързващият ответник, техните отношения и съответните им роли и отговорностите на двама от тях.
(
50
)	Посочената тук хипотеза е използването на знака от ответниците по един и същ начин. В такъв случай изглежда невероятно ответник да не знае за нарушенията, извършени от неговите съответници. Относно значeнието на условията, при които нарушител може да узнае, че е нарушено същото национално право, вж. Heinze, C. et Warmuth, C. Intellectual property and the Brussels Ibis Regulation. — In: Mankowski, P. Research Handbook on the Brussels Ibis Regulation: Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2020, 147—171, по-специално р. 167, достъпно на следния интернет адрес: https://www.elgaronline.com/display/edcoll/9781788110785/9781788110785.00011.xml.
(
51
)	Вж. в това отношение решение AMS Neve и др. (т. 47 и 54).
(
52
)	Вж. бележка под линия 23 от настоящото заключение и решение Nintendo (т. 52).
(
53
)	Вж. по-специално решение CDC Hydrogen Peroxide (т. 27—29 и 31 и цитираната съдебна практика).
(
54
)	Вж. точки 18 и 74 от настоящото заключение.
(
55
)	Освен това не е установена никаква йерархия между съответниците или исковете. За предложенията в доктрината за по-голяма строгост вж. Siaplaouras, P. Article 8. — In: Requejo Isidro, M. Brussels I bis: A Commentary on Regulation (EU) no 1215/2012. Edward Elgar Publishing: Cheltenham, 2022, 166—190, по-специално точка 8.17, бележка под линия 45 (р. 172) и Gaudemet-Tallon, H., et Ancel, M.‑E. Compétence et exécution des jugements en Europe, Règlements 44/2001 et 1215/2012, Conventions de Bruxelles (1968) et de Lugano (1998 et 2007), 6. ed., Librairie générale de droit et de jurisprudence, collection „Droit des affaires“, Paris, 2018, бележка под линия 46 (р. 395).
(
56
)	Вж. решение от 11 октомври 2007 г., Freeport (C‑98/06, EU:C:2007:595, т. 52—54 и цитираната съдебна практика). Вж. относно обхвата на това решение Siaplaouras, P., op. cit., точки 8.37—8.39 (р. 177 et 178). Вж. за сравнение член 8, точка 2 от Регламент № 1215/2012, в която се предвижда, че срещу лице с местоживеене в държава членка може също така да бъде предявен иск „като трета страна по дело за поръчителство или гаранция или в друго производство на трета страна, в съда, сезиран с първоначалното дело, освен ако тези производства са образувани единствено с цел това лице да бъде отклонено от подсъдността на съда, който би бил компетентен по неговото дело“ (курсивът е мой).
(
57
)	Вж. решение CDC Hydrogen Peroxide (т. 33). Относно изискването за доказателства за наличието на тайно споразумение между страните вж. точка 32 от това решение. Освен това някои автори отбелязват промяната в практиката на Съда. Вж. по този въпрос коментар на Siaplaouras, P., op. cit., точка 8.40 (р. 178).
(
58
)	Вж. в този смисъл Muir Watt, H., Hashiguchi, M., Nateshan, S. et Sturua, D., op. cit., точка 22 (р. 371).
(
59
)	Вж. точка 14 от настоящото заключение.
(
60
)	Вж. точка 11 от настоящото заключение.
(
61
)	Вж. решение от 30 юни 2022 г., Allianz Elementar Versicherung (C‑652/20, EU:C:2022:514, т. 39 и цитираната съдебна практика). В това отношение следва да се уточни, че както в член 4 от Регламент № 1215/2012, в член 125, параграф 1 от РМЕС са посочени съдилищата на държавата членка, на чиято територия е местоживеенето на ответника.
(
62
)	В член 123, параграф 1 от РМЕС се предвижда само, че „[д]ържавите членки определят на тяхната територия възможно най-ограничен брой национални първоинстанционни и второинстанционни юрисдикции, които изпълняват функциите, които са им предоставени съгласно настоящия регламент“.
(
63
)	В съответствие с решения на Съда от 11 октомври 2007 г., Freeport (C‑98/06, EU:C:2007:595) и от 13 юли 2006 г., Reisch Montage (C‑103/05, EU:C:2006:471) не става въпрос да се предвиди преценката на сезирания съд да се отнася до основателността на исковете или до тяхната допустимост в приложение на националното право. По този въпрос вж. също и препратките в бележка под линия 64 от настоящото заключение.
(
64
)	Вж. относно случай, в който ищците основават иска си на факта, че разглежданото произшествие се е дължало на недостатъци при проектирането и производството на хеликоптера, и предявяват иск срещу ответник, който няма никаква връзка с тези критерии, решение на High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Commercial Court) (Висш съд (Англия и Уелс), общо гражданско отделение (търговски състав), Обединеното кралство) от 29 май 2020 г., Senior Taxi Aereo Executivo LTDA & Ors v Agusta Westland S.p.A & Ors, достъпно на следния интернет адрес: https://www.bailii.org/ew/cases/EWHC/Comm/2020/1348.html. Това решение е коментирано от Muir Watt, H., Hashiguchi, M., Nateshan, S. et Sturua, D., op cit., точка 20 (р. 370), от James, M., Claims against anchor defendant subject to merits test under Recast Brussels Regulation (High Court), Practical Law UK, Thomas Reuters, 10 юни 2020 г., и от Pertoldi, A. et Mcintosch, M. High Court holds claim against anchor defendant must satisfy merits test if it is to be used to establish jurisdiction against co-defendants under recast Brussels Regulation, достъпно на следния интернет адрес: https://hsfnotes.com/litigation/2020/06/30/high-court-holds-claim-against-anchor-defendant-must-satisfy-merits-test-if-it-is-to-be-used-to-establish-jurisdiction-against-co-defendants-under-recast-brussels-regulation/. Вж. също и решение на Cour de cassation (Касационен съд, Франция), търговско отделение от 26 февруари 2020 г. (№ 18‑21.144), цитирано от Muir Watt, H., Hashiguchi, M., Nateshan, S. et Sturua, D., op cit., точка 19 (р. 369), в което този съд отменя решение на cour d’appel de Paris (Апелативен съд Париж, Франция) от 5 юни 2018 г. на основание на член 4, параграф 1 и на член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012 с мотива, че срещу една от страните не е предявен никакъв иск.
(
65
)	Доколкото ми е известно, досега Съдът не е имал повод да разглежда такъв случай. Относно понятието „лице, което допринася за извършването на нарушението“, което позволява в германското право да се търси отговорност от управителя, вж. решение от 22 юни 2021 г., YouTube и Cyando (C‑682/18 и C‑683/18, EU:C:2021:503, т. 120—123). В такъв случай срещу него може да се предявят само искове за преустановяване на нарушението и за забрана за по-нататъшното нарушаване на съответното право.
(
66
)	Вж. по аналогия решение от 23 март 2010 г., Google France и Google (C‑236/08—C‑238/08, EU:C:2010:159, т. 120).
(
67
)	Вж. в това отношение член 13, параграф 1 от Директива 2004/48.
(
68
)	Съгласно тази разпоредба „[в] случай на извъндоговорни отношения, произтичащи от нарушаване на единното общностно право върху обекти на интелектуална собственост, приложимото право за всеки неуреден от съответен акт на Общността въпрос е правото на държавата, в която е извършено нарушението“.
(
69
)	Вж. за кратко обобщение на тълкуването на Съда решение от 3 март 2022 г., Acacia (C‑421/20, EU:C:2022:152, т. 48) и що се отнася до неговата неприложимост, когато притежателят на защитеното право избира да предяви тясно насочен иск, който се отнася до нарушения, извършени само в една държава членка, точка 49 от същото решение.
(
70
)	Вж. решение Nintendo (т. 103).
(
71
)	Вж. решение AMS Neve и др. (т. 63 и 64).
(
72
)	Вж. за сравнение решения AMS Neve и др. и от 3 март 2022 г., Acacia (C‑421/20, EU:C:2022:152).