62024CJ0296_RES
Дело C‑296/24 [Jouxy] (
i
)
SM и PX
срещу
Caisse pour l’avenir des enfants
(Преюдициално запитване, отправено от Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Касационен съд на Великото херцогство Люксембург, Люксембург)
Решение на Съда (четвърти състав) от 18 декември 2025 година
„Преюдициално запитване — Член 45 ДФЕС — Свободно движение на работници — Равно третиране — Регламент (EС) № 492/2011 — Член 7, параграф 2 — Социални предимства — Семейна добавка — Условие за предоставяне на тази добавка на непребиваващ в страната работник за дете на съпруга/та му или на регистрирания му партньор — Изискване този работник „да осигурява издръжката“ на детето — Критерии за преценка — Презумпция, основана на наличието на общо жилище — Директива 2004/38/ЕО — Член 2, точка 2, буква в) — Понятие „член на семейство“
Свободно движение на лица — Работници — Равно третиране — Социални предимства — Лица, ползващи се от принципа на равно третиране — Деца на работник мигрант — Понятие — Деца на съпруга/та или на регистрирания партньор на посочения работник — Включване
(член 45 ДФЕС, Регламент № 492/2011 на Европейския парламент и на Съвета, член 7, параграф 2)
(вж. т. 27, 29, 31 и 32)
Свободно движение на лица — Работници — Равно третиране — Социални предимства — Понятие — Семейна добавка, свързана с упражняването от пограничен работник на дейност като заето лице в държава членка — Включване
(член 45 ДФЕС, Регламент № 492/2011 на Европейския парламент и на Съвета, член 7, параграф 2)
(вж. т. 28)
Свободно движение на лица — Работници — Равно третиране — Социални предимства — Семейна добавка, свързана с упражняването от пограничен работник на дейност като заето лице в държава членка — Условие за предоставяне на тази добавка на пограничен работник за дете на съпруга/та му или на регистрирания му партньор — Изискване относно издръжката на детето — Доказване — Наличие на общо жилище на непребиваващия работник и детето — Презумпция за издръжка на детето — Необходимост жилището да се споделя през цялото време — Липса
(член 45 ДФЕС, Регламент № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета, член 1, буква и) и член 67, Регламент № 492/2011 на Европейския парламент и на Съвета, член 7, параграф 2, Директива 2004/38 на Европейския парламент и на Съвета, член 2, точка 2)
(вж. т. 33—39, 44 и 45 и диспозитива)
Свободно движение на лица — Работници — Равно третиране — Социални предимства — Семейна добавка, свързана с упражняването от пограничен работник на дейност като заето лице в държава членка — Условие за предоставяне на тази добавка на пограничен работник за дете на съпруга/та му или на регистрирания му партньор — Изискване относно издръжката на детето — Доказване — Липса на общо жилище на пограничния работник и детето — Възможност за изтъкване на други обективни обстоятелства, като участие в разходите за жилище, пътуване и/или ежедневието на детето
(член 45 ДФЕС; Регламент № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета, член 1, буква и) и член 67, Регламент № 492/2011 на Европейския парламент и на Съвета, член 7, параграф 2, Директива 2004/38 на Европейския парламент и на Съвета, член 2, точка 2)
(вж. т. 40)
Свободно движение на лица — Работници — Равно третиране — Социални предимства — Семейна добавка, свързана с упражняването от пограничен работник на дейност като заето лице в държава членка — Условие за предоставяне на тази добавка на пограничен работник за дете на съпруга/та му или на регистрирания му партньор — Изискване относно издръжката на детето — Доказване — Наличие на издръжка или на право на лични отношения на другия биологичен родител или осиновител на детето на съпруга/ата или на регистрирания партньор на непребиваващия работник — Липса на последици
(член 45 ДФЕС, Регламент № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета, член 1, буква и) и член 67, Регламент № 492/2011 на Европейския парламент и на Съвета, член 7, параграф 2, Директива 2004/38 на Европейския парламент и на Съвета, член 2, точка 2)
(вж. т. 41—43)
Резюме
В контекста на спорове относно отказа на Caisse pour l’avenir des enfants (Каса за бъдещето на децата, Люксембург) (наричана по-нататък „CAE“) да изплаща семейни добавки на погранични работници, Съдът, сезиран с преюдициално запитване, прави разяснения относно изискването непребиваващият работник да трябва да осигурява издръжката на детето на съпруга/та си или на регистрирания си партньор, за да може да се ползва от такава добавка за това дете в съответствие с правото на Съюза.
Жалбоподателите в главното производство са погранични работници, които пребивават в Белгия, Германия или Франция и упражняват дейност като наети лица в Люксембург.
С решения на CAE на жалбоподателите е отказано предоставянето на семейни добавки за децата на техните съпрузи или на техните регистрирани партньори или им е отнето правото на добавки, получавани за такива деца, считано от 1 август 2016 г. Според CAE тези деца нямат родствена връзка със съответните погранични работници и следователно нямат качеството на „член на семейството“, което дава право на семейната добавка, предвидена в люксембургското законодателство.
Първоинстанционният съд, сезиран с жалбите им срещу тези решения, ги уважава, но въззивният съд потвърждава решенията на CAE.
Тогава жалбоподателите в главното производство подават касационна жалба до запитващата юрисдикция.
Тя посочва, че в решението си Caisse pour l’avenir des enfants (
1
) Съдът поставя правото на пограничния работник да получава семейна добавка за детето на съпруга/та си или регистрирания си партньор, с което няма родствена връзка, в зависимост от доказването, че осигурява издръжката на това дете (
2
).
Доколкото по делата в главните производства въззивният съд е приел, че такова доказателство не е било представено, запитващата юрисдикция иска да установи кои обективни обстоятелства могат да докажат тази издръжка.
В този контекст тя по същество иска от Съда да установи дали член 45 ДФЕС, член 1, буква и) и член 67 от Регламент № 883/2004 във връзка с член 7, параграф 2 от Регламент № 492/2011 и с член 2, точка 2 от Директива 2004/38 (
3
), както са тълкувани в практиката на Съда, трябва да се тълкуват в смисъл, че условието за предоставяне — на непребиваващ работник в държавата членка по месторабота — на семейна добавка за детето на съпруга/та му или на регистрирания му партньор, а именно посоченият работник да е длъжен да „осигурява издръжката“ на това дете, е изпълнено поради самия факт, че работникът и детето споделят едно и също жилище, или за да се установи наличието на такава издръжка, трябва да се вземат предвид други обективни обстоятелства.
Съображения на Съда
В самото начало Съдът отбелязва, че що се отнася до разглежданата в главното производство семейна добавка, в решение Caisse pour l’avenir des enfants (
4
) той вече е постановил, от една страна, че такава добавка представлява социално предимство по смисъла на член 7, параграф 2 от Регламент № 492/2011 (
5
). От друга страна, той е постановил, че тази разпоредба не допуска национална правна уредба, съгласно която неживеещите в страната работници могат да получават посочената семейна добавка само за собствените си деца, но не и за децата на своя съпруг, с които нямат родствена връзка, но на които осигуряват издръжка, при положение че всички деца, живеещи в тази държава членка, имат право да получават такава добавка.
В случая след постановяването на това решение въззивният съд приема, че CAE правилно е отказала разглежданата в главното производство семейна добавка на жалбоподателите, с мотива че те не осигуряват цялата издръжка на децата на своите съпрузи или регистрирани партньори.
В това отношение Съдът припомня, че съгласно съдебната практика (
6
) се презумира, че децата са на издръжка до навършване на 21‑годишна възраст и че качеството на член на семейството на издръжка на детето на съпруга/ата или на регистрирания партньор на пограничен работник може обективно да произтича от наличието на общо жилище на този работник и на съответното дете.
Въз основа на това Съдът стига до извода, че наличието на общо жилище на непребиваващия работник и детето на съпруга/та му или на регистрирания му партньор по принцип е достатъчно само по себе си, за да се докаже, че този работник осигурява издръжката на това дете, тъй като общото жилище характеризира трайната връзка между тях. Според Съда всяко друго тълкуване не само би било в противоречие с принципа, че разпоредбите от правото на Съюза, които закрепват свободното движение на работници, трябва да се тълкуват широко, но би било и в разрез с практиката на Съда (
7
), която изисква да се вземе предвид определението за „член на семейството“, предвидено в член 2, точка 2 от Директива 2004/38, като това понятие включва преките наследници на съпруга/та или партньора при преценката дали пограничният работник може непряко да се ползва от равното третиране съгласно член 7, параграф 2 от Регламент № 492/2011.
В резултат на това Съдът стига до заключението, че наличието на общо жилище на чуждестранния работник и детето на съпруг/ата му или регистрирания му партньор е достатъчно, за да се докаже, че изискването за издръжката на това дете е спазено. Всъщност може да се презумира, че този работник допринася за покриването поне на част от разходите на домакинството, а именно разходите, свързани по-специално с жилището и издръжката на домакинството, и следователно за задоволяване на нуждите на членовете му, включително тези на детето на съпруга/та или на регистрирания партньор. Във връзка с това съжителство Съдът все пак уточнява, че то не трябва непременно да е налице през цялото време. От една страна, като се има предвид значението на явлението „рекомпозирани семейства“, детето може също така да живее част от времето с другия си биологичен или осиновил го родител. От друга страна, поради продължаването на образованието си детето може да живее през част от времето извън това жилище.
С оглед на въпросите на запитващата юрисдикция Съдът добавя, първо, че административните органи или евентуално националните съдилища не могат да изискват от непребиваващ в страната работник да докаже по-конкретно, освен наличието на такова общо жилище, че допринася и за ежедневните разходи или за задоволяване на специфичните нужди на съответното дете. При това положение, когато непребиваващият в страната работник и съответното дете нямат общо жилище, по-специално тъй като детето продължава образованието си, трябва да могат да се вземат предвид други обективни обстоятелства, показващи определена стабилност, като по-специално участие в разходите за жилище, пътуване и/или ежедневието на посоченото дете, за да може работникът да докаже, че продължава да осигурява издръжката му.
Второ, наличието на издръжка, дължима от другия биологичен родител или осиновителя на детето на съпруга или на регистрирания партньор на непребиваващия работник, или на правото на лични отношения с детето и на правото на родителя да го взема в дома си, не са обстоятелства, които дават основание да се изключи, че този работник осигурява издръжката на детето, с което споделя едно и също жилище. Такова изключване би било в противоречие с принципа на широко тълкуване на разпоредбите относно свободното движение на работници. Това важи в още по-голяма степен, тъй като издръжката, дължима от другия биологичен родител или осиновител на детето не представлява условие, изключващо ползването на семейна добавка в полза на детето на съпруга/та или на регистрирания партньор на пребиваващ в страната работник, с което последният споделя едно и също жилище.
Трето, предоставянето на семейна добавка може да бъде отказано на непребиваващия работник само при изключителни обстоятелства. Такъв отказ може да бъде обоснован само ако от преписката е видно, че посоченият работник е декларирал неверни данни или в действителност не участва по никакъв начин в разходите, свързани с издръжката на детето, тъй като те се поемат изцяло от трето лице.
Следователно съгласно правото на Съюза (
8
) условието за предоставяне — на непребиваващ в работник в държавата членка по месторабота — на семейна добавка за детето на съпруга/та му или на регистрирания му партньор, а именно посоченият работник да е длъжен да „осигурява издръжката“ на това дете, е изпълнено, когато между този работник и биологичното или осиновеното дете на съпруга/та му или на регистрирания му партньор съществува семейна общност, която се характеризира с наличието на общо жилище на същия работник и детето.
(
i
)	Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.
(
1
)	Решение от 2 април 2020 г., Caisse pour l’avenir des enfants (Дете на съпруг на пограничен работник) (C‑802/18, EU:C:2020:269).
(
2
)	Съдът се основава на тълкуването на член 1, буква и) и член 67 от Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социална сигурност (ОВ L 166, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г. глава 5, том 7, стр. 82, и поправка в ОВ L 33, 2008 г., стр. 12) във връзка с член 7, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 492/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2011 година относно свободното движение на работници в Съюза (ОВ L 141, 2011 г., стр. 2) и с член 2, точка 2 от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ L 158, 2004 г., стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56).
(
3
)	Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ L 158, 2004 г., стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56).
(
4
)	Решение от 2 април 2020 г., Caisse pour l’avenir des enfants (Дете на съпруг на пограничен работник) (C‑802/18, EU:C:2020:269).
(
5
)	От тази разпоредба следва, че в съответствие с принципа на недопускане на дискриминация непребиваващите работници имат право на същите данъчни и социални предимства като работниците местни граждани.
(
6
)	Решение от 15 декември 2016 г., Depesme и др. (C‑401/15—C‑403/15, EU:C:2016:955).
(
7
)	Решения от 15 декември 2016 г., Depesme и др. (C‑401/15—C‑403/15, EU:C:2016:95), и от 2 април 2020 г., Caisse pour l’avenir des enfants (Дете на съпруг на пограничен работник) (C‑802/18, EU:C:2020:269).
(
8
)	Съдът се основава на член 45 ДФЕС, член 1, буква и) и член 67 от Регламент № 883/2004 във връзка с член 7, параграф 2 от Регламент № 492/2011 и член 2, точка 2 от Директива 2004/38.