62023CJ0466
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (пети състав)
26 юни 2025 година (
*1
)
„Обжалване — Конкуренция — Концентрации — Решение, с което концентрацията се обявява за съвместима с вътрешния пазар — Жалба от трето лице — Допустимост — Член 263, четвърта алинея ДФЕС — Процесуална легитимация“
По дело C‑466/23 P
с предмет жалба на основание член 56 от Статута на Съда на Европейския съюз, подадена на 21 юли 2023 г.,
Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH, установено в Хамелин (Германия), представлявано от T. Heymann и I. Zenke, Rechtsanwälte,
жалбоподател,
като другите страни в производството са:
Европейска комисия, представлявана от G. Meessen и И. Залогин, подпомагани от T. G. Funke, Rechtsanwalt,
ответник в първоинстанционното производство,
Федерална република Германия, представлявана от J. Möller и R. Kanitz,
E.ON SE, установено в Есен (Германия), представлявано първоначално от C. Barth, C. Grave, D.‑J. dos Santos Goncalves и R. Seifert, Rechtsanwälte, а впоследствие от C. Barth, A. Fuchs, C. Grave и D.‑J. dos Santos Goncalves, Rechtsanwälte,
RWE AG, установено в Есен, представлявано първоначално от U. Scholz, J. Siegmund и J. Ziebarth, Rechtsanwälte, а впоследствие от U. Scholz, J. Siegmund и M. von Armansperg, Rechtsanwälte,
встъпили страни в първоинстанционното производство,
СЪДЪТ (пети състав),
състоящ се от: M. L. Arastey Sahún, председател на състава, D. Gratsias, E. Regan, J. Passer (докладчик) и B. Smulders, съдии,
генерален адвокат: L. Medina,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
С жалбата си Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH иска да бъде отменено решение на Общия съд на Европейския съюз от 17 май 2023 г., Stadtwerke Hameln Weserbergland/Комисия (T‑314/20, наричано по-нататък обжалваното съдебно решение, EU:T:2023:258), с което Общият съд отхвърля като недопустима жалбата му за отмяна на Решение C(2019) 1711 final на Комисията от 26 февруари 2019 г. за обявяване на концентрация за съвместима с вътрешния пазар и със Споразумението за ЕИП (дело M.8871 — RWE/E.ON Assets) (ОВ C 111, 2020 г., стр. 1, наричано по-нататък „спорното решение“).
Обстоятелствата по спора
2
Обстоятелствата по спора са изложени в точки 2—11 от обжалваното съдебно решение и могат да бъдат обобщени по следния начин.
Контекстът на концентрацията
3
RWE AG е дружество по германското право, което към момента на уведомлението за предвижданата концентрация извършва дейност по цялата верига за доставка на енергия, включително в производството, доставката на едро, транспортирането, разпределението, търговията на дребно с енергия и енергийните услуги за потребителите. RWE и дъщерните му дружества, включително innogy SE, имат дейност в редица държави членки.
4
E.ON SE е дружество по германското право, което към посочения момент извършва дейности по цялата верига за доставка на електроенергия, включително в производството, продажбата на едро, разпределението и търговията на дребно с електроенергия. E.ON притежава и експлоатира съоръжения за производство на електроенергия в редица държави членки.
5
Жалбоподателят е учредено съгласно германското право общинско предприятие, което произвежда електроенергия както от конвенционални енергийни източници — чрез дяловете си в комбинирана електроцентрала с газова и парна турбина и във въглищна електроцентрала, така и от възобновяеми енергийни източници — чрез своите водноелектрически, фотоволтаични и когенериращи централи и заводи за биогаз и дела си в експлоатацията на вятърни паркове. Производствените му активи се намират в Германия.
6
Разглежданата в случая концентрация е част от сложна замяна на активи между RWE и E.ON, обявена на 11 и 12 март 2018 г. от двете участващи в нея предприятия (наричана по-нататък „цялостната операция“). Така посредством първата концентрационна операция, която именно е разглежданата в случая концентрация, RWE иска да придобие изключителния или съвместния контрол върху някои производствени активи на E.ON. Втората концентрационна операция се изразява в придобиването от E.ON на изключителния контрол върху дейностите по разпределение и по търговия на дребно, както и на някои производствени активи на контролираното от RWE дружество innogy. С третата концентрационна операция пък се предвижда RWE да придобие 16,67 % от дяловете на E.ON.
7
Европейската комисия е уведомена за втората концентрационна операция (наричана по-нататък „операция М.8870“) на 31 януари 2019 г. Комисията приема Решение C(2019) 6530 final от 17 септември 2019 г. за обявяване на концентрация за съвместима с вътрешния пазар и със Споразумението за ЕИП (дело M.8870 — E.ON/Innogy) (ОВ C 379, 2020 г., стр. 16).
8
За третата концентрационна операция е уведомена Bundeskartellamt (Федерална служба за борба с картелите, Германия), която я разрешава с решение от 26 февруари 2019 г. (преписка B8‑28/19).
Административното производство
9
На 22 януари 2019 г. Комисията получава уведомление за планирана концентрация на основание член 4 от Регламент (EO) № 139/2004 на Съвета от 20 януари 2004 година относно контрола върху концентрациите между предприятия (Регламент за сливанията на ЕО) (ОВ L 24, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 201), с която RWE иска да придобие по смисъла на член 3, параграф 1, буква б) от посочения регламент изключителния или съвместния контрол върху някои производствени активи на E.ON.
10
На 31 януари 2019 г. Комисията публикува в Официален вестник на Европейския съюз предварителното уведомление за тази концентрация (дело M.8871 — RWE/E.ON Assets) (ОВ C 38, 2019 г., стр. 22, наричана по-нататък „операция M.8871“) в съответствие с член 4, параграф 3 от Регламент № 139/2004.
11
При разглеждането на операция M.8871 Комисията извършва проучване на пазара и съответно изпраща въпросник на някои предприятия, но жалбоподателят не е сред тях.
Спорното решение
12
На 26 февруари 2019 г. Комисията приема спорното решение, с което обявява операция M.8871 за съвместима с вътрешния пазар на фазата на преценката по член 6, параграф 1, буква б) от Регламент № 139/2004 и член 57 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП) от 2 май 1992 г. (ОВ L 1, 1994 г., стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 53, стр. 4).
Жалбата пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
13
На 27 май 2020 г. жалбоподателят подава жалба в секретариата на Общия съд, като иска отмяна на спорното решение на Комисията.
14
Жалбоподателят изтъква шест основания за отмяна, а именно, първо, погрешно разделяне на анализа на цялостната операция, второ, неизпълнение на задължението за мотивиране, трето, нарушение на правото на изслушване, четвърто, нарушение на правото на ефективна съдебна защита, пето, явни грешки в преценката и шесто, неизпълнение на задължението за полагане на грижа.
15
С обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля жалбата като недопустима, като се мотивира с това, че жалбоподателят не е лично засегнат от спорното решение на Комисията по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС и съответно няма процесуална легитимация.
16
В това отношение Общият съд постановява следното в точки 24—31 от обжалваното съдебно решение:
„24
[…] според постоянната съдебна практика субектите, различни от адресатите на решение, могат да твърдят, че са лично засегнати само ако решението се отнася до тях поради някои присъщи за тях качества или поради фактическо положение, което ги отличава от всяко друго лице и поради това ги индивидуализира по аналогичен начин, както адресата на това решение (вж. решение от 4 юли 2006 г., easyJet/Комисия, T‑177/04, EU:T:2006:187, т. 34 и цитираната съдебна практика).
25
В случая на решение, с което се установява съвместимостта на концентрация с вътрешния пазар, и когато става въпрос за предприятие — трето лице, дали то е лично засегнато, трябва да се определи именно според, от една страна, неговото участие в административното производство и от друга страна, засягането на положението му на пазара. Макар обикновено участие в производството действително само по себе си да не е достатъчно да се установи, че жалбоподателят е лично засегнат от решението, по-специално в областта на концентрациите, чието внимателно разглеждане изисква редовен контакт с множество предприятия, това не променя факта, че активното участие в административното производство е елемент, който редовно се взема предвид от съдебната практика в областта на конкуренцията, включително в по-специфичната област на контрола върху концентрациите, за да се установи, в съчетание с други специфични обстоятелства, допустимостта на жалбата му (вж. решение от 4 юли 2006 г., easyJet/Комисия, T‑177/04, EU:T:2006:187, т. 35 и цитираната съдебна практика).
26
Именно с оглед на припомнената в точка 25 по-горе съдебна практика Общият съд разпореди процесуално-организационно действие, а именно прикани страните да представят в съдебното заседание становищата си по абсолютната процесуална предпоставка, която възнамерява да разгледа служебно.
27
Следва да се отбележи, че жалбоподателят не поддържа нито в писмените си изявления, нито в съдебното заседание, че е изпратил писмо на Комисията, за да ѝ представи становището си за [операция] M.8871 или за да заяви волята си да участва в съответното производство. Нещо повече, от жалбата личи, че Комисията не е канила жалбоподателя да участва в пазарното проучване […].
28
В това отношение в отговора си по третото основание — за наличието на нарушение на правото на жалбоподателя да бъде изслушан, Комисията наистина поддържа в писмената си защита, че жалбоподателят е получил възможност да участва пълноценно в производството, в частност чрез пазарното проучване, на което отговорил, и че тя го е изслушала. В съдебното заседание обаче Комисията уточнява, че е допусната техническа грешка в текста и че всъщност жалбоподателят нито е участвал в пазарното проучване, нито е изслушан от Комисията след направеното от него искане в този смисъл.
29
От гореизложеното следва, че жалбоподателят не е участвал в административното производство.
30
Освен това в съдебното заседание жалбоподателят не излага никакъв друг довод, с който да доказва, че е заявил интерес пред Комисията, за да участва в административната фаза.
31
Тъй като жалбоподателят не е участвал активно в производството относно [операция] M.8871, трябва да се приеме — предвид също така липсата на особено обстоятелство, свързано със засягането на положението му на пазара — че той не е лично засегнат от [спорното] решение по смисъла на съдебната практика, припомнена в точка 25 по-горе“.
Производството пред Съда и исканията на страните
17
На 21 юли 2023 г. жалбоподателят подава разглежданата тук жалба в секретариата на Съда.
18
На същия ден жалбоподателят — който освен това през 2021 г. подава жалба за отмяна на Решение C(2019) 6530 final (дело T‑58/21), делото по която на 21 юли 2023 г. още е висящо пред Общия съд — поисква спиране на производството по разглежданата тук жалба до Съда до обявяването на бъдещото решение на Общия съд по въпросната жалба за отмяна.
19
След като изслушва страните във връзка с искането за спиране на производството и във връзка с евентуалното съединяване на деветте жалби до Съда, включително разглежданата тук, по които са образувани дела C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑466/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P, C‑469/23 P, C‑470/23 P, C‑484/23 P и C‑485/23 P и които са насочени срещу решенията на Общия съд по дела T‑312/20, T‑313/20, T‑314/20, T‑315/20, T‑317/20, T‑318/20, T‑319/20, T‑320/20 и T‑321/20, с акт от 19 септември 2023 г. председателят на Съда отхвърля искането за спиране на производството и разпорежда съединяване само на дела C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P и C‑470/23 P, които се отнасят до съдържащите произнасяне по същество решения на Общия съд, но не и на делата по останалите четири жалби, включително разглежданата тук, които са насочени срещу постановените от Общия съд решения за недопустимост на съответните първоинстанционни жалби.
20
Жалбоподателят моли Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение и спорното решение,
–
при условията на евентуалност спрямо предходното поне да върне делото на Общия съд за ново разглеждане и решаване на необходимите въпроси, и
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски, включително адвокатските и пътните разноски на жалбоподателя във връзка с производството пред Общия съд.
21
Комисията и останалите страни молят Съда:
–
да отхвърли жалбата и
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
По жалбата
22
В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква шест основания — неизпълнение на задължението за мотивиране, изопачаване на фактите и нарушение на процесуалните му права (първо основание), неправилно прилагане на член 263, четвърта алинея ДФЕС (второ основание), неправилно решение да не се приложи член 101 ДФЕС (трето основание), неправилно прилагане на член 3 от Регламент № 139/2004 (четвърто основание), неправилно прилагане на член 2 от този регламент (пето основание) и нарушение на принципите за разпределяне на тежестта на доказване (шесто основание).
23
Най-напред следва да се разгледа второто, а след това първото основание.
По второто основание — неправилно прилагане на член 263, четвърта алинея ДФЕС
По първата част
– Доводи на страните
24
С първата част от твърденията си по второто основание жалбоподателят поддържа, че при решенията, с които се констатира съвместимост на дадена концентрация с вътрешния пазар, не е необходимо съответното трето предприятие да е участвало формално в административното производство, за да бъде разглеждано като лично засегнато от решението по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС. От процесуална гледна точка било достатъчно това лице да е имало предоставено право на участие, информиране и консултиране в случай на потенциално увреждане на материалните му интереси.
25
В точки 27—31 от обжалваното съдебно решение обаче Общият съд се мотивирал единствено с това, че жалбоподателят не участвал формално в производството относно операция M.8871. Наистина участието в производството можело да се взема предвид като признак за това дали дадено лице е лично засегнато от съответния акт по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС, но не можело това участие да представлява императивно условие, когато става дума за сложни, извършвани на няколко етапа операции, каквато е въпросната цялостна операция. Всъщност решаващото било това, че чрез изготвеното от предприятие за икономически консултации проучване на Residual Supply Index (индекс за остатъчно снабдяване), което той съфинансирал, жалбоподателят оказал влияние върху съдържанието на спорното решение на Комисията, което личало от текста на това решение. Освен това Комисията изкуствено разделила производството относно операция M.8871 от производството относно операция M.8870.
26
Комисията, подпомагана от E.ON и RWE, оспорва доводите на жалбоподателя.
– Съображения на Съда
27
В самото начало следва да се припомни, че съгласно член 263, четвърта алинея ДФЕС физическите и юридическите лица могат да обжалват адресирано до другиго решение само ако то ги засяга пряко и лично.
28
В това отношение от постоянната практика на Съда следва, че субектите, които не са адресати на решението, могат да твърдят, че са лично засегнати само ако решението се отнася до тях поради някои присъщи за тях качества или поради фактическо положение, което ги отличава от всяко друго лице и поради това ги индивидуализира по аналогичен начин, както адресата на подобно решение (решение от 14 септември 2023 г., Land Rheinland-Pfalz/Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:C:2023:666, т. 77 и цитираната съдебна практика).
29
При решенията, с които се установява съвместимостта на концентрация с вътрешния пазар, въпросът дали е лично засегнато дадено трето предприятие, следва да се решава именно въз основа на съвкупност от съвпадащи индиции или факти, които могат да се отнасят както до участието на това предприятие в административното производство, така и до засягането на положението му на пазара. Макар просто участието в производството наистина само по себе си да не е достатъчно, за да докаже, че жалбоподателят е лично засегнат от решението, по-специално в областта на концентрациите, чието внимателно разглеждане изисква редовен контакт с множество предприятия, това не променя факта, че активното участие в административното производство е елемент, който редовно се взема предвид в съдебната практика в областта на конкуренцията, включително в по-специфичната област на контрола върху концентрациите, за да докаже — в съчетание с други специфични обстоятелства — допустимостта на жалбата му. Освен това текущото и бъдещото положение на третото за концентрацията предприятие на пазара, на който може да повлияе тази концентрация, трябва да е засегнато съществено, за да може това предприятие да е лично засегнато от решението, с което се установява съвместимостта на концентрацията с вътрешния пазар (вж. в този смисъл решение от 31 март 1998 г., Франция и др./Комисия, C‑68/94 и C‑30/95, EU:C:1998:148, т. 54—56 и цитираната съдебна практика).
30
Оттук следва, че Общият съд не е допуснал грешка при прилагането на правото с изводите, които излага в точки 24 и 25 от обжалваното съдебно решение и с които по същество възпроизвежда тази съдебна практика, а именно че самото участие в административното производство не е достатъчно, за да се разглежда третото предприятие като лично засегнато по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС.
31
По-нататък, в точка 29 от обжалваното съдебно решение Общият съд констатира, че жалбоподателят не е участвал в производството относно операция M.8871, а в точка 30 от решението си добавя, че в съдебното заседание жалбоподателят не е изложил нито един довод, с който да доказва, че е заявил интерес пред Комисията, за да участва в това производство. Жалбоподателят обаче не оспорва тези констатации на Общия съд.
32
Що се отнася до довода на жалбоподателя, че решаващото било не дали формално е участвал в производството относно операция M.8871, а че е оказал конкретно влияние върху съдържанието на спорното решение чрез проучването, споменато в точка 25 от настоящото решение, следва да се отбележи, че в съображения 59—65 от спорното решение Комисията несъмнено обсъжда няколко проучвания относно Residual Supply Index, които са ѝ представени от страните по концентрацията и от трети лица. Изолираното обстоятелство, че жалбоподателят е съфинансирал едното от тези проучвания, не е обаче достатъчно, за да се приеме, че той е участвал активно в административното производство по смисъла на съдебната практика, припомнена в точка 29 от настоящото решение.
33
Извън това, що се отнася до довода, че производството относно операция M.8871 е било изкуствено разделено от производството относно операция M.8870, следва да се отбележи, че в това отношение жалбоподателят не посочва никакви данни, които да доказват допусната от Общия съд грешка при тълкуването на условията за допустимост по член 263, четвърта алинея ДФЕС. Всъщност с този довод жалбоподателят реално критикува не конкретни точки от обжалваното съдебно решение, а взетото от Комисията решение по същество да одобри всяка от двете операции поотделно. Ето защо този довод трябва да бъде отхвърлен като недопустим.
34
При това положение твърденията по второто основание следва да се отхвърлят в първата си част.
По втората част
– Доводи на страните
35
С втората част от твърденията си по второто основание жалбоподателят поддържа, първо, че Общият съд не е съобразил това, че условието лицето да е лично засегнато от акта, чиято отмяна иска, може да се доказва от „други специфични обстоятелства“. По-конкретно, Общият съд не разгледал посочените в жалбата данни, например за особеностите на пазара, значителния размер на направените от жалбоподателя инвестиции, положението му на пряк конкурент на RWE или също последиците от концентрацията за конкурентното му положение.
36
Второ, жалбоподателят поддържа, че при множество жалбоподатели общата им жалба се приема за изцяло допустима, когато само единият от тях е лично засегнат, и че същото важи и ако става дума за отделно подадени жалби от няколко жалбоподатели. В този смисъл според жалбоподателя Общият съд е допуснал грешка от гледна точка на член 263, четвърта алинея ДФЕС, когато не е съединил жалбата му с другите паралелни жалби, които са били приети за допустими.
37
Комисията, подпомагана от E.ON и RWE, оспорва доводите на жалбоподателя.
– Съображения на Съда
38
Що се отнася до първия довод на жалбоподателя, следва да се отбележи, че с него той по същество упреква Общия съд, че не е разгледал данните, които той е изтъкнал в жалбата си, за да докаже наличието на специфични обстоятелства в случая, от които се установява, че е бил лично засегнат от спорното решение на Комисията.
39
В това отношение от практиката на Съда следва, от една страна, че в рамките на производството по обжалване на акт на Общия съд Съдът проверява по-специално дали Общият съд се е произнесъл надлежно по всички изложени от жалбоподателя доводи, и от друга страна, че когато като основание се изтъква липсата на отговор от страна на Общия съд на изложени в първоинстанционното производство доводи, това по същество означава да се твърди нарушение на задължението за мотивиране (решение от 14 септември 2023 г., Land Rheinland-Pfalz/Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:C:2023:666, т. 93 и цитираната съдебна практика).
40
В този смисъл първият довод се отнася до задължението на Общия съд за мотивиране — въпрос, който е повдигнат по първото основание и затова ще бъде разгледан с него.
41
Що се отнася до втория довод — че решението на Общия съд да не съедини жалбата му с други жалби, също насочени срещу спорното решение на Комисията, но обявени за допустими, представлявало грешка от гледна точка на член 263, четвърта алинея ДФЕС, осуетила признаването на жалбата за допустима, както иначе изисквала процесуалната икономия — следва да се отбележи, че решението за съединяване или разделяне на дела е вътрешно организационно действие на Общия съд, което не подлежи на контрол от страна на Съда (вж. в този смисъл определение от 14 декември 1995 г., Hogan/Съд, C‑173/95 P, EU:C:1995:461, т. 15).
42
Извън това, тъй като определението, с което се съединяват дела, не засяга самостоятелността и автономността на съответно съединените с него дела (решение от 21 юни 2001 г., Moccia Irme и др./Комисия, C‑280/99 P—C‑282/99 P, EU:C:2001:348, т. 66), всяка жалба от жалбоподател, който не отговаря на условията за допустимост по член 263, четвърта алинея ДФЕС, е недопустима, независимо дали евентуално е съединена по реда на член 68 от Процедурния правилник на Общия съд за общо разглеждане с друга жалба, която Общият съд е приел за допустима.
43
При това положение, с уговорката, направена в точка 40 от настоящото решение, твърденията по второто основание следва да се отхвърлят във втората си част, а съответно и изцяло.
По първото основание — неизпълнение на задължението за мотивиране, изопачаване на фактите и нарушение на процесуалните права на жалбоподателя
Доводи на страните
44
С първата част от твърденията си по първото основание жалбоподателят поддържа, че Общият съд е отхвърлил жалбата му по съображението, че той не е участвал в административното производство относно операция M.8871. В обжалваното съдебно решение не се уточнявало дали изтъкнатото от жалбоподателя осезаемо увреждане на положението му на пазара е ирелевантно, нито защо би било така, а само се споменавало в точка 31 за „липсата на особено обстоятелство, свързано със засягането на положението му на пазара“. От тази точка не личало Общият съд да е проверил дали съгласно член 263, четвърта алинея ДФЕС съответната страна може да е лично засегната, макар да не е участвала формално в производството. Жалбоподателят изложил доводи във връзка с положението си на пряк конкурент на RWE и във връзка с конкретното увреждане, произтекло за неговите интереси. Когато обаче мотивите не съдържат отговор на доводи от този вид, била налице грешка при мотивирането.
45
С втората част от твърденията си по първото основание жалбоподателят поддържа, че първоинстанционната жалба, допълнена в частност с писменото му становище от 7 юли 2021 г. по изявлението за встъпване на RWE и с устното му становище от съдебното заседание, съдържа пълно изложение за инвестициите му и големината им, за дейностите му в конкуренция с RWE в областта на производството на електроенергия, за начина, по който е специфично засегнат, както и за увреждането на положението му на пазара. С констатацията си в точка 31 от обжалваното съдебно решение обаче Общият съд приел, че жалбоподателят не е изтъкнал нито едно особено обстоятелство, и така изопачил доводите му.
46
С третата част от твърденията си по първото основание жалбоподателят поддържа, че правото на ефективни правни средства за защита и на безпристрастност в рамките на справедлив процес, закрепено в член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, предполага Общият съд да се запознава със становищата на страните и да ги взема предвид при произнасянето си, макар и да не е обвързан от съдържанието на тези становища. От това право също така следвало, че Общият съд трябва да изложи релевантните мотиви за акта си и да отговори на възраженията. Колкото по-голямо значение има дадено обстоятелство или даден правен довод, толкова по-важно било мотивите да съдържат отговор на изложените от страните доводи. Наличието на засягане в материално отношение обаче било централен аспект на въпроса за допустимостта и Общият съд трябвало да се произнесе по този аспект при служебната преценка на допустимостта.
47
Комисията, подпомагана от Е.ON и RWE, твърди, че Общият съд в достатъчна степен се е мотивирал по въпроса защо не е засегнато положението на жалбоподателя на пазара, и е спазил установените от Съда изисквания по отношение на мотивирането на съдебните решения. Общият съд уточнил, че не е установил особено обстоятелство, което да е свързано със засягането на това положение, и по този начин констатирал, че нищо не отличава жалбоподателя от останалите конкуренти.
Съображения на Съда
48
С трите части на твърденията си по първото основание и с формулирания във връзка с второто основание довод, споменат в точка 38 от настоящото решение — които следва да се разгледат заедно — жалбоподателят реално сочи неизпълнение на задължението за мотивиране на Общия съд по въпроса за процесуалната му легитимация.
49
Следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика мотивите на съдебното решение трябва да излагат ясно и недвусмислено съображенията на Общия съд (решение от 11 юни 2015 г., EMA/Комисия, C‑100/14 P, EU:C:2015:382, т. 67 и цитираната съдебна практика), но задължението за мотивиране, което носи Общият съд съгласно член 36 и член 53, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, не изисква от него да следва в изложението си изчерпателно и поединично всички представени от страните по спора съображения. Следователно мотивите могат да бъдат имплицитни, но трябва все пак да позволяват на заинтересованите лица да научат причините, поради които Общият съд не е уважил доводите им, а на Съда да осигуряват достатъчно данни, за да упражни своя контрол при обжалване на акта на Общия съд (решение от 18 юни 2020 г., Primart/EUIPO, C‑702/18 P, EU:C:2020:489, т. 61 и цитираната съдебна практика).
50
В настоящия случай, след като в точка 21 от обжалваното съдебно решение припомня, че съгласно член 263, четвърта алинея ДФЕС физическите и юридическите лица могат да обжалват адресирано до другиго решение само ако то ги засяга пряко и лично, в точки 24—31 от решението си Общият съд излага мотивите, въз основа на които заключава, че жалбоподателят не е лично засегнат от спорното решение на Комисията по смисъла на тази разпоредба.
51
По-конкретно, в точка 24 от решението си Общият съд припомня постоянната съдебна практика, спомената в точка 28 от настоящото решение.
52
В точка 25 от обжалваното съдебно решение Общият съд посочва, че при решение, с което се установява съвместимостта на концентрация с вътрешния пазар, въпросът дали е лично засегнато дадено трето предприятие, трябва да се решава именно според, от една страна, неговото участие в административното производство и от друга страна, засягането на положението му на пазара. Пак в точка 25 той добавя, че макар просто участието в производството наистина само по себе си да не е достатъчно, за да докаже, че жалбоподателят е лично засегнат от решението, по-специално в областта на концентрациите, чието внимателно разглеждане изисква редовен контакт с множество предприятия, това не променя факта, че активното участие в административното производство е елемент, който редовно се взема предвид в съдебната практика в областта на конкуренцията, включително в по-специфичната област на контрола върху концентрациите, за да докаже — в съчетание с други специфични обстоятелства — допустимостта на жалбата му.
53
По-нататък, в точки 27—30 от обжалваното съдебно решение Общият съд разглежда въпроса дали е можело да се приеме, че жалбоподателят е участвал в производството относно операция M.8871, и заключава, че той не е участвал активно в това производство.
54
Накрая, в точка 31 от решението си Общият съд посочва, че след като жалбоподателят не е участвал активно във въпросното производство, а и като се има предвид освен това липсата на особено обстоятелство, свързано със засягането на положението му на пазара, следва да се приеме, че той не е лично засегнат от спорното решение.
55
Както обаче отбелязва жалбоподателят в подкрепа на жалбата си до Съда, в първоинстанционната си жалба и в становището си по изявлението за встъпване на RWE той е посочил определен брой данни за наличието на — съществено по твърденията му — засягане на положението му на пазара вследствие на операция M.8871, като според него тези данни са били годни да докажат, че спорното решение на Комисията го засяга лично по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС.
56
Налага се констатацията, че като се е ограничил с констатацията за липсата на особено обстоятелство във връзка със засягането на положението на жалбоподателя на пазара, Общият съд не е изложил в мотивите си дори и кратки съображения, които, от една страна, да позволят на жалбоподателя да разбере дали доводите му в подкрепа на твърдението за съществено засягане на положението му на пазара са били разгледани, а ако са били — по какви причини са счетени за негодни да докажат подобно засягане на положението му, и от друга страна, да осигурят на Съда достатъчно данни, за да упражни своя контрол, както изисква съдебната практика, припомнена в точка 49 от настоящото решение.
57
При това положение Общият съд не е изпълнил задължението за мотивиране, което носи съгласно член 36 и член 53, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз.
58
Оттук следва, че трябва да бъдат уважени твърденията по първото основание и споменатият в точка 38 от настоящото решение довод, формулиран с втората част от твърденията по второто основание.
59
Ето защо обжалваното съдебно решение следва да бъде отменено, доколкото в точка 31 от него Общият съд е констатирал липсата на особено обстоятелство във връзка със засягането на положението на жалбоподателя на пазара и въз основа в частност на това съображение е заключил в точка 32, че жалбоподателят не е лично засегнат от спорното решение на Комисията и затова жалбата му до Общия съд трябва да се отхвърли като недопустима.
По жалбата пред Общия съд
60
Съгласно член 61, първа алинея, второ изречение от Статута на Съда на Европейския съюз, в случай че отмени решението на Общия съд, Съдът може сам да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това.
61
Това в настоящия случай е така.
62
Следва да се припомни, както е посочено в точка 29 от настоящото решение, че за целите на преценката на процесуалната легитимация на жалбоподателя текущото и бъдещото положение на третото за концентрацията предприятие на пазара, на който може да повлияе тази концентрация, трябва да е засегнато съществено, за да може това предприятие да е лично засегнато от решението, с което се установява съвместимостта на концентрацията с вътрешния пазар. Що се отнася до последно споменатия аспект, само по себе си обстоятелството, че акт като спорното решение на Комисията може да окаже определено влияние върху съществуващите отношения на конкуренция на съответния пазар, а засегнатото предприятие се намира в някаква конкурентна връзка с лицето, в чиято полза е издаден този акт, при всички положения не е достатъчно, за да може въпросното предприятие да се счита за лично засегнато от посочения акт (вж. по аналогия решение от 22 ноември 2007 г., Испания/Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, т. 32).
63
Налага се обаче констатацията, че изтъкнатите от жалбоподателя съображения в жалбата му до Общия съд, доколкото се отнасят до собственото му пазарно положение, се състоят основно в посочване на акционерната му структура, броя на работниците му, дейностите му на пазара или особеностите на този пазар, но не доказват с какво тези обстоятелства и негови дейности, било като конкурент, било като инвеститор, могат да го индивидуализират по аналогичен начин, както адресатите на спорното решение на Комисията. Всъщност тези обстоятелства и дейности биха могли да са същите при всеки друг енергиен производител и не позволяват жалбоподателят да бъде разграничен по уникален начин от останалите конкуренти на пазара.
64
Същата констатация се налага по отношение на другите доводи, изтъкнати от жалбоподателя в жалбата му до Общия съд, а именно, първо, че той трябва да купува електроенергията от мрежата нагоре по веригата, за да гарантира сигурността на снабдяване на клиентите си, които трябва да понасят наблюдавания през последните години ръст на таксите във връзка с това, и второ, че е засилена ролята на RWE като партньор на енергийните доставчици, а също и по отношение на довода, изложен в становището му от 7 юли 2021 г. по изявлението за встъпване на RWE, а именно че се създава „гигант в производствената област, което е вредно за конкуренцията“.
65
Оттук следва, че жалбоподателят не е доказал, че положението му на пазара е съществено засегнато от съответната операция. Освен това, както следва от точка 29 от настоящото решение, дори активното участие в административното производство относно концентрацията — каквото при това не се установява да е налице в случая, както личи от точки 31 и 32 от настоящото решение — не може да се смята за достатъчно, за да докаже, че решението, с което тази концентрация се обявява за съвместима с вътрешния пазар, засяга лично предприятието по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС.
66
Следователно жалбоподателят не е доказал да е лично засегнат от спорното решение на Комисията по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС. Тъй като предвидените в тази разпоредба условия лицето да е пряко и да е лично засегнато, са кумулативни, както следва от точка 27 от настоящото решение, следва първоинстанционната жалба да бъде отхвърлена като недопустима.
67
При това положение не е необходимо произнасяне по третото, четвъртото, петото и шестото от основанията за обжалване, които съдържат доводи по същество, опиращи се на погрешното допускане, че първоинстанционната жалба е допустима.
По съдебните разноски
68
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е основателна и Съдът се произнася окончателно по спора, той се произнася по съдебните разноски. Член 138, параграф 3 от този правилник, приложим към производството по обжалване на съдебните актове на Общия съд по силата на член 184, параграф 1 от същия правилник, предвижда, че ако всяка от страните е загубила по едно или няколко от предявените основания, всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.
69
В настоящия случай са уважени твърденията на жалбоподателя по първото основание за обжалване и доводът, споменат в точка 38 от настоящото решение, но първоинстанционната му жалба е отхвърлена, поради което следва да се постанови всяка от страните да понесе направените от нея съдебни разноски.
70
Член 140, параграф 1 от Процедурния правилник, който също се прилага по отношение на производството по обжалване на съдебните актове на Общия съд, гласи, че встъпилите по делото държави членки понасят направените от тях съдебни разноски. Съответно Федерална република Германия следва да понесе направените от нея съдебни разноски.
По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:
1)
Отменя решение на Общия съд на Европейския съюз от 17 май 2023 г., Stadtwerke Hameln Weserbergland/Комисия (T‑314/20, EU:T:2023:258).
2)
Отхвърля като недопустима жалбата на Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH, с която се иска отмяната на Решение C(2019) 1711 final на Комисията от 26 февруари 2019 г. за обявяване на концентрация за съвместима с вътрешния пазар и със Споразумението за ЕИП (дело M.8871 — RWE/E.ON Assets).
3)
Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH, E.ON SE, RWE AG и Европейската комисия понасят съответно направените от тях съдебни разноски във връзка с първоинстанционното производство и във връзка с производството по обжалване пред Съда.
4)
Федерална република Германия понася направените от нея съдебни разноски.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.