62018CJ0123_RES
Sag C-123/18 P
HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH
mod
Rådet for Den Europæiske Union
Domstolens dom (Store Afdeling) af 10. september 2019
»Appel – erstatningssøgsmål – restriktive foranstaltninger over for Iran – erstatning for den skade, som appellanten angiveligt har lidt som følge af opførelsen af dennes navn på listen over personer og enheder, der er omfattet af indefrysningen af pengemidler og økonomiske ressourcer«
Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af EU-retten – institutionens skøn, da den vedtog retsakten – bedømmelse af, hvorvidt institutionens retsakt eller handling er ulovlig – bedømmelse af, hvorvidt der foreligger en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af EU-retten – ikke muligt for den pågældende institution at påberåbe sig et relevant forhold, som ikke er blevet taget i betragtning i forbindelse med vedtagelsen af den pågældende retsakt eller handling
(Art. 340, stk. 2, TEUF)
(jf. præmis 32-34, 36-39, 42-51, 82, 83, 85 og 86)
Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger over for Iran – indefrysning af midlerne hos personer, enheder eller organer, som Rådet anser for at være involveret i nuklear spredning – forpligtelse til at udstrække denne foranstaltning til de enheder, der ejes eller kontrolleres af en sådan enhed – begrebet enhed, der ejes eller kontrolleres – indirekte ejerskab eller kontrol – den mulighed, som de enheder eller organer, som Rådet anser for at være involveret i nuklear spredning, har for at udøve indflydelse på den ejede eller kontrollerede enheds valg – omfattet – ingen juridisk, ejendomsretlig eller kapitalandelsmæssig forbindelse i forhold til den ejede eller kontrollerede enhed – ingen betydning – enhed, der handler på vegne af den enhed, som er omfattet af den restriktive foranstaltning – omfattet
[Rådets forordning nr. 961/2010, art. 16, stk. 2, litra d)]
(jf. præmis 68-70, 75 og 77)
Resumé
Rettens dom, hvorved Rådet for Den Europæiske Union blev frifundet i et erstatningssøgsmål anlagt af et tysk selskab som følge af opførelsen af selskabet på listen over personer og enheder, der er omfattet af de over for Iran trufne foranstaltninger om indefrysning af midler, ophæves
Ved dom af 10. september 2019, HTTS mod Rådet (sag C-123/18 P), har Domstolen (Store Afdeling) givet selskabet HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (herefter »appellanten«) medhold i den appel, som det havde iværksat til prøvelse af Rettens dom af 13. december 2017, HTTS mod Rådet (T-692/15, EU:T:2017:890, herefter »den appellerede dom«). Ved den nævnte dom havde Retten frifundet Rådet med hensyn til kravet om erstatning for den skade, som appellanten mente at have lidt som følge af den ved to forordninger fra Rådet (
1
) foretagne opførelse af selskabet på listerne over personer og enheder, der er omfattet af foranstaltninger om indefrysning af pengemidler og økonomiske ressourcer over for Iran (herefter »de omtvistede lister«). I modsætning til Retten fastslår Domstolen, at Rådet ikke kunne påberåbe sig forhold, der ikke var blevet taget i betragtning i forbindelse med opførelsen af appellanten på disse lister, med henblik på at godtgøre, at det ikke havde gjort sig skyldig i en tilsidesættelse af EU-retten, således at Unionen ifaldt ansvar uden for kontraktforhold.
Appellanten er et tysk selskab, der driver virksomhed som skibsagent og ‑administrator. Tvisten mellem appellanten og Rådet indgår i en række sager vedrørende restriktive foranstaltninger, der er blevet vedtaget i forbindelse med bekæmpelsen af nuklear spredning i Iran, og som er blevet truffet over for et rederi og bestemte fysiske eller juridiske personer, der er knyttet til rederiet, herunder appellanten. Den i juli 2010 foretagne oprindelige opførelse af appellantens navn på de omtvistede lister blev ikke anfægtet. Den anden opførelse, som blev foretaget i oktober 2010, blev derimod annulleret af Retten (dom af 7.12.2011, HTTS mod Rådet, T-562/10, EU:T:2011:716). Ved den appellerede dom frifandt sidstnævnte imidlertid Rådet med hensyn til kravet om erstatning for den skade, som fulgte af disse opførelser.
Domstolen fastslår i det foreliggende tilfælde, at den appellerede dom er behæftet med flere retlige fejl. Den bemærker bl.a., at den betingelse for gennemførelse af Unionens ansvar uden for kontraktforhold, som er knyttet til den omstændighed, at der skal foreligge en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af en EU-retlig regel, kræver, at der nødvendigvis skal foretages en afvejning – som er særlig vigtig på området for restriktive foranstaltninger – mellem beskyttelsen af borgerne mod institutionernes ulovlige handlinger og det skøn, som de sidstnævnte bør indrømmes for at undgå, at deres arbejde lammes. Under hensyntagen til disse betragtninger bemærker Domstolen, at det såvel inden for rammerne af et erstatningssøgsmål som inden for rammerne af andre retsmidler forholder sig således, at spørgsmålet om, hvorvidt en retsakt eller en handling, der kan medføre, at Unionen ifalder ansvar uden for kontraktforhold, er ulovlig, skal bedømmes i forhold til de retlige og faktiske omstændigheder, der forelå på tidspunktet for vedtagelsen af den nævnte retsakt eller handling. Domstolen er desuden af den opfattelse, at spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af en EU-retlig regel, nødvendigvis skal afgøres i forhold til de omstændigheder, hvorunder institutionen handlede på dette nøjagtige tidspunkt. Den konkluderer heraf, at den pågældende institution med henblik på at anfægte, at der foreligger en sådan tilsidesættelse, kun kan påberåbe sig de forhold, som den har taget hensyn til med henblik på vedtagelsen af den pågældende retsakt.
Som følge heraf ophæver Domstolen Rettens dom og pålægger Retten at efterprøve, om der eventuelt foreligger en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af en EU-retlig regel, uden at Retten herved skal tage hensyn til de forhold, som Rådet ikke havde taget i betragtning i forbindelse med opførelsen af appellanten på de nævnte lister, men som det havde påberåbt sig inden for rammerne af erstatningssøgsmålet.
(
1
) – Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2010 af 26.7.2010 om gennemførelse af artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 423/2007 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2010, L 195, s. 25) og Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 af 25.10.2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning nr. 423/2007 (EUT 2010, L 281, s. 1).