61997CJ0063_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 7. februar 1997, indgaaet til Domstolen den 13. februar 1997, har Nederlandenes Hoge Raad i medfoer af EF-traktatens artikel 177 stillet fem praejudicielle spoergsmaal om fortolkningen af artikel 5, 6 og 7 i Raadets foerste direktiv 89/104/EOEF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varemaerker (EFT 1989 L 40, s. 1, herefter »direktivet«).
2 Disse spoergsmaal er rejst i forbindelse med en sag anlagt af det tyske selskab Bayerische Motorenwerke AG (BMW) og det nederlandske selskab BMW Nederland BV (herefter henholdsvis »BMW AG«, »BMW BV« og samlet »BMW«) mod Ronald K. Deenik, der er indehaver af et autovaerksted i Almere (Nederlandene), vedroerende sidstnaevntes reklamering for salg af brugte BMW-automobiler og for reparation og vedligeholdelse af BMW-automobiler.
3 Direktivets artikel 5, som vedroerer de rettigheder, der er knyttet til varemaerker, bestemmer:
»l. Det registrerede varemaerke giver indehaveren en eneret. Indehaveren kan forbyde tredjemand, der ikke har hans samtykke, at goere erhvervsmaessig brug af
a) et tegn, der er identisk med varemaerket, for varer eller tjenesteydelser af samme art som dem, for hvilke varemaerket er registreret
b)
et tegn, der er identisk med eller ligner varemaerket, naar de varer eller tjenesteydelser, der er daekket af varemaerket, er af samme eller lignende art som dem, der er daekket af det paagaeldende tegn, og der som foelge heraf i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveksling, herunder at der er en forbindelse med varemaerket.
2.
En medlemsstat kan ligeledes traeffe bestemmelse om, at indehaveren kan forhindre tredjemand, der ikke har hans samtykke, i at goere erhvervsmaessig brug af et tegn, der er identisk med eller ligner varemaerket, for varer eller tjenesteydelser af anden art end dem, for hvilke varemaerket er registreret, naar varemaerket er renommeret i medlemsstaten, og brugen af tegnet uden skellig grund ville medfoere en utilboerlig udnyttelse af varemaerkets saerpraeg eller renommé, eller saadan brug ville skade dette saerpraeg eller renommé.
3.
Saafremt betingelserne i stk. 1 og 2 er opfyldt, kan det bl.a. forbydes
a) at anbringe tegnet paa varerne eller paa deres emballage
b) at udbyde varerne til salg, at markedsfoere dem eller oplagre dem med dette formaal eller at tilbyde eller praestere tjenesteydelser under det paagaeldende tegn
c)
at importere eller eksportere varerne under det paagaeldende tegn
d)
at anvende tegnet paa forretningspapirer og i reklameoejemed.
4. Hvis en medlemsstats retsforskrifter ikke goer det muligt at forbyde brugen af et tegn som omhandlet i stk. 1, litra b), eller stk. 2 forud for den dato, hvor de bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme dette direktiv, traeder i kraft i den paagaeldende medlemsstat, kan den fortsatte brug af dette tegn ikke anfaegtes under paaberaabelse af de til varemaerket knyttede rettigheder.
5.
Stk. 1 til 4 beroerer ikke de i en medlemsstat gaeldende bestemmelser vedroerende beskyttelse mod brug af et tegn, der er udarbejdet med andet formaal for oeje end at skelne mellem varer eller mellem tjenesteydelser, naar der med brug af dette tegn uden skellig grund tilsigtes en utilboerlig udnyttelse af varemaerkets saerpraeg eller renommé, eller saadan brug ville skade dette saerpraeg eller renommé.«
4 Direktivets artikel 6, som omhandler begraensninger i varemaerkets retsvirkninger, foreskriver bl.a.:
»1. De til varemaerket knyttede rettigheder giver ikke indehaveren ret til at forhindre tredjemand i at goere erhvervsmaessig brug af
...
c) varemaerket, naar dette er noedvendigt for at angive anvendelsen af en vare eller tjenesteydelse, navnlig som tilbehoer eller reservedele,
for saa vidt dette sker i overensstemmelse med redelig markedsfoeringsskik.«
5 Direktivets artikel 7 om konsumption af de rettigheder, der er knyttet til varemaerket, bestemmer:
»1.
De til varemaerket knyttede rettigheder giver ikke indehaveren ret til at forbyde brugen af maerket for varer, som af indehaveren selv eller med dennes samtykke er markedsfoert inden for Faellesskabet under dette maerke.
2.
Stk. 1 finder ikke anvendelse, saafremt skellig grund berettiger indehaveren til at modsaette sig fortsat markedsfoering af varerne, isaer i tilfaelde, hvor disses tilstand er aendret eller forringet, efter at de er markedsfoert.«
6 BMW AG saelger i mange lande, og siden 1930 i Benelux-landene, de af selskabet fremstillede automobiler, for hvilke selskabet har registreret ordmaerket BMW og to figurmaerker ved Benelux-landenes Varemaerkemyndighed for bl.a. motorer, automobiler samt dele og tilbehoer til motorer og automobiler (herefter »maerket BMW«).
7 BMW AG saelger sine automobiler gennem en forhandlerorganisation. I Nederlandene kontrollerer selskabet organisationen med hjaelp fra BMW BV. Forhandlerne har ret til at goere brug af maerket BMW i forbindelse med deres erhvervsudoevelse, men er forpligtet til ved ydelse af service og garanti og ved salgsfremme at overholde de hoeje tekniske kvalitetsnormer, som BMW anser for noedvendige.
8 Ronald K. Deenik er indehaver af et autovaerksted og har specialiseret sig i salg af brugte BMW-automobiler samt reparation og vedligeholdelse af automobiler af dette maerke. Han tilhoerer ikke BMW's forhandlerorganisation.
9 BMW har i den for den nationale ret verserende tvist gjort gaeldende, at Deenik ved sin erhvervsudoevelse har gjort uretmaessigt brug af maerket BMW i sine annoncer eller i det mindste af tegn, som ligner det. BMW har derfor ved staevning af 21. februar 1994, indgivet til Rechtbank, Zwolle, bl.a. nedlagt paastand om, at det forbydes Deenik at goere brug af BMW's maerker eller af tegn, som ligner dem, i annoncer, reklamer eller andre former for annoncering paa enhver maade for eller i forbindelse med hans virksomhed, samt nedlagt paastand om erstatning. BMW har paaberaabt sig sine rettigheder i henhold til artikel 13 A i Eenvormige Benelux-wet op de merken (herefter »Benelux-varemaerkeloven«) i den affattelse, der var gaeldende paa det paagaeldende tidspunkt.
10 Rechtbank fandt, at en raekke af Deenik's reklameudtryk i annoncer udgjorde uretmaessig brug af maerket BMW, fordi de ville kunne give det indtryk, at annoncerne hidroerte fra en virksomhed, der var berettiget til at anvende dette maerke, hvilket vil sige en virksomhed, der tilhoerte BMW's forhandlerorganisation. Rechtbank nedlagde derfor forbud mod et saadant brug af maerket BMW. Imidlertid fastslog Rechtbank, at Deenik havde ret til i annoncer at anvende udtryk som »reparationer og vedligeholdelse af BMW«, fordi det deri paa fuldstaendig tydelig maade kom til udtryk, at reklamen kun vedroerte varer af maerket BMW. Desuden fandt Rechtbank, at udtryk som »specialist i BMW« og »specialiseret i BMW« var lovlige, fordi BMW ikke havde bestridt, at Deenik havde specialerfaring med hensyn til BMW-automobiler, og at det ikke tilkom BMW at afgoere, hvem der maa kalde sig specialist i BMW-automobiler. Rechtbank tog ikke BMW's erstatningspaastand til foelge.
11 BMW ivaerksatte appel af denne afgoerelse og nedlagde bl.a. paastand om, at Gerechtshof, Arnhem, skulle fastslaa, at Deenik havde kraenket BMW's maerkerettigheder ved i annoncer at naevne »reparationer og vedligeholdelse af BMW« og ved at betegne sig som »specialist i BMW« eller »specialiseret i BMW«. Efter at Gerechtshof havde stadfaestet Rechtbank's afgoerelse, ivaerksatte BMW den 10. november 1995 en kassationsappel af denne dom ved Hoge Raad.
12 Under disse omstaendigheder har Hoge Raad besluttet at udsaette sagen og at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»1) Kan medlemsstaterne, da direktivet med hensyn til de rettigheder, der er knyttet til varemaerker, alene indeholder en overgangsbestemmelse vedroerende det i artikel 5, stk. 4, anfoerte tilfaelde, i oevrigt frit fastsaette bestemmelser paa omraadet, eller indebaerer faellesskabsretten i almindelighed eller direktivets maal og formaal i saerdeleshed, at de ikke herved er fuldstaendigt frit stillede, men skal overholde bestemte graenser, og i bekraeftende fald hvilke?
2)
Saafremt nogen uden samtykke fra maerkeindehaveren goer brug af dennes maerke, som udelukkende er registreret for bestemte varer, til at goere offentligheden bekendt med, at han
a) udfoerer reparations- og vedligeholdelsesvirksomhed med hensyn til varer, som med maerkeindehaverens samtykke er markedsfoert under dette maerke, og
b) er specialist henholdsvis specialiseret i saadanne varer,
foreligger der da i henhold til direktivets artikel 5:
i) brug af maerket for varer af samme art som dem, for hvilket varemaerket er registreret, som omhandlet i artikel 5, stk. 1, litra a)
ii) brug af maerket for tjenesteydelser, der skal anses for brug af maerket i artikel 5, stk. 1, litra a)'s forstand, eller brug af maerket som omhandlet i artikel 5, stk. 1, litra b), saafremt det antages, at disse tjenesteydelser og de varer, for hvilke maerket er registreret, er af lignende art
iii) brug af maerket som omhandlet i artikel 5, stk. 2, eller
iv) brug af maerket som omhandlet i artikel 5, stk. 5?
3) Goer det nogen forskel for besvarelsen af spoergsmaal 2), om det drejer sig om avertering a) eller avertering b)?
4) Goer det med hensyn til bestemmelsen i direktivets artikel 7 nogen forskel for spoergsmaalet om, hvorvidt maerkeindehaveren kan forbyde brugen af sit maerke, som udelukkende er registreret for bestemte varer, at der er tale om brug som omhandlet i spoergsmaal 2) under i), ii), iii) eller iv)?
5) Kan maerkeindehaveren, saafremt det antages, at der i begge eller i et af de i spoergsmaal 2) in initio anfoerte tilfaelde er tale om brug af hans maerke i artikel 5, stk. 1, litra a) eller litra b)'s forstand, kun forbyde denne brug, naar den, der saaledes goer brug af maerket, dermed vaekker det indtryk, at hans virksomhed tilhoerer maerkeindehaverens organisation, eller kan han ogsaa forbyde denne brug, saafremt der bestaar mulighed for, at der gennem den maade, hvorpaa maerket anvendes til disse averteringer, vaekkes det indtryk hos offentligheden, at maerket derved i et vist omfang bruges til at goere reklame for egen virksomhed som saadan gennem bibringelse af en bestemt forestilling om kvalitet?«
Det foerste spoergsmaal
13 Indledningsvis er det hensigtsmaessigt at praecisere de faktiske og retlige omstaendigheder, som danner grundlag for dette spoergsmaal.
14 Det fremgaar af Raadets beslutning 92/10/EOEF af 19. december 1991 om udsaettelse af ikrafttraedelsesdatoen for de nationale gennemfoerelsesbestemmelser til direktiv 89/104 (EFT 1992 L 6, s. 35), at direktivet skulle vaere gennemfoert i medlemsstaterne senest den 31. december 1992. Imidlertid traadte de regler, hvormed Benelux-varemaerkeloven tilpassedes til direktivet, foerst i kraft den 1. januar 1996 i henhold til Benelux-protokollen af 2. december 1992 (herefter »den aendrede Benelux-varemaerkelov« og, for saa vidt angaar loven i dens tidligere affattelse, »den tidligere Benelux-varemaerkelov«).
15 Hovedsagen, som er en tvist mellem private, blev anlagt efter udloebet af den frist, der var fastsat i beslutning 92/10 for ikrafttraedelsen af nationale bestemmelser til gennemfoerelse af direktivet, men foer ikrafttraedelsesdatoen for den aendrede Benelux-varemaerkelov. Kassationsappellen for Hoge Raad blev ligeledes ivaerksat foer sidstnaevnte dato.
16 Generaladvokaten ved Hoge Raad har i sit forslag til afgoerelse saaledes undersoegt spoergsmaalet om, hvorvidt Hoge Raad i den sag, den skal traeffe afgoerelse i, skal anvende reglerne i den tidligere Benelux-varemaerkelov, der var i kraft paa den dag, da sagen blev anlagt ved Rechtbank og paa den dag, hvor appellen blev ivaerksat, eller om den derimod boer anvende reglerne i den aendrede Benelux-varemaerkelov, der er i kraft paa det tidspunkt, hvor den afsiger sin dom. Med forbehold for reglen om, at saa snart datoen for gennemfoerelsen af et direktiv er passeret, skal den nationale lov i videst muligt omfang fortolkes paa en maade, der er i overensstemmelse med direktivet, er det generaladvokatens opfattelse, at Hoge Raad i medfoer af en analogi til artikel 74, stk. 4, i loven om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende den nye nederlandske civillovbog skal anvende den tidligere Benelux-varemaerkelov.
17 I forelaeggelsesdommen har Hoge Raad bemaerket,
- at Benelux-protokollen af 2. december 1992 om tilpasning af Benelux-varemaerkeloven ikke indeholder nogen overgangsbestemmelser for saa vidt angaar artikel 13 A i denne lov, hvis stk. 1 gennemfoerer direktivets artikel 5, stk. 1, 2 og 5, i Benelux-landenes retsorden, og
- at retten har forelagt Benelux-Domstolen spoergsmaalet om, hvorvidt Benelux-varemaerkeretten skal fortolkes saaledes, at saafremt der i forbindelse med en retssag, der er anlagt af varemaerkeindehaveren i henhold til den tidligere Benelux-varemaerkelov, ivaerksaettes appel af en afgoerelse afsagt foer den 1. januar 1996, er det stadig den lovgivning, der var i kraft foer denne dato, der finder anvendelse.
18 Hoge Raad er paa dette grundlag i tvivl om, hvorvidt faellesskabsretten skal finde anvendelse med henblik paa afgoerelsen af det spoergsmaal, der er forelagt Benelux-Domstolen.
19 I denne forbindelse har Hoge Raad bemaerket, at for saa vidt angaar direktivets artikel 5, 6 og 7 indeholder det ikke andre regler om overgangsproblemer end reglen fastsat i artikel 5, stk. 4. Hoge Raad er saaledes i tvivl om, hvorvidt medlemsstaterne kan fastsaette nationale bestemmelser til loesning af overgangsproblemer i andre tilfaelde end dem, der er omfattet af den naevnte bestemmelse. Hoge Raad har naermere bestemt spurgt om, hvorvidt faellesskabsretten er til hinder for en national overgangsbestemmelse, i henhold til hvilken en appel af en afgoerelse, der er afsagt foer den forsinkede ikrafttraedelsesdato for reglerne til gennemfoerelse af direktivet i national ret, skal afgoeres i overensstemmelse med de regler, der gjaldt foer denne dato, selv om dommen afsiges efter dette tidspunkt.
20 Det skal i denne forbindelse indledningsvis fastslaas, at direktivets artikel 5, stk. 4, tilsigter at begraense de tidsmaessige virkninger af de nye nationale regler, der gennemfoerer direktivet. Artiklen bestemmer saaledes, at hvis en medlemsstats retsforskrifter ikke goer det muligt at forbyde brugen af et tegn som omhandlet i stk. 1, litra b), eller stk. 2 forud for den dato, hvor de bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme dette direktiv, traeder i kraft i den paagaeldende medlemsstat, kan den fortsatte brug af dette tegn ikke anfaegtes under paaberaabelse af de til varemaerket knyttede rettigheder.
21 Det maa endvidere fastslaas, at det overgangsproblem, der konkret foreligger i sagen for Hoge Raad, er af en anden karakter end det, der omhandles i artikel 5, stk. 4, og at spoergsmaalet om, hvilke nationale bestemmelser der finder anvendelse i en saadan situation, er ikke reguleret af direktivet. Da der i oevrigt ikke foreligger noget hensyn til den effektive virkning af faellesskabsretten i almindelighed eller af direktivet i saerdeleshed, der paabyder en bestemt loesning, paahviler det den forelaeggende ret i henhold til de nationale bestemmelser, der finder anvendelse, at afgoere, om den appelsag, som retten skal traeffe afgoerelse i, skal afgoeres i overensstemmelse med reglerne i den tidligere Benelux-varemaerkelov eller reglerne i den aendrede Benelux-varemaerkelov (jf. herom dom af 11.11.1997, sag C-349/95, Loendersloot, Sml. I, s. 6227, praemis 18).
22 Det skal imidlertid bemaerkes, at uanset hvilken national lov der finder anvendelse, skal denne i videst muligt omfang fortolkes i lyset af direktivets ordlyd og formaal, for at det med direktivet tilsigtede resultat fremkaldes, og saaledes at der handles i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 189, stk. 3 (jf. isaer dom af 13.11.1990, sag C-106/89, Marleasing, Sml. I, s. 4135, praemis 8, og af 14.7.1994, sag C-91/92, Faccini Dori, Sml. I, s. 3325, praemis 26).
23 Denne forpligtelse gaelder ligeledes for overgangsbestemmelser i national ret. Den nationale ret skal derfor i videst muligt omfang fortolke saadanne bestemmelser saaledes, at den effektive virkning af direktivets artikel 5, 6 og 7 sikres med hensyn til anvendelsen af et maerke efter den dato, hvor direktivet burde have vaeret gennemfoert.
24 Paa grundlag af ovenstaaende maa det foerste spoergsmaal besvares saaledes, at med forbehold af den forpligtelse, der paahviler den forelaeggende ret til i videst muligt omfang at fortolke den nationale ret i overensstemmelse med faellesskabsretten, er faellesskabsretten ikke til hinder for en national overgangsbestemmelse, ifoelge hvilken en appel af en afgoerelse, der er afsagt foer den forsinkede ikrafttraedelsesdato for reglerne til gennemfoerelse af direktivet i national ret, skal afgoeres i overensstemmelse med de regler, der gjaldt foer denne dato, selv om dommen afsiges efter dette tidspunkt.
Indledende bemaerkninger vedroerende spoergsmaal 2-5
25 Med spoergsmaal 2-5 har Hoge Raad anmodet Domstolen om at fortolke direktivets artikel 5, 6 og 7, for at retten kan afgoere, hvorvidt benyttelsen af varemaerket BMW i annoncer, der indeholder udtryk som »reparation og vedligeholdelse af BMW«, »specialist i BMW« og »specialiseret i BMW«, kraenker dette maerke.
26 Hoge Raad har foerst stillet nogle spoergsmaal med henblik paa at fastlaegge, efter hvilken bestemmelse i direktivets artikel 5 brugen af det paagaeldende maerke skal vurderes. Hoge Raad har derefter stillet nogle spoergsmaal med henblik paa at afgoere, om en saadan brug er tilladt inden for direktivets system.
27 Det skal indledningsvis bemaerkes,
- at direktivets artikel 5, stk. 1, litra a), vedroerer brugen af et tegn, der er identisk med varemaerket, for varer eller tjenesteydelser af samme art som dem, for hvilke varemaerket er registreret
- at artikel 5, stk. 1, litra b), vedroerer brugen af et tegn, der er identisk med eller ligner varemaerket, naar de varer eller tjenesteydelser, der er daekket af varemaerket, er af samme eller lignende art som dem, der er daekket af det paagaeldende tegn, og der som foelge heraf i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveksling
- at artikel 5, stk. 2, vedroerer brugen af et tegn, der er identisk med eller ligner varemaerket, for varer eller tjenesteydelser af en anden art end dem, for hvilke varemaerket er registreret, naar varemaerket er renommeret i medlemsstaten, og
- at artikel 5, stk. 5, vedroerer brugen af et tegn, der er udarbejdet med andet formaal for oeje end at skelne mellem varer eller mellem tjenesteydelser.
28 Det maa endvidere erindres, at direktivets artikel 5, stk. 2 og 5, stiller en yderligere betingelse for, at de kan finde anvendelse, nemlig at brugen af tegnet uden skellig grund vil medfoere en utilboerlig udnyttelse af varemaerkets saerpraeg eller renommé, eller at saadan brug vil skade dette saerpraeg eller renommé.
29 Det skal endvidere bemaerkes, at direktivets artikel 6 og 7 indeholder regler, der begraenser den ret, varemaerkeindehaveren har i henhold til artikel 5 til at forbyde tredjemand at bruge varemaerket. Artikel 6 bestemmer bl.a., at indehaveren ikke maa forhindre tredjemands brug af et varemaerke, naar en saadan brug er noedvendig for at angive anvendelsen af en vare, for saa vidt det sker i overensstemmelse med redelig markedsfoeringsskik. Artikel 7 bestemmer, at indehaveren ikke maa forbyde brugen af maerket for varer, som indehaveren selv eller med dennes samtykke er markedsfoert inden for Faellesskabet, medmindre skellig grund berettiger ham til at modsaette sig fortsat markedsfoering af varerne.
30 Naar henses til forhandlingerne for Domstolen skal det endelig fremhaeves, at den omstaendighed, at brugen af det paagaeldende maerke i det enkelte tilfaelde naermere bestemmes som henhoerende under en af de specifikke bestemmelser i artikel 5 og ikke under en anden, ikke noedvendigvis er relevant for vurderingen af lovligheden af den paagaeldende brug.
Det andet og det tredje spoergsmaal
31 Med det andet og det tredje spoergsmaal, som det er hensigtsmaessigt at undersoege sammen, har den nationale ret naermere bestemt spurgt, om brugen af et varemaerke uden indehaverens samtykke med henblik paa at goere offentligheden bekendt med, at en tredjemands virksomhed udfoerer reparation og vedligeholdelse af varer, der er forsynet med dette maerke, eller at den er specialiseret i eller specialist i disse varer, udgoer en brug af dette maerke, der henhoerer under en af bestemmelserne i direktivets artikel 5.
32 Som det er anfoert af Hoge Raad, er det i denne forbindelse vaesentligt
- at det i hovedsagen omtvistede varemaerke udelukkende er registreret for bestemte varer (navnlig automobiler)
- at de paagaeldende reklameudtryk - »reparation og vedligeholdelse af BMW«, »specialist i BMW« og »specialiseret i BMW« - vedroerer varer, der er markedsfoert under dette maerke af indehaveren eller med dennes samtykke
- at udtrykkene »specialist i BMW« og »specialiseret i BMW« vedroerer saavel salg af brugte BMW-automobiler som reparation og vedligeholdelse af automobiler af dette maerke.
33 De stillede spoergsmaal vedroerer saaledes en situation, hvor maerket BMW anvendes for at oplyse offentligheden om, at annoncoeren udfoerer reparation og vedligeholdelse af BMW-automobiler, eller at han er specialiseret eller specialist i salg eller reparation og vedligeholdelse af saadanne automobiler.
34 Der er saaledes tale om en situation, hvor brugen i hvert fald ved foerste oejekast - som Det Forenede Kongeriges regering har bemaerket - henhoerer under direktivets artikel 5, stk. 1, litra a), idet maerket BMW bruges i forbindelse med originale BMW-varer.
35 Denne kvalifikation bestrides i visse af de indlaeg, der er indgivet til Domstolen, og dette specielt paa grundlag af to argumenter.
36 Det foerste argument er, at de paagaeldende udtryk og navnlig »specialist eller specialiseret i BMW« bruger varemaerket BMW med andet formaal end at skelne mellem varer eller mellem tjenesteydelser, og at de derfor henhoerer under direktivets artikel 5, stk. 5.
37 Det andet argument er, at i annoncen vedroerende »reparation og vedligeholdelse af BMW« anvendes varemaerket BMW ikke for varerne, men som beskrivelse af en tjenesteydelse, for hvilken maerket ikke er registreret. Af denne grund er direktivets artikel 5, stk. 1, litra a), ikke anvendelig, hvorfor det skal undersoeges, om artikel 5, stk. 1, litra b), eller artikel 5, stk. 2, er anvendelige.
38 Det skal i denne forbindelse fastslaas, at det er korrekt, at anvendelsen af paa den ene side direktivets artikel 5, stk. 1 og 2, og paa den anden side artikel 5, stk. 5, afhaenger af, hvorvidt varemaerket bruges for at betegne, at de paagaeldende varer eller tjenesteydelser hidroerer fra en bestemt virksomhed, dvs. som varemaerke, eller om brugen sker med andet formaal. I en situation som den, der foreligger i hovedsagen, er der imidlertid netop tale om, at det samme maerke bruges med henblik paa at angive de paagaeldende varer som dem, der er genstand for de tjenesteydelser, der tilbydes af annoncoeren.
39 Varemaerket BMW anvendes saaledes af annoncoeren til at angive oprindelsen af de varer, som er genstand for hans ydelser, og saaledes for at adskille disse varer fra andre varer, som kunne have vaeret genstand for de samme ydelser. For saa vidt varemaerket i annoncer om den tjenesteydelse, der bestaar i salg af brugte BMW-automobiler, utvivlsomt bruges for at udskille genstanden for de tilbudte ydelser, er der ikke i den henseende grund til at behandle annoncerne om den tjenesteydelse, der bestaar i reparation og vedligeholdelse af BMW-automobiler, anderledes. I denne situation bruges maerket ligeledes til at angive oprindelsen af de varer, der er genstand for tjenesteydelsen.
40 I denne sammenhaeng bemaerkes, at spoergsmaalet om, hvorvidt brugen medfoerer en utilboerlig udnyttelse af varemaerkets saerpraeg eller renommé, eller brugen skader dette saerpraeg eller renommé, f.eks. ved i offentlighedens bevidsthed at skabe urigtige forestillinger vedroerende forbindelserne mellem annoncoeren og varemaerkeindehaveren, kun er relevant i de tilfaelde, der er omhandlet i artikel 5, stk. 2 og 5. Disse forhold skal saaledes ikke tages i betragtning ved kvalifikationen af brugen inden for artikel 5's system, men ved bedoemmelsen af lovligheden af den paagaeldende brug i de tilfaelde, der er omfattet af artikel 5, stk. 2 og 5.
41 Det bemaerkes endelig, at den brug, der er tale om i hovedsagen, faktisk er »erhvervsmaessig« i den forstand, hvori udtrykket anvendes i direktivets artikel 5, stk. 1 og 2. Som eksempel paa typer af anvendelse af varemaerker, der kan vaere forbudt i henhold til artikel 5, stk. 1 og 2, naevner artikel 5, stk. 3, udtrykkeligt anvendelse i reklameoejemed.
42 Det andet og det tredje spoergsmaal maa herefter besvares saaledes, at brugen af et varemaerke uden indehaverens samtykke med henblik paa at goere offentligheden bekendt med, at en tredjemands virksomhed udfoerer reparation og vedligeholdelse af varer, der er forsynet med dette maerke, eller at den er specialiseret i eller specialist i saadanne varer, under de omstaendigheder, der er beskrevet i forelaeggelsesdommen, er en brug af varemaerket, der henhoerer under direktivets artikel 5, stk. 1, litra a).
Det fjerde og det femte spoergsmaal
43 For saa vidt angaar det fjerde og det femte spoergsmaal, som det er hensigtsmaessigt at undersoege sammen, har den nationale ret naermere bestemt spurgt, om direktivets artikel 5, 6 og 7 giver indehaveren af et varemaerke ret til at forbyde tredjemand at bruge varemaerket med henblik paa at goere offentligheden bekendt med, at han udfoerer reparation og vedligeholdelse af varer, som er forsynet med et maerke, og som er markedsfoert af indehaveren eller med dennes samtykke, og at han er specialiseret i eller specialist i salg eller reparation og vedligeholdelse af saadanne varer.
44 I denne forbindelse har retten saerligt anmodet Domstolen om at besvare spoergsmaalet om, hvorvidt indehaveren kun kan hindre en saadan brug, hvis annoncoeren giver det indtryk, at hans virksomhed tilhoerer varemaerkeindehaverens forhandlerorganisation, eller om han ligeledes kan hindre en saadan brug, saafremt der paa grund af den maade, hvorpaa varemaerket anvendes i annoncerne, bestaar en reel mulighed for, at der i offentlighedens bevidsthed opstaar det indtryk, at annoncoeren i vid udstraekning bruger maerket til at goere reklame for sin egen virksomhed som saadan, idet der vaekkes forestillinger om en vis kvalitet.
45 Med henblik paa besvarelsen af dette spoergsmaal maa det, naar henses til svaret paa det andet og det tredje spoergsmaal, hvorefter brugen af varemaerket i annoncerne i hovedsagen henhoerer under direktivets artikel 5, stk. 1, litra a), erindres, at den paagaeldende brug kan forbydes af varemaerkeindehaveren, medmindre artikel 6, der vedroerer begraensninger i varemaerkets retsvirkninger, eller artikel 7, der vedroerer konsumption af de rettigheder, der er knyttet til varemaerket, finder anvendelse.
46 Dette spoergsmaal skal foerst undersoeges i relation til annoncerne om salg af brugte automobiler og derefter i relation til annoncerne om reparation og vedligeholdelse af automobiler.
Annoncerne om salg af brugte BMW-automobiler
47 For saa vidt angaar annoncerne om salg af brugte BMW-automobiler, der er markedsfoert under dette maerke af indehaveren eller med dennes samtykke, erindres der om Domstolens praksis vedroerende brugen af et varemaerke i annoncer over for offentligheden om videreforhandling af varer, der er forsynet med et maerke.
48 I dommen af 4. november 1997 i sag C-337/95 (Parfums Christian Dior, Sml. I, s. 6013) udtalte Domstolen indledningsvis i praemis 38, at direktivets artikel 5 og 7 skal fortolkes saaledes, at naar varer, der er forsynet med et maerke, er blevet markedsfoert i Faellesskabet af indehaveren af maerket eller med hans samtykke, har en forhandler, ud over at videreforhandle disse varer, ligeledes mulighed for at bruge maerket til at goere offentligheden bekendt med videreforhandlingen af varerne.
49 I den samme dom fastslog Domstolen endvidere i praemis 43, at kraenkelsen af varemaerkets omdoemme i princippet kan vaere skellig grund som omhandlet i direktivets artikel 7, stk. 2, der kan berettige, at indehaveren modsaetter sig fortsat markedsfoering af de varer, som han har markedsfoert inden for Faellesskabet, eller som er blevet markedsfoert dér med hans samtykke. For saa vidt angaar prestigebetonede varer anfoerte Domstolen i praemis 45, at forhandleren ikke maa handle paa en maade, der er illoyal i forhold til varemaerkeindehaverens legitime interesser, men skal bestraebe sig paa at undgaa, at hans reklamering paavirker varemaerkets vaerdi ved at skade de paagaeldende varers prestigebetonede image. Endelig udtalte Domstolen i praemis 48, at indehaveren af et varemaerke ikke i henhold til direktivets artikel 7, stk. 2, kan modsaette sig, at en forhandler i overensstemmelse med de fremgangsmaader, som er saedvanlige i hans branche, bruger hans varemaerke til at goere offentligheden bekendt med videreforhandlingen af varer, der er forsynet med dette maerke, medmindre det godtgoeres, at denne brug tilfoejer varemaerkets omdoemme alvorlig skade.
50 I forbindelse med naervaerende sag indebaerer denne retspraksis, at direktivets artikel 7 er til hinder for, at indehaveren af varemaerket BMW kan forbyde en tredjemand at anvende varemaerket til at goere offentligheden bekendt med, at han er specialiseret i eller specialist i salg af brugte BMW-automobiler, paa betingelse af, at reklamen vedroerer automobiler, som er markedsfoert i Faellesskabet under dette maerke af indehaveren eller med hans samtykke, og at den maade, hvorpaa maerket benyttes i denne reklame, ikke i henhold til artikel 7, stk. 2, udgoer en skellig grund til, at indehaveren kan modsaette sig brugen af maerket.
51 I denne forbindelse kan det udgoere en skellig grund i henhold til direktivets artikel 7, stk. 2, at maerket anvendes i forhandlerens reklame paa en maade, som kan give indtryk af, at der bestaar en erhvervsmaessig forbindelse mellem forhandleren og varemaerkeindehaveren, og navnlig at forhandlerens virksomhed tilhoerer varemaerkeindehaverens forhandlerorganisation, eller at der bestaar en saerlig forbindelse mellem de to virksomheder.
52 En saadan reklame er ikke noedvendig for at sikre fortsat markedsfoering af de varer, der er markedsfoert under maerket i Faellesskabet af indehaveren eller med hans samtykke, og saaledes for at sikre, at formaalet med konsumptionsreglen i direktivets artikel 7 naas. Endvidere overtraeder en saadan reklame forpligtelsen til at handle paa en maade, der er loyal i forhold til varemaerkeindehaverens legitime interesser, og skader varemaerkets vaerdi ved en utilboerlig udnyttelse af varemaerkets saerpraeg eller renommé. Den strider ogsaa imod varemaerkerettighedens saerlige genstand, som i henhold til Domstolens praksis navnlig bestaar i at beskytte indehaveren mod konkurrenters misbrug af varemaerkets status og omdoemme (jf. bl.a. dom af 17.10.1990, sag C-10/89, Hag II, Sml. I, s. 3711, praemis 14).
53 Hvis der derimod ikke er nogen risiko for, at offentligheden bibringes den opfattelse, at der foreligger en erhvervsmaessig forbindelse mellem forhandleren og indehaveren af maerket, er den blotte omstaendighed, at forhandleren drager fordel af brugen af maerket ved, at den i oevrigt korrekte og loyale salgsreklame for de varer, der er daekket af varemaerket, giver hans egen virksomhed en aura af kvalitet, ikke en skellig grund i henhold til direktivets artikel 7, stk. 2.
54 Det er i denne forbindelse tilstraekkeligt at bemaerke, at en forhandler, som saelger brugte BMW-automobiler, og som reelt er specialiseret i eller specialist i salg af saadanne automobiler, i praksis ikke kan oplyse sine kunder om dette forhold uden at goere brug af varemaerket BMW. En saadan oplysende brug af varemaerket BMW er noedvendig for at sikre den ret til videreforhandling, der foelger af direktivets artikel 7, og medfoerer ikke en utilboerlig udnyttelse af dette maerkes saerpraeg eller renommé.
55 Spoergsmaalet om, hvorvidt en reklame kan give indtryk af, at der bestaar en erhvervsmaessig forbindelse mellem forhandleren og varemaerkeindehaveren, er et spoergsmaal om de faktiske forhold, som det tilkommer den nationale ret at vurdere under hensyntagen til de omstaendigheder, der foreligger i den enkelte sag.
Annoncerne om reparation og vedligeholdelse af BMW-automobiler
56 Det skal indledningsvis fastslaas, at reglen vedroerende konsumption af de rettigheder, der er knyttet til varemaerket, som er fastsat i direktivets artikel 7, ikke finder anvendelse for saa vidt angaar annoncerne vedroerende reparation og vedligeholdelse af BMW-automobiler.
57 Formaalet med artikel 7 er nemlig at forene hensynet til beskyttelsen af de til varemaerket knyttede rettigheder med hensynet til varernes frie bevaegelighed inden for Faellesskabet ved at goere det muligt fortsat at markedsfoere et eksemplar af en vare, der er forsynet med et varemaerke, uden at varemaerkeindehaveren kan modsaette sig dette (jf. herom Parfums Christian Dior-dommen, praemis 37 og 38). Imidlertid vedroerer annoncerne om reparation og vedligeholdelse af automobiler ikke fortsat markedsfoering af de paagaeldende varer.
58 For saa vidt angaar disse annoncer skal det dog yderligere undersoeges, om brugen af varemaerket kan vaere lovlig i medfoer af reglen i direktivets artikel 6, stk. 1, litra c), hvorefter indehaveren ikke kan forhindre tredjemand i at bruge varemaerket til at angive anvendelsen af en vare eller en tjenesteydelse, navnlig som tilbehoer eller reservedele, for saa vidt brugen er noedvendig for at angive denne anvendelse, og brugen sker i overensstemmelse med redelig markedsfoeringsskik.
59 I denne forbindelse - og som det bl.a. er anfoert af Det Forenede Kongeriges regering - skal det fastslaas, at brugen af varemaerket for at goere offentligheden bekendt med, at annoncoeren reparerer og vedligeholder varer, der er forsynet med dette maerke, er en brug med henblik paa at angive anvendelsen af en tjenesteydelse i den forstand, der er omhandlet i artikel 6, stk. 1, litra c). I lighed med brugen af et varemaerke for at identificere de automobiler, som ikke-originale reservedele passer til, sker den paagaeldende brug for at identificere de varer, som er genstand for de tilbudte tjenesteydelser.
60 Endvidere er den paagaeldende brug noedvendig for at angive anvendelsen af tjenesteydelsen. Det er herved tilstraekkeligt at bemaerke, saaledes som generaladvokaten har anfoert i punkt 54 i sit forslag til afgoerelse, at hvis en selvstaendig erhvervsdrivende udfoerer vedligeholdelse og reparation af BMW-automobiler, og hvis han reelt er specialiseret i eller specialist paa dette omraade, kan denne oplysning i praksis ikke meddeles hans kunder, uden at varemaerket BMW benyttes.
61 Endelig er den betingelse, ifoelge hvilken varemaerket skal anvendes i overensstemmelse med redelig markedsfoeringsskik, naermere bestemt udtryk for en forpligtelse til at handle paa en maade, der er loyal i forhold til varemaerkeindehaverens legitime interesser, hvilket svarer til den forpligtelse, forhandleren er underlagt, naar han anvender en andens varemaerke til at annoncere om videreforhandling af varer, der er forsynet med dette maerke.
62 Direktivets artikel 6 tilsigter ligesom artikel 7 at forene de grundlaeggende hensyn til henholdsvis beskyttelsen af varemaerkerettighederne og varernes og tjenesteydelsernes frie bevaegelighed inden for Faellesskabet, saaledes at varemaerkeretten kan udfylde sin funktion som et afgoerende element i den ordning med loyal konkurrence, som skal gennemfoeres og opretholdes efter traktaten (jf. bl.a. Hag II-dommen, praemis 13).
63 Det foelger saaledes af de i praemis 51 til 54 i naervaerende dom anfoerte grunde, som finder anvendelse med de efter omstaendighederne fornoedne tilpasninger, at brugen af en andens varemaerke til over for offentligheden at annoncere om reparation og vedligeholdelse af varer, som er forsynet med dette maerke, er tilladt paa de samme betingelser som dem, der gaelder for brugen af varemaerket til over for offentligheden at annoncere om videreforhandling af varer, der er forsynet med dette maerke.
64 Herefter maa det fjerde og det femte spoergsmaal besvares saaledes, at direktivets artikel 5, 6 og 7 ikke tillader indehaveren af et varemaerke at forhindre tredjemand i at bruge maerket til at goere offentligheden bekendt med, at han udfoerer reparation og vedligeholdelse af varer, som er forsynet med dette maerke, og som er markedsfoert af indehaveren af varemaerket eller med hans samtykke, eller at han er specialiseret i eller specialist i salg eller reparation og vedligeholdelse af saadanne varer, medmindre varemaerket anvendes paa en maade, som kan give indtryk af, at der bestaar en erhvervsmaessig forbindelse mellem tredjemands virksomhed og indehaveren af varemaerket, og navnlig at forhandlerens virksomhed tilhoerer varemaerkeindehaverens forhandlerorganisation, eller at der bestaar en saerlig forbindelse mellem de to virksomheder.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
65 De udgifter, der er afholdt af den italienske regering, af Det Forenede Kongeriges regering og af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Nederlandenes Hoge Raad ved dom af 7. februar 1997, for ret:
1) Med forbehold af den forpligtelse, der paahviler den forelaeggende ret til i videst muligt omfang at fortolke den nationale ret i overensstemmelse med faellesskabsretten, er faellesskabsretten ikke til hinder for en national overgangsbestemmelse, ifoelge hvilken en appel af en afgoerelse, der er afsagt foer den forsinkede ikrafttraedelsesdato for reglerne til gennemfoerelse af Raadets foerste direktiv 89/104/EOEF af 21. april 1988 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varemaerker i national ret, skal afgoeres i overensstemmelse med de regler, der gjaldt foer denne dato, selv om dommen afsiges efter dette tidspunkt.
2) Brugen af et varemaerke uden indehaverens samtykke med henblik paa at goere offentligheden bekendt med, at en tredjemands virksomhed udfoerer reparation og vedligeholdelse af varer, der er forsynet med dette maerke, eller at den er specialiseret i eller specialist i saadanne varer, er under de omstaendigheder, der er beskrevet i forelaeggelsesdommen, en brug af varemaerket, der henhoerer under artikel 5, stk. 1, litra a), i foerste direktiv 89/104.
3) Artikel 5, 6 og 7 i foerste direktiv 89/104 tillader ikke indehaveren af et varemaerke at forhindre tredjemand i at bruge varemaerket til at goere offentligheden bekendt med, at han udfoerer reparation og vedligeholdelse af varer, som er forsynet med dette maerke, og som er markedsfoert af indehaveren af varemaerket eller med hans samtykke, eller at han er specialiseret i eller specialist i salg eller reparation og vedligeholdelse af saadanne varer, medmindre varemaerket anvendes paa en maade, som kan give indtryk af, at der bestaar en erhvervsmaessig forbindelse mellem tredjemands virksomhed og indehaveren af varemaerket, og navnlig at forhandlerens virksomhed tilhoerer varemaerkeindehaverens forhandlerorganisation, eller at der bestaar en saerlig forbindelse mellem de to virksomheder.