61979CJ0737(01)_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 17 . oktober 1979, har Battaglia, som er tjenestemand ved Kommissionen og tjenstgoerende ved Det faelles Forskningscenter i Ispra i Italien, i medfoer af tjenestemandsvedtaegtens artikel 91 anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens afgoerelse vedroerende fastsaettelsen af hans vederlag for januar 1979 og om, at Kommissionen tilpligtes at erstatte det tab, han har lidt som foelge af denne afgoerelse .
2 Den 15 . december 1982 afsagde Domstolen mellemdom ( Sml . s . 4497 ), hvori den, efter at have givet sagsoegeren medhold i, at forordning nr . 3087/78 var i strid med vedtaegtens artikler 64 og 65, dels annullerede sagsoegerens loenseddel for januar 1979 i det omfang, den var en anvendelse af Raadets ovennaevnte forordning, saavel med hensyn til tilpasningen af justeringskoefficienten som til tilpasningens tilbagevirkende gyldighed, dels udtalte, at den naevnte forordning ikke omfattede sagsoegeren, for saa vidt den ikke tog hensyn til leveomkostningerne i Varese og kun tillagde tilpasningen af justeringskoefficienten tilbagevirkende gyldighed fra den 1 . januar 1978 . Samtidig paalagdes Kommissionen at underrette Domstolen om de foranstaltninger, den traf til gennemfoerelse af dommen, og det besluttedes om fornoedent at behandle sagsoegerens krav om erstatning for oekonomisk tab paa et senere tidspunkt . Afgoerelsen om sagens omkostninger udsattes .
3 Efter dommen har Kommissionen fremlagt to rapporter, hvoraf den seneste tager hensyn til Raadets vedtagelse af forordning nr . 3681/83 af 19 . december 1983 ( EFT L 368, s . 1 ), som fra den 1 . januar 1976 aendrede de justeringskoefficienter, der gaelder for vederlaget til tjenestemaend og oevrige ansatte i Italien, og som fra samme tidspunkt fastsatte saerlige justeringskoefficienter for Varese . Paa grundlag af denne forordning har Kommissionen, fra slutningen af december 1983 til januar 1984, foretaget opgoerelse og udbetaling af efterbetalinger af loen til sagsoegeren .
4 Da Domstolen har konstateret, at parterne, til trods for vedtagelsen af ovennaevnte forordning og de af Kommissionen trufne gennemfoerelsesforanstaltninger, ikke har kunnet opnaa enighed om at afgoere tvisten i mindelighed, har den i fortsaettelse af sin dom af 15 . december 1982 besluttet at foretage en proevelse af de spoergsmaal, der blev stillet i bero, og som dels vedroerer sagsoegerens krav om erstatning for oekonomisk tab, dels sagens omkostninger .
Sagsoegerens krav om erstatning for oekonomisk tab
5 For saa vidt angaar proevelsen af sagsoegerens krav om erstatning for oekonomisk tab, bemaerkes indledningsvis, at sagsoegeren i staevningen anmodede Domstolen om at fastslaa, at sagsoegeren har krav paa supplerende vederlag for perioden 1 . januar 1976, 1 . januar 1978, fastsat under hensyntagen til de saerlige leveomkostninger i Varese-provinsen, saaledes at Kommissionen tilpligtes dels at beregne og udbetale det supplerende vederlag, dels at betale sagsoegeren den i Italien efter lov og/eller saedvane gaeldende rente af de skyldige beloeb .
Hovedkravet ( efterbetaling af vederlag )
6 Som foelge af de efterbetalinger, Kommissionen har foretaget i medfoer af forordning nr . 3681/83, maa det, for saa vidt som det er noedvendigt, fastslaas, at hovedkravet, i det omfang det vedroerer efterbetaling af skyldigt vederlag fra den 1 . januar 1976, er bortfaldet .
Det accessoriske krav ( renter )
7 Som allerede anfoert anmodede sagsoegeren endvidere Domstolen om at forhoeje de beloeb, der skyldes paa hovedstolen, med den i Italien efter lov og/eller saedvane gaeldende rente .
Morarenter
8 Sagsoegeren har kraevet, at der tilkendes ham renter for den forsinkelse, der er sket ved opgoerelsen af hans oekonomiske rettigheder, saaledes at der tages hensyn til pengenes vaerdiforringelse, der er saerlig maerkbar i Italien . Kommissionen har principalt gjort gaeldende, at der ikke skal betales morarenter, naar der er tale om beloeb, som, uden at administrationen har begaaet fejl, er blevet udbetalt til personalet paa grundlag af generelle retsakter vedtaget i henhold til vedtaegten, og subsidiaert, at hvis der skulle blive tilkendt sagsoegeren renter, boer de tilkendes med 6% p.a . fra Domstolens dom af 15 . december 1982 eller allertidligst fra den 26 . marts 1979, tidspunktet for sagsoegerens klage til Kommissionen i medfoer af vedtaegtens artikel 90, stk . 2 . Under retsmoedet har Kommissionen udtalt, at ogsaa hvis Domstolen tilkender sagsoegeren morarenter fra det tidspunkt, hvor klagen blev indgivet til Kommissionen, vil den lade dette gaelde for alle sagsoegere .
9 Sagsoegeren har over for Kommissionens principale indsigelse gjort gaeldende, at Kommissionen har begaaet en alvorlig tjenstlig fejl, idet den, skoent personalet gjorde den opmaerksom paa den retsstridige situation, intet foretog sig for at afhjaelpe den .
10 Under hensyntagen til omstaendighederne i den konkrete sag og isaer til den ekstreme langsommelighed, hvormed faellesskabsinstitutionerne har udfoert deres opgave, samt til Domstolens praksis, isaer dom af 20 . marts 1984 ( Razzouk og Beydoun, forenede sager 75 og 117/82, Sml . 1984, s . 1509 ), hvori der ligesom i denne sag var tale om beloeb, der skyldtes i henhold til vedtaegten, findes renterne for den forsinkelse, der er sket ved opgoerelsen af sagsoegerens oekonomiske rettigheder, at burde fastsaettes til 6% p.a . fra den 26 . marts 1979, hvor sagsoegeren indgav klage til Kommissionen i medfoer af vedtaegtens artikel 90, stk . 2, for saa vidt angaar de efterbetalinger, sagsoegeren kunne kraeve paa paa dette tidspunkt, eller fra de tidspunkter, hvor efterbetalingerne forfaldt til betaling, hvis disse ligger efter det foerste tidspunkt .
Erstatning for kurstab
11 I sagsoegerens indlaeg som svar paa Kommissionens rapporter har han desuden kraevet, at Kommissionen tilpligtes at betale erstatning for det tab, sagsoegeren har lidt som foelge af vaerdiforringelsen af den italienske lire i perioden, indtil efterbetalingen af vederlaget blev opgjort .
12 Kommissionen har ikke blot bestridt, at dette krav er berettiget, men har ogsaa paastaaet det afvist, idet den har understreget, at kravet klart gaar ud over de paastande, sagsoegeren har nedlagt i staevningen .
13 Indsigelsen om, at kravet ikke kan antages til realitetsbehandling, tiltraedes . Det maa erkendes, at dette krav er et nyt krav og som saadant maa anses for at vaere fremsat for sent . Det maa derfor afvises i medfoer af artikel 19 i statutten for EOEF-Domstolen og artikel 38 i procesreglementet, som udelukker fremsaettelse af nye krav under sagen .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
14 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den tabende part til at betale sagens omkostninger .
15 Da Kommissionen har tabt sagen paa naesten alle punkter, boer den paalaegges at betale sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( foerste afdeling )
i fortsaettelse af dommen af 15 . december 1982 :
1 ) Genstanden for sagsoegerens krav om efterbetaling af vederlag er bortfaldet, for saa vidt angaar efterbetaling af skyldigt vederlag fra den 1 . januar 1976 .
2 ) Kommissionen betaler morarenter med 6% p.a . af den efterbetaling, den har udbetalt i medfoer af forordning nr . 3681/83 . Renterne beregnes fra den 26 . marts 1979, hvor sagsoegeren indgav klage, for saa vidt angaar de efterbetalinger, sagsoegeren kunne kraeve paa dette tidspunkt, eller fra de tidspunkter, hvor efterbetalingerne forfaldt til betaling, hvis disse ligger efter det foerste tidspunkt .
3 ) I oevrigt afvises sagerne .
4 ) Kommissionen baerer sine egne omkostninger og en tredjedel af sagsoegerens omkostninger .