62022CO0658
DOMSTOLENS KENDELSE (Tiende Afdeling)
9. januar 2024 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement – artikel 267 TEUF – retlige spørgsmål, der er forelagt øverste retsinstans af dennes førstepræsident – ingen verserende tvist ved den forelæggende ret – åbenbart afvisningsgrundlag«
I sag C-658/22,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Sąd Najwyższy (øverste domstol, Polen) ved afgørelse af 2. september 2021, indgået til Domstolen den 19. oktober 2022, i forbindelse med en forelæggelse for Sąd Najwyższy (øverste domstol) foretaget af dennes førstepræsident,
procesdeltager:
Prokurator Generalny,
har
DOMSTOLEN (Tiende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, Z. Csehi, og dommerne I. Jarukaitis (refererende dommer) og D. Gratsias,
generaladvokat: A. Rantos,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Prokurator Generalny ved R. Hernand,
–
den polske regering ved B. Majczyna og S. Żyrek, som befuldmægtigede,
–
den danske regering ved M.P.B. Jespersen, J.F. Kronborg og C.A.-S. Maertens, som befuldmægtigede,
–
den nederlandske regering ved M.K. Bulterman og J. Langer, som befuldmægtigede,
–
den svenske regering ved A. Runeskjöld og H. Shev, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved K. Herrmann og P.J.O. Van Nuffel, som befuldmægtigede,
idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet at træffe afgørelse ved begrundet kendelse i overensstemmelse med artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement,
afsagt følgende
Kendelse
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 2 TEU, artikel 6, stk. 1 og 3, TEU samt artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel 267 TEUF og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«).
2
Denne anmodning er blevet indgivet i forbindelse med undersøgelsen af retlige spørgsmål, som førstepræsidenten for Sąd Najwyższy (øverste domstol, Polen) har forelagt plenum i denne retsinstans’ afdeling for civile sager angående virkningerne af, at kontraktvilkår i aftaler om lån, der er optaget eller indekseret i udenlandsk valuta, erklæres urimelige.
Polsk ret
Forfatningen
3
Artikel 144, stk. 2 og 3, i Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej (Republikken Polens forfatning, herefter »forfatningen«) fastsætter:
»2.   For at være gyldige skal [Republikken Polens præsidents (herefter »republikkens præsident«)] officielle retsakter medunderskrives af formanden for ministerrådet, der således står til ansvar over for Sejm [(parlamentets underhus, Polen)].
3.   Stk. 2 finder ikke anvendelse i følgende tilfælde:
[...]
17) udnævnelse af dommere
[...]«
4
I henhold til forfatningens artikel 179 udnævner republikkens præsident efter indstilling fra Krajowa Rada Sądownictwa (det nationale domstolsråd, Polen) (herefter »domstolsrådet«) dommerne for en ubegrænset periode.
5
Forfatningens artikel 187 bestemmer:
»1.   [Domstolsrådet] består af:
1)
førstepræsidenten for [Sąd Najwyższy (øverste domstol)], justitsministeren, præsidenten for [Naczelny Sąd Administracyjny (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Polen)] og en person udnævnt af republikkens præsident
2)
15 medlemmer valgt blandt dommerne ved [Sąd Najwyższy (øverste domstol)], de almindelige domstole, forvaltningsdomstolene og de militære domstole
3)
4 medlemmer valgt af Sejm [(parlamentets underhus)] blandt dets medlemmer, og 2 medlemmer valgt af senatet blandt dets medlemmer.
[...]«
Lov om den øverste domstol
6
Artikel 29, stk. 2 og 3, i ustawa o Sądzie Najwyższym (lov om den øverste domstol) af 8. december 2017 (Dz. U. af 2018, pos. 5), som ændret ved ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (lov om ændring af lov om organiseringen af de almindelige domstole, lov om den øverste domstol og visse andre love) af 20. december 2019 (Dz. U. af 2020, pos. 190) (herefter »lov om den øverste domstol«), bestemmer:
»2.   I forbindelse med [Sąd Najwyższys (øverste domstol)] eller dens organers virke kan der ikke rejses tvivl om lovmæssigheden af [retsinstanser], statslige forfatningsorganer og retsbeskyttelsesorganer.
3.   [Sąd Najwyższy (øverste domstol)] eller et andet magtorgan kan hverken fastslå eller bedømme lovligheden af udnævnelsen af en dommer eller den deraf følgende beføjelse for den pågældende til at beklæde embedet som dommer.«
7
Artikel 72, stk. 1, i lov om den øverste domstol har følgende ordlyd:
»En dommer ved [Sąd Najwyższy (øverste domstol)] kan drages disciplinært til ansvar for professionelle forseelser (disciplinære fejl), herunder i tilfælde af:
[...]
3)
handlinger, der rejser tvivl om, hvorvidt der foreligger et ansættelsesforhold med en dommer, virkningen af udnævnelsen af en dommer eller lovmæssigheden af et forfatningsorgan i Republikken Polen
[...]«
8
Denne lovs artikel 83, stk. 1, er affattet således:
»Såfremt der i praksis ved de almindelige domstole, de militære domstole eller Sąd Najwyższy (øverste domstol) opstår forskelle i fortolkningen af retlige bestemmelser, der danner grundlag for deres afgørelser, kan førstepræsidenten eller præsidenten for Sąd Najwyższy (øverste domstol) med henblik på at sikre ensartetheden i retspraksis forelægge et retligt spørgsmål for Sąd Najwyższy (øverste domstol) sat med syv dommere eller i en anden tilsvarende sammensætning.«
9
Nævnte lovs artikel 85, stk. 1, har følgende ordlyd:
»[Prokurator Generalny (generalstatsadvokaten, Polen)] underrettes om afholdelsen af mødet i plenarforsamlingen ved Sąd Najwyższy (øverste domstol) eller mødet i afdelingen eller i de forenede afdelinger.«
10
Artikel 87, stk. 1, første punktum, i lov om den øverste domstol fastsætter:
»Afgørelser truffet af plenarforsamlingen ved Sąd Najwyższy (øverste domstol), af forenede afdelinger eller af plenum i en afdeling får retskraft, så snart de er vedtaget.«
11
Lovens artikel 88 bestemmer følgende:
»1.   Såfremt en sammensætning af Sąd Najwyższy (øverste domstol) agter at afvige fra en afgørelse, der har fået retskraft, forelægger den det opståede retlige spørgsmål for en sammensætning af samtlige medlemmer af afdelingen.
2.   En afvigelse fra en afgørelse, der har fået retskraft, og som er vedtaget af en afdeling, de forenede afdelinger eller plenarforsamlingen ved Sąd Najwyższy (øverste domstol), kræver en fornyet stillingtagen i en ny afgørelse vedtaget af henholdsvis den pågældende afdeling, de forenede afdelinger eller plenarforsamlingen ved Sąd Najwyższy (øverste domstol).
3.   Såfremt en sammensætning af en afdeling ved Sąd Najwyższy (øverste domstol) agter at afvige fra en afgørelse, der har fået retskraft og er vedtaget af en anden afdeling, tages der fornyet stilling i en ny afgørelse, der vedtages af de to afdelinger ved Sąd Najwyższy (øverste domstol). Afdelingerne kan forelægge det retlige spørgsmål for plenarforsamlingen ved Sąd Najwyższy (øverste domstol).«
Lov om domstolsrådet
12
Domstolsrådet er reguleret ved ustawa o Krajowej Radzie Sądownictwa (lov om det nationale domstolsråd) af 12. maj 2011 (Dz. U. af 2011, nr. 126, pos. 714), som ændret, navnlig ved ustawa o zmianie ustawy o Krajowej Radzie Sądownictwa oraz niektórych innych ustaw (lov om ændring af lov om det nationale domstolsråd og visse andre love) af 8. december 2017 (Dz. U. af 2018, pos. 3) og ved ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych oraz niektórych innych ustaw (lov om ændring af lov om de almindelige domstoles organisation og visse andre love) af 20. juli 2018) (Dz. U. af 2018, pos. 1443) (herefter »lov om domstolsrådet«).
13
Artikel 37, stk. 1, i lov om domstolsrådet bestemmer:
»Hvis flere kandidater har ansøgt om en stilling som dommer, prøver og vurderer [domstolsrådet] alle de indgivne ansøgninger samlet. I denne situation vedtager [domstolsrådet] en afgørelse, som omfatter dets beslutninger med hensyn til forelæggelse af en indstilling om udnævnelse til dommerembedet med hensyn til alle ansøgerne.«
14
Nævnte lovs artikel 44, stk. 1b, fastsatte:
»Hvis ikke alle deltagerne i proceduren har anfægtet den i artikel 37, stk. 1, omhandlede afgørelse, bliver denne i individuelle procedurer vedrørende udnævnelse til dommer ved [Sąd Najwyższy (øverste domstol)] endelig for så vidt angår den del, der omfatter beslutningen om at forelægge indstillingen om udnævnelse til dommer ved [Sąd Najwyższy (øverste domstol)], og for så vidt angår den del, der omfatter beslutningen om ikke at forelægge en indstilling om udnævnelse af en dommer ved samme domstol, med hensyn til de deltagere i proceduren, som ikke har anlagt sag.
[...]«
15
Artikel 3 i ustawa o zmianie ustawy o Krajowej Radzie Sądownictwa oraz ustawy – Prawo o ustroju sądów administracyjnych (lov om ændring af lov om det nationale domstolsråd og lov om forvaltningsretspleje) af 26. april 2019 (Dz. U. af 2019, pos. 914), der trådte i kraft den 23. maj 2019, bestemmer, at »[s]øgsmål til prøvelse af [domstolsrådets] afgørelser i individuelle procedurer vedrørende udnævnelse til dommer [ved Sąd Najwyższy (øverste domstol)], der er iværksat, men ikke pådømt før datoen for denne lovs ikrafttræden, indstilles automatisk«.
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
16
Den 29. januar 2021 forelagde førstepræsidenten for Sąd Najwyższy (øverste domstol) i medfør af artikel 83, stk. 1, i lov om den øverste domstol en række retlige spørgsmål for plenum i denne domstols afdeling for civile sager angående virkningerne af, at kontraktvilkår vedrørende fastsættelse af omregningskursen i låneaftaler, der er indgået i eller indekseret i en udenlandsk valuta, erklæres urimelige.
17
Plenum i afdelingen for civile sager ved Sąd Najwyższy (øverste domstol) foretog en undersøgelse af disse spørgsmål i et møde den 2. september 2021 med deltagelse af 21 dommere, hvoraf 7 var blevet udnævnt af republikkens præsident den 10. oktober 2018 på grundlag af de to afgørelser nr. 330/18 og nr. 331/18 vedtaget af domstolsrådet den 28. august 2018 (herefter »afgørelserne af 28. august 2018«).
18
Henset til disse dommeres deltagelse i det nævnte møde gav flertallet af medlemmerne i plenarforsamlingen udtryk for tvivl om lovligheden af forsamlingens sammensætning og om, hvorvidt den kunne anses for en uafhængig og upartisk domstol.
19
Ifølge plenum i afdelingen for civile sager ved Sąd Najwyższy (øverste domstol), som er den forelæggende ret, kan de lovændringer, der fandt sted i forbindelse med retsreformen, nemlig tyde på, at den lovgivende magt har handlet med henblik på at forhindre enhver mulighed for at sikre en effektiv domstolsprøvelse af afgørelserne af 28. august 2018.
20
Den forelæggende ret har i denne henseende anført, at artikel 44, stk. 1b, i lov om domstolsrådet bestemmer, at hvis ikke alle deltagerne i sagen har anfægtet den afgørelse, som omfatter domstolsrådets beslutninger om at forelægge indstillingen om udnævnelse til dommer, bliver denne afgørelse i individuelle procedurer vedrørende en udnævnelse til dommer ved [Sąd Najwyższy (øverste domstol)] endelig for så vidt angår den del, der omfatter beslutningen om at forelægge indstillingen om udnævnelse til dommer, og for så vidt angår den del, der omfatter beslutningen om ikke at forelægge en sådan indstilling, med hensyn til de deltagere i proceduren, som ikke har anlagt sag.
21
Den forelæggende ret har forklaret, at afgørelserne af 28. august 2018, der bl.a. indeholdt indstillingerne om udnævnelse af de syv dommere i afdelingen for civile sager ved Sąd Najwyższy (øverste domstol), der blev udnævnt den 10. oktober 2018, blev anfægtet ved Naczelny Sąd Administracyjny (øverste domstol i forvaltningsretlige sager), der ved afgørelser af 27. september 2018 udsatte fuldbyrdelsen af disse.
22
Den forelæggende ret har oplyst, at republikkens præsident på trods af denne udsættelse foretog udnævnelsen af de af domstolsrådet indstillede kandidater, og at artikel 3 i lov om ændring af lov om det nationale domstolsråd og lov om forvaltningsretspleje, der er nævnt i den foreliggende kendelses præmis 15, desuden bestemmer, at søgsmål til prøvelse af domstolsrådets afgørelser i individuelle procedurer vedrørende udnævnelse til dommer ved Sąd Najwyższy (øverste domstol), der var iværksat, men endnu ikke pådømt før datoen for denne lovs ikrafttræden, dvs. den 23. maj 2019, indstilles automatisk.
23
Den forelæggende ret har præciseret, at Naczelny Sąd Administracyjny (øverste domstol i forvaltningsretlige sager), der ikke havde indstillet søgsmålene til prøvelse af afgørelserne af 28. august 2018, efter dommen af 2. marts 2021, A.B. m.fl. (Udnævnelse af dommere ved den øverste domstol – søgsmål) (C-824/18, EU:C:2021:153), ved dom af 6. maj 2021 annullerede disse afgørelser for så vidt angik den del, der omfattede indstillingen om udnævnelse af kandidater til dommerembederne ved Sąd Najwyższy (øverste domstol).
24
Efter den forelæggende rets opfattelse følger det heraf, at republikkens præsident handlede ulovligt, da han udnævnte dommere på trods af det søgsmål, der var anlagt ved Naczelny Sąd Administracyjny (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) til prøvelse af afgørelserne af 28. august 2018, og mens den sag, der førte til annullationen af disse afgørelser, og som fjernede det retlige grundlag for disse afgørelser, eftersom det i forfatningens artikel 179 bestemmes, at dommerne udnævnes af republikkens præsident efter indstilling fra domstolsrådet, verserede.
25
På denne baggrund ønsker den forelæggende ret med sit første spørgsmål oplyst, om en sammensætning af Sąd Najwyższy (øverste domstol) kan kvalificeres som en uafhængig og upartisk domstol, når visse medlemmer, der indgår i denne sammensætning, er blevet udnævnt, uden at republikkens præsidents meddelelse om ledige embeder som dommer blev medunderskrevet af formanden for ministerrådet, når proceduren forud for udnævnelsen af disse medlemmer blev gennemført under tilsidesættelse af princippet om gennemsigtighed og princippet om retfærdighed, og når republikkens præsidents udnævnelse af de pågældende medlemmer fandt sted på trods af, at der var anlagt søgsmål til prøvelse af afgørelserne af 28. august 2018 ved Naczelny Sąd Administracyjny (øverste domstol i forvaltningsretlige sager), og på trods af sidstnævnte domstols afgørelse om udsættelse af fuldbyrdelse og dernæst om annullation, nævnt i henholdsvis præmis 21 og 23 i den foreliggende kendelse.
26
Hvad angår det andet præjudicielle spørgsmål har den forelæggende ret henvist til, at der ved lov om ændring af lov om organiseringen af de almindelige domstole, lov om den øverste domstol og visse andre love, nævnt i præmis 6 i den foreliggende kendelse, blev indført en ny artikel 29, stk. 2 og 3, i lov om den øverste domstol, der under disciplinærstrafansvar forbyder denne domstol at foretage nogen form for vurdering af lovligheden af udnævnelser af dommere eller deres beføjelse til at beklæde embedet som dommer. Den forelæggende ret er imidlertid i tvivl om, hvorvidt et sådant forbud er foreneligt med EU-retten, og om, hvorvidt respekten for medlemsstaternes forfatningsmæssige identitet kan begrunde det.
27
De grunde, der har foranlediget den forelæggende ret til at forelægge det tredje præjudicielle spørgsmål, beror på den omstændighed, at Sąd Najwyższy (øverste domstol) på grundlag af de oplysninger, der fremgår af dommen af 19. november 2019, A.K. m.fl. (Den øverste domstols disciplinærafdelings uafhængighed) (C-585/18, C-624/18 og C-625/18, EU:C:2019:982), den 23. januar 2020 i en sammensætning, der forenede denne domstols civilretlige, strafferetlige, arbejdsretlige og socialsikringsretlige afdeling, traf en afgørelse, der fik retskraft, hvori det bl.a. blev fastslået, at sammensætningen af en domstol, der omfattede dommere, som var udnævnt på forslag af domstolsrådet, der var blevet oprettet efter reglerne i lov om ændring af lov om domstolsrådet og visse andre love, nævnt i præmis 12 i den foreliggende kendelse, var uretmæssig. Denne afgørelse blev imidlertid erklæret forfatningsstridig i en dom af 20. april 2020 afsagt af Trybunał Konstytucyjny (forfatningsdomstol, Polen), der i en kendelse af 21. april samme år desuden fastslog, at Sąd Najwyższy (øverste domstol) ikke har kompetence til ved afgørelse at foretage fortolkninger af lovbestemmelser, der fører til ændringer i den normative tilstand inden for retsvæsenets organisation og til at efterprøve republikkens præsidents udøvelse af den kompetence, som er tillagt denne ved forfatningens artikel 179.
28
Den forelæggende ret har anført, at retspraksis ved Trybunał Konstytucyjny (forfatningsdomstol) fratager parterne ved en retsinstans muligheden for at anfægte lovligheden af sammensætningen af en domstol, udgør et indgreb i udøvelsen af den judicielle virksomhed og ikke kan være bindende for sidstnævnte domstol, eftersom denne retspraksis hidrører fra en domstol, der selv er ulovligt sammensat.
29
På denne baggrund har Sąd Najwyższy (øverste domstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal artikel 2, artikel 6, stk. 1 og 3, samt artikel 19, stk. 1, andet led, [TEU,] sammenholdt med artikel 47 i [chartret] og artikel 267 [TEUF,] fortolkes således, at en ret ikke udgør en uafhængig, upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov og giver borgerne effektiv retsbeskyttelse på de områder, der er omfattet af EU-retten, såfremt retten i sidste instans i en medlemsstat (Sąd Najwyższy) (øverste domstol) er sammensat af medlemmer, der er udnævnt til dommere på en måde, der åbenlyst er i modstrid med den nationale lovgivning, der regulerer udnævnelsesproceduren til dommerembedet ved Sąd Najwyższy (øverste domstol), og som går ud på, at
a)
[…] [republikkens præsident] har meddelt, at der er ledige stillinger ved Sąd Najwyższy (øverste domstol) uden forudgående underskrift fra […] [formanden for ministerrådet]
b)
et nationalt organ [(domstolsrådet)], som – henset til omstændighederne omkring dets oprettelse i retsvæsenet og dets funktionsmåde – ikke opfylder kravene til et forfatningsmæssigt organ til sikring af retsvæsenets uafhængighed og dommernes uafhængighed, har gennemført den forudgående udnævnelsesprocedure under tilsidesættelse af principperne om gennemsigtighed og retfærdighed
c)
[republikkens præsident] har truffet afgørelse om udnævnelse til et dommerembede ved Sąd Najwyższy (øverste domstol) på trods af, at der forinden er blevet indgivet en klage over [domstolsrådets] afgørelse, herunder en anmodning om udnævnelse til dommerembedet, til den kompetente nationale domstol (Naczelny Sąd Administracyjny) (øverste domstol i forvaltningsretlige sager), denne domstols suspension af gennemførelsen af denne afgørelse i henhold til national ret og den manglende afslutning af klagesagen, hvorefter den [gyldigt] ophævede den anfægtede afgørelse fra [domstolsrådet,] henset til dens uforenelighed med loven, og fjernede den permanent fra retsordenen, hvorved afgørelsen om udnævnelse til dommerembedet ved Sąd Najwyższy (øverste domstol) manglede det grundlag, der kræves i henhold til artikel 179 i [forfatningen] i form af en anmodning fra [domstolsrådet] om udnævnelse til dommerembedet?
2)
Skal artikel 2, artikel 6, stk. 1 og 3, samt artikel 19, stk. 1, andet led, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 47 og artikel 267 TEUF fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for anvendelsen af bestemmelser i national ret, såsom artikel 29, [stk.] 2 og 3, artikel 26, [stk.] 3, og artikel 72 [stk.] 1, 2 og 3, i [lov om den øverste domstol], for så vidt som de under trussel om disciplinære sanktioner i form af afsættelse forbyder, at Sąd Najwyższy (øverste domstols) fastslår eller bedømmer lovligheden af udnævnelsen af en dommer eller af den af denne udnævnelse afledte beføjelse til at udøve retslige funktioner og af begrundelserne for anmodninger om udelukkelse af en dommer, der er baseret på disse grunde, idet det lægges til grund, at dette forbud skal anses for begrundet med henvisning til Unionens respekt for medlemsstaternes forfatningsmæssige identitet?
3)
Skal artikel 2 [og] artikel 4, stk. [2] og 3, [...] sammenholdt med [artikel 19 TEU] [...] og artikel 267 TEUF fortolkes således, at en dom afsagt af en forfatningsdomstol i en medlemsstat (Trybunał Konstytucyjny) [(forfatningsdomstol)], hvorved en dom afsagt af en national ret i sidste instans (Sąd Najwyższy) (øverste domstol) erklæres uforenelig med [forfatningen], ikke kan udgøre en hindring for vurderingen af denne domstols uafhængighed og upartiskhed og for undersøgelsen af, om denne domstol er oprettet ved lov i henhold til EU-retten, idet det desuden skal tages i betragtning, at Sąd Najwyższys (øverste domstol) afgørelse havde til formål at gennemføre Den Europæiske Unions Domstols dom, hvori det blev fastslået, at bestemmelserne i [forfatningen] og de gældende love (bestemmelser i national ret) ikke giver Trybunał Konstytucyjny [(forfatningsdomstol)] beføjelse til at foretage domstolsprøvelse af retsafgørelser, herunder afgørelser, som behandler spørgsmål om uoverensstemmelser i forbindelse med fortolkningen af retsforskrifter, der er vedtaget i henhold til artikel 83 i [lov om den øverste domstol], og endvidere, at Trybunał Konstytucyjny [(forfatningsdomstol)] på grund af sin nuværende sammensætning ikke var en ret, der er oprettet ved lov i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 6, stk. 1, i [den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950] [...]?«
Formaliteten vedrørende anmodningen om præjudiciel afgørelse
30
I henhold til artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement kan Domstolen, såfremt det er åbenbart, at en anmodning eller stævning må afvises, til enhver tid efter at have hørt generaladvokaten beslutte at træffe afgørelse ved begrundet kendelse uden at fortsætte sagens behandling.
31
Der er grundlag for at anvende denne bestemmelse i den foreliggende sag.
32
Med henblik herpå bemærkes, at det fremgår af Domstolens faste praksis, at proceduren efter artikel 267 TEUF er et middel til samarbejde mellem Domstolen og de nationale retter, som giver Domstolen mulighed for at forsyne de nationale retter med de elementer vedrørende fortolkningen af EU-retten, som er nødvendige for, at de kan afgøre de for dem verserende tvister. Begrundelsen for ordningen med præjudiciel forelæggelse er imidlertid ikke, at der skal afgives responsa vedrørende generelle eller hypotetiske spørgsmål, men at der skal foreligge et behov med henblik på selve afgørelsen af en retstvist (dom af 26.3.2020, Miasto Łowicz og Prokurator Generalny, C-558/18 og C-563/18, EU:C:2020:234, præmis 44 og den deri nævnte retspraksis).
33
Som det fremgår af selve ordlyden af artikel 267 TEUF, skal den præjudicielle afgørelse, der anmodes om, være »nødvendig« for, at den forelæggende ret kan »[afsige] sin dom« i den sag, der verserer for den (dom af 26.3.2020, Miasto Łowicz og Prokurator Generalny, C-558/18 og C-563/18, EU:C:2020:234, præmis 45 og den deri nævnte retspraksis).
34
Domstolen har således gentagne gange fastslået, at det følger af såvel ordlyden som opbygningen af artikel 267 TEUF, at den præjudicielle procedure bl.a. forudsætter, at der reelt verserer en retssag for den nationale domstol, og at denne domstol skal træffe en afgørelse, hvis udfald kan påvirkes af den præjudicielle afgørelse (dom af 26.3.2020, Miasto Łowicz og Prokurator Generalny, C-558/18 og C-563/18, EU:C:2020:234, præmis 46 og den deri nævnte retspraksis).
35
I den foreliggende sag fremgår det af forelæggelsesafgørelsen, at der ikke verserer en tvist for plenum i afdelingen for civile sager ved Sąd Najwyższy (øverste domstol). Som det nemlig følger af de nationale bestemmelser, som den forelæggende ret har anført, og navnlig af artikel 83, stk. 1, og artikel 87, stk. 1, i lov om den øverste domstol, træffer Sąd Najwyższy (øverste domstol), når den af førstepræsidenten forelægges retlige spørgsmål på grundlag af den første af disse to artikler med henblik på at bringe forskelle i fortolkninger mellem de domstole, der bedømmer faktum, til ophør, ved en generel afgørelse, der får retskraft, uden at der verserer en tvist mellem parter for denne domstol.
36
Ved skrivelse af 25. oktober 2022 har den forelæggende ret i øvrigt præciseret, at det i forbindelse med denne procedure ikke er muligt at angive »tvistens parter«, og at hverken førstepræsidenten eller generalstatsadvokaten anerkendes som »part«.
37
Ved skrivelse af 19. maj 2023 har den forelæggende ret ganske vist oplyst, at generalstatsadvokaten i medfør af lov om den øverste domstol blev informeret om datoen for mødet i plenum i afdelingen for civile sager ved Sąd Najwyższy (øverste domstol), nævnt i præmis 17 i den foreliggende kendelse, og deltog i dette møde.
38
Ikke desto mindre forholder det sig således, at hovedsagen ikke tager sigte på at træffe afgørelse om en tvist mellem parter, men på at opnå en generel afgørelse, der har retskraft.
39
Under disse omstændigheder afspejler den anmodning om præjudiciel afgørelse, der er indgivet inden for rammerne af denne sag, ikke et behov med henblik på selve afgørelsen af en reel retstvist mellem parter.
40
Det er følgelig åbenbart, at denne anmodning må afvises.
Sagsomkostninger
41
Da sagens behandling udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. De udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, kan ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser bestemmer Domstolen (Tiende Afdeling):
Anmodningen om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Najwyższy (øverste domstol, Polen) ved afgørelse af 2. september 2021 afvises.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: polsk.