62021TJ0377_RES
Lieta T‑377/21
Eurecna SpA
pret
Eiropas Komisiju
Vispārējās tiesas (devītā palāta) 2023. gada 12. jūlija spriedums
Piekļuve dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – OLAF izmeklēšanas par EAF finansēta pakalpojumu līguma izpildi galīgais ziņojums – Piekļuves atteikums – Izņēmums saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību – Izņēmums saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīziju mērķu aizsardzību – Vispārēja prezumpcija – Pienākums norādīt pamatojumu
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Izņēmumi no tiesībām piekļūt dokumentiem – Iestādes pienākums veikt dokumentu konkrētu un individuālu pārbaudi – Neesamība – Iespēja pamatoties uz vispārēju prezumpciju par noteiktu kategoriju dokumentiem – Pienākums norādīt pamatojumu – Piemērojamība – Pamatojums, kas ierobežots ar atsaukšanos uz attiecīgo izņēmumu
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkts)
(skat. 26.–28., 40., 60., 61. un 84. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Izņēmumi no tiesībām piekļūt dokumentiem – Pārbaužu, izmeklēšanas un revīziju mērķu aizsardzība – Piemērošana dokumentiem Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) veiktā izmeklēšanā – Vispārēja prezumpcija par šādā izmeklēšanā iesaistīto interešu aizsardzības apdraudēšanu, publiskojot minētos dokumentus – Piemērošana pēc šo darbību beigšanas – Nosacījumi
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkta trešais ievilkums)
(skat. 32.–36., 43., 50.–53. un 57. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Izņēmumi no tiesībām piekļūt dokumentiem – Lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzība – Jau noslēgtā procedūrā sagatavotu dokumentu aizsardzība – Piemērojamība – Piekļuves atteikums – Pienākums norādīt pamatojumu – Piemērojamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta otrā daļa)
(skat. 64.–66., 68. un 69. punktu)
Rezumējums
Prasītāja Eurecna SpA ir sabiedrība, kas nodarbojas ar pakalpojumu sniegšanu informācijas tehnoloģiju jomā. 2014. gadā Eiropas Savienības Aizjūras zemju un teritoriju asociācija (OCTA) parakstīja ar to pakalpojumu līgumu, kuru finansēja no Eiropas Attīstības fonda (EAF) un kura mērķis bija stiprināt ilgtspējīgu attīstību un ekonomikas dažādošanu, kā arī uzlabot aizjūras zemju un teritoriju konkurētspēju.
2020. gadā pēc Eiropas Komisijas lūguma pārbaudīt iespējamus pārkāpumus šī līguma izpildē Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) sāka izmeklēšanu.
Ar 2020. gada 4. decembra vēstuli OLAF informēja prasītāju, ka izmeklēšanas galīgais ziņojums ir nosūtīts Venēcijas prokuratūrai (Itālija) un Komisijas Starptautiskās sadarbības un attīstības ģenerāldirektorātam. Šim ziņojumam bija pievienoti ieteikumi par turpmākiem pasākumiem, kas tostarp ietvēra pirmstiesas izmeklēšanas sākšanu par krāpšanu un samaksāto un par neattaisnotām atzīto summu atgūšanu, jo prasītāja nebija izrakstījusi rēķinus par honorāriem un nepamatotiem izdevumiem. 2021. gadā prasītāja lūdza piekļuvi OLAF galīgajam ziņojumam un tā pielikumiem. Neilgi pēc šī lūguma iesniegšanas tā no Komisijas saņēma iepriekšēju informatīvu vēstuli, kurā tā tika informēta par atgūšanas procedūras sākšanu. Ar 2021. gada 26. aprīļa lēmumu OLAF atteica piekļuvi pieprasītajiem dokumentiem, atsaucoties uz vispārējās konfidencialitātes prezumpcijas piemērošanu dokumentiem, kas attiecas uz tā izmeklēšanām (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
Iesniedzot atcelšanas prasību par šo lēmumu, Vispārējā tiesa analizēja attiecības starp tādiem no judikatūras izrietošiem principiem kā pienākums norādīt pamatojumu un vispārējā konfidencialitātes prezumpcija, kas piemērojama dokumentiem, kuri attiecas uz OLAF izmeklēšanām, saskaņā ar izņēmumu saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīziju mērķu aizsardzību (
1
). Pamatojoties uz judikatūru, saskaņā ar kuru šādu izmeklēšanu aizsardzība attiecas arī uz to uzraudzību, ja to veic saprātīgā termiņā, Vispārējā tiesa atzīmē, ka lēmuma par piekļuves atteikumu pamatojumā ir jāietver informācija, no kuras izriet OLAF pamatojums attiecībā uz šīs vispārējās konfidencialitātes prezumpcijas piemērojamību laikā (
2
). Šajā gadījumā Vispārējā tiesa, konstatēdama, ka apstrīdētais lēmums šajā jautājumā nav pietiekami pamatots, to atcēla.
Vispārējās tiesas vērtējums
Pirmkārt, Vispārējā tiesa konstatē, ka apstrīdētā lēmuma pamatojums ļāva prasītājai saprast, ka OLAF, lai atteiktos izpaust pieprasīto dokumentu saturu, ir atsaucies uz vispārējo konfidencialitātes prezumpciju. Proti, no apstrīdētā lēmuma izriet, ka OLAF ieskatā uz pieprasītajiem dokumentiem attiecas izņēmums saistībā ar pārbaužu mērķu aizsardzību vispārējas prezumpcijas dēļ par nepieejamību dokumentiem, kas saistīti ar tā izmeklēšanām.
Otrkārt, Vispārējā tiesa norāda, ka, trūkstot nepieciešamajai informācijai, prasītāja savukārt nevarēja saprast iemeslus, kuru dēļ OLAF apstrīdētā lēmuma pieņemšanas dienā ir uzskatījis, ka uz pieprasītajiem dokumentiem attiecas šī vispārējā konfidencialitātes prezumpcija.
Proti, lai gan apstrīdētajā lēmumā ir norādīts, ka šie dokumenti ir OLAF izmeklēšanas lietas materiālu daļa, šajā lēmumā ir vienīgi konstatēts, ka minētā izmeklēšana ir pabeigta un tās galīgais ziņojums ir nosūtīts Komisijai un Venēcijas prokuratūrai kopā ar ieteikumiem, kuros norādītas iespējamās turpmākās darbības. Tomēr apstrīdētā lēmuma pamatojumā nav minēts fakts, ka pirms tā pieņemšanas, kas notika pēc OLAF ziņojuma nosūtīšanas, Komisija ir nosūtījusi prasītājai iepriekšēju informatīvu vēstuli, lai atgūtu lielāko daļu no summām, kas samaksātas un atzītas par neattaisnotām. Tomēr Vispārējās tiesas ieskatā Komisijas uzsāktā atgūšanas procedūra ir uzskatāma par turpmāku darbību viena no OLAF ziņojumā ietverto ieteikumu izpildei un tālab par lēmumu, ar kuru tiek pabeigta izmeklēšana. Ņemot vērā, ka apstrīdētajā lēmumā par šo jautājumu nekas nav teikts, var pieņemt, ka OLAF ir uzskatījis, ka nedz Komisijas iepriekšējās informatīvās vēstules mērķis, nedz sekas nebija pabeigt izmeklēšanu, un apstrīdētā lēmuma pieņemšanas dienā iestādes, kuras bija tā galīgā ziņojuma adresātes, vēl nebija saprātīgā termiņā izlēmušas par turpmākajām darbībām atbilstoši izmeklēšanas ziņojumam.
Šajā kontekstā Vispārējā tiesa atzīmē, ka OLAF apstrīdētā lēmuma pamatojumā esot bijis jāpauž nostāja jautājumā par to, vai laikposms, kas pagājis no tā ziņojuma nosūtīšanas dienas iestādēm, kuras ir tā adresātes, līdz šī lēmuma pieņemšanas dienai, ir uzskatāms par saprātīgu. Šajā ziņā tā atgādina – lai gan uz dokumentiem, kas saistīti uz tikko pabeigtu OLAF izmeklēšanu, attiecas vispārējā konfidencialitātes prezumpcija, ja kompetentās iestādes vēl nav izlēmušas par turpmākām darbībām atbilstoši attiecīgajam izmeklēšanas ziņojumam, tikai ar nosacījumu, ka dienā, kad tiek pieņemts lēmums par atteikumu izpaust minēto dokumentu saturu, laikposmu, kas pagājis kopš OLAF ziņojuma nosūtīšanas kompetentajām iestādēm, nevar uzskatīt par nesaprātīgu (
3
). Lai gan šajā gadījumā ir iespējams pieņemt, ka OLAF ieskatā laikposms, kas pagājis kopš tā galīgā ziņojuma nosūtīšanas Komisijai un Venēcijas prokuratūrai, nav nesaprātīgs, šādas interpretācijas iemesli neizriet no apstrīdētā lēmuma pamatojuma.
Visbeidzot, treškārt, Vispārējā tiesa konstatē, ka, ņemot vērā apstrīdētajā lēmumā ietverto pamatojuma elementu nepilnīgumu, tas neļauj Vispārējai tiesai nedz izvērtēt prasītājas otrā pamata pamatotību, saskaņā ar kuru OLAF nebija pierādījis konfidencialitātes prezumpcijas esamību attiecībā uz pieprasītajiem dokumentiem, pamatojoties uz izņēmumu saistībā ar pārbaužu, izmeklēšanas un revīziju mērķu aizsardzību, nedz līdz ar to veikt savu tiesiskuma pārbaudi.
Šajā ziņā Vispārēja tiesa atgādina, ka nepastāv nedz Savienības iestāžu tiesības novērst trūkumus to nepietiekami pamatotajos lēmumos Savienības tiesā, nedz arī pēdējās minētās pienākums, izvērtējot, vai ir ievērots pienākums norādīt pamatojumu, ņemt vērā papildu skaidrojumus, ko aplūkotā tiesību akta autors ir sniedzis tikai tiesvedības laikā. Līdzīga tiesību situācija varētu izjaukt kompetenču sadalījumu starp administrāciju un Savienības tiesu, vājināt tiesiskuma pārbaudi un apdraudēt tiesību celt prasību īstenošanu (
4
).
Tomēr, pat ja Komisijas tiesvedības laikā sniegtos papildu skaidrojumus var uzskatīt nevis par apstrīdētā lēmuma pamatojuma papildinājumu, bet gan par nepieciešamajiem skaidrojumiem, lai pilnībā saprastu OLAF argumentācijas pamatā esošo analīzi, Vispārējā tiesa konstatē, ka tiesvedībā Komisija nav nedz paudusi nostāju jautājumā par to, vai iepriekšējā informatīvā vēstule ir turpmāka darbība, kas nozīmē izmeklēšanas pabeigšanu, nedz, ja tas tā ir, nav paskaidrojusi, kāpēc tikai OLAF ziņojuma nosūtīšana Venēcijas prokuratūrai ir izraisījusi vispārējās konfidencialitātes prezumpcijas pagarināšanu. Visbeidzot, Komisija procesuālajos rakstos nav arī paudusi nostāju jautājumā, vai apstrīdētā lēmuma pieņemšanas dienā bija pagājis saprātīgs termiņš no pieprasīto dokumentu nosūtīšanas Komisijai un Venēcijas prokuratūrai.
(
1
)	Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.) 4. panta 2. punkta trešo ievilkumu.
(
2
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 19. decembris, ECB/Espírito Santo Financial(Portugal) (C‑442/18 P, EU:C:2019:1117, 55. punkts), un 2020. gada 21. oktobris, ECB/Estate of Espírito Santo Financial Group (C‑396/19 P, nav publicēts, EU:C:2020:845, 62. punkts).
(
3
)	Skat. spriedumu, 2021. gada 1. septembris, Homoki/Komisija (T‑517/19 P, nav publicēts, EU:T:2021:529, 63. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
4
)	Skat. spriedumu, 2020. gada 11. jūnijs, Komisija/Di Bernardo (C‑114/19 P, EU:C:2020:457, 58. punkts).