62007CC0246_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Lojālas sadarbības pienākumam starp Kopienu un dalībvalstīm īpaši liela nozīme ir pildot Līgumā piešķirtās pilnvaras – vēl jo vairāk dalītu kompetenču gadījumā.
2. Šī tiesvedība ir radusies tieši šāda gadījuma dēļ. Gan Kopiena, gan Zviedrija ir daudzpusēja nolīguma par videi kaitīgām vielām puses. Vai Zviedrija var ierosināt iekļaut nolīgumā jaunu vielu, vai arī tai ir jārīkojas kopā ar Kopienu?
3. Kā redzēsim, atbilde nav atkarīga vienīgi no tā, vai Zviedrijai ir pilnvaras rīkoties atsevišķi, tā ir atkarīga arī no tā, kādā veidā tā izvēlas rīkoties.
I – Faktiskie apstākļi un tiesiskais regulējums
4. Šī lieta attiecas uz perfluoroktāna sulfonātu (turpmāk tekstā – “POS”), vielu, kura videi un cilvēku veselībai ir īpaši kaitīga, regulējumu. POS ir toksiskas vielas, kuras ir noturīgas pret sabrukšanu un bioloģiski akumulējas (proti, iekļaujas barības ķēdē). Tādējādi POS negatīvās sekas – pārvietojoties pa gaisu, ūdeni un ar migrējošo sugu palīdzību – var rasties tālu no to sākotnējās noplūdes vietas.
5. Šo pārnacionālo negatīvo seku dēļ POS ir regulēti vairākos daudzpusējos vides nolīgumos. Viens šāds daudzpusējs nolīgums ir Stokholmas Konvencija par POS (turpmāk tekstā – “Konvencija”) (2) . Konvencija ir jaukts nolīgums un tā puses ir gan Kopiena, gan Zviedrija. Tajā pusēm ir noteikts pienākums samazināt vai novērst tās pielikumos iekļautā POS noplūdi.
6. Ikviena Konvencijas puse var ierosināt, lai kāda viela tiktu uzskatīta par POS un tiktu iekļauta Konvencijas pielikumos (turpmāk tekstā – “tiktu iekļauta Konvencijā”). Būtībā, pēc tam, kad viela ir šādi ierosināta, POS Izvērtēšanas komisija (turpmāk tekstā – “POSIK”) pārbauda, vai viela atbilst Konvencijas prasībām, veic riska novērtējumu un pieņem galīgo ieteikumu par vielas iespējamu iekļaušanu pielikumos.
7. Visā POSIK veiktās tehniskās pārbaudes laikā Konvencijas puses var iesniegt apsvērumus, un pēc šīs pārbaudes beigām tās pieņem galīgo lēmumu, vai viela tiek iekļauta Konvencijā. Parasti reizi gadā notiek pušu konference, lai izlemtu par grozījumiem iekļautajās vielās. Pušu konferences laikā tiek mēģināts pieņemt lēmumus vienprātīgi, bet ja tas neizdodas, tā var pieņemt lēmumus ar trīs ceturtdaļu balsu vairākumu.
8. Svarīgi piebilst, ka saskaņā ar Konvenciju ikviena tās puse var paziņot, ka grozījums tai nav saistošs. Tai ir dots viens gads, lai šajā sakarā pieņemtu lēmumu – šis laikposms atbilst laikposmam, pēc kura grozījums stājas spēkā.
9. Vēl viens daudzpusējs vides nolīgums POSIK regulēšanas jomā ir Protokols POS Konvencijai par robežšķērsojošo gaisa piesārņošanu lielos attālumos (turpmāk tekstā – “Protokols”) (3) . Protokols daudzējādā ziņā ir līdzīgs Konvencijai, tomēr, kā norāda tā nosaukums, tas lielākoties ir saistīts ar gaisa piesārņošanu. Viena no būtiskajām līdzībām ir tā, ka ikviena Protokola puse var ierosināt iekļaut vielu POS sarakstam Protokola pielikumos (turpmāk tekstā – “iekļaut Protokolā”). Gan Kopiena, gan Zviedrija ir Protokola puses.
10. Pārrobežu negatīvo POS seku dēļ tie tiek regulēti arī Kopienas līmenī, visvairāk Regulā Nr. 850/2004 (turpmāk tekstā – “POS regula”) (4) .
11. Šī lieta attiecas uz Zviedrijas ierosinājumu Konvencijā iekļaut noteiktu vielu grupu – perfluoroktāna sulfonātus (turpmāk tekstā – “PFOS”). Nav strīda par to, ka PFOS var tikt kvalificēti kā POS. Tomēr Zviedrijas ierosinājuma laikā PFOS nebija iekļauti nevienā no iepriekš minētajiem starptautiskajiem un Kopienu POS regulējošiem dokumentiem.
12. Svarīgi atzīmēt to notikumu hronoloģiju, kuri norisinājās Zviedrijas ierosinājuma laikā, kā arī, vai šie notikumi ir saistīti ar Konvenciju vai Protokolu.
13. 2004. gada 4. augustā Komisija iesniedza priekšlikumu Padomei atļaut tai Kopienas un tās dalībvalstu vārdā iesniegt priekšlikumu grozīt Konvencijas un Protokola pielikumus. Komisijas priekšlikumā PFOS nebija iekļauti.
14. Tāpat 2004. gada augustā Zviedrija ierosināja iekļaut Protokolā PFOS (5) .
15. 2004. gada 8. septembrī tikās Padomes “Starptautiskās vides grupa”. Šīs tikšanās laikā Zviedrija ierosināja jautājumu par PFOS iekļaušanu Konvencijā, norādot, ka tā sagaida, ka šāda iekļaušana būs kopēja priekšlikuma priekšmets un ka starplaikā tā atturēsies no sava priekšlikuma iesniegšanas. Zviedrija šo jautājumu no jauna ierosināja grupas tikšanās laikā 2005. gada 12. janvārī.
16. 2005. gada martā Padome pieņēma secinājumus kopīgam priekšlikumam iekļaut Konvencijā noteiktas vielas. Šīs vielas vajadzēja izvēlēties, pamatojoties uz vielām, kuras jau bija iekļautas Protokolā, uz kuru arī attiecās POS regula. Kā tika minēts iepriekš, tajā laikā neviens no šiem dokumentiem neattiecās uz PFOS (jo nebija panākta vienošanās par Zviedrijas priekšlikumu saskaņā ar Protokolu).
17. 2005. gada 6. jūlijā Padomes “Starptautiskās vides grupa” panāca vienošanos par kopīgu priekšlikumu iekļaut PFOS Protokolā, tiklīdz Komisija būs iesniegusi priekšlikumu par kontroles pasākumiem Kopienas līmenī.
18. Šī “Starptautiskās vides grupas” tikšanās bija saistīta arī ar PFOS iekļaušanu Konvencijā. Zviedrija pastiprināja savu nostāju un skaidri noteica, ka, ja netiks panākta vienošanās par kopīgu priekšlikumu, tā šādu priekšlikumu iesniegs vienpusēji. Par spīti tam, grupa vienīgi spēja vienoties, ka būtu jāierosina vielu iekļaušana, lēmumu par to, kuras vielas iekļaut, atliekot uz vēlāku laiku.
19. 2005. gada 14. jūlijā Zviedrija rīkojās saskaņā ar savu paziņoto nostāju un vienpusēji ierosināja iekļaut PFOS Konvencijā, par to tajā pašā dienā informējot prezidentūru. Kā jau minēts, Zviedrijas priekšlikums ir šīs tiesvedības priekšmets un tādējādi tas ir jāizvērtē, ņemot vērā attiecīgā laika situāciju. Tomēr ir jāmin daži notikumi, kas norisinājās vēlāk.
20. 2005. gada 8. septembrī Padome nolēma atļaut Kopienai un tās dalībvalstīm iesniegt kopīgu priekšlikumu Protokolam pievienot PFOS (6), tiklīdz Komisija būs iesniegusi priekšlikumu par PFOS izmantošanas ierobežojumiem saskaņā ar Direktīvu 76/769 (7) .
21. 2006. gada 24. aprīlī Padome nolēma atļaut Kopienai un tās dalībvalstīm iesniegt kopīgu priekšlikumu par konkrētu vielu, kuru vidū nebija PFOS, iekļaušanu Konvencijā (8) .
22. Tad, kad PFOS beidzot tiks iekļauti Konvencijā vai Protokolā, ja tas notiks, tie tiks pievienoti arī vielām, uz kurām attiecas POS tiesiskais regulējums (9) .
23. Pēc tam, kad Zviedrija bija iesniegusi savu priekšlikumu, tika ierosināta un pieņemta Direktīva, ar kuru tika noteikti PFOS kontroles pasākumi (10) .
24. Komisija Zviedrijai nosūtīja brīdinājuma vēstuli, apstrīdot Zviedrijas priekšlikuma atbilstību Kopienu tiesībām. Tā kā Komisiju neapmierināja Zviedrijas iesniegtās atbildes uz brīdinājuma vēstuli un tai sekojošo argumentēto atzinumu, tā iesniedza šo prasību saskaņā ar EKL 226. pantu.
II – Vērtējums
25. Jau sākumā ir jānorāda, ka Komisija neapstrīd, ka PFOS ir jāuzskata par POS, to apstiprina vēlāk pieņemti Kopienu tiesību akti. Izvērtējot PFOS pārrobežu sekas un to, ka nav Kopienu tiesību aktu, vēršanās pie starptautiskiem dokumentiem bija vienīgā Zviedrijas iespēja novērst šādu negatīvu ietekmi uz tās vidi un tās pilsoņu veselību.
26. Komisija apstrīd, ka Zviedrija nevarēja rīkoties saistībā ar PFOS izraisītiem apdraudējumiem. Tā norāda, ka Kopienas tiesiskais regulējums, it īpaši POS regula un Direktīva 76/769, jau bija pieņemts, lai gan attiecīgajā laikā šajā tiesiskajā regulējumā PFOS nebija ietverti.
27. Kā pareizi norāda dalībvalstis, tā tas ir ekskluzīvas kompetences gadījumā. Tomēr Komisija attiecīgajā pirmstiesas procedūras posmā nenorādīja uz ekskluzīvās kompetences pārkāpšanu. Tādējādi šis pamats ir jāuzskata par nepieņemamu un attiecīgie argumenti ir jānoraida.
28. Tomēr, pat ja pamats par ekskluzīvās kompetences pārkāpšanu būtu pieņemams, tas būtu jānoraida. Kā Tiesa ir norādījusi: “Kopienas ārējā kompetence vides [..] aizsardzības jomā nav ekskluzīva, bet principā tiek dalīta starp Kopienu un dalībvalstīm (11) .”
29. Gan Kopienas tiesiskā regulējuma, uz kuru atsaucas Komisija, gan Zviedrijas pievienošanās Konvencijai pamatā ir EK līguma XIX sadaļa par vidi (EKL 174.–176. pants). Līgumā noteiktais pilnvaru sadalījums prasībai ir labvēlīgs – nedz dalībvalstis, nedz Kopiena nevar bloķēt viena otru, liedzot īstenot augstāka līmeņa vides aizsardzību.
30. Attiecīgais Kopienu tiesiskais regulējums šajā sakarā ievieš minimālos standartus, kuri nekādā veidā neattur dalībvalstis no turpmākas rīcības. Tā kā šis regulējums attiecīgajā laikā neattiecās uz PFOS, Kopienai nevarēja būt ekskluzīva kompetence attiecībā uz PFOS regulējumu (12) .
31. Lai gan pamats par ekskluzīvu kompetenci nav pieņemams, Komisija pirmstiesas procedūras laikā pamatoti rosināja jautājumu par EKL 10. panta pārkāpumu, uz kuru es koncentrēšos (13) . Šim iespējamajam pārkāpumam ir divi aspekti.
32. Pirmais attiecas uz lietas būtību: ar to tiek izteikts pieņēmums, ka Zviedrijas priekšlikums iekļaut PFOS vai jebkādu citu vielu Konvencijā apdraud Kopienas un tās dalībvalstu starptautiskās pārstāvības vienotību.
33. Otrais attiecas uz procesuālu jautājumu: tas neņem vērā jautājumu, vai Zviedrija var iesniegt šādu priekšlikumu, tā vietā liekot uzsvaru uz šo priekšlikumu koordinēšanu ar notiekošu Kopienas lēmumu pieņemšanas procesu.
34. Es uzskatu, ka ir lietderīgi šos abus aspektus apskatīt atsevišķi.
i) Vai Zviedrija var ierosināt iekļaut PFOS Konvencijā?
35. Komisijas galvenais arguments ir tāds, ka, tā kā Konvencija ir jaukts nolīgums, Zviedrija nevar darboties individuāli, bet vienīgi kopā ar Kopienu, vai arī, ja Kopiena to pārstāv. Jāteic, ka šis Komisijas formulētais arguments tāpat var tikt piemērots visiem jauktajiem nolīgumiem.
36. Jaukti nolīgumi parasti tiek pieņemti jomās, kurās ir dalīta kompetence, kā tas ir šajā gadījumā. Taisnība, ka Tiesa ir noteikusi, ka nepieciešamība nodrošināt Kopienas un tās dalībvalstu starptautiskās pārstāvības vienotību var liegt dalībvalstis rīkoties individuāli, pat ja kompetences joprojām ir dalītas (14) . Tomēr, ja tiktu atzīts, ka tā tas ir visās jaukta nolīguma situācijās, tas noteikti pārsniegtu šīs judikatūras robe žas.
37. Kopienas un tās dalībvalstu starptautiskās pārstāvības vienotībai nav neatkarīgas vērtības – tas vienkārši ir veids, kādā tiek izteikts EKL 10. pantā noteiktais lojālas sadarbības pienākums (15) . Jautājumu, vai šādu vienotību pieprasa lojālas sadarbības pienākums, var atrisināt, vienīgi analizējot īpašā līgumā izklāstītus pienākumus.
38. Kā es to norādīju iepriekš, šīs analīzes mērauklai ir jābūt tam, vai, dalībvalstij īstenojot jauktu kompetenci, šajā gadījumā ar starptautiska līguma palīdzību, var tikt nopietni apdraudēta Kopienas kompetences esamība (16) .
39. Veicot Zviedrijas priekšlikuma iekļaut PFOS Konvencijā analīzi, es varu vienīgi secināt, ka Kopienas kompetence nav apdraudēta. Zviedrijas priekšlikums nedz piespiež Kopienu tikt pakļautai tādiem noteikumiem, kurus tā nevēlas pieņemt, nedz ietekmē tās spēju ierosināt noteikumus, kurus tā vēlas pieņemt.
40. Attiecībā uz apstākli, ka Kopiena tiktu pakļauta jauniem noteikumiem, pati Konvencija ļauj Kopienai atteikties no jebkādu grozījumu, kā, piemēram, PFOS iekļaušanas, saistošā rakstura (ja tehniskās pārbaudes, kuru izraisīja Zviedrijas priekšlikums, dēļ šāds grozījums tiktu pieņemts) (17) .
41. Attiecībā uz Kopienas spēju ierosināt jaunus noteikumus saskaņā ar Konvenciju Kopiena var gan ietekmēt PFOS tehnisko pārbaudi, gan iesniegt priekšlikumus par to statusu Konvencijā tādā pašā veidā, kā tas būtu, ja tā sākotnējo priekšlikumu būtu iesniegusi pati. Vienīgais, ko Zviedrija ir izdarījusi – tā ir uzsākusi attiecīgo procedūru, ierosinot PFOS tehnisko pārbaudi.
42. Komisija ir minējusi divas grūtības, kas varētu radīt šķērsli Kopienas pilnvaru īstenošanā: pirmkārt, tai ir jārīkojas tā, lai tā izvairītos no PFOS iekļaušanas Konvencijā saistošā spēka, un, otrkārt, ka šī iekļaušana varētu izraisīt (nenoteiktas) prasības par kompensācijas piešķiršanu no jaunattīstības valstīm, kas varētu ietekmēt turpmākas sarunas par citām vielām.
43. Es spēju saskatīt, ka Kopienai var rasties grūtības, tomēr tās nav pārmērīgas. Jāatceras, ka šīs grūtības ir jālīdzsvaro ar dalībvalstu juridiskajām tiesībām un to pilnvaru aizsardzību. Lojālas sadarbības princips attiecas arī uz Kopienu iestāžu rīcību attiecībā uz dalībvalstīm (18) .
44. Ja Kopienu iestādēm būtu jāattur Zviedrija no tās vides un pilsoņu veselības pienācīgas aizsardzības neskaidru ekonomisku interešu dēļ, vai vienkārši tādēļ, ka Kopienai ir jāpaziņo Konvencija, tas ievērojami apgrūtinātu Zviedrijas pilnvaru īstenošanu.
45. Tādējādi Zviedrija var ierosināt PFOS iekļaušanu Konvencijā tieši tāpat, kā tai bija pilnvaras tai pievienoties saskaņā ar EKL 174. panta 4. punktu. Tomēr Zviedriju, iesniedzot jebkādu šādu piedāvājumu, aizkavē fakts, ka Kopiena arī ir Konvencijas puse. Šo problēmu es apskatīšu nākamajā sadaļā.
ii) Vai Zviedrija varēja ierosināt iekļaut PFOS Konvencijā laikā, kad notika Kopienas lēmumu pieņemšanas process
46. Lojālas sadarbības pienākuma ietekme nebeidzas ar analīzi, vai Zviedrija varēja īstenot savas pilnvaras – veids, kādā tā to darīja, ir tikpat svarīgs, ja pat ne svarīgāks.
47. Zviedrijas rīcība var apdraudēt Kopienas pilnvaru īstenošanu nevis tās priekšmeta dēļ, bet gan tādēļ, ka tā grauj Kopienas lēmumu pieņemšanas procesu.
48. Attiecībā uz jauktiem nolēmumiem Tiesa ir nolēmusi, ka dalībvalstīm ir pienākums pirms individuālas rīcības uzsākšanas informēt Kopienas iestādes un ar tām konsultēties (19) . Ja šī pienākuma izpilde izraisa Kopienas lēmumu pieņemšanas procesu vai arī tiek integrēta jau notiekošā procesā, tad dalībvalstij šādā procesā ir jāiesaistās pilnībā un labā ticībā.
49. Tādējādi lojālas sadarbības pienākumam ir divējādas sekas: pirmkārt, dalībvalstis sadarbojas ar Kopienu lēmumu pieņemšanas procesā, un, otrkārt, tās atturas no individuālas darbības veikšanas vismaz saprātīgu laikposmu, līdz tiek panākts šī procesa noslēgums (20) .
50. Šķiet, ka Zviedrija veiksmīgi izpilda šī pienākuma pirmo daļu – tā vēlējās panākt kopīgu priekšlikumu par PFOS iekļaušanu Konvencijā. Tomēr Zviedrijas vēlāk izteiktie draudi rīkoties individuāli var tikt uzskatīti par tādiem, kas nesamērīgi ietekmē Kopienas lēmumu pieņemšanas procesu un tādējādi iejaucas Kopienas politiskā procesa vienotībā.
51. Turklāt Zviedrija nav pilnībā izpildījusi šī pienākuma otro daļu. Ja tiktu pieņemts Kopienas lēmums neiekļaut PFOS Konvencijā, tā varētu rīkoties individuāli. Tomēr Kopienas lēmumu pieņemšanas procesa rūpīga izpēte atklāj, ka līdz brīdim, kad Zviedrija rīkojās, nekāds slēdziens netika panākts. Tādējādi Zviedrijai bija jāatturas no rīcības.
52. Zviedrijas priekšlikuma laikā Padomes “Starptautiskās vides grupā” tika panākta vienošanās par kopīgu priekšlikumu iekļaut vielas Konvencijā. Lai gan joprojām bija jāpanāk vienošanās par to, vai šajās vielās tiktu iekļauti PFOS, iepriekšējos Padomes secinājumos tika dota priekšroka tām vielām, kuras jau ir iekļautas Protokolā.
53. Ne tikai Zviedrija jau bija ierosinājusi PFOS iekļaušanu Protokolā, bet arī Padomes “Starptautiskās vides grupa” bija vienojusies iesniegt šādu priekšlikumu atbilstoši Protokolam (kura dēļ vēlāk tika pieņemts Padomes lēmums). Tā kā PFOS iekļaušana Protokolā bija nenovēršama, Zviedrija nevarēja labā ticībā uzskatīt, ka būtu ticis pieņemts lēmums neierosināt PFOS iekļaušanu Konvencijā.
54. Nav nozīmes faktam, ka Padomes lēmumā, kurš tika pieņemts pēc Zviedrijas priekšlikuma, netika iekļauti PFOS. Zviedrijas priekšlikums Kopienas priekšlikumu padarīja par nevajadzīgu. Katrā ziņā Zviedrijai bija jāatturas no individuālas rīcības tieši līdz brīdim, kad šāda veida lēmums tika pieņemts, lai respektētu Kopienas lēmumu pieņemšanas procesa vienotību un neiejauktos tā iekšējā pilnvaru sadalījumā.
55. Zviedrija apstrīd, ka, ja tā nebūtu nekavējoties rīkojusies, nebūtu iespējams iesniegt priekšlikumu PFOS iekļaušanai Konvencijā nākamajā pušu konferencē, kas jautājumu atliktu vismaz par vienu gadu. Tomēr lojālas sadarbības pienākuma ievērošana var prasīt dalībvalstu interešu ziedošanu.
56. Kopienas lēmumu pieņemšanas process ir lēns un dalībvalstīm ir jāapzinās, ka rezultāti netiks pieņemti tik ātri, kā tas būtu, ja tās rīkotos individuāli. Tomēr, ja tām tiktu atļauts neņemt vērā šo procesu, kad tām tas būtu izdevīgi, Kopienas lēmumu pieņemšanai nebūtu jēgas. Turklāt es uzskatu, ka attiecībā uz dalībvalstīm, kuras savu ārējo kompetenci izmanto, lai iejauktos Kopienas lēmumu pieņemšanas procesa iekšējā pilnvaru sadalījumā, ir jāievēro noteikta piesardzība.
57. Es atbalstu argumentu, ka dalībvalstis nedrīkst iestrēgt nebeidzamā procesā, kurā Kopienas galīgā lēmuma pieņemšana tiek atlikta līdz brīdim, kad tā kļūst par bezdarbību. Ja tā tas ir attiecīgajā gadījumā, jāuzskata, ka lēmums ir pieņemts un dalībvalstis var rīkoties (21) . Tomēr šajā gadījumā tas tā nebija – pietiek norādīt, ka starp Zviedrijas paziņojumu, ka tā rīkosies individuāli, ja netiks panākta vienošanās, un tās priekšlikuma iesniegšanu pagāja nedaudz vairāk par nedēļu.
58. Zviedrija neļāva lēmumu pieņemšanas procesam ritēt ierasto gaitu un beigties ar Padomes lēmumu, vai nu atbalstot vai noraidot PFOS iekļaušanu Konvencijā. Zviedrijai bija jāiesaistās Kopienas lēmumu pieņemšanas procesā līdz brīdim, kad tika pieņemts šāds lēmums, pat ja politiski tā juta, ka tās pūles panākt kopīgu priekšlikumu par PFOS iekļaušanu Konvencijā ir tikpat nolemtas kā lemingi, kuri tuvojas klints malai.
III – Secinājumi
59. Ņemot vērā visu iepriekš minēto, es ierosinu Tiesai atzīt, ka, vienpusēji ierosinot perfluoroktāna sulfonātu iekļaušanu Stokholmas Konvencijas par noturīgajiem organiskajiem piesārņotājiem pielikumos, pirms par šo jautājumu tika pieņemts Kopienas lēmums, Zviedrija nav izpildījusi EKL 10. pantā noteiktos pienākumus.
(1) .
(2)  –	Stokholmas Konvencija par noturīgajiem organiskajiem piesārņotājiem tika pieņemta 2001. gada 22. maijā un stājās spēkā 2004. gada 17. maijā.
(3)  –	Konvencija par robežšķērsojošo gaisa piesārņošanu lielos attālumos tika noslēgta 1979. gadā, Protokols attiecas uz 1998. gadu.
(4)  –	Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 850/2004 par noturīgiem organiskajiem piesārņotājiem, ar ko groza Direktīvu 79/117/EEK (OV L 158, 7. lpp.).
(5)  –	Zviedrija 2005. gada 31. oktobra vēstulē paskaidroja, ka tehniskās pārbaudes, kura tika ierosināta ar šo priekšlikumu, mērķis patiešām bija iekļaut Protokolā PFOS. Bija vairākas šaubas par Zviedrijas nolūku attiecībā uz tās paziņojumu 2005. gada 24. janvāra Konvencijas par robežšķērsojošo gaisa piesārņošanu lielos attālumos izpildītāju 22. sesijas ziņojuma 30. punktā, kurā bija atsauce uz Lēmuma 2003/10 4. punkta d) apakšpunktu, kurā tika noteikts, ka saskaņā ar Protokolu izveidotā POS darba grupa “veiks tādus citus uzdevumus, [..] kādus tai noteiks izpildstruktūra” (tā vietā Zviedrija atsaucās uz šī lēmuma 4. punkta c) apakšpunktu, kurā runa ir par “tehniskajām pārbaudēm par [..] jaunu Pušu ierosinātu vielu iekļaušanu [Protokolā]” sagatavošanu).
(6)  –	2005. gada 22. jūlija dokuments Nr. 11386/05, rakstveida process Padomē par šo lēmumu tika noslēgts 2005. gada 8. septembrī (dokuments Nr. 13305/05).
(7)  –	Padomes 1976. gada 27. jūlija Direktīva 76/769/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu bīstamu vielu un preparātu tirgū laišanas un lietošanas ierobežojumiem (OV L 262, 201. lpp.); skat. iepriekš 11. zemsvītras piezīmi.
(8)  –	Padomes 2006. gada 24. aprīļa Lēmums 8541/06/EK; tā ceturtajā apsvērumā ir minēts: “Saskaņā ar Konvencijas 8. pantu katra Puse var iesniegt Sekretariātā priekšlikumu iekļaut konkrētu ķīmisko vielu Konvencijas pielikumos. [..] Pamatojoties uz ciešas sadarbības prasību Kopienas starptautiskajā pārstāvniecībā, priekšlikumi ir jāiesniedz Kopienai un dalībvalstīm kopā.” Komisija šim lēmumam pievienoja deklarāciju, kurā tā apstiprināja savu viedokli, ka lēmums “pilnībā atbalsta to, ka dalībvalstis nevar veikt vienpusējus priekšlikumus, kurus nav apstiprinājusi Padome”.
(9)  –	Skat. POS regulas 1. panta 1. punktu.
(10)  –	Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīva 2006/122/EK, ar ko trīsdesmito reizi groza Padomes Direktīvu 76/769/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu bīstamu vielu un preparātu tirgū laišanas un lietošanas ierobežojumiem (perfluoroktānsulfonāti) (OV L 372, 32. lpp.); direktīvu Komisija ierosināja 2005. gada 5. decembrī.
(11)  –	2006. gada 30. maija spriedums lietā C‑459/03 Komisija/Īrija (Krājums, I‑4635. lpp., 92. punkts).
(12)  –	Kopiena var iegūt ekskluzīvu kompetenci ar iekšēja tiesiskā regulējuma palīdzību saskaņā ar labi zināmo ERTA
principu; skat. 1971. gada 31. marta spriedumu lietā 22/70 ERTA
( Recueil, 263. lpp.) un 1994. gada 15. novembra atzinumu 1/94 ( Recueil, I‑5267. lpp., 77. punkts).
(13)  –	Komisija turklāt norāda uz EKL 300. panta 1. punkta pārkāpumu, tomēr, kā to pamatoti norāda Apvienotā Karaliste, šī tiesību norma attiecas uz “nolīgumu slēgšanu”, savukārt EKL 300. panta 2. punkts attiecas uz “nostāju pieņemšanu, kas Kopienas vārdā jāapstiprina kādā ar nolīgumu izveidotā struktūrā, ja šāda struktūra ir uzaicināta pieņemt lēmumus ar juridiskām sekām”. Tādējādi, pretēji Komisijas apgalvotajam, Zviedrijas priekšlikums un tā sekas uz Kopienas pilnvarām ierosināt vielu iekļaušanu Konvencijā neattiecas uz EKL 300. panta 1. punkta pārkāpumu.
(14)  –	Skat. iepriekš minēto atzinumu 1/94, 108. punkts.
(15)  –	Skat. Hillion, C., “Mixity and coherence in EU external relations: the significance of the “duty of cooperation””, CLEER Working Papers, Nr. 2009/2, 6. lpp.
(16)  –	Skat. manus secinājumus lietā C‑205/06 Komisija/Austrija (2009. gada 3. marta spriedums, Krājums, I‑1301. lpp.) un lietā Komisija/Zviedrija C‑249/06 (2009. gada 3. marta spriedums, Krājums, I‑1335. lpp., 36.–42. punkts).
(17)  –	Konvencija liedz dubultu tiesību izmantošanu valstīm un starptautiskajām organizācijām, kuras ir Konvencijas puses, kā arī pieprasa paziņojumu par pilnvarām attiecībā uz šo tiesību īstenošanu. Tomēr starp šīs lietas dalībniekiem nav strīda par to, ka tas neattiecas uz tiesībām atteikties no Konvencijas grozījumu saistošā spēka. Šāda vienota interpretācija ir jāpieņem, jo prasības, kura ir iesniegta saskaņā ar EKL 226. pantu, rezultāts nedrīkst būt atkarīgs no starptautiska līguma strīdīgas interpretācijas (skat. manus secinājumus iepriekš minētajās lietās Komisija/Austrija un Komisija/Zviedrija, 62. punkts, kā arī ģenerāladvokātes Šarpstones [ Sharpston ] secinājumus lietā C‑118/07 Komisija/Somija, Krājums, I‑0000. lpp., 34. un 35. punkts).
(18)  –	Skat. 2009. gada 12. februāra spriedumu lietā C‑45/07 Komisija/Grieķija (Krājums, I‑701. lpp., 25. punkts); jāteic, ka šajā lietā runa ir par ekskluzīvu Kopienas kompetenci.
(19)  –	2006. gada 30. maija spriedums lietā C‑459/03 Komisija/Īrija (Krājums, I‑4635. lpp., 179. punkts).
(20)  –	Tiesa ir nospriedusi, ka gadījumā, ja lēmumu pieņemšanas process ir noslēdzies ar Padomes lēmumu, ar kuru Komisija tiek pilnvarota uzsākt sarunas par daudzpusēju nolīgumu, “ar to valstīm tiek uzlikts ja ne atturēšanās, tad vismaz ciešas sadarbības ar Kopienas iestādēm pienākums, lai atvieglotu Kopienas uzdevumu izpildi un nodrošinātu tās starptautisko darbību un pārstāvības vienotību un saskaņotību” (skat. 2005. gada 2. jūnija spriedumu lietā C‑266/03 Komisija/Luksemburga, Krājums, I‑4805. lpp., 60. punkts, un 2005. gada 14. jūlija spriedumu lietā C‑433/03 Komisija/Vācija, Krājums, I‑6985. lpp., 66. punkts). Tā kā šajos gadījumos lēmumu pieņemšanas process jau bija noslēdzies, Tiesa koncentrējās uz dalībvalstu neierobežoto pienākumu saskaņot savu rīcību ar panākto Padomes lēmumu – pienākums atturēties no nodarbības tika apstiprināts vienīgi principa pēc, jo saskaņā ar manām iepriekšējām piezīmēm šāds pienākums attiektos vienīgi uz tādu dalībvalsts rīcību, kas varētu nopietni apdraudēt Padomes lēmuma mērķus (skat. iepriekš 18. zemsvītras piezīmi).
(21)  –	Tāpat Tiesa nosprieda, ka Padome var neievērot Eiropas Parlamenta atzinumu, ja tas ir pieņemts, pārkāpjot lojālas sadarbības pienākumu (skat. 1995. gada 30. marta spriedumu lietā C‑65/93 Parlaments/Padome, Recueil, I‑643. lpp., 26.–28. punkts).