62023TJ0126_RES
Lieta T‑126/23
VC
pret
Eiropas Darba drošības un veselības aizsardzības aģentūru
Vispārējās tiesas (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2024. gada 2. oktobra spriedums
Publiski līgumi – Finanšu regula – Izslēgšana uz diviem gadiem no publiskā iepirkuma procedūrām un no Savienības vispārējā budžeta un EAF finansēto dotāciju piešķiršanas procedūrām – Informācijas par izslēgšanu publicēšana – Reģistrēšana agrīnās atklāšanas un izslēgšanas sistēmas datubāzē – Ar profesionālo darbību saistīts smags pārkāpums – Valsts konkurences iestādes lēmums – Valsts tiesas noteikta apturēšana – Pienākums norādīt pamatojumu – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Korektīvi pasākumi – Neierobežota kompetence – Acīmredzama kļūda vērtējumā – Kļūda vērtējumā – Samērīgums
Publiski Eiropas Savienības līgumi – Iepirkuma procedūra – Lēmums par uzņēmēja izslēgšanu no iepirkuma procedūrām un no subsīdiju piešķiršanas procedūrām “ar profesionālo darbību saistīta smaga pārkāpuma” dēļ – Galīga sprieduma vai galīga administratīva lēmuma neesamība – Izslēgšana, pamatojoties uz pretendenta rīcības provizorisko juridisko kvalifikāciju – Provizoriskā kvalifikācija, pamatojoties uz administratīvu lēmumu – Šī lēmuma apturēšana, ko veic valsts tiesa – Apturēšanas lēmuma ietekme uz kompetento Savienības iestādi – Neesamība – Tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā ievērošana
(LES 4. panta 3. punkts un 19. panta 1. punkta otrā daļa; LESD 325. pants; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 966/2012, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu 2015/1929, 106. panta 1., 2. un 7. punkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2018/1046 136. panta 1., 2. un 6. punkts)
(skat. 24.–28., 37., 38. un 42.–44. punktu)
Publiski Eiropas Savienības līgumi – Iepirkuma procedūra – Lēmums par uzņēmēja izslēgšanu no iepirkuma procedūrām un no subsīdiju piešķiršanas procedūrām “ar profesionālo darbību saistīta smaga pārkāpuma” dēļ – Pārbaude tiesā – Neierobežota kompetence – Apjoms – Stingrs ierobežojums sankcijas noteikšanai – Korektīvi pasākumi, ko noteicis uzņēmējs – Izslēgšana
(LESD 261. un 263. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 966/2012, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu 2015/1929, 106. panta 7. punkta c) apakšpunkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2018/1046 136. panta 6. punkta a) apakšpunkts un 143. panta 9. punkts)
(skat. 54.–56. punktu)
Atcelšanas prasība – Tiesiskuma pārbaude – Kritēriji – Lēmums par uzņēmēja izslēgšanu no iepirkuma procedūrām un no subsīdiju piešķiršanas procedūrām “ar profesionālo darbību saistīta smaga pārkāpuma” dēļ – Vērā ņemami faktori – Faktori, kas attiecas uz laiku pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas – Pierādījumi, kas nav iesniegti administratīvajā procesā Savienības iestādēm – Izslēgšana
(LESD 261. un 263. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 966/2012, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu 2015/1929, 106. panta 7. punkta c) apakšpunkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2018/1046 136. panta 6. punkta a) apakšpunkts un 143. panta 9. punkts)
(skat. 58.–60., 62., 64. un 65. punktu)
Eiropas Savienības budžets – Finanšu regula – Administratīvi sodi, ko var uzlikt Komisija – Lēmums par uzņēmēja izslēgšanu no iepirkuma procedūrām un no subsīdiju piešķiršanas procedūrām “ar profesionālo darbību saistīta smaga pārkāpuma” dēļ – Pārbaude tiesā – Neierobežota kompetence – Samērīguma principa ievērošana, nosakot uzņēmumam piemērojamo sodu
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 966/2012, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu 2015/1929, 106. panta 3. punkts un 108. panta 11. punkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2018/1046 143. panta 9. punkts)
(skat. 122., 125.–128., 149., 150. un 160. punktu)
Rezumējums
Lemjot paplašinātā sastāvā, Vispārējā tiesa noraida prasītājas VC celto prasību atcelt lēmumu, ar kuru tā uz diviem gadiem ir izslēgta no dalības Eiropas Savienības publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrās ar profesionālo darbību saistīta smaga pārkāpuma dēļ (
1
). Spriedumā Vispārējā tiesa, pirmkārt, pirmo reizi lemj par sekām, kādas ir valsts tiesas nolēmumam, ar kuru tiek apturēts administratīvais lēmums, kas ir bijis izslēgšanas pamatā. Otrkārt, tā līdz šim nebijušā veidā precizē savas neierobežotās kompetences aprises, lai novērtētu pretendenta veikto korektīvo pasākumu pietiekamību, kā arī nepieciešamību aizstāt izslēgšanas sankciju ar finansiālu sankciju.
Prasītāja bija iesniegusi piedāvājumu attiecībā uz Eiropas Darba drošības un veselības aizsardzības aģentūras (EU‑OSHA) publicētā uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu daļu par informācijas un komunikācijas tehnoloģiju pakalpojumu sniegšanu. Pēc iepazīšanās ar Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia (Valsts tirgus un konkurences komisija, Spānija; turpmāk tekstā – “CNMC”) lēmumu, ar kuru konstatēta prasītājas dalība konkurences tiesību pārkāpumā (turpmāk tekstā – “CNMC lēmums”), EU‑OSHA lūdza paneļkomiteju, kas sasaukta saskaņā ar Finanšu regulu (
2
), sagatavot ieteikumu par prasītājas izslēgšanu vai finansiāla soda uzlikšanu tai.
Vēlāk Audiencia Nacional (Valsts mēroga lietu tiesa, Spānija) izdeva rīkojumu apturēt CNMC lēmuma izpildi (turpmāk tekstā – “valsts lēmums par apturēšanu”). Tomēr pēc tam, kad iepriekš minētā paneļkomiteja bija veikusi prasītājas rīcības provizorisku juridisko kvalifikāciju (
3
), tā ieteica EU‑OSHA prasītāju izslēgt, uzskatīdama, ka tās rīcība ir “ar profesionālo darbību saistīts smags pārkāpums”. EU‑OSHA ievēroja šo ieteikumu un pieņēma apstrīdēto lēmumu.
Vispārējās tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, Vispārējā tiesa izskaidro valsts lēmuma par izpildes apturēšanu iedarbības tvērumu.
Pirmkārt, Vispārējā tiesa atgādina: no Finanšu regulas (
4
) izriet, ka tad, ja nav galīga sprieduma vai galīga administratīvā lēmuma, subjektu var izslēgt no dalības līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrās, pamatojoties uz tā rīcības provizorisko juridisko kvalifikāciju, ko veikusi kompetentā Savienības iestāde, ņemot vērā tostarp valsts konkurences iestādes lēmumos konstatētos faktus vai konstatējumus. No tā izriet, ka galīga sprieduma vai lēmuma, kurā konstatēta attiecīgā nepareizā rīcība, neesamība neliedz kompetentajai Savienības iestādei noteikt izslēgšanas pasākumu.
Vispārējā tiesa no tā secina Savienības likumdevēja gribu ļaut Savienības kompetentajai iestādei veikt pašai savu vērtējumu par attiecīgā uzņēmēja rīcību, negaidot, kad tiesa pasludinās spriedumu.
Tādējādi šajā gadījumā, tā kā nav galīga lēmuma, EU‑OSHA bija jāveic savs vērtējums par prasītājas rīcību, pamatojoties uz CNMC lēmumu, kā arī uz citiem atbilstošajiem konteksta elementiem, it īpaši šī lēmuma apturēšanu.
Šajā lietā Vispārējā tiesa konstatē, ka EU‑OSHA patiešām ir ņēmusi vērā CNMC lēmuma izpildes apturēšanu un pamatoti uzskatījusi, ka CNMC lēmuma izpildes apturēšana nav šķērslis tam, lai šī lēmuma konstatējumi tiktu ņemti vērā, lai pierādītu, ka prasītāja ir izdarījusi smagu pārkāpumu saistībā ar profesionālo darbību, un lai noteiktu izslēgšanas pasākumu.
Proti, prasītājai pārmestie nodarījumi nav balstīti tikai uz pieņēmumiem, bet ir konstatēti, pamatojoties uz pierādījumiem, kas izriet no CNMC veiktās izmeklēšanas.
Turklāt no valsts lēmuma par izpildes apturēšanu neizriet nekāda nostāja par CNMC lēmuma pamatotību. Vispārējā tiesa precizē, ka valsts tiesa nekādā veidā neapstrīd un pat neapšauba CNMC lēmumā ietvertos konstatējumus un apsvērumus, kas attiecas uz to, ka prasītāja nav ievērojusi konkurences tiesības, bet savu lēmumu par apturēšanu tā pamato ar apsvērumiem, kas attiecas vienīgi uz uzliktā naudas soda un aizlieguma slēgt līgumus ietekmi uz prasītājas darbības turpināšanu. Katrā ziņā ar to, kā to apgalvo prasītāja, ka, nosakot pagaidu pasākumu, valsts tiesa netieši, bet noteikti esot atzinusi tās apgalvojumu ticamību, nav pietiekami, lai apstrīdētu CNMC lēmumā ietvertos tiešos konstatējumus un apsvērumus.
Visbeidzot nav nozīmes tam, ka ar valsts lēmumu par apturēšanu tiek apturēta ne tikai ar CNMC lēmumu uzliktā naudas soda samaksa, bet arī ar šo lēmumu prasītājai noteiktais aizliegums slēgt līgumus Spānijā. Proti, CNMC lēmuma apturēšanas iemesli neliek apšaubīt to faktu patiesumu, uz kuriem apstrīdētais lēmums ir balstīts, lai pieņemtu lēmumu par prasītājas izslēgšanu. Turklāt no valsts lēmuma par apturēšanu neizriet nekāda informācija par to, ka prasītāja būtu noteikusi korektīvus pasākumus, un par to, ka apturēšana ir pamatota ar šādu pasākumu noteikšanu.
Otrkārt, attiecībā uz to, ka, pieņemot lēmumu par izslēgšanu, esot pārkāpts efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips, Vispārējā tiesa atgādina savu judikatūru, saskaņā ar kuru ar tiesisko regulējumu, kurā pilnībā netiek ņemta vērā administratīvā vai tiesas procesa uzsākšanas ietekme uz iespēju piedalīties publiskā iepirkuma procedūrā, varētu tikt pārkāptas attiecīgo personu pamattiesības. Tomēr, kā izklāstīts iepriekš, šajā lietā nevar uzskatīt, ka valsts lēmums par apturēšanu būtu ticis ignorēts un ka būtu apdraudēta prasītājas tiesību aizsardzība tiesā.
Turklāt, izmantojot iespēju no Savienības publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrām izslēgt personu vai subjektu, šajā gadījumā prasītāju, pamatojoties uz tās rīcības provizorisku juridisko kvalifikāciju, nav pārkāpts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants. Proti, tas, ka pastāv tiesību aizsardzības līdzeklis, lai apstrīdētu apstrīdēto lēmumu Savienības tiesā, tieši ļauj nodrošināt prasītājas tiesību aizsardzību tiesā.
Vispārējā tiesa uzskata, ka tādējādi valsts lēmumam par apturēšanu nav jāatzīst tādas pašas sekas, kādas ir galīgajiem lēmumiem vai spriedumiem. Ja Savienības iestāžu izslēgšanas pilnvaras varētu tikt paralizētas tikai tādēļ, ka ir celta prasība ar apturošu iedarbību par valsts lēmumu, kas var būt pamats šī lēmuma izslēgšanai vai apturēšanai, šīm pilnvarām tiktu atņemta lietderīgā iedarbība.
Visbeidzot, Vispārējā tiesa piebilst, ka gadījumā, ja pēc valsts lēmuma par apturēšanu tiek pieņemts galīgs spriedums, ar kuru tiek atcelts CNMC lēmums, Finanšu regula (
5
) paredz, ka kredītrīkotājs nekavējoties izbeidz izslēgšanu, tādējādi sniedzot valsts tiesas nolēmumam pilnīgu iedarbību un vienlaikus nodrošinot prasītājai tiesību aizsardzību tiesā, kas šajā lietā saistīta ar valsts tiesas lēmumu, kurš šādā gadījumā ir saistošs Savienības iestādei.
Otrām kārtām, Vispārējā tiesa precizē savas kompetences raksturu un savas pārbaudes par prasītājas veiktajiem korektīvajiem pasākumiem intensitāti.
Vispirms, atgādinājusi, ka tai ir neierobežota kompetence pārskatīt lēmumu par izslēgšanu (
6
), Vispārējā tiesa uzskata, ka šīs kompetences apjoms ir stingri ierobežots ar soda noteikšanu, izslēdzot jebkādas izmaiņas rīcību, kas pamato šo sankciju, veidojošajos elementos.
Šajā lietā Vispārējā tiesa uzskata, ka korektīvo pasākumu pārbaude ietilpst rīcības vērtējumā, kas pamato sankciju. Proti, vērtējums, kas jāveic par korektīvajiem pasākumiem, ir līdzvērtīgs tam, lai pārbaudītu, vai turpina pastāvēt smags pārkāpums saistībā ar profesionālo darbību, kas šajā gadījumā ir secināts no valsts iestādes konstatētā pārkāpuma, un vai tas var atkārtoties. Šajā ziņā nav nozīmes tam, ka korektīvie pasākumi parasti tiek veikti pēc valsts iestādes konstatētā pārkāpuma izdarīšanas. Vispārējā tiesa no tā secina, ka tā nevar īstenot neierobežoto kompetenci, lai izvērtētu pamatu par prasītājas noteiktajiem korektīvajiem pasākumiem. Tā nevar EU‑OSHA vērtējumu par attiecīgajiem korektīvajiem pasākumiem aizstāt ar savu vērtējumu, bet tai vienīgi jāpārbauda minētā vērtējuma tiesiskums.
Otrām kārtām, attiecībā uz Savienības tiesas pārbaudi par to, vai ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, pirmkārt, Vispārējā tiesa precizē: lai konstatētu, ka šī iestāde ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, novērtējot sarežģītus faktus, pierādījumiem, ko iesniegusi prasītāja, ir jābūt pietiekamiem, lai šajā aktā konstatēto faktu vērtējumam atņemtu ticamību. Neskarot ticamības pārbaudi, Vispārējai tiesai nav pienākuma aizstāt šī lēmuma autora veikto sarežģīto faktu vērtējumu ar savu vērtējumu. Tā kā iestādēm ir liela rīcības brīvība, lai izvērtētu, vai rīcību var kvalificēt par smagu pārkāpumu saistībā ar profesionālo darbību, un tā kā korektīvo pasākumu novērtējums ir neatņemama šādas rīcības novērtējuma sastāvdaļa, tām arī ir jāatzīst rīcības brīvība korektīvo pasākumu izvērtēšanā.
Otrkārt, Vispārējā tiesa precizē faktorus, kurus var ņemt vērā, lai veiktu EU‑OSHA vērtējuma par prasītājas noteiktajiem korektīvajiem pasākumiem tiesiskuma pārbaudi. Paredzot, ka persona vai subjekts nav izslēgts, ja tas ir veicis pietiekamus korektīvus pasākumus, lai pierādītu savu uzticamību (
7
), Finanšu regulā attiecīgajai personai vai subjektam ir noteikts pienākums pierādīt, ka noteiktie korektīvie pasākumi ir tādi, kas liedz to izslēgt. Vispārējā tiesa no tā secina, ka nevar, neatņemot šajās tiesību normās noteiktajam pierādīšanas pienākumam iedarbību, tikt pieļauts, ka attiecīgais uzņēmējs Vispārējā tiesā iesniedz pierādījumus, kas netika iesniegti izslēgšanas procedūras laikā. A fortiori Vispārējā tiesa šajā tiesvedībā nevar lemt par korektīvajiem pasākumiem, par kuriem EU‑OSHA netika informēta.
Turklāt tas, ka Vispārējā tiesa lemtu par jauniem korektīviem pasākumiem vai jauniem pierādījumiem, kas attiecīgā gadījumā vienlaikus iesniegti kredītrīkotājam un kas tam varētu likt pārskatīt apstrīdēto lēmumu tiesvedības laikā, kaitētu labai tieslietu pārvaldībai un institucionālajam līdzsvaram. Tādējādi Vispārējā tiesa nospriež, ka var ņemt vērā tikai pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas EU‑OSHA iesniegtos pierādījumus.
Trešām kārtām, Vispārējā tiesa, izvērtējot izslēgšanas soda samērīgumu, norāda, ka EU‑OSHA ir ņēmusi vērā prasītājas noteiktos korektīvos pasākumus kā atbildību mīkstinošus apstākļus, lai ierobežotu izslēgšanas ilgumu. Tādējādi šajā lietā jāanalizē prasītājas noteiktie korektīvie pasākumi, ciktāl tie veicina nevis pārkāpjošās rīcības noteikšanu, bet gan sankcijas noteikšanu, kas tātad pamato to, ka Vispārējā tiesa īsteno savu neierobežoto kompetenci.
Lai īstenotu šo kompetenci, Vispārējā tiesa tātad ir tiesīga ņemt vērā pierādījumus, kas pirmo reizi iesniegti šajā tiesvedībā, bet iepriekš netika paziņoti EU‑OSHA, tomēr ievērojot Vispārējās tiesas Reglamentā paredzētos pieņemamības noteikumus.
Visbeidzot, Vispārējā tiesa lemj par to, ka neesot izvērtēta finansiālas sankcijas piemērošana kā alternatīva izslēgšanai.
Pirmkārt, Vispārējā tiesa no Finanšu regulas tiesību normām (
8
) secina, ka EU‑OSHA šajā gadījumā nebija pienākuma pārbaudīt iespēju izslēgšanas sankciju aizstāt ar finansiālu sankciju.
Otrkārt, attiecībā uz Vispārējai tiesai adresēto lūgumu pašai veikt šo aizstāšanu, īstenojot neierobežoto kompetenci, Vispārējā tiesa šo lūgumu noraida kā nepamatotu. Proti, prasītāja neprecizē iemeslus, kuru dēļ šajā lietā izslēgšanas sankcija būtu jāaizstāj ar finansiālu sankciju. Turklāt un katrā ziņā tā uzskata, ka no prasītājas argumentu vērtējuma izriet, ka šajā lietā piemērotā izslēgšanas sankcija ir atbilstoša un tādēļ nav jāaizstāj ar finansiālu sankciju.
(
1
)	Eiropas Darba drošības un veselības aizsardzības aģentūras 2023. gada 13. janvāra lēmums (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV 2018, L 193, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Finanšu regula”), 143. pants.
(
3
)	Skat. Finanšu regulas 136. panta 2. punktu.
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (2012. gada 25. oktobris) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (OV 2012, L 298, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2015. gada 28. oktobra Regulu (ES, Euratom) 2015/1929 (OV 2015, L 286, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “iepriekšējā Finanšu regula”), 106. pants un Finanšu regulas 136. pants.
(
5
)	Finanšu regulas 136. panta 2. punkta trešā daļa.
(
6
)	Finanšu regulas 143. panta 9. punkts.
(
7
)	Iepriekšējās Finanšu regulas 106. panta 7. punkta c) apakšpunkts un Finanšu regulas 136. panta 6. punkta a) apakšpunkts.
(
8
)	Iepriekšējās Finanšu regulas 106. panta 13. punkta a) apakšpunkts.