62021CJ0402_RES
Lieta C‑402/21
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid u.c.
pret
S
un
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
(Raad van State lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (otrā palāta) 2023. gada 9. februāra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – EEK un Turcijas asociācijas līgums – Lēmums Nr. 1/80 – 6. un 7. pants – Turcijas pilsoņi, kas jau ir integrēti uzņēmējas dalībvalsts darba tirgū un kam ir atbilstošas uzturēšanās tiesības – Valsts iestāžu lēmumi, ar kuriem tiek atņemtas Turcijas pilsoņu, kas likumīgi uzturas attiecīgajā dalībvalstī vairāk nekā 20 gadus, uzturēšanās tiesības, pamatojoties uz to, ka viņi rada pastāvošu, faktisku un pietiekami nopietnu apdraudējumu sabiedrības pamatinteresēm – 13. pants – “Atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula – 14. pants – Pamatojums – Sabiedriskās kārtības apsvērumi
Starptautiskie nolīgumi – EEK un Turcijas asociācijas līgums – Personu brīva pārvietošanās – Darba ņēmēji – Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 13. panta “atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula – Piemērošanas joma – Turcijas pilsoņi, kuriem ir šī lēmuma 6. vai 7. pantā paredzētās tiesības – Iekļaušana
(EKK un Turcijas Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 6., 7. un 13. pants)
(skat. 53.–56., 58.–60. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Starptautiskie nolīgumi – EEK un Turcijas asociācijas līgums – Personu brīva pārvietošanās – Darba ņēmēji – Ierobežojumi, pamatojoties uz sabiedriskās kārtības, valsts drošības vai veselības aizsardzības apsvērumiem – Apjoms – Valsts regulējums, kas ļauj atņemt Turcijas pilsoņu, kuri rada faktisku, pastāvošu un pietiekami nopietnu apdraudējumu sabiedrības interesēm, uzturēšanās tiesības – Pamatojums – Nosacījumi – Samērīgums – Šo pilsoņu pašreizējas situācijas iepriekšējs un individuāls vērtējums
(EKK un Turcijas Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 6., 7., 13. pants un 14. panta 1. punkts; Padomes Direktīvas 2003/109 12. pants)
(skat. 66., 68.–73., 75., 77. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Rezumējums
Nīderlandē ārvalsts pilsoņa pastāvīgās uzturēšanās atļauja var tikt atsaukta tostarp tad, ja tas ticis notiesāts par noziedzīgiem nodarījumiem, kas sodāmi ar brīvības atņemšanu uz trim gadiem vai vairāk, un ja kopējais piespriesto sodu ilgums sasniedz noteiktu slieksni. Tomēr līdz 2012. gadam šāda atsaukšana bija aizliegta, ja pilsonis šajā valstī bija likumīgi uzturējies vismaz 20 gadus. Pēc grozījumiem tiesību aktos, kuri izdarīti 2012. gada jūlijā un kuru pamatā bija sabiedriskās kārtības aizsardzības uztveres attīstība Nīderlandes sabiedrībā, šis aizliegums tika atcelts (
1
).
Piemērojot šos jaunos tiesību aktus, S, E un C – trim Turcijas pilsoņiem, kuri likumīgi uzturas Nīderlandē ilgāk nekā 20 gadus, – ar Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (tieslietu un drošības valsts sekretārs, Nīderlande) lēmumiem tika atsauktas pastāvīgās uzturēšanās atļaujas. Atsaukšana tika pamatota ar to, ka uzturēšanās laikā viņi vairākkārt tikuši notiesāti par noziedzīgiem nodarījumiem un nodarījumu smagums un galīgi piespriesto brīvības atņemšanas sodu kopējais ilgums bija sasniedzis prasīto slieksni, un ka šī uzvedība radīja faktisku, pastāvošu un pietiekami nopietnu apdraudējumu sabiedrības pamatinteresēm.
Attiecīgi S, E un C celtās prasības par šiem lēmumiem Rechtbank Den Haag (Hāgas tiesa, Nīderlande) izraisīja atšķirīgus rezultātus attiecībā uz Asociācijas padomes Lēmuma Nr. 1/80 (
2
) 13. panta, kas piemērojams kopš 1980. gada 1. decembra, piemērojamību šajā lietā. Šajā tiesību normā ir ietverta “atturēšanās no jebkādas darbības” klauzula, ar ko dalībvalstīm ir aizliegts ieviest jaunus ierobežojumus attiecībā uz darba ņēmēju – Turcijas pilsoņu – un viņu ģimenes locekļu, kuri to teritorijā likumīgi uzturas un strādā, piekļuves darbam nosacījumiem. Tomēr saskaņā ar Lēmuma Nr. 1/80 14. pantu tā noteikumu par darba ņēmēju nodarbinātību un brīvu pārvietošanos piemērošana var tikt ierobežota, pamatojoties it īpaši uz sabiedriskās kārtības apsvērumiem.
Izskatot apelācijas sūdzību par šīm prasībām, Raad van State (Valsts padome, Nīderlande) nolēma uzdot Tiesai jautājumus par Lēmuma Nr. 1/80 13. un 14. panta piemērojamību un mijiedarbību.
Savā spriedumā Tiesa apstiprina, ka Lēmuma Nr. 1/80 13. pants ir piemērojams Turcijas pilsoņiem, kuriem jau ir tiesības nodarbinātības un brīvas pārvietošanās jomā saskaņā ar šo lēmumu. Turklāt tā precizē, kādos apstākļos jaunu šo tiesību ierobežojumu, attiecībā pret kuru Turcijas pilsoņi var atsaukties uz minēto 13. pantu, var pamatot ar sabiedriskās kārtības prasībām Lēmuma Nr. 1/80 14. panta izpratnē.
Tiesas vērtējums
Pirmkārt, Tiesa izvērtē Lēmuma Nr. 1/80 13. pantā minētās “atturēšanās no jebkādas darbības” klauzulas piemērojamību. Tā atgādina savu judikatūru, saskaņā ar kuru šai klauzulai ir tieša iedarbība un tā, ņemot vērā Lēmuma Nr. 1/80 mērķi – ieviest darba ņēmēju brīvu pārvietošanos –, ir jāinterpretē plaši. Proti, gan jauns ierobežojums, kas pastiprina darba ņēmēja – Turcijas pilsoņa vai viņa ģimenes locekļu – piekļuves pirmajai profesionālajai darbībai nosacījumus, gan arī ierobežojums, kas, tiklīdz šis darba ņēmējs vai viņa ģimenes loceklis iegūst tiesības darba jomā saskaņā ar šī lēmuma 6. vai 7. pantu (
3
), ierobežo viņa piekļuvi algotam darbam, ko garantē šīs tiesības, ir pretrunā minētā lēmuma mērķim.
Turklāt no judikatūras izriet, ka dalībvalsts pasākumi, kuru mērķis ir definēt Turcijas pilsoņu stāvokļa likumības kritērijus, pieņemot vai grozot tostarp šo pilsoņu uzturēšanās nosacījumus tās teritorijā, var tikt uzskatīti par jauniem ierobežojumiem Lēmuma Nr. 1/80 13. panta izpratnē.
Tātad valsts tiesiskais regulējums, kas ļauj atsaukt ieinteresēto personu uzturēšanās tiesības, kuras tām ir saskaņā ar Lēmuma Nr. 1/80 6. un 7. pantu, ierobežo viņu tiesības uz brīvu pārvietošanos salīdzinājumā ar tām tiesībām uz brīvu pārvietošanos, kas viņām bija šī lēmuma spēkā stāšanās brīdī, un tādējādi ir jauns ierobežojums minētā lēmuma 13. panta izpratnē. Tātad attiecīgie Turcijas pilsoņi var atsaukties uz šo tiesību normu.
Otrkārt, Tiesa vēlas noskaidrot mijiedarbību starp Lēmuma Nr. 1/80 13. pantu un 14. pantu. Tā uzsver, ka 14. pantā paredzētais izņēmums no aizlieguma noteikt “jaunus ierobežojumus” sabiedriskās kārtības prasību dēļ ir atkāpe no darba ņēmēju brīvas pārvietošanās un tādējādi ir jāsaprot šauri. Turklāt dalībvalstu veiktajiem pasākumiem, kuri ir uzskatāmi par šīm prasībām, ir jābūt piemērotiem, lai nodrošinātu izvirzītā sabiedriskās kārtības aizsardzības mērķa sasniegšanu, un tie nedrīkst pārsniegt to, kas nepieciešams tā sasniegšanai.
Turklāt attiecībā uz Turcijas pilsoņiem, kas – tāpat kā S, E un C – vairāk nekā 10 gadus dzīvo uzņēmējā dalībvalstī, Tiesa minētā 14. panta piemērošanas nolūkā atsaucas uz Direktīvas 2003/109 (
4
) 12. pantu attiecībā uz pastāvīgo iedzīvotāju aizsardzību. Proti, ar sabiedriskās kārtības vai valsts drošības apsvērumiem pamatotu pasākumu attiecībā uz šādiem rezidentiem noteikšanas priekšnoteikums ir tāds, ka valsts iestādēm katrā atsevišķā gadījumā, ievērojot samērīguma principu un ieinteresētās personas pamattiesības, ir jāizvērtē, vai šīs personas individuālā uzvedība rada pastāvošu, faktisku un pietiekami nopietnu apdraudējumu sabiedrības pamatinteresēm.
Ņemot vērā šos apstākļus, Tiesa uzskata, ka attiecīgais leģislatīvais pasākums ietilpst Lēmuma Nr. 1/80 14. pantā paredzētajā Nīderlandes iestāžu rīcības brīvībā. Tomēr vienīgi atsauce uz izmaiņām sabiedrības uzskatos un uz sabiedrisko kārtību balstītais pamatojums nav pietiekams, lai attaisnotu šo pasākumu. Iesniedzējtiesai, ņemot vērā ar Lēmumu Nr. 1/80 piešķirtās tiesības, ir jāizvērtē, vai valsts pasākums ir piemērots, lai nodrošinātu izvirzītā mērķa sasniegšanu, vai tas nepārsniedz to, kas nepieciešams tā sasniegšanai, un vai tajā ir paredzēts iepriekšējs un individuāls attiecīgā darba ņēmēja – Turcijas pilsoņa – situācijas novērtējums.
(
1
)	2012. gada 26. martaBesluit houdende wijziging van het Vreemdelingenbesluit 2000 in verband met aanscherping van de glijdende schaal (Lēmums, ar ko groza Nolikumu par ārvalstniekiem saistībā ar progresīvās skalas pastiprināšanu; Stb. 2012, Nr. 158).
(
2
)	Asociācijas padomes 1980. gada 19. septembra Lēmums Nr. 1/80 par asociācijas starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Turciju attīstību.
(
3
)	Lēmuma Nr. 1/80 6. un 7. pantā ir paredzētas darba ņēmēju, kas ir Turcijas pilsoņi, un attiecīgi to ģimenes locekļu, kuriem ticis atļauts pievienoties šiem darba ņēmējiem, tiesības darba jomā.
(
4
)	Padomes Direktīva 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (OV 2004, L 16, 44. lpp.).