62018TJ0292_RES
Дело Т‑292/18
Португалска република
срещу
Европейска комисия
Решение на Общия съд (пети състав) от 30 януари 2020 година
„ЕФГЗ и ЕЗФРСР — Разходи, изключени от финансиране — Разходи, направени от Португалия — Членове 32 и 33 от Регламент (EО) № 1290/2005 — Член 54 от Регламент (EС) № 1306/2013 — Понятие за национален съд“
Селско стопанство — Обща селскостопанска политика — Финансиране от ЕФГЗ и ЕЗФРСР — Приключване на сметки — Суми, подлежащи на събиране от държавата членка — Несъбиране от държавата членка в предвидения срок на сумите, дължими вследствие на нередности или небрежност — Различен срок в зависимост от това дали са предприети действия за връщане на сумата чрез националните съдилища — Понятие за национален съд — Събиране от административна служба в производство за изпълнение на данъчни задължения — Служба, която изпълнява само функции с административен характер и не отговаря на изискването за независимост — Изключване
(член 267 ДФЕС; член 54, параграф 2 от Регламент № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета; член 32, параграф 5 и член 33, параграф 8 от Регламент № 1290/2005 на Съвета
(вж. т. 33—37, 47—49, 55 и 56)
Селско стопанство — Обща селскостопанска политика — Финансиране от ЕФГЗ и ЕЗФРСР — Приключване на сметки — Принципи — Задължение на държавите членки за полагане на дължима грижа
(член 4, параграф 3 ДЕС; член 58, параграф 1 от Регламент № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета; член 9, параграф 1, буква а) от Регламент № 1290/2005 на Съвета)
(вж. т. 59—67)
Резюме
В решение Португалия/Комисия (T‑292/18), постановено на 30 януари 2020 г., Общият съд отхвърля подадената от Португалската република жалба за частична отмяна на Решение за изпълнение (ЕС) 2018/304 на Европейската комисия (
1
) в частта, в която с него се изключват от финансиране от страна на Европейския съюз някои разходи, направени от тази държава членка по линия на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) или на Европейския земеделския фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) в размер на 1052101,05 eur.
Член 32, параграф 5 от Регламент № 1290/2005 (
2
) предвижда, че когато неоснователно изплатена поради нередности или небрежност сума не е върната в продължение на четири години от произнасянето на първоначалното административно или съдебно заключение или в продължение на осем години, в случаите, когато са предприети мерки за връщане на сумата чрез националните съдилища, 50 % от финансовите последствия от невръщането на съответната сума се понасят от въпросната държава членка, а останалите 50 % от бюджета на Съюза (правило за разпределяне на финансовата отговорност за липсата на връщане, наречено правило „50 на 50“) (
3
).
В основата на обжалваното решение е установеното от Комисията, при изпълнение на задачата ѝ за проверка на образуваните поради нередности национални производства за връщане на неоснователно платените суми, неправилно категоризиране от португалските органи на някои разходи, направени в рамките на ЕФГЗ или на ЕЗФРСР, които трябвало да бъдат върнати. Комисията счита, че задълженията към португалската разплащателна агенция, за събирането на които е образувано производство за изпълнение от португалските данъчни органи, неправилно са категоризирани като задължения, за които „са предприети действия за връщане на сумата чрез националните съдилища“, по смисъла на цитираната по-горе разпоредба. Според нея правилото 50/50 е трябвало вече да бъде приложено по отношение на тези задължения при липсата на връщане след четири години, а не единствено след осем години, както поддържали португалските органи.
Тъй като не е съгласна с това тълкуване, Португалската република иска отмяната на обжалваното решение, като твърди, че принудителното събиране на дължимите суми в рамките на административни правоотношения в Португалия се осъществява чрез производство за събиране на данъчни задължения, което би трябвало да се счита за производство от съдебно естество. Според тази държава членка правилото 50 на 50 трябвало да се приложи само при несъбиране след осем години.
В подкрепа на жалбата си за отмяна на обжалваното решение Португалската република повдига едно-единствено основание — нарушение на членове 32 и 33 от Регламент № 1290/2005 и на член 54 от Регламент № 1306/2013, тъй като Комисията неправилно приема, че задълженията към португалската разплащателна агенция, чието събиране било предмет на производство за изпълнение от данъчните органи, не били задължения, за събирането на които са предприети действия за връщане чрез националните съдилища, по смисъла на посочените разпоредби.
За да отхвърли жалбата, Общият съд първо припомня, че понятието за „национален съд“, от решаващо значение за определянето на приложното поле на правилото 50/50, не трябва да се оставя на преценката на всяка държава членка, а изисква самостоятелно и еднакво тълкуване в целия Съюз, което трябва да се търси като се държи сметка за контекста на разпоредбите, в които се включва, и за целта, преследвана с регламенти № 1290/2005 и № 1306/2013.
За тълкуването на понятието „национален съд“, съдържащо се в посочените по-горе разпоредби, Общият съд се позовава на критериите, използвани от Съда на ЕС, когато преценява дали образуванието, отправило преюдициално запитване, има характер на юрисдикция по смисъла на член 267 ДФЕС.
След като разглежда характерните особености на компетентната служба на португалската данъчна администрация с оглед на тези критерии, Общият съд приема, че такава служба не може да се квалифицира като „национален съд“. Наистина, тя не упражнява правораздавателни функции, а само функции с административен характер и няма за задача да разрешава спорове, нито да контролира законосъобразността на удостоверението за задължение, издадено от португалската разплащателна агенция. Такава служба освен това не отговаря и на изискването за независимост.
Въз основа на това Общият съд заключава, че обратно на това, което поддържа португалското правителство, производството за изпълнение на данъчни задължения, образувано пред компетентната служба на данъчната администрация не може да се квалифицира като връщане, отнесено пред „националните съдилища“ по смисъла на цитираните по-горе членове от Регламент № 1290/2005 и от Регламент № 1306/2013, най-малко при липсата на намеса на административните и данъчните съдилища.
Поради това Португалската република е трябвало да приключи производството за изпълнение на данъчни задължения пред компетентната служба на данъчната администрация в преклузивния четиригодишен срок, посочен в цитираните по-горе разпоредби. Поради това Общият съд приема, че Комисията е имала основание да изключи от финансиране от страна на Съюза на някои разходи с мотива, че са били предмет на производство за изпълнение на данъчни задължения пред компетентната служба на данъчната администрация отпреди повече от четири години.
(
1
)	Решение за изпълнение (ЕС) № 2018/304 на Комисията от 27 февруари 2018 година за изключване от финансиране от страна на Европейския съюз на някои разходи, направени от държавите членки в рамките на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (ОВ L 59, 2018 г., стр. 3).
(
2
)	Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета от 21 юни 2005 година относно финансирането на Общата селскостопанска политика (ОВ L 209, 2005 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 1, стр. 19).
(
3
)	Член 32 от Регламент № 1290/2005 съдържа конкретни разпоредби за ЕФГЗ. В член 33, параграф 8 от същия регламент има по същество идентична разпоредба за ЕЗФРСР. Тези разпоредби са възпроизведени по същество в член 54 от Регламент (EС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година относно финансирането, управлението и мониторинга на общата селскостопанска политика (ОВ L 347, 2013 г., стр. 549 и поправка в ОВ L 130, 2016 г., стр. 7), с който е отменен и заменен Регламент № 1290/2005.