62024CJ0067
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (oсми състав)
27 март 2025 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Компетентност във връзка със задължения за издръжка — Регламент (ЕО) № 4/2009 — Издръжка, присъдена с решение на съд на трета държава — Взискатели по вземания за издръжка, които живеят в тази трета държава и които са граждани или само на посочената трета държава, или на тази трета държава и на държава членка — Длъжник по задължения да издръжка, гражданин на тази държава членка с обичайно местопребиваване в посочената държава членка — Иск за изменение на това решение, предявен от длъжника по издръжката пред съд на същата държава членка — Определяне на компетентния съд“
По дело C‑67/24 [Амозов] (
i
),
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Софийски районен съд (България) с акт от 16 януари 2024 г., постъпил в Съда на 29 януари 2024 г., в рамките на производство по дело
Р. К.
срещу
К. Ч.
Д. К.
Е. К.
СЪДЪТ (осми състав),
състоящ се от: S. Rodin, председател на състава, N. Piçarra и O. Spineanu-Matei (докладчик), съдии,
генерален адвокат: J. Richard de la Tour,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за португалското правителство, от P. Barros da Costa, M. J. Ramos, V. Sequeira и M. M. Vara, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от Е. Русева и W. Wils, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на съображение 15, както и на членове 3 и 6—8 от Регламент (ЕО) № 4/2009 на Съвета от 18 декември 2008 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на съдебни решения и сътрудничеството по въпроси, свързани със задължения за издръжка (OB L 7, 2009 г., стр. 1).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между Р. K., от една страна, и бившата му съпруга K. Ч., и децата им, Д. K. и E. K., от друга страна, относно изменението на решение на съд на трета държава, с което се определя размерът на издръжката.
Правна уредба
Правото на Съюза
3
Съображения 9—11 и 15—17 от Регламент № 4/2009 гласят:
„(9)
Взискател на издръжка следва да може да получи лесно в една държава членка решение, което автоматично ще бъде изпълняемо в друга държава членка, без никакви други формалности.
(10)
За да се постигне тази цел, би било уместно да се създаде общностен инструмент във връзка със задълженията за издръжка, който да обединява разпоредби за стълкновенията на юрисдикции, за стълкновенията на закони, за признаването и за изпълнителната сила, за изпълнението на решенията, за правната помощ и за сътрудничеството между централните органи.
(11)
Приложното поле на настоящия регламент следва да включва всички задължения за издръжка, произтичащи от семейни, родствени, брачни отношения или отношения по сватовство, за да се гарантира равното третиране на всички взискатели по вземания за издръжка. За целите на настоящия регламент понятието „задължение за издръжка“ следва да се тълкува самостоятелно.
[…]
(15)
За да се защитят интересите на взискателите по вземания за издръжка и да се улесни доброто упражняване на правосъдие в Европейския съюз, следва да бъдат адаптирани правилата относно компетентността, произтичащи от Регламент (ЕО) № 44/2001 [на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (OB L 12, 2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74)]. Обстоятелството, при което ответник има обичайно местопребиваване в трета държава, не следва повече да изключва прилагането на правилата на Общността относно компетентността и повече не следва да се предвижда позоваване на националните норми относно компетентността. Следователно в настоящия регламент следва да се определи в какви случаи съд в държава членка може да упражнява субсидиарна компетентност.
(16)
За да се компенсират по-специално последиците в случаи на отказ от правосъдие, в настоящия регламент следва също да се предвиди forum necessitatis, който да позволява на съд в държава членка, в изключителни случаи, да се произнесе по спор, който има тясна връзка с трета държава. Такъв изключителен случай може да възникне, когато е невъзможно дадено производство да се проведе в съответната трета държава, например поради гражданска война, или когато разумно не би могло да се очаква от ищеца да започне или проведе производство в тази държава. Компетентност, основана на forum necessitatis, би могла обаче да се упражнява само ако спорът има достатъчна връзка с държавата членка на сезирания съд, като например гражданство на една от страните.
(17)
Допълнителна норма относно компетентността следва да предвижда, че, освен при особени обстоятелства, длъжникът може да образува производство, с което се иска изменение на съществуващо решение за издръжка или постановяването на ново решение, единствено в държавата, в която взискателят е имал обичайно местопребиваване в момента на постановяване на решението и в която продължава да пребивава обичайно. С оглед да се осигури добра съгласуваност между [Конвенцията за международното събиране на издръжка на деца и на други членове на семейството, сключена в Хага на 23 ноември 2007 г. (наричана по-нататък „Хагската конвенция от 2007 г.“)] и настоящия регламент, това правило следва да се прилага към решения на трети държави — страни по същата конвенция, доколкото последната е в сила между съответната държава и Общността и обхваща същите задължения за издръжка в тази държава и в Общността“.
4
Член 1 от този регламент е озаглавен „Приложно поле“ и параграф 1 от него гласи:
„Настоящият регламент се прилага към задълженията за издръжка, произтичащи от семейни, родствени, брачни отношения или отношения по сватовство“.
5
Член 2 от посочения регламент е озаглавен „Определения“ и предвижда в параграф 1, точка 1:
„За целите на настоящия регламент:
1.
„решение“: означава решение в областта на задълженията за издръжка, постановено от съд на държава членка […]“.
6
Член 3 от същия регламент е озаглавен „Общи разпоредби“ и гласи:
„Компетентни по искове за задължения за издръжка в държавите членки са:
a)
съдът по обичайно местопребиваване на ответника, или
б)
съдът по обичайно местопребиваване на взискателя, или
в)
съдът, който по силата на закона на съда е компетентен да разглежда иск за гражданското състояние на лицата, когато искът за издръжка допълва този иск, освен ако компетентността не се основава единствено на гражданството на едната от страните, или
г)
съдът, който по силата на закона на съда е компетентен да разглежда иск за родителска отговорност, когато искането за издръжка допълва този иск, освен ако тази компетентност не се основава единствено на гражданството на едната от страните“.
7
Член 4 от Регламент № 4/2009 е озаглавен „Избор на съд“ и предвижда в параграф 1:
„Страните могат да се договорят, че в дадена държава членка следният съд или съдилища са компетентни да се произнасят по спорове, свързани със задължения за издръжка, които са възникнали или могат да възникнат помежду им:
[…]“.
8
Съгласно член 5 от този регламент, озаглавен „Компетентност, основана на явяване на ответника“:
„Освен в случаите, когато компетентността произтича от други разпоредби на настоящия регламент, компетентен е съдът на държава членка, пред който се явява ответникът. Това правило не се прилага, ако ответникът се явява, за да оспори компетентността на съда“.
9
Член 6 от посочения регламент е озаглавен „Субсидиарна компетентност“ и предвижда:
„Когато нито един съд на държава членка не е компетентен по смисъла на членове 3, 4 и 5, и нито един съд на държава, страна по Конвенцията [относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела, подписана в Лугано на 30 октомври 2007 г. (наричана по-нататък „Конвенцията от Лугано“), чието сключване е одобрено от името на Европейската общност с Решение 2009/430/ЕО на Съвета от 27 ноември 2008 г. (ОВ L 147, 2009 г.)], която не е държава членка, не е компетентен по силата на разпоредбите на посочената конвенция, компетентни са съдилищата на държавата членка на общото гражданство на страните“.
10
Член 7 от същия регламент е озаглавен „Forum necessitatis“ и гласи в параграф 1:
„Когато нито един съд на държава членка не е компетентен по смисъла на членове 3, 4, 5 и 6, съдилищата на държава членка могат в изключителни случаи да се произнесат по спора, ако не може в рамките на разумното да се образува или води производство или е невъзможно да се проведе такова в трета държава, с която спорът има тясна връзка.
Спорът трябва да има достатъчна връзка с държавата членка на сезирания съд“.
11
Член 8 от Регламент № 4/2009 е озаглавен „Ограничение на производствата“ и гласи:
„1.   Когато решението е постановено в държава членка или държава, страна по Хагската конвенция от 2007 г., в която е обичайното местопребиваване на взискателя, длъжникът не може да образува производство за промяна на решението или за ново решение в друга държава членка, докато обичайното местопребиваване на взискателя е в държавата, в която е постановено решението.
2.   Параграф 1 не се прилага:
a)
когато между страните съществува договореност съгласно член 4, според която са компетентни съдилищата на споменатата друга държава членка,
б)
когато взискателят приеме компетентността на съдилищата на споменатата друга държава членка, както се посочва в член 5,
в)
когато компетентният орган на държавата по произход, страна по Хагската конвенция от 2007 г., не може или откаже да упражни компетентността си за промяна на решението или за постановяване на ново решение, или
г)
когато решението, постановено в държавата по произход, страна по Хагската конвенция от 2007 г., не може да бъде признато или допуснато до изпълнение в държавата членка, в която се предвижда образуване на производство за изменение на съществуващото или постановяване на ново решение“.
Българското право
12
Член 4, алинея 1, точки 1 и 2 от Кодекса на международното частно право предвижда:
„(1)   Международната компетентност на българските съдилища и други органи е налице, когато:
1.
ответникът има обичайно местопребиваване, седалище според устройствения си акт или местонахождение на действителното си управление в Република България;
2.
ищецът или молителят е български гражданин или е юридическо лице, регистрирано в Република България“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
13
Р. K., български гражданин, е бил женен за К. Ч., канадска гражданка. Те имат две деца, Д. K. и E. K. с канадско и българско гражданство.
14
С решение от 2017 г. Върховният съд на Провинция Квебек, Семейно отделение, Окръг Требон (Канада) постановява развода на Р. K. и K. Ч. и се произнася по родителската отговорност. С това решение посоченият съд задължава ищеца в главното производство да заплаща на всяко от двете деца издръжка в размер на 613,75 канадски долара (CAD) (около 407 евро), а на бившата си съпруга — издръжка в размер на 2727,50 CAD (около 1809 евро).
15
Ищецът в главното производство сезира запитващата юрисдикция, Софийски районен съд (България), с иск за изменение на така определените задължения за издръжка, като иска от този съд да намали размера на издръжката, присъдена на едното дете, което все още е непълнолетно, и да прекрати издръжката, присъдена на бившата му съпруга и на другото дете, което вече е навършило пълнолетие. Към момента на предявяване на иска ищецът в главното производство живее в град София (България), а ответниците по главното производство — в Канада.
16
В подкрепа на иска си ищецът в главното производство посочва, че е подал молба за обявяване в несъстоятелност в Канада, на 21 юни 2018 г. е обявен в несъстоятелност със сертификат за освобождаване от задължения, издаден от лицензиран попечител, а през 2019 г. е напуснал Канада и се е установил в София. Той твърди също, че от края на 2018 г. е останал без работа и че не притежава движими вещи и недвижими имоти.
17
Софийски районен съд се е опитал да връчи съдебните книжа чрез съдебна поръчка на ответниците в главното производство на посочения по делото адрес в Канада. Тъй като последните не са открити на този адрес, те са призовани чрез залепване на уведомление на регистрирания им адрес в България и им е назначен особен представител.
18
В отговора си на исковата молба особеният представител възразява, че българският съд не е компетентен да разгледа иска за изменение на задълженията за издръжка, тъй като ответниците в главното производство — взискатели по вземанията за издръжка, нямат обичайно местопребиваване в България.
19
С определение от 6 март 2023 г. Софийски районен съд прекратява производството по делото, с мотива че българските съдилища нямат международна компетентност. Като се основава по-специално на съображение 15 от Регламент № 4/2009, посоченият съд констатира, че този регламент има универсално действие и се прилага за отношения с трети страни, каквато страна е и Канада.
20
Ищецът в главното производство обжалва това определение пред Софийски градски съд (България). С определение от 1 август 2023 г. посоченият съд отменя определението на Софийски районен съд и му връща делото за продължаване на процесуалните действия.
21
Софийски градски съд мотивира отмяната, като приема, първо, че правилата за разпределяне на компетентност в член 3 и следващите от Регламент № 4/2009 не са приложими в отношенията с трети държави. Второ, този съд посочва, че съображение 15 от посочения регламент се отнася до исканията, отправени от взискателите по вземания за издръжка, а не до исканията, отправени от лицата, които дължат издръжка, и че това съображение следва да се разглежда не във връзка с член 3 от Регламента, който предвижда общи правила за компетентност, а с член 6 от Регламента, който урежда субсидиарната компетентност. Трето, посоченият съд установява, че бившата съпруга на ищеца в главното производство е канадска гражданка и поради това правото на Съюза не се прилага спрямо нея. Четвърто, същият съд отбелязва, че отношенията между страните в главното производство не се уреждат от международното право, тъй като между Република България и Канада не е сключен договор в областта на задълженията за издръжка. Поради това, в съответствие с националните норми на международното частно право, Софийски градски съд установява компетентността на българския съд въз основа на българското гражданство на ищеца в главното производство.
22
Софийски районен съд посочва, че не споделя тълкуването на Софийски градски съд и има съмнения, че ако спорът в главното производство се реши в съответствие със задължителните указания на последния съд, ще бъдат нарушени разпоредбите на Регламент № 4/2009.
23
В това отношение запитващата юрисдикция иска да се установи, на първо място, дали Софийски градски съд правилно е приел, че съображение 15 от Регламент № 4/2009 изключва от приложното поле на този регламент отношенията между лица, които пребивават на територията на държава — членка на Европейския съюз, и граждани на трети държави.
24
На второ място, запитващата юрисдикция иска да се установи дали иск за изменение на решение за определяне на размера на издръжка, с който се иска отчасти намаляване на този размер, и отчасти прекратяване на издръжката, попада в обхвата на понятието „искане за издръжка“, което понятие е от основно значение за определяне на предметния обхват на Регламент № 4/2009. Тази юрисдикция изтъква, че възниква колебание по въпроса поради заявената цел на Регламента в съображения 9—11 да осигури закрила на взискателите по вземания за издръжка. Освен това тя иска да се установи дали предвидените в посочения регламент правила за компетентност — с изключение на правилото по член 8, който тя счита за неприложим, тъй като Канада е страна по Хагската конвенция от 2007 г. едва от 1 февруари 2024 г. — се прилагат по отношение на такива искове за изменение.
25
Ако се приеме, че установените с Регламент № 4/2009 правила за компетентност се прилагат към тези искове, запитващата юрисдикция иска, на трето място, да се установи дали субсидиарната компетентност, уредена в член 6 от този регламент, се прилага и когато, освен общо гражданство с ищеца в главното производство, двама от ответниците в главното производство имат и гражданство на трета държава.
26
На четвърто и последно място, запитващата юрисдикция иска да се установи дали може да счете, че е компетентна в качеството на forum necessitatis съгласно член 7 от посочения регламент.
27
При тези обстоятелства Софийски районен съд решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Следва ли съображение15 от Регламент [№ 4/2009] да се тълкува в смисъл, че допуска национална съдебна практика, според която международната компетентност на съдилищата, които разглеждат искове за издръжка на лица, които обичайно пребивават в трета страна (в случая Канада), се определят по реда на националното право, а не на Регламента?
2)
Следва ли чл. 3 и чл. 8 от Регламент [№ 4/2009] да се тълкуват в смисъл, че допуска[т] национална съдебна практика, според която понятието „иск за издръжка“ не включва иск за намаляване на издръжка, като приема[, че] разпоредбите на чл. 3—6 от Регламента се прилагат само за искове за търсене на издръжка?
3)
Следва ли чл. 6 от Регламент [№ 4/2009] да се тълкува в смисъл, че понятието „общо гражданство“ се прилага и в случай, когато една или повече от страните имат двойно гражданство, или се прилага само в случаите на пълна идентичност на гражданствата?
4)
Следва ли чл. 7 от Регламент [№ 4/2009] да се тълкува в смисъл, че допуска по претенции за намаляване на издръжка по иск на длъжника да се разглеждат като „изключителен случай“, когато взискателят за издръжка има обичайно местопребиваване в трета държава и няма друга връзка със Съюза освен гражданството си?“.
По преюдициалните въпроси
Предварителни бележки
28
Съгласно постоянната съдебна практика, в рамките на въведеното с член 267 ДФЕС производство за сътрудничество между националните юрисдикции и Съда, задачата на последния е да даде на националния съд полезен отговор, който да му позволи да реши спора, с който е сезиран. С оглед на това при необходимост Съдът следва да преформулира въпросите, които са му зададени. Формалното посочване от националната юрисдикция в преюдициален въпрос на някои разпоредби от правото на Съюза не е пречка Съдът да даде на тази юрисдикция всички насоки за тълкуване, които могат да бъдат полезни за решаването на делото, с което е сезирана, независимо дали тя е посочила съответните разпоредби във въпросите си. В това отношение Съдът следва да изведе от цялата информация, предоставена от националния съд, и по-специално от мотивите на акта за преюдициално запитване, разпоредбите от правото на Съюза, които изискват тълкуване предвид предмета на спора (решение от 4 октомври 2024 г., Herbaria Kräuterparadies, C‑240/23, EU:C:2024:852, т. 46 и цитираната съдебна практика).
29
Както е видно от акта за преюдициално запитване, запитващата юрисдикция има съмнения, от една страна, относно приложното поле на Регламент № 4/2009, доколкото с първия и втория си въпрос тази юрисдикция иска да се установи дали иск за изменение на решение относно задължения за издръжка, с който се иска отчасти намаляване на размера на издръжката и отчасти прекратяване на съответните задължения за издръжка, предявен от длъжника срещу взискателите по тези задължения, които имат обичайно местопребиваване в трета държава, която не е страна по Хагската конвенция от 2007 г., попада, също както иска за търсене на издръжка, в приложното поле на този регламент и на предвидените в него правила за компетентност. От друга страна, ако се счете, че посоченият регламент е приложим в настоящия случай, запитващата юрисдикция иска да се установи как следва да се тълкуват някои от тези правила, за да се определи дали тя е компетентна по силата на същия регламент да разгледа иск като този в главното производство.
30
Ето защо първият и вторият въпрос, които се отнасят до приложното поле на Регламент № 4/2009, следва да се разгледат заедно, а след това да се анализират последователно третият и четвъртият въпрос, които се отнасят до предвидените в членове 6 и 7 от този регламент правила за компетентност.
По първия и втория въпрос
31
С първия и втория си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 1, параграф 1 във връзка със съображение 15 от Регламент № 4/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че иск за изменение на решение относно задължения за издръжка, постановено от съд на трета държава, която не е страна по Хагската конвенция от 2007 г., с който се иска отчасти намаляване на размера на издръжката и отчасти прекратяване на съответните задължения за издръжка и който е предявен пред съд на държава членка от длъжника на издръжката, който е гражданин на тази държава членка и има обичайно местопребиваване на нейната територия, срещу взискателите по вземането за издръжка, чието обичайно местопребиваване е на територията на тази трета държава, като единият от тях е гражданин само на посочената трета държава, а другите — както на третата държава, така и на същата държава членка, попада в приложното поле на посочения регламент.
32
Съгласно член 1, параграф 1 от Регламент № 4/2009 той се прилага към „задълженията за издръжка“, произтичащи от семейни, родствени, брачни отношения или отношения по сватовство.
33
Съгласно съображение 15 от този регламент „[о]бстоятелството, при което ответник има обичайно местопребиваване в трета държава, не следва […] да изключва прилагането на правилата на Общността относно компетентността“.
34
При това положение от самия текст на член 1, параграф 1 във връзка със съображение 15 от Регламент № 4/2009 става ясно, че установените с този регламент правила за компетентност имат универсално приложение, тъй като те могат да доведат до установяване на компетентността на съд на трета държава, и че посоченият регламент се прилага за „задълженията за издръжка“, без да се прави разграничение между исковете за търсене на издръжка и за увеличаване на размера на издръжката, предявени от взискателите по вземане за издръжка, от една страна, и исковете за изменение на задължения за издръжка, с които се претендира намаляване или премахване на тези задължения, предявени от длъжниците по посочените задължения, от друга страна.
35
Това тълкуване се потвърждава от структурата на Регламент № 4/2009.
36
Всъщност в глава II от този регламент, озаглавена „Компетентност“, са събрани всички приложими правила за определяне на компетентния съд по въпросите, свързани със задълженията за издръжка, а в съображение 15 от този регламент се уточнява, че повече не следва да се предвижда позоваване на националните норми относно компетентността, тъй като следва да се счита, че предвидените в посочения регламент правила са изчерпателни (вж. в този смисъл решение от 5 септември 2019 г., R (Компетентност по отношение на родителската отговорност и задължението за издръжка), C‑468/18, EU:C:2019:666, т. 42).
37
Що се отнася по-конкретно до въпроса дали иск за изменение на решение относно задължения за издръжка, постановено от съд на трета държава, която не е страна по Хагската конвенция от 2007 г., който е предявен от длъжника по съответното задължение, попада, на същото основание като иск за търсене на издръжка, в приложното поле на Регламент № 4/2009 и следователно в обхвата на правилата за компетентност по членове 3—7 от този регламент, следва да се отбележи, на първо място, че както се посочва в съображение 11 от същия, понятието „задължение за издръжка“ е самостоятелно понятие на правото на Съюза.
38
На второ място, в Регламент № 4/2009 последователно се използва изразът въпроси, свързани със „задължения за издръжка“. Така например член 2, параграф 1, точка 1 от този регламент определя понятието „решение“ като решение в областта на „задълженията за издръжка“, правилата за обща компетентност, предвидени в член 3 от посочения регламент, имат за цел да определят съдилищата, компетентни да се произнасят по искове за „задължения за издръжка“, а съгласно член 4 от същия регламент страните могат да изберат съд, който да се произнася по спорове, свързани със „задължения за издръжка“.
39
На трето място, макар Регламент № 4/2009 да прави разграничение между взискателите и длъжниците по вземане за издръжка, той използва и понятието „ответник“, без да прави разграничение в зависимост от това дали ответникът е взискател или длъжник по вземане за издръжка. Така в съображение 15 от този регламент се споменава обичайното местопребиваване на „ответника“ в трета държава, а в член 3, буква а) от посочения регламент се съдържа правилото за компетентност на съда по обичайното местопребиваване на „ответника“.
40
В това отношение Съдът вече е констатирал, че член 3 от същия регламент дава възможност на взискателя по вземане за издръжка, „когато той е ищец“, да предяви иска си, като избере други основания за компетентност, различни от предвидените в посочения член 3, буква а) (вж. в този смисъл решение от 5 септември 2019 г., R (Компетентност по родителската отговорност и задължение за издръжка), C‑468/18, EU:C:2019:666, т. 30 и цитираната съдебна практика).
41
Следователно иск за изменение на решение относно задължения за издръжка, който е предявен от длъжника и по който взискателят по вземането за издръжка е ответник, представлява иск „във връзка със задължения за издръжка“ и попада в приложното поле на Регламент № 4/2009 на същото основание като иск за търсене на издръжка, предявен от взискателя по вземането за издръжка.
42
Обстоятелството, че в член 8, параграф 1 от Регламент № 4/2009 е посочена конкретно хипотезата на иск за изменение на решение относно задължения за издръжка, постановено в държава членка или в държава — страна по Хагската конвенция от 2007 г., където е обичайното местопребиваване на взискателя, не позволява да се заключи, че иск за изменение на решение относно задължения за издръжка, постановено от съд на трета държава, която не е страна по тази конвенция, не попада в приложното поле на този регламент.
43
Следователно в останалите хипотези, освен тази по член 8, параграф 1 от Регламент № 4/2009, международно компетентният да разгледа такъв иск съд трябва да се определи в съответствие с правилата за компетентност, установени в членове 3—7 от този регламент.
44
Това тълкуване отговаря на преследваната с Регламент № 4/2009 цел за защита на взискателя по вземане за издръжка. Всъщност съгласно установените в член 3 от този регламент общи правила за определяне на компетентност компетентността на съда, сезиран с иск за изменение на решение относно задължение за издръжка, който не е акцесорен нито по отношение на иск за гражданското състояние на лицата, нито по отношение на иск за родителската отговорност, се определя въз основа на критерия за обичайното местопребиваване на взискателя или в съответствие с член 3, буква а) от посочения регламент, когато взискателят действа като ответник, или в съответствие с член 3, буква б) от същия регламент, когато той действа като ищец.
45
В случая най-напред следва да се отбележи, че към датата на постановяване на решението, посочено в точка 14 от настоящото решение, Канада не е била страна по Хагската конвенция от 2007 г. От изложените по-горе съображения обаче следва, че дори предвидените в член 8, параграф 1 от Регламент № 4/2009 условия да не са изпълнени в делото по главното производство, искът за изменение на определените с това решение задължения за издръжка попада в приложното поле на този регламент. При това положение запитващата юрисдикция следва да провери дали е компетентна да разгледа такъв иск, като анализира последователно дали са изпълнени условията за прилагане на член 3 от посочения регламент и евентуално тези на членове 6 и 7 от същия регламент.
46
Освен това, що се отнася до предвидените в член 3 от Регламент № 4/2009 основания за компетентност, следва да се отбележи, че в случая член 3, букви в) и г) не e приложим, тъй като искът за изменение не е акцесорен нито по отношение на иск за гражданското състояние на лицата, нито по отношение на иск за родителска отговорност. Запитващата юрисдикция, изглежда, не може да основе компетентността си и на член 3, букви а) и б). Всъщност последната разпоредба препраща или към съда по обичайното местопребиваване на ответника, или към съда по обичайното местопребиваване на взискателя, а в настоящия случай и двата са в Канада.
47
С оглед на гореизложените съображения на първия и втория въпрос следва да се отговори, че член 1, параграф 1 във връзка със съображение 15 от Регламент № 4/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че иск за изменение на решение относно задължения за издръжка, постановено от съд на трета държава, която не е страна по Хагската конвенция от 2007 г., с който се иска отчасти намаляване на размера на издръжката и отчасти прекратяване на задължения за издръжка, и който е предявен пред съд на държава членка от длъжника на издръжката, който е гражданин на тази държава членка и има обичайно местопребиваване на нейната територия, срещу взискателите по вземането за издръжка, чието обичайно местопребиваване е на територията на тази трета държава, като единият от тях е гражданин само на посочената трета държава, а другите — както на третата държава, така и на същата държава членка, попада в приложното поле на посочения регламент.
По третия въпрос
48
С третия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 6 от Регламент № 4/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че правилото за субсидиарна компетентност на съдилищата на държавата членка на общото гражданство на страните се прилага, когато освен граждани на държавата членка на сезирания съд, ответниците са граждани и на трета държава.
49
Член 6 от Регламент № 4/2009 установява субсидиарна компетентност за съдилищата на държавата членка на общото гражданство на страните, когато нито един съд на държава членка не е компетентен по смисъла на членове 3—5 от този регламент, и нито един съд на държава, страна по Конвенцията от Лугано, която не е държава членка, не компетентен по силата на разпоредбите на тази конвенция.
50
В това отношение следва да се отбележи, че член 6 не препраща към правото на държавите членки, за да се определи точният смисъл на понятието „общо гражданство“, и не установява никакво разграничение в зависимост от това дали дадено лице има едно или повече гражданства, като единственото условие за прилагането на предвиденото в този член 6 основание за компетентност е страните да имат общо гражданство.
51
В настоящия случай, тъй като ищецът в главното производство и неговите деца имат общо гражданство, а именно българско, тази привръзка може да обоснове компетентността на запитващата юрисдикция на основание член 6 от Регламент № 4/2009 да разгледа претенциите в главното производство, насочени спрямо децата. Тази юрисдикция обаче не е компетентна да разгледа претенцията спрямо бившата съпруга на ищеца в главното производство, тъй като тя има само канадско гражданство.
52
С оглед на тези съображения на третия въпрос следва да се отговори, че член 6 от Регламент № 4/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че правилото за субсидиарна компетентност на съдилищата на държавата членка на общото гражданство на страните се прилага, когато освен граждани на държавата членка на сезирания съд, ответниците са граждани и на трета държава.
По четвъртия въпрос
53
Най-напред следва да се отбележи, че тъй като от отговора на третия въпрос става ясно, че запитващата юрисдикция може да основе на член 6 от Регламент № 4/2009 компетентността си да разгледа претенциите в главното производство, насочени спрямо децата на ищеца в главното производство, единствената претенция, която следва да се разгледа от гледна точка на член 7 от този регламент, е претенцията за прекратяване на издръжката на бившата съпруга на ищеца.
54
Ето защо с четвъртия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 7 от Регламент № 4/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че хипотезата, при която иск за изменение на решение относно задължения за издръжка, постановено от съд на трета държава, която не е страна по Хагската конвенция от 2007 г., с който се иска прекратяване на съответните задължения за издръжка, е предявен пред съд на държава членка от длъжника на издръжката, който е гражданин на тази държава членка и има обичайно местопребиваване на нейната територия, срещу взискателя по издръжката, който е гражданин на тази трета държава и има обичайно местопребиваване на територията на последната, попада в обхвата на понятието „изключителни случаи“ по смисъла на този член, в резултат на което съдът на държава членка може да разгледа спор на основание на предвиденото в този член правило за компетентност на forum necessitatis.
55
Член 7, първа алинея от Регламент № 4/2009 предвижда, че когато нито един съд на държава членка не е компетентен по смисъла на членове 3—6 от този регламент, съдилищата на държава членка могат в изключителни случаи да се произнесат по спора, ако не може в рамките на разумното да се образува или води производство или е невъзможно да се проведе такова в трета държава, с която спорът има тясна връзка. Съгласно член 7, втора алинея спорът трябва да има достатъчна връзка с държавата членка на сезирания съд.
56
Така в член 7 от Регламент № 4/2009 се предвиждат четири кумулативни условия, които трябва да са изпълнени, за да може съд на държава членка, сезиран с искане относно задълженията за издръжка, по изключение да приеме, че е компетентен по силата на правилото за forum necessitatis. Първо, този съд трябва да установи, че нито един съд на държава членка не е компетентен въз основа на членове 3—6 от Регламент № 4/2009. Второ, спорът, с който е сезиран, трябва да има тясна връзка с трета държава. Трето, съответното производство не трябва да може в рамките на разумното да се образува или води в тази трета държава или да е невъзможно да се проведе такова производство. Четвърто и последно, спорът трябва също така да има достатъчна връзка с държавата членка на сезирания съд (решение от 1 август 2022 г., MPA (Обичайно местопребиваване — Трета държава), C‑501/20, EU:C:2022:619, т. 99).
57
Въпреки че запитващата юрисдикция следва да провери дали са изпълнени всички тези условия, за да може евентуално да се позове на предвиденото в член 7 от Регламент № 4/2009 правило за компетентност, по отношение на всяко от тези условия следва да се внесат следните уточнения, като се има предвид предоставената от тази юрисдикция информация.
58
На първо място, що се отнася до първото условие, посочено в точка 56 от настоящото решение, важно е да се отбележи, че не е достатъчно сезираният съд да приеме, че самият той не е компетентен по силата на членове 3—6 от Регламент № 4/2009, а трябва да се увери също така, че нито един съд на държава членка не е компетентен по силата на тези разпоредби (решение от 1 август 2022 г., MPA (Обичайно местопребиваване — Трета държава), C‑501/20, EU:C:2022:619, т. 101).
59
В настоящия случай, що се отнася до претенцията за прекратяване на присъдената на бившата съпруга на ищеца в главното производство издръжка, това условие изглежда изпълнено, тъй като прилагането на член 3, букви а) и б) от този регламент би довело до установяване на компетентността на канадските съдилища, а член 3, букви в) и г), както и членове 4 и 5 от посочения регламент, изглежда, не са приложими в главното производство. Освен това, доколкото ищецът в главното производство и бившата му съпруга нямат общо гражданство, член 6 от същия регламент също не е приложим.
60
На второ място, що се отнася до условието спорът, с който е сезиран съдът, да е тясно свързан с трета държава, това условие също изглежда изпълнено по делото в главното производство, тъй като бившата съпруга на ищеца в главното производство, която е взискател по вземането за издръжка по силата на решението, чието изменение се иска, има обичайно местопребиваване в Канада и е канадска гражданка. Освен това споменатото решение е постановено от съд на тази трета държава.
61
На трето място, за да може сезираният съд на държава членка в изключителен случай да упражни компетентността по член 7 от Регламент № 4/2009, от значение е също и невъзможността съответното производство да се образува или води в рамките на разумното или да се проведе пред съдилищата на съответната трета държава (решение от 1 август 2022 г., MPA (Обичайно местопребиваване — Трета държава), C‑501/20, EU:C:2022:619, т. 106).
62
В това отношение, макар в съображение 16 от този регламент гражданската война да се посочва като пример за случай, в който производството в съответната трета държава се оказва невъзможно, илюстрирайки по този начин изключителния характер на случаите, при които може да бъде упражнена компетентността, основана на forum necessitatis, следва да се отбележи, че посоченият регламент не дава указания относно обстоятелствата, при които сезираният съд на държава членка може да установи, че производството във връзка със задълженията за издръжка не може в рамките на разумното да се образува или води пред съдилищата на съответната трета държава. В същото съображение 16 обаче се посочва, че „[з]а да се компенсират по-специално последиците в случаи на отказ от правосъдие“ е въведен forum necessitatis, който позволява в изключителни случаи на сезирания съд в държава членка да се произнесе по спор, който има тясна връзка с трета държава, „когато разумно не би могло да се очаква от ищеца да започне или проведе производство“ в тази трета държава (решение от 1 август 2022 г., MPA (Обичайно местопребиваване — Трета държава), C‑501/20, EU:C:2022:619, т. 107).
63
Така, от една страна, за да основе компетентността си на член 7 от Регламент № 4/2009, сезираният съд на държава членка не трябва да изисква от търсещото издръжка лице да докаже, че безрезултатно е започнало или е направило опит да започне съответното производство пред съдилищата на съответната трета държава. Следователно с оглед на всички фактически и правни елементи на конкретния случай е достатъчно сезираният съд на държава членка да може да се увери, че пречките в съответната трета държава са такива, че би било неразумно ищецът да бъде задължен да търси вземането за издръжка пред съдилищата на тази трета държава (решение от 1 август 2022 г., MPA (Обичайно местопребиваване — Трета държава), C‑501/20, EU:C:2022:619, т. 108).
64
От друга страна, доколкото, както се посочва в съображение 16 от Регламент № 4/2009, целта на компетентността, основана на forum necessitatis, е да се компенсират „по-специално“ последиците в случаи на отказ от правосъдие, по принцип сезираният съд на държава членка има основание да се позове на тази компетентност в изключителни случаи и след извършване на подробен анализ на процесуалните условия в съответната трета държава, когато има правни или фактически пречки за достъпа до правосъдие в тази трета държава, по-специално поради прилагането на процесуални условия, които са дискриминационни или противоречат на основните гаранции за справедлив процес (решение от 1 август 2022 г., MPA (Обичайно местопребиваване — Трета държава), C‑501/20, EU:C:2022:619, т. 110).
65
В настоящия случай в преюдициалното запитване не е извършена преценка относно евентуалната невъзможност за ищеца в главното производство да започне производство в Канада. Макар че запитващата юрисдикция е тази, която трябва да извърши тази преценка с оглед на всички обстоятелства по делото, следва да се отбележи, както в позицията, която Европейската комисия застъпва в писменото си становище, че от данните, с които разполага Съдът, не изглежда да може да се твърди такава невъзможност по отношение на Канада.
66
На четвърто и последно място, съответният спор трябва да има „достатъчна връзка“ с държавата членка на сезирания съд, като, както следва от съображение 16 от Регламент № 4/2009, такава връзка би могла да бъде гражданството на една от страните (решение от 1 август 2022 г., MPA (Обичайно местопребиваване — Трета държава), C‑501/20, EU:C:2022:619, т. 111). Настоящият случай, изглежда, е такъв, тъй като ищецът в главното производство е български гражданин.
67
С оглед на гореизложените съображения на четвъртия въпрос следва да се отговори, че член 7 от Регламент № 4/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че хипотезата, при която иск за изменение на решение относно задължения за издръжка, постановено от съд на трета държава, която не е страна по Хагската конвенция от 2007 г., с който се иска прекратяване на съответните задължения за издръжка и е предявен пред съд на държава членка от длъжника на издръжката, който е гражданин на тази държава членка и има обичайно местопребиваване на нейната територия, срещу взискателя по вземането за издръжка, който е гражданин на третата държава и има обичайно местопребиваване на територията на последната, попада в обхвата на понятието „изключителни случаи“ по смисъла на този член, в резултат на което съдът на държава членка може да разгледа спор на основание на предвиденото в този член правило за компетентност на forum necessitatis, при условие че не може в рамките на разумното да се образува или води производство или е невъзможно да се проведе такова в съответната трета държава.
По съдебните разноски
68
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (осми състав) реши:
1)
Член 1, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 4/2009 на Съвета от 18 декември 2008 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на съдебни решения и сътрудничеството по въпроси, свързани със задължения за издръжка, във връзка със съображение 15 от този регламент,
трябва да се тълкува в смисъл, че
иск за изменение на решение относно задължения за издръжка, постановено от съд на трета държава, която не е страна по Конвенцията за международното събиране на издръжка на деца и на други членове на семейството, сключена в Хага на 23 ноември 2007 г., с който се иска отчасти намаляване на размера на издръжката и отчасти прекратяване на задължения за издръжка и който е предявен пред съд на държава членка от длъжника на издръжката, който е гражданин на тази държава членка и има обичайно местопребиваване на нейната територия, срещу взискателите по вземането за издръжка, чието обичайно местопребиваване е на територията на тази трета държава, като единият от тях е гражданин само на посочената трета държава, а другите — както на третата държава, така и на същата държава членка, попада в приложното поле на посочения регламент.
2)
Член 6 Регламент № 4/2009
трябва да се тълкува в смисъл, че
правилото за субсидиарна компетентност на съдилищата на държавата членка на общото гражданство на страните се прилага, когато освен граждани на държавата членка на сезирания съд, ответниците са граждани и на трета държава.
3)
Член 7 от Регламент № 4/2009
трябва да се тълкува в смисъл, че
хипотезата, при която иск за изменение на решение относно задължения за издръжка, постановено от съд на трета държава, която не е страна по Конвенцията за международното събиране на издръжка на деца и на други членове на семейството, сключена в Хага на 23 ноември 2007 г., с който се иска прекратяване на съответните задължения за издръжка и е предявен пред съд на държава членка от длъжника на издръжката, който е гражданин на тази държава членка и има обичайно местопребиваване на нейната територия, срещу взискателя по вземането за издръжка, който е гражданин на третата държава и има обичайно местопребиваване на територията на последната, попада в обхвата на понятието „изключителни случаи“ по смисъла на този член, в резултат на което съдът на държава членка може да разгледа спор на основание на предвиденото в този член правило за компетентност на forum necessitatis, при условие че не може в рамките на разумното да се образува или води производство или е невъзможно да се проведе такова в съответната трета държава.
Rodin
Piçarra
Spineanu-Matei
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 27 март 2025 година.
Секретар
A. Calot Escobar
Председател на състава
S. Rodin
(
*1
)	Език на производството: български.
(
i
)	Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.