62020CJ0415_RES
Съединени дела C‑415/20, C‑419/20 и C‑427/20
Gräfendorfer Geflügel- und Tiefkühlfeinkost Produktions GmbHиF. Reyher Nchfg. GmbH & Co. KG vertr. d. d. Komplementärin Verwaltungsgesellschaft F. Reyher Nchfg. mbH
срещу
Hauptzollamt HamburgиFlexi Montagetechnik GmbH & Co. KG
срещу
Hauptzollamt Kiel
(Преюдициално запитване, отправено от Finanzgericht Hamburg)
Решение на Съда (втори състав) от 28 април 2022 година
„Преюдициално запитване — Митнически съюз — Право на възстановяване или право на плащане на парични суми, събрани или отказани от държава членка в нарушение на правото на Съюза — Антидъмпингови мита, вносни мита, възстановявания при износ и имуществени санкции — Понятие за нарушение на правото на Съюза — Неправилно тълкуване или прилагане на това право — Установяване на наличието на нарушение на посоченото право от съд на Съюза или от национален съд — Право на лихва — Период, за който се дължи лихва“
Право на Европейския съюз — Права, предоставени на частноправни субекти — Право на възстановяване или право на плащане на парични суми, събрани или отказани от държава членка в нарушение на правото на Съюза — Право на лихва върху тези парични суми — Обхват — Възстановявания при износ, отказани в нарушение на правото на Съюза и предоставени със закъснение — Имуществена санкция, наложена за това нарушение — Включване
(вж. т. 51, 54, 56—59 и 85 и диспозитива)
Право на Европейския съюз — Права, предоставени на частноправни субекти — Право на възстановяване или право на плащане на парични суми, събрани или отказани от държава членка в нарушение на правото на Съюза — Право на лихва върху тези парични суми — Понятие за нарушение на правото на Съюза — Неправилно тълкуване или прилагане на това право от национален орган — Установяване на наличието на нарушение на посоченото право от съд на Съюза или от национален съд — Включване
(вж. т. 60—64, 66, 69 и 85 и диспозитива)
Право на Европейския съюз — Права, предоставени на частноправни субекти — Право на възстановяване или право на плащане на парични суми, събрани или отказани от държава членка в нарушение на правото на Съюза — Право на лихва върху тези парични суми — Правила — Приложение на националното право — Условия — Спазване на принципите за равностойност и ефективност — Изключване на плащането на лихви за периода преди подаването на жалба по съдебен ред, с която се иска плащането или връщането на съответната парична сума — Недопустимост — Задължение за подаване на жалба по съдебен ред — Допустимост — Граници
(вж. т. 73—77, 79—81, 84 и 85 и диспозитива)
Резюме
Три дружества, установени в Германия, са задължени от германски митнически органи да платят различни парични суми във връзка съответно с износа на кланични птичи трупове в трети държави, с вноса на метални скрепителни елементи и с вноса на карабинери в Съюза. Впоследствие в рамките на различни съдебни производства германските съдилища установяват, че актовете, приети от митническите органи спрямо тези три дружества, се основават на тълкуване на разпоредби от правото на Съюза, което не съответства на практиката на Съда, или на неправилно прилагане на тези разпоредби.
Въз основа на решенията по тези производства компетентният митнически орган плаща на първото дружество — Gräfendorfer (дело C‑415/20), възстановяванията при износ, които първоначално са му били отказани, и му възстановява сумата на имуществената санкция, която му е била наложена във връзка с този отказ, без обаче да му плати лихви върху тези суми. На другите две дружества — Reyher (дело C‑419/20) и Flexi Montagetechnik (дело C‑427/20), са били възстановени съответно платените от тях антидъмпингови и вносни мита. Митническите органи обаче изплащат само част от лихвите върху тези суми и отказват да платят лихви на второто дружество за периода преди възстановяването, а на третото дружество — за периода преди датата, на която то е подало жалба по съдебен ред.
След като не получава исканите лихви в пълен размер, всяко от трите дружества подава жалба пред Finanzgericht Hamburg (Финансов съд Хамбург, Германия). В този контекст посочената юрисдикция си задава някои въпроси относно проявлението в настоящия случай на принципите, изведени от практиката на Съда относно възстановяването на парични суми, събрани от държавите членки в нарушение на правото на Съюза, както и относно плащането на съответните лихви.
Сезиран по реда на преюдициалното производство, Съдът постановява, че посочените принципи се прилагат по-специално, от една страна, по отношение на възстановявания при износ, отказани в нарушение на правото на Съюза и предоставени със закъснение, и от друга страна, по отношение на имуществена санкция, наложена в резултат на това нарушение. Освен това тези принципи се прилагат, когато от решение на Съда или на национален съд следва, че плащането на такива възстановявания при износ, на такава имуществена санкция или на антидъмпингови или вносни мита е било отказано или наложено в нарушение на правото на Съюза, тоест на неправилно тълкуване или прилагане на това право. В тези хипотези националното право не може да изключи възможността за плащане на лихви за периода преди подаването на жалба по съдебен ред, с която се иска плащането или възстановяването на съответната парична сума. При определени условия обаче плащането на лихви би могло евентуално да се обуслови от подаването на такава жалба.
Съображения на Съда
Най-напред, Съдът припомня, че по силата на общия принцип на възстановяване на недължимо платеното всеки субект, на когото национален орган е наложил плащане на такса, мито, данък или друг налог в нарушение на правото на Съюза, има по силата на последното право съответната държава членка да му върне недължимо платнената парична сума, както и право на лихви, предназначени да компенсират невъзможността да се използва тази парична сума.
Така тези права намират приложение по-специално по отношение на имуществена санкция, която е наложена неправилно от национален орган въз основа на акт на правото на Съюза или на разпоредби на вътрешното право, приети с оглед на изпълнението, транспонирането или спазването на такъв акт. Следователно заинтересованото лице има право да му бъде възстановена сумата на тази имуществена санкция и да му бъдат изплатени лихви. По аналогия, тези лихви се дължат и когато възстановявания при износ са били платени със закъснение на административен субект в нарушение на правото на Съюза.
По-нататък Съдът прави уточнения относно обстоятелството, вследствие на което възникват правото на възстановяване и правото на лихви, а именно плащането на парична сума да е наложено или отказано от национален орган „в нарушение на правото на Съюза“. Това нарушение може да е налице по-специално в хипотезата, в която национален орган е наложил или отказал това плащане, като е приложил неправилно акт на Съюза или национална правна уредба, която гарантира изпълнението или транспонирането на такъв акт. Освен това наличието на нарушение на правото на Съюза може да се установи не само от съд на Съюза, но и от национален съд, независимо дали последният трябва да изведе последиците от предварително установената от съд на Съюза незаконосъобразност или невалидност или да установи опорочаването на акт, приет от национален орган, поради неправилно прилагане на правото на Съюза.
При липсата на правна уредба на Съюза националният законодател следва да предвиди условията и реда за плащане на лихви в случай на възстановяване на парични суми, събрани или отказани в нарушение на правото на Съюза, като същевременно спазва принципите на равностойност и на ефективност. По-специално съответният правен субект трябва да може да поиска и да получи тези лихви за периода от датата, на която разглежданата парична сума е била платена на съответната държава членка или е трябвало да бъде предоставена от тази държава членка на съответния субект, до датата на подаване на жалба по съдебен ред, с която се иска възстановяването или предоставянето на тези парични суми.
При все това не е изключено националното законодателство да предвижда, че плащането на лихви се дължи само ако е подадена жалба по съдебен ред. Националният съд обаче трябва да провери дали това условие не прави прекомерно трудно, или дори невъзможно, упражняването на правата, които правните субекти черпят от правото на Съюза.