62023CC0292
ANTHONY MICHAEL COLLINS
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2024. október 4. (
1
)
C‑292/23. sz. ügy
Európai Ügyészség
kontra
I. R. O.,
F. J. L. R.
(a Juzgado Central de Instrucción no 6 de la Audiencia Nacional [a kiemelt ügyek országos bíróságának 6. sz. központi vizsgálóbírósága, Spanyolország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Európai Ügyészség – (EU) 2017/1939 rendelet – A 42. cikk (1) bekezdése – Az Európai Ügyészség harmadik felekre nézve joghatással bíró eljárási aktusai – Tanúidézés – A nemzeti bíróságok általi közvetlen bírósági felülvizsgálatot kizáró nemzeti szabályozás – Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikke – A hatékony bírói jogvédelemhez való jog – Az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elve”
Bevezetés
1.
Az Európai Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények elleni küzdelem érdekében a 2017/1939 rendelet (
2
) létrehozta az Európai Ügyészséget mint „független” és „decentralizált felépítésű, egységes hivatalként működő, oszthatatlan uniós szervet”. (
3
) Az Európai Ügyészség két szintből áll, a luxemburgi székhelyű központi hivatalból és a tagállamok jogrendszereinek részét képező delegált európai ügyészek decentralizált szintjéből. (
4
) A delegált európai ügyészek az Európai Ügyészség szerves részét képezik, és annak nevében járnak el, miközben operatív szinten a nemzeti ügyészségi rendszerükbe integráltan működnek. (
5
) A delegált európai ügyészek az Európai Ügyészségről szóló rendeletben közvetlenül rájuk ruházott és nemzeti ügyészi minőségükben gyakorolt jogkörökkel élve felelősek a nyomozások folytatásáért, (
6
) bűncselekmények tárgyában vádhatósági eljárások lefolytatásáért és az ügyek bíróság elé vitelérért. (
7
)
2.
Az Európai Ügyészség nemcsak a tagállamok nemzeti hatóságaival szoros együttműködésben látja el feladatát, hanem eközben nagymértékben a nemzeti jogra támaszkodik. Az Európai Ügyészségről szóló rendelet 5. cikkének (3) bekezdése szabályozza „az Európai Ügyészség nevében végzett nyomozások[at] és vádhatósági eljárások[at]”, és a nemzeti jogot kell alkalmazni, ha e rendelet valamely kérdésről nem rendelkezik. (
8
) E rendelet továbbá előírja, hogy főszabály szerint az alkalmazandó nemzeti jog az a jog, amely az eljáró delegált európai ügyészekre alkalmazandó. Az Európai Ügyészségről szóló rendelet számos rendelkezése, különösen az eljárási jellegűek, (
9
) az alkalmazási feltételek és eljárások meghatározása érdekében a nemzeti jogra hivatkozik.
3.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmével a Juzgado Central de Instrucción no 6 de la Audiencia Nacional (a kiemelt ügyek országos bíróságának 6. sz. központi vizsgálóbírósága, Spanyolország) mint „Juez de Garantías” (a felek jogait biztosító bíró) (
10
) először kéri a Bíróságtól az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikke (1) bekezdésének értelmezését. E rendelkezés a nemzeti bíróságokat ruházza fel az Európai Ügyészség harmadik felekre nézve joghatással bíró eljárási aktusai jogszerűségének felülvizsgálatára vonatkozó hatáskörrel. (
11
) E bíróság különösen arra keresi a választ, hogy az olyan nemzeti szabályozás, amely kizárja a közvetlen bírósági felülvizsgálat alól a tanú delegált európai ügyész általi idézését, összeegyeztethető‑e e rendelkezéssel, valamint az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés uniós jogi elvével.
Jogi háttér
Az uniós jog – az Európai Ügyészségről szóló rendelet
4.
Annyiban, amennyiben a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem körülményei szempontjából relevánsnak tűnik, az Európai Ügyészségről szóló rendelet (86)–(89) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„(86)
Az EUMSZ 86. cikkének (3) bekezdése értelmében az uniós jogalkotó meghatározhatja az Európai Ügyészség által feladatai ellátása során végzett eljárási cselekmények bíróság általi felülvizsgálatára vonatkozó szabályokat. Az uniós jogalkotó számára biztosított ezen hatáskör az Európai Ügyészség feladatainak és struktúrájának sajátos, minden egyéb uniós szervtől és ügynökségtől különböző jellegét tükrözi, amely miatt különös szabályokra van szükség a bírósági felülvizsgálatot illetően.
(87)
Az EUMSZ 86. cikkének (2) bekezdése értelmében az Európai Ügyészség a vádhatósági feladatait a tagállamok hatáskörrel rendelkező bíróságai előtt látja el. Az Európai Ügyészség által a nyomozásai során végrehajtott aktusok szorosan összekapcsolódnak az azokból esetlegesen következő vádemeléssel, és ezért a tagállamok jogrendjében hatást váltanak ki. Ezeket az aktusokat sok esetben a nemzeti bűnüldöző hatóságok fogják elvégezni az Európai Ügyészség utasításai alapján, egyes esetekben a nemzeti bíróság engedélyének beszerzését követően.
Célszerű ezért előírni, hogy az Európai Ügyészségnek a harmadik felekre nézve joghatással járó eljárási aktusai az illetékes nemzeti bíróságok előtt bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhessék, a nemzeti jogban meghatározott követelményeknek és eljárásoknak megfelelően. Ez biztosítaná azt, hogy az Európai Ügyészség által a vádemelést megelőzően elfogadott olyan eljárási aktusok, amelyek harmadik felekre (ebbe a kategóriába beletartozik a gyanúsított, a sértett, valamint az egyéb olyan érdekelt személyek, akiknek a jogait az ilyen aktusok sérthetik) nézve joghatással járnak, a nemzeti bíróságok előtt bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhessék. […]
Az Európai Ügyészség mulasztásának megállapítása iránti kereset az illetékes nemzeti bíróságok előtt olyan eljárási aktusok tekintetében indítható, amelyek elfogadását az Ügyészség számára jogszabály írja elő, és amelyek harmadik felekre nézve joghatással járnak. Abban az esetben, ha a nemzeti jog bírósági felülvizsgálat lehetőségéről rendelkezik a harmadik felekre nézve joghatással nem járó eljárási aktusok esetében, illetve ha keresetindítás lehetőségéről rendelkezik az egyéb mulasztások esetében, ezt a rendeletet nem lehet úgy értelmezni, hogy érinti ezeket a jogi rendelkezéseket. Ezenfelül a tagállamok számára nem írható elő, hogy az illetékes nemzeti bíróságok előtti bírósági felülvizsgálat lehetőségéről rendelkezzenek olyan eljárási aktusokra vonatkozóan, amelyeknek nem rendeltetése, hogy harmadik felekre nézve joghatással járjanak, például amelyek szakértők kijelölésére vagy a tanúk költségeinek megtérítésére vonatkoznak.
Végezetül, e rendelet nem érinti az eljáró nemzeti bíróság hatásköreit.
(88)
Célszerű biztosítani, hogy az Európai Ügyészség által hozott, harmadik felekre nézve joghatással járó eljárási aktusok jogszerűségét a nemzeti bíróságok bírósági felülvizsgálatnak vethessék alá. Ezzel összefüggésben hatékony jogorvoslati lehetőségekről kell gondoskodni az EUSZ 19. cikke (1) bekezdése második albekezdésének megfelelően. Emellett – ahogy azt a Bíróság ítélkezési gyakorlata is nyomatékosítja – az azokra a keresetekre irányadó nemzeti eljárási szabályok, amelyek az uniós jogból eredő egyéni jogok védelmét hivatottak biztosítani, nem lehetnek kevésbé kedvezőek, mint a hasonló belső jogi keresetek esetében (az egyenértékűség elve), és nem tehetik a gyakorlatban lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az uniós jogrend által biztosított jogok gyakorlását (a tényleges érvényesülés elve).
A nemzeti bíróságok az ilyen aktusok jogszerűségét az uniós jog (azon belül e rendelet), valamint a nemzeti jog alapján is vizsgálhatják, mely utóbbi annyiban alkalmazandó, amennyiben az adott vonatkozást e rendelet nem szabályozza. Ahogy azt a Bíróság ítélkezési gyakorlata is nyomatékosítja, ha a nemzeti bíróságoknak a szóban forgó aktusok uniós jog szerinti érvényességével kapcsolatban kétségeik merülnek fel, akkor előzetes döntéshozatal céljából minden esetben a Bíróság elé kell terjeszteniük kérdéseiket.
[…]
(89)
E rendeletnek a bírósági felülvizsgálatra vonatkozó rendelkezése nem módosítja a Bíróságnak az Ügyészség harmadik felekre nézve joghatással járó igazgatási határozatainak felülvizsgálatára vonatkozó hatáskörét, nevezetesen az olyan határozatokra vonatkozó hatáskörét, amelyeket az Ügyészség nem a nyomozással, a vádhatósági eljárás lefolytatásával, valamint a bíróság elé állítással kapcsolatos feladatainak ellátása során hoz. E rendelet továbbá nem sértheti az Európai Unió tagállamai, az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság azon lehetőségét sem, hogy az EUMSZ 263. cikkének második bekezdésével, valamint 265. cikkének első bekezdésével összhangban megsemmisítés iránti keresetet, illetve az EUMSZ 258. és 259. cikkével összhangban kötelezettségszegési eljárást kezdeményezzenek.”
5.
Az Európai Ügyészségről szóló rendelet „Nyomozási cselekmények és egyéb intézkedések” című 30. cikke értelmében:
„(1)   A tagállamok biztosítják, hogy legalább azokban az esetekben, amelyekben a maximális büntetési tétel legalább négy év szabadságvesztés, a delegált európai ügyészek jogosultak legyenek elrendelni, illetve kérelmezni az alábbi nyomozási cselekményeket:
a)
bármely helyiség, földterület, jármű, magánlakás, ruházat és egyéb személyes vagyontárgy vagy számítástechnikai rendszer átkutatása, illetve átvizsgálása […];
b)
bármely jelentőséggel bíró tárgy vagy irat beszerzése […];
c)
számítógépen tárolt, titkosított vagy dekódolt adatok beszerzése […];
d)
a bűncselekmény elkövetési eszközeinek és az abból származó jövedelemnek a befagyasztása […];
e)
[…] elektronikus kommunikáció megszerzése;
f)
tárgyak felkutatása és nyomon követése technikai eszközökkel […]
[…]
(4)   A delegált európai ügyészek az (1) bekezdésben említett cselekményeken kívül a saját tagállamukban bármely egyéb olyan intézkedést is kérelmezhetnek, illetve elrendelhetnek, amelyeket az ügyészek a nemzeti jog alapján hasonló belföldi ügyekben alkalmazhatnak.
(5)   A delegált európai ügyész csak akkor rendelheti el az (1) és (4) bekezdésben említett cselekményeket, illetve intézkedéseket, ha alapos okkal feltételezhető, hogy az adott cselekmény, illetve intézkedés a nyomozás céljából hasznos információt vagy bizonyítékot eredményezhet, és ha ugyanaz a cél kisebb beavatkozással járó eszközzel nem érhető el. A cselekmények, illetve intézkedések végrehajtásának az eljárásaira és a módozataira az alkalmazandó nemzeti jog az irányadó.”
6.
Az Európai Ügyészségről szóló rendeletnek „A gyanúsítottak és a vádlottak jogai” című 41. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az Európai Ügyészség a tevékenysége során teljeskörűen tiszteletben tartja a gyanúsítottak és a vádlottak számára [az Európai Unió Alapjogi Chartájában (a továbbiakban: Charta)] biztosított jogokat, többek között a tisztességes eljáráshoz való jogot és a védelemhez való jogot.
(2)   Az Európai Ügyészség büntetőeljárásaiban érintett valamennyi gyanúsítottat és vádlottat megilletik legalább az uniós jogban – többek között a gyanúsítottakat és vádlottakat a büntetőeljárások során megillető jogokról rendelkező irányelvekben – és az átültető nemzeti jogszabályokban meghatározott eljárási jogok, mint például:
a)
a 2010/64/EU irányelv szerinti, tolmácsoláshoz és fordításhoz való jog;
b)
a 2013/13/EU irányelv szerinti, a tájékoztatáshoz és az ügy anyagaiba való betekintéshez való jog;
c)
a 2013/48/EU irányelv szerinti, ügyvédi segítség igénybevételéhez, valamint őrizetbe vétel esetén harmadik személyek tájékoztatásához és a velük történő kommunikációhoz való jog;
d)
az (EU) 2016/343 irányelv szerinti, a hallgatáshoz és az ártatlanság vélelméhez való jog;
e)
az (EU) 2016/1919 irányelv szerinti, költségmentességhez való jog.
(3)   Az e fejezetben említett jogok sérelme nélkül, a gyanúsítottakat és vádlottakat, valamint az Európai Ügyészség eljárásaiban érintett más személyeket megilleti az alkalmazandó nemzeti jog által számukra biztosított valamennyi eljárási jog, beleértve a bizonyíték benyújtásához való jogot, a szakértők kijelölésének vagy szakértői vizsgálatnak és a tanúk meghallgatásának a kérelmezéséhez való jogot, valamint az annak kérelmezéséhez való jogot, hogy az Európai Ügyészség biztosítsa ezen intézkedések végrehajtását a védelem számára.”
7.
Az Európai Ügyészségről szóló rendelet „Bírósági felülvizsgálat” című 42. cikke értelmében:
„(1)   Az Európai Ügyészség harmadik felekre nézve joghatással bíró eljárási aktusai a nemzeti jogban meghatározott követelményeknek és eljárásoknak megfelelően bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhetik az illetékes nemzeti bíróságok előtt. Ugyanez irányadó az Európai Ügyészség által azon, harmadik felekre nézve joghatással bíró eljárási aktusok elfogadásának elmulasztására is, amelyeket az Európai Ügyészség e rendelet alapján köteles lett volna elfogadni.
(2)   A Bíróság az EUMSZ 267. cikkének megfelelően hatáskörrel rendelkezik előzetes döntés meghozatalára a következő kérdésekben:
a)
az Európai Ügyészség eljárási aktusainak érvényessége, annyiban, amennyiben az érvényességre vonatkozó kérdés valamely tagállami bíróság vagy törvényszék előtt közvetlenül az uniós jog alapján merült fel;
b)
az uniós jog rendelkezéseinek – beleértve e rendeletet is – értelmezése vagy érvényessége;
[…]
(3)   E cikk (1) bekezdésétől eltérve az Európai Ügyészségnek az egyes ügyek megszüntetésére vonatkozó határozatait – annyiban, amennyiben azokat közvetlenül az uniós jog alapján támadják meg – az EUMSZ 263. cikkének negyedik bekezdése értelmében bírósági felülvizsgálat céljából a Bíróság elé lehet terjeszteni.
[…]
(8)   Ez a cikk nem érinti az Európai Ügyészség következő határozatainak az EUMSZ 263. cikkének negyedik bekezdése szerinti, a Bíróság általi bírósági felülvizsgálatát: az érintetteknek a VIII. fejezet szerinti jogaira vonatkozó határozatok, azon határozatok, amelyek nem eljárási aktusok, mint például az Európai Ügyészségnek a dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférés joga vonatkozásában hozott határozatai, valamint a delegált európai ügyészek felmentéséről e rendelet 17. cikke (3) bekezdésének megfelelően hozott határozatok vagy bármely más igazgatási határozat.”
A spanyol jog
8.
A 2021. július 1‑jei Ley Orgánica 9/2021 de aplicación del Reglamento (UE) 2017/1939 del Consejo, de 12 de octubre de 2017, por el que se establece una cooperación reforzada para la creación de la Fiscalía Europea (az [Európai Ügyészségről szóló rendeletet] végrehajtó 9/2021. sz. sarkalatos törvény) (
12
) (a továbbiakban: 9/2021. sz. törvény) „A delegált európai ügyész nyomozási hatásköre” című 42. cikkének (1) és (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A delegált európai ügyész a [9/2021. sz. törvény] és az [Európai Ügyészségről szóló] rendelet rendelkezéseivel, valamint az eljárási szabályzatában meghatározott szabályokkal összhangban irányítja a nyomozást oly módon, hogy elrendeli a nyomozási cselekmények elvégzését és a Ley de Enjuiciamiento Criminal [(a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv)] által meghatározott kényszerintézkedések foganatosítását, kivéve azokat, amelyeket az alkotmány és más jogszabályok a bíróságok számára tartanak fenn, és amelyeket a felek jogait biztosító bírónak kell jóváhagynia;
[…]
(3)   A nyomozást – [a 9/2021. sz. törvényben] kifejezetten előírt különleges esetektől eltekintve – a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv rendelkezéseinek megfelelően kell lefolytatni.”
9.
A 9/2021. sz. törvény „Tanúvallomások” című 43. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A delegált európai ügyész tanúként idézhet minden olyan személyt, aki a bűncselekmény megállapítása és az elkövető azonosítása szempontjából releváns tényekről és körülményekről bír tudomással, vagy aki e tekintetben hasznos információkkal szolgálhat.
Azon személyek kivételével, akik mentesülnek a tárgyaláson való megjelenés és vallomástételi kötelezettség alól, a delegált európai ügyész által idézett személy köteles megjelenni és tanúvallomást tenni mindarról, amiről a neki feltett kérdésekkel kapcsolatban tudomással bír.
(2)   A tanúvallomást a büntetőeljárásról szóló törvénykönyvben meghatározott formában kell felvenni.
Az eljárásban részt vevő felek ügyvédeik útján jelen lehetnek a tanúvallomás során, amely esetben a vallomástétel végén lehetőséget kapnak arra, hogy a tanútól az általuk szükségesnek tartott körben felvilágosítást kérjenek.”
10.
A 9/2021. sz. törvény „Ügyek” című 90. cikke értelmében:
„A delegált európai ügyész által a nyomozás során hozott határozatok csak a [9/2021. sz. törvényben] kifejezetten előírt esetekben támadhatók meg a felek jogait biztosító bíró előtt.”
11.
A 9/2021. sz. törvény értelmében a védelem a delegált európai ügyészek következő határozatait támadhatja meg:
–
az eljárást megindító határozat;
–
a nyomozás alá vont személy új vallomástétel iránti kérelmét elutasító határozat;
–
a delegált európai ügyész előtt kért nyomozási cselekmények végrehajtását megtagadó határozat;
–
a benyújtott iratok és jelentések ügyiratokhoz való csatolását megtagadó határozat;
–
a védelem által kijelölt szakértőnek a megállapodás szerinti szakértői vélemény kialakításában való részvételét elutasító határozat;
–
a szakértő kizárását elutasító határozat;
–
az ideiglenes kényszerintézkedések elrendeléséről szóló határozat;
–
az őrizetbe vételt elrendelő határozat; valamint
–
a nyomozás újraindításáról szóló határozat.
12.
A 9/2021. sz. törvény 91. cikke fejti ki az e határozatok megtámadására irányuló keresetekkel kapcsolatos eljárási lépéseket.
13.
A büntetőeljárásról szóló törvénykönyv 311. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében:
„A vizsgálóbíró végrehajtja az ügyészség vagy az eljárásban részt vevő bármelyik fél által indítványozott valamennyi nyomozási cselekményt, kivéve, ha azokat szükségtelennek vagy jogsértőnek ítéli.
Az indítványozott nyomozási cselekmények végrehajtásának megtagadásáról szóló határozat ellen jogorvoslattal lehet élni, amelyet elfogadhatónak nyilvánítanak, és haladéktalanul, felfüggesztő hatály nélkül az illetékes bíróság elé utalnak.”
A tényállás, a jogvita, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
14.
I. R. O. és F. J. L. R. egy spanyol jog szerint létrejött alapítvány vezetői voltak, amely uniós forrásokból finanszírozott projekt megvalósításához részesült támogatásban. Az Európai Csalás Elleni Hivatal (OLAF) tájékoztatta a Fiscalía de área de Getafe‑Leganést (Getafe‑Leganés‑i ügyészség, Spanyolország), hogy az alapítvány által a projekt megvalósítása érdekében alkalmazott két kutató, nevezetesen Y. C. és I. M. B. tekintetében követelt közvetlen személyzeti költségeket nem igazolták megfelelően. A Fiscalía de área de Getafe‑Leganés (Getafe‑Leganés‑i ügyészség) támogatási csalás bűncselekményének elkövetése miatt feljelentést tett a Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Getafe (getafei 1. sz. elsőfokú és vizsgálóbíróság, Spanyolország) előtt. (
13
)2021. április 20‑án e bíróság nyomozást indított I. R. O. ellen.
15.
E nyomozás keretében 2021. május 21‑én a Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Getafe (getafei 1. sz. elsőfokú és vizsgálóbíróság) I. R. O.‑t mint „investigado”‑t (nyomozás alá vont személy) hallgatta ki. I. R. O. élt a hallgatáshoz való jogával. 2021. július 2‑án e bíróság tanúként hallgatta ki Y. C.‑t.
16.
2021. augusztus 12‑én a Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Getafe (getafei 1. sz. elsőfokú és vizsgálóbíróság) megállapította hatáskörének hiányát az Európai Ügyészség javára. 2021. szeptember 21‑én az Európai Ügyészség az ügyet az illetékes nemzeti hatóságok elé utalta. Tájékoztatta a Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Getafét (getafei 1. sz. elsőfokú és vizsgálóbíróság) arról a döntéséről, hogy nem kéri az ügy hatáskörébe vonását.
17.
A Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Getafe (getafei 1. sz. elsőfokú és vizsgálóbíróság) által felvetett hatásköri kérdésre válaszul a 2022. június 9‑i végzésével (
14
) a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság, Spanyolország) úgy határozott, hogy a nyomozásra vonatkozó hatáskört az Európai Ügyészségre ruházza. 2022. július 26‑i határozatukkal a Spanyolországban eljáró delegált európai ügyészek gyakorolták a saját hatáskörbe vonás jogát, és megindították a nyomozást, amelyből a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem ered.
18.
A 2022. július 27‑i végzéssel a kérdést előterjesztő bíróság, a Juzgado Central de Instrucción no 6 de la Audiencia National (a kiemelt ügyek országos bíróságának 6. sz. központi vizsgálóbírósága) a felek jogait biztosító bíró minőségében eljárva megindította a felek jogait biztosító eljárást.
19.
A 2022. augusztus 22‑i és 2022. október 25‑i határozattal az eljáró delegált európai ügyészek I. R. O.‑t és F. J. L. R.‑t a 9/2021. sz. törvény 27. cikkében előírt „Primera comparecencia para el traslado de cargos” (a tények és bizonyítékok közlésére szolgáló első meghallgatás) érdekében idézték be, hogy tájékoztassák őket arról, hogy velük szemben támogatási csalás és okirat‑hamisítás bűncselekménye miatt nyomozás indult. (
15
) I. R. O. meghallgatására 2022. október 5‑én került sor. F. J. L. R. meghallgatását 2022. december 15‑én tartották meg.
20.
A 9/2021. sz. törvény 43. cikke alapján hozott 2023. február 2‑i határozatukkal az eljáró delegált európai ügyészek tanúként idézték be Y. C.‑t és I. M. B.‑t. 2023. február 7‑én az I. R. O.‑t és F. J. L. R.‑t képviselő ügyvédek a 9/2021. sz. törvény 90. cikkére hivatkozva az Európai Ügyészséghez jogorvoslati kérelmet nyújtottak be e határozat azon része ellen, amely Y. C.‑t tanúként idézte be. (
16
) Az ügyvédek előadták, hogy a nyomozási cselekmény nem volt releváns, szükséges vagy hasznos, mivel a Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Getafe (getafei 1. sz. elsőfokú és vizsgálóbíróság) ebben a minőségében már kihallgatta Y. C.‑t. 2023. február 8‑án e jogorvoslati kérelemről tájékoztatták a kérdést előterjesztő bíróságot. 2023. február 23‑án az eljáró delegált európai ügyészek e jogorvoslattal kapcsolatban írásbeli észrevételeket nyújtottak be. 2023. március 22‑én, illetve 23‑án a delegált európai ügyészek és az I. R. O.‑t és az F. J. L. R.‑t képviselő ügyvédek írásbeli észrevételeket nyújtottak be az előzetes döntéshozatal iránti kérelem kérdést előterjesztő bíróság általi előterjesztésének lehetőségével kapcsolatban.
21.
A kérdést előterjesztő bíróság arra kéri a Bíróságot, hogy adjon iránymutatást az uniós jog értelmezésére vonatkozóan, hogy a felek jogait biztosító bírónak a delegált európai ügyész egyes, harmadik felekre joghatással bíró eljárási aktusainak felülvizsgálatára vonatkozó hatásköre tekintetében értékelni tudja az Európai Ügyészségről szóló rendeletnek a 9/2021. sz. törvényre gyakorolt hatásait. A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a 9/2021. sz. törvény 90. cikkével összefüggésben értelmezett 42. és 43. cikke értelmében a delegált európai ügyészek eljárási aktusainak egyes kategóriái tekintetében a bírósági felülvizsgálatot kifejezetten jóvá kell hagyni. Mivel a tanúidézések nem tartoznak az eljárási aktusok e kategóriájába, a 2023. február 2‑i határozat ellen nem lehet a felek jogait biztosító bíróhoz jogorvoslati kérelmet benyújtani.
22.
A kérdést előterjesztő bíróság rámutat arra, hogy az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikke értelmében az Európai Ügyész harmadik felekre nézve joghatással járó eljárási aktusai bírósági felülvizsgálat tárgyát képezik. A kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint a 2023. február 2‑i határozat ilyen eljárási aktusnak minősül. A kérdést előterjesztő bíróság először is előadja, hogy e határozat közvetlen hatást gyakorol Y. C. és I. M. B. szabad mozgáshoz és a Charta 6. cikkében biztosított szabadsághoz való jogára, mivel jogilag kötelesek lesznek az idézésben megjelölt napon és időpontban adott helyen megjelenni. (
17
) A határozat a Charta 48. cikkével ellentétes módon Y. C. és I. M. B. védelemhez való jogát is sértheti, mivel kötelesek lesznek mindent elmondani, amiről tudomással bírnak, és az igazat kell mondaniuk, (
18
) olyan körülmények között, amelyek között a spanyol eljárási jog nem írja elő, hogy a tanúkat ügyvéd közreműködésével hallgassák ki. A jelen ügyben a védelemhez való jog sérelme annál is inkább súlyos, mivel fennáll annak „észszerű lehetősége”, hogy a vallomásaik bizonyítékul szolgálhatnak a nyomozás tárgyát képező bűncselekményekben való részvételüket illetően. Az eljáró delegált európai ügyészek által 2023. március 22‑i észrevételeikben említett azon lehetőség, hogy a 9/2021. sz. törvény 29. cikke értelmében a nyomozás alá vont személyek a tárgyaláson a tények és bizonyítékok közlésére szolgáló első meghallgatás késedelme miatt kérhetik valamely eljárási aktus automatikus érvénytelenné nyilvánítását, kivételes jogalapnak minősül. Többek között a jogbiztonság érdekében nem kívánatos, hogy valamely személynek a büntetőeljárás késői szakaszában ilyen jogalapra kelljen hivatkoznia. A kérdést előterjesztő bíróság továbbá úgy véli, hogy a tanúidézés hatással van I. R. O. és F. J. L. R. jogi helyzetére. Úgy tűnik, hogy Y. C. tanúként történő újbóli megidézése sérti az észszerű időn belüli határozathozatalhoz való jogukat. Y. C. és I. M. B. tanúvallomása azt is lehetővé teszi a delegált európai ügyészek számára, hogy az I. R. O. és F. J. L. R. elleni büntetőeljárásban való felhasználás érdekében terhelő bizonyítékokat gyűjtsenek.
23.
A fentiekre tekintettel a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a 2023. február 2‑i határozat elleni jogorvoslati lehetőség hiánya korlátozhatja az uniós jogból eredő egyéni jog gyakorlását, amely korlátozás nem igazolható az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvére való hivatkozással.
24.
Ami az egyenértékűség elvét illeti, a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy az Európai Ügyészség eljárásának tárgyát képező vádak kivizsgálásával megbízott delegált európai ügyésszel „egyenértékű” Juez de Instrucción (vizsgálóbíró) a „Diligencias Previas” (felderítés) eljárást követné, mivel az érintett bűncselekmények miatti elítélés esetén legfeljebb öt év szabadságvesztés‑büntetés szabható ki. A büntetőeljárásról szóló törvénykönyv 766. cikke értelmében (
19
) a vizsgálóbíróságok által a felderítéssel összefüggésben elrendelt cselekmények ellen a határozatot hozó bíró előtt, ezt követően pedig magasabb szintű bíróság előtt lehet jogorvoslattal élni.
25.
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a 2023. március 22‑i észrevételeikben az eljáró delegált európai ügyészek azt állítják, hogy a „Procedimiento Sumario Ordinario” (öt évet meghaladó szabadságvesztés‑büntetéssel büntetendő bűncselekményekre vonatkozó eljárás) keretében a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv 311. cikke úgy rendelkezik, hogy a felek által indítványozott nyomozási cselekmények elrendeléséről szóló határozatok ellen nem lehet fellebbezést benyújtani. Ebben az összefüggésben a delegált európai ügyészek olyan ítélkezési gyakorlatra hivatkoznak, amely e rendelkezés alkalmazását a felderítésre is kiterjeszti. A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a Tribunal Supremo (legfelsőbb bíróság) nem erősítette meg ezt az ítélkezési irányvonalat, azt nem fogadták el egyhangúlag, és nem képezte jogszabályi változtatás tárgyát.
26.
A kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak az egyenértékűség elvének alkalmazásával kapcsolatban, mivel a 9/2021. sz. törvény nem teszi lehetővé a tanúk Európai Ügyészség általi idézésének bírósági felülvizsgálatát, míg a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv nem korlátozza a vizsgálóbíróságok által hozott, a nyomozási cselekmények elrendelésére vagy megtagadására vonatkozó, fellebbezéssel megtámadható határozatok kategóriáit.
27.
Ami a tényleges érvényesülés elvét illeti, a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy az Európai Ügyészség harmadik felekre nézve joghatással járó eljárási aktusai elleni keresetindítás joga közvetlenül az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkéből ered. Ez a lehetőség a hatékony bírósági jogorvoslathoz való alapvető jog és a védelemhez való jog tiszteletben tartásának kifejeződése, amelyeket a Charta 47. és 48. cikke véd. A felek jogait biztosító bíró 9/2021. sz. törvény 90. cikke szerinti felülvizsgálati jogkörének korlátozó értelmezése tehát akadályozza az Európai Ügyészségről szóló rendelet által az állampolgárok számára biztosított alapvető jogok gyakorlását.
28.
E körülmények között a Juzgado Central de Instrucción no 6 of the Audiencia Nacional (a kiemelt ügyek országos bíróságának 6. sz. központi vizsgálóbírósága, Spanyolország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni [az Európai Ügyészségről szóló rendelet] […] 42. cikkének (1) bekezdését, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, mint a […] 9/2021. sz. […] törvény 90. cikke, amely kizárja a bírósági felülvizsgálat alól az Európai Ügyészség harmadik felekre nézve (a kifejtettek szerint) joghatással járó olyan eljárási aktusát, mint amilyen a delegált európai ügyésznek a tanúk idézéséről szóló 2023. február 2‑i határozata?
2)
Úgy kell‑e értelmezni [a Charta] 6. és 48. cikkét, valamint [a büntetőeljárás során az ártatlanság vélelme egyes vonatkozásainak és a tárgyaláson való jelenlét jogának megerősítéséről szóló, 2016. március 9‑i (EU) 2016/343 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2016. L 65., 1. o.)] 7. cikkét, hogy azokkal ellentétes a […] 9/2021. sz. […] törvény 42. cikkének (1) és (3) bekezdésével és 43. cikkével összefüggésben értelmezett 90. cikkéhez hasonló olyan nemzeti szabályozás, amely kizárja a bírósági felülvizsgálat alól az Európai Ügyészség olyan eljárási aktusát, mint amilyen a delegált európai ügyésznek az olyan tanú idézéséről szóló határozata, akinek észszerűen feltételezhető a nyomozás tárgyát képező bűncselekményben való részvétele?
3)
Úgy kell‑e értelmezni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését és az EUMSZ 86. cikk (3) bekezdését, hogy azokkal ellentétes a delegált európai ügyészeknek a 9/2021. sz. […] törvény 42. cikkének (1) bekezdése és 43. cikke alapján elrendelt aktusaira vonatkozó, a 90. és 91. cikkében foglaltakhoz hasonló olyan bírósági felülvizsgálati rendszer, amely kizárja a bírósági felülvizsgálat alól a delegált európai ügyész által a nyomozási hatáskörének gyakorlása során elrendelt intézkedést, és amely semmilyen módon nem egyenértékű a vizsgálóbíróságok által a nyomozási hatáskörük gyakorlása során hozott határozatok megtámadására vonatkozó nemzeti eljárási szabályokkal?
4)
Úgy kell‑e értelmezni [a Charta] 47. cikke szerinti hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való joggal, valamint az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében foglalt hatékonyság elvével összhangban értelmezett, az Unió alapját képező alapvető jogállamisági értékeket deklaráló EUSZ 2. cikket, hogy azzal ellentétes a delegált európai ügyészek aktusaira vonatkozó olyan bírósági felülvizsgálati rendszer, amely a spanyol jogban a 9/2021. sz. […] törvény 90. és 91. cikkében foglaltakhoz hasonlóan az esetek zárt körére korlátozza a jogorvoslati lehetőséget?”
29.
I. R. O. és az F. J. L. R., az Európai Ügyészség, a francia, az olasz, a holland és a spanyol kormány, valamint a Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket. A 2024. szeptember 10‑én tartott tárgyaláson az olasz kormány kivételével ugyanezek a felek szóbeli észrevételeket tettek, és válaszoltak a Bíróság kérdéseire.
Értékelés
A második kérdés elfogadhatóságáról
30.
Az Európai Ügyészség, a francia, a holland és a spanyol kormány, valamint a Bizottság úgy véli, hogy a második kérdés elfogadhatatlan, mivel tisztán hipotetikus jellegű, és az e kérdésre adott válasz semmilyen hatással nem lenne az alapeljárás kimenetelére Az alapeljárás ugyanis a nyomozás alá vont személyek által a delegált európai ügyésznek a harmadik felek tanúként történő idézéséről szóló határozatával szemben benyújtott jogorvoslatra vonatkozik, míg a második kérdés arra vonatkozik, hogy maguk a tanúk megtámadhatják‑e ezt a határozatot.
31.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint kizárólag az ügyben eljáró és a meghozandó határozatért felelős nemzeti bíróság feladata annak eldöntése, hogy az ügy sajátos jellemzőire tekintettel az ítélet meghozatalához szükség van‑e az előzetes döntéshozatalra, és hogy a feltett kérdések relevánsak‑e. Következésképpen, ha a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság főszabály szerint köteles határozatot hozni. Ebből következik, hogy az uniós jogra vonatkozó kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A nemzeti bíróságok által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem Bíróság általi elutasítása ugyanis csak abban az esetben lehetséges, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapeljárás tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson. (
20
)
32.
A második kérdés szövegéből, az uniós jog e kérdésben hivatkozott rendelkezéseiből, valamint az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban foglalt magyarázatokból egyértelműen kitűnik, (
21
) hogy a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy a delegált európai ügyész határozatával tanúvallomás megtételére beidézett személyek bírósági eljárásban megtámadhatják‑e ezt a határozatot. Az idézett tanúk, nevezetesen Y. C. és I. M. B. nem vitatják a 2023. február 2‑i határozat érvényességét. Az alapeljárás a nyomozás alá vont személyek, nevezetesen I. R. O. és F. J. L. R. által e határozat ellen benyújtott jogorvoslatra vonatkozik. Ilyen körülmények között véleményem szerint egyértelmű, hogy a második kérdésre adott válasz nem releváns az alapeljárás kimenetele szempontjából, és hipotetikus jellegű. A jelen indítvány 31. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatot alkalmazva azt tanácsolom a Bíróságnak, hogy ezt a kérdést nyilvánítsa elfogadhatatlannak.
Az első, harmadik és negyedik kérdés együttes vizsgálata és átfogalmazása
33.
A Bizottság javasolja, hogy a Bíróság az első, a harmadik és a negyedik kérdést együttesen vizsgálja meg. Egyetértek ezzel a javaslattal, mivel e kérdések megválaszolásához az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (1) bekezdését kell értelmezni.
34.
Úgy vélem továbbá, hogy úgy kell átfogalmazni e három kérdést, (
22
) hogy arra irányuljanak, hogy úgy kell‑e értelmezni az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének a Charta 47. cikkével, az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésével, valamint az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvével összefüggésben értelmezett (1) bekezdését, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint a nyomozás alá vont személyek az illetékes nemzeti bíróság előtt közvetlenül nem vitathatják azt a határozatot, amellyel az e személyek elleni büntetőeljárással összefüggésben az eljáró delegált európai ügyész harmadik személyeket tanúként idéz. (
23
)
35.
Ezt az átfogalmazást a következő okokból javaslom. Amint azt a jelen indítvány 32. pontjában megjegyeztem, az alapeljárás tárgya a nyomozás alá vont személyek által olyan határozat ellen indított kereset, amellyel az eljáró delegált európai ügyészek harmadik személyeket tanúként idéztek. A negyedik kérdésben említett rendelkezések, nevezetesen az EUSZ 2. cikk, az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése és a Charta 47. cikke az átfogalmazott kérdéssel összefüggésben vizsgálható, mivel az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (1) bekezdése azokat az Európai Ügyészség eljárási aktusaival összefüggésben alkalmazni kívánja. (
24
) Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésére és a Charta 47. cikkére való hivatkozásra tekintettel a Bíróság dönthet úgy, hogy mellőzi az EUSZ 2. cikk figyelembevételét. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat indokolásából kitűnik, hogy a harmadik kérdés az egyenértékűség elvének kérdését a tagállamok eljárási autonómiájának korlátjaként veti fel, amely kérdés tehát szerepel a javasolt átfogalmazásban. Amint azt a jelen indítvány 55. pontja részletesebben kifejti, úgy tűnik, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat abból indul ki, hogy az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (1) bekezdése megköveteli, hogy a 2023. február 2‑i határozathoz hasonló eljárási aktust az illetékes nemzeti bíróság előtt közvetlen keresettel lehessen megtámadni.
Az ügy érdeméről
36.
Amint az a 9/2021. sz. törvény 1. cikkéből kitűnik, e törvény építi be az Európai Ügyészségről szóló rendeletet a spanyol jogrendbe. E törvény új eljárási rendszert vezetett be, amelynek keretében a delegált európai ügyészek az Európai Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekményekkel kapcsolatban nyomozást és vádhatósági eljárásokat folytatnak le, miközben a nemzeti igazságügyi hatóság pártatlan harmadik félként védi a nyomozás alá vont személyek alapvető jogait. (
25
) Az illetékes bíróságon belül létrehozandó hatóság, (
26
) mint „az eljárás lefolytatásában részt nem vevő, azonban a [9/2021. sz. törvény] által kifejezetten előírt, bírósági felülvizsgálattal összefüggő feladatokért felelős szerv” (
27
) a felek jogait biztosító bíró.
37.
Véleményem szerint egyértelmű, hogy az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a tagállamok biztosítsák az Európai Ügyészség harmadik felekre nézve joghatással járó eljárási aktusainak hatékony bírósági felülvizsgálatát. (
28
) Az Európai Ügyészségről szóló rendelet (88) preambulumbekezdésének a jelen indítvány 4. pontjában említett szövegén túlmenően a jogalanyok jogainak hatékony bírói védelme a tagállamok közös alkotmányos hagyományain nyugvó uniós jogi alapelv, amelyet rögzít a Rómában, 1950. november 4‑én aláírt, az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény (kihirdette: az 1993. évi XXXI. tv.) 6. és 13. cikke. A Charta 47. cikke megerősíti ezt az elvet, így a jelen ügyben felmerülőhöz hasonló összefüggésben figyelembe kell venni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének értelmezése során. (
29
) Emlékeztetni kell arra is, hogy a tagállamok az uniós jog végrehajtása során (mint a jelen ügyben) kötelesek biztosítani a Charta 47. cikkének első bekezdésében rögzített hatékony jogorvoslathoz való jog tiszteletben tartását. (
30
)
38.
A jelen ügy középpontjában az a kérdés áll, hogy az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (1) bekezdése értelmében az Európai Ügyészség nyomozás alá vont személyekre nézve joghatással járó eljárási aktusának minősül‑e az a határozat, amellyel a delegált európai ügyész harmadik személyt tanúként idéz. Ha e határozat ilyen aktusnak minősül, e rendelkezés megköveteli, hogy az az illetékes nemzeti bíróság előtt bírói felülvizsgálat tárgyát képezhesse.
39.
Ebben az összefüggésben az első meghatározandó kérdés az, hogy „[a]z Európai Ügyészség harmadik felekre nézve joghatással bíró eljárási aktusai” kifejezés az uniós jog olyan önálló fogalma‑e, amelyet az Unió területének egészén egységesen kell értelmezni. E kérdés eldöntéséhez figyelembe kell venni annak a rendelkezésnek a szövegét, amelyben e kifejezés szerepel, a kontextust, amelybe e rendelkezés illeszkedik, illetve az azon szabályozás által követett célokat, amelynek az részét képezi. (
31
)
40.
Az Európai Ügyészségről szóló rendelet nem határozza meg ezt a fogalmat, és a 42. cikk (1) bekezdésében a nemzeti jogra való hivatkozás nem meghatározó annak jelentése és hatálya tekintetében.
41.
Az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikke e cikk általános rendszerével és céljával összefüggésben értelmezett (1) bekezdésének szövegéből kitűnik, hogy e rendelkezés arra irányul, hogy a nemzeti bíróságokat azon aktusok bírósági felülvizsgálatára vonatkozó hatáskörrel ruházza fel, (
32
) amelyek – mivel az Európai Ügyészség uniós szerv – (
33
) egyébként az uniós bíróságok kizárólagos hatáskörébe tartoznának. (
34
) Az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (2)–(8) bekezdéséből következik, hogy az e cikk (1) bekezdése által a nemzeti bíróságok számára fenntartott hatáskörön kívül az uniós bíróságok hatáskörrel rendelkeznek arra, hogy az Európai Ügyészség aktusainak jogszerűségét felülvizsgálják. (
35
) Ez a helyzet különösen az Európai Ügyészség „igazgatási határozatai” tekintetében, amelyekre a (8) bekezdés hivatkozik, és amelyek az EUMSZ 263. cikk (4) bekezdésének hatálya alá tartoznak, szemben az Európai Ügyészség „eljárási aktusaival”, amelyekre az (1) bekezdés hivatkozik, és amelyek főszabály szerint (
36
)„bírósági felülvizsgálat” tárgyát képezhetik „az illetékes nemzeti bíróságok előtt”.
42.
Az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (1) bekezdésében szereplő „harmadik felekre nézve joghatással bíró” kifejezés használata megerősíti továbbá, hogy e rendelkezés célja, hogy a nemzeti bíróságokat olyan hatáskörrel ruházza fel, amely máskülönben az uniós bíróságokhoz tartozott volna. Írásbeli észrevételeiben az Európai Ügyészség, a francia és a spanyol kormány, valamint a Bizottság rámutat arra, hogy e kifejezés szó szerint átveszi az EUMSZ 263. cikk első bekezdésének szövegét, (
37
) amely meghatározza az uniós intézmények, szervek vagy hivatalok azon aktusait, amelyek felülvizsgálatára az uniós bíróságok rendelkeznek hatáskörrel. (
38
)
43.
Másik ok, amely az „Európai Ügyészség harmadik felekre nézve joghatással bíró eljárási aktusai” önálló és egységes értelmezése mellett szól, az, hogy biztosítani kell a nemzeti bíróságok és az uniós bíróságok közötti következetes hatáskörmegosztást az Európai Ügyészség aktusai feletti bírósági felülvizsgálat gyakorlása tekintetében. Ezért osztom az Európai Ügyészség azon álláspontját, hogy az „Európai Ügyészség harmadik felekre nézve joghatással bíró eljárási aktusai” az uniós jog önálló fogalma. (
39
)
44.
Ami e fogalom tartalmát illeti, az Európai Ügyészségről szóló rendelet (87) preambulumbekezdésének első bekezdéséből kitűnik, hogy az „eljárási aktusok” kifejezés különösen az „Európai Ügyészség által a nyomozásai során végrehajtott” aktusokat foglalja magában. E preambulumbekezdés második bekezdése biztosítja, hogy a nemzeti bíróságok előtt „az Európai Ügyészség által a vádemelést megelőzően elfogadott […] eljárási aktusok” is bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhetik. Az „eljárási aktusok” kifejezés magában foglalja az Európai Ügyészségről szóló rendelet 30. cikke szerinti „nyomozási cselekményeket”, ugyanakkor nem korlátozódik azokra. (
40
) Következésképpen, amint azt I. R. O. és F. J. L. R., valamint az Európai Ügyészség állítja, az a határozat, amellyel a delegált európai ügyész valamely személyt tanúként idéz, véleményem szerint az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (1) bekezdése értelmében eljárási aktusnak minősül. E rendelet 30. cikkének (1) bekezdése ugyanis ezt a határozatot nem említi azon „nyomozási cselekmények” között, amelyeknek a delegált európai ügyész rendelkezésére kell állniuk a tagállamokban „legalább azokban az esetekben, amelyekben a maximális büntetési tétel legalább négy év szabadságvesztés”. Az Európai Ügyészségről szóló rendelet 30. cikkének (4) bekezdése azonban úgy rendelkezik, hogy „a delegált európai ügyészek az (1) bekezdésben említett cselekményeken kívül a saját tagállamukban bármely egyéb olyan intézkedést is kérelmezhetnek, illetve elrendelhetnek, amelyeket az ügyészek a nemzeti jog alapján hasonló belföldi ügyekben alkalmazhatnak”. A 9/2021. sz. törvény 43. cikkének (1) bekezdése kifejezetten előírja, hogy a delegált európai ügyészek tanúként idézhetnek személyeket.
45.
Ami a „harmadik felekre nézve joghatással bíró” kifejezést illeti, az EUMSZ 263. cikk (1) bekezdésében szereplő azonos kifejezések használatából arra lehet következtetni, (
41
) hogy a jogalkotó az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikke (1) bekezdésének megalkotásával biztosítani kívánta, hogy az Európai Ügyészség sajátos jellegéhez igazodó bírósági felülvizsgálati rendszer keretében e szerv azon aktusai, amelyeknek rendes körülmények között az uniós bíróságok előtt közvetlen kereset útján felülvizsgálat tárgyát kell képezniük, bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhessék a nemzeti bíróságok előtt, biztosítva ezzel az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének és a Charta 47. cikkének való megfelelést.
46.
Ebből véleményem szerint az következik, hogy – amint azt az Európai Ügyészség, a francia kormány és a Bizottság kifejezetten állítja – az EUMSZ 263. cikk értelmében a Bíróságnak a „harmadik felekre nézve joghatással bíró eljárási aktusok” fogalmával kapcsolatos állandó ítélkezési gyakorlata alkalmazandó az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikke (1) bekezdésének értelmezésére. Az EUMSZ 263. cikk első bekezdésével összefüggésben értelmezett negyedik bekezdése alapján megsemmisítés iránti kereset nyújtható be az Unió intézményei, szervei vagy szervezetei által elfogadott bármely olyan rendelkezés vagy intézkedés ellen, függetlenül azok formájától, amelyek célja olyan kötelező joghatások kiváltása, amelyek valamely természetes vagy jogi személy érdekeit érinthetik, jelentősen módosítva annak jogi helyzetét. Annak megállapításához, hogy a jogi aktus kivált‑e ilyen joghatásokat, és ezáltal ilyen kereset tárgyát képezheti‑e, a jogi aktus lényegét kell figyelembe venni, és hatásait olyan objektív kritériumok alapján kell megítélni, mint tartalma, adott esetben figyelembe véve az elfogadásának körülményeit, valamint az azt elfogadó intézmény hatáskörét. (
42
)
47.
A fentiekből arra lehet következtetni, hogy az uniós jogalkotónak nem állt szándékában, hogy az Európai Ügyészség eljárási aktusainak kötelező bírósági felülvizsgálatát, amelyet az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (1) bekezdése ír elő, meghatározott kategóriákra korlátozza. A Bíróság előző pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatának fényében értelmezve, e rendelkezésből adódóan az illetékes nemzeti bíróság előtt bírósági felülvizsgálat tárgyát kell képeznie a delegált európai ügyész által a nyomozás során elfogadott minden olyan eljárási aktusnak, amely olyan kötelező joghatásokat vált ki, amelyek harmadik személyek érdekeit érinthetik, és azok jogi helyzetét jelentős mértékben módosíthatják. Hozzá kell tennem, hogy az Európai Ügyészségről szóló rendelet (87) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az e rendelet 42. cikkének (1) bekezdésében említett „harmadik felek” kifejezés tágabb értelemben veendő figyelembe, hogy magában foglalja „a gyanúsítottat”, (
43
)„a sértettet” valamint „az egyéb olyan érdekelt személyek[et], akiknek a jogait az ilyen aktusok sérthetik”. (
44
)
48.
A kérdést előterjesztő bíróság, valamint I. R. O. és F. J. L. R. azt állítja, hogy a 2023. február 2‑i határozat az Európai Ügyészség olyan eljárási aktusa, amely rájuk mint nyomozás alatt álló személyekre nézve joghatással bír, mivel a) sérti az ügy észszerű időn belüli tárgyalásához való jogukat, és b) Y. C. további tanúvallomásával olyan terhelő bizonyítékokat közölhet, amelyeket az eljáró delegált európai ügyészek felhasználhatnak az ellenük folyó büntetőeljárásban. Ezzel szemben az Európai Ügyészség, a francia és a spanyol kormány, valamint a Bizottság különböző érvek alapján azt állítja, (
45
) hogy az eljáró delegált európai ügyész harmadik személy tanúként történő idézéséről szóló határozata nem olyan intézkedés, amelynek joghatásai a nyomozás alá vont személyekre nézve kötelezőek, és érinteniük kell e személyek érdekeit, jelentősen módosítva jogi helyzetüket.
49.
Összességükben nem győztek meg az I. R. O. és F. J. L.L. R. által felhozott azon érvek, amelyeket a kérdést előterjesztő bíróság elfogadott. Amint azt a francia és a spanyol kormány, valamint a Bizottság megjegyzi, a tanú kihallgatása terhelő és mentő bizonyítékokat tárhat fel. Ebben az összefüggésben fontos rámutatni arra, hogy az Európai Ügyészségről szóló rendelet 5. cikkének (4) bekezdése előírja, hogy „[a]z Európai Ügyészség pártatlanul jár el az általa folytatott nyomozások során, és minden releváns – akár terhelő, akár mentő – bizonyítékot felkutat”. (
46
) A francia kormány hozzáteszi, hogy e kihallgatás kizárólagos célja lehet bizonyos tények tisztázása, háttérinformációk nyújtása, összetett mechanizmus elmagyarázása a nyomozó részére, vagy az érintett személyek személyiségének feltárása. Egyetértek azzal, hogy bár valamely tanú idézése és kihallgatása növelheti az eljárás időtartamát, az ilyen intézkedések megkönnyíthetik a nyomozás lefolytatását, és mindenesetre hozzájárulhatnak a vádak alapos kivizsgálásához.
50.
Ezen észrevételek ellenére úgy vélem, hogy nem lehet általánosan és elvont módon értékelni és megválaszolni azt a kérdést, hogy a delegált európai ügyész által hozott, harmadik személy tanúként történő idézéséről szóló határozat a nyomozás alá vont személyre nézve joghatással bíró eljárási aktusnak minősül‑e.
51.
Az Európai Ügyészség nem egyetlen jogterületen működik, és az Európai Ügyészségről szóló rendelet csak részben szabályozza az Európai Ügyészség eljárásait. (
47
) Ćapeta főtanácsnok szavai szerint „az Európai Ügyészség valóban egységes hivatalként működő és oszthatatlan szerv, de közös anyagi és eljárási büntetőjog nélkül működik”, és „[e]zek a kérdések nagymértékben a tagállamok jogszabályaitól függenek, és ezek eltérhetnek egymástól a tagállamok által elfogadott megoldások tekintetében”. (
48
) Azon kívül, hogy az Európai Ügyészségről szóló rendelet 41. cikkének (2) bekezdése értelmében a büntetőeljárásokban a gyanúsítottak és vádlottak számára „legalább” az uniós jog szerinti eljárási jogokat biztosítani kell, annak következtében, hogy az Európai Ügyészségről szóló rendelet a nemzeti jogra hivatkozik, az ilyen eljárásokban érintett személyek jogai eltérnek attól függően, hogy az Európai Ügyészség melyik tagállamban folytat nyomozást és vádhatósági eljárást. Ehhez hasonlóan az, hogy az Európai Ügyészségről szóló rendelet 30. cikkének (5) bekezdése úgy rendelkezik, hogy e cikk (1) és (4) bekezdésében említett „cselekmények, illetve intézkedések végrehajtásának az eljárásaira és a módozataira az alkalmazandó nemzeti jog” az irányadó, azzal a következménnyel járhat, hogy a tanú idézéséhez hasonló, az eljáró delegált európai ügyész által az egyik tagállamban elfogadott eljárási aktus nem fejtene ki joghatást az ezen aktus által érintett személyek helyzetére, miközben egy másik tagállamban elfogadott ugyanilyen eljárási aktus ilyen joghatással bírna. Amint azt a francia és a holland kormány a tárgyaláson megjegyezte, az Európai Ügyészség nemzeti bíróságok előtt felülvizsgálat tárgyát képező eljárási aktusainak köre ezért az alkalmazandó nemzeti jogtól függően változhat. E kérdés in concreto értékelésének követelménye az általam a jelen indítvány 46. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatból is kitűnik, amelyből az következik, hogy figyelembe kell venni az ott említett objektív kritériumokat.
52.
A fentiek alapján azt tanácsolom, hogy nem lenne helyénvaló, ha a Bíróság általános jelleggel foglalna állást abban a kérdésben, hogy az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozik‑e az a határozat, amellyel az eljáró delegált európai ügyész harmadik személyt tanúként idéz. E kérdés végső soron a nemzeti bíróságok hatáskörébe tartozik annak megállapítása révén, hogy e határozat olyan aktusnak minősül‑e, amely az érintett harmadik személyre nézve kötelező joghatással bír, amely érintheti az érintett harmadik fél érdekeit, jelentősen módosítva annak jogi helyzetét. A nemzeti bíróságoknak e célból a határozat lényegét kell figyelembe venniük, és e hatásokat olyan objektív kritériumok alapján kell megítélniük, mint e jogi aktus tartalma, adott esetben figyelembe véve az elfogadásának sajátos eljárási körülményeit, valamint az azt elfogadó szerv hatáskörét. Amennyiben a nemzeti bíróság e vizsgálatot követően megállapítja, hogy az a határozat, amellyel az eljáró delegált európai ügyész harmadik személyt tanúként idéz, a nyomozás alá vont személyekre nézve nem bír joghatással, az e határozat bírósági felülvizsgálatát kizáró nemzeti szabályozás összeegyeztethető lenne az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének a Charta 47. cikkével és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésével, valamint az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvével összefüggésben értelmezett (1) bekezdésével.
53.
Bobek főtanácsnok az Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România” és társai ügyre vonatkozó indítványában rámutat arra, hogy annak a magánszemélynek, aki a Charta 47. cikke szerinti lehetőséggel kíván élni az e rendelkezés által biztosított valamely eljárási jog érvényesítése érdekében, az Unió joga szerint „joggal vagy szabadsággal” kell rendelkeznie, amelyet bíróság előtt érvényesíteni kíván. (
49
) Egyetértek a Bizottsággal abban, hogy amennyiben a harmadik személy tanúként történő idézéséről szóló határozat a nyomozás alá vont személyekre nézve nem bír joghatással, e személyek jogi helyzete változatlan marad, és nem hivatkozhatnak uniós jogból eredő jogra, ami tárgytalanná tenné a Charta 47. cikkének alkalmazását. Joghatások hiányában az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése szerinti hatékony jogorvoslat lehetősége hasonlóképpen nem merül fel. Végül, ha az Európai Ügyészségről szóló rendelet vagy bármely más uniós jogi aktus egyetlen rendelkezése sem biztosítja a nyomozás alá vont személyek részére azt a jogot, hogy a nemzeti bíróságok előtt vitassák az Európai Ügyészség harmadik felekre joghatással nem bíró eljárási aktusait, nem sérül az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elve.
54.
Amennyiben a nemzeti bíróság azt állapítaná meg, hogy a 2023. február 2‑i határozathoz hasonló határozat az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozó aktusnak minősül, e rendelkezés előírja, hogy e határozat „bírósági felülvizsgálat tárgyát [képezze]”. Miből áll ez a bírósági felülvizsgálat? A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel összefüggésben megköveteli‑e ez a bírósági felülvizsgálat, hogy e határozat érvényességének vitatására közvetlen kereset álljon rendelkezésre?
55.
A jelen ügyben nem vitatott, hogy a spanyol jog szerint az a határozat, amellyel az eljáró delegált európai ügyész harmadik személyt tanúként idéz, nem képezheti a nyomozás alá vont személyek által bírósághoz benyújtott közvetlen kereset tárgyát. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság abból az előfeltevésből indul ki, hogy az uniós jogalkotó szándéka az volt, hogy az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozó aktusoknak közvetlen keresettel megtámadhatónak kell lenniük. Úgy tűnik tehát, hogy a kérdést előterjesztő bíróság kizárja annak lehetőségét, hogy az uniós jogalkotó nem kívánta meghatározni azokat a részletes szabályokat, amelyek alapján az ilyen aktusok bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhetnék, ennek eredményeképpen pedig az ilyen felülvizsgálat járulékos jelleggel is elvégezhető. (
50
) Ezzel szemben írásbeli észrevételeiben az olasz kormány azt állítja, hogy az Európai Ügyészség harmadik felekre nézve joghatással bíró eljárási aktusainak bírósági felülvizsgálata nem követeli meg, hogy megsemmisítésükre irányuló kereset álljon rendelkezésre. Az olasz kormány úgy véli, hogy a spanyolországi helyzettel ellentétben az olasz büntetőeljárásról szóló törvénykönyv megszüntette a vizsgálóbíróságot, és egyúttal eltörölte az Európai Ügyészség harmadik személy tanúként idéző eljárási aktusainak előzetes felülvizsgálatát. Az eljáró bíróság ehelyett arra vonatkozó hatáskörrel rendelkezik, hogy a hozzá benyújtott bizonyítékok jogszerűségéről határozzon, és adott esetben mellőzze azokat. (
51
) A tárgyaláson a Bíróság írásbeli kérdésére adott válaszában az Európai Ügyészség, valamint a francia, a holland és a spanyol kormány hangsúlyozta, hogy az Európai Ügyészség eljárási aktusai érvényességének járulékos bírósági felülvizsgálata megfelel az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (1) bekezdésében foglalt követelményeknek. Az Európai Ügyészség elismerte, hogy a delegált európai ügyészek nyomozási cselekmények elfogadásáról szóló határozatai ellen nem áll rendelkezésre közvetlen jogorvoslati lehetőség. Az Európai Ügyészség azt állította, hogy a spanyol jog számos járulékos jogorvoslati lehetőséget biztosít az ilyen intézkedések bírósági felülvizsgálatára a nyomozati szakaszban, illetve annak lezárását követően a büntetőeljárás szóbeli szakaszában, ezáltal biztosítva a hatékony bírói jogvédelemhez való jogot és a védelemhez való jog tiszteletben tartását. A francia, a holland és a spanyol kormány ugyanezt az álláspontot képviselte.
56.
Az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (1) bekezdése a tagállamok eljárási autonómiája keretében mérlegelési mozgásteret biztosít számukra, amennyiben kimondja, hogy az abban előírt bírósági felülvizsgálatot „a nemzeti jogban meghatározott követelményeknek és eljárásoknak megfelelően” kell elvégezni. (
52
) E rendelkezés nem határozza meg e „felülvizsgálat” jellegét, sem azt, hogy a nemzeti bíróság milyen típusú határozatot hozhat, amikor e felülvizsgálatot gyakorolja.
57.
Az Európai Ügyészségről szóló rendelet (88) preambulumbekezdése megköveteli, hogy az Európai Ügyészség által hozott, harmadik felekre nézve joghatással járó eljárási aktusok jogszerűségének nemzeti bíróságok általi felülvizsgálata során „hatékony jogorvoslati lehetőségekről kell gondoskodni az EUSZ 19. cikke (1) bekezdése második albekezdésének megfelelően”. A Szerződés e rendelkezése arra kötelezi a tagállamokat, hogy a Charta 47. cikkének első bekezdésében foglaltaknak megfelelően hatékony jogorvoslatot biztosítsanak mindenkinek, akinek az Unió joga által biztosított jogait és szabadságait megsértették. Ez magában foglalja a személynek sérelmet okozó bármely olyan aktus bíróság előtti vitatásának jogát, amely sértheti az említett jogokat és szabadságokat, de nem követeli meg olyan közvetlen jogorvoslat rendelkezésre állását, amelynek fő célja adott intézkedés érvényességének vitatása. Elegendő tehát, ha az illetékes nemzeti bíróságok előtt rendelkezésre áll egy vagy több olyan jogorvoslati lehetőség, amely lehetővé teszi valamely intézkedés járulékos bírósági felülvizsgálatát, biztosítva ezzel azon jogok és szabadságok tiszteletben tartását, amelyeket az uniós jog garantál e jogosult számára. (
53
) A jelen eljárásban a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak meghatározása, hogy a nyomozás alá vont személyek járulékosan vitathatják‑e annak a határozatnak a jogszerűségét, amellyel az eljáró delegált európai ügyész harmadik személyt tanúként idézett.
58.
E lehetőség fennállásától függetlenül, a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdések teljes körű megválaszolása érdekében a Bíróságnak azt is ki kell fejtenie, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban ismertetett eljárások megfelelnek‑e az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvének, amelyre az Európai Ügyészségről szóló rendelet (88) preambulumbekezdésének első bekezdése kifejezetten utal.
59.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az adott területre vonatkozó uniós szabályozás hiányában a jogalanyok számára biztosított jogok védelmének biztosítására irányuló bírósági jogorvoslatra vonatkozó eljárási szabályok meghozatala az eljárási autonómia elve alapján az egyes tagállamok jogrendjébe tartozik. E követelmény feltétele, hogy e szabályok nem lehetnek kedvezőtlenebbek a hasonló jellegű belső jogi helyzetekre vonatkozókhoz képest (az egyenértékűség elve), és nem tehetik gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az uniós jog által biztosított jogok gyakorlását (a tényleges érvényesülés elve). (
54
)
60.
Ami a tényleges érvényesülés elvét illeti, az uniós jog nem kötelezi a tagállamokat arra, hogy a nemzeti jogban fennállótól eltérő jogorvoslati lehetőségeket hozzanak létre, kivéve azonban azt az esetet, ha a szóban forgó jogrend egészéből az következik, hogy nem létezik olyan bírósági jogorvoslat, amellyel akár közvetett módon biztosítható lenne a jogalanyok uniós jogból eredő jogainak tiszteletben tartása, illetve ha a jogalanyok bírósághoz fordulásának az lenne az egyetlen hatékony módja, hogy kénytelenek lennének jogot sérteni. (
55
) Amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság megállapítaná, hogy a megtámadott intézkedések érvényessége járulékos úton hatékonyan bírálható el, úgy tűnne, hogy nem lenne indokolt annak megállapítása, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban ismertetett eljárások sértik a tényleges érvényesülés elvét.
61.
Ami az egyenértékűség elvét illeti, a kérdést előterjesztő bíróság által közölt információkból kitűnik, hogy míg az Európai Ügyészségre alkalmazandó nemzeti eljárási szabályok kizárják azon határozat közvetlen bírósági felülvizsgálatának lehetőségét, amellyel a delegált európai ügyész harmadik felet tanúként idéz, addig a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv alapján hozott egyenértékű határozat ellen a vizsgálóbíróság vagy magasabb szintű bíróság előtt lehet jogorvoslattal élni. Ebből következően úgy tűnik, hogy a nyomozás alá vont személyek más és hátrányosabb helyzetben vannak, amikor közvetlenül az uniós jogból eredő jogokat érvényesítenek, mint amikor a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv szerinti jogokat érvényesítenek. Ilyen körülmények között úgy tűnik – amint azt a kérdést előterjesztő bíróság, valamint I. R. O. és F. J. L.R. állítja –, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben ismertetett eljárások sértik az egyenértékűség elvét.
62.
Az Európai Ügyészség és a spanyol kormány kétségtelenül vitatja a nemzeti jognak a kérdést előterjesztő bíróság általi értelmezését, lényegében azzal érvelve, hogy bizonyos nemzeti ítélkezési gyakorlat szerint alkalmazható a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv 311. cikke, amely előírja, hogy a felek által kért nyomozási cselekmények elrendeléséről szóló határozatok nem képezhetik jogorvoslat tárgyát. Válaszul elegendő emlékeztetni arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint nem a Bíróság feladata, hogy valamely előzetes döntéshozatal iránti kérelem keretén belül nemzeti jog értelmezése tárgyában határozzon, vagy hogy eldöntse, a kérdést előterjesztő bíróság által adott értelmezés helytálló‑e, mivel az ilyen értelmezés a nemzeti bíróságok kizárólagos hatáskörébe tartozik. (
56
)
Végkövetkeztetés
63.
Ezért azt javaslom a Bíróságnak, hogy Juzgado Central de Instrucción no 6 de la Audiencia Nacional (a kiemelt ügyek országos bíróságának 6. sz. központi vizsgálóbírósága, Spanyolország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
Az Európai Ügyészség létrehozására vonatkozó megerősített együttműködés bevezetéséről szóló, 2017. október 12‑i (EU) 2017/1939 tanácsi rendelet 42. cikkének (1) bekezdését az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkével, az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésével, valamint az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvével összefüggésben
úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint az Európai Ügyészség által folytatott nyomozás alá vont személyek nem támadhatják meg közvetlenül az illetékes nemzeti bíróság előtt azt a határozatot, amellyel az eljáró delegált európai ügyész harmadik személyeket tanúként idéz, amennyiben e határozat e személyekre nézve joghatással bír. A nemzeti bíróságok hatáskörébe tartozik e kérdés eldöntése annak megállapítása révén, hogy e határozat olyan aktusnak minősül‑e, amely e személyekre nézve kötelező joghatással bír, és érintheti az érdekeiket, jelentősen módosítva jogi helyzetüket. A nemzeti bíróságnak e célból a határozat lényegét kell figyelembe vennie, és joghatását olyan objektív kritériumok alapján kell megítélnie, mint e jogi aktus tartalma, adott esetben figyelembe véve az elfogadásának körülményeit, valamint az azt elfogadó szerv hatáskörét.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	Az Európai Ügyészség létrehozására vonatkozó megerősített együttműködés bevezetéséről szóló, 2017. október 12‑i (EU) 2017/1939 tanácsi rendelet (HL 2017. L 283., 1. o.) (a továbbiakban Európai Ügyészségről szóló rendelet). Az Európai Ügyészségről szóló rendeletet az EUMSZ 86. cikk szerinti megerősített együttműködés keretében fogadták el. A rendeletben használt „tagállam” kifejezés általában a részt vevő tagállamokra vonatkozik (az Európai Ügyészségről szóló rendelet 2. cikkének (1) bekezdése).
(
3
)	Az Európai Ügyészségről szóló rendelet 3. cikkének (1) bekezdése, 6. cikkének (1) bekezdése és 8. cikkének (1) bekezdése.
(
4
)	Az Európai Ügyészségről szóló rendelet 8. cikkének (2)–(4) bekezdése.
(
5
)	Az Európai Ügyészségről szóló rendelet 13. cikkének (1) bekezdése.
(
6
)	Az Európai Ügyészségről szóló rendelet 13. cikkének (1) bekezdése és 28. cikkének (1) bekezdése szerint az általa indított, neki kiosztott, illetve a saját hatáskörbe vonás jogára hivatkozással általa átvett nyomozásokért és vádhatósági eljárásokért felelős delegált európai ügyész (a továbbiakban: eljáró delegált európai ügyész) e rendelettel és az érintett tagállam jogával összhangban vagy saját maga végezhet nyomozási cselekményeket és hozhat egyéb intézkedéseket, vagy azok elvégzésére utasíthatja a tagállama illetékes hatóságait (lásd ebben az értelemben: 2023. december 21‑iG. K. és társai [Európai Ügyészség] ítélet, C‑281/22, EU:C:2023:1018, 43. pont).
(
7
)	Az Európai Ügyészségről szóló rendelet 13. cikkének (1) és (3) bekezdése, valamint (43) preambulumbekezdése.
(
8
)	Az Európai Ügyészségről szóló rendelet (88) preambulumbekezdésének második bekezdése is erre utal.
(
9
)	Az Európai Ügyészségről szóló rendelet 26–42. cikke.
(
10
)	A spanyol jogszabályok annak érdekében hozták létre a felek jogait biztosító bíró tisztségét, hogy ellássa az Európai Ügyészség nyomozati tevékenysége feletti bírói felülvizsgálatot (lásd jelen indítvány 36. pontját).
(
11
)	Az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (1) bekezdése annak felülvizsgálatára vonatkozó hatáskörrel is felruházza a nemzeti bíróságokat, ha az Európai Ügyészség elmulaszt olyan eljárási aktust elfogadni, amelyet e rendelet alapján el kell fogadnia, és amely ilyen joghatás kiváltását célozza. A jelen ügyben nem e hatáskör gyakorlásáról van szó.
(
12
)	A BOE 2021. július 2‑i 157. száma, 78523. o.
(
13
)	Az 1995. november 23‑i Ley Orgánica 10/1995 del Código Penal (a büntető törvénykönyvről szóló 10/1995. sz. sarkalatos törvény; a BOE 1995. november 24‑i 281. száma, 33987. o.) 308. cikkében vagy adott esetben 306. cikkében említett bűncselekmény.
(
14
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 2021. június 9‑ről tesz említést. A spanyol kormány és az Európai Ügyészség észrevételeiből kitűnik, hogy a határozat keltezése 2022. június 9.
(
15
)	A büntető törvénykönyv 308. cikke, illetve adott esetben 306. cikke, valamint e törvénykönyv 390. és 392. cikke alapján.
(
16
)	Sem Y. C., sem pedig I. M. B. nem támadta meg a 2023. február 2‑i határozatot.
(
17
)	A kérdést előterjesztő bíróság a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv 410. cikkére hivatkozik, amely úgy rendelkezik, hogy „[v]alamennyi [spanyol] vagy külföldi állampolgárságú, Spanyolországban tartózkodó személy – amennyiben nincs akadályoztatva – köteles a jogszabályban foglalt alaki követelményeknek megfelelő bírósági idézésre megjelenni, hogy a neki feltett kérdésekkel kapcsolatban mindent elmondjon, amiről tudomással bír”. Hozzáteszi, hogy e törvénykönyv 420. cikke értelmében, ha a tanúként idézett személy nem jelenik meg, az igazságszolgáltatás akadályozásának bűncselekménye miatt pénzbírsággal sújtható vagy őrizetbe vehető.
(
18
)	A kérdést előterjesztő bíróság a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv 433. cikkére hivatkozik, amelynek második bekezdése előírja, hogy „[a] nagykorú tanúk esküt tesznek vagy ígéretet arra vonatkozóan, hogy a feltett kérdésekre válaszolva mindent elmondanak, amiről tudomással bírnak, a bíró pedig köteles világos és érthető módon tájékoztatni őket az igazmondási kötelezettségükről, valamint arról, hogy a büntetőeljárás során hamis tanúzás bűncselekményét követhetik el”.
(
19
)	A büntetőeljárásról szóló törvénykönyv 766. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a] vizsgálóbíró és a büntetőbíró azon határozataival szemben, amelyek ellen a jogorvoslat nem kizárt, a határozat megváltoztatása iránti kérelem vagy fellebbezés nyújtható be […]”.
(
20
)	2022. október 13‑iBaltijas Starptautiskā Akadēmija és Stockholm School of Economics in Riga ítélet (C‑164/21 és C‑318/21, EU:C:2022:785, 32. és 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
21
)	Lásd a jelen indítvány 22. pontját.
(
22
)	Az állandó ítélkezési gyakorlata szerint az EUMSZ 267. cikk szerinti eljárás keretében a Bíróságnak hasznos választ kell adnia a nemzeti bíróság számára, amely megkönnyíti az előtte folyamatban lévő jogvita eldöntését. Ennek érdekében adott esetben a Bíróságnak át kell fogalmaznia az elé terjesztett kérdéseket (2024. január 30‑iDirektor na Glavna direktsia Natsionalna politsia pri MVR – Sofia ítélet, C‑118/22, EU:C:2024:97, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
23
)	A spanyol kormány a kérdések átfogalmazását javasolja oly módon, hogy az első két kérdés egy kérdésként, az utolsó két kérdés pedig együttesen kerüljön megválaszolásra. A második kérdés elfogadhatóságával kapcsolatos tanácsom fényében ez a megközelítés nem tűnik elfogadhatónak.
(
24
)	Lásd a jelen indítvány 37. pontját.
(
25
)	A 9/2021. sz. törvény preambulumának II. szakasza.
(
26
)	Jelen ügyben az Audiencia Nacional (kiemelt ügyek országos bírósága).
(
27
)	A 9/2021. sz. törvény preambulumának IV. szakasza. A 9/2021. sz. törvény 8. cikke úgy rendelkezik, hogy „[a 9/2021. sz. törvény] által szabályozott eljárás keretében” a felek jogait biztosító bíró hatáskörébe tartozik „a delegált európai ügyész határozatai elleni jogorvoslati kérelmek elbírálása”.
(
28
)	Herrnfeld, H.‑H., Brodowski, D. és Burchard, C. megállapítja, hogy „az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az nem csak a tagállam részére biztosít hatáskört a bírósági felülvizsgálat gyakorlására »a nemzeti jogban meghatározott követelményeknek és eljárásoknak megfelelően«, hanem azt a Charta 47. cikkének és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének fényében is értelmezni kell oly módon, hogy az megköveteli a tagállamoktól, hogy (legalább) azzal a bírósági védelemmel egyenértékű védelmet biztosítsanak, amelyet a [Bíróság] az EUMSZ 263. cikk alapján biztosítana, ha az Európai Ügyészségről szóló rendelet ehelyett nem »ruházta volna át« ezt a hatáskört a nemzeti bíróságokra” (European Public Prosecutor’s Office, Article‑by‑Article Commentary, Nomos, Baden‑Baden, 2021, 420. o.).
(
29
)	2021. október 6‑iW. Ż. (A legfelsőbb bíróság rendkívüli felülvizsgálati és közjogi tanácsa – Kinevezés) ítélet (C‑487/19, EU:C:2021:798, 102. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2022. március 29‑iGetin Noble Bank ítélet (C‑132/20, EU:C:2022:235, 89. pont).
(
30
)	2019. december 19‑iDeutsche Umwelthilfe ítélet (C‑752/18, EU:C:2019:1114, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
31
)	Lásd ebben az értelemben: 2023. december 21‑iAUTOTECHNICA FLEET SERVICES ítélet (C‑278/22, EU:C:2023:1026, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
32
)	Lásd azonban a jelen indítvány 36. lábjegyzetét.
(
33
)	Lásd a jelen indítvány 1. pontját.
(
34
)	Az EUMSZ 263. cikkel és az EUMSZ 265. cikkel összefüggésben. Az EUMSZ 86. cikk (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az Európai Ügyészséget létrehozó tanácsi rendeletek többek között meghatározzák „[az Európai Ügyészség] feladatai ellátása során végzett eljárási cselekményeinek bíróság általi felülvizsgálatára vonatkozó szabályokat”. Az Európai Ügyészségről szóló rendelet e rendelkezésre hivatkozó (86) preambulumbekezdése szerint az uniós jogalkotó számára biztosított ezen hatáskör „az Európai Ügyészség feladatainak és struktúrájának sajátos, minden egyéb uniós szervtől és ügynökségtől különböző jellegét tükrözi, amely miatt különös szabályokra van szükség a bírósági felülvizsgálatot illetően”. A Tanács az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (1) bekezdésével indokoltnak ítélte, hogy a nemzeti bíróságokat felruházza az Európai Ügyészség eljárási aktusainak bírósági felülvizsgálatára vonatkozó hatáskörrel, tekintettel e szerv hibrid jellegére és arra, hogy a nyomozások folytatása és egyéb intézkedések meghozatala során nagymértékben a nemzeti jog alapján jár el (lásd utóbbival kapcsolatban az Európai Ügyészségről szóló rendelet 30. és 31. cikkét, valamint (87) preambulumbekezdésének első és második bekezdését). Amint azt a Bizottság írásbeli észrevételeiben állítja, az uniós jogalkotó úgy vélte, hogy „e rendszer koherensebb és jobban működik, mivel az EUMSZ 86. cikk (2) bekezdése értelmében [az Európai Ügyészség] a büntetőeljárásokat a tagállamok illetékes bíróságai előtt folytatja le”. Ennek további előnye, hogy elkerülhető, hogy „a bírósági felülvizsgálatot megosztva a nyomozás során az uniós bíróságok, a tárgyalás során pedig a nemzeti bíróságok végezzék, figyelembe véve ugyanakkor, hogy e felülvizsgálatra a 2017/1939 rendeletnek és az uniós jognak megfelelően kerül sor, amelyet nagymértékben kiegészítenek a nemzeti eljárási szabályok”.
(
35
)	Beleértve az EUMSZ 267. cikk szerinti előzetes döntés meghozatalára vonatkozó hatáskört is (lásd az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (2) bekezdését).
(
36
)	Az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (3) bekezdése mentesíti az (1) bekezdés alól az Európai Ügyészségnek az eljárás 39. cikkel összhangban történő megszüntetéséről szóló határozatait. A privilegizált felperesek azon lehetőségét illetően, hogy az Európai Ügyészség eljárási aktusait a Bíróság előtt vitassák, lásd az Európai Ügyészségről szóló rendelet (89) preambulumbekezdését. Lásd még az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikke (2) bekezdésének a) pontját, amely a Bíróságot hatáskörrel ruházza fel arra, hogy az EUMSZ 267. cikk alapján az Európai Ügyészség eljárási aktusainak érvényességére vonatkozó előzetes döntést hozzon, amennyiben ilyen kérdés valamely nemzeti bíróság előtt közvetlenül az uniós jog alapján merül fel.
(
37
)	Lásd még az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (3) és (8) bekezdésében az EUMSZ 263. cikk (4) bekezdésére tett hivatkozásokat.
(
38
)	E kifejezés lehetővé teszi továbbá az Európai Ügyészségnek az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (1) bekezdése hatálya alá tartozó, és ezért a nemzeti bíróságok által felülvizsgálható eljárási aktusai és az Európai Ügyészség olyan aktusai közötti különbségtételt, amelyek harmadik felekre nézve nem bírnak joghatással. Az Európai Ügyészségről szóló rendelet (87) preambulumbekezdésének harmadik bekezdése egyértelművé teszi, hogy a nemzeti bíróságok jogosultak, de nem kötelesek arra, hogy nemzeti jogukkal összhangban utóbbi aktusok tekintetében bírósági felülvizsgálatot gyakoroljanak.
(
39
)	Úgy tűnik, hogy a jogirodalom osztja ezt az álláspontot: lásd például: Herrnfeld, H.‑H., Brodowski, D. és Burchard, C., i.m., 409–410. o., valamint Luchtman, M., Forum Choice and Judicial Review Under the EPPOs Legislative Framework, in Geelhoed, W., Erkelens, L. és Meij, A. (szerk.), Shifting Perspectives on the European Public Prosecutor's Office, Asser Press, Hága, 2018, 165. o.
(
40
)	Lásd különösen az Európai Ügyészségről szóló rendelet (87) preambulumbekezdésének második bekezdését, amely utal „[a]zok[ra] az eljárási aktusok[ra], amelyek annak […] eldöntésére vonatkoznak, hogy mely tagállam bíróságai rendelkeznek majd hatáskörrel a vád alapján eljárni”, valamint 42. cikkének (3) bekezdését, amely „az Európai Ügyészségnek az egyes ügyek megszüntetésére vonatkozó [határozataira]” utal.
(
41
)	Lásd a jelen indítvány 42. pontját.
(
42
)	2024. június 18‑iBizottság kontra SRB ítélet (C‑551/22 P, EU:C:2024:520, 65. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
43
)	Véleményem szerint a spanyol jogban az „investigado” (nyomozás alá vont személy) fogalma egyenértékű a „gyanúsított” fogalmával.
(
44
)	Amint azt az Európai Ügyészség és a francia kormány észrevételeiben hangsúlyozza, a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint, ha egy nem privilegizált felperes terjeszt elő megsemmisítés iránti keresetet olyan intézkedéssel szemben, amelynek nem címzettje, az a követelmény, miszerint ezen intézkedés kötelező joghatásainak érinteniük kell a felperes érdekeit, jelentősen módosítva annak jogi helyzetét, együttesen érvényes az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében meghatározott azon feltétellel, hogy ezen aktusnak e személyt közvetlenül és személyében kell érintenie (2011. október 13‑iDeutsche Post és Németország kontra Bizottság ítélet, C‑463/10 P és C‑475/10 P, EU:C:2011:656, 38. pont). Véleményem szerint ugyanezt a megközelítést kell az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (1) bekezdésére is alkalmazni.
(
45
)	Az Európai Ügyészség az állítja, hogy Y. C. tanúvallomása nem képezte alapját a feltételezett bűncselekmények I. R. O.‑nak és F. J. L. R.‑nek való betudhatóságának. Ha az eljáró delegált európai ügyészek Y. C. tanúvallomása alapján I. R. O.‑ra és F. J. L. R.‑re nézve terhelő új bizonyítékokhoz jutnak, nyomozás alá vont személyként fennálló jogi helyzetük változatlan marad. A Bizottság azt állítja, hogy a tanú idézése tisztán előkészítő aktus. A tanúvallomás olyan állítólagos tényekre terjed ki, amelyek nem valószínű, hogy olyan kötelező erővel bírnak, amely megváltoztatná a gyanúsított jogi helyzetét. A kötelező joghatás az eljárás későbbi szakaszában keletkezik, amelyben a vádemelést követően a személy jogállása gyanúsítottból vádlottá válik; és végül, amikor a személyt elítélik vagy felmentik.
(
46
)	Lásd még az Európai Ügyészségről szóló rendelet 41. cikke által a gyanúsítottak és a vádlottak részére biztosított eljárási jogokat.
(
47
)	Lásd a jelen indítvány 1. és 2. pontját.
(
48
)	Ćapeta főtanácsnok G. K. és társai (Európai Ügyészség) ügyre vonatkozó indítványa (C‑281/22, EU:C:2023:510, 20. pont).
(
49
)	Bobek főtanácsnok Asociația Forumul Judecătorilor din România és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19 és C‑355/19, EU:C:2020:746, 197. pont).
(
50
)	A kérdést előterjesztő bíróság elutasítja a delegált európai ügyészeknek a 9/2021. sz. törvény 29. cikkén alapuló érvét, amely egyébként olyan helyzetre vonatkozik, amelyet nem érint a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem, nevezetesen azon nyomozás alá vont személyek helyzetére, akiket késedelmesen idéznek a tények és bizonyítékok közlésére szolgáló első meghallgatásra. Az Európai Ügyészség, a francia és a spanyol kormány, valamint a Bizottság a benyújtott írásbeli észrevételeiben nem vitatja a kérdést előterjesztő bíróság előfeltevését.
(
51
)	Hasonlóképpen, a spanyol kormány írásbeli észrevételei szerint az Európai Ügyészségről szóló rendelet 42. cikkének (1) bekezdése nem követeli meg, hogy az Európai Ügyészség eljárási aktusainak bírósági felülvizsgálatára közvetlenül azok elfogadását követően és/vagy végrehajtásuk előtt kerüljön sor.
(
52
)	Az Európai Ügyészségről szóló rendelet (12) preambulumbekezdése alapján: „[…] Mivel e rendelet célj[a], nevezetesen az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények elleni küzdelemnek az Európai Ügyészség létrehozása révén való [megerősítése] […] uniós szinten jobban megvalósítható, az Unió intézkedéseket hozhat az EUSZ 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez a rendelet nem lépi túl az e célok eléréséhez szükséges mértéket, és a lehető legkisebb mértékben avatkozik be a tagállamok jogrendjébe és intézményi struktúrájába.”
(
53
)	Lásd e tekintetben: 2020. október 6‑iÉtat luxembourgeois (Adózással kapcsolatos információk iránti kérelemmel szembeni jogorvoslati jog) ítélet (C‑245/19 és C‑246/19, EU:C:2020:795, 47., 55., 57–59., 64., 67. és 79. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
54
)	2024. június 20‑iArtemis security ítélet (C‑367/23, EU:C:2024:529, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
55
)	2021. december 21‑iRandstad Italia ítélet (C‑497/20, EU:C:2021:1037, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
56
)	2019. július 3‑iUniCredit Leasing ítélet (C‑242/18, EU:C:2019:558, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).