Ideiglenes változat
TAMARA ĆAPETA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. április 16.(1)
C‑555/24. P. sz. ügy
Magistrats européens pour la démocratie et les libertés (Medel),
International Association of Judges,
Association of European Administrative Judges,
Stichting Rechters voor Rechters
kontra
az Európai Unió Tanácsa
„ Fellebbezés – Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz – (EU) 2021/241 rendelet – Lengyelország helyreállítási és rezilienciaépítési terve értékelésének jóváhagyásáról szóló tanácsi végrehajtási határozat – Mérföldkövek – Jogállamiság – Az igazságszolgáltatás függetlensége – Megsemmisítés iránti kereset – Bírókat képviselő egyesület – Kereshetőségi jog – Az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése – Közvetlen érintettség – Személyes érintettség – A tagjai nevében eljáró egyesület – Saját nevében eljáró egyesület – Hatékony bírói jogvédelem ”
Tartalomjegyzék
I.
Bevezetés
II.
Háttér
A.
A Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz
B.
A Törvényszék előtti eljárás alapjául szolgáló tényállás
1.
A vitatott határozat
2.
Későbbi események
III.
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott végzés
IV.
A Bíróság előtti eljárás
V.
Elemzés
A.
Az F2G és F3G mérföldkövet érintő kérelmek elfogadhatósága
1.
Az első fellebbezési jogalap (a fegyelmi tanács határozataival érintett lengyel bírák közvetlen érintettsége)
a)
A felek fő érveinek összefoglalása
b)
Értékelés
1)
A közvetlen érintettség első feltétele
2)
A közvetlen érintettség második feltétele
2.
A második fellebbezési jogalap első része (a fegyelmi tanács határozatai által nem érintett lengyel bírák közvetlen érintettsége)
a)
A felek fő érveinek összefoglalása
b)
Értékelés
B.
Az F1G mérföldkövet érintő kérelmek elfogadhatósága
1.
A második fellebbezési jogalap második része (az összes lengyel bíró, valamint a többi tagállam és az EGT bíróinak közvetlen érintettsége)
a)
Az összes lengyel bíró
b)
A többi tagállam és az EGT bírái
2.
A harmadik fellebbezési jogalap (az egyesületek saját nevükben fennálló kereshetőségi joga a jelen ügy körülményei között)
a)
A felek fő érveinek összefoglalása
b)
Értékelés
C.
Az egyesületek saját nevükben történő kereshetőségi joga
1.
A működésképtelen lengyel igazságszolgáltatási rendszeren alapuló érvek
2.
Az egyesületek fontossága a részvételi demokráciában
3.
A privilegizált felperesek kereshetőségi jogán alapuló érvek
4.
A KlimaSeniorinnen ítélet relevanciája
5.
Melyek az egyesületek saját érdekei?
6.
Mi az egyesület közvetlen érdeke és mi a személyes érdeke?
VI.
Következmények
A.
A tagjaik nevében eljáró egyesületek kereshetőségi joga
B.
Saját nevükben eljáró egyesületek kereshetőségi joga
VII.
A költségekről
VIII.
Végkövetkeztetés
I.      Bevezetés
1.        Milyen esetben indíthat kollektív érdekeket képviselő egyesület közvetlenül az uniós bíróságok előtt keresetet?
2.        E kérdés áll a jelen fellebbezés középpontjában.
3.        Négy, bírákat képviselő egyesület megsemmisítés iránti keresetet nyújtott be a Törvényszékhez az Európai Unió Tanácsának azon határozata ellen, amellyel jóváhagyta a Lengyel Köztársaság olyan mérföldköveket tartalmazó helyreállítási és rezilienciaépítési tervét, amelyek bizonyos változásokat követelnek meg e tagállam igazságszolgáltatási rendszerében.
4.        E kereseteket a Törvényszék elutasította azzal az indokkal, hogy ezen egyesületek az uniós jog alapján nem rendelkeztek kereshetőségi joggal e keresetek megindítására.
II.    Háttér
A.      A Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz
5.        Jóllehet a jelen fellebbezés kizárólag a megsemmisítés iránti kereshetőségi jog, és így e kereset elfogadhatóságának kérdését érinti, a kereset lényegében az Európai Unió egyik pénzügyi eszköze, a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz (a továbbiakban: RRF) keretében nyújtott finanszírozásra vonatkozik. A jelen ügy megértéséhez és elbírálásához szükséges ezen eszköz rövid ismertetése.
6.        Az (EU) 2021/241 rendelettel (a továbbiakban: a RRF‑rendelet)(2) létrehozott Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz a Covid19‑világjárvány nyomán elfogadott Next Generation EU program(3) fő finanszírozási eszköze.(4) Az RRF ideiglenes finanszírozási eszköz, amelyet csak a 2021–2027‑es időszakra vonatkozó többéves pénzügyi keret folyamán alkalmaznak.(5) Az RRF 2026. december 31‑ig finanszírozza a tagállami reformokat és beruházásokat.(6) Az egyik újdonsága az, hogy azt az Európai Bizottság által az Európai Unió nevében a tőkepiacokon felvett hitelekből finanszírozzák. Az így keletkező uniós adósságot 2058‑ig kell az Unió saját forrásaiból visszafizetni.
7.        Az RRF kiadásai a tagállamok részére a helyreállítási és rezilienciaépítési terveik alapján nyújtott támogatásokból és hitelekből(7) állnak.(8) Ez azt jelenti, hogy a finanszírozandó reformokat és beruházásokat a tagállamok választják ki és javasolják konkrét szükségleteiknek megfelelően. E reformoknak és beruházásoknak azonban az RRF‑rendelet hatálya alá tartozó hat célkitűzés egyikére kell irányulniuk. Az RRF‑rendelet 3. cikke értelmében ezek: 1) zöld átállás; 2) digitális transzformáció; 3) intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés; 4) társadalmi és területi kohézió; 5) egészségügy, valamint gazdasági, társadalmi és intézményi reziliencia; és 6) a következő generációra, a gyermekekre és a fiatalokra – így például az oktatásra és a készségekre – vonatkozó szakpolitikák. E felsorolásból egyértelműen kitűnik, hogy az RRF‑finanszírozás nem csupán a Covid19‑világjárvány utáni helyreállításra irányul.
8.        Ráadásul az RRF teljesítményalapú eszköz,(9) amelynek keretében a tagállamok részére kizárólag a helyreállítási és rezilienciaépítési tervekben szereplő reformok és beruházások megvalósításában elért előrehaladás alapján teljesítenek kifizetéseket.(10) E célból a tagállamok olyan mérföldköveket és célokat(11) javasolnak, amelyek megvalósítása alapján teljesítenek kifizetéseket az alapokból.(12)
9.        Egyes mérföldköveket, amelyeknek teljesülniük kell, különben az RRF keretében nem történhet kifizetés, általában szupermérföldköveknek nevezik. A jelen ügy tárgyát három ilyen, a lengyel igazságszolgáltatási rendszerhez kapcsolódó szupermérföldkő képezi.
10.      Az RRF kiadásai ezért – más uniós pénzügyi keretekhez hasonlóan – feltételrendszer hatálya alá tartoznak, beleértve a jogállamiságra vonatkozó feltételrendszert is.(13) Ez általában azt jelenti, hogy az uniós költségvetésből származó kifizetéseket olyan feltételekhez kell kötni, amelyek a kiadások elsődleges célján felül uniós szakpolitikai célkitűzéseket követnek.(14)
11.      Az RRF‑rendelet szerinti pénzügyi támogatás nyújtására irányuló eljárás a következőképpen foglalható össze.
12.      Először is, az RRF keretében pénzügyi támogatásban részesülni kívánó tagállam helyreállítási és rezilienciaépítési tervet nyújt be a Bizottságnak.(15) E terv számos elemet tartalmaz, többek között annak bemutatását, hogy a helyreállítási és rezilienciaépítési terv hogyan járul hozzá az országspecifikus tanácsi ajánlásokban foglalt kihívások kezeléséhez az európai szemeszter keretében,(16) valamint a tervezett mérföldköveket és célokat, a reformok és a beruházások végrehajtására vonatkozó indikatív menetrendet és eredményes nyomon követésüket.(17)
13.      Másodszor, a Bizottság – a tagállammal szoros együttműködésben – (két hónapon belül) az RRF‑rendeletben meghatározott kritériumok szerint értékeli a helyreállítási és rezilienciaépítési tervet,(18) és javaslatot tesz egy tanácsi végrehajtási határozatra.(19)
14.      E tekintetben az RRF‑rendelet 20. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „[a]bban az esetben, ha a Bizottság pozitív értékelést ad a tagállam által benyújtott helyreállítási és rezilienciaépítési tervről, a tanácsi végrehajtási határozatra irányuló bizottsági javaslat meghatározza a tagállam által végrehajtandó reformokat és beruházási terveket, beleértve a mérföldköveket és a célokat, valamint a 11. cikknek megfelelően kiszámított pénzügyi hozzájárulásokat.”(20)
15.      Az RRF‑rendelet 20. cikke (5) bekezdésének e) pontja értelmében a Tanácshoz címzett bizottsági javaslatnak az Unió pénzügyi érdekeinek védelméhez szükséges intézkedéseket is meg kell állapítania.
16.      E rendelkezés az RRF‑rendelet 22. cikkére hivatkozik, amely szerint az RRF végrehajtása során a tagállamoknak – mint a pénzeszközök kedvezményezettjei vagy hitelfelvevői – minden megfelelő intézkedést meg kell tenniük az Unió pénzügyi érdekeinek védelme és annak biztosítása érdekében, hogy pénzeszközöknek az ezen eszközből támogatott intézkedésekhez kapcsolódó felhasználása megfeleljen az alkalmazandó uniós és nemzeti jognak. Ennek érdekében a tagállamoknak egy hatékony és eredményes belső kontrollrendszerről kell gondoskodniuk.(21)
17.      Harmadszor, a Tanács a Bizottság javaslata alapján végrehajtási határozat útján (négy héten belül) jóváhagyja a tagállam által benyújtott helyreállítási és rezilienciaépítési terv értékelését.(22)
18.      Negyedszer, a releváns mérföldkövek és célok teljesítését követően az érintett tagállam kellően indokolt kifizetési kérelmet nyújthat be a Bizottsághoz.(23)
19.      Amennyiben a Bizottság a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményének kézhezvételét követően(24) pozitív értékelést ad, határozatot fogad el a folyósítás engedélyezéséről.(25) Amennyiben viszont a Bizottság megállapítja, hogy a mérföldköveket és célokat nem teljesítették kielégítő módon, a pénzügyi hozzájárulás egészének vagy egy részének kifizetését fel kell függeszteni.(26)
20.      A jelen fellebbezésben szereplő megsemmisítés iránti kereset egy tanácsi végrehajtási határozatra vonatkozik, és így megelőzi a pénzeszközök tényleges folyósításának engedélyezésére irányuló lépéseket.
B.      A Törvényszék előtti eljárás alapjául szolgáló tényállás
21.      Lengyelország 2021. május 3‑án nyújtotta be helyreállítási és rezilienciaépítési tervét a Bizottságnak.(27)
22.      2022. június 1‑jén a Bizottság pozitív értékelést adott Lengyelország helyreállítási és rezilienciaépítési tervéről.
23.      2022. június 17‑én a bizottsági javaslat(28) alapján a Tanács végrehajtási határozatot fogadott el Lengyelország helyreállítási és rezilienciaépítési terve értékelésének jóváhagyásáról (a továbbiakban: vitatott határozat).(29)
1.      A vitatott határozat
24.      A Lengyelországnak címzett határozattal(30) a Tanács jóváhagyta az e tagállam által javasolt helyreállítási és rezilienciaépítési tervet, beleértve a releváns mérföldköveket és célokat is.(31) A határozat meghatározza a Lengyelország rendelkezésére álló vissza nem térítendő támogatások összegét,(32) valamint a kölcsönök formájában rendelkezésre álló összegeket.(33)
25.      E határozat preambuluma szerint Lengyelország helyreállítási és rezilienciaépítési tervének célja többek között az európai szemeszter keretében az országspecifikus ajánlásokban foglalt, a beruházási környezettel, és különösen a lengyel igazságszolgáltatási rendszerrel kapcsolatos kihívások kezelése.(34)
26.      E határozat (45) preambulumbekezdése szerint az Unió pénzügyi érdekeinek védelme érdekében „olyan reformok végrehajtásához kötött mérföldköveket [kell meghatározni], amelyek megerősítik a bíróságok függetlenségét és pártatlanságát, orvosolják a lengyel Legfelsőbb Bíróság fegyelmi tanácsa által fegyelmi ügyekben és a bírói mentelmi joggal kapcsolatos ügyekben hozott határozatokkal érintett bírák helyzetét annak érdekében, hogy az új tanács által haladéktalanul lefolytatandó pozitív felülvizsgálati eljárásokat követően e bírák visszanyerjék tisztségüket, valamint biztosítják a Lengyelország helyreállítási és rezilienciaépítési tervével összefüggő eredményes ellenőrzéseket és kontrollt, beleértve az Unió pénzügyi érdekeinek védelmét is”. Lengyelországnak az említett mérföldköveket az első kifizetési kérelmének benyújtása előtt teljesítenie kell, és azok teljesítése előtt egyetlen kifizetés sem teljesíthető.
27.      Ezenkívül e határozat (45) preambulumbekezdése előírja, hogy e mérföldkövek teljesítésére vonatkozó követelmény „nem érinti Lengyelország azon kötelezettségét, hogy mindenkor megfeleljen az uniós jogból, különösen az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 19. cikkének (1) bekezdéséből fakadó, az Európai Unió Bírósága által értelmezett kötelezettségeinek, mely rendelkezés az uniós vívmányok egyik fő alkotóelemét képezi”.
28.      E határozat (50) preambulumbekezdése továbbá egyértelművé teszi, hogy: „Lengyelország helyreállítási és rezilienciaépítési tervének – és különösen az igazságszolgáltatás reformjával kapcsolatos mérföldköveknek – a Bizottság általi pozitív értékelését jóváhagyó ezen határozat nem érinti a folyamatban lévő vagy a jövőbeli kötelezettségszegési eljárásokat, sem általánosabban Lengyelország azon kötelezettségét, hogy megfeleljen az uniós jognak, különösen az Európai Unió Bírósága ítéleteinek”.
29.      Az igazságügyi rendszerre vonatkozó mérföldkövek a mellékletben az F1G, F2G és F3G mérföldkőként lettek meghatározva. E melléklet kifejti, hogy „[a] reformok fő célja a bírói jogvédelem színvonalának emelése és a lengyelországi beruházási környezet javítása, valamint az [RRF‑rendelet] 22. cikkében említett belső ellenőrzési rendszer támogatása a bíróságok függetlenségének és pártatlanságának garanciáinak megerősítése révén. A reformnak az EUSZ 19. [cikkel] és a vonatkozó uniós vívmányokkal összhangban a törvény által létrehozott bíróságok és bírák függetlenségének és pártatlanságának megerősítését kell eredményeznie. Az [RRF‑rendelet] 24. cikkének (3) bekezdésével összhangban minden egyéb reformot ezen eredmény gyengítése és az alábbi elemekre gyakorolt negatív hatás nélkül kell végrehajtani.”(35)
30.      Az F1G mérföldkő az „F1.1 A bíróságok függetlenségének és pártatlanságának megerősítése” című pontra vonatkozik. E pont a következőképpen rendelkezik:
„A reformnak:
a)      a bírákkal kapcsolatos valamennyi ügyben – beleértve a fegyelmi eljárást és a bírói mentelmi jog felfüggesztését is – meghatározzák a Legfelsőbb Bíróság tanácsának hatáskörét – a meglévő fegyelmi tanács kivételével –, amely megfelel az EUSZ 19. cikkének (1) bekezdéséből eredő követelményeknek. Ez biztosítja, hogy a fent említett ügyeket a törvény által létrehozott független és pártatlan bíróság vizsgálja meg, míg a rendes bíróságok bíráit érintő ügyekben első fokon hatáskörrel rendelkező fegyelmi bíróság kijelölésére vonatkozó mérlegelési jogkört körül kell határolni,
b)      a bírák fegyelmi felelősségének pontosítása annak biztosításával, hogy a lengyel bíróságok azon joga, hogy előzetes döntéshozatal iránti kérelmet nyújtsanak be az [Európai Unió Bíróságához], ne korlátozódjon. Az ilyen kérelem nem alapozhatja meg a bíróval szembeni fegyelmi eljárás megindítását,
c)      bár a bírák továbbra is felelősségre vonhatók szakmai kötelességszegésért, beleértve a nyilvánvaló és súlyos jogsértéseket is, megállapítják, hogy a bírósági határozatok tartalma nem minősül fegyelmi vétségnek,
d)      annak biztosítása, hogy az illetékes bíróság a bírósági eljárás keretében megindíthassa az arra vonatkozó vizsgálatot, hogy a bíró megfelel‑e a függetlenség, pártatlanság és az EUSZ 19. cikke szerinti »törvény által létrehozott« követelményeknek, amennyiben ezzel kapcsolatban komoly kétség merül fel, és az ilyen vizsgálat nem minősül fegyelmi vétségnek,
e)      a bírákat érintő fegyelmi eljárásokban a felek eljárási garanciáinak és hatásköreinek megerősítése az alábbiak révén:
i. annak biztosítása, hogy a rendes bíróságok bíráival szembeni fegyelmi ügyeket ésszerű időn belül megvizsgálják,
ii. a fegyelmi ügyeket vizsgáló bíróságok területi illetékességére vonatkozó pontosabb szabályozás kialakítása annak biztosítása érdekében, hogy az érintett bíróságot a jogalkotási aktusnak megfelelően közvetlenül meg lehessen határozni; valamint;
ii. annak biztosítása, hogy a bírót érintő fegyelmi eljárásokban a védő kinevezése ésszerű időn belül megtörténjen, valamint annak biztosítása, hogy a védő érdemi felkészítse az adott eljárásban rá háruló feladatok ellátására. Ezzel egyidejűleg a bíróság felfüggeszti az eljárás lefolytatását a vádlott bíró vagy védője kellően indokolt távolléte esetén.
A reform 2022 második negyedévének végén lép hatályba.”
31.      Az F2G mérföldkő az „F1.2 A Legfelsőbb Bíróság fegyelmi tanácsának fegyelmi ügyekben és bírósági mentelmi ügyekben hozott határozatai által érintett bírák helyzetének orvoslására irányuló reform” című pontra vonatkozik. E pont a következőképpen rendelkezik:
„A reformnak biztosítania kell, hogy a Legfelsőbb Bíróság fegyelmi tanácsának határozatai által érintett bírák hozzáférjenek ügyük felülvizsgálati eljárásához. A fegyelmi tanács által már eldöntött ilyen ügyeket az EUSZ 19. cikkének (1) bekezdésében foglalt követelményeknek megfelelő bíróságnak kell felülvizsgálnia a fenti reform alapján elfogadandó szabályoknak megfelelően. A jogalkotási aktusban rendelkezni kell arról, hogy az ezen ügyek elbírálására irányuló első tárgyalásra a bíró felülvizsgálati indítványának kézhezvételétől számított három hónapon belül kerüljön sor, és hogy az ügyeket az indítvány kézhezvételétől számított tizenkét hónapon belül kell elbírálni. A fegyelmi tanács előtt még folyamatban lévő ügyeket további vizsgálat céljából a fent említett eljárásban meghatározott szabályoknak megfelelően a bíróság elé kell utalni.
A reform 2022 második negyedévének végén lép hatályba.
A fent felsorolt, 2022. második negyedévi befejezési időponttal rendelkező mindkét reformot az első kifizetési kérelem Bizottsághoz történő benyújtása előtt teljesíteni kell, és azok előfeltételei a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszközről szóló rendelet 24. cikke szerinti kifizetéseknek.”
32.      Az F3G mérföldkő az „F1.2 A Legfelsőbb Bíróság fegyelmi tanácsának fegyelmi ügyekben és bírósági mentelmi ügyekben hozott határozatai által érintett bírák helyzetének orvoslására irányuló reform” című pontra vonatkozik. E pont a következőképpen rendelkezik:
„A Milestone F2G alapján indított valamennyi felülvizsgálati ügyet el kell bírálni, kivéve, ha kellően indokolt kivételes körülmények állnak fenn.”
33.      Ezt a mérföldkövet 2023 negyedik negyedévéig kell teljesíteni.
2.      Későbbi események
34.      2023. december 15‑én Lengyelország kérelmet nyújtott be az RRF keretében nyújtott támogatás és hitel első részletének kifizetése iránt.
35.      A Bizottság 2024. február 29‑én pozitív előzetes értékelést adott, amelyben megállapította, hogy Lengyelország kielégítő módon teljesítette az F1G és az F2G mérföldkövet.(36) Ezen értékelés többek között a 2022. június 9‑én elfogadott lengyel jogszabály (a továbbiakban: 2022. június 9‑i törvény)(37) rendelkezésein alapult, amelyet röviddel azt megelőzően fogadtak el, hogy a Tanács 2022. június 17‑én elfogadta a vitatott határozatot.
36.      2024. április 5‑én a Bizottság elfogadott egy folyósítást engedélyező végrehajtási határozatot, amelyben megerősítette, hogy az F1G és F2G mérföldkő kielégítő módon teljesült.(38)
37.      Később, 2024. december 27‑én Lengyelország további részletek kifizetését kérte. Miután egy előzetes értékeléssel megállapította, hogy Lengyelország kielégítő módon teljesítette az F3G mérföldkövet,(39) a Bizottság 2025. november 19‑én e részletek kifizetését engedélyező végrehajtási határozatot fogadott el.(40)
III. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott végzés
38.      Időközben 2022. augusztus 28‑án négy, bírókat képviselő egyesület öt jogalapra hivatkozva a vitatott határozat egészének megsemmisítése iránti keresetet indított.(41)
39.      A Törvényszék rendelkezésére álló iratok szerint az első egyesület, a Magistrats européens pour la démocratie et les libertés (Medel), egy Franciaországban alapított egyesület, amelynek tagjai bírók és ügyészek egyesületei. Bár tagsága ezen egyesületekre korlátozódik, a tagegyesület bármely egyéni tagja ipso facto a Medel tagjának minősül. Tagjai között szerepel a lengyel Iustitia bírói egyesület, amelynek számos, fegyelmi eljárás alá vont lengyel bíró a tagja.(42) A Medel célkitűzései közé tartozik többek között az igazságszolgáltatás függetlenségének és a jogállamiság tiszteletben tartásának védelme.
40.      A második egyesület, a International Association of Judges (IAJ) egy Ausztriában alapított nemzetközi szervezet, amelynek tagjai öt kontinens nemzeti egyesületei vagy bírói reprezentatív csoportjai. Bár tagsága országonként egy reprezentatív egyesületre korlátozódik, a tagegyesületek bármely egyéni tagja ipso facto az IAJ tagjának minősül. A Medelhez hasonlóan tagjai között szerepel a lengyel Iustitia bírói egyesület, amelynek számos, fegyelmi eljárás alá vont lengyel bíró a tagja. Az IAJ fő célja az igazságszolgáltatás függetlenségének védelme.
41.      A harmadik egyesület, az Association of European Administrative Judges (AEAJ) egy Németországban alapított egyesület, amelynek tagjai között szerepelnek közigazgatási bírák nemzeti egyesületei, amelyek Európa‑szerte – így Lengyelországban is – képviselik a közigazgatási bírákat, valamint olyan magánszemélyek, akik olyan országok közigazgatási bírái, amelyekben nincs nemzeti tagegyesület. Céljai között szerepel többek között a magánszemélyek közhatalommal szembeni jogorvoslatának elősegítése Európában, valamint a szabadság és az igazságosság előmozdítása.
42.      A negyedik egyesület, a Rechters voor Rechters (Bírák a bírákért) egy Hollandiában alapított alapítvány. Ezen egyesületet bírák hozták létre bírótársaik, különösen azon bírák támogatására, akik azt tapasztalták, hogy megsértették függetlenségüket. Ezen egyesület védi a lengyel bírák érdekeit, beleértve azokét is, akik ellen fegyelmi eljárás van folyamatban.
43.      Keresetük lényegében arra irányult, hogy a Tanács tévesen hagyta jóvá Lengyelország helyreállítási és rezilienciaépítési tervének értékelését, mivel az F1G, F2G és F3G mérföldkő számos szempontból sértette az uniós jogot. E tekintetben azt állították, hogy az F2G és F3G mérföldkő összeegyeztethetetlen a Bíróság Lengyelország legfelsőbb bíróságának fegyelmi tanácsára (a továbbiakban: fegyelmi tanács) vonatkozó ítélkezési gyakorlatával,(43) és így tovább súlyosbította a jogellenes szankciók alá vont lengyel bírák helyzetét, valamint még inkább aláásta a bírói függetlenséget, míg az F1G mérföldkő nem volt elegendő a hatékony bírói jogvédelem biztosításához Lengyelországban, és ezért nem felelt meg az uniós jog által előírt vonatkozó követelményeknek.
44.      Lengyelország, Magyarország és a Bizottság számára engedélyezték, hogy beavatkozzon a Tanács támogatása érdekében.
45.      2024. június 4‑i Medel és társai kontra Tanács végzéssel (a továbbiakban: megtámadott végzés)(44) a Törvényszék – nagytanácsban eljárva, gyorsított eljárásban(45) – a kereseteket mint elfogadhatatlanokat elutasította, megállapítva, hogy e négy egyesület nem rendelkezik az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében vett kereshetőségi joggal a keresetek benyújtására.(46)
46.      A Törvényszék a megtámadott végzés 40. pontjában először is azt állapította meg, hogy „[a]z állandó ítélkezési gyakorlat szerint az egyesülések által indított megsemmisítés iránti keresetek három fajta helyzetben fogadhatók el: először is, amennyiben valamely jogszabályi rendelkezés kifejezetten eljárási jogosítványokat ismer el a szakmai egyesülések számára, másodszor, amennyiben az egyesülés azon tagjai érdekeit képviseli, amelyek maguk rendelkeznek kereshetőségi joggal, és harmadszor, amennyiben az egyesülés egyénített, mivel a saját, egyesülésként fennálló érdekeit érinti a megsemmisíteni kért aktus, különösen azzal, hogy befolyásolta a tárgyalói helyzetét”.(47)
47.      A Törvényszék ezután megvizsgálta a saját nevükben, illetve tagjaik nevében eljáró négy egyesület által indított keresetek elfogadhatóságát. Úgy tűnik, hogy a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy az előző pontban leírt első és harmadik helyzet a saját nevükben eljáró egyesületekre, a második helyzet pedig a tagjaik nevében eljáró egyesületekre vonatkozik.
48.      Először is, a Törvényszék megállapította, hogy a keresetek elfogadhatatlanok, amennyiben a felperesek saját nevükben jártak el. Az első helyzetet illetően a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy nincsenek olyan jogszabályi rendelkezések, amelyek az RRF keretében eljárási jogosítványokat ismernének el a felperesek számára (a megtámadott végzés 42–45. pontja). A harmadik helyzetet illetően a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a felperesek nem bizonyították, hogy egyesülésként fennálló érdekekeit érintette a jogsértés, mivel nem volt elegendő többek között az, hogy az uniós intézmények partnerei voltak a jogállamisággal összefüggésben, vagy hogy megfigyelői státusszal rendelkeztek az Európa Tanács szerveiben (a megtámadott végzés 46–51. pontja).
49.      Másodszor, a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a keresetek a második helyzettel összefüggésben elfogadhatatlanok, amennyiben a felperesek a tagjaik nevében jártak el.(48) A Törvényszék először a közvetlen érintettség feltételével foglalkozott, és értékelését három bírói csoport alapján osztotta fel (a megtámadott végzés 59. és 60. pontja).
50.      A Törvényszék álláspontja szerint az F1G, F2G és F3G mérföldkő költségvetési feltételrendszer jellegű volt, mivel a megvalósításuktól függött az RRF‑ből való finanszírozás. E mérföldkövek meghatározásával a Tanács nem a jogállamiság értékére vagy a hatékony bírói jogvédelemre vonatkozó szabályok felváltására törekedett, és nem kívánta felhatalmazni Lengyelországot arra, hogy ne tegyen eleget a Bíróság ítéleteinek (a megtámadott végzés 65–80. pontja).
51.      Ennek fényében a Törvényszék megállapította, hogy az F2G és F3G mérföldkő nem érintette közvetlenül a fegyelmi tanács határozataival érintett lengyel bírák jogi helyzetét (a megtámadott végzés 81–93. pontja). Továbbá úgy érvelt, hogy mivel az F2G és F3G mérföldkő nem gyakorolt közvetlen hatást a fegyelmi tanács határozataival érintett lengyel bírák jogi helyzetére, ez még inkább igaz volt az ilyen határozatok által nem érintett lengyel bírákra (a megtámadott végzés 96. pontja).
52.      Az F1G mérföldkőre rátérve a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy nem volt közvetlenül érintett az összes lengyel bíró, valamint a többi tagállam és az Európai Gazdasági Térség (EGT) bírái. E tekintetben a felperesek arra vonatkozó általános jellegű állításokra szorítkoztak, hogy szerintük mit kellett volna tartalmaznia az említett mérföldkőnek, anélkül, hogy megjelölték volna azokat a konkrét tényezőket, amelyek közvetlenül érintették volna a lengyel bírákat. Mindazonáltal az, hogy a vitatott határozat nem tartalmazott olyan szabályokat, amelyeket a felperesek szükségesnek tekintettek, nem minősült a lengyel bírák jogaiba való olyan közvetlen beavatkozásnak, amely közvetlenül érintette a jogi helyzetüket (a megtámadott végzés 97–101. pontja).
53.      Hasonlóképpen, a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy még ha valamely tagállam jogrendjének hiányosságai hatással is lehetnek a bírói hatalom más államokban történő gyakorlására, az nem jelenti azt, hogy a vitatott határozat közvetlen hatást gyakorolna más tagállamok és az EGT bíróinak jogi helyzetére. A tagállamok közötti továbbgyűrűző hatás amiatt fennálló kockázata, hogy valamely tagállam jogalkotója más tagállamok reformjaira támaszkodik, sem bizonyította, hogy a vitatott határozat közvetlen hatást gyakorolt volna e bírák jogi helyzetére (a megtámadott végzés 102–107. pontja).
54.      Harmadszor, a Törvényszék elutasította a felperesek azon érveit, amelyek szerinte arra hívják fel, hogy a jelen ügyben enyhítse az elfogadhatósági feltételeket. Mivel a felperesek nem állíthatták, hogy a vitatott határozat közvetlen hatást gyakorol rájuk, az azt jelentené, hogy a Törvényszék a Bíróság ítélkezési gyakorlatával ellentétes módon figyelmen kívül hagyná a közvetlen érintettség EUMSZ 263. cikkben foglalt feltételét. A lengyel igazságszolgáltatási rendszer rendszerszintű hiányosságai nem indokolhatták volna az e feltételtől való eltérést. Mindazonáltal a Törvényszék hangsúlyozta, hogy megállapításai nem érintik Lengyelország azon kötelezettségét, hogy orvosolja a Bíróság által a jogállamiság tekintetében megállapított uniós kötelezettségszegéseket, hogy az EUMSZ 263. cikk lehetővé teszi a tagállamok és az uniós intézmények számára, hogy keresetet indítsanak uniós rendelkezések ellen, valamint hogy a Szerződések őreként a Bizottság feladata annak biztosítása, hogy Lengyelország megfeleljen az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének (a megtámadott végzés 113–118. pontja).
IV.    A Bíróság előtti eljárás
55.      2024. augusztus 14‑én benyújtott fellebbezésükkel a négy egyesület fellebbezőként azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott végzést, nyilvánítsa a kereseteket elfogadhatónak, és érdemi határozathozatal céljából utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé. A négy egyesület továbbá azt kéri a Bíróságtól, hogy a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.
56.      A Bíróság elnöke 2025. február 4‑i végzésével elutasította(49) a RECLAIM és a The Good Lobby egyesület, valamint a Fundación Hay Derecho alapítvány azon kérelmét, hogy a fellebbezők kérelmeinek támogatása végett beavatkozhassanak.
57.      2025. november 14‑én benyújtott válaszában a Tanács azt kéri a Bíróságtól, hogy utasítsa el a fellebbezést, és a fellebbezőket kötelezze a költségek viselésére.
58.      2025. november 12‑én benyújtott válaszában Lengyelország azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést, és a fellebbezőket kötelezze a költségek viselésére.
59.      2025. november 14‑i válaszában Magyarország azt kéri a Bíróságtól, hogy utasítsa el a fellebbezést.
60.      2025. november 7‑i válaszában a Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést, és a fellebbezőket kötelezze a költségek viselésére.
61.      2025. február 25‑én a fellebbezők is választ nyújtottak be, míg a Tanács és a Bizottság 2025. április 4‑én, Lengyelország és Magyarország pedig 2025. április 7‑én terjesztett elő viszonválaszt.
62.      A tárgyalásra 2025. december 2‑án került sor, amelyen a fellebbezők, a Tanács, Lengyelország, Magyarország és a Bizottság terjesztett elő szóbeli észrevételeket.
V.      Elemzés
63.      A jelen fellebbezés fő kérdése az, hogy a Törvényszék tévedett‑e, amikor az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése szerinti kereshetőségi jog hiánya alapján elutasította a négy fellebbező egyesület megsemmisítés iránti kereseteit.
64.      A Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az egyesületek tagjaik nevében vagy saját nevükben is benyújthatnak megsemmisítés iránti keresetet.(50)
65.      A jelen ügy alkalmat ad a Bíróságnak arra, hogy pontosítsa a kereshetőségi jog követelményeit illetően az egyesületek e két különböző eljárási lehetőségével kapcsolatosan fennálló különbségeket. Fontos, hogy a Bíróságot az olyan helyzetekben fennálló közvetlen és személyes érintettség követelményeinek értelmezésére kérik fel, amikor az egyesületek saját nevükben járnak el, ami olyan kérdés, amelyet az ítélkezési gyakorlat még nem fejtett ki kellőképpen.
66.      A fellebbező egyesületek három fellebbezési jogalapja e két eljárási lehetőséget követi. Az első két jogalappal azt állítják, hogy a Törvényszék tévedett annak megállapításakor, hogy az egyesületek tagjai közül a különböző bírói csoportok nem rendelkeznek kereshetőségi joggal. A harmadik jogalap arra vonatkozik, hogy a fellebbező egyesületek rendelkeznek‑e saját nevükben kereshetőségi joggal.
67.      Ugyanakkor fontos már az elején megjegyezni, hogy – amint az a jelen indítvány 43. pontjában is látható – az F1G mérföldkőhöz, valamint az F2G és F3G mérföldkőhöz kapcsolódó kérelmek jellege eltérő.
68.      Az utóbbi két mérföldkövet illetően a fellebbezők az elsőfokú eljárásban lényegében azzal érveltek, hogy a fegyelmi tanács által hozott fegyelmi határozatok felülvizsgálati eljárásának bevezetésére vonatkozó követelmény ellentétes a Bíróság által értelmezett uniós joggal, mivel az ilyen határozatokat per se nem létezőnek kell tekinteni, anélkül, hogy ilyen eljárásra lenne szükség.
69.      Ami az F1G mérföldkövet illeti, a felperesek azt állították, hogy az nem elegendő a lengyelországi igazságszolgáltatás függetlenségének biztosításához.(51) Így a fellebbezők szerint nem a meglévő követelmények közötti ellentmondás, hanem azok elégtelen volta az oka annak, hogy a vitatott határozat az RRF‑rendelet 20. cikke (5) bekezdése e) pontjának és 22. cikkének megsértésével nem biztosította az Unió pénzügyi érdekeinek védelméhez szükséges belső kontrollrendszert.
70.      Ezen kérelmek eltérő jellege releváns a közvetlen érintettség mint a kereshetőségi jog egyik követelménye teljesülésének értékelése szempontjából, mivel ezen értékelés a megtámadott jogi aktusnak a felperes helyzetére gyakorolt hatásain alapul.
71.      Emiatt elemzésem a következőképpen épül fel. Az A. pontban értékelem az F2G és F3G mérföldkővel kapcsolatos kérelmek elfogadhatóságát. E tekintetben a releváns fellebbezési jogalap az első jogalap és a második jogalap első része. E jogalapok arra vonatkoznak, hogy a Törvényszék elutasította a fellebbező egyesületek kérelmeit azzal az indokkal, hogy az egyesülésekben tag lengyel bírák két különböző csoportja nem érintett közvetlenül. Ezért e jogalapok a fellebbező egyesületek tagjaik nevében fennálló kereshetőségi jogát érintik.
72.      A B. pontban az F1G mérföldkővel kapcsolatos kérelmek elfogadhatóságát vizsgálom. E tekintetben a második jogalap második része és a harmadik jogalap a releváns fellebbezési jogalap. Egyrészt e jogalapok arra irányulnak, hogy a Törvényszék elutasította a fellebbező egyesületek kérelmeit azzal az indokkal, hogy nem az összes lengyel bíró, valamint a többi tagállam és az EGT bírái érintettek közvetlenül, és így a fellebbező egyesületek tagjaik nevében fennálló kereshetőségi jogára vonatkoznak. Másrészt viszont e jogalapok arra is vonatkoznak, hogy a Törvényszék a fellebbező egyesületek kérelmeit az alapján utasította el, hogy saját nevükben nem jogosultak keresetet indítani.
73.      A C. pontban jelen ügyben a kereshetőségi jog kérdésének az eldöntése érdekében azokat a kérdéseket értékelem, amelyekre a Törvényszék nem adott választ az egyesületek saját nevükben fennálló kereshetőségi jogát illetően.
A.      Az F2G és F3G mérföldkövet érintő kérelmek elfogadhatósága
1.      Az első fellebbezési jogalap (a fegyelmi tanács határozataival érintett lengyel bírák közvetlen érintettsége)
a)      A felek fő érveinek összefoglalása
74.      Az első fellebbezési jogalappal a fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék a megtámadott végzés 65–93. pontjában tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy az F2G és F3G mérföldkő nem érinti közvetlenül a fegyelmi tanács határozataival érintett lengyel bírák jogi helyzetét.
75.      E fellebbezési jogalap három részre oszlik, amelyeket együtt fogok vizsgálni. Először is, a fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék tévedett, amikor nem az említett mérföldkövek tagjaikra gyakorolt hatására összpontosított, hanem azok céljára. Másodszor, a fellebbezők azt kifogásolják, hogy a Törvényszék tévedett, amikor e mérföldkövek célját akként azonosította, hogy azok pusztán a költségvetési feltételrendszerre vonatkoznak. Harmadszor, a fellebbezők azzal érvelnek, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte és alkalmazta a közvetlen kapcsolat közvetlen érintettségre vonatkozó követelményét.
76.      A Lengyelország, Magyarország és a Bizottság által támogatott Tanács azt állítja, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy az F2G és F3G mérföldkő csupán a tagállam által teljesítendő költségvetési feltétel, és nem teremt közvetlen kapcsolatot a felülvizsgálati eljárás követelménye és a fegyelmi tanács határozataival érintett lengyel bírák között. A Törvényszék ezért helyesen ítélte meg, hogy e mérföldkövek nem érintik közvetlenül a fellebbezőket, mint az említett bírák képviselőit.
b)      Értékelés
77.      Az első fellebbezési jogalappal annak megállapítását kérik a Bíróságtól, hogy a fegyelmi tanács határozataival érintett lengyel bírákat közvetlenül érinti‑e az F2G és F3G mérföldkő.
78.      Amint azt a Törvényszék helyesen megállapította,(52) az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ahhoz, hogy valamely személyt közvetlenül érintsen valamely uniós intézkedés, két kumulatív feltételnek kell teljesülnie: „egyrészt [annak], hogy a kifogásolt intézkedés közvetlenül hatást gyakoroljon e személy jogi helyzetére, másrészt pedig [annak], hogy ne hagyjon mérlegelési lehetőséget az intézkedés végrehajtásával megbízott címzettek számára, mert az ilyen végrehajtás tisztán automatikus jellegű, és köztes szabályok alkalmazása nélkül, egyedül az uniós szabályozás alapján történik”.(53)
1)      A közvetlen érintettség első feltétele
79.      Ami a közvetlen érintettség első feltételét illeti, az megköveteli, hogy a megtámadott intézkedés miatt megváltozzon a felperes jogi helyzete. Más szavakkal, közvetlen kapcsolatnak kell fennállnia az intézkedés és a felperes jogi helyzete között.(54)
80.      A fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék – annak értékelésekor, hogy létezett‑e ilyen kapcsolat – tévesen figyelmen kívül hagyta az F2G és F3G mérföldkőnek a fegyelmi szankciók alá vont lengyel bírákra gyakorolt hatását, és tévesen kizárólag e mérföldkövek célját vette figyelembe.
81.      Amint azt a Törvényszék a megtámadott végzés 64. pontjában megjegyezte,(55) a Bíróság ítélkezési gyakorlata kifejti, hogy mit kell figyelembe venni annak megállapításához, hogy fennáll‑e közvetlen kapcsolat a megtámadott intézkedés és a felperes jogi helyzete között. E tekintetben „azt kell értékelni, hogy a megtámadott jogi aktus jelentősen módosítja‑e a szóban forgó természetes vagy jogi személy jogi helyzetét, amihez a jogi aktus lényegét kell figyelembe venni, és a joghatásait olyan objektív kritériumok alapján kell megítélni, mint az említett jogi aktus tartalma, adott esetben figyelembe véve az elfogadásának körülményeit, valamint az azt elfogadó intézmény, szerv vagy hivatal hatáskörét”.(56)
82.      Ezért a mérföldkövek tartalma, összefüggései és célja releváns annak megállapítása szempontjából, hogy milyen hatást gyakorolnak a mérföldkövek a fegyelmi tanács határozataival érintett lengyel bírák helyzetére.
83.      Ezért – még ha a fellebbezők jogosan állítják is azt, hogy a Bíróságnak a jogi aktus hatásaira kell összpontosítania – a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor figyelembe vette a jogi aktus tartalmát, összefüggéseit és célját, mivel ezek olyan tényezők, amelyeket figyelembe kell venni a jogi aktus által a fellebbezőkre gyakorolt hatások megállapításakor.
84.      A jogi aktus célját figyelembe véve azonban a Törvényszék nem vélte úgy, hogy közvetlen kapcsolat állna fenn az F2G mérföldkő tartalma és az érintett bírák jogi helyzete között. E tekintetben párhuzamot vont a Nord Stream 2 ítélettel, kijelentve, hogy abban az ügyben „a Bíróság meg tudta állapítani az irányelv formáját öltő megtámadott aktus és annak joghatásai közötti közvetlen kapcsolat fennállását, mivel a szóban forgó rendelkezések konkrét kötelezettségeket róttak a felperesre”.(57)
85.      A Törvényszék ezt követően kifejtette, hogy a jelen ügyben Lengyelország számára nem írtak elő különös kötelezettséget,(58) és hogy „a fegyelmi tanács határozataival érintett bírák helyzetét még a [vitatott határozat] elfogadását követően is a lengyel jognak az említett helyzetre alkalmazandó releváns rendelkezései […] szabályozták”.(59)
86.      Véleményem szerint a Törvényszék tévesen értelmezte a Bíróság ítélkezési gyakorlatát. Az F2G mérföldkő a felülvizsgálati eljárás bevezetésére vonatkozóan különös kötelezettséget írt elő Lengyelország számára, ugyanúgy, ahogyan az irányelv eredménykötelezettséget állapít meg a tagállamok számára. E felülvizsgálati eljárás közvetlenül érinti a szóban forgó bírák jogi helyzetét.
87.      A fellebbezők azt állítják, hogy az ilyen felülvizsgálati eljárás megindításának szükségessége megváltoztatja e bírók jogi helyzetét, mivel a Bíróság vonatkozó ítéletei(60) azzal a következménnyel járnak, hogy e fegyelmi szankciók nem léteznek. Ha érvük helytálló – aminek elbírálása az érdemi döntés tárgyát képezi –, akkor a fegyelmi szankciók megszüntetésére irányuló bármilyen felülvizsgálati eljárás előírása valóban rontaná az ilyen szankciók által sújtott lengyel bírák jogi helyzetét.
88.      A Törvényszéknek a megtámadott végzés 89. pontjában szereplő megállapítása, miszerint e bírók helyzetét továbbra is a lengyel jog szabályozza, nem releváns, mivel maga az F2G mérföldkő írja elő olyan felülvizsgálati eljárások bevezetését, amelyek jogi helyzetüket közvetlenül érintik.
89.      A Bíróságnak a Nord Stream 2 ítéletben tett megállapításai pontosan arra engednek következtetni, hogy annak ellenére, hogy az F2G mérföldkő felülvizsgálati eljárás bevezetését követeli meg Lengyelországtól, és hogy a szankcionált bíráknak a lengyel jog alapján ilyen eljárást kell majd indítaniuk, a mérföldkő pedig egyébiránt önmagában a bírák helyzete megváltozásának forrását jelenti, mivel a felülvizsgálati eljárás létrehozását hasonló módon írja elő, mint ahogyan az irányelvek eredménykötelezettséget állapítanak meg.
90.      Ezért egyetértek a fellebbezőkkel abban, hogy a Törvényszék a Bíróság ítélkezési gyakorlata alapján téves következtetéseket vont le.
91.      Hasonlóképpen nem releváns a Lengyelország, Magyarország és a Bizottság által támogatott Tanács azon érve sem, amely szerint Lengyelországnak kell a felülvizsgálati eljárás formáját és konkrét szabályait kiválasztania. Ami releváns, az az, hogy bármilyen formában felülvizsgálati eljárás álljon rendelkezésre. E követelmény áll közvetlen kapcsolatban az érintett bírák jogi helyzetével.
92.      Következésképpen úgy vélem, hogy a Törvényszék a megtámadott végzés 88. pontjában tévesen állapította meg, hogy a közvetlen érintettség első feltétele nem teljesült.
2)      A közvetlen érintettség második feltétele
93.      A Törvényszék által megválaszolatlanul hagyott összetettebb kérdés(61) a közvetlen érintettség második feltételére vonatkozik, amely lényegében azt követeli meg, hogy a megtámadott intézkedés végrehajtása során – amennyiben a végrehajtás szükséges – ne álljon rendelkezésre mérlegelési lehetőség (lásd a jelen indítvány 78. pontját).
94.      Ami az első feltételt illeti, a Bíróság azt is megállapította, hogy „[annak] a kérdés[nek az értékelését], hogy valamely jogi aktus mérlegelési jogkört biztosít‑e a végrehajtására kötelezett címzettek számára, az ilyen aktus lényegét figyelembe véve kell vizsgálni”.(62)
95.      Ezért a mérföldkövek jellege is releváns, amennyiben az határozza meg azon mérlegelési jogkört, amellyel Lengyelország a felülvizsgálati eljárás megindításával kapcsolatban rendelkezett.
96.      Általánosságban, ha valamely uniós intézkedés végrehajtási intézkedéseket igényel, akkor a megtámadott intézkedés és az azt megtámadó személy jogi helyzete között nem áll fenn közvetlen kapcsolat, ha a végrehajtó hatóság dönthet úgy, hogy az intézkedést nem hajtja végre, vagy módosítja annak a megtámadó személyre gyakorolt hatását.
97.      Következésképpen, azon személy szempontjából végzett értékelés esetében, akinek a jogi helyzetét a megtámadott intézkedés megváltoztathatja, az a fontos, hogy az intézkedés végrehajtásáért felelős jogalany (a jelen ügyben Lengyelország) nem változtathatja meg a megtámadott intézkedés által azon személyre gyakorolt hatást, aki azt megtámadja.(63)
98.      A jelen ügyben az F2G mérföldkő végrehajtási intézkedéseket igényel. Ezen intézkedéseket Lengyelországnak kell elfogadnia. A releváns kérdés tehát az, hogy Lengyelország dönthet‑e úgy, hogy nem vezet be felülvizsgálati eljárást.
99.      E tekintetben a mérföldkövek jellege válik relevánssá. A Lengyelország, Magyarország és a Bizottság által támogatott Tanács azt állítja, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy az F2G mérföldkő nem teremtett jogi kötelezettséget Lengyelország számára a felülvizsgálati eljárás bevezetésére. Az ilyen eljárás bevezetése csupán inkább ahhoz szükséges költségvetési feltételnek minősül, hogy Lengyelország az RRF keretében kifizetésben részesüljön. E felek hozzáteszik, hogy a mérföldkövek szupermérföldkőnek való minősítése nem változtatja meg azok jogi jellegét, mivel a meg nem felelés csupán azt jelenti, hogy a finanszírozás nem szerezhető meg.
100. A fellebbezők ezzel szemben hangsúlyozzák, hogy pusztán elméleti Lengyelország azon lehetősége, hogy ne teljesítse a mérföldköveket.
101. Véleményem szerint egyrészt igaz, hogy Lengyelország nem köteles az RRF címén pénzeszközöket kérni.(64) Ebben az értelemben a mérföldkövek egyszerűen kiadási feltételként értelmezhetők, és Lengyelország dönthet úgy, hogy nem használja fel az RRF keretében rendelkezésre álló pénzeszközöket.(65) Ebben az esetben ugyanis Lengyelország számára nem lenne „kötelező” a felülvizsgálati eljárás bevezetésének követelménye.
102. Másrészt azonban a Bíróság elfogadta, hogy a közvetlen érintettség megállapítása céljából a megtámadott jogi aktus úgy tekinthető, hogy nem biztosít mérlegelési jogkört, „ha a címzettek azon lehetősége, hogy valamely európai uniós jogi aktust ne hajtsanak végre, pusztán elméleti, és semmi kétség nem fér ahhoz, hogy szándékukban áll e jogi aktusnak megfelelően eljárni”.(66)
103. A Bock kontra Bizottság ítélet(67) például egy német vállalat által azon bizottsági határozat ellen indított megsemmisítés iránti keresetre vonatkozott, amely feljogosította Németországot, hogy az uniós kezelésből kizárjon bizonyos, harmadik országokból származó, de a tagállamokban már forgalomban lévő termékeket (jelen ügyben Kínából származó gombákat). A Bizottság azzal érvelt, hogy a Németország számára adott felhatalmazás nem érintette közvetlenül a felperest, mivel ezen tagállam szabadon élhet e felhatalmazással. A Bíróság megállapította, hogy a német hatóságok mindazonáltal már tájékoztatták a felperest arról, hogy elutasítják kérelmét, amint a Bizottság megadja nekik a felhatalmazást, és a felhatalmazást kifejezetten az ezen időpontban már eléjük terjesztett kérelmekre tekintettel kérték. A Bíróság megállapította, hogy a határozat közvetlenül érintette a felperest.
104. Egy másik jól ismert példa a Piraiki-Piraiki és társai kontra Bizottság ítélet,(68) amely egyes görög vállalatok által azon bizottsági határozat ellen indított megsemmisítés iránti keresetre vonatkozott, amely feljogosította Franciaországot arra, hogy a Görögországból származó pamutfonalak behozatalát korlátozó védelmi intézkedéseket hozzon. A Bizottság és Franciaország azzal érvelt, hogy e határozat nem érintette közvetlenül a felpereseket, mivel az csupán feljogosította Franciaországot az importra vonatkozó kvótarendszer bevezetésére, és így a tagállam szabadon dönthetett arról, hogy él‑e ezzel a lehetőséggel vagy sem. A határozat tehát önmagában nem hozott létre importot korlátozó rendszert, hanem ahhoz, hogy hatékonyan érvényesüljön, a francia hatóságoknak végrehajtási intézkedéseket kellett hozniuk. A Bíróság mindazonáltal úgy ítélte meg, hogy ez a tény önmagában nem zárta ki, hogy a határozat a felpereseket közvetlenül érintse, mivel Franciaország – még mielőtt a Bizottság feljogosította volna arra – máris nagyon szigorú engedélyezési rendszert alkalmazott a görög származású pamutfonalak behozatalára, és maga Franciaország kért felhatalmazást a szigorúbb intézkedésekre. E körülmények között az a lehetőség, hogy Franciaország úgy dönt, hogy nem él a bizottsági határozat által adott felhatalmazással, teljes mértékben elméleti volt, mivel nem lehetett kétség a francia hatóságok azon szándékát illetően, hogy e határozatot alkalmazzák.(69)
105. E példák – bár kereskedelmi ügyekre vonatkoznak – azt mutatják, hogy még ha formálisan a címzettnek döntési lehetősége van is a megtámadott intézkedés végrehajtását illetően, a mérlegelési mozgástere adott esetben nem létezik, mivel az pusztán elméleti jellegű. Nyilvánvaló, hogy e következtetés eseti vizsgálatot igényel.(70)
106. A jelen ügyben annak eldöntéséhez, hogy pusztán elméletinek tekinthető‑e Lengyelország mérlegelési jogköre, figyelembe kell venni az RRF‑rendelet szerinti mérföldkövek és célok elfogadására vonatkozó eljárás jellegét.
107. Amint azt a jelen indítvány 5–20. pontjában kifejtettem, az RRF‑rendelet szerinti eljárás arra utal, hogy Lengyelország javasolta a mérföldköveket a Bizottságnak, amely utóbbi azokat elfogadhatónak találta és javasolta a Tanácsnak, amely végül szintén elfogadta azokat.(71) Így, amint arra a felperesek jogosan hivatkozik, mivel Lengyelország javasolta a mérföldköveket, úgy tűnik, hogy semmi nem indokolja, hogy azokat ne hajtsa végre.
108. Fontos kiemelni, hogy a F2G mérföldkő keretében előírt reformot Lengyelország a 2022. június 9‑i törvény alapján már elfogadta abban az időpontban, amikor a vitatott határozatot elfogadták (lásd a jelen indítvány 35. pontját). A valóságban tehát a Tanács végrehajtási határozata jóváhagyta a Lengyelország által már meghozott döntést. Ha e döntés jogilag hibás, amint azt a fellebbezők állítják, szükségesnek tűnik, hogy e döntés uniós intézmények általi jóváhagyását az uniós bíróságok előtt meg lehessen támadni.(72)
109. Következésképpen a jelen ügy körülményei között – a Dutheillet de Lamothe főtanácsnok által mondottakat átfogalmazva – véleményem szerint túlságosan formalista lenne annak megállapítása, hogy az F2G mérföldkő mérlegelési jogkört biztosított Lengyelországnak arra, hogy azt ne alkalmazza.(73)
110. Végül a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a fegyelmi tanács határozataival érintett bírák közvetlen érintettségének értékelése szempontjából csak az F2G mérföldkő releváns, mivel az F3G mérföldkő csak egy olyan határidőt ír elő, amely alatt a felülvizsgálati eljárásokat le kell folytatni.(74)
111. Ezzel a megállapítással sem érthetek egyet, mivel az, hogy az F3G mérföldkő alapján 2023 végéig teszik lehetővé e bírók jogi helyzetének rendezését, szintén közvetlenül érinti e bírók jogi helyzetét. A fellebbezők állításának megfelelően e mérföldkő az F2G mérföldkövet konkretizálja, és megerősíti annak a fegyelmi szankciók által sújtott bírákra gyakorolt hatását, ezért közvetlenül érinti őket.
112. Összefoglalva, egyetértek a fellebbezőkkel abban, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta az ítélkezési gyakorlatot, és a vitatott határozatban nem értékelte megfelelően az F2G és F3G mérföldkő által a fegyelmi tanács határozataival érintett lengyel bírák jogi helyzetére gyakorolt hatást. Az F2G és F3G mérföldkő közvetlen kapcsolatban áll e bírók konkrét jogi helyzetével, és meg tudja ezt a helyzetet változtatni, míg Lengyelország azon mérlegelési mozgástere, hogy nem hajtja végre e mérföldköveket, csupán elméleti jellegű. Ennek megfelelően a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy az F2G és F3G mérföldkő nem érintette közvetlenül e bírákat, és tévesen utasította el mint elfogadhatatlant az őket képviselő egyesületek által benyújtott megsemmisítés iránti kereseteket.
2.      A második fellebbezési jogalap első része (a fegyelmi tanács határozatai által nem érintett lengyel bírák közvetlen érintettsége)
a)      A felek fő érveinek összefoglalása
113. A második fellebbezési jogalap első részében a fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék a megtámadott végzés 95. és 96. pontjában tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy az F2G és F3G mérföldkő nem változtatta meg a fegyelmi tanács határozatai által nem érintett lengyel bírák jogi helyzetét.
114. Az F2G és F3G mérföldkővel kapcsolatban a fellebbezők azt állítják, hogy alapvető különbség van a hatások tekintetében a fegyelmi tanács határozatai által érintett lengyel bírák, valamint azok között a lengyel bírák között, akik hivatalban maradnak, és kötelesek kollégáik távollétében továbbra is ellátni feladataikat. A Törvényszék így nem foglalkozott a fellebbezők azon érveivel, amelyek az említett bírákra gyakorolt elrettentő hatásra és magasabb munkaterhelésükre vonatkoztak.
115. A Lengyelország, Magyarország és a Bizottság által támogatott Tanács azt állítja, hogy a tagállamok nem kötelesek mérföldköveket végrehajtani, amely kötelezettség nem változik a bírói csoportoktól függően, ezért a vitatott határozat nem alkalmas arra, hogy joghatásokat váltson ki e bírákkal szemben.
b)      Értékelés
116. Ami a fegyelmi tanács határozataival nem érintett lengyel bírók F2G és F3G mérföldkő általi közvetlen érintettségét illeti, egyetértek a fellebbezőkkel abban, hogy a Törvényszék nem vette figyelembe azon érveiket, amelyek szerint e bírókat más módon érintik a határozatok, mint az első fellebbezési jogalapban említett bírókat. Emiatt a Törvényszék nem értékelte, hogy fennáll‑e közvetlen kapcsolat az F2G és F3G mérföldkő és e többi lengyel bírák között.
117. Még ha a Törvényszék hibát is követett el azzal, hogy első fokon nem válaszolt a fellebbezők érveire, véleményem szerint nem áll fenn közvetlen kapcsolat az F2G és F3G mérföldkő, valamint e többi lengyel bírák jogi helyzete között. Álláspontom szerint a fellebbezők nem bizonyították, hogy olyan elrettentő hatás állna fenn, amely közvetlenül érintené e bírók jogi helyzetét. Ami egyes lengyel bírák esetlegesen magasabb munkaterhelését illeti, amely értelmezésem szerint annak a következménye, hogy a szankcionált bírákat a felülvizsgálati eljárás végéig felfüggesztették a munkavégzés alól, a fellebbezők a munkateher e növekedését nem támasztották alá, és az nem minősíthető úgy, hogy az hatást gyakorolna e bírák jogi helyzetére.(75)
118. Következésképpen úgy vélem, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy az F2G és F3G mérföldkő nem érinti közvetlenül azokat a lengyel bírákat, akikre nem vonatkoztak a fegyelmi tanács által kiszabott fegyelmi szankciók.
B.      Az F1G mérföldkövet érintő kérelmek elfogadhatósága
119. Az eddig vizsgált fellebbezési jogalapok az F2G és F3G mérföldkőre vonatkoztak. A fennmaradó fellebbezési jogalapok az F1G mérföldkőre vonatkoznak.
120. Emlékeztetőül, az F1G mérföldkő arra kötelezte Lengyelországot, hogy a bíróságok függetlenségének és pártatlanságának megerősítése céljából vezessen be reformokat. A fellebbezők első fokon benyújtott kérelmük érdemi részében azt állították, hogy az F1G mérföldkő keretében előírt konkrét reformok nem voltak elegendőek e cél eléréséhez, amely az Unió pénzügyi érdekeinek védelme érdekében szükséges.
121. A Törvényszék a tagjaik nevében eljáró fellebbező egyesületek közvetlenül érintettségének hiánya alapján elutasította ezeket a kérelmeket, és a második fellebbezési jogalap második része ezen elutasítás ellen irányul. Ezt az 1. pontban fogom elemezni. A Törvényszék a fellebbező egyesületek saját nevükben előterjesztett, az F1G mérföldkő elégtelen voltára vonatkozó kérelmeit is elutasította, és a fellebbezők a harmadik fellebbezési jogalap keretében ezt az elutasítást kifogásolták, amelyet a 2. pontban fogok megvizsgálni.
1.      A második fellebbezési jogalap második része (az összes lengyel bíró, valamint a többi tagállam és az EGT bíróinak közvetlen érintettsége)
122. A második fellebbezési jogalap második részében a fellebbezők azzal érvelnek, hogy a Törvényszék a megtámadott végzés 97–107. pontjában tévesen alkalmazta a jogot, amikor nem állapította meg a fellebbezők arra vonatkozó kereshetőségi jogát, hogy tagjaik nevében kifogásolják az F1G mérföldkő elégtelen voltát.
123. A fellebbezési jogalap ezen része külön vonatkozik egyrészt az összes lengyel bíró nevében eljáró fellebbező egyesületekre, másrészt pedig külön a többi tagállam és az EGT bíráira. Először az összes lengyel bírót érintő állítással foglalkozom.
a)      Az összes lengyel bíró
124. A fellebbezők azt állítják, hogy az F1G mérföldkő elégtelen volta közvetlenül érinti az összes lengyel bírót. A Törvényszék tévesen állapította meg, hogy érveik csupán elégtelenségre vonatkozó általános jellegű állítások, amelyek alapján nem állapítható meg a közvetlen érintettség. Ehelyett részletesen kifejtették a Bíróság ítélkezési gyakorlatából eredő követelményeket és a bírósági védelem hiányosságait.
125. A megtámadott végzés 100. pontjában a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a fellebbezők általános jellegű állításokra szorítkoztak, és magának e mérföldkőnek a szövegében nem jelölték meg azokat a konkrét tényezőket, amelyek közvetlenül érintették volna a lengyel bírákat.
126. Első fokon a fellebbezők azt állították, hogy az F1G mérföldkő közvetlenül érinti a lengyel bírák jogi helyzetét, mivel az F1G mérföldkő nem elegendő a hatékony bírói védelem helyreállításához Lengyelországban, és emiatt e bírák kénytelenek lesznek az ügyeket olyan szakmailag lehetetlen körülmények között elbírálni, amikor továbbra is jogellenes nyomásnak vannak kitéve, és függetlenségüket és pártatlanságukat korlátozzák. A lengyel bírák olyan körülmények között lennének kénytelenek feladataikat ellátni, amikor kétségek merülnének fel azzal kapcsolatban, hogy van‑e lehetőségük az uniós jog teljes körű érvényesítése, valamint a kormány vagy a kormányzó politikai párt érdekei ellen szóló döntések meghozatala érdekében előzetes döntéshozatal iránti kérelmet előterjeszteni.(76)
127. Még ha ez igaz is lenne, az nem teszi lehetővé a Bíróság számára azon következtetés levonását, hogy e hiányosságok a fellebbező egyesületek tagjai közé tartozó összes lengyel bíró vagy egyes lengyel bírók egyéni jogi helyzete változásának forrásai lennének‑e, és ha igen, milyen módon, ami a természetes és jogi személyek közvetlen érintettségének megállapítására az ítélkezési gyakorlatban kidolgozott kritérium (lásd a jelen indítvány 81. pontját). Más szavakkal, nem világos, hogy e hiányosságok hogyan befolyásolnák egyes lengyel bírók vagy az összes lengyel bíró konkrét jogait és kötelezettségeit.
128. Ezért úgy vélem, hogy a Törvényszék nem tévedett, amikor elutasította a fellebbezők azon a tényen alapuló állításait, hogy a lengyel bírákat nem érintette közvetlenül az F1G mérföldkő elégtelen volta.
b)      A többi tagállam és az EGT bírái
129. A fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék nem indokolta meg azon érveik elutasítását, amelyek szerint az F1G mérföldkő elégtelen volta közvetlenül érinti a tagállamok és az EGT összes bírájának jogi helyzetét, mivel az zavarja mindennapi munkájukat, például a lengyel bíróságok ítéleteinek elismerését és végrehajtását, valamint az egyik jogrendnek a másikra gyakorolt továbbgyűrűző hatások miatt.
130. Véleményem szerint, még ha valamely tagállamban a jogállamiság tiszteletben tartása terén bekövetkezett visszalépés bizonyos hatásokkal járhat a határokon átnyúló igazságügyi együttműködésre nézve, nem látom, hogyan állapítható meg közvetlen kapcsolat az elégtelen intézkedések és azoknak a többi tagállam és az EGT bíráinak jogaira és kötelezettségeire gyakorolt hatása között.
131. Ezért a Törvényszék e tekintetben sem tévedett.
2.      A harmadik fellebbezési jogalap (az egyesületek saját nevükben fennálló kereshetőségi joga a jelen ügy körülményei között)
a)      A felek fő érveinek összefoglalása
132. A harmadik fellebbezési jogalappal a fellebbezők azzal érvelnek, hogy a Törvényszék a megtámadott végzés 41–51. és 110–119. pontjában tévesen alkalmazta a jogot, amikor a hatályos szabályok alapján nem ismerte el a fellebbezők saját nevükben történő kereshetőségi jogát.
133. E tekintetben a fellebbezők érveiket három részre osztják fel. Először is, a fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdését, mivel ezen értelmezésnek figyelembe kellett volna vennie a lengyel igazságszolgáltatási rendszer működésképtelenségét. Másodszor, a fellebbezők azzal érvelnek, hogy a Törvényszéknek az Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: EJEB) Klimathe orinnen ítéletére(77) tekintettel kellett volna az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdését értelmeznie, amikor azt a saját nevükben eljáró egyesületekre alkalmazta. Harmadszor, a fellebbezők szerint a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a tagállamok és az uniós intézmények privilegizált kereshetőségi joga igazolja azt, hogy megtagadta a fellebbezőktől a kereshetőségi jogot.
134. A Lengyelország, Magyarország és a Bizottság által támogatott Tanács azt állítja, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy a fellebbezők nem rendelkeznek kereshetőségi joggal, és hogy a lengyel igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai nem igazolják a Szerződésekben meghatározott közvetlen és személyében való érintettség követelményeinek figyelmen kívül hagyását. Magyarország és a Bizottság hozzáteszi, hogy a fellebbezőknek a lengyel bíróságok előtti hatékony jogorvoslati lehetőség hiányára vonatkozó állításai megalapozatlanok. A KlimaSeniorinnen ítéletet illetően e felek azt állítják, hogy az az éghajlatváltozással kapcsolatos konkrét megfontolásokon alapul, és nem alkalmazható a jelen ügyre.
135. A Tanács a tárgyaláson különösen azt hangsúlyozta, hogy az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében meghatározott feltételek maguk is a jogállamiság alapvető elemét és a Szerződések szerinti teljes jogorvoslati rendszer részét képezik, amely az uniós bírói jogvédelem rendszerének sarokköve. Enyhébb megközelítés kereshetőségi jogra történő alkalmazása azzal a kockázattal jár, hogy bizonytalanság jön létre, és a fellebbezők kereshetőségi jogának elismerése a jelen ügyben de facto az actio popularis bevezetését eredményezné.
136. A fellebbezők azt a választ adták, hogy nem az
actio popularis bevezetését kérik a Bíróságtól, hanem azt, hogy az EUMSZ 263. cikk saját nevükben eljáró egyesületekre alkalmazott negyedik bekezdését az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésében és a Charta 47. cikkében foglalt hatékony bírói jogvédelem elvével összefüggésben értelmezze.
b)      Értékelés
137. A harmadik fellebbezési jogalappal a fellebbezők azt állítják, hogy kereseteiket el kellett volna fogadni a „harmadik típusú helyzet” alapján, amelyben az egyesületek egyéni kereshetőségi joggal rendelkeznek. Másodlagosan azt állítják, hogy a Törvényszék által a megtámadott végzés 40. pontjában említett „három fajta helyzet” nem taxatív felsorolást jelent, és a Törvényszéknek a fenti helyzeteken kívül is el kellett volna fogadnia kereseteiket.
138. Amint azt a jelen indítvány 46. pontjában kifejtettem, a Törvényszék értékelését annak megállapításával kezdte, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint az egyesületek három fajta helyzetben indíthatnak közvetlen keresetet.
139. Véleményem szerint – amint azt a jelen indítvány 64. pontjában említettem – az egyesületek rendelkezhetnek a tagjaik nevében vagy saját nevükben történő keresetindítás jogával. E három helyzet csupán szemlélteti azokat a helyzeteket, amelyeket az eddigi ítélkezési gyakorlat elismert, és amelyekben megállapították, hogy az egyesületek kereshetőségi joggal rendelkeznek megsemmisítés iránti kereset indítására.(78) E helyzetek nem képeznek zárt felsorolást.(79)
140. A Bíróság – ellentétben a Törvényszékkel – az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésének az egyesületekkel kapcsolatban elfogadott értelmezése során nem hivatkozott három fajta helyzetre. A Bíróság csupán megemlítette e helyzeteket, amikor a fellebbezés keretében értékelte a Törvényszék megállapításait.(80)
141. A „harmadik típusú helyzetet” illetően a Törvényszék a megtámadott végzés 46–50. pontjában megvizsgálta, hogy a jelen ügy érintette‑e a fellebbezők tárgyalói helyzetét, és arra a következtetésre jutott, hogy nem ez a helyzet.(81) Igaz, hogy az eddigi ítélkezési gyakorlat szerint az uniós bíróságok megszorítóan értelmezték azt a helyzetet, amely az egyesület tárgyalói pozíciója alapján lehetővé tette a számára a saját nevében történő kereshetőségi jogot. Valójában a Bíróság ítélkezési gyakorlatában mindössze két olyan ügy van, amelyben a tárgyalói pozíció alapján elismerték a kereshetőségi jogot,(82) és e két ügy értelmezését a későbbi ítéletek szűkítették, amelyekben a tárgyalóként fennálló kereshetőségi jogot nem ismerték el.(83) Ebben az értelemben a Törvényszék nem követett el hibát, amikor a meglévő ítélkezési gyakorlatot alkalmazta.
142. A Törvényszék azonban nem értelmezte a „harmadik típusú helyzet” fennmaradó részét, amely szerint a kereshetőségi jog olyan egyéb helyzetekben is elismerhető az egyesületek számára, amikor saját érdekeiket védik, és nem csak azokban, amikor tárgyalók voltak.(84) A Törvényszék azt az állítást sem értékelte, amely szerint a felperesek a „három fajta helyzeten” kívül is kereshetőségi joggal rendelkezhetnek.
143. A megtámadott végzés 116. pontjában a Törvényszék arra a következtetésre jutott, hogy a fellebbezők nem hivatkozhatnak közvetlen érintettségükre, és visszautalt ezen egyesületek tagjaik nevében fennálló kereshetőségi jogára vonatkozó megállapításaira. A Törvényszék tehát egyáltalán nem vizsgálta, hogy a közvetlen érintettség követelményét hogyan kell értelmezni az egyesületek saját nevükben történő kereshetőségi joga tekintetében.
144. Ezért úgy vélem, hogy a Törvényszék elmulasztotta értékelni a fellebbezők azon érvelését, amely szerint a saját nevükben kereseteket indító egyesületek közvetlen és személyes érintettségére vonatkozó követelményt a hatékony bírói jogvédelem elvének fényében kell értelmezni.
145. Véleményem szerint a fellebbezők érveivel kapcsolatos indokolás hiánya elegendő a harmadik fellebbezési jogalap elfogadásához, és a megtámadott végzésnek az egyesületek saját nevükben történő kereshetőségi jogával kapcsolatos elégtelen indokolása miatti hatályon kívül helyezéséhez.
146. Mindemellett a jelen ügyben a kereshetőségi jog kérdésének megoldása érdekében szükségesnek tartom, hogy a Bíróság számára elemezzem azokat a kérdéseket, amelyeket a megtámadott végzés megválaszolatlanul hagyott.
C.      Az egyesületek saját nevükben történő kereshetőségi joga
147. A fellebbezők több érvet is felhoztak annak alátámasztására, hogy az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az a jelen ügyben saját nevükben történő kereshetőségi jogot ismer el a számukra. Először a működésképtelen lengyel igazságszolgáltatási rendszerrel kapcsolatos érveket vizsgálom meg, majd az általánosabb jellegű egyéb érveket értékelem.
1.      A működésképtelen lengyel igazságszolgáltatási rendszeren alapuló érvek
148. A fellebbezők azt állítják, hogy az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésének Bíróság általi értelmezése azon az előfeltevésen alapul, hogy az Unió egész területén tiszteletben tartják és fenntartják a jogállamiságot, és hogy a nemzeti igazságszolgáltatási rendszerek hatékony jogorvoslati lehetőségeket biztosítanak. Állításuk szerint ez Lengyelországban már nem így van, ami igazolja a kereshetőségi jog azon követelményeinek a kiterjesztését, amelyek alapján az egyesületek saját nevükben közvetlen keresetet indíthatnak.
149. E tekintetben igaz, hogy azon értelmezés, amely szerint az Unió teljes jogorvoslati rendszeren alapul, azt jelenti, hogy azon személyek, akik úgy ítélik meg, hogy az uniós jogon alapuló jogaikat megsértették, főszabály szerint bírósághoz fordulhatnak e jogaik védelme érdekében.(85) Ha az uniós bíróságokhoz való közvetlen hozzáférés megszűnik, rendelkezésre kell állniuk keresetindítási lehetőségeknek a nemzeti bíróságok előtt, amelyek előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjeszthetnek a Bíróság elé vagy erre kötelezettek.(86) Ebben az értelemben a tagállamok működő igazságszolgáltatási rendszerei, amelyek biztosítják az igazságszolgáltatás függetlenségét, e rendszer elengedhetetlen elemét képezik.
150. A fellebbezők érvelése ezért az, hogy ha a nemzeti jogorvoslati út rendszerbeli problémák miatt lezárul, az uniós jogorvoslati útnak nyitva kell állnia; ellenkező esetben sérülne a hatékony bírói jogvédelemhez való jog.
151. Két ok szól ezen érvelés elutasítása mellett, egy jogi és egy ténybeli.
152. A jogi érv szerint, amelyet a Tanács a tárgyaláson is előadott, és amelyet a Bíróság több alkalommal is hangsúlyozott, az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében meghatározott, a közvetlen és személyes érintettségre vonatkozó követelményt a Bíróság nem módosíthatja, még a hatékony bírói jogvédelem érdekében sem. A bírói jogvédelem Szerződésekben előirányzott rendszerének megváltoztatásáról kizárólag a tagállamok dönthetnek.(87)
153. A ténybeli érv a lengyel igazságszolgáltatási rendszerre vonatkozik. Még ha a lengyel igazságszolgáltatás működésében komoly problémák is jelentkeznek, úgy tűnik, hogy e rendszer nem annyira működésképtelen, hogy az RRF‑pénzeszközök lengyelországi felhasználásával kapcsolatos ügyek ne juthatnának el az illetékes bíróságokhoz, és szükség esetén a Bírósághoz.(88) Túlzás tehát azt állítani, hogy a „teljes jogorvoslati rendszer” nem számíthat a lengyel igazságszolgáltatási rendszerre.(89) Ez azonban nem jelenti azt, hogy nincs szükség javításokra. A reformok, beleértve az RRF szerinti reformokat is, hozzájárulnak az igazságszolgáltatás függetlenségének javításához, még ha ez a fellebbezők szerint nem is elegendő. Továbbá Lengyelország köteles végrehajtani mindazokat az ítéleteket, amelyekben a Bíróság e tagállamban konkrét problémákat állapított meg a jogállamisággal kapcsolatban, és a mérföldkövek nem érinthetik ezt a kötelezettséget, amiben az eljárás valamennyi fele egyetértett.
154. Nem gondolom tehát, hogy a lengyel igazságszolgáltatás függetlenségének csorbítása elegendő alapot jelent a jelen ügyben a bírói jogvédelem Szerződések szerinti rendszere megváltoztatásának igazolásához. A fellebbezők ezen érvét el kell utasítani.
155. Ez azonban nem jelenti azt, hogy az Unióban fennálló bírói jogvédelmi rendszer keretein belül a saját nevükben eljáró egyesületek, így a bírák egyesületeinek kereshetőségi joga akként értelmezhető, hogy a saját érdekeik védelme céljából lehetővé tegye számukra az uniós bíróságokhoz való hozzáférést.
156. A Bíróság azon állítása, amely szerint a Szerződéseket nem módosíthatja a bírósági gyakorlat, nem jelenti azt, hogy a kereshetőségi jog követelményei nem értelmezhetők(90) az alapelvekre, köztük a hatékony bírói jogvédelem elvére tekintettel, ahogyan azokat egyébként értelmezni kell.(91) A jelen indítvány további részében tehát megvizsgálom, hogy a közvetlen és személyes érintettség fogalma – figyelembe véve a felek által előadott érveket – hogyan értelmezhető a saját nevükben eljáró egyesületek tekintetében.
2.      Az egyesületek fontossága a részvételi demokráciában
157. A fellebbezők hangsúlyozzák az egyesületeknek, különösen a bírói egyesületeknek a bírói függetlenség védelme, és így a jogállamiság megőrzése vagy helyreállítása szempontjából a tagállamokban fennálló fontosságát.
158. A bírói függetlenség védelme érdekében létrejött egyesületek fontosságát valóban elismerik különböző európai dokumentumokban(92) és a tudományos szakirodalomban, amely különösen az egyesületeknek a lengyel igazságszolgáltatási rendszer átszervezésével kapcsolatos eseményekben játszott szerepét emeli ki.(93)
159. Ugyanakkor az egyesületeknek, és különösen a bírói egyesületeknek a bírói függetlenség és a jogállamiság védelmében fennálló fontosságának elismerése önmagában nem elegendő ok arra, hogy az ilyen egyesületek közvetlen keresetet indíthassanak az uniós bíróságok előtt.
160. A bírói egyesületek nemzeti bíróságokhoz való hozzáférésének összefüggésében a Bíróság – miután elismerte az ilyen egyesületek fontosságát – úgy ítélte meg, hogy az uniós jog, így az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése és a Charta 47. cikke nem kötelezi a tagállamokat arra, hogy olyan eljárási lehetőségeket biztosítsanak, amelyek révén a bírói egyesületek keresetet indíthatnának a nemzeti bíróságok előtt.(94) Ugyanez vonatkozhat arra, hogy az uniós bíróságok előtt új lehetőségeket kell biztosítani a bírói egyesületek számára.(95)
161. Uniós szinten az egyesületek értékes szerepét az EUSZ II. címe ismeri el, amely a demokratikus elvekre vonatkozó rendelkezéseket tartalmaz. Míg az EUSZ 10. cikk (1) bekezdése kimondja, hogy az Unió működése a képviseleti demokrácián alapul, az EUSZ 11. cikk (1) bekezdése a részvételi demokrácia fontosságát is elismeri. Az utóbbi rendelkezés szerint „[a]z intézmények megfelelő eszközökkel biztosítják, hogy a polgárok és az érdekképviseleti szervezetek az Unió bármely tevékenységéről véleményt nyilváníthassanak, és azokat nyilvánosan megvitathassák”.(96)
162. A részvételi demokrácia főszabály szerint az egyesületeken, mint a társadalom megfelelő szervezéséről vagy szabályozásáról szóló politikai vitákban részt vevő tárgyalópartnereken alapul. A részvételi demokrácia ezért hangsúlyozza a demokratikus, politikai folyamatban betöltött szerepüket. A politikai folyamat résztvevői az általuk előnyösebbnek tartott megoldás elfogadásáért küzdenek. A bíróságok azonban nem olyan intézmények, amelyek előtt ilyen politikai kérdéseket kell megoldani.
163. Ez azt jelenti‑e, hogy az egyesületek csak a politikai folyamatokhoz férhetnek hozzá?
164. Véleményem szerint, ha az uniós politikai folyamat eredményeként elfogadott jogi aktus valamely egyesület szempontjából jogilag érvénytelen, nincs ok arra, hogy az ilyen, őt közvetlenül és személyesen érintő jogi aktus érvénytelenségére hivatkozva ne fordulhasson saját érdekei védelmében jogi követelésekkel az uniós bíróságokhoz. Ez is lehetne az egyik módja a részvételi demokrácia uniós szintű megvalósításának. Fontos azonban, hogy az e bíróságok elé terjesztett érvek ne legyenek politikai jellegűek abban az értelemben, hogy adott megoldás „rossz”, hanem inkább jogi jellegűek, abban az értelemben, hogy adott megoldás „jogellenes”.
165. Más szóval, az uniós bíróságok elé terjesztett, kollektív érdekek védelmét érintő ügy nem lehet a politikai küzdelem jogi eszközökkel való folytatása, mivel a bíróságok nem jogosultak politikai döntéshozatalra.
166. A jelen ügyben a F1G mérföldkőhöz kapcsolódóhoz hasonló állítás, amely szerint valamely intézmény bizonyos kérdéseket nem szabályozott megfelelően, csak akkor minősül jogi állításnak, ha a jog elég egyértelmű kötelezettséget ró ezen intézményre. Az azonban, hogy ez így van‑e, érdemi kérdés, és nem az uniós bíróságokhoz való hozzáférés kérdése.
167. Úgy tűnik, hogy a jelen ügyben a fellebbező egyesületek olyan jogi érveket terjesztenek az uniós bíróságok elé, amelyek szerint a Tanács nem teljesítette az RRF‑rendelet 20. cikke (5) bekezdésének e) pontja és 22. cikke szerinti jogi kötelezettségeit. Amennyiben a Bíróság megállapítja, hogy ilyen jogi kötelezettség nem áll fenn, a keresetet érdemben elutasítja. Nem szükséges az uniós bíróságokat a bíróságokhoz való hozzáférés szintjén „megóvni” az esetleges politikai kérdésektől.
168. Más szóval, ha valamely jogilag potenciálisan érvénytelen jogi aktus közvetlenül érinti valamely egyesület által képviselt kollektív érdeket, amely egyéniesíthető, mivel ez a kollektív érdek egyben az egyesület saját érdeke is, semmi nem indokolja, hogy az egyesülettől megtagadják az uniós bíróságokhoz való hozzáférést.
169. Továbbá, ha az egyesületek számára engedélyezik az uniós bíróságokhoz való hozzáférést a kollektív érdekek védelme érdekében, az nem jelentené az actio popularis bevezetését az uniós jogba, mivel az ilyen hozzáférés továbbra is a keresetet benyújtó egyesület közvetlen és személyes érintettségétől függ.
3.      A privilegizált felperesek kereshetőségi jogán alapuló érvek
170. A fellebbezők a megtámadott végzés 118. pontját azzal érvelve kifogásolják, hogy a kollektív érdekek védelme érdekében az egyesületek számára a saját nevükben történő kereshetőségi jog elismerésének lehetőségét nem zárja ki az a tény, hogy az EUMSZ 263. cikk második bekezdése a privilegizált felpereseknek lehetőséget biztosít arra, hogy általános érdekből keresetet indítsanak a Bíróság előtt.
171. Úgy tűnik, hogy a Törvényszék a megtámadott végzés e pontjában azt sugallja, hogy a kereshetőségi jog feltételeinek enyhítése nem szükséges, mivel a privilegizált felperesek, nevezetesen a tagállamok és az uniós intézmények bármikor közvetlen keresetet indíthatnak az uniós intézkedések ellen, amikor azt szükségesnek tartják.
172. Véleményem szerint e lehetőség irreleváns az egyesületek kereshetőségi jogára vonatkozó követelmények értelmezése szempontjából.
173. Először is, a privilegizált felperesek kereshetőségi joga semmilyen kapcsolatban nem áll az azon feltételekre vonatkozó külön kérdéssel, amelyek mellett az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése alapján a nem privilegizált felperesek kereshetőségi joggal rendelkeznek. E rendelkezés nem köti össze a nem privilegizált felperesek kereshetőségi jogát a felperesek más kategóriáinak kereshetőségi jogával.
174. Másodszor, a jelen ügy körülményei azt mutatják, hogy a privilegizált felperesek számára nyitott eljárási út gyakran nem helyettesítheti a nem privilegizált felperesek számára kínált eljárási utat. Semmi sem indokolja, hogy a Tanács vagy a Bizottság saját határozatát a Bíróság előtt megtámadja. Szintén meglehetősen valószínűtlen, hogy Lengyelország vitatná azokat a mérföldköveket, amelyeket maga javasolt. Bár elképzelhető, hogy az Európai Parlament(97) vagy más tagállamok mérföldköveket vitató keresetet indítanak,(98) ez önmagában nem kisebbíti azt a szerepet, amelyet a fellebbezők érvelése szerint az egyesületek – a privilegizált felperesek mellett – az uniós jogi aktusok jogállamisággal való összeegyeztethetősége bírósági felülvizsgálatának kezdeményezésében játszhatnak.
175. Ezért, még ha úgy is tűnik, hogy a Törvényszék a megtámadott végzés 118. pontjában foglalt érvelését látszólag csak a teljesség kedvéért illesztette be, egyetértek a fellebbezőkkel abban, hogy ez az érvelés téves.
4.      A KlimaSeniorinnen ítélet relevanciája
176. A fellebbezők véleménye szerint a KlimaSeniorinnen ítélet új védelmi követelményt vezetett be az egyesületek eljárási jogainak védelmére vonatkozóan olyan bírósági eljárásokban, amelyek célja a jogoknak a társadalmi szempontból kiemelt jelentőségű fejleményekből fakadó fenyegetésekkel szembeni védelme, amelyek ezen ügyben az éghajlatváltozást érintették, de a jogállamiságra és olyan egyesületekre is alkalmazhatók, mint a fellebbezők, amelyek a jogállamiság előmozdításának céljával egyesülve képviselik a bírák érdekeit. Azt állítják, hogy az Alapjogi Charta 52. cikkének (3) bekezdése értelmében az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésének értelmezése során is hasonló megközelítést kell alkalmazni.
177. A fellebbezők érveivel ellentétben úgy vélem, hogy nehéz párhuzamot vonni a KlimaSeniorinnen ítélet és az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében foglalt kereshetőségi jog követelményei között.
178. Először is, amint azt az EJEB későbbi ítélkezési gyakorlata is jelzi,(99) ezen ítélet főszabály a klímaváltozás összefüggéseire korlátozódik.
179. Másodszor, ezen ítélet az Emberi Jogok Európai Egyezménye (EJEE) 34. cikke szerinti áldozat minőséggel foglalkozott, ami nem azonos az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében foglalt kereshetőségi jog feltételeivel.(100)
180. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EJEB feladata és az uniós bíróságok által az uniós jogi aktusok bírósági felülvizsgálata során az EUMSZ 263. cikk alapján ellátott feladat nem azonos. Míg az EJEB feladata az egyéni jogok védelme, addig az EUMSZ 263. cikk szerinti bírósági felülvizsgálat szerepe objektív. Ez utóbbi felülvizsgálat célja annak biztosítása, hogy az uniós intézmények és szervek tiszteletben tartsák a rájuk nézve kötelező jogszabályokat, ezáltal védve az uniós jogrendet.(101) Következésképpen az EJEB‑hez és az uniós bíróságokhoz való hozzáférésre vonatkozó szabályok indokoltan eltérőek lehetnek.
181. Ezért nem találom meggyőzőnek a fellebbezők azon érveit, amelyek szerint a Bíróságnak az Alapjogi Charta 52. cikkének (3) bekezdése alapján követnie kell az EJEB‑nek az egyesületek kereshetőségi jogára vonatkozó ítélkezési gyakorlatát. A két eljárás eltérő, és a Charta 52. cikkének (3) bekezdése semmiképpen sem az EJEB szerinti eljárások elfogadására vonatkozik, hanem inkább az EJEB által biztosított jogok jelentőségének és terjedelmének legalább minimális tiszteletben tartására. E tekintetben a KlimaSeniorinnen ítélet – amint azt a Lengyelország, Magyarország és a Bizottság által támogatott Tanács állítja – valóban irreleváns annak megállapítása szempontjából, hogy a fellebbező egyesületek számára el kell‑e ismerni a kereshetőségi jogot.
182. Mindazonáltal az az alapul szolgáló logika, amely az EJEB‑t arra ösztönözte, hogy az éghajlattal kapcsolatos ügyekben lehetővé tegye a kereshetőségi jogot az egyesületek számára, figyelembe vehető az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése feltételeinek értelmezésekor azon kérdés megválaszolása érdekében, hogy mikor rendelkezik egy egyesület saját nevében kereshetőségi joggal.
183. Még ha ezen ítéletet úgy is kell értelmezni, hogy lehetővé teszi az egyesületek számára az EJEB‑hez való hozzáférést, ugyanakkor – amint azt a kommentárok is megjegyzik(102) – megnehezítette a magánszemélyek számára ezt a hozzáférést. A KlimaSeniorinnen ítéletet úgy értelmezem, hogy az EJEB valójában nagyon szigorú követelményeket állapított meg a magánszemélyek éghajlattal kapcsolatos általános szabályozás megtámadására vonatkozó kereshetőségi jogával szemben, arra hivatkozva, hogy valamennyi magánszemély az éghajlatváltozás potenciális áldozata, ami egyébként elegendő az áldozati minőség, és következésképpen az EJEB előtti kereshetőségi jog megállapításához. Ez utóbbi valójában bármely magánszemély számára lehetővé tenné, hogy eljárást indítson az EJEB előtt. Ez azonban önmagában nem lenne ellentétes az
actio popularis logikájával, mivel az ilyen magánszemélyek saját jogaikat védenék, miközben egyúttal általános érdekeket is védenének. Ezért úgy tűnik, hogy az EJEB a negatív következmények kockázatának különös szintjét és súlyosságát előírva további feltételekhez kötötte a potenciális áldozati minőséget, ami megkülönbözteti a magánszemélyt minden más személytől.(103) Az EJEB ily módon az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében foglalt, a Bíróság által értelmezett személyes érintettséghez hasonló követelményt vezetett be. Egy további lépésben, és annak érdekében, hogy ne szüntessék meg teljesen az EJEB‑hez való hozzáférést, a Bíróság kiterjesztette a hozzáférést az ugyanazokat a kollektív érdekeket képviselő egyesületek számára, és különválasztotta a keresetindítási jogukat azoknak a magánszemélyeknek a kereshetőségi jogától, akiknek a jogait védik.(104)
184. Ebben az értelemben az egyesületek EJEB‑hez való hozzáférése biztosításának oka releváns lehet annak okának vizsgálata szempontjából, hogy miért teszik lehetővé a kollektív érdekeket védő egyesületek uniós bíróságokhoz való hozzáférését olyan helyzetben, amikor egy magánszemély – a személyes érintettség követelménye által felállított magas küszöb miatt – nem férhet hozzá az uniós bíróságokhoz a kollektív érdekek védelme érdekében, még akkor sem, ha azok egyidejűleg ezt a magánszemélyt közvetlenül is érintik.
185. E tekintetben továbbra is helytállónak tartom a Jacobs főtanácsnok által az UPA‑ügyre vonatkozó indítványában(105) megfogalmazott kritikát, miszerint a Bíróság által értelmezett személyes érintettség olyan helyzeteket eredményez, amelyekben minél fontosabb valamely uniós intézkedés esetleges jogellenességének orvoslása (mivel a kár nagyobb mértékű lehet), annál kisebb az esélye annak, hogy az ilyen intézkedés által érintett jogalanyok kereshetőségi joggal rendelkeznek annak megtámadására. Még ha a Bíróság nem is fogadta el Jacobs főtanácsnoknak a személyes érintettség követelményének értelmezésére vonatkozó javaslatát,(106) annak lehetővé tétele, hogy egyesületek saját nevükben hozzáférjenek az uniós bíróságokhoz, pótolhatja a kereshetőségi jog követelményei jelenlegi értelmezésének ezt a logikátlan következményét anélkül, hogy módosítani kellene ezen értelmezést.
5.      Melyek az egyesületek saját érdekei?
186. A fenti megfontolásokból kitűnik, hogy lehetnek olyan okok, amelyek miatt az egyesületek saját érdekeik védelme érdekében az uniós bíróságokhoz való fordulásának feltételeit másképp kell értelmezni, mint amikor ugyanezeket a feltételeket a tagokra alkalmazzák.
187. Ezért meg kell állapítani, hogy melyek az egyesületek saját érdekei, és hogyan kell ennek fényében értelmezni a közvetlen és a személyes érintettséget.
188. A Carvalho ügyben(107) a Sáminuorra egyesület a Bíróság előtt azzal érvelt, hogy kereshetőségi jogot kell biztosítani számára, mivel „a közjót védő kollektív keresetet” indított. Mivel azonban ezt az érvet először a fellebbezés során hozták fel, a Bíróság nem vehette azt figyelembe. Így a Bíróság nem válaszolt arra a kérdésre, hogy a „közjó” alatt az egyesület „saját érdekét” kell‑e érteni.
189. Az egyesületek főszabály szerint azért léteznek, hogy valamilyen kollektív érdeket, azaz konkrét jogalanyok nagyobb csoportjának közös érdekét védjék.(108) Ezen érdek többféle lehet: például kereskedelmi vagy üzleti érdekek (amelyekkel az uniós bíróságok az eléjük terjesztett ügyekben leggyakrabban foglalkoznak), különböző piaci szereplők (például munkáltatók és munkavállalók) érdekei vagy adott szakma (orvosok, építőmunkások, hivatásos gépjárművezetők stb.) érdekei. Ezen egyesületek saját érdekei egybeesnek tagjaik érdekeivel. Az ilyen kollektív érdekeket védő egyesületek tagjaik nélkül létre se jönnének.
190. Az egyesületek olyan érdekek védelme érdekében is fennállhatnak, amelyeket általános társadalmi érdeknek tekintenek. Ilyen egyesületek lehetnek például a demokratikus választásokkal, bizonyos emberi jogok, például az egyenlőség vagy a véleménynyilvánítás jogának védelmével foglalkozó egyesületek, vagy azon egyesületek, amelyek a környezetet védik, vagy annak bizonyos vonatkozásaival foglalkoznak, például a biológiai sokféleséggel vagy az éghajlatváltozással. Az ilyen egyesületeknek akkor is lenne létjogosultságuk, ha nem lennének tagjaik. A jelen ügyben a négy egyesület e csoportba sorolható, mivel a független igazságszolgáltatási rendszerekhez fűződő társadalmi érdeket védenek.
191. Az e csoportba tartozó egyesületek által védett érdekek – még ha tagjaik érdekeit is érintik – nem csupán a személyes érdekek összessége. Ezen egyesületek egyben saját érdekeiket is képviselik, amelyek tekintetében dönthetnek úgy, hogy azokat a tagjaiktól eltérő módon érvényesítik. Ugyanakkor ezen érdekek jelentik fennállásuk indokát, és ebben az értelemben képezik identitásukat, ami nemcsak az egyes egyesületek egymástól való megkülönböztetését teszi lehetővé, hanem az egyesület és tagjai megkülönböztetését is.
192. Egy egyesület saját érdekei főszabály szerint az alapszabálya vagy más alapító okirata, valamint ezen egyesület azon korábbi tevékenysége alapján határozhatók meg, amely bizonyíthatja, hogy az egyesület valóban egy bizonyos típusú érdek érvényesítése érdekében jött létre.(109)
193. Létezik olyan ítélkezési gyakorlat, amely megtagadta az egyesülettől annak lehetőségét, hogy tagjainak kollektív érdekeit az uniós bíróságok előtt megvédje, ha e tagok maguk nem rendelkeztek ilyen hozzáféréssel.(110) Így a Bíróság megállapította, hogy természetes vagy jogi személyek csoportját képviselő valamely egyesület nem minősül „az adott csoport általános érdekeit érintő jogi aktussal […] személyében érintettnek”.(111) Úgy tűnik, hogy a Bíróság attól tart, hogy valamely egyesület kereshetőségi jogának biztosítása, még ha annak tagjai nem is rendelkeznek kereshetőségi joggal, „eltérne a Szerződés rendszerétől”, és „egyetlen jogi személy irányítása alatt egyesítené a valamely csoport azon tagjaihoz megfelelően rendelt érdekeket”, akik azonban nem jogosultak arra, hogy saját nevükben közvetlen keresetet indítsanak a Bíróság előtt.(112) Ezen ítélkezési gyakorlat alkalmazható azon egyesületek csoportjára, amelyeknek az érdekei megfelelnek tagjaik érdekei összességének, és amelyek ezért nem rendelkeznek olyan „saját érdekekkel”, amelyeket védenének.
194. Ha azonban valamely egyesület olyan érdekkel rendelkezik, amely több mint tagjai érdekeinek összessége, és így az ilyen érdek saját érdekeként ismerhető el, a Szerződések által bevezetett rendszert nem kerülnék meg, ha az egyesület saját érdekeinek védelme érdekében saját nevében férhetne hozzá az uniós bíróságokhoz, még akkor is, ha tagjai ezt nem tehetnék meg.
195. A jelen ügybeli egyesületek a bírák érdekeit védik, nem szakmaként, hanem a liberális demokratikus társadalom szükséges részeként, amelyben a jogállamiság biztosításához független bírákra van szükség. Ezen érdekek minden egyes bíró érdekei, vagy azoknak kellene lenniük, de egyúttal azoknak a polgároknak is az érdekei, akik a bírósági eljárásokban részes felek, vagy azoknak a társaságoknak és egyéb piaci szereplőknek is az érdekei, amelyek a bíróság előtt kívánják védeni jogaikat. Ebben az értelemben a négy fellebbező egyesület saját érdekei túlmutatnak tagjaik érdekein. Ezen érdekek ezen egyesületek különálló, személyes érdekei. Ezen érdekek jelentik fennállásuk okát; más szóval, ezen érdekek képezik az identitásukat.
196. Azon ítélkezési gyakorlatot, amely elismeri, hogy az egyesületek saját nevükben rendelkezhetnek kereshetőségi joggal az uniós bíróságok előtt, úgy értelmezem, hogy ezen érdekek ezen egyesületek „identitását” képezik. Hasonlóképpen,
Emiliou főtanácsnok nemrégiben azzal érvelt, hogy egy egyesület számára el kell ismerni a kereshetőségi jogot, ha „a megtámadott jogi aktus jelentős hatással lehet az egyesületnek az alapszabályában meghatározott alaptevékenységére”.(113)
197. Így véleményem szerint az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében vett közvetlen és személyes érintettség követelményei valamely egyesület identitásához viszonyítva értékelhetők. Az ilyen értékeléshez az egyesületet azoktól a személyektől elkülönítve kell vizsgálni, akiknek a kollektív érdekeit képviseli.
6.      Mi az egyesület közvetlen érdeke és mi a személyes érdeke?
198. Ami a saját nevükben eljáró fellebbező egyesületek kereshetőségi jogát illeti, nem teljesen egyértelmű, hogy a Törvényszék a közvetlen érintettségüket, a személyes érintettségüket vagy mindkettőt tagadta‑e.(114)
199. E két követelmény összemosása nem fogadható el. Az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésének értelmezése megköveteli, hogy mindkét követelménynek eltérő jelentést tulajdonítsanak.(115)
200. Más szavakkal, a Bíróságnak külön kell értelmeznie a saját nevükben eljáró egyesületek közvetlen és személyes érintettségét.
201. Ezenfelül a Bíróságnak e két követelménynek az egyesületekkel kapcsolatos értelmezése során szem előtt kell tartania azt a célt, amelynek érdekében az EUM‑Szerződés lehetővé teszi a magánszemélyek számára, hogy az uniós intézkedésekkel szemben közvetlenül az uniós bíróságokhoz forduljanak, ami nem csupán az uniós jogon alapuló jogaik védelmét jelenti, hanem az uniós jogrend jogszerűségének az uniós jogi aktusok bírósági felülvizsgálata révén történő fenntartásához fűződő általános érdeket is. Úgy tűnik, hogy éppen ez utóbbi cél az oka annak, hogy a jelen ügyben szereplőhöz hasonló egyesületek miért kívánnak megsemmisítés iránti keresetet benyújtani az uniós bíróságokhoz.
202. Ennek ellenére meg kell jegyeznem, hogy az EUMSZ 263. cikk a felpereseket két fő kategóriára osztja: a privilegizált felperesekre (a második bekezdés szerint) és a nem privilegizált felperesekre (a negyedik bekezdés szerint). Az egyesületek nyilvánvalóan nem minősülnek privilegizált felpereseknek, és csak a negyedik bekezdésben meghatározott feltételek mellett indíthatnak keresetet. Amint azt Cosmas főtanácsnok is kifejtette, a Bíróság nem hozhat létre extra legem harmadik kategóriát.(116)
203. Ez azt jelenti‑e, hogy vajon a Bíróság nem ismerheti el egyrészt a magánszemélyek vagy társaságok, másrészt pedig a saját nevükben eljáró egyesületek közötti jellegbeli különbséget, amely igazolhatná az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében szereplő „közvetlen és személyes érintettség” fogalmának eltérő értelmezését anélkül, hogy figyelmen kívül hagynák e követelményeket?
204. E fogalmak ítélkezési gyakorlatban kialakított értelmezése a személyes érdekeiket védő felperesekhez, általában magánszemélyekhez vagy vállalatokhoz kapcsolódott. Amint azonban azt már említettem, egy egyesület „személyes” érdekei jellegüknél fogva kollektívek. Hogyan értelmezhetők tehát e fogalmak, ha azokat egy „közjót védő közösségre” alkalmazzák?
205. Azon kérdés, hogy a megtámadott jogi aktus közvetlenül érinti‑e az egyesület érdekeit (közvetlen érintettség), valamint hogy az egyesület a követelés tárgyát illetően mennyiben különböztethető meg más jogalanyoktól (személyes érintettség), kizárólag az egyesület saját, kollektív érdekének figyelembevételével válaszolható meg.
206. Erre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a közvetlen érintettséget is két feltétel alapján értelmezze.
207. Először is, közvetlen kapcsolatnak kell fennállnia. Magánszemélyekre alkalmazott, az ítélkezési gyakorlatban kialakított közvetlen kapcsolathoz azt kell bizonyítani, hogy a megtámadott jogi aktus közvetlen forrása az adott magánszemély jogi helyzetében bekövetkezett változásnak. Ha azonban a közvetlen érintettségre vonatkozó szokásos formulát ugyanúgy alkalmaznák az egyesületekre, mint az egyéni felperesekre, az egyesületek gyakorlatilag soha nem állapíthatnák meg kereshetőségi jogukat azon intézkedéseket leszámítva, amelyek az egyesületek mint olyanok jogi helyzetét érintik. Az általuk védett kollektív érdekeket érintő jogi aktusok nem érintenék jogi helyzetüket. Ezért az egyesületek hatékony bírói jogvédelmének saját érdekeik védelme érdekében történő lehetővé tételéhez a közvetlen érintettség fogalmát hozzá kell igazítani a kollektív érdekek védelmének sajátos jellegéhez. Így az egyesületekre vonatkozó közvetlen érintettség követelményének teljesítéséhez azt kellene megvizsgálni, hogy a megtámadott jogi aktus közvetlen forrását képezi‑e az egyesület által védett kollektív érdekekre gyakorolt hatásoknak.
208. A második feltétel tekintetében – a magánszemélyekhez hasonlóan – a megtámadott jogi aktus nem biztosíthat semmilyen mérlegelési jogkört a végrehajtására felkért címzett számára, amennyiben ilyen közvetítő létezik.
209. Ami az egyesület személyes érintettségét illeti, a vizsgálat arra irányulhat, hogy alapvető érdekei és tevékenységei megkülönböztetik‑e a megtámadott intézkedés tekintetében más egyesületektől és tagjaitól. E tekintetben nem számít, hogy a szóban forgó egyesület nem az egyetlen, amely a szóban forgó kollektív érdekeket védi; csupán az ügyben érintett kollektív érdekek alapján kell beazonosíthatónak lennie.
210. A Plaumann‑formula(117) megköveteli, hogy a felpereseket ugyanúgy egyénileg kell megjelölni, mint a jogi aktus címzettjét. Az egyesületek maguk az identitásuk középpontjában álló kollektív érdek tekintetében nem lennének a jogalkotó vagy a szabályozó hatóság közvetlen vagy mellékes „célpontjai”. Az általuk megtámadott intézkedés minden esetben „[az abban] meghatározott objektív jogi vagy ténybeli helyzet folytán alkalmazandó”, és egy egyesület valószínűleg soha nem lehet – például egyéni részvényeshez hasonlóan – „a csoport tagjaira jellemző szempontok alapján” személyében érintett.(118)
211. Következésképpen, ha az egyesületeknek önálló kereshetőségi joggal kell rendelkezniük, akkor lehetővé kell tenni számukra, hogy egyedi érdekeik alapján különböztessék meg őket, amelyek valójában kollektív érdekek, és amelyeket objektíven meghatározott helyzetek érintenek. Például egy egyesületet személyében érinthetik a lengyel igazságszolgáltatás függetlenségével kapcsolatos mérföldkövek, ha az egyesület a lengyel igazságszolgáltatás függetlenségének védelme érdekében működik, de nem érintik, ha fő tevékenysége a környezetvédelem vagy az állatok jóléte.
212. Véleményem szerint a közvetlen és személyes érintettség ilyen értelmezése nem módosítaná a Szerződéseket, mivel a Bíróság eddig még nem tisztázta e fogalmakat a saját nevükben eljáró egyesületek tekintetében. A Szerződések szövege elegendő teret hagy ezen értelmezésnek.
213. Ez alapján fogom a következő szakaszban értékelni, hogy a fellebbező egyesületeket a jelen ügy körülményei között közvetlenül és személyükben érintettnek kell‑e tekinteni.
VI.    Következmények
214. Az első és a második fellebbezési jogalap megalapozott. Ennek megfelelően a megtámadott végzés rendelkező részének 1. pontját hatályon kívül kell helyezni.
215. Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikke első bekezdésének megfelelően a Bíróság a Törvényszék határozatának hatályon kívül helyezését követően az ügyet határozathozatalra visszautalhatja a Törvényszékhez, vagy ha a per állása megengedi, az ügyet maga is érdemben eldöntheti.
216. Úgy vélem, hogy a jelen ügyben, noha a Bíróságnak az eljárás e szakaszában nem áll módjában érdemben határozni a Törvényszék előtt indított keresetekről, rendelkezik az ahhoz szükséges információkkal, hogy véglegesen határozzon e keresetek elfogadhatósága tárgyában.(119)
A.      A tagjaik nevében eljáró egyesületek kereshetőségi joga
217. Az, hogy az egyesület kereshetőségi joggal rendelkezik arra, hogy tagjai nevében megsemmisítés iránti keresetet indítson az uniós bíróságok előtt, attól függ, hogy tagjainak mindegyike vagy csak egy része érintett‑e közvetlenül és személyében, és ezért maguk is indíthatnának‑e keresetet.
218. A jelen ügyben a fellebbező egyesületek kérelmei lényegében két különböző csoportra oszthatók: az egyik csoport a F2G és F3G mérföldkő jogellenességére hivatkozott, mivel azok ellentétesek a Bíróság fegyelmi tanáccsal kapcsolatos ítéleteiből következő hatásokkal, a másik csoport pedig a F1G mérföldkő ellen irányult, azt állítva, hogy e mérföldkő nem elegendő a lengyel igazságszolgáltatás függetlenségének helyreállításához. Ezért külön kell értékelni ezen egyesületek kereshetőségi jogát az ilyen típusú kérelmek mindegyikének benyújtására.
219. Ami az F2G és F3G mérföldkő megsemmisítése iránti kérelmet illeti, az első fellebbezési jogalapra válaszul arra a következtetésre jutottam, hogy e mérföldkövek közvetlenül érintik a fegyelmi tanács határozataival érintett lengyel bírákat. Meg kell még vizsgálni, hogy e bírák személyükben érintettek‑e.
220. Azon lengyel bírák, akikkel szemben fegyelmi szankciókat szabtak ki, egyértelműen megfelelnek a Plaumann formulának.(120) E bírák azon zárt csoporthoz tartoznak, amely az F2G és F3G mérföldkő elfogadásakor azonosítható volt, és e mérföldkövek ténylegesen e bírákra irányultak.(121)
221. Mivel a tagok e csoportját az F2G és F3G mérföldkő közvetlenül és személyében érinti, az őket képviselő egyesületek is jogosultak arra, hogy nevükben keresetet indítsanak e mérföldkövek megtámadására.
222. Az első fokon benyújtott beadványokból kitűnik, hogy a négy egyesület közül háromnak (az AEAJ(122) kivételével mindegyiknek) a tagjai olyan lengyel bírák, akiket a fegyelmi tanács határozatai érintenek. Ugyanakkor, még ha úgy is tűnik, hogy az AEAJ‑nak nincsenek ilyen tagjai, az ítélkezési gyakorlat szerint egyetlen és ugyanazon kereset tekintetében a többi felperes kereshetőségi jogának vizsgálatára nincs szükség.(123)
223. A második fellebbezési jogalappal kapcsolatban arra a következtetésre jutottam, hogy az F2G és F3G mérföldkő nem érinti közvetlenül a fegyelmi tanács határozataival nem érintett lengyel bírákat. Ezért a fellebbező egyesületek e bírák képviselőiként nem rendelkeznek kereshetőségi joggal, és nincs szükség személyes érintettségük értékelésére, valamint annak vizsgálatára, hogy a vitatott határozat végrehajtási intézkedéseket maguk után nem vonó rendeleti jellegű jogi aktusnak minősül‑e.
224. Ami az F1G mérföldkő elégtelen voltára vonatkozó kérelmet illeti, arra a következtetésre jutottam, hogy ezen mérföldkő elégtelen volta nem érinti közvetlenül a lengyel bírókat, valamint a többi tagállam és az EGT bíráit. Ezért a fellebbező egyesületek e bírák képviselőiként nem rendelkeznek kereshetőségi joggal, és nincs szükség személyes érintettségük értékelésére, valamint annak vizsgálatára, hogy a vitatott határozat végrehajtási intézkedéseket maguk után nem vonó rendeleti jellegű jogi aktusnak minősül‑e.
225. Arra a következtetésre jutottam, hogy a fellebbező egyesületek a F2G és F3G mérföldkövet illetően tagjaik nevében kereshetőségi joggal rendelkeznek, a F1G mérföldkövet illetően azonban nem.
B.      Saját nevükben eljáró egyesületek kereshetőségi joga
226. Tisztázni kell azonban még, hogy a fellebbező egyesületek rendelkeznek‑e saját nevükben kereshetőségi joggal arra, hogy az F1G mérföldkő elégtelensége alapján keresetet indítsanak.
227. Amint azt a jelen indítvány 205–212. pontjában javasoltam, a saját nevükben eljáró egyesületek közvetlen és személyes érintettségének vizsgálatakor figyelembe kell venni, hogy a megtámadott jogi aktus kapcsolódik‑e az egyesület kollektív érdekeként értelmezett identitásához.
228. A fellebbező egyesületek fő tevékenysége a bírói függetlenséghez és a jogállamisághoz fűződő kollektív érdekek védelme, többek között Lengyelországban is.(124)
229. A közvetlen érintettség megállapításához a megtámadott jogi aktusnak az egyesület által védett kollektív érdekekre gyakorolt hatások közvetlen forrásának kell lennie, és nem biztosíthat semmilyen mérlegelési jogkört a végrehajtására felkért címzett számára.
230. Az első feltétel tekintetében az F1G mérföldkő a lengyel bíróságok függetlenségének és pártatlanságának megerősítéséről szól. Pontosan ez az a kollektív érdek, amely a fellebbező egyesületek fő tevékenységét jelenti. E mérföldkő ezért a fellebbező egyesületek kollektív érdekeit érintő hatások közvetlen forrása.
231. A közvetlen érintettség második feltételét illetően az F2G és F3G mérföldkővel kapcsolatban arra a következtetésre jutottam, hogy Lengyelország arra vonatkozó mérlegelési jogköre, hogy ne alkalmazza e mérföldköveket, csupán elméleti jellegű. Nem látom okát annak, hogy e következtetések miért ne vonatkoznának az F1G mérföldkőre.
232. Ezen felül fel kell tennem magamban a kérdést, hogy releváns‑e a közvetlen érintettség teljesülésének elbírálása szempontjából az, hogy az igazságszolgáltatási rendszerre vonatkozó mérföldkövek elsődleges célja az Unió pénzügyi érdekeinek védelme azáltal, hogy a RRF‑en keresztül nyújtott pénzeszközök helyes felhasználásának biztosítása érdekében megkövetelik a független igazságszolgáltatás megfelelő szintű működését. Más szavakkal, vajon releváns‑e, hogy e mérföldkövek célja általánosságban nem a lengyel igazságszolgáltatás függetlenségének helyreállítása a jogállamiság értékének és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének Lengyelországban való tiszteletben tartása érdekében?
233. Véleményem szerint az a tény, hogy az Unió pénzügyi érdekeinek védelme érdekében fogadnak el mérföldköveket, releváns lehet az érdemi döntés meghozatala szempontjából,(125) de nem releváns a fellebbező egyesületek közvetlen érintettségének megállapítása szempontjából, amelyhez elegendő a mérföldkövek tartalma és kollektív érdekeik közötti közvetlen kapcsolat megállapítása.
234. A személyes érintettséget illetően a fellebbező egyesületek ezt a követelményt is teljesítik. Az F1G mérföldkő tekintetében alapvető érdekeik megkülönböztetik ezen egyesületeket más egyesületektől, beleértve azokat is, amelyek alapvető érdeke a jogállamiság általános védelme, de nem foglalkoznak kifejezetten Lengyelországgal.
235. Ezért véleményem szerint a fellebbező egyesületeket közvetlenül és személyükben érinti az F1G mérföldkő megtámadása iránti kereset annak alapján történő indítása, hogy e mérföldkő nem elegendő a lengyel igazságszolgáltatás függetlenségének helyreállításához.
236. A fentiek alapján javaslom, hogy a Bíróság állapítsa meg a fellebbező egyesületek kereseteinek elfogadhatóságát, és érdemi határozathozatal céljából utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé.
VII. A költségekről
237. Mivel az ügyet elemzésem alapján érdemi határozathozatal céljából vissza kell utalni a Törvényszék elé, ebből következően a költségekről jelenleg nem kell határozni, a Bíróság eljárási szabályzatának 137. cikke alapján, amely az említett szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásra is alkalmazandó.
VIII. Végkövetkeztetés
238. A fenti megfontolások alapján azt javasolom, hogy a Bíróság:
–        állapítsa meg, hogy az első és a harmadik fellebbezési jogalap megalapozott;
–        helyezze hatályon kívül a 2024. június 4‑i Medel és társai kontra Bizottság végzést (T‑530/22–T‑533/22, EU:T:2024:363);
–        nyilvánítsa a jelen megsemmisítési kereseteket elfogadhatónak;
–        érdemi határozathozatal céljából utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé;
–        a költségekről jelenleg ne határozzon.
1      Eredeti nyelv: angol.
2      A Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz létrehozásáról szóló, 2021. február 12‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2021. L 57., 17. o.; helyesbítések: HL 2021. L 410., 197. o.; HL 2023. L 137., 70. o.).
3      További információkért lásd az Európai Bizottság honlapját, amely a következő oldalon érhető el: https://reforms-investments.ec.europa.eu/recovery-and-resilience-facility-1_en.
4      Az intézményi és jogi háttér áttekintéséhez lásd: de Witte, B., „The European Union’s COVID‑19 recovery plan: The legal engineering of an economic policy shift”, Common Market Law Review, 58. kötet, 2021, 635. o.
5      Érdemes megjegyezni, hogy a jelenlegi geopolitikai helyzet miatt az új finanszírozási eszközöket a közelgő 2028–2034‑es időszakra vonatkozó többéves keretben is felhasználhatják. E tekintetben megállapodás született a Tanácson belül arról, hogy a tagállamok megnövekedett védelmi beruházásainak finanszírozása érdekében az Európa biztonságát szolgáló cselekvési eszköz (SAFE) keretében legfeljebb 150 milliárd eurót vonnak be a tőkepiacokról. Lásd e tekintetben: https://defence-industry-space.ec.europa.eu/eu-defence-industry/safe-security-action-europe_en.
6      Lásd az RRF‑rendelet 24. cikkének (1) bekezdését és (53) preambulumbekezdését.
7      A tervek szerint legfeljebb 338 milliárd eurót fizetnek ki támogatásként, és legfeljebb 385,8 milliárd eurót hitelként.
8      Lásd az RRF‑rendelet 4. cikkének (2) bekezdését és (30) preambulumbekezdését.
9      Lásd például: Rubio, E. és társai, „The tools for protecting the EU budget from breaches of the rule of law: the Conditionality Regulation in context”, European Parliament Policy Department for Budgetary Affairs, Directorate-General for Internal Policies, 2023. április, 50. o.; Zeitlin, J., Bokhorst, D. és Eihmanis, E., „National recovery and resilience plans”, in Fabbrini, F. és Petit, C. A. (szerk.), Research Handbook on Post‑Pandemic EU Economic Governance and NGEU Law, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2024, 144. o.
10      Lásd e tekintetben az RRF‑rendelet (51) és (52) preambulumbekezdését.
11      Az RRF‑rendelet 2. cikkének 4. pontjában foglalt meghatározás szerint a mérföldkövek és a célok „valamely reform vagy beruházás megvalósítása irányába tett előrehaladás mértékei, ahol a mérföldkövek minőségi eredményeket, a célok pedig mennyiségi [eredmények]”.
12      Lásd például: A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak – Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz: az első két év mérlege – Egyedülálló eszköz az EU zöld és digitális átalakulásának szolgálatában, COM(2023) 99 final, 2023. február 21.
13      Lásd: Campos Sánchez‑Bordona főtanácsnok Magyarország kontra Parlament és Tanács ügyre vonatkozó indítványa (C‑156/21, EU:C:2021:974, 96–115. pont), amely az uniós jogban létező pénzügyifeltételrendszer‑mechanizmusokkal foglalkozik. Lásd még: a Parlament kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványom (C‑225/24, EU:C:2026:88, különösen az 5–29. pont).
14      Lásd például: Viţă, V., „Revisiting the Dominant Discourse on Conditionality in the EU: The Case of EU Spending Conditionality”, Cambridge Yearbook of European Legal Studies, 19. kötet, 2017, 116. o.
15      Lásd az RRF‑rendelet 18. cikkét és (39) preambulumbekezdését.
16      Lásd az RRF‑rendelet 18. cikke (4) bekezdésének b) pontját és (32) preambulumbekezdését. Az európai szemeszter az Európai Unió gazdasági kormányzási keretének része. Az európai szemeszterre évente kerül sor, összehangolja az Európai Unió gazdasági és szociális politikáit, és keretében a tagállamok költségvetési és gazdasági politikáikat az uniós szinten elfogadott célokhoz és szabályokhoz igazítják.
17      Lásd az RRF‑rendelet 18. cikke (4) bekezdésének i) és p) pontját.
18      Lásd az RRF‑rendelet 19. cikkének (3) bekezdését, (41) preambulumbekezdését és V. mellékletét.
19      Lásd az RRF‑rendelet 19. cikkének (1) bekezdését.
20      Kiemelés tőlem.
21      Lásd az RRF‑rendelet 22. cikkének (1) bekezdését és (54) preambulumbekezdését.
22      Lásd az RRF‑rendelet 20. cikkének (1) és (7) bekezdését, valamint (45) preambulumbekezdését.
23      Lásd az RRF‑rendelet 24. cikkének (2) bekezdését.
24      Lásd az RRF‑rendelet 24. cikkének (4) bekezdését.
25      Lásd az RRF‑rendelet 24. cikkének (5) bekezdését.
26      E felfüggesztés csak akkor szüntethető meg, ha az érintett tagállam meghozta a tanácsi végrehajtási határozatban meghatározott mérföldkövek és célok kielégítő teljesítésének biztosításához szükséges intézkedéseket. Lásd az RRF‑rendelet 24. cikkének (6) bekezdését, valamint (52) és (53) preambulumbekezdését.
27      A Bizottság internetes oldalán található, Lengyelországra vonatkozó országoldal szerint, amely a következő címen érhető el: https://reforms-investments.ec.europa.eu/polands-recovery-and-resilience-plan_en, there is a link to Poland’s RRP dated June 2022. Egy bizottsági dokumentum szerint Lengyelország helyreállítási és rezilienciaépítési terve összesen 49 reformot és 53 beruházási projektet tartalmazott, 283 mérföldkővel és céllal. Lásd: bizottsági szolgálati munkadokumentum, Lengyelország helyreállítási és rezilienciaépítési terve értékelésének jóváhagyásáról szóló tanácsi végrehajtási határozatra irányuló javaslatot kísérő, Lengyelország helyreállítási és rezilienciaépítési tervének értékelése, SWD(2022) 161 final, 2022. június 1., 61. o.
28      Lásd: COM(2022) 268 final, 2022. június 1.
29      Lásd a 2022. június 14‑i 9728/22. sz. tanácsi iratot. E határozatot később a 2023. december 8‑i tanácsi végrehajtási határozat módosította, amely nem változtatta meg az F1G, F2G és F3G mérföldkövet. Lásd: 2023. december 7‑i 15835/1/23 REV 1. sz. tanács dokumentum, valamint a melléklet tekintetében: 2023. november 24‑i 15835/23 ADD 1. sz. tanácsi dokumentum. Úgy tűnik, hogy a 2022. június 17‑én és 2023. december 8‑án elfogadott végleges változat nyilvánosan nem elérhető.
30      Lásd a vitatott határozat 4. cikkét.
31      Lásd a vitatott határozat 1. cikkét.
32      Lásd a vitatott határozat 2. cikkét. A (3) bekezdése egyértelművé teszi, hogy a részösszegek rendelkezésre bocsátása a Bizottság által hozott bizottsági határozattól függ, amely szerint Lengyelország kielégítő módon teljesítette a helyreállítási és rezilienciaépítési terv végrehajtásával kapcsolatban azonosított releváns mérföldköveket és célokat.
33      Lásd a vitatott határozat 3. cikkét.
34      Lásd a vitatott határozat (2), (9) és (19) preambulumbekezdését. E tekintetben az európai szemeszter keretében a Tanács 2020‑ban országspecifikus ajánlást adott ki Lengyelországnak, többek között a beruházási környezet javítása érdekében, különösen az igazságszolgáltatás függetlenségének megőrzése révén. Lásd: a Tanács ajánlása (2020. július 20.) Lengyelország 2020. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Lengyelország 2020. évi konvergenciaprogramját (HL 2020. C 282.), 4. pont. Ezt a pontot megismételték a későbbi tanácsi ajánlások, például a 2022. július 12‑én kiadott ajánlás (HL 2022. C 334., 171. o.), 5. pont.
35      Lásd: 2022. június 13‑i 9728/22 ADD 1. sz. tanácsi dokumentum, 1. szakasz, F. komponens, 195. o. Úgy tűnik, hogy a 2022. június 17‑én elfogadott végleges változat nyilvánosan nem elérhető.
36      Lásd: Bizottság, Pozitív előzetes értékelés a Lengyelország által 2023. december 15‑én benyújtott első kifizetési kérelemhez kapcsolódó mérföldkövek és célok kielégítő módon történő teljesítéséről, amelyet az Európai Bizottság továbbított a Gazdasági és Pénzügyi Bizottságnak, 2024. február 29., 79–96. o.
37      E törvény 2022. július 15‑én lépett hatályba.
38      Lásd: a Lengyelországnak nyújtott vissza nem térítendő támogatás első részlete és a hitel formájában nyújtott támogatás első részlete folyósításának engedélyezéséről szóló, 2024. április 5‑i bizottsági végrehajtási határozat, C(2024)2369, 2024. április 5., (27) és (28) preambulumbekezdés.
39      Lásd: Bizottság, Pozitív előzetes értékelés a Lengyelország által 2024. december 27‑én benyújtott harmadik kifizetési kérelemhez kapcsolódó mérföldkövek és célok kielégítő módon történő teljesítéséről, amelyet az Európai Bizottság továbbított a Gazdasági és Pénzügyi Bizottságnak, 2025. október 29., 66–68. o. A Bizottság jelezte, hogy a Lengyelország által benyújtott információk alapján hét felülvizsgálati eljárás indult, amelyek közül ötben már döntés született, egyet lezártak, egyben pedig megfelelően indokolt kivételes körülmények miatt még nem hoztak döntést.
40      Lásd: a Lengyelországnak nyújtott vissza nem térítendő támogatás negyedik és ötödik részlete és a hitel formájában nyújtott támogatás negyedik és ötödik részlete folyósításának engedélyezéséről szóló, 2025. november 19‑i bizottsági végrehajtási határozat, C(2025) 7998 final, 2025. november 19., (33) preambulumbekezdés.
41      E keresetekkel a vitatott határozat egészének megsemmisítését kérték azzal az indokkal, hogy az igazságszolgáltatási rendszerre vonatkozó mérföldkövek nem választhatók el ettől határozattól, és öt jogalapra hivatkoztak: 1) a Bíróság ítéleteinek nem megfelelő figyelembe vétele, valamint az EUSZ 2. cikk és az EUSZ 13. cikk (2) bekezdésének megsértése és/vagy hatáskör hiánya; 2) az EUSZ 2. cikk és az EUSZ 19. cikk Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: a Charta) 47. cikkével összefüggésben értelmezett (1) bekezdésének megsértése; 3) az ellenőrzések hatékonyságának hiánya a hatékony bírói jogvédelem hiányában; 4) téves jogalkalmazás/nyilvánvaló értékelési hiba az RRF‑rendelet 19. cikke (3) bekezdésének alkalmazása során; valamint 5) indokolás elmulasztása.
42      A Medel egyik igazgatósági tagja is fegyelmi eljárás alá vont lengyel bíró.
43      E tekintetben különösen a 2019. november 19‑i A. K. és társai (A legfelsőbb bíróság fegyelmi tanácsának függetlensége) ítéletre (C‑585/18, C‑624/18 és C‑625/18, EU:C:2019:982); a 2021. július 15‑i Bizottság kontra Lengyelország (Fegyelmi felelősségi rendszer) ítéletre (C‑791/19, EU:C:2021:596); a 2021. október 6‑i W. Ż. (A legfelsőbb bíróság rendkívüli felülvizsgálati és közjogi tanácsa – Kinevezés)  ítéletre (C‑487/19, EU:C:2021:798); a 2023. június 5‑i Bizottság kontra Lengyelország (A bírák függetlensége és magánélete) ítéletre (C‑204/21, EU:C:2023:442) hivatkoztak.
44      T‑530/22–T‑533/22, EU:T:2024:363.
45      A Törvényszék 2022. december 19‑i határozatával úgy döntött, hogy a kereseteket gyorsított eljárás keretében bírálja el.
46      A Tanács elfogadhatatlansági kifogást emelt, de a Törvényszék 2023. március 31‑i végzésével úgy határozott, hogy e kifogásról az eljárást lezáró határozatban dönt. Lásd a megtámadott végzés 35. pontját.
47      Ennek során a Törvényszék 2019. május 8‑i Carvalho és társai kontra Parlament és Tanács végzésére (T‑330/18, EU:T:2019:324, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat) támaszkodott.
48      E tekintetben a Törvényszék a megtámadott végzés 54–57. pontjában megállapította, hogy a felperesek a második helyzetben is érvényesíthetik kereshetőségi jogukat, annak ellenére, hogy a felperesek közül három nemzetközi szinten bírákat képviselő egyesülés, amelynek tagjai főszabály szerint nemzeti szakmai egyesületek, ideértve a bírák lengyel egyesületeit is, valamint hogy a negyedik felperes egy alapítvány, amelynek nincsenek tagjai, de olyan bírák nevében jár el, akiknek érdekeit védi. Ennek alapján a Törvényszék szükségesnek ítélte azon bírák kereshetőségi jogának vizsgálatát, akik olyan egyesületek tagjai voltak, amelyek viszont a felperesek tagjai voltak. Mivel a megtámadott végzés ezen pontjait a Bíróság előtti eljárásban nem vitatták, azokkal nem foglalkozom tovább.
49      Lásd: a Bíróság elnökének 2025. február 4‑i Medel és társai kontra Tanács végzése (C‑555/24 P, EU:C:2025:73).
50      Lásd például: 2006. június 22‑i Belgium és a Forum 187 kontra Bizottság ítélet (C‑182/03 és C‑217/03, EU:C:2006:416, 56. pont); 2018. március 13‑i European Union Copper Task Force kontra Bizottság ítélet (C‑384/16 P, EU:C:2018:176, 87. és 88. pont); 2024. június 20‑i Euranimi kontra Bizottság ítélet (C‑252/23 P, EU:C:2024:538, 31. pont); Léger főtanácsnok Belgium és a Forum 187 kontra Bizottság egyesített ügyekre vonatkozó indítványa (C‑182/03 és C‑217/03, EU:C:2006:416, 153. pont).
51      A fellebbezők időnként csak az F1G mérföldkőre hivatkoznak, máskor pedig mindhárom mérföldkövet együttesen tartják elégtelennek. Ezen állítás lényegében arra vonatkozik, hogy a lengyel igazságszolgáltatási rendszer mérföldkövei nem elegendőek ahhoz, hogy e tagállamban a bírói függetlenség megfelelően helyreálljon. Az egyszerűség kedvéért ezen kérelemre úgy hivatkozom, hogy az az F1G mérföldkőre vonatkozik.
52      Lásd a megtámadott végzés 62. pontját.
53      Legutóbb például: 2026. február 10‑i WhatsApp Ireland kontra EDPB ítélet (C‑97/23 P, EU:C:2026:81, 94. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
54      Lásd például: 2022. július 12‑i Nord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑348/20 P, a továbbiakban: Nord Stream 2 ítélet, EU:C:2022:548, 105. pont); 2026. február 10‑i WhatsApp Ireland kontra EDPB ítélet (C‑97/23 P, EU:C:2026:81, 98. pont).
55      A Törvényszék e tekintetben a Nord Stream 2 ítélet 63. és 75. pontjára hivatkozott.
56      2026. február 10‑i WhatsApp Ireland kontra EDPB ítélet (C‑97/23 P, EU:C:2026:81, 97. pont).
57      A megtámadott végzés 86. pontja.
58      Lásd a megtámadott végzés 87. pontját.
59      A megtámadott végzés 89. pontja.
60      Lásd a jelen indítvány 43. lábjegyzetét.
61      A Törvényszék valószínűleg nem tartotta szükségesnek a közvetlen érintettség második feltételének értékelését, mivel megállapította, hogy az első feltétel nem teljesült. Mindazonáltal az RRF‑finanszírozás jellegével kapcsolatos számos megállapítás arra utal, hogy a Törvényszék véleménye szerint Lengyelország nem volt köteles felülvizsgálati eljárást indítani. Lásd e tekintetben a megtámadott végzés 72. pontját, amelyben a Törvényszék kifejtette, hogy a mérföldkövek a pénzeszközök felszabadításának folyamatára korlátozódnak, valamint annak 74. pontját, amelyben megállapította, hogy a mérföldkövek költségvetési feltételrendszer jellegűek, ami azt jelenti, hogy Lengyelországot csak akkor kötik, ha az RRF‑ből való finanszírozást kíván igénybe venni.
62      Nord Stream 2 ítélet (95. pont).
63      Lásd például: 2026. február 10‑i WhatsApp Ireland kontra EDPB ítélet (C‑97/23 P, EU:C:2026:81, 101. pont).
64      E tekintetben a Tanács és a Bizottság azzal érvelt, hogy az RRF végrehajtásának gyakorlata alapján ezen eszköz keretében nem minden tagállam nyújtott be kifizetési kérelmet. Ez azonban különböző okokkal magyarázható. Lehet például, hogy a tagállamok nem teljesítették az egyes mérföldköveket, vagy hogy – különösen abban az esetben, ha támogatások helyett hiteleket nyújtottak az RRF keretében – ezen államok számára kedvezőbb feltételeket kínáltak a piacon.
65      Az Unióban fennálló költségvetési feltételrendszer más szövetségi rendszerekben, különösen az Egyesült Államokban és Kanadában alkalmazott eszközökkel való lehetséges összehasonlítását illetően lásd például: Viţă, V., „The Rise of Spending Conditionality in the EU: What Can EU Learn from the U.S. Conditional Spending Doctrine and Policies?”, EUI Department of Law Research Paper No 2017/16; Baraggia, A., La Condizionalità come Strumento di Governo negli Stati Compositi:  Una Comparazione tra Stati Uniti, Canada e Unione Europea, G. Giappichelli Editore, Torino, 2023.
66      Lásd például: 1998. május 5‑i Compagnie Continentale (Franciaország) kontra Bizottság ítélet (C‑391/96 P, EU:C:1998:194, 42. pont); 2009. szeptember 10‑i Bizottság kontra Ente per le Ville vesuviane és Ente per le Ville vesuviane kontra Bizottság ítélet (C‑445/07 P és C‑455/07 P, EU:C:2009:529, 46. pont); Nord Stream 2 ítélet, 44. pont (kiemelés tőlem).
67      Lásd: 1971. november 23‑i ítélet (62/70, EU:C:1971:108, 6–8. pont).
68      Lásd: 1985. január 17‑i ítélet (11/82, EU:C:1985:18, 7–10. pont).
69      További példáért lásd: 1998. május 5‑i Dreyfus kontra Bizottság ítélet (C‑386/96 P, EU:C:1998:193, 44–54. pont).
70      Lásd például: 2009. szeptember 10‑i Bizottság kontra Ente per le Ville vesuviane és Ente per le Ville vesuviane kontra Bizottság ítélet (C‑445/07 P és C‑455/07 P, EU:C:2009:529, 58–60. pont); 2019. december 4‑i PGNiG Supply & Trading kontra Bizottság ítélet (C‑117/18 P, EU:C:2019:1042, 50. pont).
71      Amint azt a szakirodalom is megjegyzi, a helyreállítási és rezilienciaépítési tervek szerzősége nem teljesen egyértelmű. Lásd például: Dawson, M., „Europe’s expanding coordination space”, European Law Open, 3. kötet., 2024, 746. o., különösen a 759. o.; An inquiry into the constitutional ramifications of a new EU governance technique”, Common Market Law Review, 61. kötet., 2024, 959. o., különösen a 978–982. o.
72      E tekintetben az összetett eljárásokkal összefüggő ítélkezési gyakorlattal is analógia állapítható meg, különösen a 2024. június 18‑i Bizottság kontra SRB ítélettel (C‑551/22 P, EU:C:2024:520, különösen a 83–88. pont) és az ezen ügyre vonatkozó indítványommal (C‑551/22 P, EU:C:2023:846, különösen a 33–71. pont), még ha az ügy a megtámadható jogi aktus fogalmával foglalkozott is, nem pedig a közvetlen érintettséggel. A Bíróság ezen ítéletében úgy ítélte meg, hogy a bankunió keretében működő egységes szanálási mechanizmus keretében az Egységes Szanálási Testület (ESZT) szanálási határozatának Bizottság általi jóváhagyása azt tükrözi, hogy a Bizottság egyetért annak tartalmával és formájával, így a szanálási intézkedést a Bizottság jóváhagyó határozata, nem pedig az ESZT határozata határozta meg véglegesen, és csak ezen előbbi határozat váltott ki kötelező joghatásokat.
73      Lásd: Dutheillet de Lamothe főtanácsnok Bock kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (62/70, EU:C:1971:95, EBHT 1971., 911. o., különösen a 915. o.).
74      Lásd a megtámadott végzés 82. pontját.
75      Lásd például: 2021. október 21‑i Lípidos Santiga kontra Bizottság ítélet (C‑402/20 P, EU:C:2021:872, 45. pont).
76      Lásd e tekintetben a Medel által első fokon benyújtott keresetlevél 63. és 64. pontját. A keresetlevél jogalapokat ismertető részében, különösen annak 169. és 190. pontjában a fellebbezők számos hiányosságra mutattak rá, anélkül azonban, hogy megjelölték volna, milyen konkrét követelményeket kell az F1G mérföldkőnek Lengyelországgal szemben előírnia.
77      EJEB, 2024. április 9., Verein KlimaSeniorinnen Schweiz és társai kontra Svájc (CE:ECHR:2024:0409JUD005360020; a továbbiakban: KlimaSeniorinnen ítélet).
78      Az első helyzetet illetően a Bíróság 1983. október 4‑i Fediol kontra Bizottság ítéletében (191/82, EU:C:1983:259, 28. és 29. pont) először azt állapította meg, hogy egy egyesület – ezen ügyben egy szakmai egyesülés – a másodlagos uniós jog által biztosított eljárási jogok alapján rendelkezik kereshetőségi joggal; lásd még például: 2006. december 8‑i Polyelectrolyte Producers Group kontra Bizottság és Tanács végzés (C‑368/05 P, EU:C:2006:771, 58. pont). Ami a második helyzetet illeti, a Bíróság számos ügyben elfogadta, hogy egy egyesület kereshetőségi joggal rendelkezik, ha az általa képviselt tagok rendelkeznének kereshetőségi joggal. Lásd például: 2008. december 22‑i British Aggregates kontra Bizottság ítélet (C‑487/06 P, EU:C:2008:757, 39. pont); 2023. szeptember 21‑i China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products és társai kontra Bizottság ítélet (C‑478/21 P, EU:C:2023:685, 80–86. pont). A harmadik helyzetet illetően az első ügy, amelyben a Bíróság elismerte egy egyesület kereshetőségi jogát amiatt, hogy tárgyalási pozíciója miatt érintett volt, az 1988. február 2‑i Kwekerij van der Kooy és társai kontra Bizottság ítélet (67/85, 68/85 és 70/85, EU:C:1988:38, 21–24. pont) alapjául szolgált; lásd még: 1993. március 24‑i CIRFS és társai kontra Bizottság ítélet (C‑313/90, EU:C:1993:111, 29. és 30. pont).
79      A Törvényszéknek e három fajta helyzetre vonatkozó megállapításai eltérőek, például az a megállapítás, hogy az egyesülések által indított megsemmisítés iránti keresetek „legalább három fajta helyzetben” (lásd például: 1997. szeptember 30‑i Federolio kontra Bizottság végzés [T‑122/96, EU:T:1997:142, 61. pont]), vagy „három pontosan meghatározott helyzetben” (lásd például: 2016. szeptember 15‑i Molinos Río de la Plata és társai kontra Tanács ítélet [T‑112/14–T‑116/14 és T‑119/14, EU:T:2016:509, 33. pont]) elfogadhatóak. Lásd e tekintetben: Bruno, W., Strategic Litigation before the CJEU:  A Procedural Law Approach, doktori disszertáció, Luxemburgi Egyetem, 2026, 334. o.
80      Lásd például: 2002. július 25‑i Unión de Pequeños Agricultores kontra Tanács ítélet (C‑50/00 P, a továbbiakban: UPA‑ítélet, EU:C:2002:462, 8. pont); 2021. március 25‑i Carvalho és társai kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑565/19 P, a továbbiakban: Carvalho ítélet, EU:C:2021:252, 85. pont).
81      A megtámadott végzés 42–45. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy az első helyzet a jelen ügyben nem releváns.
82      Lásd: 1988. február 2‑i Kwekerij van der Kooy és társai kontra Bizottság ítélet (67/85, 68/85 és 70/85, EU:C:1988:38, 21–24. pont); 1993. március 24‑i CIRFS és társai kontra Bizottság ítélet (C‑313/90, EU:C:1993:111, 29. és 30. pont).
83      Lásd például: 2000. május 23‑i Comité d’entreprise de la Société française de production és társai kontra Bizottság ítélet (C‑106/98 P, EU:C:2000:277, 45. pont); 2009. július 9‑i 3F kontra Bizottság ítélet (C‑319/07 P, EU:C:2009:435, 87. és 92. pont); 2024. szeptember 26‑i ATPN kontra Bizottság ítélet (C‑340/23 P, EU:C:2024:806, 40. pont), amelyben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy azon két ügyben, amelyekben elismerte egy egyesület tárgyalási pozícióját, olyan különleges helyzetekről volt szó, amelyekben a felperes egyértelműen körülírt és a határozat tárgyához szorosan kapcsolódó tárgyalói szereppel bírt, amely által olyan ténybeli helyzetben volt, amely őt minden más személytől megkülönböztette.
84      A tárgyaláson a Bizottság azt az álláspontot is kifejtette, hogy az érintett tárgyalói pozíció csupán a harmadik helyzet egyik példája, ami azt jelenti, hogy a harmadik helyzet tovább alakulhat, és lehetnek más példák is.
85      Ez már az 1986. április 23‑i Les Verts kontra Parlament ítélet (294/83, EU:C:1986:166, 23. pont) óta egyértelmű; lásd a közelmúltból például: 2022. július 14‑i Olaszország és Comune di Milano kontra Tanács (Az Európai Gyógyszerügynökség székhelye) ítélet (C‑59/18 és C‑182/18, EU:C:2022:567, 59. pont).
86      Lásd: UPA‑ítélet (40–42. pont); 2004. április 1‑jei Bizottság kontra Jégo‑Quéré ítélet (C‑263/02 P, EU:C:2004:210, 30–32. pont).
87      Lásd e tekintetben: UPA‑ítélet, 44. pont. Lásd még például: 2004. április 1‑jei Bizottság kontra Jégo‑Quéré ítélet (C‑263/02 P, EU:C:2004:210, 36. pont); Carvalho ítélet (69. és 78. pont).
88      A Bíróság statisztikái szerint 2022‑ben, amikor a jelen ügyet a Törvényszék elé terjesztették, a lengyel bíróságok 39 előzetes döntéshozatal iránti kérelmet nyújtottak be a Bírósághoz. 2023‑ban ez a szám 48‑ra emelkedett, 2024‑ben pedig 47 volt. Lásd: a Bíróság igazságszolgáltatási tevékenységére vonatkozó statisztikák
2022, 5. o.; a Bíróság igazságszolgáltatási tevékenységére vonatkozó statisztikák
2023, 11. o.; valamint a Bíróság igazságszolgáltatási tevékenységére vonatkozó statisztikák
2024, 10. o., elérhetők a következő oldalon: https://curia.europa.eu/site/jcms/d2_5146/en/cour-de-justice.
89      Amennyiben súlyos és tartós mulasztások állnának fenn a bírói függetlenség biztosításában, az indokolná az EUSZ 7. cikk (1) bekezdése szerinti eljárás megindítását, amely eljárást Lengyelország tekintetében 2024. május 29‑én megszüntették, amikor a Bizottság visszavonta indokolt javaslatát.
90      Lásd például: 2008. július 17‑i Athinaïki Techniki kontra Bizottság ítélet (C‑521/06 P, EU:C:2008:422, 45. pont); 2021. június 22‑i Venezuela kontra Tanács (Harmadik állam érintettsége) ítélet (C‑872/19 P, EU:C:2021:507, 48–50. pont); 2024. október 4‑i Bizottság és Tanács kontra Front Polisario ítélet (C‑778/21 P és C‑798/21 P, EU:C:2024:833, 117. pont).
91      Bobek főtanácsnok ezt az álláspontot tökéletesen fejtette ki a SatCen kontra KF ügyre vonatkozó indítványában (C‑14/19 P, EU:C:2020:220, 69. pont), amelyben kijelentette, hogy „[e]gyszerűen megfogalmazva, a Charta 47. cikke nem teszi lehetővé, hogy a Bíróság átfogalmazza a Szerződéseket, azonban előírja, hogy a Bíróság a meglévő rendelkezéseket úgy értelmezze, hogy azok a lehető legteljesebb mértékben bírói jogvédelmet nyújthassanak az uniós intézmények vagy szervek jogi aktusa által érintett bármely személynek”. Lásd még: a KS és KD kontra Tanács és társai, valamint a Bizottság kontra KS és KD egyesített ügyekre vonatkozó indítványom (C‑29/22 P és C‑44/22 P, EU:C:2023:901, 100. pont).
92      Lásd e tekintetben: az Európai Bírók Konzultatív Tanácsának (CCJE) 23. sz. véleményét a bírói egyesületeknek a bírói függetlenség támogatásában betöltött szerepéről, 2020. november 6.
93      Lásd például: Bojarski, L., „Civil Society Organizations for and with the Courts and Judges – Struggle for the Rule of Law and Judicial Independence: The Case of Poland 1976–2020”, German Law Journal, 22. kötet, 2021, 1344. o.; Grabowska‑Moroz, B. és Śniadach, O., „The Role of Civil Society in Protecting Judicial Independence in Times of Rule of Law Backsliding in Poland”, Utrecht Law Review, 17. kötet, 2021, 56. o.
94      Lásd e tekintetben: 2024. május 8‑i Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România” (Bírók és ügyészek egyesületei) ítélet (C‑53/23, EU:C:2024:388, különösen a 43., 44., 60. és 64. pont).
95      Meg kell azonban jegyeznem, hogy ha az ilyen egyesületeket megakadályozzák abban, hogy bizonyos típusú ügyeket a nemzeti bíróságok, illetve az uniós bíróságok elé terjesszenek, az a hatékony bírói jogvédelemhez való joguk megsértését eredményezheti.
96      Kiemelés tőlem.
97      A Parlament valóban indított megsemmisítés iránti keresetet a Bizottság ellen egy másik pénzügyi keret kapcsán, bár egy olyan határozat ellen, amely megállapította, hogy a pénzeszközök kifizetésének feltételei teljesültek. Lásd: a Bíróság előtt folyamatban lévő Parlament kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványom (C‑225/24, EU:C:2026:88).
98      Megjegyzem, hogy a jelen ügyben egyetlen tagállam sem avatkozott be a fellebbezők mellett.
99      Lásd e tekintetben: EJEB, 2025. január 30., Cannavacciuolo és társai kontra Olaszország ítélet (CE:ECHR:2025:0130JUD005156714, 220–222. §) (amelyben az EJEB megállapította, hogy az egyesületek nem rendelkeztek kereshetőségi joggal egy illegális hulladéklerakás okozta szennyezéssel kapcsolatos ügyben, mivel a KlimaSeniorinnen ítélet kizárólag az éghajlatváltozásra korlátozódott, és az adott eljárásban nem merültek fel sajátos megfontolások).
100      Lásd e tekintetben: 2025. július 15‑i ECB és Bizottság kontra Corneli ítélet (C‑777/22 P és C‑789/22 P, EU:C:2025:580, 73. pont) (amelyben megállapították, hogy az EJEB bizonyos ítélkezési gyakorlata, amely az EJEE 34. cikke szerinti áldozati minőségre való hivatkozás kritériumaira vonatkozott, nem releváns annak megállapítása szempontjából, hogy az adott eljárásban a felperest közvetlenül érintették‑e a vitatott határozatok).
101      Az alanyi jogok védelmének fogalma és az objektív jogrend fogalma közötti különbségről, különösen a német közigazgatási jogban lásd: Hohnerlein, J., „Who is afraid of actio popularis?: On Separating Rights and Remedies in the ECtHR’s Climate Judgment”, Verfassungsblog, 2024. április 26.
102      Lásd például: Letsas, G., „The European Court’s Legitimacy After KlimaSeniorinnen”, European Convention on Human Rights Law Review, 5. kötet., 2024, 444. o., különösen a 448–453. o.; Rocha, A. és Fragoso Martins, P., „Standing for the environment? Locus standi of associations before the ECtHR and the CJEU”, European Human Rights Law Review, 5. kötet, 2025, 591. o., különösen a 593. és 594. o. Lásd még: Eckes, C., „Strategic Climate Litigation before National Courts: Can European Union Law Be Used As A Shield?”, German Law Journal, 25. kötet, 2024, 1022. o.
103      Lásd: Klimathe orinnen ítélet (486–488. §).
104      Így az EJEB azt az üzenetet is közvetítette, hogy nem véli úgy, hogy az éghajlatra vonatkozó szabályozás megfelelőségéről, illetve nem megfelelő jellegéről való döntés ne lenne a bíróságok feladata. Csak átstrukturálta, hogy az ilyen kérdések hogyan terjeszthetők elé. Azon kérdés, hogy a bírák milyen mértékben alkothatnak jogszerűen klímajogszabályt, azonban nem zárult le azzal az ítélettel, hanem éppen ellenkezőleg, e tekintetben további kérdéseket vetett fel. Lásd például: Kingston, S., „A Story Part Told: The Role of Courts in Climate Governance”, Yearbook of International Environmental Law, 35. kötet, 2025, 1. o.
105      Lásd: Jacobs főtanácsnok Unión de Pequeños Agricultores kontra Tanács ügyre vonatkozó indítványa (C‑50/00 P, EU:C:2002:197, 59. pont).
106      Lásd: UPA‑ítélet (különösen a 45. és 46. pont).
107      Lásd: Carvalho ítélet (91. pont).
108      Megállapítható, hogy egyes egyesületek általános érdekeket, azaz a teljes lakosság tekintetében közös érdekeket képviselnek. Ugyanakkor vonakodom attól, hogy bármilyen érdeket általános érdeknek minősítsek, mivel még az általában általánosnak tekintett érdekeket, például a tiszta környezethez vagy az éghajlatváltozás visszafordításához fűződő érdekeket sem mindenki osztja minden esetben, különösen nem azon társaságok, amelyeknek az üzleti lehetőségeit ilyen célkitűzések korlátozhatják. Ezért inkább kollektív érdekekről beszélek, függetlenül attól, hogy hány jogalany osztja azokat.
109      A KlimaSeniorinnen ítéletben az EJEB részletesen kifejtett bizonyos tényezőket, amelyek ebben az összefüggésben meghatározzák az egyesületek kereshetőségi jogát, nevezetesen, hogy az egyesületnek: 1) jogszerűen kell létrejönnie az érintett joghatósági területen, vagy jogosultnak kell lennie arra, hogy ott eljárjon; 2) be kell tudnia bizonyítania, hogy külön cél elérésére törekszik a tagjai vagy az érintett joghatósági területen más érintett személyek emberi jogainak védelme érdekében, függetlenül attól, hogy ez e jogoknak kizárólag az éghajlatváltozásból eredő fenyegetésekkel szembeni védelmére irányuló kollektív fellépésre korlátozódik‑e, vagy azt is magában foglalja; valamint 3) valóban jogosultnak kell lennie arra, valamint kellőképpen reprezentatívnak kell lennie ahhoz, hogy az adott joghatósági területen az ECHR védelme alatt álló, az éghajlatváltozás konkrét fenyegetéseinek vagy kedvezőtlen hatásainak kitett tagok vagy más érintett személyek nevében eljárjon. Lásd: KlimaSeniorinnen ítélet (502. §). Ezen kritériumok alkalmazását illetően lásd: EJEB, 2025. október 28., Greenpeace Nordic és társai kontra Norvégia (CE:ECHR:2025:1028JUD003406821, 308–312. §).
110      Lásd például: 1962. december 14‑i Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes és társai kontra Tanács ítélet (16/62 és 17/62, EU:C:1962:47, EBHT 1962., 471. o., különösen a 479. o.); 1962. december 14‑i Fédération nationale de la boucherie en gros és du commerce en gros des viandes és társai kontra Tanács ítélet (19/62–22/62, EU:C:1962:48, EBHT 1962., 491. o., különösen a 499. o.); 1975. március 18‑i Union syndicale – Service public européen és társai kontra Tanács ítélet (72/74, EU:C:1975:43, 17. o.); 1998. április 2‑i Greenpeace Council és társai kontra Bizottság ítélet (C‑321/95 P, EU:C:1998:153, 14. o.).
111      1962. december 14‑i Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes és társai kontra Tanács ítélet (16/62 és 17/62, EU:C:1962:47, EBHT 1962., 471. o., különösen a 479. o.); 1962. december 14‑i Fédération nationale de la boucherie en gros és du commerce en gros des viandes és társai kontra Tanács ítélet (19/62–22/62, EU:C:1962:48, EBHT 1962., 491. o., különösen a 499. o.).
112      1962. december 14‑i Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes és társai kontra Tanács ítélet (16/62 és 17/62, EU:C:1962:47, EBHT 1962., 471. o., különösen a 480. o.); 1962. december 14‑i Fédération nationale de la boucherie en gros és du commerce en gros des viandes és társai kontra Tanács ítélet (19/62–22/62, EU:C:1962:48, EBHT 1962., 491. o., különösen a 499. o.).
113      Emiliou főtanácsnok Nicoventures Trading és társai kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑731/23 P, EU:C:2025:435, 120. pont).
114      Lásd a megtámadott végzés 51. pontját.
115      Így a Jégo‑Quéré ítéletben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a személyes érintettség Törvényszék által elfogadott értelmezése minden értelmétől megfosztaná az EUMSZ 263. cikk (akkoriban az EK 230. cikk) negyedik bekezdésében előírt követelményt. Lásd: 2004. április 1‑jei Bizottság kontra Jégo‑Quéré ítélet (C‑263/02 P, EU:C:2004:210, 38. pont).
116      Cosmas főtanácsnok Greenpeace Council és társai kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa (C‑321/95 P, EU:C:1997:421, 118. pont).
117      Amint azt a Bíróság következetesen megállapította, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint azok a jogalanyok, akik nem címzettjei valamely határozatnak, csak akkor állíthatják, hogy az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében személyükben érintettek, ha ez a határozat – amelynek megsemmisítését kérik – sajátos tulajdonságaik vagy olyan ténybeli helyzet folytán vonatkozik rájuk, amely minden más személytől megkülönbözteti, és ezáltal a címzetthez hasonló módon egyéníti őket. Lásd: 1963. július 15‑i Plaumann kontra Bizottság ítélet (25/62, EU:C:1963:17, EBHT 1963., 95. o., különösen a 107. o.), amelyet több alkalommal is megerősítettek, legutóbb a 2025. december 18‑i Nicoventures Trading és társai kontra Bizottság ítéletben (C‑731/23 P, EU:C:2025:982, 57. pont).
118      Lásd e tekintetben: 2025. június 13‑i ECB és társai kontra Bizottság ítélet (C‑777/22 P és C‑633/22 P, EU:C:2013:580, 75. és 76. pont).
119      A Törvényszék előtti eljárásban a keresetek elfogadhatósága a felek közötti levélváltás tárgyát képezte, amely kiterjedt a Tanács elfogadhatatlansági kifogására, a felperesek erre a kifogásra adott válaszára, a Törvényszék által 2023. június 16‑án a felpereseknek feltett írásbeli kérdésekre, a Lengyelország, Magyarország és a Bizottság által benyújtott beavatkozási beadványokra, valamint a felperesek e beadványokra adott válaszaira.
120      Lásd a jelen indítvány 117. lábjegyzetét.
121      Lásd e tekintetben például: 2025. december 18‑i Nicoventures Trading és társai kontra Bizottság ítélet (C‑731/23 P, EU:C:2025:982, 59. és 60. pont).
122      Lásd különösen az AEAJ által első fokon benyújtott keresetlevél 44–48. és 53. pontját, valamint a felperesek 2023. január 16‑án Törvényszék harmadik és negyedik kérdésére benyújtott válaszát.
123      Lásd például: 1993. március 24‑i CIRFS és társai kontra Bizottság ítélet (C‑313/90, EU:C:1993:111, 31. pont), 2011. június 9‑i Comitato „Venezia vuole vivere” és társai kontra Bizottság ítélet (C‑71/09 P, C‑73/09 P és C‑76/09 P, EU:C:2011:368, 36. és 37. pont); lásd még: 2009. május 7‑i NVV és társai kontra Bizottság ítélet (T‑151/05, EU:T:2009:144, 45–48. pont).
124      Lásd a jelen indítvány 39–42., 190. és 195. pontját.
125      A Bíróság megerősítette, hogy a hatáskör‑átruházás elvének tiszteletben tartása érdekében jogállamiságra vonatkozó feltételrendszer csak akkor írható elő, ha az kellőképpen közvetlenül érinti az Unió pénzügyi érdekeinek védelmét. Lásd: 2022. február 16‑i Magyarország kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑156/21, EU:C:2022:97, 144. és 145. pont); 2022. február 16‑i Lengyelország kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑157/21, EU:C:2022:98, 162. és 163. pont).