A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hetedik tanács)
2026. április 23.(*)
„ Előzetes döntéshozatal – Fogyasztói hitelmegállapodások – 2008/48/EK irányelv – A 3. cikk j) pontja – A 10. cikk (2) bekezdésének f) pontja – A »hitelkamatláb« fogalma – A »lehívott hitel összegének« fogalma – A 3. cikk g) pontja – A »hitel fogyasztó által viselt teljes költségének« fogalma – A hitel költségének megfelelő összeg utáni kamatfelszámítás – Biztosítási díj ”
A C‑744/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Sąd Rejonowy we Włodawie (włodawai kerületi bíróság, Lengyelország) a Bírósághoz 2024. október 24‑én érkezett, 2024. szeptember 20‑i határozatával terjesztett elő a
P. W.
és
a
Bank Polska Kasa Opieki S.A.
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (hetedik tanács),
tagjai: F. Schalin tanácselnök, M. Gavalec és Csehi Z. (előadó) bírák,
főtanácsnok: L. Medina,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–        P. W. képviseletében A. Bieniek adwokat,
–        a Bank Polska Kasa Opieki S.A. képviseletében A. Cudna‑Wagner radca prawny és B. Miąskiewicz adwokat,
–        a lengyel kormány képviseletében B. Majczyna, meghatalmazotti minőségben,
–        az Európai Bizottság képviseletében P. Kienapfel, P. Ondrůšek és M. Owsiany‑Hornung, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2021. november 24‑i (EU) 2021/2167 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL 2021. L 438., 1. o.; helyesbítés: HL 2022. L 220., 5. o.) módosított, a fogyasztói hitelmegállapodásokról és a 87/102/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. április 23‑i 2008/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2008. L 133., 66. o.; helyesbítések: HL 2009. L 207., 14. o.; HL 2010. L 199., 40. o.; HL 2011. L 234., 46. o.) (a továbbiakban: 2008/48 irányelv) 3. cikke j) pontjának és 10. cikke (2) bekezdése f) és g) pontjának a tényleges érvényesülés elvével, valamint a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv (HL 1993. L 95., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 288. o.) 3. cikke (1) és (2) bekezdésével, 4. cikke (1) bekezdésével és 5. cikkével összefüggésben való értelmezésére vonatkozik.
2        E kérelmet P. W. mint fogyasztó és a Bank Polska Kasa Opieki S.A. bank (a továbbiakban: bank) között egy fogyasztói hitelmegállapodásból eredő követelés megfizetése tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 93/13 irányelv
3        A 93/13 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ennek az irányelvnek az a célja, hogy közelítse a tagállamoknak az eladó vagy szolgáltató és fogyasztó között kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekre vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseit.”
4        Ezen irányelv 3. cikke a következőket írja elő:
„(1)      Egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltétel abban az esetben tekintendő tisztességtelen feltételnek, ha a jóhiszeműség követelményével ellentétben a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a fogyasztó kárára.
(2)      Egy szerződési feltétel minden olyan esetben egyedileg meg nem tárgyalt feltételnek tekintendő, ha azt már előzetesen megfogalmazták, és ezért a fogyasztó nem tudta annak tartalmát befolyásolni, különösen az előzetesen kidolgozott szabványszerződések esetében.
[…]”
5        Ugyanezen irányelv 4. cikke értelmében:
„(1)      A 7. cikk sérelme nélkül, egy szerződési feltétel tisztességtelen jellegét azon áruk vagy szolgáltatások természetének a figyelembevételével kell megítélni, amelyekre vonatkozóan a szerződést kötötték, és hivatkozással a szerződés megkötésének időpontjában az akkor fennálló összes körülményre, amely a szerződés megkötését kísérte, valamint a szerződés minden egyéb feltételére vagy egy olyan másik szerződés feltételeire, amelytől e szerződés függ [helyesen: Valamely szerződési feltétel tisztességtelen voltát – a 7. cikk sérelme nélkül – a szerződéskötés időpontjában, a szerződés tárgyát képező áru vagy szolgáltatás természetének, a szerződéskötés valamennyi körülményének, továbbá e szerződés vagy más olyan szerződés összes többi feltételének figyelembevételével kell megítélni, amelytől e szerződés függ.]
(2)      A feltételek tisztességtelen jellegének megítélése nem vonatkozik sem a szerződés elsődleges tárgyának a meghatározására, sem pedig az ár vagy díjazás megfelelésére az ellenértékként szállított áruval vagy nyújtott szolgáltatással, amennyiben ezek a feltételek világosak és érthetőek.”
6        A 93/13 irányelv 5. cikkének szövege a következő:
„Olyan szerződések esetében, amelyekben a fogyasztónak ajánlott valamennyi feltétel, vagy a feltételek némelyike írásban szerepel, ezeknek a feltételeknek világosnak [helyesen: feltételeknek mindig világosnak] és érthetőnek kell lenniük. Ha egy feltétel értelme kétséges, akkor a fogyasztó számára legkedvezőbb értelmezés az irányadó. Ez az értelmezési szabály nem alkalmazandó a 7. cikk (2) bekezdésében említett eljárások vonatkozásában.”
A 2008/48 irányelv
7        A 2008/48 irányelv (19), (31) és (43) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„(19)      Annak érdekében, hogy a fogyasztók a tények teljes ismeretében hozhassanak döntést, a hitelmegállapodás megkötését megelőzően megfelelő tájékoztatást kell kapniuk a hitel feltételeiről, költségeiről és kötelezettségeikről olyan tájékoztató formájában, amelyet a fogyasztók magukkal vihetnek és tanulmányozhatnak. Az ajánlatok lehető legteljesebb mértékű átláthatósága és összehasonlíthatósága érdekében az ilyen tájékoztatásnak különösen magában kell foglalnia a hitelre alkalmazandó teljeshiteldíj‑mutatót [(THM)], amelyet a Közösség egész területén ugyanolyan módon kell meghatározni. Mivel a [THM] ebben a szakaszban csak példával jelezhető, az ilyen példának reprezentatívnak kell lennie. […]
[…]
(31)      Annak érdekében, hogy a fogyasztók a hitelmegállapodás szerinti jogaikat és kötelezettségeiket megismerhessék, a hitelmegállapodásnak világosan és tömören tartalmaznia kell valamennyi szükséges információt.
[…]
(43)      […] A [THM] számítására vonatkozó egységes matematikai képletnek a [fogyasztói hitelre vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló, 1986. december 22‑i 87/102/EGK tanácsi irányelvben (HL 1987. L 42., 48. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 326. o.)] történő előírása ellenére a teljeshiteldíj‑mutató még mindig nem hasonlítható össze teljes mértékben a Közösség egész területén. Ennek kiszámítására az egyes tagállamokban különböző költségtényezőket vesznek figyelembe. Ezen irányelvnek ezért egyértelműen és átfogóan meg kell határoznia a hitel fogyasztók által viselt teljes költségét.”
8        A 2008/48 irányelv „Tárgy” címet viselő 1. cikke a következőképpen szól:
„Ezen irányelv célja a tagállamok fogyasztóknak nyújtott hitelekkel kapcsolatos megállapodásokra vonatkozó törvényei, rendeletei és közigazgatási eljárásai [helyesen: törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései] egyes aspektusainak összehangolása.”
9        Ezen irányelv „Fogalommeghatározások” címet viselő 3. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában a következő fogalommeghatározások alkalmazandók:
[…]
g)      »a hitel fogyasztó által viselt teljes költsége«: minden költség, ideértve a kamatot, jutalékot, az adókat és bármely olyan egyéb díjat, amelyet a fogyasztónak a hitelmegállapodás vonatkozásában meg kell fizetnie és [amely] a hitelező előtt [ismert], kivéve a közjegyzői költségeket; továbbá a hitelmegállapodáshoz kapcsolódó járulékos szolgáltatások költségei is, különösen a biztosítási díjak, amennyiben ezenfelül egy szolgáltatási szerződés megkötése a hitel megszerzéséhez, vagy a meghirdetett feltételek melletti megszerzéséhez kötelező;
h)      »a fogyasztó által fizetendő teljes összeg«: a teljes hitelösszegnek és a hitel fogyasztó által viselt teljes költségének összege;
i)      »[THM]«: a hitel fogyasztó által viselt teljes költsége a teljes hitelösszeg éves százalékában kifejezve, beleértve – adott esetben – a 19. cikk (2) bekezdésében említett költségeket;
j)      »hitelkamatláb«: rögzített vagy változó százalékban kifejezett, a lehívott hitel összegére éves szinten alkalmazott kamatláb;
[…]
l)      »teljes hitelösszeg«: egy hitelmegállapodás értelmében rendelkezésre bocsátott felső összeghatár vagy teljes összeg;
[…]”
10      Az említett irányelvnek „A hitelmegállapodásokban feltüntetendő információk” címet viselő 10. cikke előírja:
„(1)      A hitelmegállapodásokat nyomtatott formában vagy más tartós adathordozón kell elkészíteni.
Valamennyi szerződő félnek kézhez kell kapnia a hitelmegállapodás egy‑egy példányát. Ez a cikk nem érinti a hitelmegállapodások megkötésének érvényességére vonatkozó, a közösségi joggal összhangban álló nemzeti rendelkezéseket.
(2)      A hitelmegállapodásnak világos és egyértelmű módon tartalmaznia kell a következőket:
[…]
d)      a teljes hitelösszeg és a hitel lehívására vonatkozó feltételek;
[…]
f)      a hitelkamatláb, a hitelkamatláb alkalmazására vonatkozó feltételek és adott esetben bármilyen, az eredeti hitelkamatlábra alkalmazandó index‑ vagy referencia‑kamatláb, továbbá a hitelkamatláb változtatásával kapcsolatos időszakok, feltételek és eljárások. Ha eltérő körülmények esetén eltérő hitelkamatlábak alkalmazandók, a fent említett információk valamennyi alkalmazandó hitelkamatláb esetében;
g)      a [THM] és a fogyasztó által fizetendő teljes összeg, a hitelmegállapodás megkötésének időpontjában kiszámítva; valamennyi, a [THM] kiszámításához felhasznált feltevés megemlítésével;
[…]”
11      A 2008/48 irányelvnek „A [THM] kiszámítása” címet viselő 19. cikke az (1) és (2) bekezdésében az alábbiak írja elő:
„(1)      A [THM‑et], amely éves alapon a hitelező és a fogyasztó megállapodása szerinti valamennyi jövőbeli vagy meglevő kötelezettségvállalás (lehívások, visszafizetések és díjak) jelenértékének felel meg, az I. melléklet I. részében meghatározott matematikai képletnek megfelelően kell kiszámítani.
(2)      A [THM] kiszámítása céljából meg kell határozni a hitel fogyasztó által viselt teljes költségét azon díjak kivételével, amelyeket a fogyasztónak abban az esetben kell megfizetnie, ha a hitelmegállapodásban meghatározott kötelezettségeit nem teljesíti, valamint a vételártól eltérő azon díjak kivételével, melyet áruk vagy szolgáltatások beszerzéséért köteles fizetni, függetlenül attól, hogy készpénzben vagy hitelből fedezik az ügyletet.
A fizetési ügyleteket és lehívásokat egyaránt rögzítő számlafenntartási költségeket, a fizetési ügyletek és a lehívások céljára egyaránt szolgáló fizetési eszköz használatának költségeit, és a fizetési ügyletekkel kapcsolatos egyéb költségeket a hitel fogyasztó által viselt teljes költségébe bele kell számítani, kivéve ha a számlanyitás opcionális és a számlával kapcsolatos költségeket a fogyasztói hitelmegállapodásban vagy a fogyasztóval kötött egyéb megállapodásban egyértelműen és külön feltüntették.”
12      Ezen irányelv „Harmonizáció és az irányelv kötelező jellege” címet viselő 22. cikke kimondja:
„(1)      Amennyiben ez az irányelv harmonizált rendelkezéseket tartalmaz, a tagállamok nemzeti jogukban nem tarthatnak fenn vagy vezethetnek be az ebben az irányelvben meghatározottaktól eltérő rendelkezéseket. A 16a. cikk (3) és (4) bekezdése azonban nem zárja ki, hogy a tagállamok a fogyasztók védelme érdekében szigorúbb rendelkezéseket tartsanak fenn vagy vezessenek be.
[…]
(3)      A tagállamok továbbá biztosítják, hogy az általuk ezen irányelv végrehajtása során elfogadott rendelkezések a megállapodások szövegezéséből adódóan nem [helyesen: ne legyenek] megkerülhetők, különösen az ezen irányelv hatálya alá tartozó lehívások vagy hitelmegállapodások olyan hitelmegállapodásokba történő integrálásával, amelyek jellege vagy célja lehetővé teszi az irányelv alkalmazásának megkerülését.
[…]”
13      Az említett irányelv I. mellékletének I. része értelmében:
„[…]
A [THM‑et] megállapító alapegyenlet éves alapon egyenletbe állítja egyrészről a lehívások teljes jelenértékét, másrészről a visszafizetések és a díjfizetések teljes jelenértékét […]”
A lengyel jog
A polgári törvénykönyv
14      Az 1964. április 23‑i ustawa Kodeks cywilny (a polgári törvénykönyvről szóló törvény) alapügyre alkalmazandó változata (Dz. U. 2022., poz. 1360.) szerinti 3851. cikkének 1. §‑a értelmében:
„A fogyasztói szerződés egyedileg meg nem tárgyalt rendelkezései nem jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve, ha azok a fogyasztó jogait és kötelezettségeit a jó erkölcsbe ütköző és a fogyasztó érdekeit súlyosan sértő módon állapítják meg (jogellenes szerződési feltételek). Ez nem vonatkozik a felek főszolgáltatásaira – különösen az árra vagy a díjazásra – vonatkozó rendelkezésekre, ha azok egyértelműen vannak megfogalmazva.”
A fogyasztói hitelről szóló törvény
15      A 2008/48 irányelvet a 2011. május 12‑i ustawa o kredycie konsumenckim (a fogyasztói hitelről szóló törvény) (Dz. U. 2011., 126. sz., poz. 715.) ültette át a lengyel jogrendbe.
16      E törvénynek az alapügyre alkalmazandó változata (a továbbiakban: fogyasztói hitelről szóló törvény) szerinti 5. cikke 6), 6a) és 10) pontjának szövege a következő:
„6)      »a hitel teljes költsége« – azon költségek összessége, amelyeket a fogyasztónak a hitelmegállapodás vonatkozásában meg kell fizetnie, így többek között:
a)      kamatok, díjak, jutalékok, adók és haszonkulcsok, amennyiben a hitelező előtt ismertek, és
b)      a járulékos szolgáltatások, különösen a biztosítás költségei, ha e szolgáltatásokat kötelező igénybe venni a hitel felvételéhez vagy annak a meghirdetett feltételek melletti felvételéhez,
kivéve a fogyasztónál felmerült közjegyzői költségeket;
6a)      »a hitel nem kamatjellegű költségei« – a kamat kivételével mindazon költségek, amelyeket a fogyasztó a fogyasztói hitelmegállapodással kapcsolatban fizet meg;
[…]
10)      »hitelkamatláb« – rögzített vagy változó százalékban kifejezett, a lehívott hitel összegére éves szinten alkalmazott kamatláb.”
17      Az említett törvény 30. cikke előírja:
„1.      A fogyasztói hitelszerződésnek tartalmaznia kell:
[…]
6)      a hitelkamatlábat, az e kamatláb alkalmazására vonatkozó feltételeket, valamint a kamatláb változtatásával kapcsolatos időszakokat, feltételeket és eljárást az index‑ vagy referencia‑kamatlábbal együtt, amennyiben az az eredeti hitelkamatlábra alkalmazandó; ha a fogyasztói hitelszerződés különböző hitelkamatlábakat ír elő, ezt az információt a szerződés konkrét időtartamára alkalmazandó valamennyi kamatlábra vonatkozóan meg kell adni;
[…]”
18      A fogyasztói hitelről szóló törvény 45. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A 29. cikk 1. bekezdésének, a 30. cikk 1. bekezdése 1)–8), 10), 11), 14)–17) pontjának, a 31–33., 33a. és 36a–36c. cikknek a hitelező általi megsértése esetén a fogyasztó az írásbeli nyilatkozatának a hitelezőhöz való benyújtását követően a kölcsönt a hitelezőnek járó kamat és egyéb hitelköltségek nélkül, a szerződésben megállapított határidőn belül és módon fizeti vissza.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
19      2022. május 26‑án P. W. szabványszerződésen alapuló fogyasztói hitelmegállapodást kötött a Bank Polska Kasa Opieki S.A.‑val. P.W. és a bank között nem került sor a szerződési feltételek egyedi megtárgyalására. A P. W. által ily módon felvett fogyasztói hitel összege 150 000 lengyel złoty (PLN) (hozzávetőleg 34 400 euró) volt. Ebből az összegből 133 214,92 PLN‑t (hozzávetőleg 30 550 euró) fizettek ki ténylegesen P. W. részére, a fennmaradó 16 785,08 PLN (hozzávetőleg 3850 euró) pedig egy úgynevezett „önkéntes” hitelbiztosítási díj megfizetésére szolgált. Ezen önkéntes biztosítás megkötése a hitel kamatlábának csökkenésével járt együtt.
20      A P. W. által visszafizetendő teljes összeg 207 073,53 PLN (hozzávetőleg 47 500 euró) volt, a hitel teljes költsége pedig a hitelmegállapodás 6. cikke (1) bekezdésének megfelelően 73 858,61 PLN (hozzávetőleg 16 950 euró) volt. E költség 57 073,53 PLN (hozzávetőleg 13 100 euró) összegű kamatot, valamint az előző pontban említett 16 785,08 PLN (hozzávetőleg 3 850 euró) összegű biztosítási díjat foglalta magában. A kölcsön kamatlába évi 8,49% volt (amely 4,36%‑os alapkamatból és 4,13%‑os kamatfelárból állt). Ezt a kamatlábat alkalmazták a P. W. részére a szerződés teljesítése során ténylegesen kifizetett, biztosítási díjjal növelt összegre. A hitelmegállapodásban szereplő THM 12,57% volt. Ez utóbbi időtartamát 96 hónapban határozták meg.
21      2023. augusztus 18‑i levelében P. W. a fogyasztói hitelről szóló törvény 45. cikkének (1) bekezdése alapján az úgynevezett „ingyenes hitel” szankciójának alkalmazására irányuló nyilatkozatot intézett a bank felé. Álláspontja szerint ugyanis a bank nem teljesítette kötelezettségeit, különösen a kamat alapjának pontatlan meghatározása, téves THM feltüntetése, valamint a hitelező azon lehetősége miatt, hogy egyoldalúan módosítsa a díjakat és jutalékokat. Ezért a hitelköltségek címén már megfizetett 14 428,83 PLN (hozzávetőleg 3310 euró) összeg visszatérítését kérte, amely kérelemnek a bank nem tett eleget.
22      2023. október 25‑i keresetlevelével P. W. keresetet indított a Sąd Rejonowy we Włodawie (włodawai kerületi bíróság, Lengyelország) előtt, amely a kérdést előterjesztő bíróság, egyrészt annak megállapítása iránt, hogy a hitel visszafizetésére kamat és az egyéb hitelköltségek nélkül, a szerződésben meghatározott határidőn belül és módon kerül sor, másrészt pedig annak érdekében, hogy a bankot kötelezzék arra, hogy 30 051,76 PLN (hozzávetőleg 6900 euró) vagyis a már visszafizetett szerződéses kamatoknak a biztosítási díjjal kiegészülő, törvényes késedelmi kamatokkal növelt összegét fizesse vissza a részére. Kérelmének alátámasztása érdekében P. W. többek között arra hivatkozott, hogy a kamatlábat a hitel nem kamatjellegű költségeinek megfelelő összegre alkalmazták.
23      A bank úgy véli, hogy a THM helyesen került kiszámításra. Hitelkérelmében P. W. azt kérte, hogy a bank foglalja bele a hitelbe a biztosítás költségét, ami a hitel összegének növekedését eredményezte. A bank azt is hangsúlyozza, hogy a hitelmegállapodásban szerepelt az az információ, amely szerint a kamatlábat az így meghatározott összegre alkalmazzák. Hozzáteszi, hogy P. W. semmilyen jutalékot nem fizetett, és hogy a hitelköltségek alatt kizárólag a szerződéses kamatot és a biztosítási díjat kell érteni, amely költségeket a hitelmegállapodás szerves részét képező „[f]ogyasztói hiteltájékoztató nyomtatvány” ismertet részletesen.
24      A kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy összeegyeztethető‑e a 2008/48 irányelvvel a bank azon gyakorlata, hogy kamatot szed olyan összeg után, amely a hitel tőkeösszegén kívül magában foglalja a hitel nem kamatjellegű költségeit is, vagyis olyan összeg után, amely nem teljes egészében kerül kifizetésre a hitelfelvevő részére. E tekintetben pontosítja, hogy a fogyasztói hitelről szóló törvény 5. cikkének 6a) pontja értelmében vett „nem kamatjellegű hitelköltségek” magukban foglalják többek között a kamatokat, a díjakat, a jutalékokat, az adókat és kamatfelárakat, amennyiben a hitelező előtt ismertek, és a járulékos szolgáltatások, különösen a biztosítás költségeit, ha e szolgáltatásokat kötelező igénybe venni a hitel felvételéhez vagy annak a meghirdetett feltételek melletti felvételéhez.
25      E körülmények között a Sąd Rejonowy we Włodawie (włodawai kerületi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a [2008/48] irányelv 10. cikke (2) bekezdésének ezen irányelv 3. cikkének j) pontjával összefüggésben értelmezett f) pontját a tényleges érvényesülés elvével és ezen irányelv céljával összefüggésben, valamint a [93/13] irányelv 4. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 3. cikkének (1) és (2) bekezdésének fényében, hogy azokkal ellentétes az a gyakorlat, amely szerint a nem a szolgáltató (hitelező) és a fogyasztó (adós) közötti egyedi megállapodások eredményének minősülő tartalommal rendelkező fogyasztói hitelmegállapodásba olyan feltételeket illesztenek, amelyek előírják, hogy a kamatot nemcsak a fogyasztó részére kifizetett összeg, hanem a kölcsön nem kamatjellegű díjai (azaz a jutalék és egyéb olyan díjak, amelyek nem képezik a fogyasztó részére kifizetett kölcsönösszeg részét, és amelyek a fogyasztó által a fogyasztói kölcsönszerződésből eredő kötelezettsége teljesítése során fizetendő teljes összeg részét képezik) után is fel kell számítani?
2)      Úgy kell‑e értelmezni a [2008/48] irányelv 10. cikke (2) bekezdésének f) és g) pontját a tényleges érvényesülés elvével és ezen irányelv céljával összefüggésben, valamint a [93/13] irányelv 5. cikkének fényében, hogy azokkal ellentétes az a gyakorlat, amely szerint a nem a szolgáltató (hitelező) és a fogyasztó (adós) közötti egyedi megállapodások eredményének minősülő tartalommal rendelkező fogyasztói hitelmegállapodásba olyan feltételeket illesztenek, amelyek kizárólag a hitelkamatlábat és azon tőkésített kamat pénzösszegben kifejezett összértékét állapítják meg, amelyet a fogyasztónak e szerződésből eredő kötelezettsége eredményeképpen kell megfizetnie, anélkül, hogy egyúttal kifejezetten tájékoztatnák a fogyasztót arról, hogy a tőkésített (pénzösszegben kifejezett) kamat számításának alapjául a fogyasztó részére ténylegesen kifizetett kölcsönösszegtől eltérő összeg szolgál, és különösen, hogy ez az összeg a fogyasztó részére kifizetett kölcsönösszeg és a kölcsön nem kamatjellegű díjai (azaz a jutalék és egyéb olyan díjak, amelyek nem képezik a fogyasztó részére kifizetett kölcsönösszeg részét, és amelyek a fogyasztó által a fogyasztói kölcsönszerződésből eredő kötelezettsége teljesítése során fizetendő teljes összeg részét képezik) együttes összegének felel meg?”
26      2025. november 20‑i levelében a bank jelezte, hogy elfogadta az alapeljárás felperesének a jelen ítélet 22. pontjában említett kérelmét. A Bíróság által feltett kérdésre válaszolva a kérdést előterjesztő bíróság 2025. december 18‑i levelében pontosította, hogy az alapeljárás továbbra is folyamatban van.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az elfogadhatóságról
27      A bank vitatja az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatóságát.
28      Először is a bank szerint a kérdést előterjesztő bíróság által előterjesztett kérdések hipotetikus jellegűek, mivel azon a téves előfeltevésen alapulnak, miszerint az e kérdésekben hivatkozott szerződési feltételeket nem tárgyalták meg. Ezenkívül a második kérdés nem releváns, mivel a P. W. részére azzal kapcsolatban nyújtott információk, hogy az önkéntes biztosításhoz kapcsolódó költségek kamattal járnak, világosan és érthetően kitűnnek mind a hitelmegállapodásból, mind pedig a tájékoztatóból.
29      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések hipotetikus jellege továbbá abból is következik, hogy az alapügy tárgyát nem a bank által kapott jutalék vagy más díj képezi, hanem az egy olyan önkéntes biztosítási díjra vonatkozik, amelyet – mivel az távolról sem tekinthető az adós által a bank javára viselt hitelköltségnek – közvetlenül a biztosító számlájára fizetnek. Márpedig „a hitel fogyasztó által viselt teljes költségének” a 2008/48 irányelv 3. cikke g) pontjában szereplő meghatározásával összhangban az ilyen díj a hitelmegállapodáshoz kapcsolódó járulékos szolgáltatások költségének felel meg, és e meghatározás szerint a költségek külön kategóriájába tartozik.
30      Végül a bank arra hivatkozik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem közölte a Bírósággal azokat a ténybeli vagy jogi elemeket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a Bíróság hasznos választ adhasson az előterjesztett kérdésekre, így a kérelem nem felel meg a Bíróság eljárási szabályzatának 94. cikkében foglalt követelményeknek. Közelebbről, a kérdést előterjesztő bíróság a felek álláspontjának kifejtésére szorítkozott, anélkül hogy ellenőrizte volna azokat, továbbá következetlenül használta a „hitel nem kamatjellegű költségeinek” fogalmát, amikor olyan kritériumot alkalmazott, amely szerint ezen költségek közé tartozik valamennyi, a hitelben foglalt, de a fogyasztónak közvetlenül ki nem fizetett összeg. E bíróság ily módon nem veszi figyelembe azt a körülményt, hogy a kölcsön visszafizetésére, vagyis az adósságkonszolidációra felhasznált pénzeszközök sem azért kerülnek kifizetésre a fogyasztók részére, hogy az utóbbi azok felett szabadon rendelkezhessen, miközben kétségtelen, hogy e pénzeszközök után kamat számítható fel.
31      E tekintetben emlékeztetni kell egyrészt arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a nemzeti bíróság által saját hatáskörben meghatározott jogszabályi és ténybeli háttér alapján – amelynek helytállóságát a Bíróság nem vizsgálhatja – az uniós jog értelmezésére vonatkozóan előterjesztett kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A nemzeti bíróság által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelemről való határozathozatalt a Bíróság csak abban az esetben tagadhatja meg, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (2024. december 19‑i Tudmur ítélet, C‑185/24 és C‑189/24, EU:C:2024:1036, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
32      A jelen ügyben az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy P. W. keresetet nyújtott be a bankkal szemben a kérdést előterjesztő bírósághoz, amely kereset többek között annak megállapítására irányul, hogy a hitel visszafizetésére kamat és az egyéb hitelköltségek nélkül kerül sor arra tekintettel, hogy a hitel egyik nem kamatjellegű költségének megfelelő összeg után szerződéses kamatot szedtek be. E bíróság pontosítja, hogy kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy a bank e gyakorlata, amely lehetővé teszi számára, hogy a hitel tőkéjét és a hitel nem kamatjellegű költségeit magában foglaló összeg után kamatot számítson fel, miközben az ez utóbbi költségeknek megfelelő összeget nem fizették ki a hitelfelvevő részére, összeegyeztethető‑e a 2008/48 irányelvvel.
33      Az említett bíróság ebben az összefüggésben kéri a kérdéseivel a Bíróságtól a 2008/48 irányelvnek a tényleges érvényesülés elvével és a 93/13 irányelv egyes rendelkezéseivel összefüggésben értelmezett több rendelkezése értelmezését.
34      E kérdések tehát ténylegesen azon uniós jogi normák értelmezésére vonatkoznak, amelyek relevánsak az alapügy megoldása szempontjából. Mivel a kérdést előterjesztő bíróság saját hatáskörében egyedül állapítja meg az alapeljárások jogi és ténybeli hátterét, a Bíróságnak nem feladata az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek alapjául szolgáló előfeltevések vizsgálata.
35      Másrészt annak érdekében, hogy a Bíróság olyan értelmezést adhasson az uniós jogról, amely hasznos a nemzeti bíróság számára, az eljárási szabályzata 94. cikkének a) pontja előírja, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelemnek tartalmaznia kell többek között a jogvita tárgyának, valamint a kérdést előterjesztő bíróság által megállapított releváns tényeknek a rövid ismertetését, vagy legalább a kérdések alapját képező tények ismertetését. E kérelemnek ugyancsak tartalmaznia kell azon okok ismertetését, amelyek miatt az említett bíróságban kérdés merült fel egyes uniós jogi rendelkezések értelmezésére vagy érvényességére vonatkozóan, valamint azt a kapcsolatot, amelyet e bíróság e rendelkezések és az alapeljárásban alkalmazandó nemzeti jog között felállít.
36      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy bár a kérdést előterjesztő bíróság – ellentétben az alapeljárásban részt vevő felek egymástól eltérő álláspontjával – igen tömören fejtette ki saját megállapításait, a jelen ítélet 32. és 33. pontjában előadott fejtegetésekre tekintettel a Bíróság rendelkezik az ahhoz szükséges információkkal, hogy hasznos választ adhasson az előterjesztett kérdésekre.
37      A fentiekből az következik, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatók.
Az ügy érdeméről
38      Elöljáróban, amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság az alapügyben szóban forgó biztosítási díjat „a hitel nem kamatjellegű költségének” minősíti, mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy e fogalmat nem a 2008/48 irányelv, hanem a lengyel jog, pontosabban a fogyasztói hitelről szóló törvény 5. cikkének 6a) pontja írja elő (lásd ebben az értelemben: 2020. március 26‑i Mikrokasa és Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty ítélet, C‑779/18, EU:C:2020:236, 40. és 42. pont).
39      A Bíróság a 2020. március 26‑i Mikrokasa és Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty ítéletében (C‑779/18, EU:C:2020:236) hivatkozott e fogalomra, ezen ítélet 40. pontjában rámutatva arra, hogy az a 2008/48 irányelv 3. cikkének g) pontja értelmében vett „hitel teljes költségének” egyik alkategóriáját képezi, amely magában foglalja az összes költséget, beleértve a kamatokat is.
40      Ezt követően meg kell állapítani, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések a P. W.‑nek nyújtott hitel teljes költségére vonatkoznak, amely a kamatokon kívül egy úgynevezett önkéntes hitelbiztosítás megfizetésére szánt 16 785,08 PLN összeget is magában foglal. A kérdést előterjesztő bíróság kétségeit fejezi ki azzal kapcsolatban, hogy összeegyeztethető‑e a 2008/48 irányelvvel a bank azon gyakorlata, hogy kamatot szed be a szerződés teljesítéseként P. W.‑nek kifizetett, a hitel nem kamatjellegű költségeivel növelt összeg után, pontosítva, hogy ez utóbbi költségek fedezik többek között a szerződéshez kapcsolódó szolgáltatások, különösen a biztosítás költségeit, ha e szolgáltatásokat kötelező igénybe venni a hitel felvételéhez vagy annak a meghirdetett feltételek melletti felvételéhez.
41      E tekintetben meg kell állapítani, hogy az alapügyben szóban forgó hitelbiztosítás „önkéntes” jellege azt jelenti, hogy az nem volt szükséges magának a hitelnek a felvételéhez. Ugyanakkor mivel e hitelbiztosítás megkötése a hitel kamatlábának csökkenésével járt együtt, az említett hitelbiztosítás szükséges volt a hitelnek az ajánlatában előírt feltételek szerinti felvételéhez. E körülmények között a biztosítási díj, amely a hitelmegállapodás 6. cikke (1) bekezdésének megfelelően a hitel teljes költségének részét képezi, így „a hitel fogyasztó által viselt teljes költségének” a 2008/48 irányelv 3. cikkének g) pontja értelmében vett fogalma alá tartozik.
42      Végül, mivel a kérdést előterjesztő bíróság a „hitel nem kamatjellegű költségeit” a hitelfelvevő részére ki nem fizetett összeggel azonosítja, hangsúlyozni kell, hogy egy adott, a hitelmegállapodásnak megfelelően a hitelfelvevő által viselendő összegnek az e 3. cikk g) pontjában előírtak szerinti, „a hitel fogyasztó által viselt teljes költségének” minősítése nem függ attól a körülménytől, hogy ezen összeget átutalták‑e a hitelfelvevő bankszámlájára, vagy sem.
43      Az a körülmény ugyanis, hogy a kölcsön keretében folyósított összegeket először az adós bankszámlájára utalják, mielőtt azokat áruk vagy szolgáltatások vásárlására vagy bizonyos költségek fedezésére használják fel, vagy hogy a hitelező azokat közvetlenül utalja át a hitelfelvevő hitelezőinek, esetleges jellegű, és önmagában nem befolyásolhatja azok hitelköltségnek minősítését.
Az első kérdésről
44      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködés keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez hasznos választ adjon. Ennek érdekében a Bíróságnak adott esetben át kell fogalmaznia az elé terjesztett kérdéseket. E tekintetben a Bíróságnak kell a nemzeti bíróság által szolgáltatott információk összessége, és különösen az előzetes döntéshozatalra utalás indokolása alapján meghatározni az uniós jog azon rendelkezéseit, amelyek értelmezése a per tárgyára figyelemmel szükséges (lásd: 1978. november 29‑i Redmond ítélet, 83/78, EU:C:1978:214, 26. pont; 2000. november 28‑i Roquette Frères ítélet, C‑88/99, EU:C:2000:652, 18. pont; 2025. december 2‑i Russmedia Digital és Inform Media Press ítélet, C‑492/23, EU:C:2025:935, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
45      A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság előtt olyan jogvita van folyamatban, amelynek keretében arról kell állást foglalni, hogy összeegyeztethető‑e a 2008/48 irányelvvel a bank azon gyakorlata, hogy kamatot szed olyan összeg után, amely a hitel tőkeösszegén kívül magában foglalja a hitel nem kamatjellegű költségeit is, vagyis olyan összeg után, amelynek teljes összege nem kerül kifizetésre a hitelfelvevő részére.
46      Következésképpen meg kell állapítani, hogy első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2008/48 irányelv 3. cikkének g) és j) pontját ezen irányelv 10. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes, ha a fogyasztói hitelmegállapodásokba olyan feltételeket foglalnak, amelyek nemcsak a teljes hitelösszegre, hanem az e hitelhez kapcsolódó költségek megfizetésére szánt és ennélfogva a hitel fogyasztó által viselt teljes költségébe tartozó összegekre vonatkozóan is kamat alkalmazását írják elő.
47      Emlékeztetni kell arra, hogy a 2008/48 irányelv 1. cikke szerint az irányelv célja a fogyasztóknak nyújtott hitelekkel kapcsolatos megállapodásokra vonatkozó tagállami szabályok egyes aspektusainak összehangolása.
48      Ezen irányelv 22. cikkének (1) bekezdéséből az következik, hogy amennyiben ez az irányelv harmonizált rendelkezéseket tartalmaz, a tagállamok nem tarthatnak fenn vagy vezethetnek be az említett irányelvben előírtaktól eltérő nemzeti rendelkezéseket.
49      Amint az az említett irányelv 3. cikkében szereplő meghatározásokból következik, a „hitel fogyasztó által viselt teljes költségének” fogalma a THM kiszámítása szempontjából a „teljes hitelösszeg” és a „fogyasztó által fizetendő teljes összeg” fogalmához kapcsolódik (lásd ebben az értelemben: 2020. július 16‑i Soho Group ítélet, C‑686/19, EU:C:2020:582, 38. pont).
50      Mivel ezen irányelv 3. cikke e fogalmak jelentését illetően nem utal a nemzeti jogra, mindegyikre úgy kell tekinteni, mint amely az Unió területén egységesen értelmezendő, önálló uniós jogi fogalomnak minősül (2020. július 16‑i Soho Group ítélet, C‑686/19, EU:C:2020:582, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
51      Először is, ami a „teljes hitelösszeg” 2008/48 irányelv értelmében vett fogalmát illeti, a 3. cikk l) pontja azt a hitelmegállapodás értelmében rendelkezésre bocsátott felső összeghatárként vagy teljes összegként határozza meg.
52      Továbbá, amint az a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, a fogyasztók kiterjedt védelmének biztosítása érdekében az uniós jogalkotó ezen irányelv 3. cikkének g) pontjában „a hitel fogyasztó által viselt teljes költségének” fogalmát szélesen határozza meg, mint amelybe beletartozik minden költség, ideértve a kamatot, az adókat és bármely olyan egyéb díjat, amelyet a fogyasztónak a hitelmegállapodás vonatkozásában meg kell fizetnie, és amelyek a hitelező előtt ismertek, kivéve a közjegyzői költségeket (2020. március 26‑i Mikrokasa és Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty ítélet, C‑779/18, EU:C:2020:236, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ezenkívül ezen irányelv 3. cikkének i) pontja értelmében a THM a hitel fogyasztó által viselt teljes költsége a teljes hitelösszeg éves százalékában kifejezve, beleértve – adott esetben – a 19. cikk (2) bekezdésében említett költségeket.
53      Végül rá kell mutatni, hogy mivel „a fogyasztó által fizetendő teljes összeg” fogalmát a 2008/48 irányelv 3. cikkének h) pontja „a teljes hitelösszegnek és a hitel fogyasztó által viselt teljes költségének összegeként” határozza meg, ebből az következik, hogy a „teljes hitelösszeg” és „a hitel fogyasztó által viselt teljes költsége” egymást kizáró fogalmak, következésképpen a teljes hitelösszeg nem foglalhat magában semmilyen, a hitel fogyasztó által viselt teljes költsége körébe tartozó összeget (2016. április 21‑i Radlinger és Radlingerová ítélet, C‑377/14, EU:C:2016:283, 85. pont; 2020. július 16‑i Soho Group ítélet, C‑686/19, EU:C:2020:582, 42. pont).
54      Így tehát a 2008/48 irányelv átfogó koncepciót tartalmaz a fogyasztói hitelmegállapodások hatálya alá tartozó összegek megosztására vonatkozóan (2020. július 16‑i Soho Group ítélet, C‑686/19, EU:C:2020:582, 43. pont).
55      Ami az „hitelkamatlábat” illeti, amelyet a 2008/48 irányelv 3. cikkének j) pontja úgy határoz meg, mint amely „[…] a lehívott hitel összegére alkalmazott kamatláb[nak]” felel meg, meg kell állapítani, hogy a teljes hitelösszeg és a lehívás összege a fogyasztó rendelkezésére bocsátott összegek egészét jelöli, ami kizárja a kölcsönadó által az érintett hitelhez kapcsolódó költségek megfizetésére szánt és a fogyasztónak ténylegesen nem folyósított összegeket (2016. április 21‑i Radlinger és Radlingerová ítélet, C‑377/14, EU:C:2016:283, 91. pont).
56      Ugyanis a Bíróság a 2016. április 21‑i Radlinger és Radlingerová ítélet (C‑377/14, EU:C:2016:283) 87. és 88. pontjában, miután hangsúlyozta, hogy a THM kiszámítása a teljes hitelösszegtől függ, és hogy a 2008/48 irányelv szerint a THM‑et megállapító alapegyenlet éves alapon egyenletbe állítja egyrészről a lehívások teljes jelenértékét, másrészről a visszafizetések és a díjfizetések teljes jelenértékét, következésképpen úgy ítélte meg, hogy az ezen irányelv I. mellékletének I. része szerinti lehívás összege az ezen irányelv 3. cikkének l) pontja értelmében vett teljes hitelösszegnek felel meg.
57      Ebből következően sem a 2008/48 irányelv 3. cikkének l) pontja és 10. cikkének (2) bekezdése értelmében vett teljes hitelösszeg, sem pedig az ezen irányelv 3. cikkének j) pontja értelmében vett lehívás összege nem foglalhat magában semmilyen, az érintett hitel címén vállalt kötelezettség teljesítésére szánt összeget, mint amilyenek az adminisztrációs költségek, a kamatok, a jutalékok, és más típusú, olyan összegek, amelyeket a fogyasztónak fizetnie kell (lásd ebben az értelemben: 2016. április 21‑i Radlinger és Radlingerová ítélet, C‑377/14, EU:C:2016:283, 86. pont).
58      Ez azokra a biztosítási költségekre is vonatkozik, amelyeket a kérdést előterjesztő bíróság a hitel nem kamatjellegű költségeinek minősített, amelyek – amint az a jelen ítélet 39. és 41. pontjából kitűnik – a 2008/48 irányelv 3. cikkének g) pontja értelmében vett, „a hitel fogyasztó által viselt teljes költségének” alkategóriáját képezik.
59      Pontosítani kell, hogy e megoldás, amint az a 2016. április 21‑i Radlinger és Radlingerová ítéletből (C‑377/14, EU:C:2016:283), a 2020. március 26‑i Mikrokasa és Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty ítéletből (C‑779/18, EU:C:2020:236) és a 2020. július 16‑i Soho Group ítéletből (C‑686/19, EU:C:2020:582) következik, nem vonja maga után a hitelező által a hitelmegállapodás keretében a fogyasztóval szemben előírható költségek vagy díjak típusainak korlátozását.
60      Előfordulhat ugyanis, hogy a hitelező nem alkalmazza a szerződéses kamatlábat a hitel költségének megfelelő összegekre, ugyanakkor olyan arányosan magasabb hitelkamatláb meghatározásával, amely tükrözi annak költségét, hogy a hitelköltségnek megfelelő összegek után nem számítanak fel kamatot, elkerüli a pénz időközben bekövetkező fokozatos leértékelődését. Így a hitelező olyan fogyasztók számára is hozzáférhetővé teheti a hitelt, akik nem rendelkeznek indulótőkével a hitelmegállapodás megkötésével járó költségek finanszírozására.
61      Ez a megoldás emellett összhangban van a 2008/48 irányelv céljaival.
62      Emlékeztetni kell ugyanis arra, hogy ezen irányelvet azzal a kettős céllal fogadták el, hogy az Unióban valamennyi fogyasztó érdekeit magas szinten és egyenlő módon védelmezzék, és hogy megkönnyítsék a fogyasztói hitelek jól működő belső piacának kialakulását. Az említett irányelv (19) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az irányelv többek között annak biztosítására irányul, hogy a fogyasztó az Unió egész területén a hitelmegállapodás megkötését megelőzően többek között a THM‑re vonatkozóan megfelelő tájékoztatást kapjon, amely alapján össze tudja hasonlítani az alkalmazott mutatókat (2020. július 16‑i Soho Group ítélet, C‑686/19, EU:C:2020:582, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
63      Márpedig, amint azt a 2008/48 irányelv (31) és (43) preambulumbekezdése lényegében kimondja, alapvető fontossággal bír a fogyasztónak a hitel összköltségéről – egységes matematikai képlet alapján kiszámított kamat formájában – való tájékoztatása. Ugyanis egyrészről ez az információ hozzájárul a piac átláthatóságához, mivel lehetővé teszi a hitelajánlatok fogyasztó általi összehasonlítását. Másrészt lehetővé teszi a fogyasztó számára, hogy felmérje kötelezettségvállalásának terjedelmét (2016. április 21‑i Radlinger és Radlingerová ítélet, C‑377/14, EU:C:2016:283, 90. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
64      Veszélybe kerülne a piac ezen átláthatósága, ha több kamatláb és különösen a lehívott hitel összegére alkalmazandó hitelkamatláb és a tagállamokban a lehívott hitel összegének e meghatározásába nem tartozó hitelösszegekre alkalmazott egyéb kamatlábak között lehetne különbséget tenni.
65      A fenti megfontolásokra tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2008/48 irányelv 3. cikkének g) és j) pontját ezen irányelv 10. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes, ha a fogyasztói hitelmegállapodásokba olyan feltételeket foglalnak, amelyek nemcsak a teljes hitelösszegre, hanem az e hitelhez kapcsolódó költségek megfizetésére szánt és ennélfogva a hitel fogyasztó által viselt teljes költségébe tartozó összegekre vonatkozóan is kamat alkalmazását írják elő.
A második kérdésről
66      Mivel a biztosítási költségeket mint a 2008/48 irányelv 3. cikkének g) pontja értelmében vett, „a hitel fogyasztó által viselt teljes költségének” összetevőjét az ezen irányelv 3. cikkének j) pontja értelmében vett lehívás összege nem foglalhatja magában, a második kérdést nem kell megválaszolni.
A költségekről
67      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (hetedik tanács) a következőképpen határozott:
A 2021. november 24‑i (EU) 2021/2167 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, a fogyasztói hitelmegállapodásokról és a 87/102/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. április 23‑i 2008/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 3. cikkének g) és j) pontját ezen irányelv 10. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal ellentétes, ha a fogyasztói hitelmegállapodásokba olyan feltételeket foglalnak, amelyek nemcsak a teljes hitelösszegre, hanem az e hitelhez kapcsolódó költségek megfizetésére szánt és ennélfogva a hitel fogyasztó által viselt teljes költségébe tartozó összegekre vonatkozóan is kamat alkalmazását írják elő.
Aláírások
*      Az eljárás nyelve: lengyel.