62014TJ0726
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (első tanács)
2017. február 17. (
*1
)
„Szerződésen kívüli felelősség — A korábbi védjegy létezésének, érvényességének és oltalma terjedelmének bizonyítéka — Az Európai Uniót megjelölő nemzetközi lajstromozás — A felszólalást a korábbi jogra vonatkozó bizonyíték hiánya miatt elutasító határozat — A 2868/95/EK rendelet 19. szabálya (2) bekezdésének a) pontja — Jogorvoslat saját hatáskörben — A 207/2009/EK rendelet 62. cikkének (2) bekezdése — Ügyvédi költségek miatt felmerült kár — Okozati összefüggés”
A T‑726/14. sz. ügyben,
a Novar GmbH (székhelye: Albstadt [Németország], képviseli: R. Weede ügyvéd)
felperesnek
az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) (képviseli: S. Hanne, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
az EUMSZ 268. cikken alapuló, a felszólalási osztálynak a közösségi védjegyről szóló 40/94/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 1995. december 13‑i 2868/95/EK bizottsági rendelet 19. szabálya (2) bekezdésének a) pontja és az általános jogelvek állítólagos megsértésével elfogadott határozata ellen a felperes által benyújtott fellebbezéssel kapcsolatban felmerült ügyvédi költségek miatt állítólagosan elszenvedett anyagi kár megtérítése iránt benyújtott keresete tárgyában,
A TÖRVÉNYSZÉK (első tanács),
tagjai: H. Kanninen tanácselnök, E. Buttigieg (előadó) és L. Calvo‑Sotelo Ibáñez‑Martín bírák,
hivatalvezető: S. Bukšek Tomac tanácsos,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára és a 2016. szeptember 30‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet
A jogvita előzményei
1
A felperes – a Novar GmbH – a jogosultja az Európai Uniót megjelölő nemzetközi FlexES védjegynek.
2
2012. június 15‑én a felperes e védjegyre való hivatkozással felszólalást terjesztett elő az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatalánál (EUIPO) a FLEXPS európai uniós védjegy bejelentésével szemben. A felszólalás nyelve az angol volt.
3
2012. június 22‑i levelében az EUIPO közölte a felperessel, hogy felszólalását elfogadhatatlannak nyilvánították, és az európai uniós védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet (HL 2009. L 78., 1. o.) 41. cikke (3) bekezdése második mondatának és a közösségi védjegyről szóló 40/94/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 1995. december 13‑i 2868/95/EK bizottsági rendelet (HL 1995. L 303., 1. o.) 19. szabályának megfelelően határidőt tűzött ki részére a felszólalásának alapját képező tények, bizonyítékok és észrevételek, különösen az általa hivatkozott korábbi jogot alátámasztó bizonyítékok előterjesztésére.
4
E levélben többek között az alábbi információt közölték a felszólalás alátámasztásaként hivatkozott korábbi jogok létezésére, érvényességére és oltalma terjedelmének bizonyítására vonatkozóan:
„Amikor a felszólalás valamely korábbi [európai uniós] védjegybejelentésen vagy lajstromozott védjegyen alapul, a felszólalónak nem kell bizonyítékokat szolgáltatnia az említett védjegyet illetően, mivel a Hivatal rendelkezik az erre vonatkozó releváns információkkal az adatbázisában, és megküldi a másik félnek az ezen adatbázisra (CTM‑Online) mutató linket. Ezenfelül felhívjuk a figyelmet arra, hogy ugyanez érvényes akkor is, ha a korábbi védjegy az [Európai Uniót] megjelölő nemzetközi védjegy, feltéve, hogy az eljárás nyelve az angol, a francia vagy a spanyol, amely nyelvek a Szellemi Tulajdon Világszervezetének (WIPO) hivatalos nyelvei, és az adatok e három nyelven rendelkezésre állnak.”
5
2012. július 1‑jei hatállyal az EUIPO módosította a 2868/95 rendelet 19. szabálya (2) bekezdése a) pontjának alkalmazásával kapcsolatos gyakorlatát, és úgy döntött, hogy az EUIPO CTM‑Online adatbázisából származó kivonatok többé már nem elegendőek a korábbi védjegy létezésének bizonyítására olyan esetben, amikor a felszólalás az Uniót megjelölő nemzetközi védjegyen alapul. Ezt az új gyakorlatot a 2012. július 1‑jét követően benyújtott felszólalásokra alkalmazták.
6
2012. október 26‑án a felperes észrevételeket tartalmazó beadványt nyújtott be a felszólalásának alátámasztására, anélkül, hogy ahhoz a korábbi védjegy létezésére, érvényességére és oltalmának terjedelmére vonatkozóan igazolásokat csatolt volna.
7
2013. május 14‑i határozatával a felszólalási osztály a 2868/95 rendelet 20. szabályának (1) bekezdése alapján elutasította a felszólalást, azzal az indokkal, hogy a felperes nem bizonyította a korábbi védjegy létezését, érvényességét és oltalmának terjedelmét.
8
2013. május 21‑én a felperes fellebbezést nyújtott be az EUIPO‑hoz a felszólalási osztály határozatával szemben, benyújtva az EUIPO és a Szellemi Tulajdon Világszervezete (WIPO) lajstromából vett kivonatokat. Másodlagosan in integrum restitutio iránti kérelmet terjesztett elő a korábbi védjeggyel kapcsolatos bizonyítékok benyújtására szolgáló határidőt illetően.
9
2013. június 27‑én a felszólalási osztály a 207/2009 rendelet 62. cikke (2) bekezdésének megfelelően tájékoztatta a felperest és a vitatott európai uniós védjegy bejelentőjét azon szándékáról, hogy helyt ad a fellebbezésnek, mivel ellentétben a 2013. május 14‑i határozatban foglaltakkal, azt kell megállapítani, hogy előterjesztették a felszólalás alátámasztására szolgáló tényeket, bizonyítékokat és észrevételeket.
10
2013. augusztus 27‑én az európai uniós védjegy bejelentője elfogadta a 207/2009 rendelet 62. cikkének (2) bekezdése szerinti saját hatáskörben tett jogorvoslatot. 2013. október 9‑én a fellebbezési tanács hivatala tájékoztatta a felperest, hogy a felszólalási osztály felülvizsgálta 2013. május 14‑i határozatát, a fellebbezési eljárás lezárult, és a fellebbezési díjat vissza fogják téríteni.
11
A felszólalási eljárás újraindult, 2013. október 17‑i határozatával a felszólalási osztály helyt adott a felszólalásnak és elutasította az európai uniós védjegybejelentést. E határozat – a felek fellebbezésének hiányára tekintettel – jogerőre emelkedett.
12
2014. február 10‑i és 2014. március 24‑i leveleiben a felperes a kárainak megtérítését kérte az EUIPO‑tól, a 207/2009 rendelet 118. cikkének (3) bekezdése alapján, 2498 euró összeg tekintetében, a felszólalási osztály 2013. május 14‑i határozata elleni fellebbezéssel kapcsolatos ügyvédi költségek címén.
13
2014. május 2‑i levelében az EUIPO elutasította a felperes kérelmét.
Az eljárás és a felek kérelmei
14
A felperes a Törvényszék Hivatalához 2014. szeptember 26‑án benyújtott keresetlevelével megindította a jelen keresetet.
15
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
kötelezze az EUIPO‑t 2498 euró – továbbá annak a kereset benyújtásától számítva a megközelítőleg öt százalékos alapkamatnak megfelelő késedelmi kamatokkal növelt összegének – megfizetésére;
—
az EUIPO‑t kötelezze a peres eljárás költségeinek viselésére, beleértve az ügyvédi képviselet költségeit is.
16
Az EUIPO azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
utasítsa el a keresetet;
—
a felperest kötelezze az eljárás költségeinek viselésére;
17
Az előadó bíró javaslata alapján a Törvényszék úgy határozott, hogy megnyitja az eljárás szóbeli szakaszát, és az eljárási szabályzatának 89. cikkében előírt pervezető intézkedések keretében egyrészt felhívta a feleket bizonyos dokumentumok benyújtására, másrészt írásbeli kérdéseket intézett hozzájuk, és felszólította őket, hogy ezekre részben a tárgyalás előtt, részben a tárgyaláson válaszoljanak.
18
A Törvényszék a 2016. szeptember 30‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előadásait és a Törvényszék által feltett kérdésekre adott válaszaikat.
A jogkérdésről
19
A jelen kártérítési keresettel a felperes azon vagyoni kárának megtérítését szeretné elérni, amely a felszólalási osztály 2013. május 14‑i határozata elleni fellebbezéssel kapcsolatban felmerült ügyvédi költségekből áll (lásd a fenti 12. pontot).
20
A felperes azt állítja, hogy az EUIPO szerződésen kívüli felelősségének beállását a 207/2009 rendelet 118. cikkének (3) bekezdése értelmében megalapozó három feltétel teljesül a jelen ügyben. Először is, a felperes szerint a felszólalási osztály 2013. május 14‑i határozata olyan jogsértő aktus, amely a szerződésen kívüli felelősségre vonatkozó ítélkezési gyakorlat értelmében a jog kellőképpen súlyos megsértését képezi, hiszen a 2868/95 rendelet 19. szabálya (2) bekezdése a) pontjának téves alkalmazásán alapul, és azt a jóhiszeműség elvének és az ellentmondásos eljárás tilalma elvének megsértésével hozták. Ugyanis, a felperes e tekintetben előadja, hogy e határozattal a felszólalását azzal az indokkal utasították el, hogy nem szolgáltatott bizonyítékokat a korábbi védjegy létezésére, érvényességére és oltalmának terjedelmére vonatkozóan, miközben a vele a 2012. június 22‑i levélben közölt információk alapján (lásd a fenti 4. pontot) e bizonyítékok benyújtása nem volt megkövetelt olyan esetekben, mint a jelen eset is, amikor a felszólalás az Uniót megjelölő valamely nemzetközi védjegyen alapul, és az eljárás nyelve az angol.
21
Másodszor, a felperes az EUIPO ezen téves jogalkalmazása miatt volt kénytelen fellebbezést előterjeszteni, és az e fellebbezés kapcsán felmerült ügyvédi költségek neki kárt okoztak.
22
Harmadszor, okozati összefüggés áll fenn e költségek és az EUIPO jogsértő aktusa között, hiszen a felperes kénytelen volt a képviselettel ügyvédet megbízni a felszólalási osztály 2013. május 14‑i határozata jogszerűségének ellenőrzésére.
23
Az EUIPO vitatja ezen érvek megalapozottságát.
24
Az EUMSZ 340. cikk második bekezdése értelmében az Unió a tagállamok jogában közös általános elveknek megfelelően megtéríti az intézményei vagy alkalmazottai által feladataik teljesítése során okozott károkat.
25
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az Unió intézményeinek és szerveinek jogellenes magatartásából fakadó, az EUMSZ 340. cikk második bekezdése szerinti szerződésen kívüli felelősségének beállásához több feltétel együttes fennállása szükséges, úgymint a felrótt magatartás jogellenessége, a kár tényleges bekövetkezése, valamint az állítólagos magatartás és a hivatkozott kár közötti okozati összefüggés (1982. szeptember 29‑iOleifici Mediterranei kontra EGK ítélet, 26/81, EU:C:1982:318, 16. pont; lásd még: 2006. november 9‑iAgraz és társai kontra Bizottság ítélet, C‑243/05 P, EU:C:2006:708, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ezen elvek mutatis mutandis alkalmazandók az Unió ugyanezen rendelkezés értelmében vett szerződésen kívüli felelősségére is, ha az Unió valamelyik szerve – mint például az EUIPO – jogellenes magatartást tanúsít, és kárt okoz, amelyet ez utóbbi a 207/2009 rendelet 118. cikkének (3) bekezdése értelmében köteles megtéríteni (lásd: 2016. április 27‑iEuropean Dynamics Luxembourg és társai kontra EUIPO ítélet, T‑556/11, fellebbezés alatt, EU:T:2016:248, 264. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26
Emlékeztetni kell arra is, hogy tekintettel e feltételek kumulatív jellegére, ha valamelyik feltétel nem teljesül, a keresetet teljes egészében el kell utasítani, anélkül hogy a többi feltételt vizsgálni kellene (1994. szeptember 15‑iKYDEP kontra Tanács és Bizottság ítélet, C‑146/91, EU:C:1994:329, 19. és 81. pont; 2002. február 20‑iFörde‑Reederei kontra Tanács és Bizottság ítélet, T‑170/00, EU:T:2002:34, 37. pont). Ezenfelül az uniós bíróság nem köteles e feltételeket meghatározott sorrendben vizsgálni (1999. szeptember 9‑iLucaccioni kontra Bizottság ítélet, C‑257/98 P, EU:C:1999:402, 13. pont).
27
A Törvényszék úgy véli, hogy elsőként az EUIPO állítólagosan jogellenes magatartása, azaz a felszólalási osztály 2013. május 14‑i határozatának meghozatala, és a felperes oldalán az e határozattal szembeni fellebbezés benyújtása kapcsán felmerült ügyvédi költségekből álló kár között okozati összefüggést kell megvizsgálni.
28
E tekintetben az ítélkezési gyakorlatból az derül ki, hogy az Unió csak az olyan károkért tehető felelőssé, amelyek az érintett intézmény jogellenes magatartásából kellőképpen közvetlen módon következnek (1979. október 4‑iDumortier és társai kontra Tanács ítélet, 64/76, 113/76, 167/78, 239/78, 27/79, 28/79 és 45/79, EU:C:1979:223, 21. pont). A felperesnek kell bizonyítékot szolgáltatnia az ilyen összefüggés meglétére vonatkozóan (1992. január 30‑iFinsider és társai kontra Bizottság ítélet, C‑363/88 és C‑364/88, EU:C:1992:44, 25. pont).
29
A felperes lényegében azt állítja, hogy okozati összefüggés áll fenn a felszólalási osztály 2013. május 14‑i határozatával szembeni fellebbezés benyújtásával kapcsolatban felmerült ügyvédi költségek és az EUIPO‑nak az e határozat meghozatalából álló jogellenes magatartása között, hiszen ő – többek között a károk minimalizálására irányuló kötelezettségével kapcsolatos okokból – kénytelen volt ügyvédi képviseletet igénybe venni az említett határozat jogszerűségének ellenőriztetéséhez.
30
Az EUIPO emlékeztet arra, hogy a 207/2009 rendelet 92. cikke szerint az EUIPO előtti eljárásokban az ügyvédi képviselet nem kötelező. Ugyanakkor, ha ilyen képviseletről gondoskodnak, e képviselet költségeinek megosztására és meghatározására a 207/2009 rendelet és a 2868/95 rendelet rendelkezései az irányadók. Következésképpen, az EUIPO szerint, a 207/2009 rendelet 118. cikkének (3) bekezdése szerinti fellebbezés lehetősége nem arra szolgál, hogy az EUIPO szervezeti egységei előtti fellebbezési eljárásban felmerült képviselettel kapcsolatos költségeket érvényesíteni lehessen, hiszen az ilyen fellebbezés a 207/2009 rendeletnek a költségek megosztására és meghatározására vonatkozó kimerítő jellegű szabályainak megkerülésére lenne alkalmas.
31
E tekintetben az állandó ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy amikor az ügyvédi vagy jogtanácsosi képviselet valamely pert megelőző eljárásban nem kötelező, az állítólagos kár – nevezetesen e képviselet költsége – és az intézmény vagy szerv esetlegesen felróható magatartása közötti okozati összefüggés hiányzik. Ugyanis, bár az érdekelteknek nem lehet megtiltani, hogy már ebben a szakaszban is biztosítsák maguknak az ügyvédi tanácsadást, ez a saját választásuk, amit következésképpen nem lehet felróni az érintett intézménynek vagy szervnek (1978. március 9‑iHerpels kontra Bizottság ítélet, 54/77, EU:C:1978:45, 46–49. pont; 2007. június 28‑iInternationaler Hilfsfonds kontra Bizottság ítélet, C‑331/05 P, EU:C:2007:390, 24–29. pont; 2008. július 8‑iFranchet és Byk kontra Bizottság ítélet, T‑48/05, EU:T:2008:257, 415. és 416. pont).
32
Jelen esetben a 207/2009 rendelet 92. cikkéből az következik, hogy az EUIPO szervezeti egységei előtt az olyan felek – mint például a felperes – számára, akiknek a lakóhelye, székhelye vagy valóságos és működő ipari vagy kereskedelmi telephelye az Unió területén található, nem kötelező az ügyvédi képviselet. Következésképpen, a felperes oldalán a jelen esetben felmerült ügyvédi költségek a saját választásának eredményei, és így nem közvetlenül az EUIPO‑nak tudhatók be. Az EUIPO állítólagos jogsértő magatartása és a felperes oldalán a fellebbezési eljárás miatt felmerült ügyvédi képviselet költségei közötti okozati összefüggés tehát hiányzik.
33
A felperes azon érve, miszerint ő a „károk minimalizálása” érdekében kénytelen volt ügyvédi képviseletet igénybe venni ahhoz, hogy megtámadja a felszólalási osztály 2013. május 14‑i határozatát, nem olyan jellegű érv, amely alkalmas lenne e következtetés megdöntésére. Ugyanis ezzel az érvvel a felperes azt állítja, hogy okozati összefüggés van az intézmény magatartása és a hivatkozott kár között, továbbá arra hivatkozik, hogy ő az elvárható gondosságról tanúbizonyságot tett azzal, hogy megtette a szükséges intézkedéseket az esetlegesen felmerülő kár csökkentésére, és így arra, hogy ne törje meg az okozati kapcsolatot a saját magatartásával (lásd ebben az értelemben: 1990. március 27‑iGrifoni kontra Bizottság ítélet, C‑308/87, EU:C:1990:134, 16. és 17. pont; 1992. május 19‑iMulder és társai kontra Tanács és Bizottság ítélet, C‑104/89 és C‑37/90, EU:C:1992:217, 33. pont). Márpedig a jelen esetben éppen az okozati összefüggés hiányzik. Annak a kérdésnek tehát, hogy az ügyvédhez fordulással a felperes csökkentette‑e az esetlegesen felmerülő kárt, a jelen esetben nincs jelentősége.
34
Az előzőekben kifejtettekre tekintettel, és figyelembe véve az uniós intézmények, szervek és szervezetek szerződésen kívüli felelősségének beállásához szükséges feltételek kumulatív jellegét, a kártérítési keresetet – mivel a felperes nem bizonyította az EUIPO állítólagosan jogellenes magatartása és a hivatkozott kár közötti okozati összefüggést – teljes egészében el kell utasítani, anélkül, hogy az említett felelősség beállásához szükséges egyéb feltételeket vizsgálni kellene.
35
A teljesség kedvéért, az EUIPO‑hoz hasonlóan, azt is meg kell említeni, hogy még ha az utóbbi előtti eljárásokban az ügyvédi képviselet nem is kötelező, a 207/2009 rendelet 85. cikke és a 2868/95 rendelet 94. szabálya tartalmaz a költségek megosztására, valamint a megtéríthető költségeket illetően a díjak felső határaira vonatkozó szabályokat arra az esetre, ha a felek képviselőt bíznak meg. Mindenesetre, amint azt a felperes helyesen hangsúlyozza, és amelyet lényegében az EUIPO is elismer, e rendelkezések csak a felszólalási eljárás keretében alkalmazandók, és csak az ezen eljárás felei közötti költségmegosztásra vonatkoznak.
36
E tekintetben azt is meg kell jegyezni, amint arra az EUIPO felhívja a figyelmet, hogy sem a 207/2009 rendelet, sem a 2868/95 rendelet rendelkezései nem írják elő a fellebbezéssel kapcsolatban felmerülő ügyvédi képviselet költségeinek megtérítését, ha a megtámadott határozatot hozó szervezeti egység úgy dönt, mint a jelen esetben is, hogy a 207/2009 rendelet 62. cikkének megfelelően saját hatáskörben felülvizsgálja a határozatot. Különösen, e rendeletek egyik rendelkezése sem garantálja a nyertes fél számára az ezen eljárással kapcsolatban igénybevett ügyvédi képviselet költségeinek EUIPO általi megtérítését. A 2868/95 rendelet 51. szabályának a) pontja csupán a fellebbezési díj visszatérítését írja elő, és e rendelkezés szerint a fellebbezési díj visszatérítését a megtámadott határozatot hozó szervezeti egység rendeli el, amennyiben a 207/2009 rendelet 61. vagy 62. cikkének megfelelően saját hatáskörben bírálja el a jogorvoslati kérelmet. A jelen esetben a felperes nem vitatja, hogy a fellebbezési díjat az EUIPO visszatérítette a részére.
37
Az előbbiekből az következik, hogy a felperes részére a felszólalási osztály 2013. május 14‑i határozata elleni fellebbezéssel kapcsolatban felmerült ügyvédi költségei miatt kártérítést megítélni egyenértékű lenne a 207/2009 rendelet és a 2868/95 rendelet által meghatározott, a képviselettel kapcsolatos költségekre vonatkozó rendszer megkerülésével (lásd analógia útján: 2011. november 8‑iIdromacchine és társai kontra Bizottság ítélet, T‑88/09, EU:T:2011:641, 100. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
38
Következésképpen a keresetet el kell utasítani.
A költségekről
39
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Ugyanakkor, a Törvényszék, ugyanezen eljárási szabályzat 135. cikke (2) bekezdésének értelmében a pernyertes felet is kötelezheti a költségek részbeni vagy teljes viselésére, ha az a pernyertes magatartása alapján – beleértve a kereset benyújtását megelőzően tanúsított magatartását is – indokoltnak tűnik, különösen akkor, ha a Törvényszék megítélése szerint ez a fél szükségtelenül vagy rosszhiszeműen okozott költségeket a másik félnek.
40
Az ítélkezési gyakorlat szerint e rendelkezést kell alkalmazni olyan esetben, amikor valamely uniós intézmény vagy szerv a magatartásával hozzájárult a peres eljáráshoz [lásd: 2015. július 8‑iEuropean Dynamics Luxembourg és társai kontra Bizottság ítélet, T‑536/11, EU:T:2015:476, 391. pont (nem tették közzé), valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat].
41
A jelen ügyben az EUIPO nem vitatja, hogy a felpereshez intézett 2012. június 22‑i levél olyan információt tartalmazott, amely szerint ha a felszólalás, mint a jelen esetben is, az Uniót megjelölő nemzetközi védjegyen alapul, és az eljárás nyelve többek között az angol, mint a jelen esetben is, a felszólalónak nem kell semmiféle bizonyítékot szolgáltatnia e korábbi jogra vonatkozóan. Ezenkívül, ez az információ megfelelt az EUIPO 2012. július 1‑je előtt benyújtott felszólalásokkal kapcsolatos hatályos gyakorlatának is, amely időszakban a felperes a saját felszólalását előterjesztette, amit az EUIPO szintén nem vitat. Márpedig, ezen információ és ezen gyakorlat ellenére, a felszólalási osztály a felperes felszólalását éppen azzal az indokkal utasította el, hogy a felperes nem szolgáltatott bizonyítékot a korábbi védjegy létezésére, érvényességére és oltalmának terjedelmére vonatkozóan.
42
Az EUIPO ezen magatartása miatt a felperes kénytelen volt fellebbezést benyújtani a felszólalási osztály 2013. május 14‑i határozatával szemben. Mivel a felperes nem tudta megtéríttetni az ezen fellebbezés benyújtásához igénybevett ügyvédi képviselettel kapcsolatos költségeit a 207/2009 rendelet és a 2868/95 rendelet alapján, amint az a fenti 35. és 36. pontból kiderült, úgy vélhette, hogy a kártérítési kereset az egyetlen módja e költségek EUIPO általi megtérítésének elérésére.
43
A jelen kereset alapját tehát az EUIPO‑nak az előtte folyó eljárásban tanúsított magatartása képezte. Így, függetlenül a jelen kereset elutasításától, a jelen ügy körülményeinek helyes mérlegelése azt kívánja, hogy mindegyik fél maga viselje saját költségeit.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (első tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A keresetet elutasítja.
2)
A Novar GmbH és az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) maga viseli saját költségeit.
Kanninen
Buttigieg
Calvo‑Sotelo Ibáñez‑Martín
Kihirdetve Luxembourgban, a 2017. február 17‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.