62016CC0383
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
N. WAHL
представено на 29 юни 2017 година (
1
)
Дело C‑383/16
Vion Livestock BV
срещу
Staatssecretaris van Economische Zaken
(Преюдициално запитване, отправено от College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Апелативен съд по административните спорове в икономическата област, Нидерландия)
„Селско стопанство — Регламент (ЕО) № 1/2005 — Защита на животните по време на транспортиране — Член 5, параграф 4 и член 8, параграф 2 — Приложение II — Пътувания с голяма продължителност между държави членки и между държави членки и трети страни — Дневник за пътуването — Транспортиране, част от което се извършва извън територията на Европейския съюз — Регламент (ЕС) № 817/2010 — Възстановявания при износ“
1.
Може ли да се твърди, перифразирайки мисълта на Джордж Оруел, че всички животни са равни, но тези, транспортирани в рамките на Европейския съюз, са по-равни от другите?
2.
Това е една от гледните точки към основния въпрос в настоящото преюдициално запитване, отправено от College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Апелативен съд по административните спорове в икономическата област, Нидерландия).
3.
Във всеки случай е добре известно, че изплащането на възстановявания при износ на живи животни зависи от спазването на правилата на Съюза в областта на хуманното отношение към животните по време на транспортиране. Главното производство се отнася до законосъобразността на решение, с което се разпорежда връщането на възстановявания при износ, предоставени съгласно Регламент (ЕС) № 817/2010 (
2
), поради неспазване на разпоредбите на Регламент (ЕО) № 1/2005 (
3
), след като пратка с животни от рода на едрия рогат добитък е напуснала територията на Съюза (
4
).
4.
От правна гледна точка може да се твърди, че след постановяването на решението на Съда по дело Zuchtvieh-Export (
5
) настоящото дело всъщност развива по-нататък проблематиката, свързана с приложимостта ratione loci на Регламент № 1/2005 към етапа от пътуването, който се извършва в трети страни. Настоящото производство обаче, за разлика от разглеждания в посоченото решение случай, се отнася за възстановявания при износ. Следователно въпросът е не толкова в какви случаи се прилагат правилата на Съюза в областта на хуманното отношение към животните по време на транспортиране, а какво може да изисква Съюзът от износителите на животни в замяна на това, че им оказва финансова подкрепа както „у дома“, в рамките на Съюза, така и „в чужбина“, т.е. в трети страни.
5.
По-нататък в настоящото заключение ще обясня защо — независимо колко би могъл сам по себе си да се разшири обхватът на Регламент № 1/2005 в географско отношение — по отношение на възстановяванията при износ на живи животни от рода на едрия рогат добитък съгласно Регламент № 817/2010 не може да има съмнение, че изискванията, които следват от Регламент № 1/2005, се прилагат до мястото на първото разтоварване в третата страна на крайно местоназначение.
I. Правна уредба
1. Регламент № 1/2005
6.
Съгласно член 1, параграф 1 от Регламент № 1/2005 („Обхват“) „[този] регламент се прилага при транспортирането на живи гръбначни животни, извършвано вътре в [Съюза], включително специфични проверки, извършвани от официални лица върху пратки, влизащи или напускащи митническата територия на [Съюза]“.
7.
Член 5, параграф 4 от Регламент № 1/2005 („Задължения по планирането, отнасящи се до транспортирането на животните“) предвижда:
„В случай на пътувания с дълга продължителност[ (
6
)]между държавите членки и с произход и местоназначение [в] трети страни за еднокопитни животни, различни от регистрираните еднокопитни животни, както и за домашни животни от рода на едрия рогат добитък, овце, кози и свине [наричани по-нататък „включените видове“, с изключение на регистрираните еднокопитни животни], превозвачите[ (
7
)] и организаторите[ (
8
)] спазват разпоредбите, отнасящи се до дневника за пътуване, посочен в приложение II“.
8.
Член 8, параграф 2 от Регламент № 1/2005 („Притежатели“) гласи:
„Притежателите[ (
9
)] проверяват всичките животни, пристигащи на дадено място за транзит или на дадено местоназначение, и установяват дали животните са или са били обект на пътуване с дълга продължителност между държавите членки и с произход и местоназначение [в] трети страни. В случай на пътувания с дълга продължителност на [включените видове, с изключение на регистрираните еднокопитни животни], притежателите спазват разпоредбите, отнасящи се до дневника за пътуването, които са посочени в приложение II“.
9.
Член 14, параграф 1 от Регламент № 1/2005 („Проверки и други мерки, свързани с дневника за пътуване, които трябва да бъдат извършени от компетентния орган преди пътуванията с дълга продължителност“) гласи:
„В случай на пътувания с дълга продължителност между държавите членки и трети страни за [включените видове], компетентният орган на мястото на заминаването:
а)
извършва подходящи проверки, за да провери, че:
i)
превозвачите, посочени в дневника за пътуване, имат съответстващите валидни разрешения за транспортиране, валидните сертификати за одобрение за транспортните средства за пътувания с дълга продължителност и валидните свидетелства за правоспособност за шофьорите и придружителите;
ii)
дневникът за пътуване, предоставен от организатора, е реалистичен и посочва съответствие с настоящия регламент;
б)
когато резултатът от проверките, предвидени в буква а), не е задоволителен, изисква от организатора да промени мерките за възнамеряваното пътуване с дълга продължителност, така че те да съответстват на настоящия регламент;
в)
когато резултатът от проверките, предвидени в буква а), е задоволителен, компетентният орган подпечатва дневника за пътуване;
[…]“.
10.
Съгласно член 21 от Регламент № 1/2005 („Проверки на изходните точки и граничните контролни пунктове“):
„1.   […] когато животните присъстват на изходните точки[ (
10
)] и граничните контролни пунктове, официално определени ветеринарни лекари[ (
11
)] на държавите членки проверяват дали животните са транспортирани в съответствие с разпоредбите на настоящия регламент, и по-специално:
а)
че превозвачите са представили копие на валидно разрешително […]
б)
че шофьорите на пътните транспортни средства, превозващи [включените видове], както и птици, както и придружителите, са представили валиден сертификат за правоспособност […]
в)
че животните са годни да продължат своето пътуване;
[…]
д)
че, в случай на износ, превозвачите са представили доказателство, че пътуването от мястото на заминаването до първото място на разтоварване в страната на крайното местоназначение спазва [Европейската конвенция за защита на животните по време на международен транспорт, подписана в Кишинев на 6 ноември 2003 г. (
12
)], приложимо във въпросните трети страни;
е)
дали [включените видове] са били или трябва да бъдат транспортирани за дълго време.
2.   В случай на пътувания с дълга продължителност на [включените видове], официалните ветеринарни лекари на изходните точки и граничните контролни пунктове извършват и регистрират проверките, изброени в раздел 3 „Място на получаване“ на дневника за пътуване от приложение II. Записите на тези проверки и проверката, предвидена в параграф 1, се съхраняват от компетентния орган за период, не по-малък от три години, считано от датата на проверките […]
3.   Когато компетентният орган счита, че животните не са годни да завършат своето пътуване, те трябва да бъдат разтоварени, напоени, нахранени и да могат да си отпочинат“.
11.
Съгласно член 25 от Регламент № 1/2005 („Санкции“) „[д]ържавите членки определят правилата за санкциите, приложими при нарушения на разпоредбите на настоящия регламент, и предприемат всички необходими мер[к]и, за да гарантират, че те се прилагат на практика. Така предвидените мерки трябва да бъдат ефективни, пропорционални и разубеждаващи“.
12.
Приложение II към Регламент № 1/2005 („Дневник за пътуването“) предвижда:
„1.
Лицето, планиращо пътуване с дълга продължителност, подготвя, подпечатва и подписва всичките страниц[и] на дневника за пътуването в съответствие с разпоредбите на настоящото приложение.
[…]
3.
Организаторът трябва:
[…]
д)
да гарантира, че дневникът за пътуването придружава животните по време на пътуването до точката на получаването или в случай на износ за трета страна, поне до изходната точка.
[…]
7.
Когато животните се изнасят за трета страна, превозвачът дава дневника на пътуването на официалния ветеринарен лекар на изходната точка.
В случай на субсидиран износ на добитък от рода на едрия рогат добитък, не е необходимо да се попълва раздел 3 от дневника за пътуването, ако законодателството в областта на земеделието изисква доклад.
8.
Превозвачът, посочен в раздел 3 от дневника за пътуването, съхранява:
а)
копие от попълнения дневник за пътуването;
[…]
Документите, посочени в буква а) и буква б), се предоставят на разположени[е] на компетентния орган, който дава разрешителното на превозвача и, при поискване, на разположение на компетентния орган на мястото на заминаването, в рамките на един месец, считано от момента, [когато] са попълнени, и се съхраняват от превозвача за период най-малко от три години, считано от датата на проверката.
Документите, посочени в буква а), трябва да бъдат върнати обратно на компетентния орган на мястото на заминаването в рамките на един месец след завършването на пътуването […]“.
13.
Допълнението към приложение II към Регламент № 1/2005 е съставено от различни раздели, всеки от които съдържа стандартен формуляр. Раздел 3 по-конкретно представлява формуляр, озаглавен „Местоназначение“. Точка 4 от този формуляр съдържа уточнението, че става въпрос за „проверки“, които „[предстои да бъдат] извършени“ от притежателя на мястото на местоназначение/официалния ветеринарен лекар. Една от тези проверки — по точка 4.5 — се отнася до „[з]аписи в дневника за пътуването и срокове на пътуването“. Освен това формулярът по образеца в раздел 4 съдържа декларация на превозвача, която трябва да се попълни от шофьора по време на пътуването. По отношение на действителното разписание (пунктове за почивки, прехвърляне или изходни точки) в тази декларация трябва да се посочат различните места и адреси; датите и часовете на пристигане и заминаване; продължителността на спирането и съответните причини; причините за евентуалните разлики между действителното и предложеното разписание и всякакви други коментари; както и броят и причините за нараняванията или смъртните случаи на животни по време на транспортирането. Декларацията трябва да се подпише от шофьор(ите) и от превозвача.
2. Регламент № 817/2010
14.
Съгласно член 1 от Регламент № 817/2010 („Приложно поле“):
„[…] изплащането на възстановявания при износ за живите животни от рода на едрия рогат добитък […] се извършва, при условие че по време на транспорта на животните до първия пункт за разтоварване в третата страна на крайното местоназначение са спазени членове 3—9 от [Регламент № 1/2005] и приложенията, посочени в тях, както и настоящия регламент.
[…]“.
15.
Член 2, параграф 2 от Регламент № 817/2010 („Проверки, извършвани в митническата територия на [Съюза]“) гласи:
„По отношение на животните, за които се приема декларация за износ, официалният ветеринарен лекар на изходния пункт проверява […] дали:
а)
изискванията, установени в [Регламент № 1/2005], са спазени от мястото на тръгване […] до изходния пункт;
и
б)
условията за транспорт за останалата част от пътуването отговарят на [Регламент № 1/2005] и са взети необходимите мерки за гарантиране на спазването им до първото разтоварване в третата страна на крайното местоназначение.
След като извърши проверките, официалният ветеринарен лекар попълва доклад в съответствие с образеца, представен в приложение I към настоящия регламент, с който удостоверява, че резултатите от извършените съгласно първа алинея проверки са задоволителни или не са.
Ветеринарният орган, отговорен за изходния пункт, съхранява този доклад в продължение най-малко на три години. Копие от доклада се изпраща на разплащателната агенция“.
16.
Член 3 от Регламент № 817/2010 („Проверки, извършвани в третите страни“) предвижда:
„1.   Износителят гарантира, че животните ще бъдат предмет на проверка, след като са напуснали митническата територия на [Съюза].
а)
на всяко място, където се извършва смяна на транспортното средство, освен ако тази смяна не е планирана и не се дължи на изключителни и непредвидими обстоятелства;
б)
на мястото на първото разтоварване в третата страна на крайно местоназначение.
2.   Специализирана на международно ниво агенция в областта на контрола и надзора, одобрена и контролирана за тази цел от държава членка […] или официална агенция на държава членка се натоварва с изпълнението на предвидените в параграф 1 проверки.
[…]
За всяка проверка, проведена съгласно параграф 1, се изготвя доклад в съответствие с образците, установени в приложения III и IV към настоящия регламент, който се попълва от ветеринарния лекар, извършил проверката“.
17.
Член 4 от Регламент № 817/2010 („Процедура за изплащане на възстановяванията при износ“) предвижда:
„1.   Износителят предоставя на компетентния орган на държавата членка, в която е приета декларацията за износ, всички необходими сведения, отнасящи се до пътуването, най-късно до момента на подаване на декларацията за износ […]
2.   Заявленията за изплащане на възстановяванията при износ […] се допълват […] със:
а)
надлежно попълнения документ, посочен в член 2, параграф 3 от настоящия регламент;
и
б)
докладите, предвидени в член 3, параграф 2, трета алинея от настоящия регламент.
3.   Когато вследствие на независещи от износителя обстоятелства не е било възможно провеждането на посочените в член 3, параграф 1 проверки, компетентният орган, въз основа на мотивирано искане от износителя, може да приеме други документи, удостоверяващи, че разпоредбите на [Регламент № 1/2005] са били спазени“.
18.
Член 5, параграф 1 от Регламент № 817/2010 („Неизплащане на възстановяванията при износ“) гласи:
„Общата сума на възстановяването при износ на животно, изчислена в съответствие с втората алинея, не се изплаща за:
[…]
в)
животните, за които, в съответствие с документите, посочени в член 4, параграф 2, и/или всеки друг елемент на негово разположение, отнасящ се до съобразяването с настоящия регламент, компетентният орган счита, че членове 3—9 от [Регламент № 1/2005] и посочените в тях приложения не са спазени.
[…]“.
19.
Член 7 от Регламент № 817/2010 („Връщане на недължимо платени суми“) гласи, че „[к]огато след изплащането на възстановяването при износ, се установи, че [Регламент № 1/2005] не е спазен, съответната част от възстановяването при износ […] се считат за недължимо платени и се връщат […]“.
20.
Приложение IV към Регламент № 817/2010 се състои от образец на доклад за контрол на мястото на първото разтоварване в третата страна на крайно местоназначение. Едно от каретата, свързани с „извършените проверки“, се отнася за „плана на транспорта“.
II. Фактите, производството и преюдициалните въпроси
21.
На 9 септември 2010 г. Vion Livestock (наричано по-нататък „Vion“), предприятие със седалище в Нидерландия и с предмет на дейност износ на живи животни, подава декларация за износ на 36 животни — едър рогат добитък, с местоназначение Ливан. Staatssecretaris van Economische Zaken (държавен секретар по икономическите въпроси, Нидерландия, наричан по-нататък „държавният секретар“) плаща на Vion възстановявания при износ за този добитък.
22.
Същия ден животните са изпратени от Вьорден (Нидерландия) за Бейрут (Ливан). На 10 септември 2010 г. в 10 ч. 15 мин. животните пристигат в Копер (Словения), където са разтоварени от камиона и натоварени на кораба MV „Heidi H“ и напускат територията на Европейския съюз. На 21 септември 2010 г. животните пристигат на мястото на разтоварване (Бейрут), където са разтоварени на 22 септември 2010 г.
23.
В това отношение, макар в раздел 1 от дневника за пътуването („Планиране“) като местоназначение да е посочен Бейрут, в раздел 3 („Местоназначение“) е посочено, че Копер и Словения са съответно мястото и държавата членка на местоназначение. В раздел 4 от дневника за пътуването („Декларация от превозвача“) като местоназначение е отбелязан също Копер. Раздел 4 от дневника за пътуването е поддържан в актуализиран вид само до Копер, а не до Бейрут, като този дневник не съдържа информация относно заминаването на животните от Копер, пристигането в Бейрут или разтоварването в Бейрут. Освен това в раздел 1 от дневника за пътуването се уточнява, че животните е трябвало да пристигнат в Бейрут на 16 септември 2010 г.
24.
На 12 октомври 2010 г. Control Union Nederland — дружество с основна дейност предоставяне на независими услуги по контрола — декларира, че по поръчение на Vion е инспектирало транспортираните на борда на кораба животни на мястото на разтоварването им и че е извършена ветеринарна инспекция от независим ветеринарен лекар. В декларацията се заявява, че мястото на разтоварване е Бейрут, че на 22 септември 2010 г. — в деня на разтоварването, е извършена инспекция и че са спазени разпоредбите на Регламент № 1/2005. Към декларацията е приложен подписан от ветеринарен лекар в Бейрут доклад от 22 септември 2010 г. за извършена проверка на мястото на първото разтоварване на животните в третата страна на крайно местоназначение съгласно член 3, алинея 2 от Регламент № 817/2010.
25.
В доклада се посочва, че мястото на крайно местоназначение е Бейрут и данните за план на маршрута са в съответствие с разпоредбите на Регламенти № 1/2005 и № 817/2010. Ветеринарният лекар удостоверява извършването на необходимите проверки съгласно член 3, параграф 2 от Регламент № 817/2010 и че резултатът от тях е задоволителен. Освен това докладът съдържа следните забележки: „животните пристигнаха на местоназначението за разтоварване на 21.9.2010 г. и бяха разтоварени в мое присъствие и под мой контрол на 22.9.2010 г. от 11 ч. 15 мин. до 13 ч. 30 мин. Беше установено, че повече от 139 глави са в добро общо положение и състояние“ (
13
).
26.
С решение от 4 февруари 2014 г. държавният секретар разпорежда на Vion да върне възстановяванията при износ в размер на 5292,92 EUR, както и увеличение от 10% и лихва в размер на 577,40 EUR. С решение от 18 юни 2014 г. държавният секретар отхвърля като неоснователна жалбата на Vion срещу решението от 4 февруари 2014 г. Vion обжалва това второ решение пред запитващата юрисдикция.
27.
Страните в главното производство спорят по въпроса дали Vion е имало задължение да поддържа дневника за пътуването в актуализиран вид до разтоварването на животните в Бейрут. Макар според запитващата юрисдикция подобно задължение, както поддържа държавният секретар, по същество да следва от решение Zuchtvieh-Export, тя смята също, че липсата на подобно задължение, както изтъква Vion, намира подкрепа в правилото по точка 7 от приложение II към Регламент № 1/2005, съгласно което, ако животните се транспортират в трета страна, превозвачите трябва да предадат дневника за пътуването на официалния ветеринарен лекар на изходната точка.
28.
Във всеки случай запитващата юрисдикция си задава въпроса как при липса на подобно задължение ветеринарният лекар в Ливан е могъл да провери дали са били спазени изискванията, произтичащи от Регламент № 817/2010, без да разполага с дневник за пътуването (плана на транспорта), който е бил поддържан в актуализиран вид след Копер. В това отношение запитващата юрисдикция твърди, че точният момент на пристигането на кораба в пристанището на Бейрут на 21 септември 2010 г. не е посочен нито в доклада от 22 септември 2010 г., нито в дневника за пътуването, и че освен това първоначално е било предвидено животните да пристигнат на 16 септември 2010 г. Запитващата юрисдикция добавя, че превозвачът е предал дневника за пътуването на официалния ветеринарен лекар в Копер и че това е единствената причина, поради която тази част от дневника за пътуването не е поддържана в актуализиран вид до Бейрут. Поради съмнения относно правилното тълкуване на регламенти № 1/2005 и № 817/2010 запитващата юрисдикция решава да спре производството и да отправи до Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли член 5, параграф 4 и член 8, параграф 2 от [Регламент № 1/2005] във връзка с разпоредбите на приложение II към този регламент относно дневника за пътуването да се тълкуват в смисъл, че съдържат задължение за организатора на пътуването и/или за притежателя на животните в случай на транспортиране на животни до трета страна да водят дневника за пътуването до местоназначението в тази трета страна?
2)
Трябва ли членове 5 и 7 от [Регламент № 817/2010] във връзка с член 4 от този регламент да се тълкуват в смисъл, че възстановяванията при износ подлежат на връщане, когато превозвачът в изпълнение на задължението си по силата на точка 7 от приложение II към Регламент № 1/2005 е предал дневника за пътуването на официалния ветеринарен лекар на изходната точка [от територията на Съюза], вследствие на което не е воден дневник за пътуването до местоназначението в третата страна?
3)
Трябва ли членове 5 и 7 от Регламент № 817/2010 във връзка с член 4 от този регламент да се тълкуват в смисъл, че възстановяванията при износ подлежат на връщане, когато превозвачът е предал дневника за пътуването на официалния ветеринарен лекар на изходната точка [от територията на Съюза], вследствие на което при извършване на необходимите проверки в третата страна съгласно член 3, първа алинея от Регламент № 817/2010 ветеринарният лекар не може да установи дали планът за маршрута (дневникът за пътуването) е задоволителен, тоест спазени ли са разпоредбите на Регламент № 1/2005 (а оттук и да удостовери, че резултатът от тези проверки е задоволителен), и съответно износителят не може да представи доказателства за спазването на разпоредбите на Регламент № 1/2005?“.
29.
Писмени становища представят Vion, нидерландското правителство, унгарското правителство и Комисията. На 17 май 2017 г. нидерландското правителство и Комисията излагат устно становищата си.
III. Анализ
1. Обхватът на преюдициалните въпроси
30.
Докато вторият и третият преюдициален въпрос са свързани с тълкуването на правилата за възстановяванията при износ на животни съгласно Регламент № 817/2010, в съчетание с изискванията на Регламент № 1/2005, първият въпрос се отнася единствено до Регламент № 1/2005.
31.
Както обаче посочва първоначално Комисията в своето становище, в главното производство става въпрос за законосъобразността на решение, с което се постановява връщане на възстановявания при износ. Поради това Комисията счита, че ако първият въпрос се разглежда независимо от втория и третия въпрос, неговата релевантност, а освен това и неговата допустимост би била съмнителна. Затова Комисията предлага отговор на първия въпрос да се даде заедно с отговора на другите два въпроса.
32.
Vion също има подобни резерви. Според него въпросът в главното производство е не дали предвидените в Регламент № 1/2005 материалноправни разпоредби трябва да се спазват извън територията на ЕС с цел получаване на възстановявания при износ, а по-скоро какви административни действия трябва да се извършват при използване на дневника за пътуването съгласно посочения регламент.
33.
Споделям изразената загриженост по тези въпроси и бих искал в допълнение да направя следните бележки относно решение Zuchtvieh-Export, в което Съдът е постановил, че при планиране на пътуване с голяма продължителност, което започва в рамките на Съюза и завършва извън територията на ЕС, трябва да се вземат предвид стандартите за хуманно отношение към животните съгласно Регламент № 1/2005. В тези бележки ще обясня защо не мога да препоръчам на Съда да отговори на първия преюдициален въпрос независимо от втория и третия въпрос.
34.
За разлика от Регламент № 817/2010, чиято цел по-специално е да се стимулират превозвачите на животни да спазват правилата за хуманно отношение към животните, като им се предоставя факултативна икономическа подкрепа под формата на възстановявания при износ на животни за трети страни (
14
), предвидените в Регламент № 1/2005 правила за транспортиране на животни нямат факултативен характер. Съгласно предвиденото в националното право неспазването на Регламент № 1/2005 може да доведе до налагане на санкции в съответствие с член 25 от този регламент. Те могат да са под формата на парични санкции (глоби), временно или окончателно отнемане на съответните разрешителни за упражняване на професионална дейност, образуване на наказателно производство съгласно законодателството в областта на хуманното отношение към животните или други възможни видове санкции. Това следва да се има предвид, когато се разглежда основният въпрос в настоящото производство.
35.
Целесъобразно е да се припомни, че в решение Zuchtvieh-Export става дума за отказ на компетентните германски органи да извършат оформянето на митническото освобождаване на пратка от едър рогат добитък, която е трябвало да бъде изнесена от Германия за Узбекистан. Не е подадено заявление за възстановяване при износ (
15
). Следователно Съдът не е могъл да избегне тълкуване на Регламент № 1/2005 (
16
) отделно от останалото законодателство.
36.
Освен това в решение Zuchtvieh-Export от Съда се иска да тълкува член 14, параграф 1 от Регламент № 1/2005. Тази разпоредба изрично задължава компетентния орган на мястото на заминаването да провери преди заминаването дали предложеният дневник за пътуване, предоставен от организатора във връзка с пътуване с голяма продължителност между държави членки и в трети страни, е реалистичен и показва съответствие с този регламент. В противен случай органът трябва да изиска от организатора да промени предвидените мерки, така че предвиденото пътуване да съответства на посочения регламент.
37.
Следователно по същество решение Zuchtvieh-Export се отнася до това дали Регламент № 1/2005 би могъл да се прилага в положение на контрол ex ante по отношение на тази част от пътуването, планирана в дневника за пътуването, която е предвидено да се извърши в трета страна. При този прочит не е очевидно, че изискването предвиденото пътуване да бъде съобразено с регламента в неговата цялост би нарушило принципа на териториалност. Ако проявим известна провокативност, действително би могло да се приеме, че независимо от член 1 от Регламент № 1/2005, предвид недвусмислената формулировка на член 14, параграф 1 от същия регламент, не е бил възможен друг резултат (
17
).
38.
За разлика от посочения случай в главното производство се разглежда положение на контрол ex post, в което превозът е бил извършен. Изложени са твърдения, че определените с Регламент № 1/2005 изисквания не са били спазени по-конкретно относно частта от пътуването, която се извършва извън територията на ЕС. Ако тези твърдения се докажат, вместо обикновен отказ да се предостави митническо освобождаване може да се стигне до налагане на санкции, както е предвидено в член 25 от този регламент.
39.
В действителност налагането на санкции във връзка с частта от пътуването, която се извършва извън границите на Съюза, е свързано не само с териториалния обхват на Регламент № 1/2005. То повдига и деликатния въпрос как държавите членки могат да съчетаят задължението си за спазване на член 25 от Регламент № 1/2005, като потенциално упражняват (наказателноправна) компетентност с оглед на санкциониране на поведение в рамките на трета страна, с ясната възможност въпросното поведение да не е било незаконосъобразно там (
18
).
40.
Този въпрос придобива особено значение при износ на живи животни за трети страни. За такива случаи член 21, параграф 1, буква д) от Регламент № 1/2005 се позовава на Европейската конвенция за защита на животните по време на международен транспорт. Следователно изглежда, че в Регламент № 1/2005 се прави разграничение между (по-високи) стандарти за хуманно отношение към животните по време на транспорт, приложими в рамките на Съюза, и (по-ниски) стандарти, приложими в трети страни. Твърди се — доста убедително — че от това следва, че пътуването между изходната точка и мястото на първото разтоварване в третата страна на крайното местоназначение се урежда не от Регламент № 1/2005, а от международни споразумения (
19
). Във всеки случай решение Zuchtvieh-Export не изключва възможността това наистина да е така при положения на контрол ex post.
41.
Според мен при това положение, в случай че трябва да разгледа споменатите в предходните три точки въпроси, Съдът ще трябва да го направи изолирано: в подадените до Съда становища тези аспекти изобщо не са засегнати. Всъщност представилите становища страни дори не са споменали приложимостта ratione loci на Регламент № 1/2005 в положение на контрол ex post или възможността да има разлика между стандартите за хуманно отношение към животните в Съюза и тези в трети страни (
20
).
42.
В този контекст предлагам на Съда да бъде предпазлив и да ограничи отговора си. Съдът не е бил уведомен дали в главното производство се разглеждат санкции, наложени съгласно член 25 от Регламент № 1/2005, и би било неразумно да се предположи, че санкции са били или биха могли да бъдат наложени. Ако все пак случаят е такъв, запитващата юрисдикция (или друга компетентна национална юрисдикция) очевидно би била свободна да отправи друго преюдициално запитване до Съда.
43.
Освен това от вниманието ми не убягна, че с втория преюдициален въпрос се пита повече или по-малко същото, както с първия, но отнесено до режима на възстановявания при износ на животни. Следователно, тъй като предлагам на преюдициалните въпроси да се отговори въз основа на предпоставката, че режимът на възстановявания при износ на животни е приложим, няма да е необходимо да се дава самостоятелен отговор на първия въпрос.
2. Съображения
1.
Встъпителни бележки
44.
С въпросите си запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали за получаването на възстановявания при износ съгласно Регламент № 817/2010 превозвачът трябва да поддържа в актуализиран вид дневника за пътуването до мястото на първото разтоварване в третата страна на крайно местоназначение, или е достатъчно дневникът за пътуването да е предаден на официалния ветеринарен лекар на изходната точка от територията на Съюза. Освен това запитващата юрисдикция иска да се уточни дали износителят носи риска да не може да предостави доказателства за спазването на изискванията на Регламент № 1/2005 в хипотеза, при която превозвачът е предал дневника за пътуването на официалния ветеринарен лекар на изходната точка от територията на Съюза и вследствие на това ветеринарният лекар на мястото на първото разтоварване в третата страна на крайно местоназначение не може да провери този дневник.
45.
В самото начало бих искал да отбележа, че по друг повод вече посочих, че предвидените в Регламент № 1/2005 правила не са образец за яснота (
21
). Главното производство е показателно в това отношение. Действително изглежда, че правилата в Регламент № 1/2005 относно дневника за пътуването — по-конкретно тези в приложение II към него — невинаги са съвсем логични (
22
). Това е жалко, защото оказва въздействие и върху тълкуването на Регламент № 817/2010 поради връзката му с посочения в предходното изречение регламент.
46.
В това отношение е показателно обстоятелството, че запитващата юрисдикция изпитва съмнения дали понятието „дневник за пътуването“, което е от основно значение за Регламент № 1/2005, съответства на понятието „план за маршрута“, използвано в приложенията към Регламент № 817/2010. Запитващата юрисдикция е склонна да приеме, че това е така, но не е сигурна.
47.
С удоволствие ще разсея това съмнение. Не може да се приеме, че тези понятия са различни: както твърди нидерландското правителство и както впоследствие признава в съдебното заседание Комисията, понятието „план на маршрута“ (или „план на транспорта“ в редакцията на английски език на приложенията към Регламент № 817/2010) в текста на предшестващия Регламент № 1/2005 акт, а именно Директива 91/628/ЕИО (
23
), е предшественик на понятието „дневник за пътуването“. Разбираемо е, че в предшестващия Регламент № 817/2010 акт, т.е. Регламент (ЕО) № 639/2003 (
24
), все още са се използвали тези думи, тъй като е предстояло Регламент № 1/2005 да бъде приет. За съжаление обаче изглежда, че Комисията просто е „преработила“ приложенията към Регламент № 639/2003 в Регламент № 817/2010. По този начин се е запазил термин, който е бил изоставен в Регламент № 1/2005. Това не вдъхва доверие в качеството на законодателните текстове.
48.
Предвид изложеното стигам до извода, че за целите на предоставянето (или оттеглянето) на възстановявания при износ съгласно Регламент № 817/2010 понятието „план на маршрута“ съответства на понятието „дневник за пътуването“, използвано в Регламент № 1/2005.
2.
По съществото на спора
1)
Задължението съгласно Регламент № 817/2010 да се поддържа в актуализиран вид дневникът за пътуването до мястото на първото разтоварване в третата страна на крайно местоназначение
49.
Макар в тях да се цитират различни разпоредби, първият и вторият преюдициален въпрос се отнасят до това дали съществува задължение да се поддържа в актуализиран вид дневникът за пътуването до мястото на първото разтоварване в третата страна на крайно местоназначение (във втория въпрос се засяга и темата за връщането на възстановявания при износ).
50.
Двусмисленият характер на много от разпоредбите, съдържащи се в регламенти № 1/2005 и № 817/2010, не омаловажава обстоятелството, че в едно отношение Регламент № 817/2010 внася категорична яснота. Съгласно член 1 от Регламент № 817/2010 изплащането на възстановявания при износ се извършва, при условие че „по време на транспорта на животните до първия пункт за разтоварване на третата страна на крайното местоназначение са спазени членове 3—9 от [Регламент № 1/2005] и приложенията, посочени в тях, както и [Регламент № 817/2010]“ (курсивът е мой). Следователно, дори да се приеме, че Регламент № 1/2005 се прилага единствено в рамките на самия Съюз, последицата от член 1 от Регламент № 817/2010, както признава унгарското правителство, е да разшири териториалния обхват на определени разпоредби от Регламент № 1/2005, така че да включва трети страни (
25
).
51.
В член 1 от Регламент № 817/2010 е посочен както член 5, параграф 4, така и член 8, параграф 2 от Регламент № 1/2005, като и двете разпоредби се позовават на приложение II от последния относно дневника за пътуването. Следователно определените с това приложение правила включват и трети страни в рамките на режима за възстановявания при износ — това поне също е ясно. Възниква обаче спор по въпроса дали определените в приложение II към Регламент № 1/2005 правила задължават превозвача да поддържа в актуализиран вид дневника за пътуването след изходната точка от територията на Съюза.
52.
Vion, подкрепено от унгарското правителство, твърди в частност, че от правилото по точка 7, първо изречение от приложение II към Регламент № 1/2005 следва, че не съществува такова задължение, тъй като това правило изисква превозвачът да предаде дневника за пътуването на официалния ветеринарен лекар на изходната точка. Така според възприетото от Vion тълкуване на това правило дневникът за пътуването се предава окончателно на официалния ветеринарен лекар на изходната точка от територията на Съюза, след което превозвачът вече не разполага с него и следователно вече не отговаря за това.
53.
Тълкуването на Vion не е пресилено. То следва пряко от текста на правилото по точка 7, първо изречение от приложение II към Регламент № 1/2005. От друга страна, както е пояснено по-нататък, основният проблем е, че това тълкуване не е особено логично в конкретния контекст на искания за възстановяване при износ. Правилото по точка 7 само по себе си е още един типичен пример за неясно законотворчество (
26
). Следователно е необходимо да се разгледат по-внимателно контекстът и целта на предвидените в приложение II правила.
54.
На първо място, в някои от предвидените в приложение II правила се прави разграничение между транспортиране вътре в Съюза и износ за трети страни (
27
). Що се отнася до правилата, в които липсва такова разграничение, не е ясно дали тази липса е умишлена и какви са последиците от нея.
55.
На второ място, несъмнено правилото по точка 2 от приложение II към Регламент № 1/2005 третира дневника за пътуването като неделимо цяло. То предвижда, че дневникът за пътуването се състои от раздели 1—5 и че „[с]траниците на дневника за пътуването трябва да бъдат завързани заедно“.
56.
На трето място, дневникът за пътуването не може да бъде чисто статичен документ: докато раздел 3 дава обща представа за състоянието на животните в изходната точка, раздел 4 е предназначен за получаване на информация, събрана от превозвача (шофьора) в хода на транспортирането. Очевидно проверките на записите, изисквани по раздел 3 от дневника за пътуването, не могат да бъдат извършени без раздел 4.
57.
На четвърто място, от съществена важност е второто изречение на правилото по точка 7 от приложение II към Регламент № 1/2005, което е приложимо в главното производство. В това изречение се посочва, че „[в] случай на субсидиран износ на добитък от рода на едрия рогат добитък[ (
28
)] не е необходимо да се попълва раздел 3 от дневника за пътуването, ако законодателството в областта на земеделието изисква доклад“. Пояснявам, че Регламент № 817/2010 е от вида законодателни актове в областта на земеделието (
29
), които изискват доклад (
30
). Поради това на пръв поглед изглежда, че второто изречение на правилото по точка 7 от приложение II потвърждава тълкуването на Vion, доколкото посочва, че само раздел 3 от дневника за пътуването не трябва да се предава на официалния ветеринарен лекар в случай на износ.
58.
Това обаче, на първо място, би означавало да се пренебрегне обосновката на второто изречение от правилото по точка 7 от приложение II към Регламент № 1/2005, т.е. в случай на субсидиран износ на добитък от рода на едрия рогат добитък просто да се премахне изискването превозвачът да предава раздел 3 от дневника за пътуването на официалния ветеринарен лекар на изходната точка. Действително трябва да се извърши последваща проверка съгласно приложение IV към Регламент № 817/2010 на мястото на първото разтоварване в третата страна на крайно местоназначение. Липсата на задължение за предаване на раздел 3 от дневника за пътуването на официалния ветеринарен лекар съгласно второто изречение от правилото по точка 7 означава, че в случай на субсидиран износ на добитък от рода на едрия рогат добитък Регламент № 1/2005 имплицитно признава мястото на първото разтоварване в третата страна на крайно местоназначение като „местоназначение“ по смисъла на раздел 3. В това отношение и за приложение IV към Регламент № 817/2010 би било валидно същото, което е приложимо за раздел 3 на дневника за пътуването: проверките, които трябва да се извършат относно „плана на транспорта“ — или дневника за пътуването — съгласно приложение IV към Регламент № 817/2010, не могат да бъдат изпълнени без раздел 4, съдържащ събраната информация до мястото на първото разтоварване в третата страна на крайно местоназначение. В този контекст второто изречение от правилото по точка 7 по-скоро би потвърдило тезата, че дневникът за пътуването трябва да се поддържа в актуализиран вид след изходната точка от територията на Съюза. Наистина не би било логично приложение IV към Регламент № 817/2010 да се тълкува в смисъл, че просто изисква ветеринарният лекар на мястото на първото разтоварване в третата страна на крайно местоназначение да провери дали дневникът за пътуването (може би с изключение на раздел 3) е бил надлежно предаден на официалния ветеринарен лекар на изходната точка от територията на Съюза в съответствие с правилото по точка 7 от приложение II към Регламент № 1/2005. Първият в повечето случаи дори няма преки наблюдения в това отношение.
59.
На второ място, фактът, че второто изречение от правилото по точка 7 от приложение II „отрязва“ един от разделите на дневника за пътуването, показва, че обратно на предвиденото в правилото по точка 2, дневникът за пътуването на практика не образува неделимо цяло. Съответната разпоредба в член 21, параграф 2 от Регламент № 1/2005 също поставя под съмнение единството на дневника за пътуването. В обичайния случай (което преди всичко означава износ без искане за възстановявания) член 21, параграф 2 изисква официалният ветеринарен лекар на изходната точка да „извърш[и] и регистрир[а] проверките, изброени в раздел 3 „Място на получаване“ на дневника за пътуване от приложение II“ в случай на пътувания с голяма продължителност с включените видове животни. В член 21, параграф 2 не се посочва, че официалният ветеринарен лекар трябва непременно да разполага с целия дневник за пътуването, за да извърши изброените в раздел 3 проверки. Член 21, параграф 2 изглежда изисква превозвачът да предаде само раздел 3 на официалния ветеринарен лекар (
31
). Това по-скоро подкрепя тезата за „функционален“ характер на дневника за пътуването, за което споменах по-горе в точка 56.
60.
Двусмисленият характер на приложение II към Регламент № 1/2005 се потвърждава от правилото по точка 3, буква д) от същото приложение, което, макар да е насочено към организатора на пътуването, изисква това лице „да гарантира, че дневникът за пътуването придружава животните по време на пътуването до точката на получаването или в случай на износ за трета страна, поне до изходната точка“ (курсивът е мой). Освен това правилото по точка 8 от приложение II изисква превозвачът, посочен в раздел 3 от дневника за пътуването („Местоназначение“), да съхранява „копие от попълнения дневник за пътуването“ (курсивът е мой; думата „попълнения“ липсва в нидерландския текст на Регламент № 1/2005). Следователно, освен ако правилото по точка 8 изключва отсечката от пътуването извън Съюза (което, както вече споменах в т. 54, не може да се изключи, но не може и да се предполага), изглежда, че трябва да се поддържа в актуализиран вид копие от дневника за пътуването до мястото на първото разтоварване в третата страна на крайно местоназначение.
61.
На пето място, за разлика от правилата, съдържащи се в приложение II към Регламент № 1/2005 — които са смущаващо неясни — целта на Регламент № 817/2010 е съвършено ясна. Тя е да се спазват стандартите относно хуманно отношение към животните през цялата износна операция (
32
).
62.
Това ме води към заключението, че единственото тълкуване, което е в съответствие с целта на Регламент № 817/2010, е това, според което се изисква превозвачът да поддържа дневника за пътуването в актуализиран вид след напускане на изходната точка от територията на Съюза. Ако не разполага с актуален дневник за пътуването, ветеринарният лекар на първото място на разтоварване в третата страна на крайно местоназначение просто не може да бъде сигурен, че в частта от пътуването, която е извършена извън Съюза, са спазени правилата за хуманно отношение към животните. Следователно съществува риск възстановяванията да бъдат изплатени за износ, при който не са спазени правилата за хуманно отношение към животните (като например правилата за продължителността на пътуването и периодите на почивка), в противоречие с това, което Регламент № 817/2010 (
33
) цели да постигне.
63.
На първо място, ще припомня постановеното от Съда, че от практиката относно предоставянето на възстановявания при износ на основание Регламент № 817/2010, която предполага извършването на последваща проверка на изискванията, произтичащи от Регламент № 1/2005, не става ясно дали при транспортирането на животни от отправна точка в Съюза и с местоназначение в трети държави възникват системни трудности при спазването на тези изисквания на територията на третите държави (
34
). По същество е видно, че — поне засега — Съдът отхвърля доводите, основаващи се на практически затруднения, свързани с прилагането на Регламент № 817/2010 в трети страни.
64.
Въз основа на това стигам до извода, че при правилно тълкуване на член 1 от Регламент № 817/2010, разглеждан във връзка с второто изречение от правилото по точка 7 от приложение II към Регламент № 1/2005, и на член 3, параграф 2 от Регламент № 817/2010 превозвачът на пратка от живи животни от рода на едрия рогат добитък, за която се иска възстановяване при износ, е задължен да поддържа в актуализиран вид дневника за пътуването до първото място на разтоварване в третата страна на крайно местоназначение. Неспазването на това задължение очевидно има определени последствия за подалия искането износител, както ще поясня по-нататък.
65.
Предвид този отговор не считам, че е необходимо да изразя позиция по определени фактически бележки, направени от Комисията (
35
), които не са възпроизведени в акта за преюдициално запитване. В това отношение запитващата юрисдикция трябва да провери и претегли фактите, които счита за релевантни.
2)
Доказателствени последици от неподдържането в актуализиран вид на дневника за пътуването относно проверката, която трябва да се извърши съгласно член 3, параграф 1, буква б) от Регламент № 817/2010
66.
От третия въпрос на запитващата юрисдикция личи, че тя иска да се установи също кой именно — износителят или органът, отговорен за плащането на възстановяванията при износ — носи риска за това, че превозвачът може да е предал дневника за пътуването на официалния ветеринарен лекар на изходната точка от територията на Съюза, вследствие на което се предполага, че ветеринарният лекар на мястото на първото разтоварване в третата страна на крайно местоназначение не може да извърши изискваните проверки въз основа на дневника за пътуването.
67.
Съгласен съм с нидерландското правителство, че може да не е необходимо да се отговаря на този въпрос. Той изглежда е основан на предпоставката, че превозвачът не е задължен да поддържа в актуализиран вид дневника за пътуването до мястото на първото разтоварване в третата страна на крайно местоназначение. Както посочих по-горе, според мен това не е така.
68.
Във всеки случай този въпрос е решен с член 3 от Регламент № 817/2010. Съгласно тази разпоредба износителят трябва да гарантира, че животните са проверени на мястото на първото разтоварване в третата страна на крайно местоназначение и че външен контролен субект отговаря за изпълнението на тези проверки. За тази цел трябва да се използва фигуриращият в приложение IV към този регламент образец на формуляр, споменат в точка 58 по-горе. Този образец на формуляр изисква ветеринарният лекар да извърши проверка на „плана на транспорта“ — понятие, което според вече посоченото в точки 46—48 по-горе съответства на понятието „дневник за пътуването“, използвано в Регламент № 1/2005. След това ветеринарният лекар трябва да отбележи дали резултатът от проверката е задоволителен или не. В бележка под линия е уточнено, че понятието „задоволителен“ показва „съответствие с изискванията на [регламенти № 1/2005 и № 817/2010]“.
69.
Последицата от член 1 и член 5, параграф 1, буква в) от Регламент № 817/2010 е, че спазването на посочената в предишната точка процедура, и по-конкретно задоволителният резултат, е условие за изплащането на възстановявания при износ. Ако ветеринарният лекар на мястото на първото разтоварване в третата страна на крайно местоназначение не може да провери плана на маршрута/дневника за пътуването, защото не му е предоставен, възниква несъответствие.
70.
Що се отнася до доказателствената тежест, Съдът е постановил, че системата на възстановявания при износ се основава на факултативната възможност за подаване на декларации, когато износителят решава по своя собствена воля да се възползва от нея и трябва да представи съответните данни, необходими, за да се установи правото на възстановяване и да се определи неговият размер. Що се отнася до режима за помощ от Съюза, предоставянето на помощ се поставя задължително в зависимост от условието нейният получател да е представил всички гаранции за честност и благонадеждност. Като декларира продукт в рамките на процедурата за възстановяване при износ, износителят имплицитно приема, че продуктът отговаря на всички необходими условия за възстановяване. В случай че компетентният орган поставя под съмнение декларацията, тогава съгласно правилата за доказване по националното право износителят следва да докаже, че посочените условия са изпълнени изцяло (
36
).
71.
По-конкретно, в съответствие с член 4, параграфи 1 и 2 от Регламент № 817/2010 износителят е длъжен да докаже, че са изпълнени условията, на които е подчинено предоставянето на възстановяване при износ. Следва да се подчертае, че за да му бъде изплатено възстановяването при износ, износителят трябва да представи на компетентния орган на държавата членка, която е приела декларацията, доказателство, че са спазени разпоредбите на член 1 от Регламент № 817/2010 и следователно — разпоредбите на Регламент № 1/2005, като представи посочените съответно в член 2, параграф 3 и член 3, параграф 2 от Регламент № 817/2010 документи. Един от тези документи е докладът, изготвен на мястото на първото разтоварване в третата страна на крайно местоназначение и попълнен в съответствие с приложение IV към този регламент от ветеринарния лекар, който е извършил тази проверка (
37
).
72.
В това отношение липсата на документ не може да се сравнява с положение, в което основният въпрос е свързан с достоверността на съдържанието на този документ (
38
). Член 4, параграф 3 от Регламент № 817/2010 предвижда, че само в случаи на непреодолима сила компетентният орган може да приеме други документи, удостоверяващи, че разпоредбите на Регламент № 1/2005 са спазени. Следователно общото правило е, че ако не бъде предоставен необходимият документ, исканото възстановяване не може да бъде изплатено.
73.
Vion не поддържа тезата за непреодолима сила (при всички случаи е малко вероятно да бъде уважено искане, основано на подобно твърдение). В становището си Vion по-скоро твърди, че съгласно принципа на правна сигурност правото на възстановявания при износ може да се погаси само ако износителят не е спазил задължения, с които очевидно е могъл да бъде запознат.
74.
Този довод обаче не се отнася до проблема, засегнат от запитващата юрисдикция в нейния трети въпрос, а именно кой носи доказателствената тежест в случаи, в които ветеринарният лекар на първото място на разтоварване в третата страна на крайно местоназначение не може да направи справка в дневника за пътуването. Този довод е свързан по-скоро с въпроса дали съществува пречка за връщането по член 7 от Регламент № 817/2010 — на основание, че това би било в противоречие със защитата на оправданите правни очаквания, което представлява общ принцип на правото на Съюза (
39
) — при обстоятелствата в главното производство, когато възстановяванията при износ са изплатени предварително. В това отношение от съдебната практика следва, че не може да се прави позоваване на принципа на защита на оправданите правни очаквания, когато е налице ясна разпоредба от правен акт на Съюза (
40
). Разглежданите тук разпоредби съвсем не са ясни, но това само по себе си не задейства прилагането на този принцип. Следователно, тъй като запитващата юрисдикция не е попитала конкретно дали защитата на оправданите правни очаквания на Vion допуска връщане на въпросните възстановявания при износ, няма да разглеждам повече въпроса освен за да кажа, че в крайна сметка Съдът трябва да се произнесе по него.
75.
В заключение, считам, че при правилно тълкуване на член 5, параграф 1, буква в) от Регламент № 817/2010 във връзка с член 4, параграф 2, буква б) и член 3, параграф 2 възстановявания при износ не се изплащат в случаи, когато в контекста на проверките, които трябва да се извършат в трета страна съгласно член 3 от този регламент, ветеринарният лекар не може да провери дали планът за маршрута е задоволителен поради обстоятелството, че превозвачът е предал дневника за пътуването на официалния ветеринарен лекар на държава членка на изходната точка от територията на Съюза. Следователно всички възстановявания при износ, които са били изплатени предварително за тази пратка, трябва да бъдат върнати в съответствие с процедурата, установена с член 7 от Регламент № 817/2010. Запитващата юрисдикция е компетентна да се произнесе окончателно по въпроса за връщането, като вземе предвид всички релевантни обстоятелства.
IV. Заключение
76.
По изложените съображения предлагам на Съда да отговори на преюдициалните въпроси, отправени от College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Апелативен съд по административните спорове в икономическата област, Нидерландия) по дело C‑383/16, както следва:
„–
при правилно тълкуване на член 1 от Регламент (ЕС) № 817/2010 на Комисията от 16 септември 2010 година относно определяне на подробни правила по силата на Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета по отношение на изискванията за предоставяне на възстановявания при износ, свързани с хуманното отношение към живите животни от рода на едрия рогат добитък по време на транспорт, разглеждан във връзка с второто изречение от правилото по точка 7 от приложение II към Регламент № 1/2005 на Съвета от 22 декември 2004 година относно защитата на животните по време на транспортиране и свързаните с това операции и за изменение на Директиви 64/432/ЕИО и 93/119/ЕО и Регламент (ЕО) № 1255/97, и на член 3, параграф 2 от Регламент № 817/2010 превозвачът на пратка от живи животни от рода на едрия рогат добитък, за която се искат възстановявания при износ, е задължен да поддържа дневника за пътуването в актуализиран вид до мястото на първото разтоварване в третата страна на крайно местоназначение,
–
при правилно тълкуване на член 5, параграф 1, буква в) от Регламент № 817/2010, разглеждан във връзка с член 4, параграф 2, буква б) и член 3, параграф 2, възстановяванията при износ не се изплащат в случаи, когато в контекста на проверките, които трябва да се извършат в трета страна съгласно член 3 от този регламент, ветеринарният лекар не може да провери дали планът за маршрута е задоволителен поради обстоятелството, че превозвачът е предал дневника за пътуването на официалния ветеринарен лекар на държава членка на изходната точка от територията на Европейския съюз. Следователно всички възстановявания при износ, които са били изплатени предварително за тази пратка, трябва да бъдат върнати в съответствие с процедурата, установена с член 7 от Регламент № 817/2010. Запитващата юрисдикция е компетентна да се произнесе окончателно по въпроса за връщането, като вземе предвид всички релевантни обстоятелства“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	Регламент на Комисията от 16 септември 2010 година относно определяне на подробни правила по силата на Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета по отношение на изискванията за предоставяне на възстановявания при износ, свързани с хуманно отношение към живите животни от рода на едрия рогат добитък по време на транспорт (ОВ L 243, 2010 г., стр. 16 и поправка в OB L 185, 2013 г., стр. 18).
(
3
)	Регламент на Съвета от 22 декември 2004 година относно защитата на животните по време на транспортиране и свързаните с това операции и за изменение на Директиви 64/432/ЕИО и 93/119/ЕО и Регламент (ЕО) № 1255/97 (ОВ L 3, 2005 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 62, стр. 3).
(
4
)	Следва да спомена, че при това Комисията се съмнява дали несъответствието е настъпило, преди пратката да напусне територията на Съюза.
(
5
)	Решение от 23 април 2015 г., Zuchtvieh-Export (C‑424/13, EU:C:2015:259, наричано по-нататък „решение Zuchtvieh-Export“).
(
6
)	Съгласно член 2 от Регламент № 1/2005 („Определения“) „пътуване с дълга продължителност“ означава пътуване, което превишава осем часа и чието начало започва от момента, когато първото животно от пратката е преместено.
(
7
)	Съгласно член 2 от Регламент № 1/2005 „превозвач“ означава всяко физическо или юридическо лице, което транспортира животни за своя собствена сметка или за сметка на трета страна.
(
8
)	Съгласно член 2 от Регламент № 1/2005 „организатор“ означава i) превозвач, който е сключил поддоговор най-малко с един друг превозвач относно част от пътуването; или ii) физическо или юридическо лице, което е сключило договор с повече от един превозвач относно дадено пътуване; или iii) лице, което е подписало раздел 1 от дневника за пътуване, както е посочено в приложение II.
(
9
)	Съгласно член 2 от Регламент № 1/2005 „притежател“ означава всяко физическо или юридическо лице, с изключение на превозвач, което отговаря за животните или се занимава с животни, независимо дали е на пълно или временно работно време.
(
10
)	Съгласно член 2 от Регламент № 1/2005 „изходна точка“ означава граничен контролен пункт или всяко друго място, определено от дадена държава членка, където животните напускат митническата територия на Съюза.
(
11
)	Съгласно член 2 от Регламент № 1/2005 „официален ветеринарен лекар“ означава ветеринарният лекар, който е назначен от компетентния орган на държавата членка.
(
12
)	Вж. също Решение 2004/544/ЕО на Съвета от 21 юни 2004 година относно подписването на Европейската конвенция за защита на животните по време на международен транспорт (OB L 241, 2004 г., стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 59, стр. 64).
(
13
)	В акта за преюдициално запитване не се посочва изрично, че тези 36 животни — едър рогат добитък, за които Vion иска възстанояване при износ, са сред 139-те, проверени от ветеринарния лекар в Бейрут. Ще основа разсъжденията си на хипотезата, че това е така.
(
14
)	Срв. с решение от 13 март 2008 г., Viamex Agrar Handel (C‑96/06, EU:C:2008:158, т. 30).
(
15
)	Конкретно във връзка с този въпрос вж. заключението на генералния адвокат Bot по дело Zuchtvieh-Export (C‑424/13, EU:C:2014:2216, наричано по-нататък „заключението на генералния адвокат Bot по дело Zuchtvieh-Export“, т. 17).
(
16
)	В своя отговор обаче Съдът отчита Регламент № 817/2010; вж. решение Zuchtvieh-Export, т. 53. За сравнителен анализ на разликата в приложното поле ratione loci между този регламент и Регламент № 1/2005 вж. заключението на генералния адвокат Bot по дело Zuchtvieh-Export, т. 68—79.
(
17
)	Очевидно не всички споделят подобно виждане: вж. заключението на генералния адвокат Bot по дело Zuchtvieh-Export.
(
18
)	Например съгласно принципа на активния субект в международното право някои държави предвиждат (обикновено по-леките) престъпления да са наказуеми не само в конкретната държава, но и в държавата, в която е било осъществено незаконосъобразното поведение, като условие за упражняване от тяхна страна на компетентност по наказателни дела.
(
19
)	Вж. заключението на генералния адвокат Bot по дело Zuchtvieh-Export, т. 61 и 62.
(
20
)	Решение Zuchtvieh-Export, и в частност т. 54 от него, също не разрешава тези въпроси. Освен това последващите проверки, посочени в решение от 25 ноември 2008 г., Heemskerk и Schaap (C‑455/06, EU:C:2008:650, т. 28), се отнасят до друг регламент, допълващ проверките, които трябва да се извършат съгласно акта, предшестващ Регламент № 817/2010.
(
21
)	Вж. моето заключение по дело Masterrind (C‑469/14, EU:C:2016:47, т. 20, 27, 28, 38 и 47).
(
22
)	Например, макар че съгласно второто изречение на точка 8 от приложение II към Регламент № 1/2005 дневникът за пътуването „се предостав[я] […] при поискване […] на разположение на компетентния орган на мястото на заминаването, в рамките на един месец, считано от момента, [в който] са попълнени“, в третото изречение се посочва, че дневникът за пътуването „трябва да бъд[е] върна[т] обратно на компетентния орган на мястото на заминаването в рамките на един месец след завършването на пътуването“.
(
23
)	Директива на Съвета от 19 ноември 1991 година за защита на животните по време на транспорт и за изменение на Директиви 90/425/ЕИО и 91/496/ЕИО (ОВ L 340, 1991 г., стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 10, стр. 182), изменена. Вж. по-специално член 5, параграф 2, буква б) от тази директива и глава VIII („Маршрутен план“) от приложението, добавено към нея с Директива 95/29/ЕО на Съвета от 29 юни 1995 година за изменение на Директива 91/628/ЕИО за защита на животните по време на транспорт (OB L 148, 1995 г., стр. 52; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 17, стр. 120).
(
24
)	Регламент на Комисията от 9 април 2003 година относно определяне на подробни правила по силата на Регламент (ЕО) № 1254/1999 на Съвета по отношение на изискванията за отпускане на възстановявания при износ, свързани с хуманно отношение към живите животни от рода на едрия рогат добитък по време на транспорт (ОВ L 93, 2003 г., стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 48, стр. 3).
(
25
)	Вж. заключението на генералния адвокат Bot по дело Zuchtvieh-Export, т. 68—79, и по-специално т. 71.
(
26
)	Ето защо не е учудващо, че Комисията също не е сигурна как да тълкува правилото по точка 7 от приложение II към Регламент № 1/2005, поставяйки под съмнение дали съгласно първото изречение от тази точка изразът „дава дневника за пътуването на официалния ветеринарен лекар на изходната точка“ се отнася за всички раздели на този дневник или само за раздел 3.
(
27
)	Такъв е случаят с правилата по точка 3, буква д) и по точки 4—7.
(
28
)	Причината за ограничаването до добитък от рода на едрия рогат добитък не е ясна.
(
29
)	Регламент № 817/2010 в крайна сметка е приет въз основа на правилата в областта на селското стопанство, съдържащи се в Договора за функционирането на ЕС: правното основание на Регламент № 817/2010 е по-конкретно член 170 от Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 година за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (Общ регламент за ООП) (ОВ L 299, 2007 г., стр. 1), който има своето правно основание в Договора за ЕО, и по-конкретно членове 36 ЕО и 37 ЕО (понастоящем членове 42 ДФЕС и 43 ДФЕС).
(
30
)	Съгласно член 3, параграф 2 от Регламент № 817/2010 се изготвя доклад в съответствие с образците, установени по-конкретно в приложение IV към Регламент № 817/2010, който се попълва от ветеринарния лекар, извършил проверката на животните на първия пункт за разтоварване в третата страна на крайното местоназначение, съгласно член 3, параграф 1, буква б) от Регламент № 817/2010.
(
31
)	До известна степен член 21, параграф 2 от Регламент № 1/2005 евентуално би могъл да се тълкува в смисъл, че изразът „дава дневника на пътуването на официалния ветеринарен лекар на изходната точка“ в текста на правилото по точка 7 от приложение II към Регламент № 1/2005 се отнася до предаването на дневника за пътуването на официалния ветеринарен лекар с цел извършване на релевантните проверки. Трябва да се признае обаче, че подобно тълкуване не е очевидно.
(
32
)	Съображение 3 от Регламент № 817/2010 предвижда, че „[с] цел да се спазят стандартите относно хуманното отношение към животните, е необходимо да се въведе система за контрол, която да включва задължителните проверки, извършвани в изходните пунктове от митническата територия на [Съюза], след като животните са напуснали митническата територия на [Съюза] в случай на смяна на транспортното средство, както и на мястото на първото разтоварване на животните в третата страна на крайното местоназначение“ (курсивът е мой).
(
33
)	Съображение 7 от Регламент № 817/2010 предвижда по-конкретно, че „[в] съответствие с член 168 от [Регламент № 1234/2007] и с [този] регламент спазването на законодателството на Съюза относно хуманното отношение към животните е условие за плащането на възстановявания при износ“.
(
34
)	Решение от 23 април 2015 г., Zuchtvieh-Export (C‑424/13, EU:C:2015:259, т. 53).
(
35
)	Според Комисията от материалите по делото е видно по-конкретно, че на разглежданите в главното производство животни от рода на едрия рогат добитък не е даден период на почивка от 24 часа, преди да бъдат натоварени на „Heidi H“ в Копер (Словения), и че пет животни са умрели на борда на кораба и са били изхвърлени от него. В съдебното заседание обаче нидерландското правителство пояснява, че в така нареченото контролно копие Т5 е посочено, че въпросните животни от рода на едрия рогат добитък са напуснали Копер на 13 септември 2010 г.
(
36
)	Вж. решение от 13 март 2008 г., Viamex Agrar Handel (C‑96/06, EU:C:2008:158, т. 30 и 31 и цитираната съдебна практика).
(
37
)	Вж. по аналогия решения от 13 март 2008 г., Viamex Agrar Handel (C‑96/06, EU:C:2008:158, т. 30—33) и от 25 ноември 2008 г., Heemskerk и Schaap (C‑455/06, EU:C:2008:650, т. 24).
(
38
)	Вж. за положения, в които от основно значение е достоверността на резултата от проверките, извършени от официалния ветеринарен лекар на изходната точка от територията на Съюза, решения от 13 март 2008 г., Viamex Agrar Handel (C‑96/06, EU:C:2008:158), от 25 ноември 2008 г., Heemskerk и Schaap (C‑455/06, EU:C:2008:650) и от 28 юли 2016 г., Masterrind (C‑469/14, EU:C:2016:609).
(
39
)	Вж. решение от 20 юни 2013 г., Agroferm (C‑568/11, EU:C:2013:407, т. 47 и цитираната съдебна практика).
(
40
)	Пак там, т. 52 и цитираната съдебна практика.