62024CJ0021
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (четвърти състав)
4 септември 2025 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Член 101 ДФЕС — Принцип на ефективност — Искове за обезщетение за вреди от нарушенията на разпоредбите от конкурентното право на държавите членки и на Европейския съюз — Давностен срок — Определяне на dies a quo — Познаване на информацията, която е абсолютно необходима за предявяването на иска за обезщетение за вреди — Публикуване на уебсайта на национален орган за защита на конкуренцията на решението му за установяване на нарушение на правилата за конкуренция — Обвързващо действие на решение на национален орган за защита на конкуренцията, което все още не е окончателно — Спиране или прекъсване на давностния срок — Спиране на производството пред съда, сезиран с иск за обезщетение за вреди — Директива 2014/104/ЕС — Член 10 — Прилагане във времето“
По дело C‑21/24
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Juzgado de lo Mercantil no 1 de Zaragoza (Търговски съд № 1, Сарагоса, Испания) с акт от 10 януари 2024 г., постъпил в Съда на 12 януари 2024 г., в рамките на производство
CP
срещу
Nissan Iberia SA,
СЪДЪТ (четвърти състав),
състоящ се от: I. Jarukaitis, председател на състава, K. Lenaerts, председател на Съда, изпълняващ функцията на съдия от четвърти състав, M. Gavalec, Aл. Арабаджиев (докладчик) и R. Frendo, съдии,
генерален адвокат: L. Medina,
секретар: L. Carrasco Marco, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 16 януари 2025 г.,
като има предвид становищата, представени:
–
за CP, от M. Porto Corredoira и J. Suderow Rodríguez, abogados,
–
за Nissan Iberia SA, от J. Alonso Menjón, O. Guardiola Bas, I. Torras Balcell и J. Zuloaga González, abogados,
–
за испанското правителство, от P. Pérez Zapico и A. Pérez-Zurita Gutiérrez, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от S. Baches Opi и C. Zois, в качеството на представители,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 3 април 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 101 ДФЕС, разглеждан във връзка с принципа на ефективност.
2
Запитването е отправено в рамките на спор между CP и Nissan Iberia SA (наричано по-нататък „Nissan“) за поправяне на вредата, която била претърпяна поради нарушение на конкурентното право, извършено от няколко предприятия, сред които Nissan, и установено с решение на Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia (Национална комисия за пазарите и конкуренцията, Испания) (наричана по-нататък „CNMC“).
Правна уредба
Правото на Съюза
Регламент (ЕО) № 1/2003
3
Член 16 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101] и [102 ДФЕС] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167), озаглавен „Еднакво прилагане на общностното право на конкуренция“, гласи в параграф 1:
„Когато национални съдилища се произнасят по споразумения, решения или практики съгласно член [101] или [102 ДФЕС], които вече са предмет на решения на [Европейската комисия], те не могат да вземат решения, които са в противоречие с решението, прието от Комисията. Те също така трябва да избягват вземане на решения, които биха противоречали на решение, което Комисията предвижда да приеме по образувано от нея производство. За тази цел националният съд може да прецени дали е необходимо да спре своето производство. Това задължение не засяга правата и задълженията по член [267 ДФЕС]“.
Директива 2014/104/ЕС
4
Член 10 от Директива 2014/104/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 ноември 2014 година относно някои правила за уреждане на искове за обезщетение за вреди по националното право за нарушения на разпоредбите на правото на държавите членки и на Европейския съюз в областта на конкуренцията (ОВ L 349, 2014 г., стр. 1), озаглавен „Давностни срокове“, гласи следното:
„1.   Държавите членки определят в съответствие с настоящия член правилата, приложими по отношение на давностните срокове за предявяване на иск за обезщетение за вреди. В тези правила се определя началото на давностния срок, продължителността му и обстоятелствата, при които той се прекъсва или спира.
2.   Давностните срокове не започват да текат, преди нарушението на конкурентното право да бъде прекратено и ищецът да узнае или да може разумно да се предполага, че знае за:
а)
поведението и факта, че то представлява нарушение на конкурентното право;
б)
факта, че нарушението на конкурентното право му е причинило вреда; и
в)
кой е нарушителят.
3.   Държавите членки гарантират, че давностният срок за предявяване на иск за обезщетение за вреди е най-малко пет години.
4.   Държавите членки гарантират, че давностният срок се спира или, в зависимост от националното право, прекъсва, ако орган за защита на конкуренцията предприеме действие с цел разследване или образуване на производство във връзка с нарушение на конкурентното право, което е свързано с иска за обезщетение за вреди. Спреният срок се възобновява най-рано една година, след като решението за установяване на нарушение е станало окончателно или производството е прекратено на друго основание“.
5
Член 21 от тази директива, озаглавен „Транспониране“, гласи в параграф 1:
„Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, до 27 декември 2016 г. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби.
[…]“.
6
Член 22 от посочената директива, озаглавен „Прилагане във времето“, предвижда параграф 1:
„Държавите членки гарантират, че националните мерки, които са приели в съответствие с член 21, за да се съобразят с материалноправните разпоредби на настоящата директива, нямат обратно действие“.
Испанското право
7
Член 1902 от Código Civil (Граждански кодекс) гласи:
„Който със свое действие или бездействие виновно или по небрежност причини вреда другиму, е длъжен да поправи причинената вреда“.
8
В член 1968 от този кодекс се предвижда следното:
„Погасяват се с изтичането на една година:
[…]
2.
Искът за търсене на гражданска отговорност за обида или клевета и за задълженията, произтичащи от вина или небрежност, по член 1902, считано от момента на съответното узнаване от увредения“.
9
Член 1973 от посочения кодекс гласи:
„Давността за исковете се прекъсва с предявяването им по съдебен ред, с извънсъдебното искане на кредитора и с всякакъв акт на признаване на дълга от длъжника“.
10
Съгласно член 74 от Ley 15/2007 de Defensa de la Competencia (Закон 15/2007 за защита на конкуренцията) от 3 юли 2007 г. (BOE, бр. 159 от 4 юли 2007 г., стр. 28848), изменен с Real Decreto-ley 9/2017, por el que se transponen directivas de la Unión Europea en los ámbitos financiero, mercantil y sanitario, y sobre el desplazamiento de trabajadores (Кралски декрет-закон 9/2017 за транспониране на директиви на Европейския съюз в областта на финансите, търговията и здравеопазването, както и за командироването на работници) от 26 май 2017 г. (BOE, бр. 126 от 27 май 2017 г., стр. 42820):
„1.   Давностният срок за иска за отговорност за вредата, произтичаща от нарушение на конкурентното право, е пет години.
2.   Давностният срок започва да тече, когато нарушението на конкурентното право е прекратено и ищецът е узнал или може разумно да се счита, че е узнал:
a)
за поведението и за факта, че то съставлява нарушение на конкурентното право;
b)
за вредата, причинена с посоченото нарушение; и
c)
кой е извършителят на нарушението.
3.   Срокът се прекъсва, ако орган за защита на конкуренцията започне разследване или процедура за санкциониране във връзка с нарушение на конкурентното право, за което се отнася искът за обезщетение за вреди. Прекъсването се прекратява една година след датата, на която решението на органа за защита на конкуренцията стане окончателно или на която процедурата бъде приключена по друг начин.
4.   Срокът се прекъсва и със започването на всякаква процедура за доброволно уреждане на споровете, свързани с искането за обезщетяване на причинената вреда. Това прекъсване обаче се прилага само за страните, които участват или са участвали в посочената процедура или са били представлявани в нея“.
11
В член 75, параграф 1 от Закон 15/2007, изменен с Кралски декрет-закон 9/2017, се предвижда следното:
„Нарушение на конкурентното право, установено с окончателно решение на испански орган за защита на конкуренцията или от испански съдебен орган, се счита за установено по необорим начин за целите на иск за обезщетение за вреди, предявен пред испански съд“.
12
Първата преходна разпоредба от Кралски декрет-закон 9/2017, транспониращ в испанското право Директива 2014/104, озаглавена „Преходен режим при искове за обезщетение за вреди вследствие на нарушения на конкурентното право на държавите членки и на Европейския съюз“, гласи:
„1. Разпоредбите на член 3 от настоящия кралски декрет-закон не се прилагат с обратно действие.
2. Разпоредбите на член 4 от настоящия кралски декрет-закон се прилагат само за производствата, образувани след влизането му в сила“.
13
Съгласно член 90, параграф 3 от Ley 39/2015 del Procedimiento Administrativo Común de las Administraciones Públicas (Закон 39/2015 относно общата административна процедура на публичните администрации) от 1 октомври 2015 г. (BOE, бр. 236 от 2 октомври 2015 г., стр. 89343), приложим в конкурентното право по силата на член 45 от Закон 15/2007:
„Решението, с което се слага край на производството, е изпълняемо, ако не подлежи на обжалване с обикновена жалба по административен път, като в него същевременно могат да се предвидят необходимите временни разпоредби, за да се гарантира ефективността му, докато стане изпълняемо, които могат да се изразяват в запазване на евентуално разпоредените обезпечителни мерки.
Когато решението е изпълняемо, изпълнението му може да бъде спряно временно, ако заинтересованият уведоми администрацията за намерението си да оспори пред административен съд това окончателно административно решение. Временното спиране се прекратява, когато:
a)
законоустановеният срок е изтекъл, без заинтересованият да е подал жалба до административен съд;
b)
макар заинтересованият да е подал жалба до административен съд:
1.   с жалбата той не е поискал временно спиране на изпълнението на обжалваното решение;
2.   съдебният орган се произнася по искането за временно спиране при определените в него условия“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
14
На 23 юли 2015 г. CNMC приема решение, с което установява, че редица предприятия, сред които Nissan, са нарушили член 101 ДФЕС и член 1 от Закон 15/2007. Антиконкурентното поведение, за което се търси отговорност и което се изразява в обмени на чувствителна търговска информация между тези предприятия, е прекратено през 2013 г.
15
На 28 юли 2015 г. CNMC публикува на своя уебсайт прессъобщение за това решение.
16
На 15 септември 2015 г. посоченото решение е публикувано в цялост на този уебсайт.
17
Срещу същото решение са подадени редица жалби за отмяна по съдебен ред от страна на извършителите на твърдяното нарушение, включително от Nissan, но то е потвърдено в частта относно Nissan от Tribunal Supremo (Върховен съд, Испания) през 2021 г.
18
През март 2023 г. CP предявява пред запитващата юрисдикция иск за обезщетение за вреди, следващ решението на CNMC (follow-on damages action), с цел Nissan да бъде осъдено да поправи вредата, която CP твърди, че му е била причинена поради придобиването на моторно превозно средство, чиято цена се е оказала засегната от установеното с това решение нарушение.
19
В своя защита Nissan твърди по същество, че искът за обезщетение за вреди е погасен по давност. Според това дружество съгласно правилата за давността, предвидени в Гражданския кодекс, приложимият за такъв иск едногодишен давностен срок започва да тече от момента, в който увреденото лице узнае за съответното нарушение на конкурентното право. В разглеждания случай, тъй като, първо, решението на CNMC било публикувано в цялост на уебсайта на този орган на 15 септември 2015 г., второ, CNMC публикувала прессъобщение в това отношение и трето, стоящият в основата на това решение случай бил широко отразен в медиите на национално равнище, CP не можел да твърди, че към датата на публикуване на посоченото решение на уебсайта на CNMC не е знаел информацията, която е абсолютно необходима за предявяването на посочения иск за обезщетение за вреди. Поради това според Nissan, след като не е необходимо същото решение да е станало окончателно, за да започне да тече давностният срок, може да се приеме, че този срок е започнал да тече на 15 септември 2015 г.
20
Според запитващата юрисдикция давностните срокове, приложими за исковете за обезщетение за вреди от нарушения на правилата за конкуренция, не могат да започнат да текат, преди съответното нарушение да е прекратено и увреденото лице да е узнало или да е можело разумно да узнае информацията, която е абсолютно необходима за предявяването на неговия иск за обезщетение за вреди.
21
Когато това нарушение е установено с решение на националния орган за защита на конкуренцията, според запитващата юрисдикция може да се приеме, че увредените страни са узнали тази информация в момента на публикуването на решението на уебсайта на този орган. Именно поради това публикуване се оказвало, че наличието на съответното нарушение е известно, извършителите на нарушението са точно посочени, продължителността на незаконосъобразното поведение е отбелязана и настъпването на вредата може да се установи. Според запитващата юрисдикция, щом като никаква правна норма не изисква такова решение да придобие окончателен характер, за да възникне правото на поправяне на причинената със съответното нарушение вреда, обжалването на това решение по съдебен ред не може да има отражение върху изчисляването на давностния срок, приложим за иск за обезщетение за вреди, с който се цели поправяне на вредата, дължаща се на нарушението.
22
Запитващата юрисдикция действително счита, че съдът, сезиран с иск за обезщетение за вреди вследствие на решение на органа за защита на конкуренцията, което е обжалвано по съдебен ред с цел отмяна, може да бъде обвързан със съдържащата се в това решение констатация, че е налице нарушение, само когато решението е станало окончателно. По приложимото процесуално право обаче този съд можел да спре висящото пред него производство, докато решението стане окончателно. Освен това, ако се предявявал иск за обезщетение за вреди от нарушение на правилата за конкуренция, разследвано в същото време от органа за защита на конкуренцията, съдът можел да спре производството, докато този орган вземе решение и то стане окончателно.
23
В разглеждания случай според запитващата юрисдикция CP е могъл да узнае цялата информация, която е абсолютно необходима, за да предяви своя иск за обезщетение за вреди, поради публикуването в цялост на уебсайта на CNMC на решението на този орган, поради публикуването на прессъобщението в това отношение, с което увредените лица изрично са приканени да предявят иск за обезщетяване на произтеклата от съответното нарушение вреда, и поради широкото отразяване в медиите на национално равнище на случая, за който се отнася въпросното решение.
24
В това отношение запитващата юрисдикция добавя, че за разлика от решенията на CNMC, които се публикуват на уебсайта на този орган и за които има прессъобщение, също публикувано на този уебсайт, за решенията на испанските съдилища, чрез които окончателно решение на посочения орган става окончателно, няма нито прессъобщение, нито пък публикуване в Boletín Oficial del Estado (испанския официален вестник). Освен това уебсайтът, на който се публикуват решенията на испанските съдилища, бил трудно достъпен за широката общественост.
25
В този контекст запитващата юрисдикция обаче отбелязва, че за разлика от нейното тълкуване на правилата, уреждащи dies a quo на давностния срок, приложим за исковете за обезщетение за вреди от нарушения на правилата за конкуренция, има течение в националната съдебна практика, според което давностният срок, приложим за такива искове за обезщетение за вреди, предявявани вследствие на решение на CNMC, което е обжалвано с цел отмяна пред компетентните съдилища, започва да тече едва от момента, в който това решение стане окончателно вследствие на осъществения съдебен контрол. Според това течение в съдебната практика не било възможно увреденото лице да узнае информацията, която е абсолютно необходима, за да предяви своя иск за обезщетение за вреди, единствено въз основа на публикуването на текста на решението на CNMC в цялост на нейния уебсайт, на прессъобщението и на отразяването в медиите на национално равнище на съответния случай. Поради това трябвало да се приеме, че давностният срок започва да тече едва когато съдебното решение на последната съдебна инстанция придобие сила на пресъдено нещо. При всички положения било излишно да се предявява иск за обезщетение за вреди въз основа на решението на CNMC, за да се поиска след това спиране на производството с цел да се определи дали искът за обезщетение за вреди трябва да се обоснове с това решение.
26
Според запитващата юрисдикция посоченото течение в съдебната практика, изглежда, погрешно прави разграничение между възможността и задължението да се предяви иск. Според запитващата юрисдикция, ако съответният ищец знае информацията, която е абсолютно необходима, за да предяви своя иск за обезщетение за вреди, той трябва да го направи в определените за тази цел срокове.
27
При това положение запитващата юрисдикция — Juzgado de lo Mercantil no 1 de Zaragoza (Търговски съд № 1, Сарагоса, Испания) — решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Съществува ли в правото на Съюза правно основание, позволяващо да се направи разграничение между възможността и задължението да се предяви иск за обезщетение за вреди от нарушение на конкурентното право, или пък, напротив, трябва да се приеме, че от момента, в който увреденото лице е узнало или е могло разумно да узнае, че нарушението му е причинило вреда и кой е неговият извършител, то следва да предяви този иск, като давностният срок започва да тече?
2)
Трябва ли, за да се предяви иск за обезщетение за вреди пред съдебния орган, да се изчака окончателното потвърждаване на санкцията по съдебен ред или пък, напротив, трябва да се приеме, че щом като в публикуваното в цялост решение на [CNMC)] са посочени извършителите на съответното нарушение, неговата точна продължителност и засегнатите от него продукти, искът за обезщетение за вреди може да бъде предявен пред съдилищата и давностният срок започва да тече?
3)
Трябва ли публикуването в цялост на санкциониращото решение на официалния и публичен уебсайт на CNMC да се счита за равностойно, що се отнася до началото на давността, на публикуването от Европейската комисия на резюмето на решението в Официален вестник на Европейския съюз, като се има предвид, че решенията на CNMC се публикуват само на този официален уебсайт?“.
По исканията за възобновяване на устната фаза на производството и за получаване на разяснения от запитващата юрисдикция
28
С молба, подадена в секретариата на Съда на 17 април 2025 г., Nissan иска, главно, да се разпореди възобновяване на устната фаза на производството на основание член 83 от Процедурния правилник на Съда. При условията на евентуалност, то приканва Съда да отправи искане за разяснения до запитващата юрисдикция на основание член 101 от същия процедурен правилник.
29
В подкрепа на своите искания Nissan по същество твърди, от една страна, че в заключението си генералният адвокат се позовава на фактически и правни обстоятелства, изтъкнати от CP в съдебното заседание за изслушване на устните състезания, които не са били обсъдени при условията на състезателност по време на заседанието, и от друга страна, че Съдът не е получил достатъчно разяснения по фактически и националноправни въпроси. Трябвало по-специално да се изяснят, първо, правилата за прекъсване на давностния срок, приложим за исковете за обезщетение за вреди, и по-специално последиците от извънсъдебните искания за прекъсването на този срок. В разглеждания случай от запитващата юрисдикция трябвало да се поиска да уточни дали CP е направил извънсъдебно искане, и евентуално съдържанието му, както и разходите, свързани с неговото предявяване. Второ, полезно било да се уточни броят на санкциониращите решения на CNMC, които са отменени след осъществяване на съдебен контрол върху тях. Трето, от запитващата юрисдикция трябвало да се поиска да уточни някои аспекти от испанското право, по-специално относно изпълняемостта на решенията на CNMC, разликите между националните правила, уреждащи публикуването на решенията на CNMC, и тези, които уреждат публикуването на решенията на испанските съдилища, а също и разходите, свързани с прекъсването на давностните срокове.
30
В това отношение, на първо място, що се отнася до искането за възобновяване на устната фаза, следва да се припомни, че съгласно член 252, втора алинея ДФЕС генералният адвокат представя публично, при пълна безпристрастност и независимост, мотивирани заключения по делата, за които съгласно Статута на Съда на Европейския съюз се изисква неговото произнасяне. Съдът не е обвързан нито от това заключение, нито от мотивите, въз основа на които генералният адвокат стига до него (решение от 19 март 2020 г., Sánchez Ruiz и др., C‑103/18 и C‑429/18, EU:C:2020:219, т. 42 и цитираната съдебна практика).
31
В този контекст следва да се припомни още, че Статутът на Съда на Европейския съюз и Процедурният правилник не предвиждат възможност страните или заинтересованите субекти по член 23 от този статут да представят становища в отговор на представеното от генералния адвокат заключение. Поради това несъгласието на някоя от страните или на такъв заинтересован субект със заключението на генералния адвокат не може само по себе си да бъде основание за възобновяване на устната фаза на производството, независимо какви са разгледаните в заключението въпроси (решение от 19 март 2020 г., Sánchez Ruiz и др., C‑103/18 и C‑429/18, EU:C:2020:219, т. 43 и цитираната съдебна практика).
32
Следователно, тъй като с направеното от Nissan искане за възобновяване на устната фаза на производството се цели на Nissan да се даде възможност да отговори на позицията, която генералният адвокат заема в заключението си, това искане не може да се уважи.
33
Същевременно, съгласно член 83 от Процедурния правилник на Съда, във всеки един момент след изслушване на генералния адвокат Съдът може да постанови възобновяване на устната фаза на производството, по-специално когато счита, че делото не е напълно изяснено, когато след закриване на тази фаза някоя от страните посочи нов факт от решаващо значение за решението на Съда или когато делото трябва да се реши въз основа на довод, който не е бил обсъден от страните или заинтересованите субекти по член 23 от Статута на Съда на Европейския съюз.
34
В разглеждания случай, след като изслуша генералния адвокат, Съдът счита, че разполага с всички необходими данни, за да отговори на поставените от запитващата юрисдикция въпроси, и че настоящото дело не налага решаването му да стане въз основа на довод, който не е бил обсъден от заинтересованите субекти. Освен това искането за възобновяване на устната фаза на производството не разкрива никакъв нов факт, който може да има решаващо значение за решението, което Съдът трябва да постанови по настоящото дело.
35
Следователно възобновяване на устната фаза на производството не трябва да се разпорежда.
36
На второ място, що се отнася до направеното при условията на евентуалност искане, чрез което Nissan приканва Съда да поиска разяснения от запитващата юрисдикция, достатъчно е да се припомни, че възможността, с която разполага Съдът, да поиска разяснения от запитваща юрисдикция на основание член 101 от своя процедурен правилник, представлява само една правна възможност, като Съдът преценява дискреционно във всеки отделен случай дали да я използва, или не (решение от 3 декември 2015 г., Banif Plus Bank, C‑312/14, EU:C:2015:794, т. 32). Както обаче бе посочено в точка 34 от настоящото решение, Съдът разполага с всички необходими данни, за да се произнесе по настоящото преюдициално запитване. Следователно това искане също трябва да се отхвърли.
По преюдициалните въпроси
37
Съгласно постоянната практика на Съда, в рамките на въведеното с член 267 ДФЕС производство за сътрудничество между националните юрисдикции и Съда последният трябва да даде на националния съд полезен отговор, който да му позволи да разреши спора, с който е сезиран. С оглед на това при необходимост Съдът трябва да преформулира поставените му въпроси. Освен това е възможно Съдът да трябва да вземе предвид норми от правото на Съюза, които националният съд не е посочил в съдържанието на въпроса си (решение от 12 януари 2023 г., RegioJet, C‑57/21, EU:C:2023:6, т. 92 и цитираната съдебна практика). В това отношение Съдът следва да извлече от всички данни, предоставени от националния съд, и по-специално от мотивите на акта за преюдициално запитване, елементите от правото на Съюза, които изискват тълкуване предвид предмета на спора (решение от 22 юни 2022 г., Volvo и DAF Trucks, C‑267/20, EU:C:2022:494, т. 28 и цитираната съдебна практика).
38
В разглеждания случай с оглед на всички данни, предоставени от запитващата юрисдикция, за да ѝ се даде полезен отговор, който да ѝ позволи да разреши спора, с който е сезирана, преюдициалните въпроси трябва да се преформулират.
39
От тези данни всъщност е видно, че тя по-специално иска да се определи дали CP, считащ, че му е причинена вреда с нарушение на конкурентното право, установено с решение на CNMC, което е публикувано на уебсайта на този орган на 15 септември 2015 г. и става окончателно вследствие на постановено през 2021 г. решение на Tribunal Supremo (Върховен съд), може да иска поправяне на причиненото му увреждане, или искът му за обезщетение за вреди, предявен през март 2023 г., е погасен по давност.
40
В това отношение съгласно преписката, с която разполага Съдът, Кралски декрет-закон 9/2017, с който се транспонира Директива 2014/104, влиза в сила на 27 май 2017 г., тоест около пет месеца след изтичането на срока за транспониране, предвиден в член 21 от тази директива. Запитващата юрисдикция посочва, че към датата на влизане в сила на този декрет-закон, с който в испанското право се транспонира посочената директива, давностният срок, приложим за исковете за обезщетение за вреди от нарушенията на конкурентното право, се е уреждал по общия режим на извъндоговорната гражданска отговорност и че съгласно член 1968, параграф 2 от Гражданския кодекс този давностен срок с продължителност една година започва да тече едва от момента, в който лицето, което се счита за увредено, е узнало за деянията, пораждащи отговорност. Запитващата юрисдикция уточнява, че вследствие на законодателно изменение, извършено през 2007 г., в националното законодателство вече не се изисква решението на националния орган за защита на конкуренцията да стане окончателно, за да възникне правото на поправяне на вредата, причинена от съответното нарушение. Поради това запитващата юрисдикция счита, че началото на давностния срок, приложим за иска за обезщетение за вреди на CP, съвпада с датата на публикуване на решението на CNMC на нейния уебсайт, а именно 15 септември 2015 г., а не с датата на публикуване на решението на Tribunal Supremo (Върховен съд), вследствие на което решението на CNMC става окончателно през 2021 г.
41
В този контекст и предвид по-специално факта, че правилата за давността от Гражданския кодекс са продължили да се прилагат около пет месеца след изтичането на срока за транспониране на Директива 2014/104, от предоставените от запитващата юрисдикция данни ясно се вижда, че тя има колебания относно съвместимостта с член 101 ДФЕС, разглеждан във връзка с принципа на ефективност, и евентуално с член 10 от посочената директива на правилата за давността, които са били в сила преди транспонирането на същата директива, що се отнася по-специално до определянето на dies a quo на давностния срок.
42
При това положение следва да се приеме, че с въпросите си, които трябва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 101 ДФЕС, разглеждан във връзка с принципа на ефективност, и евентуално член 10, параграф 2 от Директива 2014/104 трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, както я тълкуват компетентните национални съдилища, съгласно която за целите на определянето на момента, от който започва да тече давностният срок, приложим за иска за обезщетение за вреди от нарушения на правилата за конкуренция, почиващ на решение на националния орган за защита на конкуренцията, с което се установява нарушение на тези правила, може да се приеме, че лицето, което се счита за увредено, е узнало абсолютно необходимата информация, позволяваща му да предяви своя иск за обезщетение за вреди, преди това решение да стане окончателно.
43
В това отношение, за да се отговори на поставения въпрос, най-напред трябва да се провери приложимостта във времето на член 10 от Директива 2014/104, с който се въвеждат някои изисквания за давностния срок, приложим за исковете за обезщетение за вреди от нарушенията на конкурентното право, като по-специално се определят минималната продължителност на този срок и най-ранният момент, от който последният може да започне да тече, както и обстоятелствата, при които същият трябва да бъде спрян или прекъснат.
44
Следва всъщност да се припомни, че член 10 от Директива 2014/104 е материалноправна разпоредба по смисъла на член 22, параграф 1 от тази директива. Съгласно последната разпоредба държавите членки впрочем трябва да гарантират, че националните мерки, които са приели в съответствие с член 21 от тази директива, за да се съобразят с материалноправните ѝ разпоредби, нямат обратно действие (решение от 18 април 2024 г., Heureka Group (Уебсайтове за сравняване на цени), C‑605/21, EU:C:2024:324, т. 47).
45
Същевременно, след като изтече срокът за транспониране на дадена директива, националното право трябва да се тълкува в съответствие с всяка нейна разпоредба (решение от 18 април 2024 г., Heureka Group (Уебсайтове за сравняване на цени), C‑605/21, EU:C:2024:324, т. 48).
46
Ето защо, за да се определи приложимостта във времето на член 10 от Директива 2014/104, трябва да се провери дали разглежданото в главното производство правоотношение е приключено преди изтичането на срока за транспониране на тази директива, или продължава да поражда своите последици след изтичането на този срок (решение от 18 април 2024 г., Heureka Group (Уебсайтове за сравняване на цени), C‑605/21, EU:C:2024:324, т. 49).
47
За тази цел, с оглед на особеностите на правилата за давността, тяхното естество и механизма им за функциониране, по-специално в контекста на иск за обезщетение за вреди от нарушение на конкурентното право, следва да се провери дали към датата на изтичане на срока за транспониране на Директива 2014/104, тоест 27 декември 2016 г., е изтекъл давностният срок, определен от националното право и приложим към разглежданото в главното производство правоотношение до тази дата, което предполага да се определи моментът, от който този давностен срок е започнал да тече в съответствие с посоченото право (решение от 18 април 2024 г., Heureka Group (Уебсайтове за сравняване на цени), C‑605/21, EU:C:2024:324, т. 50).
48
Всъщност при липсата на правна уредба на Съюза в тази област до датата на изтичане на срока за транспониране на Директива 2014/104, правилата за упражняване на правото да се търси обезщетение за вредата, произтичаща от нарушение на членове 101 и 102 ДФЕС, включително правилата за давностните срокове, трябва да се уредят от правната система на всяка държава членка, при условие че са спазени принципите на равностойност и ефективност, като последният принцип изисква правилата, приложими относно съдебните производства, предназначени да гарантират защитата на правата, които субектите черпят от директния ефект на правото на Съюза, да не правят практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правата, предоставени от правния ред на Съюза (решение от 18 април 2024 г., Heureka Group (Уебсайтове за сравняване на цени), C‑605/21, EU:C:2024:324, т. 51 и цитираната съдебна практика).
49
В това отношение от последния принцип следва, че дори преди датата, на която изтича срокът за транспониране на Директива 2014/104, всяка национална правна уредба, която определя началния момент на давностния срок, продължителността на този срок и правилата за спирането и прекъсването му, трябва да е адаптирана спрямо особеностите на конкурентното право и спрямо целите на прилагането на неговите норми от съответните лица, за да не се изгуби пълната ефективност на членове 101 и 102 ДФЕС (решение от 18 април 2024 г., Heureka Group (Уебсайтове за сравняване на цени), C‑605/21, EU:C:2024:324, т. 52 и цитираната съдебна практика).
50
В този контекст следва да се напомни, че член 101, параграф 1 и член 102 ДФЕС имат директен ефект в отношенията между частноправни субекти и предоставят права на правните субекти, които националните юрисдикции трябва да охраняват (решение от 5 юни 2014 г., Kone и др., C‑557/12, EU:C:2014:1317, т. 20 и цитираната съдебна практика).
51
Пълната ефективност на член 101 ДФЕС, и по-специално полезното действие на забраната, установена в параграф 1 от него, биха били поставени под въпрос, ако не е възможно всеки да иска да бъде поправена вредата, която евентуално му е причинена с нарушение на конкурентното право (решения от 5 юни 2014 г., Kone и др., C‑557/12, EU:C:2014:1317, т. 21, и от 28 януари 2025 г., ASG 2, C‑253/23, EU:C:2025:40, т. 61 и цитираната съдебна практика).
52
В този смисъл всеки има право да иска да бъде поправена претърпяната от него вреда, когато съществува причинно-следствена връзка между тази вреда и забранени с член 101 ДФЕС картел или практика (решение от 5 юни 2014 г., Kone и др., C‑557/12, EU:C:2014:1317, т. 22 и цитираната съдебна практика).
53
Правото на всеки да иска да бъде поправена такава вреда, укрепва действието на правилата на Съюза в областта на конкуренцията и може да възпре действията, които могат да ограничат или нарушат конкуренцията, като по този начин допринася за поддържането на ефективна конкуренция в Съюза (решение от 28 януари 2025 г.ASG 2, C‑253/23, EU:C:2025:40, т. 63).
54
Според постоянната практика на Съда това право предоставя на всяко увредено лице възможност да иска поправяне на вредата, която му е причинена с поведение, което може да предотврати, ограничи или наруши конкуренцията (вж. в този смисъл решения от 20 септември 2001 г., Courage и Crehan, C‑453/99, EU:C:2001:465, т. 25, от 13 юли 2006 г., Manfredi и др., C‑295/04—C‑298/04, EU:C:2006:461, т. 60, и от 21 декември 2023 г., International Skating Union/Комисия, C‑124/21 P, EU:C:2023:1012, т. 201).
55
В това отношение функцията на приложимите за посоченото право давностни срокове по принцип е, от една страна, да се гарантира защитата на правата на увреденото лице, тъй като то трябва да разполага с достатъчно време, за да събере подходяща информация за евентуален иск, и от друга страна, да се избегне възможността увреденото лице да бави безкрайно упражняването на правото си да получи обезщетение за вреди, в ущърб на лицето, отговорно за тези вреди. Следователно в крайна сметка давностните срокове защитават както увреденото лице, така и лицето, отговорно за вредите (вж. в този смисъл решение от 22 юни 2022 г., Volvo и DAF Trucks, C‑267/20, EU:C:2022:494, т. 45 и цитираната съдебна практика).
56
Трябва също да се припомни, че упражняването на правото да се иска поправяне на вредата, претърпяна поради нарушение на конкурентното право, би станало практически невъзможно или прекомерно трудно, ако давностните срокове, приложими за исковете за обезщетение за вреди от нарушенията на разпоредбите от конкурентното право, започват да текат, преди нарушението да е прекратено и увреденото лице да е узнало или да може разумно да се предполага, че е узнало, информацията, която е абсолютно необходима, за да предяви своя иск за обезщетение за вреди (вж. в този смисъл решение от 18 април 2024 г., Heureka Group (Уебсайтове за сравняване на цени), C‑605/21, EU:C:2024:324, т. 55 и цитираната съдебна практика).
57
В разглеждания случай, що се отнася до първото условие, посочено в предходната точка от настоящото решение, а именно нарушението да е прекратено, безспорно е, че нарушението е прекратено през 2013 г.
58
Що се отнася до второто условие, посочено в същата точка, а именно увреденото лице да е узнало информацията, която е абсолютно необходима, за да предяви своя иск за обезщетение за вреди, съгласно постоянната съдебна практика тази информация включва наличието на нарушение на конкурентното право, наличието на вреда, причинно-следствената връзка между вредата и нарушението, както и посочването на извършителя (вж. в този смисъл решение от 18 април 2024 г., Heureka Group (Уебсайтове за сравняване на цени), C‑605/21, EU:C:2024:324, т. 64 и цитираната съдебна практика).
59
Всъщност, ако посочената информация липсва, е изключително трудно и дори невъзможно увреденото лице да получи обезщетение за вредата, която му е причинило това нарушение (решение от 18 април 2024 г., Heureka Group (Уебсайтове за сравняване на цени), C‑605/21, EU:C:2024:324, т. 65).
60
В това отношение националният съд, сезиран с иска за обезщетение за вреди, трябва да определи от кой момент разумно може да се приеме, че увреденото лице е узнало тази информация. Само националният съд всъщност е компетентен да установи и прецени фактите по спора в главното производство. Същевременно, когато се произнася по преюдициалното запитване, Съдът може да даде уточнения, за да го насочи при това определяне (вж. в този смисъл решение от 18 април 2024 г., Heureka Group (Уебсайтове за сравняване на цени), C‑605/21, EU:C:2024:324, т. 66 и цитираната съдебна практика).
61
От акта за преюдициално запитване е видно, че по националната правна уредба отговорността на извършителя на нарушение на правилата за конкуренция по принцип може да се ангажира било чрез предявяването от увредената страна на иск за обезщетение за вреди пред компетентния национален съд, когато такова нарушение не е установено с решение на националния орган за защита на конкуренцията, било чрез предявяването на такъв иск, почиващ на приемането на такова решение от посочения орган.
62
Запитващата юрисдикция обаче подчертава, че няма правна норма, която да изисква такова решение да стане окончателно, за да възникне правото на поправяне на вредата, причинена със съответното нарушение.
63
Запитващата юрисдикция същевременно уточнява, че по националната правна уредба съдът, сезиран с иск за обезщетение за вреди, почиващ на решение на националния орган за защита на конкуренцията за установяване на нарушение, което е обжалвано по съдебен ред с цел отмяна, може да бъде обвързан с констатацията, че това нарушение е налице само когато посоченото решение е станало окончателно.
64
Така се оказва, че за разлика от решенията на Комисията, с които тя се произнася по споразумения, решения или практики, попадащи в обхвата на член 101 или 102 ДФЕС, и които по силата на член 16, параграф 1 от Регламент № 1/2003 имат обвързващ характер за националните съдилища — така че последните не могат да вземат решения, които биха противоречали на такива решения — в разглеждания случай решение на националния орган за защита на конкуренцията за установяване на нарушение на правилата за конкуренция, чиято валидност е оспорена по съдебен ред, няма такъв характер. Следователно съдът, сезиран с почиващ на такова решение иск за обезщетение за вреди, разполага, ако решението е обжалвано по съдебен ред, с информация, която не е с окончателен характер.
65
Следователно в случаите, в които евентуалният извършител на нарушение на конкурентното право на Съюза, установено с решение на национален орган за защита на конкуренцията, оспори по съдебен ред с цел отмяна констатациите на този орган, свързани с естеството, както и с материалния, персоналния, времевия и териториалния обхват на това нарушение, поради което съдът, сезиран с отнасящ се за посоченото нарушение иск за обезщетение за вреди, не е обвързан от посочените констатации, не може да се счита, че увреденото лице може ефективно да се позове на посоченото решение пред този съд, за да обоснове своя иск срещу евентуалния извършител на нарушението.
66
В такава хипотеза би била подкопана възможността увреденото лице да предяви иск за обезщетение за вреди вследствие на решение на националния орган за защита на конкуренцията (follow-on damages action), и за това лице ще се окаже прекомерно трудно да упражни правото си да поиска поправяне на вредата.
67
При това положение се налага изводът, че доколкото съдът, сезиран с иск за обезщетение за вреди, е обвързан с констатацията, че съответното нарушение е налице само когато решението на националния орган за защита на конкуренцията е станало окончателно, увреденото лице не може разумно да се счита за узнало информацията, която е абсолютно необходима, за да предяви своя иск за обезщетение за вреди въз основа на това решение, поради което давностният срок не може да започне да тече, преди посоченото решение да стане окончателно.
68
Трябва да се направи уточнението, че това тълкуване в разглеждания случай не се оборва нито от правилата за спиране и/или прекъсване на давностния срок, нито от правилата относно спирането на производството пред съда, сезиран с иск за обезщетение за вреди, така както тези правила следват от преписката, с която разполага Съдът.
69
Първо, що се отнася до евентуалното спиране на давностния срок, от тази преписка не следва, че решение за такова спиране може да се вземе поради подаването до компетентните съдилища на жалба за отмяна на разглежданото решение на CNMC, нито че такова спиране продължава непременно до датата на публикуване на съдебното решение, правещо решението на CNMC окончателно.
70
Второ, що се отнася до прекъсването на давностния срок, от преписката следва, че този срок може да бъде прекъснат с извънсъдебно искане, което е направено от увреденото лице и чрез което извършителят на предполагаемото нарушение се приканва да го обезщети, със започването на помирителна процедура или с молба за допускане на предварителни мерки, чиято цел е събиране на информация и/или на съществени документи за подготовката на предявяването на иска за обезщетение за вреди.
71
Трябва обаче да се констатира, че тези основания за прекъсване не зависят от подаването до компетентните съдилища на жалба за отмяна на разглежданото решение на CNMC. Поради това се налага изводът, че никое от посочените основания за прекъсване не позволява да се гарантира по достатъчно ефективен начин, че едногодишният давностен срок, предвиден в националната правна уредба, няма да изтече преди приключването на съдебните производства, вследствие на които съответното решение на CNMC придобива окончателен характер.
72
Трето, що се отнася до възможността съдът, сезиран с иск за обезщетение за вреди, да спре протичащото пред него производство, ако искът се предявява вследствие на решение на органа за защита на конкуренцията, което е обжалвано по съдебен ред с цел отмяна, докато същото решение стане окончателно, съгласно акта за преюдициално запитване това спиране не е автоматично, тъй като в това отношение съдът разполага с право на преценка.
73
При всички положения, както генералният адвокат посочва по същество в точка 83 от своето заключение, искане за спиране на производството може да се направи само след предявяването на иска за обезщетение за вреди, а това означава, че искът трябва да бъде предявен преди изтичането на давностния срок. При това положение не може да се приеме, че с възможността да се поиска спиране на производството, могат да се изпълнят изискванията на член 101 ДФЕС и на принципа на ефективност.
74
След като това бе уточнено, трябва да се отбележи, че условието да се знае информацията, която е абсолютно необходима за предявяването на иск за обезщетение за вреди вследствие на решение на национален орган за защита на конкуренцията, изисква не само това решение да стане окончателно, но също тази информация, произтичаща от окончателното решение, да е оповестена публично по подходящ начин.
75
В това отношение, за да може разумно да се приеме, че увреденото лице разполага с информацията, която е абсолютно необходима, за да предяви своя иск за обезщетение за вреди, от датата на публикуване на съдебно решение, с което съответното решение на националния орган за защита на конкуренцията е потвърдено окончателно, това съдебно решение трябва да бъде официално публикувано, да бъде достъпно свободно за широката общественост и датата на неговото публикуване ясно да следва от последното.
76
В разглеждания случай CP предявява своя иск за обезщетение за вреди през март 2023 г. вследствие на прието на 23 юли 2015 г. решение на CNMC, публикувано на уебсайта на този орган на 15 септември 2015 г. и станало окончателно в частта относно Nissan вследствие на решение на Tribunal Supremo (Върховен съд), постановено през 2021 г.
77
Освен това от акта за преюдициално запитване следва, че уебсайтът, на който се публикуват решенията на испанските съдилища, е уебсайтът на Centro de Documentación Judicial (Cendoj) (Център за съдебна документация) на Consejo General del Poder Judicial (Генерален съвет на съдебната власт, Испания), който по същество представлява база данни със съдебна практика, достъпна свободно за широката общественост.
78
Поради това — при условие че запитващата юрисдикция извърши съответната проверка — разумно може да се приеме, че към датата на публикуване на решението на Tribunal Supremo (Върховен съд), чрез което решението на CNMC става окончателно през 2021 г., CP е узнал всичката необходима информация, позволяваща му да предяви своя иск за обезщетение за вреди.
79
Ето защо, както следва от точки 76—78 от настоящото решение, към датата на изтичане на срока за транспониране на Директива 2014/104, а именно 27 декември 2016 г., давностният срок не само не е изтекъл, но дори още не е започнал да тече.
80
Следователно разглежданото в главното производство правоотношение не е приключено преди изтичането на срока за транспониране на тази директива, поради което член 10 от нея е приложим ratione temporis в разглеждания случай и искът за обезщетение за вреди на CP не изглежда да е погасен по давност.
81
В това отношение, тъй като съдържанието на член 10, параграф 2 от Директива 2014/104 в частта относно определянето на момента, от който започва да тече давностният срок, отразява по същество практиката на Съда относно членове 101 и 102 ДФЕС, както и относно принципа на ефективност, съображенията от настоящото решение за началото на давностния срок, приложим за иска за обезщетение за вреди от нарушения на правилата за конкуренция, следващ решение на националния орган за защита на конкуренцията за установяване на нарушение, са приложими и за тълкуването на член 10, параграф 2 от Директива 2014/104.
82
С оглед на гореизложените съображения на поставените въпроси следва да се отговори, че член 101 ДФЕС, разглеждан във връзка с принципа на ефективност, и член 10, параграф 2 от Директива 2014/104 трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, както я тълкуват компетентните национални съдилища, съгласно която за целите на определянето на момента, от който започва да тече давностният срок, приложим за иска за обезщетение за вреди от нарушения на правилата за конкуренция, почиващ на решение на националния орган за защита на конкуренцията, с което се установява нарушение на тези правила, може да се приеме, че лицето, което се счита за увредено, е узнало абсолютно необходимата информация, позволяваща му да предяви своя иск за обезщетение за вреди, преди това решение да стане окончателно.
По съдебните разноски
83
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:
Член 101 ДФЕС, разглеждан във връзка с принципа на ефективност, и член 10, параграф 2 от Директива 2014/104/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 ноември 2014 година относно някои правила за уреждане на искове за обезщетение за вреди по националното право за нарушения на разпоредбите на правото на държавите членки и на Европейския съюз в областта на конкуренцията
трябва да се тълкуват в смисъл, че
не допускат национална правна уредба, както я тълкуват компетентните национални съдилища, съгласно която за целите на определянето на момента, от който започва да тече давностният срок, приложим за иска за обезщетение за вреди от нарушения на правилата за конкуренция, почиващ на решение на националния орган за защита на конкуренцията, с което се установява нарушение на тези правила, може да се приеме, че лицето, което се счита за увредено, е узнало абсолютно необходимата информация, позволяваща му да предяви своя иск за обезщетение за вреди, преди това решение да стане окончателно.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: испански.