62022CC0661
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE,
predstavljeni 5. oktobra 2023 (
1
)
Zadeva C‑661/22
ABC Projektai UAB, nekdanja Bruc Bond UAB
proti
Lietuvos bankas
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve))
„Predhodno odločanje – Transakcija plačilne institucije, ki obsega hrambo sredstev stranke brez konkretnega plačilnega naloga po izteku zakonsko določenega roka za izvršitev plačilne transakcije – Opredelitev transakcije – Direktiva (EU) 2015/2366 – Plačilne storitve na notranjem trgu – Direktiva 2009/110/ES – Izdajanje elektronskega denarja“
1.
Sodna praksa Sodišča v zvezi z direktivami o plačilnih storitvah (
2
) se postopoma razvija (
3
), vendar je bila, če se ne motim, doslej izdana le ena sodba (
4
) o razlagi Direktive 2009/110/ES (
5
), ki se nanaša na elektronski denar.
2.
Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe bo Sodišču omogočil, da pojasni pojem „elektronski denar“. Natančneje, ugotoviti bo treba, ali gre za izdajanje elektronskega denarja (dejavnost, za katero torej velja Direktiva 2009/110), kadar ponudnik plačilnih storitev (v nadaljevanju: PPS) prejme sredstva brez konkretnega plačilnega naloga in jih hrani dlje, kot je določeno z zakonom.
I. Pravni okvir
A.
Pravo unije
1. Direktiva 2015/2366
3.
Člen 4 („Opredelitev pojmov“) določa:
„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
[…]
3.
‚plačilna storitev‘ pomeni poslovno dejavnost, opredeljeno v Prilogi I;
4.
‚plačilna institucija‘ pomeni pravno osebo, ki je v skladu s členom 11 pridobila dovoljenje za opravljanje in izvrševanje plačilnih storitev po vsej Uniji;
5.
‚plačilna transakcija‘ pomeni dejanje pologa, prenosa ali dviga sredstev, ki ga odredi plačnik ali v njegovem imenu prejemnik plačila neodvisno od osnovnih obveznosti med plačnikom in prejemnikom plačila;
[…]
13.
‚plačilni nalog‘ pomeni navodilo plačnika ali prejemnika plačila svojemu ponudniku plačilnih storitev, s katerim zahteva izvršitev plačilne transakcije;
[…]“
4.
Člen 18 („Dejavnosti“) določa:
„1.   Poleg opravljanja plačilnih storitev imajo plačilne institucije pravico do opravljanja naslednjih dejavnosti:
(a)
opravljanja operativnih in z njimi tesno povezanih pomožnih storitev, kot so zagotavljanje izvršitve plačilnih transakcij, storitve menjave valut, dejavnosti varovanja ter shranjevanje in obdelava podatkov;
(b)
upravljanja plačilnih sistemov, brez poseganja v člen 35;
(c)
poslovnih dejavnosti, ki niso plačilne storitve, ob upoštevanju veljavnega prava Unije in nacionalnega prava.
2.   Kadar plačilne institucije opravljajo eno ali več plačilnih storitev, lahko vodijo samo plačilne račune, ki se uporabljajo izključno za plačilne transakcije.
3.   Denarna sredstva, ki jih plačilne institucije prejmejo od uporabnikov plačilnih storitev zaradi opravljanja plačilnih storitev, ne predstavljajo vlog ali drugih vračljivih sredstev v smislu člena 9 Direktive 2013/36/EU ali elektronskega denarja, kakor je opredeljen v točki 2 člena 2 Direktive 2009/110/ES.
[…]
5.   Plačilne institucije ne opravljajo poslov sprejemanja vlog ali drugih vračljivih sredstev v smislu člena 9 Direktive 2013/36/EU.
[…]“
5.
Člen 78 („Prejem plačilnega naloga“) v odstavku 1 določa:
„Države članice zagotovijo, da je trenutek prejema takrat, ko plačnikov ponudnik plačilnih storitev prejme plačilni nalog.
Plačnikovega računa se ne sme obremeniti pred prejemom plačilnega naloga […]“.
6.
Člen 83 („Plačilne transakcije na plačilni račun“) v odstavku 1 določa:
„Države članice zahtevajo, da ponudnik plačilnih storitev plačnika zagotovi, da je znesek plačilne transakcije knjižen v dobro računa ponudnika plačilnih storitev prejemnika plačila najpozneje do konca naslednjega delovnega dne po prejemu v skladu s členom 78. Ta rok se v primeru plačilnih transakcij, odrejenih na papirju, lahko podaljša za dodaten delovni dan.“
2. Direktiva 2009/110
7.
Člen 2 („Opredelitve“) določa:
„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve:
1.
‚institucija za izdajo elektronskega denarja‘ pomeni pravno osebo, ki je v skladu z naslovom II pridobila dovoljenje za izdajanje elektronskega denarja;
2.
‚elektronski denar‘ pomeni denarno vrednost, shranjeno v elektronski obliki, vključno z magnetno, ki pomeni terjatev do izdajatelja, ki je izdana na podlagi prejema denarnih sredstev za namen izvrševanja plačilnih transakcij, kakor so opredeljene v točki 5 člena 4 Direktive 2007/64/ES, in ki jo sprejme fizična ali pravna oseba, ki ni izdajatelj elektronskega denarja;
[…]“
8.
Člen 10 („Prepoved izdajanja elektronskega denarja“) določa:
„Brez poseganja v člen 18 države članice prepovejo izdajanje elektronskega denarja fizičnim ali pravnim osebam, ki niso izdajatelji elektronskega denarja.“
9.
Člen 11 („Izdajanje in unovčljivost“) določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da izdajatelji elektronskega denarja izdajo elektronski denar v nominalni vrednosti prejetih denarnih sredstev.
2.   Države članice zagotovijo, da izdajatelji elektronskega denarja na zahtevo imetnika elektronskega denarja v vsakem trenutku in v nominalni vrednosti unovčijo denarno vrednost elektronskega denarja, ki ga hranijo.
3.   Pogodba med izdajateljem elektronskega denarja in imetnikom elektronskega denarja jasno in podrobno navaja pogoje unovčenja, vključno z zadevnimi nadomestili, imetnika elektronskega denarja pa je treba obvestiti o navedenih pogojih, preden se zaveže s pogodbo ali ponudbo.
[…]“
B.
Nacionalno pravo
1. Zakon o plačilih (
6
)
10.
V skladu s členom 2, točka 11 oziroma 40, tega zakona je „prejemnik plačila“ vsaka fizična ali pravna oseba, drug subjekt ali podenota subjekta, ki je v plačilnem nalogu navedena kot prejemnik sredstev, ki so predmet plačilne transakcije; „plačnik“ pa je fizična ali pravna oseba, drug subjekt ali podenota subjekta, ki je imetnik plačilnega računa in odredi plačilni nalog v breme tega plačilnega računa ali, če plačilni račun ne obstaja, ki izda plačilni nalog.
11.
V skladu s členom 5 so plačilne storitve plačilne transakcije, vključno s prenosom sredstev na plačilnem računu pri ponudniku plačilnih storitev uporabnika ali pri drugem ponudniku plačilnih storitev; direktne obremenitve, vključno z enkratnimi direktnimi obremenitvami; plačilne transakcije s plačilno kartico ali podobno napravo ali kreditna plačila, vključno s trajnimi nalogi (točka 3), ter prenosi sredstev (točka 6).
12.
V skladu s členom 6(3) spadajo plačilne institucije med ponudnike plačilnih storitev.
13.
Člen 38(1) določa, da plačnikov ponudnik plačilnih storitev plačniku povrne znesek neodobrene plačilne transakcije takoj, ko izve zanjo ali ko je o njej obveščen, najpozneje do konca naslednjega delovnega dne, in, če je to ustrezno, na obremenjenem plačilnem računu vzpostavi takšno stanje, kakršno bi bilo, če neodobrena plačilna transakcija ne bi bila izvršena, razen kadar plačnikov ponudnik plačilnih storitev utemeljeno sumi, da gre za goljufijo, in o razlogih za sum pisno obvesti nadzorni organ. Plačnikov ponudnik plačilnih storitev mora tudi zagotoviti, da plačnik ne utrpi izgube zaradi obresti, dolgovanih ponudniku plačilnih storitev ali ki jih je dolžan plačati ponudnik plačilnih storitev.
14.
Člen 42(2) določa, da se lahko uporabnik plačilnih storitev, ki je odredil plačilni nalog, in njegov ponudnik plačilnih storitev dogovorita, da se izvrševanje plačilnega naloga začne na določen dan, ob koncu določenega obdobja ali na dan, ko plačnik da sredstva na voljo ponudniku plačilnih storitev. V tem primeru se šteje, da je dan prejema plačilnega naloga tako dogovorjeni dan. Če dogovorjeni dan ni delovni dan za ponudnika plačilnih storitev, se za plačilni nalog šteje, da je bil prejet naslednji delovni dan.
15.
Člen 46(1) določa, da plačnikov ponudnik plačilnih storitev zagotovi, da se po prejemu plačilnega naloga znesek plačilne transakcije v eurih, izvršene v Litvi in namenjene v drugo državo članico, knjiži v dobro računa prejemnikovega ponudnika plačilnih storitev najpozneje do konca naslednjega delovnega dne, razen v primeru iz odstavka 3 navedenega člena. Ta rok se lahko podaljšajo za dodatni delovni dan, če je plačilni nalog izdan na papirju.
16.
Člen 46(3) določa, da kadar se kreditna plačila v Litvi izvršujejo v eurih, ponudnik plačilnih storitev plačnika zagotovi, da se po prejemu plačilnega naloga znesek plačilne transakcije knjiži v dobro računa ponudnika plačilnih storitev prejemnika plačila še isti dan, če je plačilni nalog prejet na delovni dan do 12. ure. Če je plačilni nalog prejet po 12. uri, plačnikov ponudnik plačilnih storitev zagotovi, da je znesek plačilne transakcije knjižen v dobro računa ponudnika plačilnih storitev prejemnika plačila najpozneje naslednji delovni dan. V primeru iz člena 42(2) tega zakona plačnikov ponudnik plačilnih storitev zagotovi, da se znesek plačilne transakcije knjiži v dobro računa prejemnikovega ponudnika plačilnih storitev na dan izvršitve plačilnega naloga oziroma, če ta dan za ponudnika plačilnih storitev ni delovni dan, na naslednji delovni dan.
2. Zakon o plačilnih institucijah (
7
)
17.
Člen 4(3) določa, da lahko plačilna institucija, ki opravlja eno ali več plačilnih storitev, vodi plačilne račune, namenjene izključno opravljanju plačilnih storitev. Sredstva, ki jih plačilna institucija prejme od uporabnikov plačilnih storitev zaradi opravljanja plačilnih storitev, se ne štejejo za vloge ali druga vračljiva sredstva ali elektronski denar.
18.
Člen 4(5) določa, da plačilna institucija ne sme sprejemati vlog ali drugih vračljivih sredstev od nepoklicnih udeležencev na trgu ali izdajati elektronskega denarja.
3. Zakon o elektronskem denarju (
8
)
19.
V skladu s členom 2, točka 1, „elektronski denar“ pomeni denarno vrednost, ki predstavlja terjatev do izdajatelja, ki je dana v obtok, ko fizične ali pravne osebe izdajatelju izročijo sredstva, in ima naslednje značilnosti: shranjena je v elektronski obliki, vključno z magnetno, predvidena za plačilne namene, sprejmejo pa jo osebe, ki niso izdajatelji elektronskega denarja.
20.
Člen 5 prepoveduje izdajanje elektronskega denarja fizičnim ali pravnim osebam, ki niso izdajatelji elektronskega denarja.
21.
Člen 6(1) določa, da izdajatelji elektronskega denarja po prejemu sredstev od fizičnih ali pravnih oseb izdajo elektronski denar v nominalni vrednosti.
II. Dejansko stanje, spor in vprašanje za predhodno odločanje
22.
Družba Bruc Bond UAB (postala ABC Projektai UAB) (
9
) je bila institucija, ki jo je Lietuvos bankas (centralna banka Litve) pooblastila za opravljanje plačilnih storitev. (
10
)
23.
Centralna banka Litve je 16. aprila 2020 družbi ABC Projektai odvzela dovoljenje, pri čemer je navedla deset razlogov, od katerih se le eden nanaša na ta predlog za sprejetje predhodne odločbe, in sicer, da je izdajala elektronski denar, ne da bi bila institucija za izdajo elektronskega denarja (v nadaljevanju: EMI).
24.
Po navedbah centralne banke Litve je družba ABC Projektai hranila sredstva strank dlje, kot je bilo potrebno za izvršitev plačilnih transakcij ali iz tehničnih razlogov. (
11
) Od 20. februarja 2017 so bila na račune šestih strank družbe ABC Projektai v dobro knjižena sredstva, prejeta od strank (vplačila) brez konkretnega namena plačila, in ta sredstva več dni (v nekaterih primerih tudi več mesecev) niso bila prenesena naprej (izplačila), (
12
) razen provizij družbe ABC Projektai.
25.
To ravnanje je po mnenju centralne banke Litve vključevalo izdajanje elektronskega denarja, čeprav družba ABC Projektai trdi, da je stranke opozorila, da morajo predložiti plačilne naloge in da bo, če jih ne bo prejela, začela vračati sredstva, kar naj bi tudi storila.
26.
Družba ABC Projektai je zoper sklep centralne banke Litve vložila tožbo pri Vilniaus apygardos administracinis teismas (regionalno upravno sodišče v Vilni, Litva), ki je tožbo 8. junija 2021 zavrnilo.
27.
Družba ABC Projektai je zoper prvostopenjsko sodbo vložila kasacijsko pritožbo pri Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve). V bistvu meni, da če plačilne storitve ne zagotavlja EMI in če njen namen ni izdaja ali unovčenje nominalne vrednosti elektronskih storitev, se taka storitev ne šteje za dejavnost, povezano z izdajo elektronskega denarja.
28.
Centralna banka Litve izpodbija kasacijsko pritožbo in vztraja, da je družba ABC Projektai izdala elektronski denar, ne da bi bila za to pooblaščena. Trdi, da to izhaja iz stališča, ki ga je glede sredstev na plačilnih računih zavzel nadzorni svet centralne banke Litve. (
13
) Dodaja, da je bilo to stališče sprejeto v soglasju z Evropsko komisijo.
29.
V teh okoliščinah je Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve) Sodišču predložilo to vprašanje za predhodno odločanje:
„Ali naj se dejanja plačilne institucije v okoliščinah, kot so te iz postopka v glavni stvari, v katerih plačilna institucija sprejema sredstva brez specifičnega plačilnega naloga za njihov prenos še isti ali naslednji delovni dan in sredstva ostajajo na računu plačilne institucije, namenjenem izvrševanju plačilnih transakcij, dlje od rokov za izvršitev plačilne storitve, določenih v zakonodaji, štejejo za:
(a)
del plačilne storitve ali plačilne transakcije, kot je opredeljeno v členu 4, točki 3 in 5, [Direktive 2015/2366], ki jo izvaja plačilna institucija; ali
(b)
izdajo elektronskega denarja, kot je opredeljeno v členu 2, točka 2, [Direktive 2009/110][?]“
III. Postopek pred Sodiščem
30.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe je na Sodišče prispel 20. oktobra 2022.
31.
Pisna stališča so predložile družba ABC Projektai, nemška, češka, poljska in litovska vlada ter Evropska komisija.
32.
Presojeno je bilo, da izvedba obravnave ni nujna.
IV. Presoja
A.
Uvodne ugotovitve: upoštevni pojmi
1. Elektronski denar
33.
Digitalni razvoj vodi v temeljito preoblikovanje zagotavljanja finančnih storitev, sektor plačil malih vrednosti pa je v ospredju tega trenda. (
14
) Zakonodaja Unije, predvsem Direktiva 2015/2366, le s težavo obvladuje te hitre tehnološke spremembe (
15
), zato je Komisija predlagala njeno razveljavitev in nadomestitev z drugo direktivo. (
16
)
34.
Ena od novosti pri opravljanju plačilnih storitev je bil pojav elektronskega denarja, ki ga izdajajo EMI in je danes močno razširjen. (
17
) Njegovo ureditev je določala Direktiva 2000/46/ES (
18
), dokler ni bila razveljavljena s sedanjo Direktivo 2009/110.
35.
Pojem elektronskega denarja je bil v Direktivi 2009/110 posodobljen, da bi bil jasnejši in bolj tehnološko nevtralen. (
19
) V skladu z opredelitvijo iz člena 2, točka 2, te direktive ta pojem pomeni denarno vrednost, shranjeno v elektronski obliki, vključno z magnetno, (
20
) ki:
–
pomeni terjatev do izdajatelja;
–
je izdana na podlagi prejema denarnih sredstev za namen izvrševanja plačilnih transakcij in
–
jo sprejme fizična ali pravna oseba, ki ni izdajatelj elektronskega denarja. (
21
)
36.
Proizvodi elektronskega denarja lahko temeljijo na strojni ali programski opremi, odvisno od tehnologije, ki se uporablja za hrambo denarne vrednosti. Obstajajo tudi sheme, ki združujejo značilnosti, ki temeljijo na strojni in programski opremi.
37.
Pri proizvodih, ki temeljijo na strojni opremi, je kupna moč v osebni fizični napravi, kot je na primer pametna kartica, z varnostnimi funkcijami, ki prav tako temeljijo na strojni opremi. Denarna vrednost se običajno prenese s pomočjo bralnikov naprav, ki ne potrebujejo omrežne povezljivosti z oddaljenim strežnikom v realnem času.
38.
Proizvodi, ki temeljijo na programski opremi, uporabljajo specializirano programsko opremo, ki deluje na običajnih osebnih napravah, kot so računalniki ali tablični računalniki. Za omogočanje prenosa denarne vrednosti mora osebna naprava običajno vzpostaviti spletno povezavo z oddaljenim strežnikom, ki nadzoruje uporabo kupne moči.
39.
Pravna ureditev, ki se uporablja za elektronski denar na eni strani in plačilne storitve na drugi strani, je vsebovana v dveh različnih, vendar medsebojno povezanih direktivah, (
22
) katerih ločen obstoj je predmet ponovnega premisleka (
23
).
2. Plačilne storitve, plačilne transakcije in plačilni računi
40.
Člen 4 Direktive 2015/2366 vsebuje opredelitve pojmov, ki se uporabljajo v njenih členih. Kar zadeva ta spor:
–
v točki 3 je opredeljena „plačilna storitev“, ki pomeni katero koli poslovno dejavnost, opredeljeno v Prilogi I. Med temi dejavnostmi vsaj tri vključujejo dejanja v zvezi s plačilnim računom; (
24
)
–
v točki 5 je opredeljena „plačilna transakcija“, ki pomeni dejanje pologa, prenosa ali dviga sredstev, ki ga odredi plačnik ali v njegovem imenu prejemnik plačila neodvisno od osnovnih obveznosti med plačnikom in prejemnikom plačila;
–
v točki 12 je opredeljen „plačilni račun“, ki pomeni račun, voden v imenu enega ali več uporabnikov plačilnih storitev, ki se uporablja za izvrševanje plačilnih transakcij. (
25
)
B.
Analiza vprašanja za predhodno odločanje
41.
Predložitveno sodišče jasno opredeljuje primer, s katerim se sooča. Opisuje delovanje plačilne institucije, ki:
–
sprejema sredstva, ne da bi bil izdan konkreten plačilni nalog za njihov prenos na isti delovni dan ali naslednji delovni dan, in
–
hrani ta sredstva na računu te institucije po izteku roka za opravljanje plačilnih storitev, ki ga določa litovska zakonodaja.
42.
Na podlagi teh dejstev želi predložitveno sodišče izvedeti, ali tako opisano ravnanje spada na področje uporabe Direktive 2015/2366 ali pa ga je treba opredeliti kot izdajo elektronskega denarja (
26
) v smislu Direktive 2009/110. (
27
)
43.
Direktiva 2015/2366 določa pravila za izvrševanje plačilnih transakcij, pri katerih so sredstva v obliki elektronskega denarja. Vendar ta direktiva ne ureja izdaje elektronskega denarja, ki spada na področje uporabe Direktive 2009/110. PPS kot taki ne smejo izdajati elektronskega denarja, kar je dejavnost, za katero je potrebno posebno dovoljenje.
44.
Člen 18 Direktive 2015/2366 določa:
–
plačilne institucije, ki opravljajo eno ali več plačilnih storitev (
28
), lahko vodijo samo plačilne račune (
29
), ki se uporabljajo izključno za plačilne transakcije (odstavek 2);
–
„[d]enarna sredstva, ki jih plačilne institucije prejmejo od uporabnikov plačilnih storitev zaradi opravljanja plačilnih storitev, ne predstavljajo vlog ali drugih vračljivih sredstev […] ali elektronskega denarja […]“ (odstavek 3).
45.
V nadaljevanju bom zagovarjal stališče, da je hramba sredstev, ki jih plačilna institucija prejme od uporabnika, načeloma transakcija, ki vključuje upravljanje plačilnega računa. Menim, da ne izgubi tega značaja, če se ta sredstva hranijo dlje od zakonsko določenega roka za izvršitev plačilnih nalogov z njimi. (
30
)
46.
Dejavnost, ki jo je opisalo predložitveno sodišče, je torej na prvi pogled plačilna storitev v smislu člena 4, točka 3, Direktive 2015/2366 in Priloge I k tej direktivi.
47.
Vendar ali obstaja (teoretična) možnost, da ta dejavnost vključuje izdajanje elektronskega denarja, za kar se uporablja Direktiva 2009/110?
48.
Za odgovor na to vprašanje je treba pretehtati, prvič, vpliv dejstva, da obstaja določen rok za to, da PPS izvrši plačilne naloge, ki jih prejme od uporabnika, in, drugič, ali lahko dejavnost, opisana v predložitveni odločbi, spada med dejavnosti, za katere se uporablja Direktiva 2009/110.
1. Rok za izvršitev plačilnih nalogov
49.
Člen 83(1) Direktive 2015/2366 določa kratek rok, v katerem mora PPS plačnika znesek plačilne transakcije nakazati na račun prejemnika plačila (natančneje, na račun PPS prejemnika plačila). (
31
)
50.
Ta rok začne teči od prejema plačilnega naloga. Vendar se lahko v skladu s členom 78(2) PPS in plačnik dogovorita za drug datum kot „čas prejema za namene člena 83“ Direktive 2015/2366. (
32
)
51.
Kot poudarja češka vlada (
33
), bi bila določba člena 78(2) Direktive 2015/2366 brezpredmetna, če bi moral PPS upoštevati rok iz člena 83(1) od prejema sredstev in ne od prejema plačnikovega plačilnega naloga.
52.
Rok za izvršitev na podlagi člena 83 Direktive 2015/2366 začne teči od prejema plačilnega naloga, in ne od trenutka, ko imetnik plačilnega računa prenese sredstva na ta račun. Z drugimi besedami, rok ne začne teči po prejemu sredstev, če plačnik ni izdal plačilnega naloga v breme teh sredstev.
53.
Povezava med rokom za izvršitev plačilne transakcije in prejemom plačilnega naloga zagotavlja, da PPS ravna v skladu z dejanjem, ki ga je odredil plačnik (člen 4(5) Direktive 2015/2366), ali navodilom, ki ga je dal plačnik (člen 4(13) Direktive 2015/2366).
54.
Ta povezava upravičuje, da lahko imetnik (kot se pogosto dogaja) prenese sredstva na svoj plačilni račun, ne da bi takemu prenosu že priložil plačilni nalog. Imetnik ima pravico, da sredstva na računu zadrži za izvršitev prihodnjih plačilnih nalogov. Logično je, da PPS ne more izvršiti prejetega plačilnega naloga, če na plačilnem računu plačnika ni sredstev.
55.
V istem smislu so v Direktivi 2015/2366 navedeni primeri plačilnih storitev, za katerih pravilno izvedbo je potrebna „stalna“ razpoložljivost sredstev na plačilnem računu. Izvrševanje direktnih obremenitev (
34
) na primer na nek način predpostavlja stalno razpoložljivost sredstev na plačilnem računu: za uporabnika ne bi bilo koristno, da bi tik pred izvršitvijo izvedel prenos sredstev za vsako obremenitev, z dodatnim tveganjem, da bi se znesek obremenitve lahko spreminjal.
56.
Stalna razpoložljivost sredstev na plačilnem računu je predpostavljena tudi v primerih, kot je ta iz člena 78(2) Direktive 2015/2366, ki določa naknadno izvršitev plačilnih nalogov v dogovorjenem roku.
57.
Zdi se, da litovska vlada in predložitveno sodišče nasprotno menita, da gre za izdajanje elektronskega denarja, če PPS prejme sredstva na plačilni račun, ne da bi imetnik posredoval plačilne naloge v izvršitev; v tem primeru bi moral PPS ta sredstva vrniti in jih (med čakanjem) ne bi smel hraniti na plačilnem računu. To je bil očitek centralne banke Litve družbi ABC Projektai.
58.
Menim, da v Direktivi 2015/2263 ni podlage za to trditev v zvezi s pretvorbo sredstev v elektronski denar.
59.
Po mojem mnenju bi PPS kršil to direktivo (
35
), vendar ostal na njenem področju uporabe, če bi prejel plačilne naloge in jih ne bi izvršil v skladu z njenima členoma 78 in 83. PPS bi lahko zaradi kršitve pogodbenih določil, ki se uporabljajo za upravljanje plačilnega računa, tudi nosil odgovornost, predvideno v členu 89 Direktive 2015/2366, vendar se sredstva zato ne bi pretvorila v elektronski denar. Taka pretvorba ni podana zgolj s tem, da se sredstva prenesejo in hranijo na plačilnem računu za izvršitev prihodnjih plačilnih nalogov.
60.
Z Direktivo 2015/2366 se, razen v izrecno določenih primerih, izvaja popolna harmonizacija (člen 107(1)). Posledično je treba opustiti uporabo nacionalnih predpisov, ki ji nasprotujejo, kot bi se zgodilo, če bi država članica določila obvezen rok, v katerem mora PPS izvršiti plačilne naloge od prejema sredstev na račun plačnika.
61.
Člen 10 Direktive 2015/2366 določa obveznost varovanja sredstev uporabnika plačilnih storitev, ki jih hrani PPS, pri čemer je treba zagotoviti: (a) da se ne vodijo skupaj s sredstvi katere koli fizične ali pravne osebe, ki ni uporabnik plačilnih storitev, v imenu katerega se sredstva vodijo; (b) ali da so krita z zavarovalno polico ali drugim primerljivim jamstvom zavarovalnice ali kreditne institucije, ki ne pripada isti skupini kot sam PPS.
62.
Zato uporabnik v primeru, da za določeno obdobje prenese ali ohrani sredstva na plačilnem računu in nato v breme teh sredstev izda plačilne naloge, ni izpostavljen nobenemu tveganju. Šele po prejemu tega plačilnega naloga ga mora PPS izvršiti s hitrostjo, zahtevano v členu 83 Direktive 2015/2366.
63.
Sredstva, ki jih PPS prejmejo od uporabnikov, ki imajo plačilni račun, se lahko uporabijo samo za plačilne transakcije (člen 18(2) Direktive 2015/2366). Zato morajo biti vedno na voljo in pod nadzorom imetnika računa, ki ne bo prejel obresti, če jih bo hranil na računu za prihodnje plačilne transakcije. Takšna sredstva, kot sem že poudaril pri navedbi člena 18(3) Direktive 2015/2366, ne predstavljajo vlog ali drugih vračljivih sredstev v smislu člena 9 Direktive 2013/36 niti elektronskega denarja.
2. Odločilni dejavniki za izdajanje elektronskega denarja
64.
Iz opredelitve iz Direktive 2009/110 in drugih določb te direktive je mogoče sklepati, da izdaja elektronskega denarja vključuje naslednje elemente: (
36
)
–
uporabnik da EMI na razpolago sredstva, EMI pa ustvari nadomestno premoženje za znesek, ki ni nižji od te denarne vrednosti. Predplačilo je izhodišče za izdajo elektronskega denarja;
–
uporabnik in EMI skleneta pogodbo, na podlagi katere EMI izda elektronski denar z namenom izvrševanja plačilnih transakcij. Namen elektronskega denarja je prav v tem, da služi kot instrument za plačilo, ki ga bo uporabnik izvršil osebi, ki sprejema to vrsto denarja;
–
elektronski denar se hrani v elektronski obliki, vključno z magnetno;
–
denarna vrednost predstavlja pravico (terjatev) uporabnika do izdajatelja. Zadnjenavedeni se zaveže, da jo bo unovčil (
37
) na zahtevo imetnika; (
38
)
–
elektronski denar kot plačilno sredstvo sprejme fizična ali pravna oseba, ki ni izdajatelj.
65.
Po mojem mnenju, ki je v bistvu enako mnenju družbe ABC Projektai, nemške, češke in poljske vlade ter Komisije, v okoliščinah, ki jih je opisalo predložitveno sodišče, ni izpolnjenih več bistvenih elementov, na podlagi katerih bi bilo mogoče šteti, da je dejavnost družbe ABC Projektai pomenila izdajanje elektronskega denarja.
66.
Prvič, kot sem pravkar pojasnil, je za izdajo elektronskega denarja potreben poseben dogovor, določen v pogodbi. Uporabnik se mora z EMI dogovoriti, da mu v skladu s to shemo izroči ustrezna sredstva za izvajanje plačilnih transakcij. EMI izda elektronski denar prav zato, ker uporabnik izrazi svojo pripravljenost za uporabo elektronskega denarja in EMI nakaže sredstva, da bi jih namenil poznejšim plačilom.
67.
Končno presojo o tem mora opraviti predložitveno sodišče, vendar nič v spisu ne kaže, da bi takšna pogodba obstajala ali da bi uporabnik izrazil željo, da družba ABC Projektai izda elektronski denar v denarni vrednosti nakazanih sredstev. Prenos sredstev na plačilni račun in hranjenje sredstev na njem brez takojšnje odreditve plačilnih transakcij za vrednost teh sredstev ne pomeni (tihe) namere uporabnika za izdajo elektronskega denarja.
68.
Res je, da subjektivna komponenta, to je namen (
39
), ki ga zasleduje uporabnik, sama po sebi ne bi bila odločilna, če ne bi bila vsebovana v pogodbi z EMI, ki je strukturni (in v tem smislu objektivni) dejavnik izdaje elektronskega denarja.
69.
Iz te pogodbe mora biti razvidna volja obeh strank, tako da se uporabnik in EMI izrecno dogovorita, da bo zadnjenavedena izdala elektronski denar za denarno vrednost sredstev, prejetih od uporabnika. V nasprotnem primeru bi šlo za prenos sredstev na plačilni račun, da bi PPS ali sama EMI (
40
) opravila plačilne storitve v imenu uporabnika.
70.
Drugič, v okoliščinah, ki jih je opisalo predložitveno sodišče, tudi zahteva po predplačilu, ki je druga značilnost elektronskega denarja, ni izpolnjena. Od predplačila dalje ima EMI nadzor nad sredstvi, ki ji jih je uporabnik izročil za izvajanje plačil po njihovi pretvorbi v elektronski denar.
71.
Pri izdaji elektronskega denarja ima nadzor nad sredstvi EMI, (
41
) in ne uporabnik, ki denarno vrednost uporablja kot plačilni instrument. EMI do izteka pogodbe nadzoruje sredstva, ki jih je prejela od uporabnika, (
42
) v obliki elektronsko shranjene denarne vrednosti. Elektronski denar pomeni nadomestna sredstva, ki jih na podlagi prejetih sredstev ustvari EMI.
72.
Nasprotno je pri plačilnih storitvah, ki se opravljajo na podlagi plačilnega računa, uporabnik, in ne PPS, tisti, ki ves čas nadzoruje sredstva, prenesena na ta račun.
73.
V obravnavani zadevi se zdi – o čemer mora presoditi predložitveno sodišče – da nadzor nad sredstvi na plačilnih računih ni bil v rokah družbe ABC Projektai, temveč v rokah imetnikov teh računov, ki so ji lahko kadar koli poslali plačilne naloge za izvršitev.
74.
Tretjič, ker elektronski denar pomeni nadomestno premoženje, ki ga nadzoruje EMI, mora imeti ta subjekt posebno knjigovodstvo, ki omogoča uporabo posebne metode izračuna lastnih sredstev, določene v členu 5(3) Direktive 2009/110.
75.
Predložitveno sodišče mora preveriti, ali je družba ABC Projecktai imela to posebno knjigovodstvo za elektronski denar in za izračun potreb po lastnih sredstvih, česar iz podatkov, ki so bili predloženi Sodišču, ni mogoče razbrati.
76.
Četrtič, pri plačilnih računih ima imetnik nadzor nad sredstvi, kot sem pravkar poudaril, in jih lahko po svoji volji dvigne. Tudi v primeru elektronskega denarja lahko plačnik od EMI zahteva „unovčenje“ elektronskega denarja, ki ni bil uporabljen za plačila tretjim osebam. Vendar bosta pretvorba elektronskega denarja v nominalno vrednost in poznejše izplačilo sredstev po naročilu imetnika elektronskega denarja odvisna od pogojev, določenih v pogodbi med uporabnikom in EMI, ki lahko na primer določa, da stranka v primeru predčasnega unovčenja plača stroške. (
43
)
77.
To je navedeno v členu 11(3) in (4) Direktive 2009/110, kjer je določeno, da:
–
pogodba med izdajateljem elektronskega denarja in imetnikom elektronskega denarja jasno in podrobno navaja pogoje unovčenja, vključno z zadevnimi nadomestili, imetnika elektronskega denarja pa je treba obvestiti o navedenih pogojih, preden se zaveže s pogodbo ali ponudbo; in
–
se za unovčenje zaračunavajo nadomestila samo, če je tako določeno v pogodbi v skladu z odstavkom 3 in samo v naslednjih primerih: (a) kjer se unovčenje zahteva pred prenehanjem pogodbe; (b) kjer pogodba predvideva datum prenehanja in imetnik elektronskega denarja prekine pogodbo pred tem datumom; ali (c) kjer se unovčenje zahteva več kot eno leto po prenehanju pogodbe. Vsako takšno nadomestilo mora biti sorazmerno in skladno z dejanskimi stroški, ki jih je imel izdajatelj elektronskega denarja.
78.
Predložitveno sodišče je pristojno tudi za to, da ugotovi, ali je med uporabnikom in EMI obstajala pogodba, v kateri so bili ti jasni in izrecni pogoji unovčenja določeni kot predpogoj za izdajo elektronskega denarja.
79.
Petič, elektronski denar je shranjen v elektronski obliki, vključno z magnetno, in se lahko uporablja le pri uporabnikih, ki ga prostovoljno sprejmejo (
44
) in imajo orodja za njegovo uporabo. Nasprotno pa morajo plačilne naloge, izvršene s plačilnega računa, sprejeti PPS vseh gospodarskih subjektov.
80.
Iz podatkov v spisu ni razvidno, da bi družba ABC Projektai imela denar, shranjen v elektronski ali magnetni obliki, ki bi ga lahko uporabila pri mreži strank, ki so ga prostovoljno sprejele. Nasprotno, zdi se, da vse kaže na to, da je šlo za sredstva, položena na plačilne račune, ki se lahko uporabijo samo za izvršitev plačilnih nalogov uporabnikov.
81.
Skratka, s pridržkom preverjanja, ki ga mora opraviti predložitveno sodišče, zadevna dejavnost spada na področje uporabe Direktive 2015/2366 in je ni mogoče opredeliti kot izdajanje elektronskega denarja v smislu Direktive 2009/110.
V. Predlog
82.
Glede na navedeno predlagam, naj se Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve) odgovori:
Člen 2(2) Direktive 2009/110/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti ter nadzoru skrbnega in varnega poslovanja institucij za izdajo elektronskega denarja ter o spremembah direktiv 2005/60/ES in 2006/48/ES in razveljavitvi Direktive 2000/46/ES ter člen 4(3) in (5) Direktive (EU) 2015/2366 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015 o plačilnih storitvah na notranjem trgu, spremembah direktiv 2002/65/ES, 2009/110/ES ter 2013/36/EU in Uredbe (EU) št. 1093/2010 ter razveljavitvi Direktive 2007/64/ES
je treba razlagati tako, da
dejavnost plačilne institucije, ki zajema sprejemanje sredstev od uporabnika, ne da bi bila sklenjena pogodba za izdajo elektronskega denarja v zvezi s temi sredstvi, ni urejena z Direktivo 2009/110, temveč z Direktivo 2015/2366.
Tako je tudi, če plačilna institucija brez take pogodbe sprejema sredstva uporabnika brez konkretnega plačilnega naloga za njihov prenos še isti ali naslednji delovni dan in sredstva ostajajo na računu plačilne institucije, namenjenem izvrševanju plačilnih transakcij, dlje od zakonsko določenega roka za izvršitev plačilne storitve.
(
1
)	Jezik izvirnika: španščina.
(
2
)	Zdaj je veljavna Direktiva (EU) 2015/2366 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015 o plačilnih storitvah na notranjem trgu, spremembah direktiv 2002/65/ES, 2009/110/ES ter 2013/36/EU in Uredbe (EU) št. 1093/2010 ter razveljavitvi Direktive 2007/64/ES (UL 2015, L 337, str. 35).
(
3
)	Med drugim sodbe z dne 9. aprila 2014, T-Mobile Austria (C‑616/11, EU:C:2014:242); z dne 4. oktobra 2018, ING-DiBa Direktbank Austria (C‑191/17, EU:C:2018:809); z dne 11. aprila 2019, Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação (C‑295/18, EU:C:2019:320); z dne 11. novembra 2020, DenizBank (C‑287/19, EU:C:2020:897); z dne 2. septembra 2021, CRCAM (C‑337/20, EU:C:2021:671), in z dne 23. marca 2023, Beobank (C‑351/21, EU:C:2023:215).
(
4
)	Sodba z dne 16. januarja 2019, Paysera LT (C‑389/17, EU:C:2019:25). V nadaljevanju: sodba Paysera LT.
(
5
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti ter nadzoru skrbnega in varnega poslovanja institucij za izdajo elektronskega denarja ter o spremembah direktiv 2005/60/ES in 2006/48/ES in razveljavitvi Direktive 2000/46/ES (UL 2009, L 267, str. 7).
(
6
)	Lietuvos Respublikos mokėjimų įstatymas (zakon Republike Litve o plačilih) v različici, ki se uporablja za spor in velja od 20. oktobra 2019. S tem zakonom je v litovsko pravo prenesena Direktiva 2015/2366.
(
7
)	Lietuvos Respublikos mokėjimo įstaigų įstatymas (zakon Republike Litve o plačilnih institucijah) v različici, ki se uporablja za spor in velja od 1. avgusta 2018.
(
8
)	Lietuvos Respublikos elektroninių pinigų ir elektroninių pinigų įstaigų įstatymas (zakon Republike Litve o elektronskem denarju in institucijah za izdajo elektronskega denarja) v različici, ki se uporablja za spor in velja od 1. avgusta 2018. S tem zakonom je v litovsko pravo prenesena Direktiva 2009/110.
(
9
)	V nadaljevanju teh sklepnih predlogov bom za sklicevanje na ta subjekt uporabljal novo poimenovanje.
(
10
)	V skladu z dovoljenjem z dne 13. oktobra 2016 je lahko ponujala naslednje plačilne storitve: izvrševanje plačilnih transakcij, vključno s prenosom sredstev, prek plačilnega računa pri PPS uporabnika ali drugem PPS; izvrševanje direktnih obremenitev, vključno z enkratnimi direktnimi obremenitvami; izvrševanje plačilnih transakcij s plačilno kartico ali podobno napravo; izvrševanje kreditnih plačil, vključno s trajnimi nalogi in denarnimi prenosi.
(
11
)	Stranke v sporu ne izpodbijajo, da je družba ABC Projektai sredstva hranila dlje, kot je bilo potrebno, čeprav je bilo ugotovljeno, da v nekaterih primerih ni mogla izvršiti plačilnih nalogov, ker stranke niso navedle namena plačila. Dalje, ugotovljeno je bilo, da je vrnila vsa sredstva, ki so bila nanjo prenesena brez plačilnega naloga.
(
12
)	Poslovni načrt družbe ABC Projektai določa, da ta družba ne nadzoruje sredstev dlje, kot je potrebno za izvedbo transakcij; da se sredstva na računu ne hranijo več kot 48 ur, in da se vrnejo plačniku, če v tem obdobju ni izdan plačilni nalog. Po mnenju centralne banke Litve družba ABC Projektai ni ravnala v skladu s temi določbami.
(
13
)	Gre za Lietuvos Banko Priežiūros tarnybos pozicija dėl mokėjimo sąskaitose laikomų lėšų (stališče nadzornega sveta centralne banke Litve o sredstvih na plačilnih računih), ki je bilo sprejeto z Lietuvos banko Priežiūros tarnybos direktoriaus 2016 m. vasario 29 d. sprendimas Nr. 241-53 (sklep direktorja nadzornega sveta centralne banke Litve št. 241–53 z dne 29. februarja 2016). V skladu s predložitveno odločbo je v tem stališču navedeno, da PPS „lahko sprejema sredstva na plačilni račun, ki ga odpre, le v zvezi s plačilnim nalogom, ki mora biti izvršen v rokih iz zakona o plačilih, ter mora sprejeti zadostne ukrepe, s katerimi zagotovi, da se sredstva, prejeta od tretjih oseb na plačilni račun stranke […], ne vodijo dlje kot je potrebno za izvršitev plačil. Če te zahteve niso izpolnjene, se sredstva na plačilnem računu [PPS] štejejo za vloge ali druga vračljiva sredstva ali elektronski denar.“
(
14
)	Glej ECB, Study on the payment attitudes of consumers in the euro area (SPACE 2022), Frankfurt na Majni, 2023, https://www.ecb.europa.eu/stats/ecb_surveys/space/html/ecb.spacereport202212~783ffdf46e.en.html, in dokument COM(2020) 592 final z dne 27. septembra 2020, Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij o strategiji EU za mala plačila.
(
15
)	Komisija je to ugotovila v študiji A Study on the application and impact of the Directive (EU) 2015/2366 on Payment Services (PSD2), FISMA/2021/OP/0002, https://op.europa.eu/en/publication-detail/-/publication/f6f80336-a3aa-11ed-b508-01aa75ed71a1/language-en.
(
16
)	Dokument COM(2023) 366 final z dne 28. junija 2023, Predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o plačilnih storitvah in storitvah elektronskega denarja na notranjem trgu, spremembi Direktive 98/26/ES ter razveljavitvi direktiv (EU) 2015/2366 in 2009/110/ES.
(
17
)	Trenutno obstajajo številne družbe, ki zagotavljajo storitve elektronskega denarja. Med njimi so Paypal, Apple Pay, Google Pay in Amazon Pay.
(
18
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. septembra 2000 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti ter nadzoru skrbnega in varnega poslovanja institucij za izdajo elektronskega denarja (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 3, str. 343).
(
19
)	Uvodna izjava 7 Direktive 2009/110: „Primerno je določiti jasno opredelitev elektronskega denarja, da bo ta tehnično nevtralna. Navedena opredelitev bi morala pokrivati vse primere, v katerih ponudnik plačilnih storitev v zameno za sredstva izda predplačniško shranjeno vrednost, ki se lahko uporablja za namene plačila, saj jo tretje osebe sprejmejo kot plačilo.“
(
20
)	Uvodna izjava 8 Direktive 2009/110: „Opredelitev elektronskega denarja bi morala pokrivati elektronski denar, ki je bodisi shranjen v plačilni napravi, ki je v posesti imetnika elektronskega denarja, bodisi na oddaljenem strežniku, kjer z elektronskim denarjem upravlja imetnik elektronskega denarja prek posebnega računa za elektronski denar. Ta opredelitev bi morala biti dovolj široka, da se prepreči oviranje tehnoloških inovacij in da pokriva ne le proizvode elektronskega denarja, ki so na voljo na trgu danes, temveč tudi tiste proizvode, ki bi lahko bili razviti v prihodnosti.“
(
21
)	Elektronski denar je na splošno opredeljen kot elektronska hramba denarne vrednosti na tehnični napravi, ki se lahko uporablja za izvajanje plačil subjektom, ki niso izdajatelj. Naprava deluje kot predplačniški prinosniški instrument, pri čemer pri transakcijah ni nujno vključen bančni račun. Glej ECB, Electronic money, na spletnem naslovu https://www.ecb.europa.eu/stats/money_credit_banking/electronic_money/html/index.en.html.
(
22
)	V zvezi s temi razmerji glej Riefa C., „Directive 2009/110 on the taking up, pursuit and prudential supervision of the business of electronic money institutions and Directive 2015/2366/EU on the control of electronic payments in the EU“, v Lodder, R., in Murray, A. (ur.): EU Regulation of E-Commerce. A Commentary, Elgar Commentaries series, Edward Elgar, London, 2017, str. od 157 do 160.
(
23
)	Komisija se je odločila združiti obe direktivi v predlogu nove direktive iz dokumenta COM/2023/366 final, navedenega v opombi 16.
(
24
)	To so storitve, ki omogočajo polog gotovine na plačilni račun, in vse dejavnosti, ki so potrebne za upravljanje plačilnega računa; storitve, ki omogočajo dvig gotovine s plačilnega računa, in vse dejavnosti, ki so potrebne za upravljanje plačilnega računa; izvrševanje plačilnih transakcij, vključno s prenosom sredstev na plačilnem računu pri PPS uporabnika ali pri drugem PPS: (a) izvrševanje direktnih obremenitev, vključno z enkratnimi direktnimi obremenitvam, (b) izvrševanje plačilnih transakcij s plačilno kartico ali podobno napravo, (c) izvrševanje kreditnih plačil, vključno s trajnimi nalogi.
(
25
)	V Direktivi 2015/2366 med drugim ni opredeljeno, kako je treba razumeti „upravljanje plačilnega računa“.
(
26
)	Kot je opozorjeno v sodbi Paysera LT (točka 24), v Direktivi 2009/110 pojem „izdaja elektronskega denarja“ ni opredeljen.
(
27
)	Dvomi predložitvenega sodišča so razumljivi, saj razlika med plačilnimi storitvami in izdajo elektronskega denarja ni očitna za vse PPS. To je bilo poudarjeno v Opinion of the European Banking Authority on its technical advice on the review of Directive (EU) 2015/2036 on payment services in the internal market (PSD2), EBA/Op/2022/06 z dne 23. junija 2022, str. 25.
(
28
)	V zvezi s pojmoma „plačilne storitve“ in „uporabnik plačilnih storitev“ glej sodbo z dne 11. aprila 2019, Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação (C‑295/18, EU:C:2019:320, točke od 37 do 48 in 54).
(
29
)	Glej Direktivo 2014/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. julija 2014 o primerljivosti nadomestil, povezanih s plačilnimi računi, zamenjavi plačilnih računov in dostopu do osnovnih plačilnih računov (UL 2014, L 257, str. 214). V sodbi z dne 4. oktobra 2018, ING-DiBa Direktbank Austria (C‑191/17, EU:C:2018:809), je navedeno, da je „možnost z računa izvršiti plačilne transakcije tretjim osebam ali prejeti take transakcije od tretjih oseb ključen element pojma ‚plačilni račun‘ (točka 31) in da „[r]ačuna, s katerega takih plačilnih transakcij ni mogoče opraviti neposredno, temveč je za njihovo izvedbo nujna uporaba vmesnega računa, tako ni mogoče šteti za ‚plačilni račun‘ v smislu direktive o plačilnih računih in torej v smislu direktive o plačilnih storitvah“ (točka 32).
(
30
)	Komisija je to stališče zagovarjala v odgovoru z dne 12. marca 2012 na vprašanje ID 2018/4221 (Ability of a payment account operated by a payment institution to hold a credit balance in readiness for future payment transactions), na voljo v EBA, Single Rulebook Q&A, Question ID 2018,4221, https://www.eba.europa.eu/single-rule-book-qa/-/qna/view/publicId/2018,4221. Po navedbah Komisije „[…] A payment institution may hold clients’ funds on payment accounts for the purpose of providing payment services, including the execution of not yet specified future payment transactions, in accordance with the framework contract for setting up the referred payment account […]“.
(
31
)
(
32
)	V skladu s členom 78(1) Direktive 2015/2366 se zahteva, da države članice zagotovijo, da je trenutek prejema takrat, ko PPS plačnika prejme plačilni nalog, in da se plačnikov račun ne bremeni pred prejemom plačilnega naloga. Odstavek 2 tega člena določa, da „[č]e se uporabnik plačilnih storitev, ki je odredil plačilni nalog, in ponudnik plačilnih storitev dogovorita, da se izvrševanje plačilnega naloga začne na določen dan ali ob koncu določenega obdobja ali na dan, ko plačnik da na voljo sredstva ponudniku plačilnih storitev, se šteje, da je čas prejema za namene člena 83 dogovorjeni dan“.
(
33
)	Točka 8 njenega pisnega stališča.
(
34
)	„[D]irektna obremenitev“ pomeni „plačilno storitev za obremenitev plačilnega računa plačnika, pri kateri plačilno transakcijo odredi prejemnik plačila na podlagi soglasja, ki ga plačnik da bodisi prejemniku plačila bodisi ponudniku plačilnih storitev prejemnika plačila ali svojemu ponudniku plačilnih storitev“ (člen 4, točka 23, Direktive 2015/2366).
(
35
)	V takem primeru bi nosil odgovornost v skladu s členom 89 Direktive 2015/2366.
(
36
)	Glej podrobno analizo v Storrer, P., Droit de la monnaie électronique, RB Édition, Pariz, 2014, str. 41 in naslednje.
(
37
)	Sodišče je v točki 27 sodbe Paysera LT razsodilo, da „unovčenje“ pomeni pretvorbo elektronskega denarja v njegovo nominalno vrednost in poznejše izplačilo sredstev po naročilu imetnika elektronskega denarja. Ne zahteva se, „da se ta sredstva izplačajo na račun imetnika elektronskega denarja ali na račun tretje osebe“.
(
38
)	Člen 11(2) Direktive 2009/110 izdajateljem elektronskega denarja nalaga, da na zahtevo imetnika elektronskega denarja v vsakem trenutku in v nominalni vrednosti unovčijo denarno vrednost elektronskega denarja, ki ga hranijo. Kot pojasnjuje Komisija, lahko pogodba, sklenjena med izdajateljem in uporabnikom, določa nekatere pogoje za unovčenje, vključno s plačilom stroškov, če se zahteva v določenem roku.
(
39
)	Upoštevnost namena pri izdajanju elektronskega denarja a sensu contrario izhaja iz člena 18(3) Direktive 2015/2366. Na namen prenosa sredstev se sklicuje tudi sodba Paysera LT, točke 29, 32 in 33, v zvezi z dejavnostmi, povezanimi z izdajanjem elektronskega denarja.
(
40
)	EMI lahko poleg zagotavljanja storitev izdajanja elektronskega denarja in upravljanja tovrstnih sredstev uporabnikom zagotavljajo tudi plačilne storitve prek plačilnih računov.
(
41
)	Nadzor EMI nad zneski, namenjenimi izdaji elektronskega denarja, upravičuje višje zahteve glede lastnih sredstev za institucije EMI (člen 5 Direktive 2009/110) kot za institucije, ki delujejo kot PPS. Glej v zvezi s tem sodbo Paysera LT (točke od 18 do 22).
(
42
)	Uporabnik ima seveda pravico, da opravi plačila z elektronskim denarjem.
(
43
)	Glej v tem smislu dopis z dne 26. oktobra 2015, ki ga je Komisija poslala centralni banki Litve (Priloga I k stališču Komisije).
(
44
)	Kot primer naj navedem, da s storitvijo PayPal ni mogoče plačati gospodarskemu subjektu, ki v svojih transakcijah ne podpira te vrste elektronskega denarja.