Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
RIMVYDAS NORKUS
esitatud 5. veebruaril 2026(1)
Kohtuasi C‑606/24
XY ja teised
versus
Ministerul Finanţelor
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunalul Bucureşti (Bukaresti esimese astme kohus, Rumeenia))
Eelotsusetaotlus – ELL artikli 19 lõike 1 teine lõik – Kohtute sõltumatus – Seaduse alusel moodustatud kohus – Riigisisesed õigusnormid, mis kohustavad madalama astme kohtuid taotlema kõrgeimalt kohtult eelotsust – Kohtuasjad, mis puudutavad avalike teenistujate riigi vahenditest makstava palga või muude tasude saamise õiguse kindlakstegemist ja/või väljamaksmist – Kohustus taotleda eelotsust õigusküsimustes, mida kõrgeim kohus ei ole varem käsitlenud – Mõju ELTL artiklis 267 sätestatud menetlusele
I.      Sissejuhatus
1.        Käesolevas kohtuasjas palutakse Euroopa Kohtul uuesti käsitleda õigusriigi ja kohtusüsteemi sõltumatuse teemat kohtusüsteemi sisemise sõltumatuse seisukohast. Vaatamata Euroopa Kohtu rikkalikule kohtupraktikale kohtusüsteemi sõltumatuse põhimõtte küsimuses,(2) esitatakse käesolevas kohtuasjas uus õigusküsimus, kuna Euroopa Kohtul palutakse otsustada, kas riigisisene eelotsusemenetlus on selle põhimõttega kooskõlas. Riigisisese menetluse kohaselt peavad teatud küsimustes otsuseid tegevad madalama astme kohtud pöörduma kõrgeimasse kohtusse, et viimane saaks teha otsuse õigusküsimuses.
2.        Käesolev Tribunalul București (Bukaresti esimese astme kohus, Rumeenia) eelotsusetaotlus puudutab mitme isiku poolt kõnealuses kohtus Ministerul Finanțelori (Rumeenia rahandusministeerium, edaspidi „vastustaja”) vastu esitatud kaebust, mis käsitleb muu hulgas avalike teenistujate õigust saada riigi vahenditest makstavat palka.
3.        Taotlus on seotud Rumeenia valitsuse 2024. aastal vastu võetud erakorralise määrusega OUG nr 62/2024,(3) mille eesmärk on tagada järjepidev ja ühtlustatud kohtupraktika. OUG nr 62/2024 näeb sisuliselt ette, et kui esimese või teise astme kohus, kes menetleb kaebust, mis puudutab muu hulgas avalike teenistujate õigust saada riigi vahenditest makstavat palka, tuvastab, et Înalta Curte de Casație şi Justiție (Rumeenia kassatsioonikohus, edaspidi „ÎCCJ“)(4) ei ole teinud otsust õigusküsimuses, millele antavast vastusest sõltub kohtuasja sisuline lahendamine, peab asjasse puutuv kohus paluma ÎCCJ‑l teha selle kohta otsus. ÎCCJ‑le eelotsusetaotluse esitamise otsus edastatakse ka teistele kohtutele, kes on esimese või teise astme kohtuna pädevad tegema otsuse sarnastes kohtuasjades. Need kohtud peavad peatama nende menetluses olevate sarnaste kaebuste menetlemise, kuni ÎCCJ on teinud kõnealuse õigusküsimuse kohta otsuse. ÎCCJ peab tegema otsuse õigusküsimuses 60 päeva jooksul alates kuupäevast, mil tema poole pöörduti.
4.        Eelotsusetaotluse esitanud kohtule esitatud kaebuse esitajad väidavad, et kohtutelt ei saa võtta õigust teha otsuseid ja et üksainus kohtunistants – ÎCCJ – ei saa teha otsust õigusküsimuses, mis puudutab paljusid erinevaid kohtuasju. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas sellised riigisisesed õigusnormid on vastuolus ELL artikliga 2, ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikliga 47. Ta rõhutab asjaolu, et seadus nr 134/2010 tsiviilkohtumenetluse seadustiku kohta (Legea nr. 134/2010 privind Codul de procedură civilă; edaspidi „tsiviilkohtumenetluse seadustik“)(5) juba annab viimase astme kohtutele võimaluse taotleda ÎCCJ‑lt selgitamist vajava õigusküsimuse kohta otsust. Erinevalt OUG nr 62/2024 kohasest menetlusest, mida kohaldatakse üksnes selliste kaebuste suhtes, mis on muu hulgas seotud avalike teenistujate riigi vahenditest makstava palga ja pensioni saamise õigusega, on tsiviilkohtumenetluse seadustiku kohane menetlus siiski valikuline ja esemelise kohaldamisala poolest laiem.
5.        Arvestades, et kohtusüsteemi sõltumatus ja õiguskindlus, mis tuleneb kohtupraktika järjepidevusest või ühtsusest,(6) on mõlemad oluline osa õigusriigist,(7) võib nende kahe tahu vahel tekkida teatud pinge, mida Euroopa Kohus peab lepitama.
6.        Oleks mõnevõrra ebaaus jätta juba alguses tunnistamata teatud sarnasused OUG nr 62/2024 kohase menetluse ja ELTL artikli 267 kohase menetluse vahel. Euroopa Kohus peab seega analüüsima nende kahe eelotsusemenetluse koostoimet ja seda, kas OUG nr 62/2024 kohane riigisisene menetlus on vastuolus ELTL artiklis 267 sätestatud eelotsusemenetlusega ja liidu õiguse esimusega.
II.    Õiguslik raamistik – Rumeenia õigusnormid
A.      OUG nr 62/2024
7.        OUG nr 62/2024 artiklites 1–4 on sätestatud:
„Artikkel 1
(1)      Käesolevat erakorralist määrust kohaldatakse menetlustele, mis käsitlevad avalike teenistujate riigi vahenditest makstava palga või muude tasude saamise õiguse kindlakstegemist ja/või väljamaksmist […]
(2)      Käesolevat erakorralist määrust kohaldatakse ka menetlustele, mis käsitlevad pensioni saamise õiguste kindlakstegemist ja/või väljamaksmist […]
[…]
Artikkel 2
(1)      Kui artiklis 1 viidatud menetluse käigus täheldab asja menetlev esimese või teise astme kohtu koosseis, et [ÎCCJ] ei ole teinud otsust õigusküsimuses, millele antavast vastusest sõltub kohtuasja sisuline lahendamine, ja see õigusküsimus ei ole ka seaduse huvides esitatud kaebuse esemeks, palub see kohus [ÎCCJ‑l] teha otsuse, mis lahendab kõnealuse õigusküsimuse põhimõtteliselt.
(2)      Eelotsusetaotluse esitanud kohus saadab e-posti teel eelotsusetaotluse koopia koos [ÎCCJ‑le] saadetud teatisega ka teistele kohtutele, kes on pädevad esimeses astmes või teises astmes arutama ja lahendama samalaadseid kohtuasju nagu see, milles tehti kõnealune otsus.
(3)      Sarnased kohtuasjad peatatakse kuni [ÎCCJ] poolt õigusküsimuse lahendamiseks tehtud eelotsuse kuulutamiseni. […]
[…]
(5)      Esimeses lõikes viidatud taotlused vaadatakse läbi eelisjärjekorras hiljemalt 60 päeva jooksul alates [ÎCCJ] poole pöördumise kuupäevast.
(6)      Otsuse põhjendused esitatakse hiljemalt 15 päeva pärast otsuse tegemise kuupäeva ja otsus avaldatakse Monitorul Oficial al României I osas hiljemalt viis päeva pärast põhjenduste esitamist.
Artikkel 3
Artiklite 1 ja 2 sätteid kohaldatakse ka menetluste suhtes, mis on käesoleva erakorralise määruse jõustumise kuupäeval pooleli.
Artikkel 4
Käesoleva erakorralise määruse sätteid täiendab [tsiviilkohtumenetluse seadustik] […]“.
B.      Tsiviilkohtumenetluse seadustik
8.        Tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklites 519–521, mis käsitlevad taotluse esitamist ÎCCJ‑le, et saada eelotsus ühe või mitme õigusküsimuse lahendamiseks, on sätestatud:
„Artikkel 519
Taotluse ese
Kui kohtuasja viimase astme kohtuna menetlev [ÎCCJ], apellatsiooniastme või esimese astme kohtukolleegium täheldab, et õigusküsimus, millele antavast vastusest sõltub kohtuasja sisuline lahendamine, on uus ning et [ÎCCJ] ei ole selles küsimuses veel otsust teinud ja see õigusküsimus ei ole ka seaduse huvides esitatud kaebuse esemeks, võib see kohtukolleegium paluda ÎCCJ‑l teha otsuse, mis lahendab käsitletava õigusküsimuse põhimõtteliselt.
Artikkel 520
Menetlus
(1)      Kui artiklis 519 sätestatud tingimused on täidetud, suunab kohtukolleegium kohtuasja pärast arvamuste vahetamist [ÎCCJ‑le] otsusega, mida ei saa edasi kaevata. Kui otsuses määratakse, et asi tuleb suunata edasi, tuleb taotluses esitada artikli 519 sätete kohased vastuvõetavust toetavad põhjendused, samuti kohtukolleegiumi ja poolte seisukohad.
(2)      Lõikes 1 sätestatud otsusega peatatakse menetlus kuni [ÎCCJ] poolt õigusküsimuse lahendamiseks tehtud eelotsuse kuulutamiseni.
(3)      Kui asi on kantud [ÎCCJ] registrisse, avaldatakse eelotsusetaotlus selle kohtu veebilehel.
(4)      Sarnased kohtuasjad võib kuni eelotsusetaotluse lahendamiseni peatada.
[…]
(7)      […] [koosseisu esimees] määrab kohtuniku, kes koostab aruande esitatud õigusküsimuse kohta.
[…]
(10)      Aruanne tehakse teatavaks pooltele, kes esitavad 15 päeva jooksul alates teatavaks tegemisest […] oma kirjalikud seisukohad esitatud õigusküsimuse kohta.
[…]
(12)      Taotlus vaadatakse läbi ilma pooli kohtusse kutsumata hiljemalt kolme kuu jooksul alates [eelotsusetaotluse esitamise] otsuse tegemise kuupäevast ning lahendus võetakse vastu vähemalt kahe kolmandiku kohtunike häälteenamusega. Hääletamisest loobumine ei ole lubatud.
Artikkel 521
Otsuse sisu ja tagajärjed
(1)      Õigusküsimuste lahendamise kolleegium teeb taotluse kohta otsuse üksnes lahendatava õigusküsimuse kohta.
[…]
(3)      Õigusküsimusele antud lahendus on siduv alates otsuse avaldamisest väljaande Monitorul Oficial al României I osas, ja asjasse puutuva õigusküsimuse lahendamist taotlenud kohtule alates otsuse kuulutamisest.
[…]“
III. Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
9.        Kaebajad esitasid Tribunalul Bucureștile (Bukaresti esimese astme kohus) 20. novembril 2023 kaebuse, millega nad palusid muu hulgas, et vastustajat kohustataks diskrimineerimise keelu põhimõtte alusel välja arvutama vahe tegelikult makstud palga ja maksimumpalga vahel, mida makstakse samasuguse töö eest erinevates ametites ja asutustes, ning selle välja maksma. OUG nr 62/2024 jõustus 14. juunil 2024, seega nimetud menetluse ajal. OUG nr 62/2024 artikli 3 kohaselt kohaldatakse selle määruse artiklite 1 ja 2 sätteid ka menetluste suhtes, mis on selle erakorralise määruse jõustumise kuupäeval pooleli. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsis 4. septembri 2024. aasta kohtuistungil pooltelt, kas on asjakohane taotleda eelotsust Euroopa Kohtult. Kaebajad väitsid sisuliselt, et „kohtult, kes menetleb vaidlust, mis puudutab õigust palgale, ei saa võtta õigust teha otsus ja et üksainus kohtukolleegium(8) ei saa riigisisesel tasandil teha otsust õigusküsimuses, mis puudutab paljusid erinevaid kohtuasju“. Vastustaja väitis, et OUG nr 62/2024 võeti vastu selleks, et ühtlustada lahknevat kohtupraktikat ja tagada õigussuhete stabiilsus seoses avalike teenistujate riigi vahenditest makstava palga saamise õigusega.
10.      Tribunalul București (Bukaresti esimese astme kohus) pöördus Euroopa Kohtu poole 17. septembril 2024 ja esitas viis põhjust, mis ajendasid teda eelotsust taotlema.
11.      Esiteks, vastavalt ÎCCJ kohtupraktikale tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 519 kohta, on selle kohtu roll kõnealuse sätte alusel erandlik. See tekib ainult juhul, kui kohtuasja sisulise lahendamise seisukohalt määrav õigusküsimus ei ole piisavalt selge ja võib seega viia ebajärjekindla kohtupraktikani. ÎCCJ‑l ei ole õigust asuda asja menetleva kohtuniku või kohtunike asemele. ÎCCJ ei saa lahendada kohtuasjas tõstatatud õigusküsimusi, välja arvatud juhul, kui need tekitavad raskusi. Lisaks on tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 519 kohane menetlus vabatahtlik ning kohtunikel on vabadus hinnata õigusküsimuse keerukust ja juhtida menetlust kohtuasja konkreetsete asjaolude põhjal. See säte tagab ka selle, et ÎCCJ poole võib pöörduda ainult viimase astme kohus, kui ta leiab, et on olemas uus õigusküsimus, mida ei saa tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklite 514–518 alusel seaduse huvides edasi kaevata. Lisaks on tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikkel 519 kohaldatav kõigile isikutele.
12.      Seevastu OUG nr 62/2024 muudab tema kohaldamisalasse kuuluvates kohtuasjades vabatahtliku menetluse kohustuslikuks menetluseks, kuna see kohustab kohtuid pöörduma ÎCCJ‑i poole ka juhul, kui neil kohtuasja sisulistes küsimustes kahtlused puuduvad. OUG nr 62/2024 muudab tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklis 519 sätestatud mõistet „õigusküsimus“. Seda mõistet ei ole seaduses määratletud ja ÎCCJ on selgitanud selle tähendust oma kohtupraktikas, selleks et tagada range piiritlemine ühelt poolt kohtupraktika ühtlustamise mehhanismi raames aset leidva õigusnormide analüüsi ja tõlgendamise vahel ja teiselt poolt konkreetsete ja individuaalsete kohtuotsuste vahel.
13.      Lisaks rikub ÎCCJ poole pöördumise nõue ja kõigi sarnaste kohtutes pooleliolevate kohtuasjade automaatne peatamine kohtunike sõltumatuse põhimõtet, kuna see jätab nad ilma võimalusest hinnata, kuidas tuleks õigusküsimus lahendada ja kohandada seda nende menetluses oleva kohtuasjaga. See võib tuua kaasa kohtuasjade märkimisväärse kuhjumise kohtutes, raskendades veelgi kohtuasjade tõhusat haldamist ja pikendades kohtumenetluste kestust. See läheb vastuollu OUG nr 62/2024 seatud eesmärgiga muuta õigusemõistmine tõhusamaks.
14.      Vastavalt ÎCCJ kohtupraktikale ei ole selle kohtu ülesanne tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 519 alusel kohaldada õigust asjasse puutuva kohtuasja lahendamiseks. See on kohtuasja menetleva kohtu ülesanne. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et eespool viidatud ÎCCJ kohtupraktika sellise eelotsusetaotluse vastuvõetavuse kohta on sisutühi, kui kohtunikel on kohustus pöörduda ÎCCJ poole kõikides kohtuasjades, mis kuuluvad OUG nr 62/2024 kohaldamisalasse.
15.      Teiseks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et OUG nr 62/2024 on vastuolus õigusriigi põhimõtte ja võimude lahususe põhimõttega. Tegemist on täitevvõimu lubamatu sekkumisega õigusemõistmisesse. OUG nr 62/2024 ei viita sellele, miks seda kohaldatakse ainult teatud kohtumenetluste suhtes, ning selles ei ole sätestatud selgeid ja täpseid tingimusi ega tähtaegu. OUG nr 62/2024 preambuli kohaselt on selle vastuvõtmine vajalik ebajärjekindla kohtupraktika tõttu, millel võib olla negatiivne mõju üldeelarvele ja sotsiaal-majanduslikule stabiilsusele. See tähendab, et kohtupraktika ühtlustamise menetlus peaks mõjutama soodsalt riigieelarvet, mis näitab, et seadusandjal on ühtlustamismenetluse tulemuse suhtes teatavad ootused.
16.      Kolmandaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et OUG nr 62/2024 kahjustab õigust õiglasele kohtulikule arutamisele, mis on tagatud muu hulgas harta artikliga 47. Menetlusosalised võivad tajuda, et menetlustes, mis puudutavad õigust saada palka, eelistab see erakorraline määrus haldusvõimu ning et madalama astme kohtutel ei ole sõltumatute otsuste tegemiseks vajalikku üldsuse usaldust, mis kahjustab üldsuse usaldust kohtusüsteemi vastu. Lisaks luuakse ohtlik pretsedent, mis seisneb kohtupraktika liigses tsentraliseerimises ja kohtuvaidluste teatud kategooriate puhul õiguse tõlgendamise sunniviisilises ühtlustamises. Kohtupraktika ühtsuse tagamiseks mõeldud mehhanismid ei tohi siiski minna vastuollu õigusega pöörduda sõltumatusse ja erapooletusse seaduse alusel moodustatud kohtusse.
17.      Neljandaks ei tohiks asjaolu, et kohtutes on pooleli suur hulk kohtuasju, segi ajada lahkneva kohtupraktika esinemisega. Igal juhul on selline lahknevus omane mis tahes kohtusüsteemile, mis põhineb esimese astme kohtute ja apellatsioonikohtute võrgustikul, kellel on pädevus oma territoriaalse kohtualluvuse piirkonnas.(9) Rumeenia õigusaktid(10) sisaldavad piisavaid mehhanisme kohtupraktika ühtlustamiseks. Tribunalul București (Bukaresti esimese astme kohus) leiab, et kohtusüsteemi sõltumatuse põhimõte kehtib ka kohtusüsteemi sees. Euroopa Nõukogu komisjon „Demokraatia õiguse kaudu“ (Veneetsia komisjon) on seisukohal, et „kohtusüsteemi hierarhiline korraldus, mis tähendab kohtunike allutamist kohtute esimeestele või kõrgematele kohtuastmetele nende otsustusprotsessis, oleks selle põhimõtte selge rikkumine“.(11)
18.      Viiendaks kinnitas Curtea Constituțională (Rumeenia konstitutsioonikohus) 27. juuni 2019. aasta otsusega nr 2 (Hotărârea nr. 2 din 27 iunie 2019; edaspidi „otsus nr 2/2019“) 26. mai 2019. aasta riikliku rahvahääletuse tulemused, milles Rumeenia rahvas kiitis muu hulgas heaks valitsuse poolt kohtukorralduse raames erakorraliste määruste vastuvõtmise keelu. OUG nr 62/2024 on selline määrus. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul peaks Rumeenia valitsus seetõttu austama oma põhiseadusest tulenevat lojaalsuskohustust ja tegema parlamendile ettepaneku kiita selles küsimuses heaks seadus.
19.      Eeltoodust tulenevalt peatas Tribunalul București (Bukaresti esimese astme kohus) menetluse ja otsustas esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku (koostoimes ELL artikliga 2 ja põhiõiguste harta artikliga 47) tuleb tõlgendada nii, et kohtute sõltumatuse põhimõttega on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid, millega kehtestatakse kohtukolleegiumidele, kes menetlevad kohtuasju, mis puudutavad avalike teenistujate riigi vahenditest makstava palga või muude tasude saamise õiguse kindlakstegemist ja/või väljamaksmist, kohustuse paluda kõikides kohtuasjades, milles nad peavad otsuse tegema, Înalta Curte de Casație și Justițiel (Rumeenia kassatsioonikohus) teha eelotsus õigusküsimustes, mida kõrgem kohus ei ole varem lahendanud, vähendades nii vastavaid kohtuasju menetlevate kohtunike pädevust lahendada kohtuasi sõltumatult ettekäändel, et ebajärjekindel kohtupraktika võib kahjustada riigi konsolideeritud üldeelarvet ja riigi sotsiaalmajanduslikku stabiilsust?“
IV.    Menetlus Euroopa Kohtus
20.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus palus Euroopa Kohtul kohaldada käesolevas kohtuasjas kodukorra artikli 105 alusel kiirendatud menetlust. Euroopa Kohtus jättis selle taotluse 12. veebruari 2025. aasta kohtumäärusega rahuldamata. Euroopa Kohus leidis muu hulgas, et ei esine erandlikke asjaolusid, mis õigustaksid selle menetluse kasutamist.
21.      Rumeenia valitsus ja Euroopa Komisjon esitasid kirjalikud seisukohad.
22.      Euroopa Kohus palus 30. septembril 2025 Rumeenia valitsusel esitada hiljemalt 3. oktoobriks 2025. aastaks põhikohtuasja asjaoludele kohaldatava tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklite 514–521 teksti. Rumeenia valitsus täitis selle palve.
V.      Hinnang
23.      Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas ELL artikli 19 lõikega 1, tõlgendatuna koostoimes ELL artikliga 2 ja harta artikliga 47 ning kohtunike sõltumatuse põhimõttega, on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis kohustavad riigisiseseid kohtuid, kes menetlevad kohtuasju, mis puudutavad muu hulgas avalike teenistujate riigi vahenditest makstava palga saamise õigust, taotlema kõrgeimalt kohtult eelotsust õigusküsimuses, mida viimati nimetatud kohus ei ole varem käsitlenud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et nimetatud kohustus koos teistele kohtutele pandud kohustusega peatada nende menetluses olevate sarnaste kaebuste menetlemine õõnestab madalama astme kohtunike sõltumatust.
24.      Kõigepealt on kasulik esile tuua mõned Rumeenia kohtusüsteemi tahud, mis on olulised, et mõista OUG‑ga nr 62/2024 kehtestatud mehhanismi ja selle seost liidu õigusest tulenevate kohustustega. Rumeenia põhiseaduse (Constituția României) artikli 126 lõike 3 kohaselt tagab ÎCCJ õiguse ühtse tõlgendamise ja rakendamise teiste kohtute poolt vastavalt oma pädevusele. Paljude liikmesriikide kõrgeimatele kohtutele on antud sama ülesanne, mida nad üldiselt täidavad kassatsioonimenetluse kaudu. Sellised kaebused piirduvad sageli õigusküsimustega.(12) Sel põhjusel võib kohtuasjad, milles on tekkinud olulised õigusküsimused, põhimõtteliselt edasi kaevata asjaomase liikmesriigi kõrgeimasse kohtusse. Võimaldamaks kõrgeimatel kohtutel keskenduda fundamentaalse tähtsusega küsimustele, võib kohaldada erinevaid menetlusnorme, näiteks kassatsioonkaebuste filtreerimist.(13)
25.      Käesoleval juhul näib,(14) et Rumeenia õiguskorras ei saa ÎCCJ‑le tingimata edasi kaevata teatud õigusküsimusi, mis on tekkinud kohtuasjades, mis puudutavad muu hulgas avalike teenistujate riigi vahenditest makstava palga saamise õiguse kindlakstegemist või väljamaksmist. Sellistes kohtuasjades tegutsevad viimase astme kohtutena muud kohtud kui ÎCCJ. OUG‑ga nr 62/2024 kehtestatakse aga mehhanism, mis tagab, et õigusküsimus, mida ÎCCJ võib-olla kassatsioonimenetluses lahendada ei saa, edastatakse sellele kohtule siiski kohustusliku eelotsusetaotluse mehhanismi kaudu. Minu arvates tõstatab see mehhanism täiendava õigusküsimuse, mida käsitlen käesoleva ettepaneku viimases osas: kes on sellisel juhul kohus, kelle otsuse peale ei saa riigisisese õiguse kohaselt vastavalt ELTL artikli 267 kolmandale lõigule edasi kaevata?
26.      Enne nimetatud teemade analüüsimist käsitlen kõigepealt Euroopa Kohtu pädevust käesoleva eelotsusetaotluse kontekstis. Seejärel tuletan lühidalt meelde Euroopa Kohtu senise õigusriigi põhimõtet käsitleva kohtupraktika asjasse puutuvad tahud, pöörates erilist tähelepanu menetlustele, mille eesmärk on ühtlustada riigisisest kohtupraktikat, ja seejärel analüüsin seda kohtupraktikat eelotsusetaotluse esitanud kohtu tõstatatud probleemide valguses. Viimaks, lähtudes komisjoni teemakohastest seisukohtadest, analüüsin küsimust, kas asjasse puutuv riigisisene menetlus võib kahjustada ELTL artikli 267 alusel Rumeenia kohtute ja Euroopa Kohtu vahel peetavat dialoogi ning liidu õiguse esimust.
A.      Euroopa Kohtu pädevus ja eelotsuse küsimuse vastuvõetavus
27.      Rumeenia valitsus ja komisjon leiavad, et harta artikkel 47 ei ole põhikohtuasjas kohaldatav.
28.      Harta kohaldamisala on osas, mis puudutab liikmesriikide tegevust, kindlaks määratud selle artikli 51 lõikes 1, mille kohaselt on harta sätted ette nähtud liikmesriikidele üksnes liidu õiguse kohaldamise korral. Liidu õiguskorras tagatud põhiõigused laienevad seega kõigile liidu õigusega reguleeritud olukordadele, kuid mitte väljapoole niisuguseid olukordi.(15) Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole toonud välja mingit teavet, millest nähtuks, et põhikohtuasi puudutab liidu õiguse sellise normi tõlgendamist või kohaldamist, mida rakendatakse riigisisesel tasandil.(16) Järelikult ei ole harta artikkel 47 kui selline vastavalt harta artikli 51 lõikele 1 kõnealuses kohtuasjas kohaldatav.
29.      ELL artikkel 19, mis täpsustab ELL artiklis 2 tunnustatud õigusriigi väärtust, teeb liikmesriikide kohtutele ja Euroopa Kohtule ülesandeks tagada liidu õiguse täielik kohaldamine kõikides liikmesriikides ning kohtulik kaitse, mis õigussubjektidele liidu õigusest tuleneb.(17) ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu kohaselt peavad liikmesriigid looma sellise õiguskaitsevahendite ja menetluste süsteemi, millega on tagatud tõhus kohtulik kontroll „liidu õigusega hõlmatud valdkondades“, olenemata sellest, kas liikmesriigid kohaldavad liidu õigust. Seega on nimetatud säte muu hulgas kohaldatav kõigi riigisiseste organite suhtes, kes kohtuna võivad lahendada küsimusi, mis on seotud liidu õiguse kohaldamise või tõlgendamisega ja kuuluvad seega liidu õigusega hõlmatud valdkonda.(18) See on nii ka eelotsusetaotluse esitanud kohtu puhul. Euroopa Kohus on leidnud, et see, et eksisteerib tõhus kohtulik kontroll, millega tagatakse liidu õiguse järgimine, on juba iseenesest üks õigusriigi tunnus.(19)
30.      Kuna ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga kohustatakse kõiki liikmesriike kehtestama liidu õigusega hõlmatud valdkondades tõhusa kohtuliku kaitse tagamiseks vajalikud õiguskaitsevahendid eelkõige harta artikli 47 tähenduses, siis tuleb viimati nimetatud sätet – kuigi see ei ole põhikohtuasjas kohaldatav – ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu tõlgendamisel nõuetekohaselt arvesse võtta.(20)
31.      Järelikult on Euroopa Kohus käesolevas kohtuasjas pädev tõlgendama ELL artiklit 2 ja ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku koostoimes harta artikliga 47.
32.      Vastuvõetavuse küsimuses leian sarnaselt Rumeenia valitsusega, et Euroopa Kohtu vastus eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele, mis põhineb ELL artikli 19 lõike 1 teisel lõigul, võib anda viimati nimetatule liidu õiguse tõlgenduse, mis võimaldaks tal lahendada riigisisese õiguse menetlusküsimused, mis puudutavad tema ja ÎCCJ pädevust, enne kui ta teeb sisulise otsuse tema menetluses olevas vaidluses.(21) Lisaks ei viita miski sellele, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei saaks sellest tõlgendusest järeldusi teha.(22) Küsimus on seega vastuvõetav.
B.      Analüüs
33.      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kuulub liikmesriikide kohtukorraldus, eelkõige riigisiseste kohtute moodustamine, koosseis, volitused ja toimimine nende liikmesriikide pädevusse. Selle pädevuse teostamisel peavad liikmesriigid aga täitma kohustusi, mis tulenevad neile liidu õigusest, eelkõige ELL artiklitest 2 ja 19.(23)
34.      Eraõiguslikele isikutele liidu õigusest tulenevate õiguste tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte, millele on viidatud ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus, on liidu õiguse üldpõhimõte, mida on kinnitatud harta artiklis 47. Nagu juba viidatud,(24) kuigi viimati nimetatud säte ei ole käesolevas asjas kohaldatav, tuleb seda ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu tõlgendamisel nõuetekohaselt arvesse võtta. Harta artikli 47 teise lõigu esimesest lausest tuleneb, et igaühel on õigus õiglasele ja avalikule asja arutamisele mõistliku aja jooksul sõltumatus ja erapooletus seaduse alusel moodustatud kohtus. Euroopa Kohus on oma kohtupraktikas rõhutanud, et tagatised sõltumatusse, erapooletusse ja seaduse alusel moodustatud kohtusse pöördumiseks kujutavad endast õiguse õiglasele kohtumenetlusele nurgakivi.(25)
35.      Euroopa Kohtu praktikas on rohkesti näiteid nii kohtute sõltumatuse sisemiste(26) kui ka väliste(27) tahkude kohta. Viimati nimetatud tahu eesmärk ei ole mitte üksnes kohtu sõltumatuse säilitamine suhetes seadusandliku ja täidesaatva võimuga vastavalt õigusriigi toimimisele iseloomulikule võimude lahususe põhimõttele, vaid ka kohtunike kaitse asjaomase kohtu seest(28) ja eelkõige teistelt kohtutelt lähtuva õigusvastase mõju eest.
36.      ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tuleneb ka nõue, et kohus oleks „moodustatud seaduse alusel“, arvestades lahutamatuid seoseid, mis on sellisesse kohtusse pöördumise ning kohtunike sõltumatuse ja erapooletuse tagatiste vahel. See nõue ei puuduta mitte üksnes kohtu enda eksisteerimise õiguslikku alust, vaid ka kohtu koosseisu igas kohtuasjas(29) ning mis tahes muud riigisisest õigusnormi, mille järgimata jätmine muudab ühe või mitme kohtuniku osalemise asja läbivaatamisel õigusvastaseks.(30) See tähendab muu hulgas seda, et menetlust lõpetava lahendi saab teha ainult kohtuasja lahendav kohtukoosseis. Tõhusa kohtuliku kaitse nõuetest tulenevalt peavad seega eeskätt olemas olema läbipaistvad ja õigussubjektidele teada olevad sellised kohtukoosseisu moodustamise eeskirjad, millega on välistatud, et asja lahendava kohtukoosseisu välised isikud, kellele pooled ei ole saanud esitada oma argumente, sekkuvad konkreetses kohtuasjas õigusvastaselt otsustusprotsessi.(31) Kohtukoosseisu puudutavatele nõuetele viidatakse mõnikord kui „seaduse alusel moodustatud kohtu” mõistele.(32)
37.      Euroopa Kohus on leidnud, et liikmesriik võib teatud asjaoludel olla ajendatud andma ühele või mitmele detsentraliseeritud kohtuorganile teatavate liidu materiaalõigust puuduvate küsimuste lahendamise ainupädevuse. Üheleainsale kohtule ainupädevuse andmine võib võimaldada sellesse kohtusse koondada konkreetsed eriteadmised, mis aitavad piirata menetluse keskmist kestust või tagada liikmesriigi territooriumil ühtse praktika, panustades nii õiguskindlusse. Samuti võib pädevuse andmine kõrgema astme kohtutele, mille kohtunikel on suurem erialane kogemus, soodustada liidu materiaalõiguse teatavas valdkonnas ühetaolist ja asjatundlikumat õigusemõistmist ning õigussubjektidele liidu õigusest tulenevate õiguste tõhusamat kaitset.(33) Liikmesriikidel on siiski kohustus tagada kõigil juhtudel isikutele liidu õigusest tulenevate õiguste tõhus kaitse.(34)
38.      Seoses riigisisese kohtupraktika ühtlustamiseks mõeldud riigisiseste meetmete konkreetse küsimusega rõhutas Euroopa Kohus kohtuotsuses Hann-Invest, et iga selline riigisisene meede või toimimistava, mille eesmärk on kohtupraktikas lahknevuste esinemise vältimine või nende kõrvaldamine ning seega õiguskindluse tagamine, peab olema kooskõlas ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga.(35) Euroopa Kohus viitas nimetatud kohtuotsuses(36) ka sellele, et menetluskorraga, mis lubab liikmesriigi kohtu sellisel kohtunikul, kes ei kuulu pädevasse kohtukoosseisu, saata asi läbivaatamiseks kõnealuse kohtu laiendatud koosseisule, ei eirata ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevaid nõudeid, juhul kui on täidetud kolm tingimust: i) esialgu asja lahendama määratud kohtukoosseis ei ole veel asunud asjas nõu pidama; ii) kohaldatavates õigusnormides on selgelt ette nähtud asjaolud, mille korral võib asja kolleegiumile saata;(37) ja iii) kolleegiumile saatmise tagajärjel ei mineta asjaomased isikud võimalust osaleda sellise laiendatud kohtukoosseisu menetluses.(38) Nagu komisjon märkis, erinevad käesoleva kohtuasja asjaolud kohtuotsuse Hann-Invest asjaoludest. OUG‑ga nr 62/2024 on kehtestatud kohustuslik menetlus kohtupraktika ühtlustamiseks kõrgema astme kohtu, nimelt ÎCCJ poolt, mitte sisemine mehhanism või kord, mis võimaldab sekkuda asjaomase kohtu koosseisus ülesandeid täitvate teiste isikute kohtutegevusse. Lisaks, kuigi ÎCCJ‑le taotluse esitamine on teatud juhtudel kohustuslik, siis erinevalt kohtuotsuses Hann-Invest märgitud asjaoludest lähtub ÎCCJ‑le taotluse esitamine kohtukoosseisust, kes kohtuasja lahendab. Nendest erinevustest hoolimata leian siiski, et Euroopa Kohtu lahenduskäik selles kohtuotsuses on käesoleva menetluse kontekstis eriti õpetlik. Selles kohtuotsuses esitatud kolm tingimust on minu arvates üldist laadi ja neid saab käesolevas asjas mutatis mutandis kohaldada.
39.      Kuigi Tribunalul București (Bukaresti esimese astme kohus) kahtleb mitmel põhjusel OUG nr 62/2024 õiguspärasuses, tuleb rõhutada, et see kohus ei sea kahtluse alla ei enda ega ÎCCJ koosseisu õiguspärasust. Lisaks, nagu märkis komisjon, ei ole erinevalt olukorrast, mis valitses Poola Vabariigis 5. juuni 2023. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Poola (kohtunike sõltumatus ja eraelu)(39) tegemise ajal, käesolevas asjas väidetud, et OUG nr 62/2024 kohane menetlus takistab liikmesriigi kohtutel, kes peavad kohaldama liidu õigust, kontrollida, kas nende koosseisu puhul on tegemist sõltumatu ja erapooletu seaduse alusel moodustatud kohtuga.(40) Tribunalul București (Bukaresti esimese astme kohus) ei väida ka, et nimetatud kohtud ei ole OUG nr 62/2024 kehtestatud menetluse kontekstis erapooletud.(41) Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole seega esitanud kahtlusi selles suhtes, kas ta on väljaspool väliste tegurite haardeulatust ja kas ta on vastanduvaid huvisid arvestades neutraalne, ka ei ole ta esitanud selliseid kahtlusi seoses ÎCCJ‑ga.(42) Lisaks ei tulene väidetav kohtusüsteemi sõltumatuse riive käesoleval juhul Rumeenia madalama astme kohtutest ega ÎCCJ‑st endast, vaid pigem ÎCCJ „kohustuslikust“ osalemisest madalama astme kohtutes pooleliolevate kohtuasjade lahendamisel vastavalt OUG‑le nr 62/2024.
40.      Tribunalul București (Bukaresti esimese astme kohus) leiab siiski, et OUG nr 62/2024 vastuvõtmisega sekkus Rumeenia täitevvõim ebasobivalt õigusemõistmisesse ja kahjustas ÎCCJ‑le eelotsusetaotluse esitamise kohustuse tõttu madalama astme kohtute sõltumatust. Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutas eelkõige asjaolu, et lisaks kõnealusele erakorralisele määrusele on Rumeenias juba mitu menetlust lahkneva riigisisese kohtupraktika vältimiseks ja õiguskindluse tagamiseks.(43) Näiteks tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklitega 514–518 on kehtestatud menetlus kohtupraktika ühtlustamiseks seaduse huvides,(44) samas kui tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklitega 519–521 on kehtestatud „üldine“ menetlus õigusküsimuste esitamiseks ÎCCJ‑le, et saada eelotsus. Tribunalul București (Bukaresti esimese astme kohus) viitab ulatuslikult viimati nimetatud menetlusele ja annab mõista, et OUG nr 62/2024 on vähemalt mingil määral üleliigne ja selle vastuvõtmine on seetõttu põhjendamatu. Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab ja kritiseerib ka erinevusi tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklites 519–521 sätestatud menetluse ja OUG nr 62/2024 kohase menetluse vahel. Ta kritiseerib seega OUG nr 62/2024 kohustuslikkust ja asjaolu, et see on kohaldatav kõigile madalama astme kohtutele, mitte viimase astme kohtutele, ning kohustab neid kohtuid pöörduma ÎCCJ poole isegi siis, kui neil kohtuasja sisulistes küsimustes kahtlused puuduvad. Sisuliselt leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et see viib selleni, et ÎCCJ võtab üle madalama astme kohtute pädevuse.
41.      Rumeenia valitsus märgib siiski, et OUG‑s nr 62/2024 ei ole sätestatud „mehaanilist“ või „automaatset“ menetlust mis tahes uue õigusküsimuse esitamiseks ÎCCJ‑le. Vastavalt tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklitele 519 ja 520,(45) mis täiendavad OUG‑d nr 62/2024, ei ole uudsete õigusküsimuste puhul vaja esitada ÎCCJ‑le eelotsusetaotlust. ÎCCJ‑le esitatava eelotsusetaotluse esemeks võivad olla ainult keerulised õigusküsimused, mis võivad viia lahknevate otsusteni. Madalama astme kohtud peavad enne ÎCCJ‑le taotluse esitamist hindama, kas kõik vastuvõetavuse tingimused on täidetud, ning eelotsusetaotluses tuleb esitada sellise taotluse esitamise põhjendused.(46) Rumeenia valitsus märkis ka, et selleks, et mitte vähendada üldkohtute rolli, on ÎCCJ roll OUG nr 62/2024 alusel erandlik. Lisaks, kuigi ÎCCJ tõlgendus õigusküsimusele on tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 521 lõike 3 ja Rumeenia põhiseaduse (Constituția României) artikli 126 lõike 3 kohaselt siduv, ei saa ÎCCJ kohaldada oma tõlgendust õigusküsimusele kohtuasja konkreetsetele asjaoludele. See ülesanne on üksnes eelotsusetaotluse esitanud kohtul. Seega annab ÎCCJ eelotsus keerulisele õigusküsimusele vaid abstraktse vastuse.
42.      Kõigepealt tuleb rõhutada, et põhimõtteliselt on Rumeenia seadusandliku või täidesaatva võimu pädevuses hinnata, kas kohtupraktika ühtlustamiseks on vaja vastu võtta täiendav mehhanism.(47) Leian sarnaselt komisjoniga, et sarnaste eesmärkide ja mehhanismidega muude menetluste olemasolu riigisiseses õiguses ei sea iseenesest kahtluse alla OUG nr 62/2024 õiguspärasust ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu alusel. Näib, et see erakorraline määrus on lex specialis, millega tehakse teatud juhtudel erand tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklitest 519–521. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku nimetatud sätted täiendavad OUG nr 62/2024 kohast menetlust ja see põhineb suures osas neil. Lisaks näib, et ÎCCJ kohtupraktika, mis käsitleb tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikleid 519–521 ja eelkõige sellest tulenevat ÎCCJ pädevust, on mutatis mutandis kohaldatav OUG‑s nr 62/2024 sätestatud menetluse kontekstis. Piisab, kui märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei sea kahtluse alla tsiviilkohtumenetluse seadustiku nimetatud sätete ega ka ühegi muu Rumeenia kohtupraktika ühtlustamise menetluse õiguspärasust. Lisaks ei nähtu Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et selliste menetluste kooseksisteerimine põhjustaks muu hulgas õiguskindlusetust, kahjustades seeläbi õigusriigi põhimõtet.
43.      Näib,(48) et ÎCCJ pädevus ja nende kohtute pädevus, kes esitavad talle OUG nr 62/2024 alusel õigusküsimusi, on riigisisestes õigusnormides ja kohtupraktikas selgelt ja täpselt määratletud.(49) ÎCCJ pädevus piirdub rangelt keeruliste ja abstraktsete õigusküsimuste tõlgendamisega, mis võivad viia lahkneva kohtupraktikani kohtuasjades, mis puudutavad muu hulgas avalike teenistujate õigust saada riigi vahenditest makstavat palka. Sellest järeldub, et vaatamata madalama astme kohtute kohustusele esitada sellised õigusküsimused tõlgendamiseks ÎCCJ‑le, tekib viimati nimetatud kohtu OUG nr 62/2024 kohane roll üksnes piiratud ja kindlaksmääratud asjaoludel ning on seega erandlik. See ilmneb eelkõige eelotsusetaotluste vastuvõetavust käsitlevatest tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 519 normidest, mida kohaldatakse OUG nr 62/2024 alusel sellistele eelotsusetaotlusele.(50) Veelgi olulisem on see, et ÎCCJ‑l puudub pädevus kohaldada oma tõlgendust kõnealuses õigusküsimuses konkreetse kohtuasja asjaoludele ja teha selle kohta otsust. Näib, et tulenevalt tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 521 lõikest 1 ja eelkõige selles kasutatud sõnast „üksnes“, on see pädevus rangelt reserveeritud madalama astme kohtule, kes suunas õigusküsimuse ÎCCJ‑le tõlgendamiseks, või madalama astme kohtule, kes peatas sarnase kohtuasja OUG nr 62/2024 artikli 2 lõike 3 alusel kuni ÎCCJ poolt õigusküsimuses otsuse tegemiseni. Nimetatud erakorralise määruse kohane menetlus, mida täiendavad tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklid 519–521, tagab seega, et ÎCCJ ei võta ära asjaomaste madalama astme kohtute pädevust teha otsuseid asjasse puutuva kohtuasja konkreetsete asjaolude kohta.
44.      Ma ei välista, et madalama astme kohtutelt kõnealuse õigusküsimuse lahendamise võimaluse äravõtmist ja nende kohustamist see ülesanne ÎCCJ‑le üle anda võib pidada teatava usaldamatuse väljenduseks madalama astme kohtute suhtes. Leian sellegipoolest, et OUG nr 62/2024 kohane menetlus võib siiski olla põhjendatud eesmärgiga vältida olukorda, kus madalama astmete kohtute tasandil tekib lahknev kohtupraktika, mille lahendamine tavalises apellatsioonimenetluses võib võtta palju aega.(51) Seega peavad Rumeenia poliitikakujundajad kaaluma asjasse puutuvaid huve ja leidma sobiva tasakaalu eesmärgi vahel tagada ennetavalt kohtupraktika järjepidevus ja säilitada madalama astme kohtute täielik pädevus kohtuasja lahendamisel. Selle käigus tuleb tagada ELL artikli 19 lõikest 1 tulenevate nõuete täitmine.
45.      Näib,(52) et ÎCCJ pädevuse teostamine ja tema otsus õigusküsimuses leiavad aset enne seda, kui algselt määratud kohtukoosseis kohtuasja lõplikult(53) arutab ja selle kohta otsuse teeb. Seega teeb menetlust lõpetava otsuse asja menetleva madalama astme kohtu koosseis, tagades seega, et kohtuotsuses Hann-Invest nimetatud esimene tingimus on täidetud.(54) Seda järeldust ei sea kahtluse alla kohustus peatada muud sarnased kohtuasjad kuni ÎCCJ poolt õigusküsimuse lahendamiseni, isegi kui nende kohtuasjade menetlemine on arutamise ja otsuse tegemise etapis. Madalama astme kohtute menetluste kohustuslik peatamine kuni õigusküsimuse lahendamiseni kõrgeimate, konstitutsiooni- või isegi rahvusvaheliste kohtute poolt on mitmesuguste riigisiseste menetlussüsteemide lahutamatu osa. See on selgelt põhjendatud eesmärgiga ennetada madalama astme kohtute selliste otsuste vastuvõtmist, mis võivad olla vastuolus kõrgeimate, konstitutsiooni- või rahvusvaheliste kohtute (vahetu) tõlgendusega õigusküsimuses.(55)
46.      Lisaks sellele näivad OUG nr 62/2024 kohased menetlusnõuded, mis on seotud ÎCCJ‑le esitatava taotlusega, eelkõige need, mis on seotud vastuvõetavuse ja „õigusküsimuse” mõistega, olevat sätestatud riigisisestes õigusaktides ja/või kohtupraktikas ning vastavad seega kohtuotsuses Hann-Invest sätestatud läbipaistvuse teisele tingimusele.(56) Rumeenia valitsus ja komisjon on seisukohal, et selleks, et tagada põhimõtte audi alteram partem(57) järgimine, saadetakse kohtuasi pärast poolte arvamuste vahetamist edasi ÎCCJ‑le. Lisaks võivad pooled esitada ÎCCJ‑le kirjalikke seisukohti käsitletava õigusküsimuse kohta. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 520 lõigete 7 ja 10 sätete valguses tundub, et poolte ärakuulamise põhimõte, mis on lahutamatu osa õigusest õiglasele kohtulikule arutamisele ja tõhusale kohtulikule kaitsele,(58) ja seega muu hulgas kohtuotsuses Hann-Invest sätestatud kolmas tingimus, on täidetud.(59)
47.      Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus on märkinud, et OUG nr 62/2024 võib viia kohtuasjade kuhjumiseni, ei ole see kohus märkinud, et selline kuhjumine on tegelikult tekkinud. Lisaks tuleb OUG nr 62/2024 artikli 2 lõike 5 kohaselt selle erakorralise määruse artikli 2 lõike 1 kohased eelotsusetaotlused lahendada eelisjärjekorras ja hiljemalt 60 päeva jooksul alates ÎCCJ poole pöördumisest. See menetlus ja sellele vastav nõue peatada teised sarnased kohtuasjad(60) on selge ja täpne ning ei näi põhjustavat põhjendamatut viivitust menetluses, arvestades eelkõige menetluslikke eeliseid, mis tulenevad ÎCCJ eelotsustest, milles tõlgendatakse keerulisi õigusküsimusi, ja asjasse puutuvat objektiivselt lühikest ajavahemikku. Lisaks on OUG nr 62/2024 kohane menetlus kiirem kui tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklites 519–521 sätestatud menetlus. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 520 lõikes 12 on ÎCCJ‑le otsuse tegemiseks ette nähtud kolmekuuline tähtaeg. Seega näib, et OUG nr 62/2024 pigem soodustab kui kahjustab kohtuasjade tõhusat haldamist.(61)
48.      Kolmandas Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse esitamise põhjuses leiab Tribunalul București (Bukaresti esimese astme kohus) eelkõige, et OUG nr 62/2024 preambulis esitatud väited võivad tekitada mulje kohtulikust erapoolikusest, kahjustades seeläbi avalikkuse usaldust kohtusüsteemi vastu.(62) Seega tugineb see sisuliselt ütlusele, mille kohaselt „õigusemõistmine mitte üksnes ei pea olema aus ja õiglane, vaid sellisena ka näima“.(63)
49.      OUG nr 62/2024 preambulist nähtub, et Rumeenia täitevvõim leidis, et „on laialt levinud ja kinnistumas ebajärjekindel kohtupraktika kohtute tasandil, kes teevad otsuseid palga saamise õiguse kindlaksmääramise ja/või maksmise menetlustes […]“ ning et „neil vaidluste liikidel on otsene ja märkimisväärne mõju konsolideeritud üldeelarvele, mida suurendab vajadus tagada võrdne õiguslik kohtlemine […]“. Preambulis on ka märgitud, et OUG nr 62/2024 võeti vastu selleks, et tegeleda sellest lahknevate kohtuotsuste nähtusest tulenevate negatiivsete tagajärgedega ja neid vältida.
50.      Tuleb rõhutada, et Tribunalul București (Bukaresti esimese astme kohus) ei sea kahtluse alla OUG nr 62/2024 preambuli sisu õigsust ega objektiivsust. Sellest nähtub, et erakorralise määruse vastuvõtmine oli ajendatud madalama astme kohtute ebajärjekindlatest otsustest konkreetses valdkonnas ning üldisest vajadusest tagada stabiilsed õigussuhted ja eelkõige võrdsus seaduse ees selle valdkonna kohtuasjades. Asjaolu, et ühtne kohtupraktika võib aidata kaasa eelarvekulude suuremale prognoositavusele, ei kahjusta iseenesest ELL artiklis 2 ja artikli 19 lõike 1 teises lõigus ette nähtud õigusriigi põhimõtet. Ühtne kohtupraktika võib tõepoolest tugevdada õigusriiki, vähendades õiguskindlusetust ja tagades võrdsuse seaduse ees.
51.      Veelgi olulisem on see, et hoolimata sellest, et OUG nr 62/2024 preambulis on viidatud kõnealuse lahkneva kohtupraktika majanduslikule ja ühiskondlikule mõjule, ei ole selles preambulis ega ka selles erakorralises määruses endas midagi, mis nõuaks ÎCCJ‑lt teatud viisil otsustamist või mis paneks mõistliku isiku kahtlema, et ÎCCJ teeb otsuse muul viisil kui täiesti erapooletult. Seega tundub, et OUG nr 62/2024 ja selle preambul ei anna alust arvata, et ÎCCJ eelotsused, mis põhinevad kõnealusel õigusaktil, võiksid olla ebaõiglaselt kallutatud riigi ja/või riigieelarve kasuks. Lisaks märgin terviklikkuse huvides, et Rumeenia valitsuse sõnul kinnitavad selliste kohtuasjade erapooletut käsitlemist ÎCCJ poolt sellistes asjades seni tehtud otsused. Seda peab lõpuks hindama eelotsusetaotluse esitanud kohus.
52.      Mis puudutab Tribunalul București (Bukaresti esimese astme kohus) viiendat põhjendust Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse esitamiseks,(64) siis leian, et vaatamata sellele, et esimesena nimetatud kohus viitas Curtea Constituțională (Rumeenia konstitutsioonikohus) otsusele nr 2/2019 ja 26. mai 2019. aasta riikliku rahvahääletuse tulemustele, ei ilmne, et OUG nr 62/2024 oleks vastu võetud riigisisest õigust, eelkõige riigisisest konstitutsiooniõigust rikkudes. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ise rõhutas, et kõnealune rahvahääletus oli üksnes nõuandev ja et selle tagajärjed on pigem poliitilised kui õiguslikud. Lisaks näib OUG nr 62/2024 tugevdavat Rumeenia põhiseaduse artikli 126 lõikes 3 sätestatud ÎCCJ põhiseaduslikku rolli tagada õiguse ühetaoline kohaldamine ja tõlgendamine kõigis kohtutes.
C.      Mõju liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu vahelisele dialoogile vastavalt ELTL artiklile 267
53.      Komisjon leiab, et mis tahes menetluslik mehhanism, mille eesmärk on vältida lahknevat kohtupraktikat, peab tagama ELTL artikli 267 kohase eelotsusetaotluse menetluse tõhususe ja liidu õiguse esimuse austamise. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 412 lõike 1 punkti 7 kohaselt peatab Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse esitamine menetluse. Ei ole selge, kas see säte on kohaldatav ka OUG nr 62/2024 artikli 2 lõikes 5 sätestatud 60-päevasele tähtajale. Kui ÎCCJ teeks otsuse 60 päeva jooksul, kuigi ta peab vajalikuks esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse, oleks see erakorraline määrus vastuolus muu hulgas ELTL artikliga 267. Enamgi veel, kui ÎCCJ teeks otsuse Euroopa Kohtu vastust ootamata, kaotaks eelotsusemenetlus de facto oma kasuliku mõju ja ÎCCJ ei saaks tagada liidu õiguse tõhusat kohaldamist.
54.      Nagu juba eespool märgitud, siis kuigi õigusemõistmise korraldamine kuulub liikmesriikide pädevusse, peavad nad selle pädevuse teostamisel täitma neile liidu õigusega pandud kohustusi.(65) Vastusest, mille ma pakun välja eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele, tuleneb, et kuigi liidu õigusega ei ole üldjuhul vastuolus see, kui liikmesriigid kehtestavad riigisisese kohtupraktika ühtlustamise menetlused, nagu OUG nr 62/2024 kohane menetlus, peab selliste menetluste rakendamine olema kooskõlas nõuetega, mis tulenevad liidu õigusest, eelkõige ELTL artiklist 267.(66)
55.      Liidu õiguskorra eripärade ja autonoomsuse säilitamise tagamiseks on aluslepingutes kehtestatud kohtusüsteem, mille eesmärk on tagada liidu õiguse tõlgendamise järjepidevus ja ühtsus ning mille alustalaks on ELTL artiklis 267 sätestatud eelotsusemenetlus.(67) Selline liikmesriigi kohus, kelle otsuste peale ei saa riigisisese õiguse kohaselt edasi kaevata, nagu ÎCCJ, on kohustatud pöörduma ELTL artikli 267 kolmanda lõigu alusel Euroopa Kohtusse juhul, kui liikmesriigi kohtus kerkib üles küsimus liidu õiguse tõlgendamise või teisese õiguse akti kehtivuse kohta. Selle kohustuse eesmärk on tagada, et liikmesriigis ei tekiks liidu õigusnormidega vastuolus olevat riigisisest kohtupraktikat.(68) Kõnealust liikmesriigi kohut ei saa sellest kohustusest vabastada,(69) välja arvatud juhul, kui ta tuvastab, et üleskerkinud küsimus ei ole asjakohane või et Euroopa Kohus on kõnealust liidu õigusnormi juba tõlgendanud või et liidu õiguse õige tõlgendus on niivõrd ilmselge, et puudub mis tahes põhjendatud kahtlus.(70) Seevastu muude riigisiseste kohtute otsused, mida pooled saavad kõrgema astme kohtus vaidlustada, ei kujuta endast kohtuotsuseid ELTL artikli 267 kolmanda lõigu tähenduses. Kuigi nendel kohtutel on väga ulatuslik õigus pöörduda Euroopa Kohtusse,(71) ei ole nad kohustatud seda tegema.(72)
56.      Euroopa Kohtu eelotsus on siduv selle liikmesriigi kohtule, kes kasutas oma kaalutlusõigust või täitis oma kohustuse esitada eelotsusetaotlus liidu õiguse tõlgendamise kohta, et lahendada tema menetluses olev küsimus.(73) Vastasel juhul kahjustataks ELTL artikli 267 tõhusust.(74)
57.      Rõhutan lühidalt, et kõrgeimale kohtule riigisisese eelotsusetaotluse esitamise mehhanismi kehtestamine võib teatavatel juhtudel ja olenevalt riigisisese menetluse staadiumist tõstatada täiendavaid küsimusi selle kohtu kindlaksmääramise kohta, kelle otsuste peale ei saa ELTL artikli 267 kolmanda lõigu tähenduses edasi kaevata. Seda küsimust käesolevas kohtuasjas ei esitatud. Seda tuleb siiski käsitleda, et analüüsida sellise kohustusliku riigisisese eelotsusemenetluse, nagu on kõne all käesolevas asjas, ja liidu õigusega loodud kohtuliku kaitse süsteemi koostoimet. OUG‑s nr 62/2024 ette nähtud menetluse puhul ei ole kahtlust, et kui ÎCCJ lahendab madalama astme kohtute esitatud eelotsusetaotlusi ja annab esitatud õigusküsimusele siduva õigusliku tõlgenduse, tegutseb ta kohtuna, kelle otsuste peale ei saa ELTL artikli 267 kolmanda lõigu tähenduses edasi kaevata.(75) Kui sellist taotlust ei ole esitatud või kui ÎCCJ peab seda vastuvõetamatuks, tegutsevad Rumeenia kohtud, kes teevad otsuseid, mille peale ei saa edasi kaevata, kohtutena ELTL artikli 267 kolmanda lõigu tähenduses.(76) Nii on see ka juhul, kui need kohtud teevad otsuseid muudes õigusküsimustes, mida ei ole ÎCCJ‑le esitatud. Sellise kohtu kindlakstegemine, kelle otsuse peale ei saa ELTL artikli 267 kolmanda lõigu tähenduses edasi kaevata, sõltub seega sellest, kas ÎCCJ‑le esitatakse õigusküsimus või mitte. Igal juhul on kõigil kohtutel õigus esitada Euroopa Kohtule eelotsusetaotlus vastavalt ELTL artikli 267 teisele lõigule.
58.      Mis puudutab OUG nr 62/2024 artikli 2 lõikes 5 sätestatud 60-päevast tähtaega, siis selle rakendamine, mis näib olevat kohaldatav ainult ÎCCJ‑le,(77) peab vastama nõuetele, mis tulenevad liidu õigusest, eelkõige ELTL artikli 267 kolmandast lõigust.(78) Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust ei nähtu, et see tähtaeg oleks siduv Rumeenia madalama astme kohtutele, sealhulgas Tribunalul Bucureștile (Bukaresti esimese astme kohus). Lisaks näib, et need madalama astme kohtud võivad esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimusi, mida nad peavad vajalikuks, menetluse igas etapis, mida nad peavad sobivaks, isegi pärast seda, kui ÎCCJ on teinud otsuse õigusküsimuses OUG‑s nr 62/2024 sätestatud menetluses.(79) Seega näib, et komisjoni märkused 60-päevase tähtaja ja ELTL artikli 267 kohta on käesoleva menetluse kontekstis vähemalt osaliselt mõnevõrra ebaolulised. Terviklikkuse huvides käsitlen siiski lühidalt seda tähtaega, mida ÎCCJ peab järgima.
59.      Liidu õiguse esimuse põhimõte kehtestab liidu õiguse esmajärjekorras kohaldatavuse liikmesriikide õiguse ees ja paneb kõigile liikmesriikide asutustele, sh riigisisestele kohtutele kohustuse tagada erinevate liidu õigusnormide täieulatuslik toime, kuna liikmesriikide õigus ei saa mõjutada nende erinevate õigusnormide toimet nimetatud riikide territooriumil.(80) Sellest põhimõttest tuleneb, et liikmesriigi kohtud peavad eelkõige tõlgendama oma riigisisest õigust võimalikult suures ulatuses kooskõlas liidu õigusega, käesoleval juhul eelkõige ELTL artikli 267 kolmanda lõiguga. See kohustus ei saa siiski olla aluseks riigisisese õiguse contra legem tõlgendamisele. Arvestades asjaolu, et riigisisese õiguse tõlgendamine on üksnes liikmesriigi kohtute pädevuses, on nende ülesanne hinnata, kas põhikohtuasjas kõne all olevaid riigisiseseid õigusnorme on võimalik tõlgendada kooskõlas ELTL artikli 267 nõuetega. Samas on Euroopa Kohtu ülesanne anda teatud tarvilikke juhiseid, arvestades eelotsusetaotluses ja märkustes esitatud asjaolusid.(81)
60.      Arvestades, et OUG‑s nr 62/2024 ei näi(82) olevat ühtegi sätet, mis sõnaselgelt takistaks kõnealuse 60-päevase tähtaja peatamist muu hulgas vastavalt tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 412 lõike 1 punktile 7, leian, et asjasse puutuvaid riigisiseseid õigusnorme on võimalik tõlgendada kooskõlas ELTL artikliga 267. Seega, kui ÎCCJ esitab ELTL artikli 267 alusel Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse, peab ta selle sätte tõhususe tagamiseks vastavalt esimuse põhimõttele peatama menetluse kuni Euroopa Kohtu eelotsuse saamiseni, vältides nii kõnealuse tähtaja lõppemist või lõppemise ohtu. Lisaks peab ÎCCJ seejärel kohaldama seda otsust, et lahendada tema menetluses olev küsimus.(83) Selline riigisisese õiguse kooskõlaline tõlgendamine ei tooks minu arvates kaasa riigisisese õiguse contra legem tõlgendamist.
VI.    Ettepanek
61.      Eeltoodud kaalutlusi arvestades teen ettepaneku vastata Tribunalul București (Bukaresti esimese astme kohus, Rumeenia) esitatud eelotsuse küsimusele järgmiselt:
ELL artiklit 2, ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku ja ELTL artiklit 267
tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, millega kehtestatakse mehhanism, mis kohustab riigisiseseid kohtuid, kes lahendavad kohtuasju, mis puudutavad avalike teenistujate riigi vahenditest makstava palga või muude tasude saamise õiguse kindlakstegemist ja/või väljamaksmist, taotlema liikmesriigi kõrgeimalt kohtult eelotsust õigusküsimustes, mida viimati nimetatud kohus ei ole varem käsitlenud, tingimusel et i) asjaolud, mille esinemisel võib sellise eelotsusetaotluse esitada, on kohaldatavates õigusnormides selgelt kindlaks määratud, ii) eelotsusetaotluse esitamine ei võta asjaomastelt isikutelt võimalust osaleda liikmesriigi kõrgeimas kohtus toimuvas menetluses ning iii) riigisisene õigus ei takista kõrgeimal kohtul või muul kohtul, kelle otsuste peale ei saa riigisisese õiguse kohaselt edasi kaevata, täita ELTL artikli 267 kolmandast lõigust tulenevat kohustust ega võta madalama astme kohtutelt neile ELTL artikli 267 teise lõiguga antud kaalutlusõigust.
1      Algkeel: inglise.
2      Alates 27. veebruari 2018. aasta kohtuotsusest Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117) on Euroopa Kohus kohtusüsteemi sõltumatuse küsimuses teinud otsuse rohkem kui 30 kohtuasjas.
3      Valitsuse 13. juuni 2024. aasta erakorraline määrus nr 62/2024, millega sätestatakse meetmed avalike teenistujate riigi vahenditest makstava palga ja sotsiaaltoetustega seotud menetluste lahendamiseks (OUG nr. 62/2024 privind unele măsuri pentru soluționarea proceselor privind salarizarea personalului plătit din fonduri publice, precum și a proceselor privind prestații de asigurări sociale), avaldatud väljaandes Monitorul Oficial al României, I osa, nr 559, 14.6.2024 (edaspidi „OUG nr 62/2024“).
4      See kohus on Rumeenia kõrgeim üldkohus.
5      Tribunalul București (Bukaresti esimese astme kohus) viitab põgusalt ka kriminaalmenetluse seadustikule (Codul de procedură penală).
6      Vt 24. juuli 2023. aasta kohtuotsus Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, punkt 114 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt ka Euroopa Inimõiguste Kohtu (edaspidi „EIK“) 20. oktoobri 2011. aasta otsus Nejdet Şahin ja Perihan Şahin vs. Türgi (CE:ECHR:2011:1020JUD001327905, punktid 56–58), ja 29. novembri 2016. aasta otsus Lupeni Greek Catholic Parish jt vs. Rumeenia (CE:ECHR:2016:1129JUD007694311, punktid 128, 134 ja 135).
7      Vt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2020. aasta määruse (EL, Euratom) 2020/2092, mis käsitleb üldist tingimuslikkuse korda liidu eelarve kaitsmiseks (ELT 2020, L 433 I, lk 1), põhjendus 3.
8      ÎCCJ.
9      EIK 4. juuni 2013. aasta kohtuotsus Tudor vs. Rumeenia (ECLI:CE:ECHR:2009:0324JUD002191103, punkt 29).
10      Vt tsiviilkohtumenetluse seadustik ja kriminaalmenetluse seadustik.
11      Vt aruanne „Report on the Independence of the Judicial System“, I osa „The Independence of Judges“, mille Veneetsia komisjon võttis vastu oma 82. täiskogu istungil (Veneetsias (Itaalia) 12. ja 13. märtsil 2010), CDL-AD(2010)004-e, punkt 68; kättesaadav https://www.venice.coe.int/webforms/documents/?pdf=CDL-AD(2010)004-e.
12      Vt nt Galič, A., A civil-law perspective on the Supreme Court and its functions, Studia Iuridicia, Vol. 81, Varssavi, 2019, lk 44–86.
13      Vt kohtujurist Emiliou ettepanek kohtuasjas KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:522, punkt 3), milles ta märkis, et viimastel kümnenditel on Euroopa Liidu liikmesriikides täheldatav mõningane suundumus luua kõrgeimale kohtule esitatavate kaebuste filtreerimise mehhanisme. Kuigi mingi filtreerimismehhanismi vorm on nüüdseks olemas paljudes liikmesriikides, ei pruugi see nii olla teiste liikmesriikide kõrgeimate kohtute puhul. Lisaks võib selliste mehhanismide olemasolu korral nende toimimine liikmesriigiti erineda.
14      Lõplikult peab seda otsustama eelotsusetaotluse esitanud kohus.
15      Vt selle kohta 14. novembri 2024. aasta kohtuotsus S. (kohtukoosseisus muudatuste tegemine) (C‑197/23, EU:C:2024:956, punktid 35–39) ja 4. septembri 2025. aasta kohtuotsus AW „T“ (C‑225/22, EU:C:2025:649, punktid 31–33 ja seal viidatud kohtupraktika).
16      Rumeenia valitsus väidab, et põhikohtuasi puudutab üksnes riigisisese õiguse sätet.
17      8. mai 2024. aasta kohtuotsus Asociația „Forumul Judecătorilor din România“ (kohtunike ühingud) (C‑53/23, EU:C:2024:388, punkt 34).
18      Vt selle kohta 11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Hann-Invest jt (C‑554/21, C‑622/21 ja C‑727/21, edaspidi „kohtuotsus Hann-Invest“, EU:C:2024:594, punktid 34–36).
19      27. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, punkt 36).
20      Nii harta artiklil 47 kui ka ELL artikli 19 lõike 1 teisel lõigul on vahetu õigusmõju (2. märtsi 2021. aasta kohtuotsus A.B. jt (kohtunike nimetamine kõrgeimasse kohtusse – kaebused) (C‑824/18, EU:C:2021:153, punktid 143–145).
21      Vt analoogia alusel 26. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Miasto Łowicz ja Prokurator Generalny (C‑558/18 ja C‑563/18, EU:C:2020:234, punkt 51).
22      Vt 9. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus G. jt (kohtunike nimetamine Poola üldkohtutesse) (C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, punkt 69).
23      5. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kohtunike sõltumatus ja eraelu) (C‑204/21, EU:C:2023:442, punkt 63) ja 14. novembri 2024. aasta kohtuotsus S (kohtukoosseisus muudatuste tegemine) (C‑197/23, EU:C:2024:956, punkt 31).
24      Vt käesoleva ettepaneku punktid 28, 30 ja 31.
25      5. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kohtunike sõltumatus ja eraelu) (C‑204/21, EU:C:2023:442, punkt 71 ja seal viidatud kohtupraktika).
26      Sisemine sõltumatus on seotud mõistega „erapooletus“ ja see nõuab võrdse distantsi säilitamist menetlusosaliste ja nende vastavate huvide vahel menetluse eset arvestades. Vt selle kohta 21. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Banco de Santander (C‑274/14, EU:C:2020:17, punkt 61). Selles kohtuotsuses lükkas Euroopa Kohus vastuvõetamatuse tõttu tagasi Tribunal Económico-Administrativo Centrali (keskne maksuasjade vaidekomisjon, Hispaania) (edaspidi TEAC) eelotsusetaotluse. Euroopa Kohus leidis muu hulgas, et TEAC Sala Especial para la Unificación de Doctrinas (ühtsete pretsedentide loomise erikoda, Hispaania) toimuval erakorralise vaide menetlusel on teatud erijooni, mis annavad alust kahelda selles, kas TEAC ja Hispaania majandus- ja rahandusministeeriumi vaheliste organisatsiooniliste ja funktsionaalsete sidemete tõttu tegutseb ta vastandlike huvide suhtes „kolmanda isikuna“.
27      Väline sõltumatus nõuab, et asjasse puutuv kohus täidab oma ülesandeid täiesti iseseisvalt, ilma mis tahes hierarhilise või alluvussuhteta ja saamata kelleltki korraldusi või juhiseid. Vt selle kohta 27. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
28      14. novembri 2024. aasta kohtuotsus S. (kohtukoosseisus muudatuste tegemine) (C‑197/23, EU:C:2024:956, punktid 54 ja 61 ning seal viidatud kohtupraktika).
29      Vt 6. märtsi 2025. aasta kohtuotsuss D.K. (kohtuniku taandamine) (C‑647/21 ja C‑648/21, EU:C:2025:143, punktid 71–74 ja seal viidatud kohtupraktika).
30      14. novembri 2024. aasta kohtuotsus S. (kohtukoosseisus muudatuste tegemine) (C‑197/23, EU:C:2024:956, punktid 63 ja 64 ning seal viidatud kohtupraktika). Vt ka 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Krajowa Rada Sądownictwa (kohtuniku ametisse jäämine) (C‑718/21, EU:C:2023:1015, punktid 47–53), milles viidatakse ulatuslikult EIK praktikale, mis käsitleb õigusriigi põhimõtet ja EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumisi Poola Vabariigis.
31      Kohtuotsus Hann-Invest, punktid 55 ja 59.
32      Vt nt Saksamaa Liitvabariigi 23. mai 1949. aasta põhiseaduse (Grundgesetz für die Bundesrepublik Deutschland (BGBl. lk 1)), viimati muudetud 19. detsembri 2022. aasta seadusega (Gesetz vom 19.12.2022, BGBl. I, lk 2478), artikkel 101, milles on sätestatud: „(1) […] Kelleltki ei või võtta õigust tema asja arutamisele seadusega ette nähtud kohtus. […]“ (kohtujuristi kursiiv). Vt ka Dero-Bugny, D., „Le principe du juge légal en droit de l’Union européenne“, Journal du droit européen, 2022, lk 154.
33      5. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kohtunike sõltumatus ja eraelu) (C‑204/21, EU:C:2023:442, punktid 264–266 ja 279 ning seal viidatud kohtupraktika). Arvestades, et madalama astme kohtud on OUG nr 62/2024 alusel kohustatud pöörduma teatud juhtudel õigusküsimustega ÎCCJ poole, leian, et see kohtupraktika on analoogia alusel asjakohane. OUG nr 62/2024 kohase menetluse eesmärk näib olevat tagada Rumeenias ühetaoline praktika konkreetses õigusvaldkonnas, aidates seeläbi kaasa õiguskindlusele.
34      Euroopa Kohus on samuti tõdenud, et ELL artikliga 2 ega artikli 19 lõike 1 teise lõiguga ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid või praktika, mille kohaselt on konstitutsioonikohtu otsused üldkohtutele siduvad, tingimusel et liikmesriigi õigus tagab nimetatud konstitutsioonikohtu sõltumatuse eelkõige seadusandlikust ja täidesaatvast võimust, nagu see on nende sätete kohaselt nõutav (22. veebruari 2022. aasta kohtuotsus RS (konstitutsioonikohtu otsuste toime), C‑430/21, EU:C:2022:99, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
35      Vt selle kohtuotsuse punkt 48.
36      Vt selle kohtuotsuse punkt 80.
37      See peegeldab muu hulgas läbipaistvuse ja õiguskindluse põhimõtteid.
38      See peegeldab põhimõtet, mille kohaselt peab menetlusosalistel olema piisav võimalus olla ära kuulatud või võistlevuse põhimõtet.
39      C‑204/21, EU:C:2023:442.
40      Ibid, punktid 276–279.
41      Vt siiski käesoleva ettepaneku punktid 15 ja 48–51.
42      Vt 19. novembri 2019. aasta kohtuotsus A. K. jt (kõrgeima kohtu distsiplinaarkolleegiumi sõltumatus) (C‑585/18, C‑624/18 ja C‑625/18, EU:C:2019:982, punkt 123).
43      Vt käesoleva ettepaneku punktides 11–15 ja 17 esitatud esimest, teist ja neljandat põhjust, mis ajendasid eelotsusetaotluse esitanud kohut Euroopa Kohtule küsimust esitama. Käsitlen neid põhjuseid mugavuse huvides koos.
44      Procurorul General al României (Rumeenia peaprokurör) võib muu hulgas paluda ÎCCJ-l teha otsus õigusküsimustes, mis on tekitanud lahkneva kohtupraktika. ÎCCJ otsus tehakse üksnes seaduse huvides ning see ei mõjuta kõnealuseid kohtuotsuseid ega menetlusosaliste olukorda.
45      Ja ÎCCJ sellekohane kohtupraktika.
46      Vt tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikkel 520.
47      Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punkt 33. Mitu liikmesriiki on kehtestanud eelotsusemehhanismid, mille kaudu saab pöörduda nende kõrgeimate kohtute poole, mille eesmärk on selgitada olulisi õigusküsimusi madalama astme kohtutes pooleliolevates vaidlustes. Vt näiteks Poola tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Kodeks postępowania cywilnego) artikkel 390, milles on sätestatud: „§ 1. Kui apellatsioonkaebuse läbivaatamise käigus tekib õiguslik küsimus, mis tekitab tõsiseid kahtlusi, võib kohus kohtuistungi edasi lükata ja suunata selle küsimuse arutamiseks kõrgeimale kohtule. Kõrgeim kohus on pädev asja ise arutama või suunama küsimuse arutamiseks oma laiendatud kohtukoosseisule. § 2. Kõrgeima kohtu otsus õigusküsimuses on kohtuasjas siduv.“ Poolakeelset ametlikku versiooni vt https://isap.sejm.gov.pl/isap.nsf/download.xsp/WDU19640430296/U/D19640296Lj.pdf. Vt ka Madalmaade tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklid 392–395 https://www.rechtspraak.nl/SiteCollectionDocuments/dutch-code-of-civil-procedure-2025.pdf OUG‑ga nr 62/2024 kehtestatud Rumeenia menetluse ainulaadsus tuleneb aga selle kohustuslikkusest teatud juhtudel, mis piirab madalama astme kohtute kaalutlusõigust.
48      Lõplikult peab seda otsustama eelotsusetaotluse esitanud kohus.
49      Sarnaselt tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklites 519 ja 520 sätestatud menetlusele.
50      Eelkõige nõue, et esineb „õigusküsimus, millele antavast vastusest sõltub kohtuasja sisuline lahendamine“.
51      Arvestades, et OUG nr 62/2024 näib säilitavat madalama astme kohtute pädevuse tuvastada faktilisi asjaolusid ja kohaldada ÎCCJ abstraktset otsust õigusküsimuses menetletava kohtuasja faktilistele asjaoludele, tagab see, et kohtupraktika ei ole „ülemäärase tsentraliseerimise“ ese. Vt eelotsusetaotluse esitanud kohtu märkused, mis on kokku võetud käesoleva ettepaneku punktis 16.
52      Lõplikult peab seda otsustama eelotsusetaotluse esitanud kohus.
53      Lisasin sõna „lõplik“, mida kohtuotsuses Hann-Invest ei kasutatud, kuna ma leian – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et Rumeenia madalama astme kohtud võivad OUG nr 62/2024 alusel pöörduda ÎCCJ poole, hoolimata sellest, et nad on alustanud kohtuasja arutamist ja otsuse tegemist, kuna sellise eelotsusetaotluse esitamise vajadus võib ilmneda alles nende nõupidamiste käigus. Lisaks võidakse teistelt madalama astme kohtutelt nõuda juba alustatud arutamise ja otsuse tegemise peatamist, kui nende menetluses olevas kohtuasjas on pöördutud ÎCCJ poole.
54      Vt käesoleva ettepaneku punkt 38. Sarnase lähenemisviisi võttis kasutusele Euroopa Nõukogu ministrite komitee, kes soovitas, et „kohtute hierarhiline korraldus ei tohiks kahjustada individuaalset sõltumatust“ ning et „kõrgemad kohtud ei tohiks anda kohtunikele juhiseid selle kohta, kuidas nad peaksid üksikjuhtumeid lahendama, välja arvatud eelotsuste puhul […]“. Kohtujuristi kursiiv. Vt ka Euroopa Nõukogu, Ministrite Nõukogu soovitus CM/Rec(2010)12 liikmesriikidele kohtunike kohta: kohtunike sõltumatus, nende töö tulemuslikkus ja vastutus (mille Ministrite Nõukogu võttis vastu 17. novembril 2010 ministrite asetäitjate 1098. koosolekul), punktid 22 ja 23.
55      Vt näiteks Leedu tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Civilinio Proceso Kodekso) artikkel 163, milles on sätestatud, et kohus peab menetluse peatama, kui ta esitab Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismasele (Leedu Vabariigi konstitutsioonikohus) või Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasele (Leedu kõrgeim halduskohus) küsimuse põhiseadusele vastavuse või kohtuasjas kohaldatava õigusakti seaduslikkuse kohta või eelotsuse küsimuse Euroopa Kohtule ELTL artikli 267 alusel. Peatamise kohustust kohaldatakse ka siis, kui teised kohtud on sama küsimuse juba esitanud; kättesaadav aadressil: https://e-seimas.lrs.lt/portal/legalAct/lt/TAD/TAIS.162435/asr.
56      Vt käesoleva ettepaneku punkt 38.
57      Millele mõnikord viidatakse kui võistlevuse põhimõttele.
58      Vt kohtuotsus Hann-Invest, punkt 58.
59      Vt käesoleva ettepaneku punkt 38. Nende kolme tingimuse täitmist peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
60      Vt OUG nr 62/2024 artikli 2 lõige 3.
61      Menetluse tegeliku toimimise viisi peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
62      Vt käesoleva ettepaneku punkt 16.
63      Vt selle kohta 15. juuli 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kohtunike distsiplinaarkord) (C‑791/19, EU:C:2021:596, punkt 59).
64      Vt käesoleva ettepaneku punkt 18.
65      Vt käesoleva ettepaneku punkt 33.
66      Vt selle kohta 15. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, punkt 32).
67      5. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kohtunike sõltumatus ja eraelu) (C‑204/21, EU:C:2023:442, punktid 274 ja 275) ja 18. detsembri 2014. aasta arvamus 2/13 (Euroopa Liidu ühinemine Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga) (EU:C:2014:2454, punkt 198).
68      15. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, punkt 35).
69      Selle kohtu kohustuse kohta põhjendada Euroopa Kohtu poole pöördumata jätmist vt 15. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, punktid 61–65). Vt ka kohtujurist Ćapeta ettepanek kohtuasjas Remling (C‑767/23, EU:C:2025:486, punktid 62–85). Küsimuse kohta, mis puudutab liikmesriigi vastutust kahju eest, mis tuleneb sellest, et liikmesriigi viimase astme kohus ei pöördunud ELTL artikli 267 kolmanda lõigu alusel Euroopa Kohtu poole, ja eelkõige põhjenduste olulisuse kohta selles kontekstis vt kohtujurist Ćapeta ettepanek kohtuasjas Ferreira da Silva e Brito jt (C‑293/24, EU:C:2025:850).
70      Vt selle kohta 15. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, punktid 34 ja 36). Vt ka 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Consorzio Italian Management ja Catania Multiservizi (C‑561/19, EU:C:2021:799, punktid 40–51), milles Euroopa Kohus määras kindlaks üksikasjalikud kriteeriumid, mille alusel hinnata, kas kohus, kelle otsuste peale ei saa riigisisese õiguse järgi edasi kaevata, on vabastatud kohustusest esitada ELTL artikli 267 kolmanda lõigu alusel eelotsusetaotlus Euroopa Kohtule. Selles kohtuotsuses selgitas ja täpsustas Euroopa Kohus oma varasemat kohtupraktikat muu hulgas 6. oktoobri 1982. aasta põhjapanevas kohtuotsuses Cilfit (283/81, EU:C:1982:335).
71      See kaalutlusõigus on antud ELTL artikli 267 teise lõiguga.
72      Vt selle kohta 15. septembri 2005. aasta kohtuotsus Intermodal Transports (C‑495/03, EU:C:2005:552, punkt 31).
73      22. veebruari 2022. aasta kohtuotsus RS (konstitutsioonikohtu otsuste toime) (C‑430/21, EU:C:2022:99, punkt 74).
74      24. juuli 2023. aasta kohtuotsus Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, punkt 134 ja seal viidatud kohtupraktika).
75      Tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 521 lõike 3 kohaselt on õigusküsimusele antud lahendus siduv alates otsuse avaldamisest.
76      15. juuli 1964. aasta kohtuotsuses Costa (6/64, EU:C:1964:66) tunnistas Euroopa Kohus, et Giudice conciliatore di Milano (Milano lepituskohtunik, Itaalia) on riigisisene kohus, kelle otsuste peale ei saa edasi kaevata, ning et viimane on seega kohustatud esitama Euroopa Kohtule küsimused asutamislepingu tõlgendamise kohta.
77      Lõplikult peab seda otsustama eelotsusetaotluse esitanud kohus.
78      Vt analoogia alusel 15. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, punkt 32).
79      Vt analoogia alusel 22. juuni 2010. aasta kohtuotsus Melki ja Abdeli (C‑188/10 ja C‑189/10, EU:C:2010:363, punkt 52). Selle peab kindlaks tegema eelotsusetaotluse esitanud kohus.
80      24. juuli 2023. aasta kohtuotsus Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, punktid 128 ja 129 ning seal viidatud kohtupraktika).
81      Vt analoogia alusel 15. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus KUBERA (C‑144/23, EU:C:2024:881, punktid 51–53).
82      Lõplikult peab seda otsustama eelotsusetaotluse esitanud kohus.
83      24. juuli 2023. aasta kohtuotsus Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, punkt 132 ja seal viidatud kohtupraktika).