62024CC0168
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
NICHOLAS EMILIOU
esitatud 27. märtsil 2025 (
1
)
Kohtuasi C‑168/24
PMJC SAS
versus
[W] [X],
[M] [X],
[X] Créative SAS
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (kassatsioonikohus, Prantsusmaa))
Eelotsusetaotlus – Kaubamärgid – Direktiivid 2008/95/EÜ ja 2015/2436 – Kaubamärgi tühistamise põhjused – Eksitav kasutamine – Disaineri perekonnanimega kattuv kaubamärk – Kaubamärgi üleminek – Uue omaniku tegevus, mille eesmärk on panna tarbija uskuma, et disainer on endiselt seotud kaubamärgiga tähistatud kaupade loomisega
I. Sissejuhatus
1.
Liidu õiguse kohaselt kuulub kaubamärk tühistamisele muu hulgas juhul, kui kaubamärgi kasutamise tulemusena selle omaniku poolt nende kaupade või teenuste puhul, mille suhtes see on registreeritud, võib kaubamärk avalikkust eelkõige kõnealuste kaupade või teenuste olemuse, kvaliteedi või geograafilise päritolu osas eksitada. (
2
)
2.
Minevikus on selle eeskirja asjakohasust käsitletud seoses kaubamärkidega, mis kattuvad nende kaupade algse disaineri ja tootja nimega olukorras, kus see disainer ei ole enam seotud ettevõtjaga, kellele niisugune kaubamärk kuulub. Sellega seoses on Euroopa Kohus sedastanud oma otsuses Emanuel, (
3
) et ainuüksi ühelt poolt disaineri ja teiselt poolt kaubamärgiomaniku vahelise seose katkemise tõttu ei muutu selline kaubamärk iseenesest eksitavaks ega kuulu seega tühistamisele.
3.
Käesolevas kohtuasjas kontrollitakse seda järeldust siiski mõnevõrra keerulisemate asjaolude taustal.
4.
Täpsemalt puudutab käesolev kohtuasi Prantsuse äriühingut [W] [X], mille [W] [X] asutas rõivaste ja moeaksessuaaride turustamiseks. Pärast äriühingu maksejõuetuse väljakuulutamist loovutati õigused kahele Prantsuse kaubamärgile, mis kattuvad [W] [X] perekonnanimega (edaspidi „vaidlusalused kaubamärgid“), äriühingule PMJC, mis on lihtsustatud aktsiaselts (société par actions simplifiée; edaspidi „PMJC“).
5.
Esialgu jätkas [W] [X] koostööd selle äriühinguga, kuid hiljem läksid nende teed lahku ja nad sattusid kohtuvaidlusesse, mis on muu hulgas viinud käesoleva eelotsusetaotluse esitamiseni. Põhikohtuasjas on kaevanud PMJC [W] [X]‑i kohtusse ebaausa konkurentsi tõttu ja väidab, et ta on rikkunud selle äriühingu õigusi vaidlusalustele kaubamärkidele. [W] [X] nõuab vastuhagis PMJC nimetatud kaubamärkidega seotud õiguste tühistamist, sest PMJC paneb tarbijad uskuma, et [W] [X] on endiselt seotud kaubamärgiga tähistatud kaupade loomisega.
6.
Selle taustal küsib Cour de cassation (kassatsioonikohus, Prantsusmaa), kes asja menetleb, kas liidu õiguse kohaselt on võimalik tühistada kaubamärk, mis kattub algse disaineri perekonnanimega, põhjendusega, et seda kasutatakse pärast kolmandale isikule loovutamist viisil, millega pannakse avalikkus tegelikult arvama, et algne disainer on endiselt seotud selle kaubamärgiga tähistatud kaupade loomisega, kuigi see ei ole enam nii.
II. Õiguslik raamistik
A.
Euroopa Liidu õigus
7.
Direktiivi 2008/95 artikli 12 lõikes 2 oli ette nähtud, et „kaubamärgi [võib] lõppenuks tunnistada juhul, kui pärast selle registreerimise kuupäeva:
[…];
b)
on kaubamärki selle omaniku poolt või tema loal nende kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see on registreeritud, kasutatud selliselt, et kaubamärk võib avalikkust eksitada eelkõige kõnealuste kaupade või teenuste olemuse, kvaliteedi või geograafilise päritolu osas“.
8.
Selle sätte sõnastus oli sisuliselt sama direktiivi 89/104 (
4
) artikli 12 lõike 2 punkti b sõnastusega; nimetatud direktiiv oli direktiivi 2008/95 õiguseellane.
9.
Direktiiv 2008/95 asendati omakorda direktiiviga 2015/2436. Viimati nimetatud direktiivi artikli 20 punkt b on sisuliselt sõnastatud omakorda identselt direktiivi 2008/95 artikli 12 lõike 2 punktiga b (ja direktiivi 89/104 artikli 12 lõike 2 punktiga b) (
5
).
10.
Nimelt kuulub kaubamärk direktiivi 2015/2436 artikli 20 alusel „tühistamisele juhul, kui pärast selle registreerimise kuupäeva:
[…]
(b)
kaubamärgi kasutamise tulemusena selle omaniku poolt või selle omaniku loal nende kaupade või teenuste puhul, mille suhtes see on registreeritud, võib kaubamärk avalikkust eksitada eelkõige kõnealuste kaupade või teenuste olemuse, kvaliteedi või geograafilise päritolu osas“.
B.
Liikmesriigi õigus
11.
Intellektuaalomandi seadustiku (Code de la proprieté intellectuelle, edaspidi „intellektuaalomandi seadustik“) artikli L. 714‑6 punkti b – käesoleva kohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis – kohaselt võidakse tühistada kaubamärgiomaniku õigused kaubamärgile, mis on tema tegevuse tõttu muutunud eksitavaks eelkõige seoses kaupade või teenuste olemuse, kvaliteedi või geograafilise päritoluga.
III. Faktilised asjaolud, riigisisene menetlus ja eelotsuse küsimus
12.
Eelotsusetaotlusest nähtub, et algatatud on äriühingu [W] [X], mille asutas 1978. aastal [W] [X] rõivaste ja moeaksessuaaride turustamiseks, maksejõuetusmenetlus. Selle menetluse tulemusel loovutati 2012. aastal äriühingule PMJC materiaalne ja immateriaalne vara, sealhulgas eelkõige õigused vaidlusalusele kaubamärgile, nimelt „[W] [X]“ nr 1640795 (
6
) ja „[W] [X]“ nr 3201616 (
7
).
13.
[W] [X] jätkas koostööd PMJC‑ga kuni lepingus ette nähtud kuupäevani, s.o 31. detsembrini 2015.
14.
21. juunil 2018 esitas PMJC [W] [X] vastu hagi. Ta väitis, et jätkates oma kutse- ja kunstilist tegevust lihtsustatud aktsiaseltsi [X] Creative kaudu, tegeles [W] [X] ebaausa ja parasiitliku konkurentsiga ning riivas PMJC õigusi vaidlusalustele kaubamärkidele. [W] [X] nõudis vastuhagiga, et PMJC õigused nendele kaubamärkidele tühistataks, sest PMJC kasutas neid alates 2017. aasta lõpust kuni 2019. aasta alguseni eksitavalt, täpsemalt nii, et panna avalikkus uskuma, et ta on kaubamärkidega tähistatud kaupade looja.
15.
Kuigi see vastuhagi jäeti esimeses kohtuastmes rahuldamata, rahuldas cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus, Prantsusmaa) selle ja tühistas 12. oktoobri 2022. aasta otsusega PMJC õigused vaidlusalustele kaubamärkidele.
16.
Selle kohtuotsuse kohaselt ei ole liidu õigusega vastuolus see, kui disaineri perekonnanimega kattuv kaubamärk tühistatakse, kui selle omandanud isik paneb oma tegevusega avalikkuse tegelikult arvama, et disainer on endiselt kaupade loomisega seotud, või tekitab piisavalt tõsise niisuguse eksitamise ohu.
17.
Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) leidis, et selline oli olukord käesoleval juhul, märkides muu hulgas, et PMJC oli kahel korral tunnistatud süüdi [W] [X]‑i autoriõiguste rikkumises seoses hiljutiste teostega, mida ei loovutatud 2012. aastal PMJC‑le. Kohtu otsuses jõuti järeldusele, et vaidlusalused kaubamärgid on muutunud eksitavaks, kuna nende kasutamine seisneb nendega selliste kaupade tähistamises, millel on kaunistused, mis kujutavad endast [X] [Y]‑i autoriõiguse rikkumist.
18.
PMJC esitas kassatsioonkaebuse Cour de cassationile (kassatsioonikohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
19.
PMJC kritiseerib selles kohtus cour d’appel de Paris’ (Pariisi apellatsioonikohus) otsust, viidates eelkõige Euroopa Kohtu otsusele Emanuel. PMJC arvates tuleb seda kohtuotsust tõlgendada nii, et isegi kui tema tegevuse eesmärk oleks olnud panna tarbija uskuma, et [W] [X] on endiselt vaidlusaluseid kaubamärke kandvate kaupade disainer või et ta on nende loomisega seotud, ei saanud see kaubamärke endid mõjutada.
20.
Arvestades eriarvamusi seoses sellega, kuidas eespool nimetatud kohtuotsust Emanuel tuleks tõlgendada, otsustas Cour de cassation (kassatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas […] direktiivi [2008/95] artikli 12 lõike 2 punkti b ja [direktiivi 2015/2436] artikli 20 punkti b tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus disaineri perekonnanimes seisneva kaubamärgi tühistamine seetõttu, et seda kasutatakse pärast võõrandamist viisil, mille põhjal avalikkus tegelikult arvab, et see disainer on endiselt selle kaubamärgiga tähistatud kaupade loomisega seotud, ehkki see ei ole nii?“
21.
Oma kirjalikud seisukohad esitasid PJMC, Prantsuse valitsus ja Euroopa Komisjon. Kohtuistungit ei peetud.
IV. Analüüs
22.
Käesolev kohtuasi puudutab liidu õigusnormi, mille kohaselt kuulub kaubamärk tühistamisele, kui „kaubamärgi kasutamise tulemusena selle omaniku poolt […] nende kaupade või teenuste puhul, mille suhtes see on registreeritud, võib kaubamärk avalikkust eksitada eelkõige kõnealuste kaupade või teenuste olemuse, kvaliteedi või geograafilise päritolu osas“. (
8
)
23.
Mis puudutab konkreetseid asjaolusid, mille taustal seda normi tuleb analüüsida, siis märgin, et eelotsusetaotluses on märgitud, et PMJC on kahel korral tunnistatud süüdi [X] [Y]‑i autoriõiguse rikkumises. Eelotsuse küsimuse sõnastusest nähtub siiski, et probleem, mida tuleb käsitleda, on laiem ja puudutab küsimust, kas eespool nimetatud norm kehtib olukorra suhtes, kus kaubamärgiomanik kasutab isikunimest koosnevat kaubamärki viisil, mis paneb avalikkuse uskuma, et asjaomane disainer on endiselt seotud kaubamärgiga tähistatud kaupade loomisega, kuigi ta ei ole seda. Käesolevas ettepanekus esitatud arutelu põhineb seega sellel (laiemal) hüpoteesil, nagu see on määratletud eelotsuse küsimuses.
24.
Alustan oma analüüsi kohtuotsusest Emanuel, mis on selles asjas Euroopa Kohtu praktika põhielement (A). Seejärel selgitan, miks disaineri nimega kattuva kaubamärgi tühistamine ei ole kohaldatava liidu õigusnormiga põhimõtteliselt vastuolus, kui seda kasutatakse eespool kirjeldatud viisil, tingimusel et sellise kasutamisega takistatakse kaubamärgi peamise ülesande täitmist (B). Lõpuks käsitlen PMJC argumenti, mis tuleneb Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 17 lõikest 2 (C).
A.
Kohtuotsus Emanuel
25.
Käesolevas alajaos toon välja eespool nimetatud kohtuotsuse ratio decidendi (1) ja selgitan, miks ei anna see kohtuotsus vastupidi PMJC väitele eelotsuse küsimusele vastust (2).
1. Ratio decidendi
26.
Kohtuasi, mis viis asjaomase kohtuotsuse tegemiseni, puudutas moekaupade kaubamärke, mis sisaldasid pulmakleitide disaineri Elizabeth Emanueli – kes sai kuulsaks pärast printsess Diana pulmakleidi loomist – nime. (
9
) Siinkohal on oluline, et E. Emanuel loovutas oma ettevõtte kolmandale isikule, mis kokkuvõtvalt öeldes tähendas tema nime kandva registreeritud kaubamärgi üleminekut ning seejärel E. Emanueli ja kaubamärgiomaniku vaheliste seoste katkemist. Seejärel esitas uus omanik taotluse, et registreerida selle kaubamärgi muudetud versioon, mis sisaldas jätkuvalt E. Emanueli nime. Selles etapis leidis E. Emanuel, et kuna kõik sidemed tema ja uue omaniku ettevõtte vahel olid katkenud, oli kaubamärk muutunud eksitavaks. Seetõttu esitas ta nii vastuväite muudetud kaubamärgi registreerimisele kui ka taotluse algse kaubamärgi tühistamiseks.
27.
Euroopa Kohtule esitatud küsimused puudutasid sisuliselt seda, kas asjaolu, et E. Emanuel ei olnud tema nime sisaldavaid kaubamärke kandvate kaupade loomisega enam seotud, tähendab seda, et need kaubamärgid on petlikud (ja seega ei saa neid registreerida) ning on muutunud eksitavaks (ja seega võib need tühistada). (
10
)
28.
Euroopa Kohtu vastus oli mõlemal juhul eitav.
29.
Kõigepealt käsitles ta registreerimisest keeldumist kaubamärgi eksitava olemuse tõttu.
30.
Seda konkreetset küsimust reguleeriti ja reguleeritakse siiani normiga, mille kohaselt „kaubamärke, mis võivad oma olemuse tõttu avalikkust eksitada
näiteks kaupade või teenuste laadi, kvaliteedi või geograafilise päritolu osas“, „ei tohi registreerida või kui [need] on registreeritud, siis võib [need] tühiseks tunnistada“. (
11
)
31.
Sellega seoses jõudis Euroopa Kohus sisuliselt järeldusele, et disaineri ja selle disaineri nime sisaldava kaubamärgi omaniku vahelise seose katkemise tõttu ei muutu kaubamärk iseenesest eksitavaks ja see ei mõjuta seega selle registreerimiskõlblikkust. Kuigi Euroopa Kohus on tunnistanud, et tarbijat võib konkreetsest isikunimest koosneva kaubamärgiga tähistatud rõivaeseme ostmisel mõjutada (ekslik) veendumus, et selle lõi konkreetne isik, nagu selles kohtuasjas E. Emanuel, ei muuda see iseenesest seda isikunimest koosnevat kaubamärki eksitavaks, sest kaubamärgiga tähistatud kauba omadused ja kvaliteedi tagab endiselt ettevõtja, kes on selle kaubamärgi uus omanik. (
12
)
32.
See järeldus peegeldab üldist eeldust, et kaubamärgi peamine ülesanne on lõppkokkuvõttes toimida päritolutähisena ja tagada, et üks äriühing vastutab tähistatud kaupade (või teenuste) kvaliteedi eest. (
13
) See eeldus väljendab ideed, et kaubamärk tagab, et kaupu toodetakse (või luuakse) konkreetse ettevõtja, nimelt kaubamärgiomaniku kontrolli all. (
14
)
33.
Nimetatud asjas esiteks tugines Euroopa Kohus sellele põhjendusele, et selgitada, miks isikunimest koosnev kaubamärk võib vahetada omanikku (ning tõepoolest väljuda algse disaineri kontrolli alt), ilma et ainuüksi see asjaolu muudaks seda eksitavaks (ja takistaks selle muudetud versiooni registreerimist).
34.
Teiseks kohaldas ta kohtuotsuse Emanuel punktis 53 seda järeldust E. Emanueli tühistamisnõude suhtes, viidates ühelt poolt asjaomase tühistamise põhjuse ja teiselt poolt vastava registreerimisest keeldumise põhjuse tingimuste identsusele.
35.
Tulen põhjenduse viimase osa juurde küll hiljem tagasi, kuid kohtuotsuses Emanuel on jõutud järeldusele, et ei saa edukalt väita, et moelooja nimega kattuv kaubamärk muutub eksitavaks lihtsalt seetõttu, et disaineri ja selle kaubamärgiga tähistatud kaupu tarniva ettevõtja vaheline side on katkenud. Selline eristamine ei mõjuta iseenesest kaubamärgi registreerimiskõlblikkust ega anna alust selle tühistamiseks.
36.
Märgin, et vastupidine lahendus kahjustaks tegelikult füüsilise isiku nimega kattuva kaubamärgi kui kaubandustehingute sõltumatuks esemeks olemise võimet. (
15
) Samas ei ole see järeldus põhikohtuasjas ebaselge ega vaidlustatud.
37.
Vaidluse all on selle kohtuotsuse punktis 50 teise võimalusena esitatud Euroopa Kohtu järelduse tagajärjed. Sisuliselt märkis Euroopa Kohus selles punktis, et kui oleks tehtud kindlaks, et uus omanik kavatses tarbijaid eksitada, pannes nad uskuma, et E. Emanuel on endiselt kaubamärgiga tähistatud kaupade looja, võiks sellist tegevust pidada pettuseks, kuid see ei saa olla samaväärne eksitamisega ega saa seetõttu „kaubamärki ennast [mõjutada] ega mõjuta seega ka selle registreerimise võimalust“. (
16
)
38.
PMJC tugineb sellele avaldusele, väites, et isegi kui oleks tehtud kindlaks, et ta püüdis eksitada tarbijaid, et nad usuksid, et [X] [W] on tähistatud kaupade loomisega endiselt seotud, ei saa see olla vaidlusaluste kaubamärkide tühistamise põhjus. Selle poole seisukohast nähtub sisuliselt, et kuigi kohtuotsuse Emanuel punktis 50 esitatud seisukoht puudutab kaubamärgi registreerimist, on see mutatis mutandis kohaldatav tühistamisele, pidades silmas Euroopa Kohtu märkust punktis 53, mille kohaselt tuleb asja tühistamise aspekti hinnata samamoodi nagu selle registreeritavuse aspekti, arvestades kohaldatavate tingimuste identsust.
39.
Järgnevalt selgitan, miks see seisukoht ei ole õige.
2. Kohtuotsuse Emanuel täpne kohaldamisala
40.
Selleks et mõista kohtuotsuse Emanuel täpset kohaldamisala, on vaja vaadata lähemalt selle mõju ühelt poolt kohtuasja registreeritavuse (a) ja teiselt poolt tühistamise aspektile (b).
a) Registreerimine
41.
Alustuseks tuleb märkida, et kaubamärgi registreerimisest keeldumise põhjust, mis seisneb selle eksitavas olemuses (mille sisu on esitatud käesoleva ettepaneku punktis 30), analüüsitakse ainult seoses registreerimiseks esitatud tähisega, lähtudes selle olemuslikest omadustest (
17
) (mida analüüsitakse seoses kaupade või teenustega, millega seoses registreerimist taotletakse, ja lähtudes sellest, kuidas avalikkus neid tajub (
18
)).
42.
Sellega seoses otsustas Euroopa Kohus, et selleks, „[e]t tuvastada, et kaubamärk registreeriti eksitamise ohtu käsitlevat keeldumispõhjust eirates, tuleb lisaks tõendada, et kaubamärgina registreerimiseks esitatud tähis ise loob sellise ohu“. (
19
)
43.
Samuti tuleneb Üldkohtu praktikast, mis käsitleb määruse 2017/1001 artikli 7 lõike 1 punkti g (samaväärne vaste ELi kaubamärgi kontekstis), et sellise registreerimisest keeldumise põhjuse kohaldamine, mis seisneb eksitamises, eeldab vaadeldava kaubamärgiga – mida peetakse eksitavaks – hõlmatud kaupade ja teenuste võimalike tunnuste piisavalt täpset kirjeldust, kui asjaomases tarbijas on tekitatud uskumus, et kaupadel, millega konkreetne kaubamärk on seotud, on teatavad tunnused, mida neil tegelikult ei ole. (
20
)
44.
Seevastu kaubamärgi kasutamine omaniku poolt ei ole registreerimiskõlblikkuse analüüsimisel oluline ega saa viia tagasiulatuvalt registreerimise kehtetuks tunnistamiseni. Nimelt on Euroopa Kohus sisuliselt kinnitanud, et kaubamärki ei saa tunnistada kehtetuks selle põhjal, kuidas omanik on seda hallanud. (
21
) Üldkohus selgitas omalt poolt, et „kehtetuks tunnistamisega seoses [tekib] küsimus, kas kaubamärki ei oleks tohtinud registreerida algusest peale põhjustel, mis olid olemas juba kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäeval, ning hilisemate asjaolude arvesse võtmine saab üksnes selgitada sel kuupäeval esinenud asjaolusid“. (
22
)
45.
Selles kontekstis on kohtuotsuse Emanuel punktis 50 esitatud seisukoht (pettuse ebaolulisuse kohta registreerimise seisukohalt) täielikult kooskõlas loogikaga, millel põhineb tähise kaubamärgina registreerimiseks kõlblikkuse analüüs. Kuna selles analüüsis võetakse arvesse üksnes tähist ja seda, kuidas avalikkus seda asjaomaste kaupade või teenustega seoses tajub, siis ei ole loogiliselt võttes asjakohane kaubamärgiomaniku pettus, mille eesmärk on eksitada avalikkust seoses kaubamärgiga tähistatud kaupade tegeliku loojaga. Seetõttu jõudis kohus selles punktis ka järeldusele, et selline tegevus ei saa mõjutada tähise „registreerimise võimalust“.
46.
Nagu ma kohe selgitan, ei võimalda see kohtuotsus seevastu järeldada, et samasugune tegevus kui selline ei ole käesolevas asjas käsitletava tühistamise põhjuse kontekstis asjakohane.
b) Tühistamine
47.
Seoses kohtuotsuse Emanuel mõjuga käesolevale kohtuasjale tekitab peamiselt segadust selle kohtuotsuse punktide 50 ja 53 koostoimes tõlgendamine. Tuletan meelde, et esimeses neist otsustas Euroopa Kohus, et võimalik pettus ei mõjuta tähise kaubamärgina registreerimise võimalust. Punkt 53 omakorda sisaldab põhjendust kaubamärgi tühistamise kohta, milles Euroopa Kohus kohaldab oma varasemat järeldust seoses selles kohtuasjas käsitletud registreeritavuse aspektiga (seose katkemise asjakohatus), viidates mõlemas kontekstis kohaldatavate tingimuste identsusele.
48.
Möönan, et esmapilgul võib nende kahe lõigu põhjal jõuda samale järeldusele, millele jõudis PMJC. Võib väita, et kuna Euroopa Kohus välistas registreeritavuse puhul pettuse asjakohasuse (punkt 50), peab sama kehtima ka tühistamise kontekstis, arvestades, et Euroopa Kohus jõuab tühistamisega seoses järeldusele selgituse põhjal, mille kohaselt on mõlemas kontekstis kohaldatavad tingimused samad (punkt 53).
49.
Lähemal vaatlusel jõuab siiski teistsuguse tulemuseni.
50.
Esiteks ei ole kohtuotsuse peamine järeldus selles kohtuasjas käsitletud registreeritavuse aspekti kohta esitatud punktis 50, vaid punktis 49, milles on sisuliselt ja koostoimes punktiga 48 märgitud, et disaineri ja kaubamärgi uue omaniku vahelise seose katkemine ei mõjuta iseenesest sellise kaubamärgi registreerimist, mis kattub selle disaineri nimega. Niisugusele järeldusele on antud selge vorm kohtuotsuse punktis 51. Seevastu täiendatakse seda peamist järeldust punktis 50 esitatud väitega, kommenteerides (hüpoteetilist) omaniku pettusega seotud juhtumit (ja selle asjakohatust seoses registreeritavusega). Kuna punktis 53 korratakse sisuliselt punktis 51 esitatud peamist järeldust (asudes seisukohale, et seose katkemine on samamoodi asjakohatu tühistamise kontekstis), on loomulik arvata, et see järeldus tühistamise kohta viitab pigem peamisele järeldusele (seose katkemise asjakohatus) kui punktis 50 esitatud täiendavale väitele (pettuse asjakohatus).
51.
Teiseks, mis puudutab punktis 53 esitatud viidet sellele, et kohaldatavad tingimused on samad, siis isegi registreerimisest keeldumise ja tühistamise suhtes kohaldatavate asjakohaste sätete põgusal võrdlusel ilmneb oluline erinevus. Kuigi kaubamärgi eksitava olemuse analüüsimisele kohaldatavate kriteeriumide loetelud on mõlemal juhul samad („laad, kvaliteet või geograafiline päritolu“) ning mõlemad loetelud on ka mitteammendavad („näiteks“/„eelkõige“), on nende kriteeriumide hindamisel asjakohased sisendandmed põhimõtteliselt erinevad, nagu märgivad Prantsuse valitsus ja komisjon. Sellega seoses on direktiivi 2015/2436 artikli 20 punktis b (ja selle õiguseellastes) selgelt märgitud, et käesolevas asjas kõne all oleva tühistamise põhjuse analüüsimisel tuleb arvesse võtta kaubamärgi kasutamist (pärast selle registreerimist). Registreerimisetapis ei ole see asjaolu seevastu asjakohane põhjustel, mille esitasin eelmises alajaos.
52.
Kuigi minu jaoks jääb ebaselgeks, mida Euroopa Kohus täpselt silmas pidas, kui ta märkis, et tühistamise ja registreerimisest keeldumise tingimused on vastavate õigusnormide alusel samad, olen seega seisukohal, et kui Euroopa Kohus oleks tahtnud välistada kohtuotsuse punktis 50 kirjeldatud pettuse asjakohasuse ka tühistamise kontekstis, oleks ta esitanud selle kohta sõnaselge selgituse. Seda seetõttu, et erinevalt registreerimisetapist, mis põhineb üksnes tähise enda omadustel, ei ole ilmselget alust jätta tühistamise analüüsist kõrvale igasugune registreerimisele järgnev tegevus.
53.
Kolmandaks ei olnud kohtuasja faktiliste asjaolude puhul tegemist uue omaniku konkreetse tegevusega – ja võimaliku pettusega – ning selle kohtuasja mõlemat aspekti tuli analüüsida üksnes lähtuvalt (pelgalt) kaubamärgi looja ja uue omaniku sideme eristamisest. See toetab taas järeldust, et kohtuotsuse punkti 53 kohaldamisala puudutab seose katkemise asjakohatust tühistamise kontekstis (analoogselt sellega, mida Euroopa Kohus märkis peamises järelduses registreerimise kohta).
54.
Nendele kaalutlustele tuginedes ning nõustudes Prantsuse valitsuse ja komisjoni seisukohtadega, ei jaga ma PMJC seisukohta, et kohtuotsus Emanuel määrab käesolevas kohtuasjas esitatud küsimusele esitatava vastuse. Seega tuleb selles küsimuses tõstatatud probleemi uuesti analüüsida.
B.
Vaidlusaluse tühistamise põhjuse analüüs
55.
Enne kui asun analüüsima kõnealuse tühistamise põhjuse kohaldamisala, et pakkuda välja vastus eelotsuse küsimusele (2), alustan seda alajagu sissejuhatavate märkustega selle kohta, milline norm täpsemalt ajaliselt kohaldub (1).
1. Sissejuhatavad märkused
56.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma küsimusega tõlgendada nii direktiivi 2008/95 artikli 12 lõike 2 punkti b kui ka direktiivi 2015/2436 artikli 20 punkti b.
57.
Märgin, et viimati nimetatud direktiiv jõustus 15. jaanuaril 2019. Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et sisuliselt on asjakohane kuupäev, mille alusel määrata kindlaks, kumba kahest direktiivist kohaldatakse, see kuupäev, mil tühistamishagi esitati. (
23
)
58.
Ehkki eelotsusetaotluse kohaselt esitas PMJC põhihagi 2018. aastal, saan aru, et tühistamishagi tuleneb [X] [Y] esitatud vastuhagist. Selle vastuhagi kuupäeva ei ole aga märgitud. Eelotsusetaotluses esitatud märge, et selles vastuhagis väidab [X] [Y], et vaidlusaluseid kaubamärke kasutati eksitavalt „2017. aasta lõpust kuni 2019. aasta alguseni“, viitab sellele, et see vastuhagi on esitatud igal juhul pärast 2019. aasta algust. See omakorda viitab sellele, et kohaldatav direktiiv võib olla direktiiv 2015/2436, kuigi seda peab mõistagi kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
59.
Sellest hoolimata tundub, et küsimus, kumb neist kahest direktiivist kuulub kohaldamisele, ei ole praeguses kontekstis asjakohane, sest neist tulenev norm on sisuliselt sama.
60.
Sellega seoses ei veena mind komisjoni ettepanek, et direktiivi 2015/2436 artikli 20 punkti b prantsuskeelse versiooni muudatus, nimelt varasema sõnastuse „est propre […] à induire le public en erreur“ (
24
) (mis vastab eestikeelsele väljendile „avalikkust eksitada“) asendamine sõnastusega „risque […] d’induire le public en erreur“ („võib avalikkust eksitada“) kajastab seadusandja kavatsust laiendada sätte kohaldamisala, et see hõlmaks olukordi, mis ei oleks varem selle kohaldamisalasse kuulunud, sealhulgas olukorda, kus on lihtsalt olemas võimalus, et avalikkust võidakse eksitada.
61.
Vastupidi sellele seisukohale leian ühelt poolt, et varem kasutatud prantsuskeelne sõnastus „est propre à“ andis juba mõista ohust, et avalikkust eksitatakse (erinevalt tegeliku pettusega seotud ideest).
62.
Teisest küljest on Euroopa Kohus juba üsna varakult selgitanud, et kõnealune tühistamisstsenaarium eeldab tegelikult, et „tegemist on tarbija tegeliku eksitamise või piisavalt tõsise eksitamise ohuga“. (
25
)
63.
See tähendab, et kuigi tegelik eksitamine ei ole ainus stsenaarium, mis annab alust tugineda kõnealusele tühistamise põhjusele, on sellest tulenev kriteerium küllaltki range ning ei piisa ainuüksi võimalusest, et avalikkust eksitatakse seoses kauba konkreetse omadusega. Pigem vastupidi, Euroopa Kohtu kasutatud kontseptsioon „tõsine oht“ annab minu arvates mõista, et tegeliku pettuse toimumise tõenäosus peaks olema üsna suur.
64.
Lõpetuseks näib, et teistes keeleversioonides ei ole tehtud prantsuskeelse versiooniga sarnast muudatust. (
26
) Selles kontekstis tuleb neist kahest direktiivist tulenevat kriteeriumi pidada samaks ja mõista Euroopa Kohtu poolt varem esitatud tähenduses. Seda muudatust (mille kohta ma ei suutnud leida mingit selgitust) ei saa tõepoolest pidada tõendiks selle kohta, et seadusandja kavatses normi leevendada, kui kõik muud keeleversioonid jäid asjakohases osas samaks. (
27
)
65.
Järgnevas analüüsis viitan lihtsuse huvides seega ainult direktiivi 2015/2436 artikli 20 punktile b (märkides, et minu järeldus kehtib ka juhul, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks otsustama, et kohaldatav on direktiiv 2008/95).
2. Kohaldamisele kuuluva normi kohaldamisala
66.
Selleks et teha kindlaks, kas käesolevas asjas kõne all olev tühistamise põhjus võib hõlmata sellist olukorda, nagu on kirjeldatud eelotsuse küsimuses, analüüsin direktiivi 2015/2436 artikli 20 punkti b sõnastust (a) ning selle sätte konteksti ja direktiiviga taotletavaid eesmärke (b).
a) Sõnastus
67.
Mis puutub kõigepealt kohaldatava sätte sõnastusse, siis märgin, et direktiivi 2015/2436 artikli 20 punktis b sätestatud kriteerium (ja selle õiguseellased) on määratletud kaubamärgi sellise kasutamise alusel omaniku poolt või tema loal, mis võib avalikkust eksitada asjaomaste kaupade ja teenuste olemuse (jne) osas. Direktiivi prantsuskeelses versioonis on samuti sõnaselgelt sätestatud, et kaubamärki tuleb pidada eksitavaks, kui selle kasutamine võib avalikkust eksitada.
68.
Märgin, et selle sätte sõnastus on väga lahtine.
69.
Esiteks viitab see kaubamärgi kasutamisele selle omaniku poolt ilma mingi konkreetse piiranguta peale selle, et see peab olema seotud kaubamärgiga ja tekitama olukorra, kus kaubamärk võib avalikkust eksitada. Sellise kasutamise määratlust ei ole seega esitatud.
70.
Teiseks tuleneb sellest sättest ka see, et eksitav kasutamine ei pea tingimata puudutama kaubamärgiga hõlmatud kaupade ja teenuste kvaliteeti, olemust ega geograafilist päritolu, nagu ilmneb loetletud kriteeriumide mitteammendavast laadist. Sellega seoses muutub selle loetelu mitteammendava laadi tõttu minu arvates tarbetuks arutelu selle üle, kas käesolevas asjas käsitletavat isikuga seotud eksitust saab seostada ühega neist loetletud kriteeriumidest ja millise konkreetse kriteeriumiga see on seotud.
71.
Seega ei näe ma, nagu väidab ka Prantsuse valitsus, põhjust, miks peaks eksituse ese, mille alusel võib kohaldada käesolevas asjas vaidluse all olevat tühistamise põhjust, piirduma – nagu väidab PMJC – kaubamärgiga tähistatud kaupade konkreetsete aspektidega, näiteks seoses nende koostise või konkreetse tootmisviisiga (see pool esitab näitena kullale viitava kaubamärgi, mida kasutatakse seoses kaupadega, mis ei sisalda kulda, või mahetootmisele viitava kaubamärgi kaupadel, mis on tegelikult tööstuslikku päritolu).
72.
On tõsi, et määruse 2017/1001 artikli 58 lõike 1 punkti c kontekstis, mis on sisuliselt identne direktiivi 2015/2436 artikli 20 punktiga b, osutab EUIPO praktika sellele, et kaubamärgi eksitava kasutamisega on tegemist siis, kui kaupade omadused ei ole kooskõlas tähisega edastatava selge sõnumiga. See kehtib näiteks kaubamärgi puhul, mis sisaldab sõnalisi osi „goat“ ja „cheese“ ja kujutisosi, millel on kujutatud kits, seoses juustuga, mis ei ole tehtud kitsepiimast, või registreeritud kaubamärgi „Pure New Wool“ puhul, mida kasutatakse seoses tehiskangast valmistatud rõivastega. (
28
) Lisaks tehakse geograafilisest tähisest koosnevate või seda sisaldavate kaubamärkide puhul eksitav kasutamine kindlaks selle põhjal, kui kaupu ei valmistata kaubamärgile vastavas kohas. (
29
)
73.
Sellega seoses näib PMJC väitvat, et asjaolu, et ta võib olla esitanud tähistatud kaupade konkreetse disaineri kohta valeandmeid, ei saa viia vaidlusaluste kaubamärkide tühistamiseni, sest selline valeandmete esitamine ei mõjutaks kaubamärgiga edastatavat sõnumit ning kujutaks endast kaubamärgist ja kaubast sõltumatut elementi.
74.
Tuletan esiteks meelde, et tähisest sõltumatute elementide arvessevõtmine on just see, mis eristab vaidlusalust tühistamise põhjust „paralleelsest“ registreerimisest keeldumise põhjusest, mis seisneb selles, et tähis on eksitav, nagu juba selgitatud.
75.
Teiseks on moelooja nimega kattuva kaubamärgi ainus võimalik sõnum see, et tähistatud kaubad on loonud see disainer või need on (mingil ajal) temaga seotud, nagu Euroopa Kohus näib olevat tunnistanud kohtuotsuses Emanuel. (
30
) Siiski on selles kohtuotsuses just sellise arusaama asjakohasus tühistamise (või registreerimise) puhul mõjuval põhjusel välistatud. Lisaks nõustus Üldkohus seisukohaga, et „patronüümist koosnevate kaubamärkide kasutamine [on] kõigis ärisektorites levinud praktika ning asjaomane avalikkus teab, et iga isikunimest koosneva kaubamärgi taga ei ole ilmtingimata seda nime kandev stilist“. (
31
)
76.
Igal juhul tähendaks PMJC argumentidega nõustumine seda, et selline isikunimest koosnev kaubamärk, nagu on kõne all käesolevas asjas, ei saa tõenäoliselt või võib-olla isegi mitte kunagi muutuda eksitavaks, nagu märgib sisuliselt Prantsuse valitsus. Tõepoolest, nagu on selgitatud kohtuotsuses Emanuel, ei kuulu see kaubamärk tühistamisele ainuüksi asjaolu põhjal, et disainer, kelle nimega kaubamärk kattub, ei ole tähistatud kaupade loomisega seotud, ega samal ajal ka omaniku muu teo põhjal, millega tekitatakse vastupidine ekslik mulje (sest selline tegu puudutaks kaubamärgist ja kaupadest sõltumatut elementi, nagu tuleneb PMJC argumentidest).
77.
Selline järeldus tuleb tagasi lükata. See ei ole tingitud ainult asjaolust, nagu väidab Prantsuse valitsus, et ei ole põhjust kohelda isikunimest koosnevaid kaubamärke teistmoodi kui muid kaubamärke (välistades võimaluse, et nende kasutamine võib muutuda eksitavaks), vaid ka sellest, et – nagu juba märgitud – direktiivi 2015/2436 artikli 20 punkti b sõnastusest tuleneb, et selle sätte alusel läbiviidava analüüsi puhul on oluline, kas sellise kaubamärgi kasutamine eksitab avalikkust seoses kauba konkreetse omadusega (või tekitab sellise eksitamise piisavalt tõsise ohu). Teisisõnu, asjaolu, et isikunimest koosnev kaubamärk ei saa iseenesest edastada mingit ekslikku sõnumit kaubamärgiga tähistatud kaupade konkreetse omaduse kohta, ei anna vastust küsimusele, kas see võib olla nii kaubamärgi konkreetse kasutamisviisi korral.
78.
Seetõttu ei mõista ma, miks kaubamärgi eksitav kasutamine ei võiks puudutada turustatavate kaupade tegelikku disainerit või võib-olla laiemalt kauba stilistilist päritolu, kui jõutakse järeldusele, et kaubamärgi kasutamine viitab ekslikult sellele, et tähistatud kaubad on loodud teataval viisil seoses konkreetse disaineriga, mille tagajärjel tegelikult eksitatakse avalikkust selles küsimuses (või kui on olemas sellise eksitamise piisavalt tõsine oht).
79.
Minu arvates kinnitab ka eelnimetatud sätte konteksti ja direktiivi 2015/2436 eesmärkide analüüs asjaolu, et niisugune olukord võib kuuluda direktiivi 2015/2436 artikli 20 punkti b kohaldamisalasse.
b) Kontekst ja eesmärgid
80.
Kontekstiga seoses märgin, et kõnealune säte kuulub direktiivi 2015/2436 2. peatüki 4. jakku, milles on nähtud ette kolm eri tühistamisstsenaariumi (mis olid sarnaselt sätestatud direktiivi 2008/95 artiklis 12).
81.
Esimene stsenaarium puudutab tühistamist, mis on lühidalt öeldes tingitud kaubamärgi „tegeliku kasutamise puudumisest“. Sellega seoses on direktiivi 2015/2436 artikli 19 lõikes 1 ette nähtud, et „[k]aubamärk kuulub tühistamisele, kui seda ei ole liikmesriigis viie järjestikuse aasta jooksul tegelikult kasutatud kaupade või teenuste puhul, mille suhtes see registreeriti ja kasutamatajätmiseks ei ole mõistlikku põhjust“.
82.
Märgin, et kuigi selle normi eesmärk on vähendada Euroopa Liidus registreeritud ja kaitstud kaubamärkide koguarvu (vähendades seeläbi nendevahelisi võimalikke konflikte), väljendab see laiemalt ka arusaama, et „[k]aubamärgid täidavad eesmärki eristada kaupu ja teenuseid ning võimaldavad tarbijatel teha teadlikke valikuid vaid juhul, kui kaubamärke turul tegelikult kasutatakse“. (
32
) Samamoodi on Euroopa Kohus selgitanud eelkõige seda, et mõiste „tegelik kasutamine“ all tuleb mõista „reaalset kasutamist, mis vastab kaubamärgi peamisele ülesandele, milleks on tagada lõpptarbijale või ‑kasutajale kauba või teenuse teatud päritolu, võimaldades tal ilma võimaliku segiajamiseta eristada kaupa või teenust nendest, millel on teine päritolu“. (
33
)
83.
Teise stsenaariumiga seoses on direktiivi 2015/2436 artikli 20 punktis a nähtud ette tühistamine, kui „kaubamärk [on] selle omaniku tegevuse või tegevusetuse tõttu muutunud äritegevuses sellise kauba või teenuse üldnimeks, mille suhtes kaubamärk on registreeritud“. Selle stsenaariumi eesmärk on seega kaotada selliste kaubamärkide kaitse, millest on saanud üldine viide ja mis on seetõttu kaotanud oma eristuvuse (mis on kokkuvõtvalt öeldes tingitud sageli konkreetsest kaubanduslikust edust) (
34
) ja seega võime täita päritolutähise ülesannet. (
35
)
84.
Kolmas tühistamise stsenaarium on käesolevas kohtuasjas kõne all olev stsenaarium.
85.
Kuigi kõik kolm stsenaariumit kehtivad ilmselgelt eri olukorras, tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et neid kõiki tuleb mõista nii, et neis rakendatakse kaubamärke käsitlevate normide aluseks olevat loogikat ja eesmärke, mille põhjal on kaubamärgiomanikule antud õigused kaitstud ainult seni, kuni kaubamärk täidab jätkuvalt oma peamist ülesannet päritolutähisena, (
36
) mis kajastub selle määratluses, milles seda kirjeldatakse tähisena, mille põhjal on muu hulgas „võimalik eristada ühe ettevõtja kaupu või teenuseid teiste ettevõtjate omadest“. (
37
) Kui seda ülesannet enam ei täideta, võib kaubamärgiomaniku õigused tühistada. (
38
)
86.
Seetõttu oleks tegemist ebajärjekindla tõlgendamisega, kui eeldada, et kõnealuse kolmanda tühistamise põhjuse kohaldamisalast välistatakse kategooriliselt ja igal juhul võimalus tühistada isikunimest koosnev kaubamärk, kuigi selle kasutamisega edastatakse vale sõnum kaubamärgiga hõlmatud kaupade või teenuste stilistilise päritolu kohta, mistõttu kaubamärk ei saa toimida garantiina, et vastava kaubamärgiga tähistatud kaubad on töötatud välja omaniku ettevõtte kontrolli all.
87.
Tuletan siinkohal meelde, et peamine järeldus, millele Euroopa Kohus jõudis oma otsuses Emanuel, oli põhjendatud asjaoluga, et isikunimest koosneva kaubamärgi ja disaineri vahelise seose katkemine ei mõjutanud kaubamärgi peamist ülesannet, sest isikunimest koosneva kaubamärgi uus omanik tagas tähistatud kaupade kvaliteedi. Seetõttu ei nõustunud Euroopa Kohus sellega, et tarbija ekslik veendumus seoses sellega, kes on vastavad rõivad loonud (mis – nagu Euroopa Kohus on tunnistanud – on faktiliselt usutav), võib mõjutada registreerimist või viia tühistamiseni.
88.
Mulle tundub, et selle järeldusega ei ole kooskõlas väide, et kuna seose katkemine ei kujuta endast iseenesest registreerimise puhul probleemi ega ole tühistamise seisukohast asjakohane, ei saa sellise isikunimest koosneva kaubamärgi – mille side selle isikuga on katkenud – kasutamine viia iial tühistamiseni. Selline järeldus tähendaks tõepoolest kaubamärgile potentsiaalselt püsiva kaitse tagamist hoolimata sellest, et selle kasutamine kaubamärgiomaniku poolt on vastuolus eespool nimetatud loogikaga, mis takistab tarbijal võimalust hõlpsasti eristada tähistatud kaupu neist kaupadest, mis on toodetud teise ettevõtja kontrolli all (nii et viimane saaks teise ettevõtja tööst põhjendamatut kasu).
89.
Sellega seoses märgin, et Üldkohus on juba oma otsuses Fiorucci asunud samale seisukohale, mida ma siin toetan. Selgituseks: kui ta lükkas tagasi väite, et moelooja nimega kattuv kaubamärk tuleks tühistada, tugines ta asjaolule, et hageja ei olnud esitanud selle kohta piisavalt tõendeid, kuid mitte sellele, et sellist väidet ei saa kaaluda seoses tühistamisega kaubamärgi eksitava kasutamise alusel. (
39
)
90.
Sarnasele seisukohale asus ka kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomer oma ettepanekus kohtuasjas Emanuel. Tuletades sisuliselt meelde, et kaubamärgi ja disaineri vahelise seose katkemine ei mõjuta kaubamärgi peamist ülesannet seoses tühistamisega, lisas ta, et „siseriiklikul kohtul [tuleb] selleks, et otsustada, kas avalikkust võidi eksitada, kaaluda [sellegipoolest] vaidlusele omaseid asjaolusid, et hinnata kaubamärgi kasutamise tagajärgi“. (
40
)
91.
Lõpetuseks tuletan meelde, et Euroopa Kohtu otsusest Emanuel tuleneb, et kaubamärk ei kuulu tühistamisele („ainult selle asjaolu tõttu“) iseenesest selle tõttu, et disaineri ja isikunimest koosneva kaubamärgi omaniku vaheline side on katkenud. Selline täiendus loogiliselt aga viitab sellele, et nimetatud katkemine koos muude teguritega võib viia vastupidiste tagajärgedeni, nagu väidab ka Prantsuse valitsus.
92.
Samal ajal, nagu komisjon sisuliselt väidab, tuleb minu arvates siiski pidada kohtuotsuse Emanuel järeldusi peamiseks normiks, mida kohaldatakse olukorras, kus side isikunimest koosneva kaubamärgi ja selle disaineri vahel, kelle nimega see kaubamärk kattub, on katkenud. Sellest lähtudes tuletan taas meelde hilisemat tähelepanekut, mille kohaselt „on patronüümist koosnevate kaubamärkide kasutamine kõigis ärisektorites levinud praktika ning asjaomane avalikkus teab, et iga isikunimest koosneva kaubamärgi taga ei ole ilmtingimata seda nime kandev stilist“. (
41
)
93.
Järelikult peab järeldus, et isikunimest koosneva kaubamärgi – mille side selle isikuga on katkenud – kasutamine on muutunud eksitavaks, tingimata põhinema kindlatel tõenditel, millest nähtub, et kaubamärk ei saa enam täita oma peamist ülesannet ning see on tingitud kaubamärgiomaniku poolsest eksitamisest seoses kaupade stilistilise päritoluga või selle tõsisest ohust, mille on põhjustanud kaubamärgi kasutamine.
94.
Täpsemalt leian, et disaineri nime sisaldava kaubamärgi tühistamiseks peavad tõendid osutama kaubamärgiomaniku tegevusele, mille eesmärk on jätta tarbijatele vale mulje tähistatud kaupade ja esialgse disaineri vahelise seose kohta, ning selline tegevus peab olema sellise intensiivsuse, ulatuse või loogikaga, mille põhjal võib järeldada, et asjaomaselt avalikkuselt ei saa enam mõistlikult eeldada, et nad ei eelda, et kõnealune disainer on kaubamärgiga tähistatud konkreetsete kaupade (või teenuste) loomisega seotud.
95.
See, kas selline tegevus, nagu on kirjeldanud eelotsusetaotluse esitanud kohus, õigustab lõppkokkuvõttes tühistamist vaidlusaluste kaubamärkide eksitava kasutamise alusel, on loomulikult faktilise hinnangu küsimus, mille peab käsitlema liikmesriigi kohus. Sellega seoses olen siiski seisukohal, et sellise analüüsi jaoks olulised asjaolud võiksid hõlmata näiteks kaubamärgiomaniku reklaamikampaaniat, milles esitletakse disainerit ja viidatakse ekslikult tema tegelikule osalemisele tähistatud toodete disainimise kunstilisel juhtimisel, nagu komisjon sisuliselt välja pakub, või omaniku muid teavitusi, milles väidetakse, et konkreetsed kaubamärgiga tähistatud kaubad on loodud koostöös disaineriga, või ka selliste kaunistuste kasutamist kaubamärgiga tähistatud kaupadel, mis on seotud disaineri konkreetse loominguga või on sellele omased, kuid mida vaidlusaluste kaubamärkidega koos üle antud varalised õigused ei hõlma, mistõttu tarbija saab vale ettekujutuse kaubamärgiga tähistatud kaupade (stilistilisest) päritolust.
96.
Eespool esitatud kaalutlusi silmas pidades ja nõustudes Prantsuse valitsuse ja komisjoni seisukohtadega olen seisukohal, et direktiivi 2015/2436 artikli 20 punkti b tuleb tõlgendada nii, et see ei välista disaineri perekonnanimest koosneva kaubamärgi kehtetuks tunnistamist põhjusel, et seda kasutatakse pärast loovutamist viisil, millega pannakse avalikkus uskuma, et disainer on endiselt tegelikult seotud asjaomase kaubamärgiga tähistatud kaupade loomisega, kui nii see enam ei ole. Lisaks olen arvamusel, et selleks, et teha kindlaks, kas kaubamärgi sellist kasutamist tuleb pidada nimetatud sätete tähenduses eksitavaks, peab esitatud tõenditest nähtuma, et vaidlusalune kaubamärk ei saa enam täita oma peamist ülesannet päritolutähisena, eelkõige seetõttu, et kaubamärgiomaniku tegevus jätab asjaomasele avalikkusele vale mulje, et kaubamärgiga tähistatud kaupa seostatakse disaineriga, või kaubamärgi kasutamisega kaasneb sellise eksitamise piisavalt tõsine oht, ning asjaomaselt avalikkuselt ei saa enam mõistlikult eeldada, et nad ei eelda, et kõnealune disainer on kaubamärgiga tähistatud konkreetsete kaupade loomisega seotud.
97.
Lisaks analüüsin veel PMJC argumenti, et eespool esitatud üldine järeldus, mille kohaselt eelotsuse küsimuses kirjeldatud tegevus kuulub kõnealuse tühistamise põhjuse kohaldamisalasse ja võib olenevalt asjaoludest viia isikunimest koosneva kaubamärgi tühistamiseni, kujutab endast„ebaproportsionaalset sanktsiooni“, millega rikutakse tema õigust omandile, mis on tagatud harta artikli 17 lõikes 2, sest sellist tegevust oleks asjakohasem käsitleda teiste õigusvaldkondade normide alusel.
C.
Harta artikli 17 lõige 2, kaubamärgi tühistamine ja muude õigusvaldkondade normide kohaldatavus
98.
Alustaksin seda alajagu märkusega, et kaubamärgid kuuluvad kaitse alla artikli 17 lõike 2 alusel, mille kohaselt „[i]ntellektuaalomandit kaitstakse“. (
42
)
99.
Selles osas nõustun PMJC‑ga, et kaubamärgi tühistamisel on tõsised tagajärjed kaubamärgiomanikule, kelle jaoks võib kaubamärk kujutada endast väärtuslikku kommertsvara. (
43
)
100.
See õigus ei ole siiski absoluutne, vaid sellega tuleb arvestada vastavalt selle ülesandele ühiskonnas. (
44
) Sellest tulenevalt võib selle kasutamist piirata kooskõlas harta artikli 52 lõikes 1 sätestatud tingimustega.
101.
Mis puudutab PMJC argumente, siis näib, et see pool väidab, et kui kaubamärk tühistatakse tema tegevuse tõttu, millega ta eksitas avalikkust seoses asjaomase kaubamärgiga tähistatud kaupade tegeliku disaineriga, oleks see ebaproportsionaalne tagajärg, sest sellist tegevust käsitlevad juba teiste õigusvaldkondade, nagu eksitava reklaami või ebaausa konkurentsi normid. Selle poole sõnul ei kaasne nende normidega nii ränki tagajärgi nagu kaubamärgi tühistamine.
102.
Mõistan PMJC argumente, mille kohaselt eelmises jaos tehtud järelduse alusel saab tõlgendada direktiivi 2015/2436 artikli 20 punkti b viisil, mis on vastuolus harta artikli 17 lõikega 2, sest tema õigust omandile piiratakse ebaproportsionaalselt, minnes kaugemale sellest, mis on selles olukorras vajalik.
103.
Tuletan esiteks meelde, et selliseid teisese õiguse sätteid nagu direktiivi 2015/2436 artikli 20 punkt b tuleb mõistagi tõlgendada viisil, mis ei ole liidu õiguskorras kaitstud põhiõigustega vastuolus. (
45
)
104.
Lisaks, mis puudutab konkreetset vajalikkuse nõuet, mis on osa harta artikli 52 lõikes 1 sätestatud proportsionaalsuse kriteeriumist, siis olen arvamusel, et õiguslikke tagajärgi, mis tulenevad teiste õigusvaldkondade normidest, nagu need, millele viitab PMJC, või eelotsusetaotluses osutatud autoriõiguse normidest, ei saa pidada alternatiivseteks meetmeteks, mis oleksid sama tõhusad kui kaubamärgi tühistamine, arvestades eesmärki, mida vastavad kaubamärki reguleerivad ELi õigusnormid järgivad, nimelt säilitada teatava kaubamärgi õiguslik kaitse ainult juhul, kui niisugune kaubamärk täidab oma peamist ülesannet, nagu on selgitatud eespool.
105.
Kuigi nendel erinormidel on konkreetsele õigusvaldkonnale omased eesmärgid, ei võimalda ükski neist teha järeldusi kaubamärgiomaniku tegevuse põhjal, kui sellise tegevusega kahjustatakse kaubamärgi peamist ülesannet päritolutähisena.
106.
Sellega seoses selgitas Euroopa Kohus, et kuigi ELi kaubamärke reguleerivate õigusnormide kohaselt on kaubamärgiomanikul teatavad õigused, nõutakse ka, et „õiguskaitse ulatuse määramisel [võetaks] aluseks“ kaubamärgiomaniku käitumine, (
46
) mis võib hõlmata kaubamärgiga seotud kaitse äravõtmist, kui kaubamärgi peamise ülesande täitmine on kahtluse all. Sellist tulemust ei oleks aga võimalik saavutada, kui omaniku käitumise aluseks võtmine piirduks teistes õigusvaldkondades, näiteks PMJC mainitud valdkondades sätestatuga.
107.
Mis puudutab kitsas tähenduses proportsionaalsust – st küsimust, kas asjaomase sätte tõlgendamisest tulenevad ebasoodsad asjaolud on taotletavate eesmärkidega võrreldes ebaproportsionaalsed –, siis on Euroopa Kohus juba selgitanud, et vastavate tühistamise põhjuste vastuvõtmisel on liidu seadusandja saavutanud tasakaalu ühelt poolt ettevõtjate kui kaubamärgiomanike huvide kaitse ja teiselt poolt avaliku huvi vahel seoses kaubamärgile antud kaitse säilitamisega ainult seni, kuni see täidab oma peamist ülesannet päritolutähisena. (
47
)
108.
Olen seisukohal, et eespool välja pakutud tõlgendus on selle tasakaaluga kooskõlas. Nimelt tuleneb eelnevast analüüsist, et kuigi teiste õigusnormide rikkumine omaniku poolt võib olla asjakohane asjaolu selle analüüsimisel, kas kaubamärk tuleks tühistada, ei saa selline samaaegne rikkumine viia automaatse tühistamisotsuseni, ilma et hinnataks laiemalt, kas kaubamärk on kaotanud võime täita oma peamist ülesannet.
109.
Neid kaalutlusi silmas pidades olen seisukohal, et direktiivi 2015/2436 artikli 20 punkti b tõlgendus, mida soovitan, ei ole vastuolus harta artikli 17 lõikega 2.
V. Ettepanek
110.
Eeltoodut arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Cour de cassationile (kassatsioonikohus, Prantsusmaa) järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiivi 2008/95/EÜ (kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) artikli 12 lõike 2 punkti b ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2436 (kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) artikli 20 punkti b
tuleb tõlgendada nii, et
nendega ei ole vastuolus disaineri perekonnanimes seisneva kaubamärgi tühistamine seetõttu, et seda kasutatakse pärast võõrandamist viisil, mille põhjal avalikkus tegelikult arvab, et see disainer on endiselt seotud selle kaubamärgiga tähistatud kaupade loomisega, ehkki see ei ole nii.
Selleks et teha kindlaks, kas kaubamärgi sellist kasutamist tuleb pidada nimetatud sätete tähenduses eksitavaks, peab esitatud tõenditest nähtuma, et vaidlusalune kaubamärk ei saa enam täita oma peamist ülesannet päritolutähisena, eelkõige seetõttu, et kaubamärgiomaniku tegevus jätab asjaomasele avalikkusele vale mulje, et kaubamärgiga tähistatud kaupa seostatakse disaineriga, või kaubamärgi kasutamisega kaasneb sellise eksitamise piisavalt tõsine oht, ning asjaomaselt avalikkuselt ei saa enam mõistlikult eeldada, et nad ei eelda, et kõnealune disainer on kaubamärgiga tähistatud konkreetsete kaupade loomisega seotud.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	Nagu on ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2436 kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT 2015, L 336, lk 1) (edaspidi „direktiiv 2015/2436“) artikli 20 punktis b ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiivi 2008/95/EÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT 2008, L 299, lk 25) (edaspidi „direktiiv 2008/95“) artikli 12 lõike 2 punktis b.
(
3
)	30. märtsi 2006. aasta kohtuotsus (C‑259/04, edaspidi „kohtuotsus Emanuel, EU:C:2006:215).
(
4
)	Esimene nõukogu 21. detsembri 1988. aasta direktiiv 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 1989, L 40, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 92) (edaspidi „direktiiv 89/104“).
(
5
)	Selgitan allpool, et see ei vasta täpselt tõele seoses direktiivi 2015/2436 artikli 20 punkti b prantsuskeelse versiooniga, aga sellel ei ole mingeid tagajärgi sättest tuleneva normi suhtes.
(
6
)	Kosmeetika- ja ilutooted ning rõivad.
(
7
)	Naiste-, meeste- ja lasterõivad ning moeloojate, (rõiva)disaini teenused.
(
8
)	Selline on praegu direktiivi 2015/2436 artikli 20 punkti b ja sisuliselt selle sätte kahe õiguseellase, nimelt direktiivi 2008/95 artikli 12 lõike 2 punkti b ja direktiivi 89/104 artikli 12 lõike 2 punkti b sisu.
(
9
)	Kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek kohtuasjas Emanuel (C‑259/04, EU:C:2006:50; edaspidi „ettepanek kohtuasjas Emanuel“, punktid 3 ja 4).
(
10
)	Kohaldatavates liidu õigusnormides kasutatakse inglise keeles terminit „to deceit“ (petlik, eksitav) (kaubamärgi olemus) kaubamärgi registreerimisest keeldumise asjakohase põhjuse kontekstis, samas kui termin „to mislead“ (eksitav) (kaubamärgi kasutamine) on kasutusel (registreeritud) kaubamärgi tühistamise asjakohase põhjuse kontekstis. Ilma et seda keelelist valikut oleks vaja põhjalikumalt käsitleda, märgin, et Euroopa Kohus on kasutanud mõlema juhtumi (registreerimise ja tühistamise) puhul terminit „deceit“ (pettus, eksitamine). 4. märtsi 1999. aasta kohtuotsus Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola (C‑87/97, edaspidi „kohtuotsus Gorgonzola, EU:C:1999:115, punkt 41).
(
11
)	Kohtujuristi kursiiv. See norm, mis on praegu sätestatud direktiivi 2015/2436 artikli 4 lõike 1 punktis g, on sisuliselt identne direktiivi 89/104 artikli 3 lõike 1 punktiga g, mida käsitleti kohtuotsuses Emanuel. See registreerimisest keeldumise põhjus on üks kaubamärkide registreerimisest keeldumise või kaubamärgi kehtetuks tunnistamise absoluutsetest põhjustest, mis on praegu loetletud direktiivi 2015/2436 artiklis 4 ning mis takistavad kaubamärgi registreerimist ja võivad viia kaubamärgi kehtetuks tunnistamiseni, kui see on registreeritud ekslikult.
(
12
)	Kohtuotsus Emanuel, punktid 48 ja 49.
(
13
)	Vt näiteks 8. juuni 2017. aasta kohtuotsus W. F. Gözze Frottierweberei ja Gözze (C‑689/15, edaspidi „kohtuotsus Gözze Frottierweberei, EU:C:2017:434, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 13. mai 2020. aasta kohtuotsus SolNova vs. EUIPO – Canina Pharma (BIO-INSECT Shocker) (T‑86/19, EU:T:2020:199, punkt 72 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
14
)	Kohtujurist Cruz Villalóni ettepanek kohtuasjas Backaldrin Österreich The Kornspitz Company (C‑409/12, edaspidi ettepanek kohtuasjas Kornspitz, EU:C:2013:563, punkt 27).
(
15
)	Vt ettepanek kohtuasjas Emanuel, punktid 35–40. ELi kaubamärgiga seoses on Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta määruse (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2017, L 154, lk 1) (edaspidi „määrus 2017/1001“) artikli 20 lõikes 1 sätestatud, et „ELi kaubamärgi võib üle anda ettevõtte üleandmisest lahus mõnede või kõigi kaupade või teenuste puhul, mille jaoks kaubamärk on registreeritud“. 15. aprillil 1994 Marrakechis sõlmitud ja nõukogu otsusega 94/800/EÜ, mis käsitleb Euroopa Ühenduse nimel sõlmitavaid tema pädevusse kuuluvaid küsimusi puudutavaid kokkuleppeid, mis saavutati mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay voorus (1986–1994) (EÜT 1994, L 336, lk 1; ELT eriväljaanne 11/21, lk 80), heaks kiidetud Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) asutamislepingu lisas 1C oleva intellektuaalomandi õiguste kaubandusaspektide lepingu artiklis 21 on sarnaselt sätestatud, et „[l]iikmed võivad määrata kaubamärkide litsentsimise ja loovutamise tingimused, kusjuures tuleb arvestada, et […] registreeritud kaubamärgi omanikul on õigus oma kaubamärk loovutada kas koos selle äritegevuse üleandmisega, mille juurde kaubamärk kuulub, või ilma selleta“.
(
16
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
17
)	Ettepanek kohtuasjas Emanuel, punkt 57. Vt samuti näiteks 29. juuni 2022. aasta kohtuotsus Hijos de Moisés Rodríguez González vs. EUIPO – Iirimaa ja Ornua (La Irlandesa 1943), T‑306/20, edaspidi „kohtuotsus La Irlandesa, EU:T:2022:404, punkt 27.
(
18
)	Vt näiteks 22. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Safe Skies vs. EUIPO –Travel Sentry (TSA LOCK) (T‑60/17, EU:T:2018:164, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika) ning kohtuotsus La Irlandesa, punkt 71.
(
19
)	Kohtuotsus Gözze Frottierweberei, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika. Kohtujuristi kursiiv.
(
20
)	14. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Devin vs. EUIPO – Haskovo Chamber of Commerce and Industry (DEVIN) (T‑526/20, EU:T:2022:816, punkt 119 ja seal viidatud kohtupraktika) või 29. novembri 2023. aasta kohtuotsus Myforest Foods vs. EUIPO (MYBACON) (T‑107/23, EU:T:2023:769, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika). Näiteks leidis eksitav laad kinnitust tähise „WINE OH!“ puhul, mida kasutati seoses „mineraal- ja gaseeritud vee ning muude alkoholivabade jookidega“, kuivõrd tähis ja sellega tähistatud kaupade olemus olid omavahel vastuolus, kusjuures sellist muljet tugevdas veelgi hüüumärgi kasutamine. Siiski leiti, et seda kaubamärki saab registreerida muude kaupade ja teenuste puhul. Neljanda apellatsioonikoja 7. märtsi 2006. aasta otsus asjas R 1074/2005–4 – WINE OH!, punktid 20–24.
(
21
)	Kohtuotsus Frottierweberei ja Gözze, punktid 56 ja 57.
(
22
)	Kohtuotsus La Irlandesa, punkt 68.
(
23
)	Vt selle kohta 10. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Maxxus Group (C‑183/21, EU:C:2022:174, punkt 30).
(
24
)	Varem kehtinud direktiivi 2008/95 artikli 12 lõike 2 punktis b.
(
25
)	Kohtuotsus Gorgonzola, punkt 41, ja kohtuotsus Emanuel, punkt 47. See tähelepanek tehti direktiivi 89/104 kontekstis, mille artikli 12 lõike 2 punkt b oli samaväärne direktiivi 2008/95 artikli 12 lõike 2 punktiga b. ELi kaubamärgiga seoses vt kohtuotsus La Irlandesa, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika, või 22. juuni 2022. aasta kohtuotsus Unite the Union vs. EUIPO – WWRD Ireland (WATERFORD) (T‑739/20, EU:T:2022:381, punktid 46–49).
(
26
)	Märgiksin samuti, et kõik direktiivi 2008/95 keeleversioonid, kui välja arvata kaks erandit – soome ja ungari keel –, näivad olevat põhinenud juba (pelgalt) avalikkuse eksitamise ohul (või isegi võimalusel).
(
27
)	Vt nt 29. aprilli 2004. aasta kohtuotsus Björnekulla Fruktindustrier (C‑371/02, edaspidi kohtuotsus Björnekulla Fruktindustrier, EU:C:2004:275, punkt 16).
(
28
)	Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO), Kaubamärgi- ja disainilahenduste suunised, D osa „Tühistamine“, 2. jaotis „Sisulised sätted“, 31.3.2024, kättesaadav aadressil https://guidelines.euipo.europa.eu/, lk 1465, punkt 2.4.4.
(
29
)	Ibid, kaubamärk Mövenpick of Switzerland tunnistati kehtetuks, sest kõnealused kaubad olid toodetud Saksamaal. Esimese apellatsioonikoja 12. veebruari 2009. aasta otsus asjas R 697/2008‑1, Biscosuisse – Chocosuisse vs. Mövenpick Holding, punktid 17–19.
(
30
)	Kohtuotsus Emanuel, punkt 48, ja käesoleva ettepaneku punkt 31.
(
31
)	14. mai 2009. aasta kohtuotsus Fiorucci vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Edwin (ELIO FIORUCCI) (T‑165/06, edaspidi kohtuotsus Fiorucci, EU:T:2009:157, punktid 30 ja 31). Vt ka ettepanek kohtuasjas Emanuel, punkt 63.
(
32
)	Direktiivi 2015/2436 põhjendus 31. Vt ka 22. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Ferrari (C‑720/18 ja C‑721/18, EU:C:2020:854, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
33
)	15. jaanuari 2009. aasta kohtuotsus Silberquelle (C‑495/07, EU:C:2009:10, punkt 17 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
34
)	Vt ettepanek kohtuasjas Kornspitz, punkt 30. Näited „walkman“, „cellophane“ ja „aspirin“ on esitatud kohtujurist Légeri ettepanekus kohtuasjas Björnekulla Fruktindustrier (C‑371/02, EU:C:2003:615, punkt 50).
(
35
)	6. märtsi 2014. aasta kohtuotsus Backaldrin Österreich The Kornspitz Company (C–409/12, edaspidi „kohtuotsus Kornspitz, EU:C:2014:130, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
36
)	Vt kohtuotsus Kornspitz, punkt 22, ja kohtuotsus Björnekulla Fruktindustrier, punkt 22.
(
37
)	Direktiivi 2015/2436 artikkel 3. Vt ka direktiivi 2015/2436 põhjendus 13 ja põhjendus 16, milles on märgitud, et kaubamärgi „kaitse otstarve on garanteerida kaubamärgi kui päritolutähise toimimine“. Vt kohtuotsus Kornspitz, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
38
)	Kohtuotsus Kornspitz, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
39
)	Kohtuotsus Fiorucci, punktid 36 ja 37 seoses ELi kaubamärgiga.
(
40
)	Ettepanek kohtuasjas Emanuel, punkt 70.
(
41
)	Kohtuotsus Fiorucci, punktid 30 ja 31.
(
42
)	Kaubamärkide suhtes kohaldamise kohta vt 30. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus Planta Tabak (C‑220/17, edaspidi „kohtuotsus Planta Tabak, EU:C:2019:76, punktid 91–100) või Euroopa Inimõiguste Kohtu 11. jaanuari 2007. aasta otsus Anheuser-Busch vs. Portugal, CE:ECHR:2007:0111JUD007304901, punkt 72, seoses Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni esimese lisaprotokolli artikliga 1, millega tagatakse õigus omandi kaitsele.
(
43
)	Kuivõrd seda on tunnustatud ka nt kohtujurist Jacobsi ettepanekus kohtuasjas Parfums Christian Dior (C‑337/95, EU:C:1997:222, punkt 39). Seoses tühistamisega kaasnevate tõsiste tagajärgedega vt ettepanek kohtuasjas Kornspitz, punkt 30.
(
44
)	Kohtuotsus Planta Tabak, punkt 94 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
45
)	Vt selle kohta ja näiteks 30. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Landeshauptmann von Wien (perekonna taasühinemine pagulasest alaealisega) (C‑560/20, EU:C:2024:96, punkt 48).
(
46
)	27. aprilli 2006. aasta kohtuotsus Levi Strauss (C‑145/05, EU:C:2006:264, punkt 27).
(
47
)	Vt selle kohta. ibid, punkt 29, kohtuotsus Kornspitz, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika. Vt ka ettepanek kohtuasjas Kornspitz, punkt 31. Märgin, et seda tasakaalu tugevdab veelgi direktiivi 2015/2436 artiklist 21 tulenev norm, mille kohaselt peab juhul, kui kaubamärgi tühistamiseks on alus vaid konkreetsete kaupade või teenuste puhul, puudutama tühistamine ainult neid kaupu või teenuseid.