62004CC0503
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
VERICA TRSTENJAK
esitatud 28. märtsil 2007 (
1
)
Kohtuasi C-503/04
Euroopa Ühenduste Komisjon
versus
Saksamaa Liitvabariik
„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Liikmesriigi kohustuste rikkumist tuvastav Euroopa Kohtu otsus — Täitmata jätmine — EÜ artikkel 228 — Euroopa Kohtu otsuse täitmiseks vajalikud meetmed — Lepingu ülesütlemine”
I. Sissejuhatus
1.
Käesoleva kohtuasja ese on liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi, mille komisjon esitas Saksamaa Liitvabariigi vastu EÜ artikli 228 lõike 2 teise taande alusel. Komisjon palub oma hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et Saksamaa Liitvabariik on rikkunud EÜ artikli 228 lõikest 1 tulenevaid kohustusi, kuna ta ei võtnud meetmeid, mis tulenevad Euroopa Kohtu 10. aprilli 2003. aasta otsusest liidetud kohtuasjades C-20/01 ja C-28/01: komisjon vs. Saksamaa, mis käsitleb Bockhorni omavalitsusüksuse heitvee ärajuhtimist puudutava lepingu ning Braunschweigi linna jäätmete kõrvaldamist puudutava lepingu sõlmimist. (
2
)
2.
Kõnealuses kohtuotsuses tuvastas Euroopa Kohus, et Saksamaa Liitvabariik on rikkunud riigihankelepingute sõlmimise suhtes kehtivaid ühenduse õigusnorme. Euroopa Kohus luges esiteks tõendatuks, et Bockhorni omavalitsusüksus ei korraldanud heitvee ärajuhtimist puudutava lepingu sõlmimiseks hankemenetlust ega avaldanud hankemenetluse tulemust Euroopa Ühenduste Teataja lisas, nagu on sätestatud nõukogu direktiivi 92/50/EMÜ (
3
) artiklis 8 koostoimes artikli 15 lõikega 2 ja artikli 16 lõikega 1. Teiseks tuvastas Euroopa Kohus, et Braunschweigi linn sõlmis jäätmete kõrvaldamist puudutava lepingu, korraldades läbirääkimistega menetluse hanketeadet avaldamata, kuigi kõnealuse direktiivi artikli 11 lõikes 3 sätestatud tingimused ühenduse tasandil lepingute sõlmimiseks väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetluses ei olnud täidetud.
3.
Euroopa Kohtus praegu menetluses olevas asjas on küsimus peamiselt selles, millised järeldused oleks Saksamaa Liitvabariik pidanud liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastanud 10. aprilli 2003. aasta kohtuotsusest tegema, et täita oma kohustus taastada ühenduse õigusega kooskõlas olev olukord. Komisjon on seisukohal, et algselt vähemalt 30 aastaks sõlmitud eraõiguslikud lepingud oleks tulnud tühistada, kuid Saksamaa Liitvabariik eitab sellist õiguslikku kohustust, viidates peamiselt direktiivi 89/655/EMÜ (
4
) artikli 2 lõikele 6, mille kohaselt võib liikmesriik ette näha, et läbivaatamise korra eest vastutava asutuse volitused piirduvad kahjuhüvitise maksmisega.
II. Õiguslik raamistik
4.
EÜ artiklis 228 on sätestatud:
„1.   Kui Euroopa Kohus leiab, et liikmesriik ei ole täitnud käesolevast lepingust tulenevat kohustust, siis nõutakse sellelt riigilt Euroopa Kohtu otsuse täitmiseks vajalike meetmete võtmist.
2.   Kui komisjon on arvamusel, et asjassepuutuv liikmesriik ei ole võtnud niisuguseid meetmeid, esitab ta pärast seda, kui on andnud sellele riigile võimaluse esitada oma seisukohad, põhjendatud arvamuse, milles täpsustatakse, missugustes punktides asjassepuutuv liikmesriik ei ole täitnud Euroopa Kohtu otsust.
Kui asjassepuutuv liikmesriik ei võta vajalikke meetmeid Euroopa Kohtu otsuse täitmiseks komisjoni seatud tähtaja jooksul, võib komisjon anda asja Euroopa Kohtusse. Seejuures näitab ta ära põhisumma või trahvi suuruse, mida ta asjaolusid arvestades peab sobivaks lasta asjassepuutuval liikmesriigil maksta.
Kui Euroopa Kohus leiab, et asjassepuutuv liikmesriik ei ole tema otsust täitnud, võib ta sellele määrata põhisumma või trahvi.
[…]”
5.
Direktiivi 89/665 artikli 2 lõikes 6 on sätestatud:
„Lõikes 1 nimetatud volituste kasutamise mõju sõlmitud ja juba täidetud lepingule määratakse kindlaks siseriikliku õigusega.
Lisaks sellele võib liikmesriik ette näha, et pärast lepingu sõlmimist piirduvad läbivaatamise korra eest vastutava asutuse volitused kahjutasu maksmisega kõigile rikkumise tõttu kahju kannatanud isikutele, v.a juhud, kui otsus tuleb jätta kõrvale enne kahjutasu maksmist.”
III. Kohtuasja taust
A. Otsus liidetud kohtuasjades C-20/01 ja C-28/01
6.
Euroopa Kohus sedastas õigesti liidetud kohtuasjades C-20/01 ja C-28/01: komisjon vs. Saksamaa 10. aprillil 2003 tehtud otsuse resolutsiooni punktides 1 ja 2 järgmiselt:
„1.
Kuna Bockhorni omavalitsusüksus (Saksamaa) ei korraldanud heitvee ärajuhtimist puudutava lepingu sõlmimiseks hankemenetlust ega avaldanud lepingu sõlmimise menetluse tulemust Euroopa Ühenduste Teataja lisas, rikkus Saksamaa Liitvabariik selle teenuste riigihankelepingu sõlmimisel kohustusi, mis tulenevad nõukogu 18. juuni 1992 direktiivi 92/50/EMÜ – millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord [EÜT L 209, lk 1; ELT eriväljaanne 06/01, lk 322] – artiklist 8, artikli 15 lõikest 2 ja artikli 16 lõikest 1 nende koostoimes.
2.
Kuna Braunschweigi linn (Saksamaa) sõlmis jäätmete kõrvaldamist puudutava lepingu, viies läbi läbirääkimistega menetluse hanketeadet avaldamata, kuigi direktiivi 92/50 artikli 11 lõikes 3 kehtestatud tingimused ühenduse tasandil lepingute sõlmimiseks väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetluses ei olnud täidetud, rikkus Saksamaa Liitvabariik selle teenuste riigihankelepingu sõlmimisel kohustusi, mis tulenevad kõnealuse direktiivi artiklist 8 ja artikli 11 lõike 3 punktist b.”
7.
Nimetatud kohtuasjade asjaolude ja menetluse üksikasjade puhul viitan eespool viidatud kohtuotsusele. (
5
)
B. Kohtuasja C-503/04 kohtueelne menetlus
8.
Komisjon palus 27. juuni 2003. aasta kirjas Saksamaa valitsusel teatada nimetatud kohtuotsuse komisjon vs. Saksamaa täitmiseks võetud meetmed. Saksamaa valitsus vastas 7. augusti 2003. aasta kirjas, et Saksamaa Liitvabariik tunnistab õigusnormide rikkumist ja on võtnud kõik vajalikud meetmed, et vältida sedalaadi rikkumiste kordumist tulevikus. Ta leidis siiski, et ta ei ole kohustatud asjaomases kohtuasjas kõne all olevat kaht lepingut üles ütlema.
9.
17. oktoobri 2003. aasta kirjas palus komisjon Saksa ametiasutustel esitada oma seisukoht kahe kuu jooksul.
10.
Saksamaa valitsus kordas 23. detsembri 2003. aasta kirjas oma seisukohta, et Saksamaa Liitvabariik tunnistab ja kahetseb õigusnormide rikkumist ning on võtnud kõik vajalikud meetmed, et vältida sedalaadi rikkumiste kordumist tulevikus. Lisaks kutsus Saksamaa valitsus 2003. aasta detsembri alguses Alam-Saksi liidumaa valitsust oma kirjas üles tagama riigihankealaste õigusnormide järgimist ning teatama meetmetest, mis võimaldavad vältida sarnaste rikkumiste kordumist tulevikus. Saksamaa valitsus viitas ka Vergabeverordnung’i (riigihangete määrus) §-le 13, mis oli jõustunud 1. veebruaril 2001 ja mille kohaselt on avalik-õiguslike hankijate sõlmitud lepingud tühised, kui pakkujaid, kelle pakkumust ei tunnistatud edukaks, ei teavitata kõnealuste lepingute sõlmimisest 14 päeva enne lepingu sõlmimist. Saksamaa valitsus kordas ka oma seisukohta, et ühenduse õiguse kohaselt ei ole nõutav nende kahe lepingu ülesütlemine, mida käsitleti kohtuasjas, milles tehti kõnealune kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa.
11.
Komisjon saatis 1. aprilli 2004. aasta kirjaga Saksamaa Liitvabariigile põhjendatud arvamuse. Komisjon väljendas selles seisukohta, mille kohaselt ei piisa sellest, et välditakse sedalaadi rikkumiste kordumist tulevastes hankemenetlustes, kuna hagi esemeks olevate lepingute mõju kestab aastakümneid. 10. aprilli 2003. aasta kohtuotsuse täitmiseks tuleb võtta meetmed, et lõpetada liikmesriigi kohustuste rikkumine riigihankealaste õigusnormide järgimisega seotud juhtudel, mida käsitleti kõnealuses kohtuotsuses. Komisjon määras selleks kahekuulise tähtaja alates kirja kättesaamise kuupäevast. Saksamaa Liitvabariik vastas sellele 7. juuni 2004. aasta kirjas, kinnitades oma senist seisukohta.
12.
Kuna komisjon leidis, et Saksamaa Liitvabariik ei olnud võtnud kohtuotsuse komisjon vs. Saksamaa täitmiseks vajalikke meetmeid, esitas ta 7. detsembril 2004 käesoleva hagi.
IV. Menetlus Euroopa Kohtus
13.
Komisjon palus hagiavalduse algse sõnastuse kohaselt esiteks tuvastada, et Saksamaa Liitvabariik on rikkunud EÜ artikli 228 lõike 1 kohaseid kohustusi, kuna ta ei võtnud meetmeid, mis tulenevad 10. aprilli 2003. aasta otsusest liidetud kohtuasjades C-20/01 ja C-28/01: komisjon vs. Saksamaa, mis käsitleb Bockhorni omavalitsusüksuse heitvee ärajuhtimist puudutava lepingu ning Braunschweigi linna jäätmete kõrvaldamist puudutava lepingu sõlmimist. Teiseks palus komisjon oma hagiavalduses mõista Saksamaa Liitvabariigilt komisjoni kasuks Euroopa Ühenduse omavahendite kontole kandmiseks välja trahvi summas 31680 eurot iga päeva eest, mil Bockhorni omavalitsusüksust puudutava lepingu puhul viivitatakse selle kohtuotsuse täitmiseks vajalike meetmete võtmisega, ja trahvi summas 126720 eurot iga päeva eest, mil Braunschweigi linna puudutava lepingu puhul viivitatakse selle kohtuotsuse täitmiseks vajalike meetmete võtmisega. Lisaks palus komisjon mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariigilt.
14.
Kohtuasjas toimunud kirjaliku menetluse ajal lõpetati hagi esemeks olevad lepingud. Saksamaa Liitvabariik teatas 14. veebruari 2005. aasta kostja vastuses, mis registreeriti Euroopa Kohtus 15. veebruaril 2005, et 3. jaanuaril 2005 sõlmiti Bockhorni omavalitsusüksuse ja asjaomase ettevõtte vahel leping heitvee ärajuhtimist puudutava lepingu lõpetamise kohta. Samas kirjas palus ta jätta hagi rahuldamata või teise võimalusena teha hagi rahuldav kohtuotsus üksnes tuleviku suhtes ja mõista kohtukulud välja komisjonilt.
15.
Komisjon teatas 26. aprilli 2005. aasta repliigis, et ta võtab asjaomase väitega seoses oma hagi tagasi ja loobub trahvi määramise nõudest.
16.
Saksamaa Liitvabariik teatas 28. juuli 2005. aasta vasturepliigis, et vahepeal (4. ja 5. juulil 2005) sõlmis ka Braunschweigi linn lepingu jäätmete kõrvaldamist puudutava lepingu lõpetamise kohta ja palus Euroopa Kohtul lõpetada menetlus vastavalt kodukorra artikli 92 lõikele 2 koostoimes artikli 91 lõigetega 3 ja 4 ning kustutada kohtuasi registrist või teise võimalusena lükata hagi tervikuna vastuvõetamatuse tõttu tagasi. Lisaks märgib Saksamaa Liitvabariik, et põhisumma määramine ei ole vastavalt menetlusõiguse ja materiaalõiguse normidele enam vajalik.
17.
Vastuseks Saksamaa Liitvabariigi kirjale teatas komisjon 6. detsembri 2005. aasta arvamuses, et hagi tuleb läbi vaadata üksnes osas, milles palutakse tuvastada, et Saksamaa Liitvabariik ei olnud asjakohaseks tähtajaks täitnud Euroopa Kohtu otsust seoses Braunschweigi linna sõlmitud lepinguga. Võttes arvesse asjaolu, et ka kõnealune teine leping oli tagantjärele lõpetatud, ei nõudnud komisjon enam trahvi määramist. Komisjon viitas samas kirjas sellele, et põhisumma määramine on küll võimalik, kuid olemasolevatel tingimustel ei pea ta vastava nõude esitamist vajalikuks.
18.
Euroopa Kohtu presidendi 6. juuni 2005. aasta määrusega lubati Madalmaade Kuningriigil, Prantsuse Vabariigil ja Soome Vabariigil vastavalt kodukorra artikli 93 lõikele 1 astuda menetlusse Saksamaa Liitvabariigi nõuete toetuseks.
19.
7. detsembril 2006 toimunud kohtuistungil osalesid komisjon, Saksamaa Liitvabariik ja Prantsuse Vabariik.
V. Väited ning peamised argumendid
20.
Saksamaa Liitvabariik esitab mitu vastuvõetamatuse vastuväidet ja loeb hagi põhjendamatuks ka materiaalses tähenduses.
A. Hagi vastuvõetavus
1. Lubatav menetluse liik
21.
Saksamaa valitsus väidab esiteks, et komisjonil puudub põhjendatud huvi, kuna ta ei esitanud kohtuotsuse tõlgendamise taotlust Euroopa Kohtu kodukorra artikli 102 tähenduses. Vaidlus selle üle, millised tagajärjed tulenevad kohtuotsusest komisjon vs. Saksamaa, oleks tulnud lahendada kõnealuse taotluse raames, mitte EÜ artikli 228 alusel esitatud hagi raames. Lisaks on trahvi määramiseks hagiavalduse esitamine, eelnevalt tõlgendamise taotlust esitamata, vastuolus proportsionaalsuse põhimõttega.
22.
Komisjon tugineb oma hagis sellele, et Saksamaa Liitvabariik ei võtnud 10. aprilli 2003. aasta kohtuotsusest tulenevaid meetmeid. Saksamaa Liitvabariik oli selleks kohustatud EÜ artikli 228 lõike 1 alusel. Euroopa Kohus kinnitas kõnealuses kohtuotsuses, et komisjon võib taotleda selle tuvastamist, et liikmesriik on rikkunud ühenduse õigusest tulenevaid kohustusi – näiteks riigihankealaste õigusnormide rikkumine pikaajaliste teenuste osutamise lepingute sõlmimisel –, liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses, et need rikkumised kõrvaldada.
23.
Komisjon ei nõustu seisukohaga, et vaidluse oleks võinud lahendada kohtuotsuse tõlgendamise taotluse kaudu vastavalt kodukorra artiklile 102. EÜ artikli 226 alusel toimunud menetluse raames, mille tulemusel tehti 10. aprilli 2003. aasta kohtuotsus, tuvastas Euroopa Kohus liikmesriigi kohustuste rikkumise. See on hagi rahuldava kohtuotsuse ainuke võimalik sisu, kuna Euroopa Kohus ei pea välja tooma meetmeid, mida liikmesriik peab võtma kohtuotsuse täitmiseks.
2. Hagi eseme äralangemine
24.
Saksamaa valitsus palub lõpetada menetluse vastavalt kodukorra artikli 92 lõikele 2, kuna ta leiab, et selle sätte kohaldamise tingimused on täidetud. Lõpetatud on nii Bockhorni omavalitsusüksuse sõlmitud leping heitvee ärajuhtimise kohta kui ka Braunschweigi linna sõlmitud leping jäätmete kõrvaldamise kohta, mille jätkuv kehtimine ajendas komisjoni menetlust alustama. Seega on hagi ese põhiküsimuses ära langenud ja puudub vajadus asja üle otsustada.
25.
Saksamaa valitsus esitab teise võimalusena põhjendatud huvi puudumist käsitleva vastuvõetamatuse vastuväite, kuna pärast vaidlusaluste lepingute lõpetamist ei ole enam põhjust nõuda Euroopa Kohtu otsuse liidetud kohtuasjades C-20/01 ja C-28/01 täitmist. Seda, kas põhjendatud huvi on endiselt olemas, tuleb EÜ artikli 228 lõike 2 kohaselt esitatud hagiga seoses hinnata viimase kohtuistungi kuupäeva alusel ja mitte põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõppemise kuupäeva alusel.
26.
Madalmaade valitsus toetab Saksamaa valitsuse seisukohta ja teeb Euroopa Kohtule ettepaneku lükata hagi põhjendatud huvi puudumise tõttu vastuvõetamatuse tõttu tagasi, kuna hagi ese on ära langenud, kuivõrd vahepeal oli Braunschweigi linna sõlmitud leping jäätmete kõrvaldamise kohta lõpetatud.
27.
Komisjon on arvamusel, et nii EÜ artikli 228 lõike 2 kohases menetluses kui ka EÜ artikli 226 kohases menetluses on hagi vastuvõetavuse tingimus liikmesriigi kohustuste rikkumine liikmesriigile antud põhjendatud arvamuses ettenähtud tähtaja lõppemise kuupäeval. Kui liikmesriik ei võta vajalikke meetmeid Euroopa Kohtu otsuse täitmiseks seatud tähtaja jooksul, võib komisjon anda asja Euroopa Kohtusse. Hagi, mis oli selle esitamise ajal vastuvõetav, ei saa muutuda vastuvõetamatuks hilisemate sündmuste tõttu.
28.
Komisjon on huvitatud sellest, et välja selgitada, kas Saksamaa Liitvabariik oli asjaomaseks ajahetkeks, kui Braunschweigi linna sõlmitud leping veel kehtis, juba täitnud otsuse liidetud kohtuasjades C-20/01 ja C-28/01. Komisjoni arvates ei olnud ta seda teinud, kuna eespool viidatud kohtuotsusest tulenes kohustus kõnealune leping lõpetada. Neil asjaoludel tuleb menetlust jätkata.
B. Hagi põhjendatus
29.
Komisjon tugineb hagi põhjendatusega seotud väidetes peamiselt oma tähelepanekutele selle vastuvõetavuse kohta. Komisjon leiab, et Saksamaa Liitvabariik ei võtnud asjaomase kohtuotsuse täitmiseks piisavaid meetmeid, kuna ta ei lõpetanud põhjendatud arvamuses ettenähtud tähtajaks Braunschweigi linna sõlmitud lepingut jäätmete kõrvaldamise kohta. Liikmesriigi kohustus kõrvaldada Euroopa Kohtu tuvastatud rikkumine ja komisjoni volitused tagada rikkumise kõrvaldamine on sätestatud EÜ artiklis 228, st ühenduse esmases õiguses. Direktiivi 89/665 artikli 2 lõige 6 kui ühenduse teisese õiguse norm ei saa selle kohustuse ulatust mingil viisil muuta. Pealegi taotleb direktiivis 89/665 sätestatud läbivaatamise kord spetsiifilisemat eesmärki kui liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus.
30.
Saksamaa valitsus leiab seevastu, et hagi on põhjendamatu, kuna tema väitel olid 23. detsembri 2003. aasta kirjas nimetatud meetmed kõnealuse kohtuotsuse täitmiseks piisavad. Vajalikud meetmed, mis olid Saksamaa valitsuse arvates piisavad, seisnesid selles, et Saksamaa ametivõimud nõudsid riigi ja liidumaa tasandil tungivalt riigihankealaste õigusnormide ranget järgimist.
31.
Peale selle väidab Saksamaa valitsus, keda toetavad Madalmaade, Prantsuse ja Soome valitsus, et kohustuste rikkumise tuvastamine EÜ artikli 226 tähenduses ei saa kaasa tuua hankemenetluse raames sõlmitud lepingu ülesütlemise kohustust. Selline tõlgendus on esiteks vastuolus direktiivi 89/665 artikli 2 lõikega 6, mille kohaselt võib liikmesriik ette näha, et pärast lepingu sõlmimist piirduvad läbivaatamise korra eest vastutava asutuse volitused kahjuhüvitise maksmisega kõigile rikkumise tõttu kahju kannatanud isikutele. Selle sätte kohaselt võivad seega hankijate sõlmitud lepingud jääda endiselt kehtima. Kuna Saksamaa Liitvabariik kasutas seda võimalust, ei ole võetud kohustused vastuolus ühenduse õigusega. Lisaks sellele on lepingute ülesütlemise kohustus vastuolus õiguskindluse põhimõttega, õiguspärase ootuse kaitsega, põhimõttega pacta sunt servanda, EÜ artikliga 295, omandiõiguse kui põhiõigusega ja Euroopa Kohtu praktikaga kohtuotsuse ajalise mõju piiramise valdkonnas.
32.
Saksamaa valitsus viitab lisaks sellele, et Saksa õiguse ja asjaomaste lepingutingimuste kohaselt ei ole lepingute ülesütlemine käesoleval juhul võimalik või need võib üles ütelda vaid ebaproportsionaalselt suurt vastutusriski võttes.
VI. Õiguslik hinnang
33.
Nagu eespool juba märgitud, on käesolevas kohtuasjas küsimus peamiselt selles, millised järeldused oleks Saksamaa Liitvabariik pidanud tegema eespool viidatud 10. aprilli 2003. aasta kohtuotsusest, et tagada ühenduse õigusega kooskõlas oleva olukorra taastamine.
34.
Hagi eseme lihtsustatud kujutamine ei anna siiski ettekujutust sellest, kui mitmetahuline on see õiguslikus mõttes, kuna tõstatab nii hagi vastuvõetavuse kui ka põhjendatusega otseselt seotud õiguslikke küsimusi.
A. Hagi vastuvõetavus
1. Lubatav menetluse liik
35.
Esimene küsimus puudutab Saksamaa valitsuse esitatud vastuvõetamatuse vastuväidet seoses liikmesriigi kohustuste rikkumise hagiga, mille komisjon esitas EÜ artikli 228 lõike 2 teise taande alusel. Saksamaa valitsus leiab, et komisjon oleks pidanud esmalt taotlema liidetud kohtuasjades C-20/01 ja C-28/01 tehtud otsuse tõlgendamist vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 102. Lisaks märgib ta, et trahvi määramise hagi esitamine ilma eelnevalt kohtuotsuse tõlgendamist taotlemata on vastuolus proportsionaalsuse põhimõttega.
36.
Leian, et see õiguslik seisukoht ei ole aluslepingute alusel õiguslikult põhjendatud ja on lisaks vastuolus ühenduse menetlusõiguse normidega. See näib põhinevat valel arusaamal EÜ artikli 228 lõike 2 teise taande alusel esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi olemusest, mistõttu on selle selgitamine tingimata vajalik.
37.
Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida, et ühenduse menetlusõiguse normid ei anna kohtuotsuse tõlgendamise taotlusele eelisseisundit EÜ artikli 228 lõike 2 teise taande alusel esitatud hagi ees. Samuti ei eeldata, et komisjon peab hagi esitamiseks olema esitanud kõnealuse taotluse. Euroopa Kohtu eri menetlused erinevad üksteisest nii eelduste kui ka eesmärkide poolest, mistõttu on tegemist põhimõtteliselt iseseisvate menetlustega, mis võivad üksikjuhul üksnes oma spetsiifilisuse tõttu teised menetluse liigid kõrvale tõrjuda.
38.
Vastavalt kodukorra artiklile 102 eeldab kohtuotsuse tõlgendamise taotluse vastuvõetavus seda, et selle ese on asjaomase kohtuotsuse resolutsioon ning peamised põhjendused ja selle eesmärk on kõrvaldada kohtuotsuse mõtte ja ulatuvusega seotud võimalik ebaselgus või mitmetähenduslikkus, niivõrd kui selle kohtuotsusega tuli lahendada Euroopa Kohtule esitatud asi. Seega on vastavalt Euroopa Kohtu praktikale kohtuotsuse tõlgendamise taotlus vastuvõetamatu, kui see puudutab küsimusi, mida ei ole kõnealuses kohtuotsuses käsitletud või kui sellega küsitakse asja menetleva kohtu arvamust selle kohtu tehtud otsuse kohaldamise ja täitmise või tagajärgede kohta. (
6
)
39.
Käesolevas menetluses puudutab komisjoni ja Saksamaa valitsuse vaheline vaidlus küsimust, kas 10. aprilli 2003. aasta kohtuotsusest tuleneb Saksamaa Liitvabariigi jaoks teenuste osutamise lepingute lõpetamise õiguslik kohustus. Sellisel juhul saab komisjoni hagi käsitada üksnes taotlusena, et Euroopa Kohus teeks kohtuasja kõigile pooltele siduva otsuse kõnealuse kohtuotsuse kohaldamise ja täitmise või tagajärgede kohta. Hagi ese on nimelt kohtuotsuse tegelik täitmine Saksamaa Liitvabariigi poolt, mitte selle otsuse ebaselgus või mitmetähenduslikkus. Seega tuleks vastavalt kohtupraktika kujundatud kriteeriumidele lugeda kodukorra artikli 102 alusel esitatud kohtuotsuse tõlgendamise taotlus lubatava tõlgendamise objekti puudumise tõttu vastuvõetamatuks.
40.
Lisaks viitaksin kohtujurist Geelhoedi märkustele kohtuasjas komisjonvs. Prantsusmaa, mille kohaselt võib iga kohustus täita Euroopa Kohtu otsust tõstatada küsimusi otsuse täpse sisu kohta. Vajaduse korral tuleb need lahendada EÜ artiklis 228 sätestatud menetluse käigus. (
7
) Minu arvates on see kohtujuristi märkus ilma pikemata mõistetav, kuna liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse puhul on tegemist menetlusega, mille raames peab Euroopa Kohus üksnes tuvastama, et teatavat ühenduse õiguse normi on rikutud. (
8
)
41.
Kuna Euroopa Kohus piirdub kohustuste rikkumise tuvastamisega, võib asjaomastel liikmesriikidel olla teataval juhul raske välja selgitada, milliseid meetmeid nad peavad ette heidetud rikkumise kõrvaldamiseks võtma. Sellistel juhtudel püüab Euroopa Kohus anda kohtuotsuse põhjendustes lähemaid viiteid raamistiku kohta, mille raames saab vaidlustatud meedet lugeda ühenduse õigusega kooskõlas olevaks. (
9
) Lisaks võib Euroopa Kohus teha tõlgendamist puudutavaid märkusi ka kohtuotsuse resolutsioonis, piiritledes laiemalt või kitsamalt tuvastatud kohustuste rikkumist. (
10
) Seega ei saa sellest, et Euroopa Kohtu volitused on liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses piiratud, teha järeldust, et Euroopa Kohus ei või üldse avaldada kohtuotsuses arvamust rikkumise kõrvaldamise võimaluste kohta. Sellise tegevuse vastuvõetavust kinnitab EÜ artikli 228 sõnastus, milles on selgesõnaliselt viidatud sellele, et asjassepuutuv liikmesriik peab võtma vajalikud meetmed Euroopa Kohtu otsuse täitmiseks. (
11
)
42.
Seega saavad kohtuasja pooled liikmesriigi poolt täitmisele kuuluva kohustuse ulatuse üksikjuhul kindlaks teha asjaomase kohtuotsuse tavapärase tõlgendamise teel, ilma et tuleks esitada kohtuotsuse tõlgendamise taotlus kodukorra artikli 102 tähenduses.
43.
Nagu eeltoodust nähtub, on EÜ artikli 228 alusel liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi esitamine igas suhtes kohane menetluse liik, et selgitada võimalikke küsimusi, mis puudutavad liikmesriigi kohustust täita Euroopa Kohtu otsus. (
12
) Oma spetsiifilisuse tõttu tõrjub see kõrvale kõik teised menetluse liigid, kaasa arvatud kohtuotsuse tõlgendamise, mistõttu on sellise hagi proportsionaalsuse küsimuse arutamine ülearune.
2. EÜ artikli 228 lõike 2 alusel esitatud hagi ja heastamismenetluse vaheline suhe
44.
Niivõrd kui Saksamaa valitsus esitab vastuväite selle kohta, et komisjon esitas EÜ artikli 228 alusel hagi ühenduse õiguse normi eeldatavasti jätkuva rikkumise tõttu, viidates nii siseriiklikele kontrolli- ja sanktsioonimeetmetele kui ka direktiivi 89/665 artikli 3 kohasele komisjoni spetsiaalsele heastamismenetlusele, tuleb seda väidet tõlgendada esmajoones vastuväitena kõnealuse hagi vastuvõetamatuse kohta.
45.
Sellele vastuväitele tuleb vastata, et EÜ artikli 226 alusel võetavaid komisjoni meetmeid ei mõjuta see, kas liikmesriikide õigusnormid on kooskõlastatud direktiivi 89/665 sätetega. (
13
) Kui on alust eeldada, et avalik-õiguslik hankija on rikkunud ühenduse õiguse normi, võib komisjon sõltumatult direktiivi 89/665 ülevõtmiseks võetud siseriiklikest meetmetest omal algatusel alustada asjaomase liikmesriigi vastu EÜ artikli 226 kohast liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlust. (
14
) Liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse kui ühe menetluse liigi kõrvaletõrjumise vastu ei räägi mitte üksnes ühenduse esmase õiguse normide eelisseisund direktiivis 89/665 sisalduvate teisese õiguse normide ees, vaid ka kõnealuses direktiivis sätestatud õiguspärasuse kontrolli mehhanismide erinev funktsioon. (
15
)
46.
Vastavalt direktiivi 89/665 artikli 2 lõikele 6 võib liikmesriik ette näha, et pärast lepingu sõlmimist piirdub siseriiklikus õiguses ette nähtud õiguskaitse kahjuhüvitise maksmisega kõigile rikkumise tõttu kahju kannatanud isikutele. See ei tähenda siiski, et avalik-õigusliku hankija tegevus tuleb igal juhul lugeda ühenduse õigusega kooskõlas olevaks. (
16
) Üksnes Euroopa Kohus tuvastab liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses, kas teatavat ühenduse õiguse normi on rikutud või mitte. (
17
)
47.
Lisaks sedastas Euroopa Kohus kohtuotsuses komisjon vs. Iirimaa, et direktiivi 89/665 artiklis 3 ette nähtud menetlus, mille kohaselt võib komisjon alustada liikmesriigi suhtes menetlust, kui ta leiab, et riigihankelepingute sõlmimise suhtes kehtivaid ühenduse õigusnorme on hankemenetluse ajal selgelt ja ilmselt rikutud, kujutab endast ennetavat abinõu, mis ei saa kõrvale kalduda EÜ artiklis 226 sätestatud komisjoni pädevusest ega seda asendada. (
18
)
48.
Direktiivi 89/665 artiklis 3 ette nähtud menetluse eesmärk on anda liikmesriikidele võimalus vältida eeldatavat riigihankealaste õigusnormide rikkumist ja lahendada seeläbi kohe alguses juhtumid, mis ei ole õiguslikus mõttes probleemsed, vähendades seega ka komisjoni tööd. See võimaldab vältida pikalevenivaid ja raskepäraseid liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlusi üheselt mõistetavatel juhtudel. (
19
)
49.
Kuna mõlemal menetlusel on hankemenetluste õiguspärasuse kontrolli süsteemis spetsiifiline funktsioon, erinevad need ka alustamistingimuste poolest, sest erinevalt heastamismenetlusest ei ole liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse alustamise tingimus riigihankealaste õigusnormide selge ja ilmne rikkumine, (
20
) vaid üksnes ühenduse õigusest tuleneva kohustuse järgimata jätmine. (
21
) Sel põhjusel ei saa üksikuid menetluse etappe vaatamata nende paralleelsele struktuurile üksteisega asendada: EÜ artikli 226 alusel esitatud põhjendatud arvamust ja sellele antud liikmesriigi vastust ei saa asendada direktiivi 89/665 artiklis 3 ette nähtud menetlusega, vaid need on Euroopa Kohtusse pöördumisele eelnevad eraldiseisvad toimingud. Kõnealuse direktiivi artiklis 3 ette nähtud heastamismenetlus ei kahjusta seevastu komisjoni volitusi, mis tulenevad EÜ artiklist 226. (
22
)
50.
Lisaks tuleb arvesse võtta, et heastamismenetlus ei ole vahend, mis võimaldab anda asja Euroopa Kohtusse. Kuna ühenduse õigusnormide täitmise tagamine nõuab igal juhul Euroopa Kohtu läbiviidavat kohtulikku kontrolli, ei saanud ühenduse seadusandja eesmärk olla sellise kontrolli välistamine liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse kõrvaletõrjumise teel.
51.
Komisjoni volitustega seoses tuleb meeles pidada, et komisjon kui asutamislepingu täitmise järelevalvaja ei ole kohustatud alustama esmajärjekorras heastamismenetlust. Komisjonil on voli anda asi Euroopa Kohtusse, kui ta leiab, et liikmesriik on rikkunud ühenduse õigusest tulenevat kohustust ega ole järginud komisjoni põhjendatud arvamust. (
23
)
52.
Minu arvates kehtivad samad järeldused ka EÜ artikli 228 lõike 2 kohase menetluse kohta. See Maastrichti lepinguga ühenduse esmasesse õigusesse üle võetud menetlus on menetlusõiguse seisukohast välja kujundatud EÜ artikli 226 järgi. See võimaldab nüüd Euroopa Kohtul mitte üksnes tuvastada, et liikmesriik ei ole täitnud Euroopa Kohtu esimest otsust, vaid määrata ka põhisumma või trahvi, mille asjaomane liikmesriik peab maksma. Seega püütakse EÜ artikli 228 lõike 2 kohase menetlusega motiveerida kohustusi rikkunud liikmesriiki rahalise karistuse määramise abil täitma kohustuste rikkumist tuvastavat Euroopa Kohtu otsust. (
24
) Direktiivi 89/665 kohaselt on komisjoni käsutuses olevate kontrollimeetmete eesmärk seevastu ühenduse õigusnormide rikkumise vältimine võimalikult varajases etapis. Ühenduse esmase ja teisese õiguse normid seega mitte ei välista, vaid täiendavad üksteist, et tagada liikmesriikide tegevuse kooskõla ühenduse õigusega. (
25
)
53.
Seega ei saa Saksamaa valitsus rajada vastuvõetamatuse vastuväidet direktiivis 89/665 sätestatud kontrolli- ja karistusmehhanismidele.
3. Põhjendatud huvi puudumine ja hagi eseme äralangemine
54.
Saksamaa valitsus märgib oma vasturepliigis, et komisjonil ei ole pärast tema poolt 26. aprillil 2005 esitatud repliiki jäänud hagi eseme osa suhtes enam põhjendatud huvi, kuna Saksamaa Liitvabariigile ei tule enam määrata trahvi või põhisummat, et sundida teda kohtuotsust täitma, kuivõrd vahepeal on Braunschweigi linna ja Braunschweigische Kohlebergwerke (edaspidi „BKB”) vaheline jäätmete kõrvaldamise leping lõpetatud. Saksamaa valitsus palub menetluse lõpetada või teise võimalusena jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu rahuldamata, kuna pärast vaidlusaluste lepingute lõpetamist ei ole liidetud kohtuasjades C-20/01 ja C-28/01 tehtud Euroopa Kohtu otsuse täitmise nõudmine enam vajalik. Ta väidab oma nõude toetuseks, et seda, kas põhjendatud huvi on endiselt olemas, tuleb EÜ artikli 228 lõike 2 alusel esitatud hagiga seoses hinnata viimase kohtuistungi kuupäeva alusel.
55.
Nende väidetega ei saa nõustuda. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kasutades EÜ artiklist 226 tulenevaid volitusi, ei pea komisjon tõendama põhjendatud huvi olemasolu. Komisjoni ülesanne on omal algatusel ja üldsuse huvides tagada, et liikmesriigid kohaldavad ühenduse õigust, ning tuvastada ühenduse õigusest tulenevate kohustuste võimalik rikkumine selle lõpetamise eesmärgil. (
26
)
56.
Liiatigi on komisjoni ülesanne hinnata vajadust, kas algatada menetlus liikmesriigi vastu, teha kindlaks, milliseid sätteid liikmesriik on rikkunud, ning valida hetk, mil alustada liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlust, kusjuures kaalutlused, mis on nende valikute jaoks määravad, ei mõjuta hagi vastuvõetavust. (
27
)
57.
Lõpuks tuleb meenutada, et kui komisjon üksi hindab vajadust esitada liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi või jätkata selle menetlemist, siis Euroopa Kohus uurib, kas väidetav kohustuste rikkumine on toimunud või mitte, ilma et ta peaks otsustama komisjoni kaalutlusõiguse teostamise üle. (
28
)
58.
Eelnevat arvesse võttes tuleb vastuvõetamatuse vastuväide komisjoni põhjendatud huvi puudumise kohta tagasi lükata.
59.
Euroopa Kohus võib kodukorra artikli 92 lõike 2 alusel omal algatusel tuvastada, et hagi ese on ära langenud, kui ta jõuab järeldusele, et otsust ei ole vaja teha. Ta võib hinnata, kas hagi ese on ära langenud, poolte taotluse alusel. (
29
) Poolte taotlus ei ole siiski nõutav. Euroopa Kohus võib ka ilma poolte taotluseta lõpetada menetluse otsusega kohtumenetluse lõpetamise kohta. Järgnevalt tuleb hinnata, kas on toimunud hagi eseme äralangemist põhjustav sündmus.
60.
Kõigepealt tuleb märkida, et kuivõrd 7. juulil 2005 sõlmiti leping Braunschweigi linna ja BKB vahelise jäätmete kõrvaldamise lepingu lõpetamise kohta, on Saksamaa Liitvabariik täitnud algselt 30. märtsi 2004. aasta põhjendatud arvamuses (
30
) sõnastatud komisjoni nõude tühistada vaidlusalune teenuste osutamise leping. Seega kõrvaldati väidetav rikkumine pärast põhjendatud arvamuses määratud kahekuulise tähtaja lõppemist, kuid siiski Euroopa Kohtus toimunud kirjaliku menetluse ajal.
61.
Menetlusõiguse seisukohast räägib hagi eseme äralangemise vastu asjaolu, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on liikmesriigi kohustuste rikkumise hindamise aluseks võetav kuupäev põhjendatud arvamuses ette nähtud tähtaja lõppemise kuupäev. Seega ei võta Euroopa Kohus arvesse kohustuste rikkumise hilisemat kõrvaldamist ja see ei mõjuta hagi vastuvõetavust. (
31
)
62.
See ei tulene mitte ainult kaudselt EÜ artikli 226 sõnastusest, vaid ka kohtueelse menetluse selle etapi eesmärgist anda kohustusi rikkunud liikmesriigile enne võimalikku hagi esitamist võimalus rikkumine kõrvaldada. On siiski küsitav, kas neid põhimõtteid saab kohaldada ka EÜ artikli 228 lõike 2 kohase menetluse suhtes. Niivõrd kui Saksamaa valitsus võtab hagi eseme äralangemise hindamisel aluseks viimase kohtuistungi kuupäeva, näib see õiguslik seisukoht olevat sisuliselt kooskõlas arvamusega, mille esitas kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomer oma ettepanekus kohtuasjas komisjon vs. Kreeka. Kohtujurist märkis oma ettepanekus, et EÜ artikli 228 lõike 2 kohase menetluse eesmärk ei ole uuesti tuvastada liikmesriigi kohustuste rikkumist, vaid motiveerida rikkumise toime pannud liikmesriiki täitma rikkumise tuvastanud kohtuotsust. Kuna kohtuistungil või, juhul kui seda ei toimu, kirjaliku menetluse lõppemiseni on viimane võimalus kohustusi rikkunud liikmesriigil teatada, millises ulatuses ta on kohustused täitnud, ja komisjonil välja tuua määratava rahatrahvi suurus ja tingimused, tuleb see kuupäev võtta hindamisel aluseks. (
32
)
63.
Ma nõustun selle õigusliku seisukohaga, kuid üksnes niivõrd, kui tuleb hinnata, kas käesolevas asjas tuleb kohustusi rikkunud liikmesriigile määrata trahv. Liikmesriigi kohustuste rikkumise kohta tehtud kohtuotsuse täitmatajätmise tuvastamisel tuleb seevastu endiselt võtta aluseks põhjendatud arvamuses ette nähtud tähtaja lõppemise kuupäev. Euroopa Kohus lähtub sellest seisukohast ilmselgelt ka oma viimati tehtud otsuses kohtuasjas C-119/04: komisjon vs. Itaalia, milles ta hindab mõlemat taotlust teineteisest sõltumatult ja eristab seejuures kummalgi juhul olulist ajahetke. (
33
)
64.
Siinkohal soovitatud käsitusviisi kohaselt ei saa seega vaidlusaluse jäätmete kõrvaldamise lepingu tagantjärele lõpetamist lugeda hagi eseme äralangemist põhjustavaks sündmuseks kodukorra artikli 92 lõike 2 tähenduses. Seega tuleb ka see vastuvõetamatuse vastuväide tagasi lükata.
B. Hagi põhjendatus
1. Riigihankealaste õigusnormide rikkumise püsimine
65.
EÜ artikli 228 lõike 2 alusel esitatud hagi on põhjendatud, kui liikmesriik, kelle kohustuste rikkumine on Euroopa Kohtu otsusega tuvastatud, ei ole võtnud asjaomase otsuse täitmiseks vajalikke meetmeid. Vastavalt EÜ artikli 228 lõikele 1 peab see riik kõrvaldama ühenduse õigusega vastuolus oleva olukorra. See meetmete võtmise kohustus kehtib ka kohustusi rikkunud liikmesriigi kõigi omavalitsusüksuste organite suhtes. (
34
)
66.
Menetluses tuleb seoses selgitamis- ja tõendamiskohustuse jaotusega viidata sellele, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab komisjon käesolevas menetluses esitama Euroopa Kohtule vajalikud andmed otsustamaks, millises ulatuses on liikmesriik täitnud rikkumise tuvastanud kohtuotsuse. (
35
) Kui komisjon on esitanud lisaks piisavalt tõendeid rikkumise püsimise kohta, on asjaomase liikmesriigi ülesanne esitatud andmed ja nende tagajärjed sisuliselt ja üksikasjalikult vaidlustada. (
36
)
67.
Komisjon leiab, et Saksamaa Liitvabariik ei ole täitnud oma kohustust lõpetada 10. aprilli 2003. aasta kohtuotsuses tuvastatud liikmesriigi kohustuste rikkumised. Komisjoni arvates ei piisa sellest, et Saksamaa valitsus nõudis nii riigi kui ka liidumaa tasandil tungivalt riigihankealaste õigusnormide ranget järgimist. Komisjon on seisukohal, et kohustuste rikkumine kestis edasi, kuivõrd Braunschweigi linna ja BKB vahelist lepingut jäätmete kõrvaldamise kohta ei olnud lõpetatud. Komisjoni väited rajanevad peamiselt Euroopa Kohtu sedastustel kõnealuse otsuse punktides 36 ja 37. Seega peab komisjon kõnealuse lepingu tühistamist ainsaks asjakohaseks meetmeks, et kõrvaldada riigihankealaste õigusnormide rikkumise tagajärjed.
68.
Komisjoniga tuleb kõnealuse otsuse nimetatud punktide tõlgendamise puhul nõustuda. Minu arvates ei jäta Euroopa Kohus oma sedastustes mingit kahtlust, et ühenduse õigusnormide rikkumise mõju kestab seni, kuni kehtib leping, mille sõlmimisel on rikutud riigihankealaseid õigusnorme. (
37
)
69.
See tõlgendus on kooskõlas ka Euroopa Kohtu senise praktikaga, mille kohaselt on riigihankelepingute sõlmimise valdkonnas direktiivis sätestatud normide rikkumine lõppenud alles siis, kui komisjoni põhjendatud arvamuses ette nähtud tähtaja lõppemise kuupäeval on kogu vaidlusaluse hanketeate mõju täielikult lõppenud. (
38
) Sellega ei ole tegemist seni, kuni ühenduse õigusnorme rikkudes sõlmitud lepingud kehtivad, st kuni nende täitmine jätkub. (
39
)
70.
Kuna 30 aastaks sõlmitud jäätmete kõrvaldamise leping kehtis käesoleva asja õigusliku hindamise seisukohalt olulise ajahetkeni, võib eeldada, et aluseks olevas kohtuotsuses tuvastatud rikkumise mõju kestis edasi. (
40
) Saksamaa valitsus ei vaidlusta tegelikult asjaolu, et kõnealune eraõiguslik leping avaldas õiguslikku mõju ka pärast 10. aprilli 2003. aasta otsuse tegemist. Ta eitab siiski lepingu ülesütlemise kohustust, viidates direktiivi 89/665 artikli 2 lõikele 6, mille kohaselt võib liikmesriik ette näha, et pärast lepingu sõlmimist piirduvad läbivaatamise korra eest vastutava asutuse volitused kahjuhüvitise maksmisega kõigile rikkumise tõttu kahju kannatanud isikutele. (
41
)
2. Riigihankealaseid õigusnorme rikkudes sõlmitud lepingu kehtivuse kaitse
71.
Järgnevalt tuleb hinnata, kas Saksamaa Liitvabariik oli õiguslikult kohustatud asjaomase lepingu lõpetama või võis ta selle asemel võtta teisi meetmeid, et täita EÜ artikli 228 lõikest 1 tulenev kohustus.
72.
Kõigepealt tuleb märkida, et Saksamaa valitsuse võetud meetmed, millega ta nõudis nii riigi kui ka liidumaa tasandil riigihankealaste õigusnormide ranget järgimist ning kutsus üles teatama algatatud ja läbiviidud meetmetest, on suunatud üksnes sellele, et vältida sarnaste rikkumiste kordumist tulevikus, ega sobi seega – nagu käesoleval juhul – ühenduse õigusnormide juba olemasoleva ja edasivältava rikkumise vältimiseks. Kuna Saksamaa valitsus ei ole teatanud muudest meetmetest, tuleb järgnevalt hinnata lepingute lõpetamise kohustuse olemasolu.
73.
Kõigepealt tuleb meenutada, et liikmesriik on kohustatud võtma kõik vajalikud meetmed kohustuse rikkumise kõrvaldamiseks, ilma seda ükskõik mis viisil takistamata. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei või liikmesriik eelkõige viidata riigisisestele probleemidele seoses ühenduse õigusnormi täitmata või üle võtmata jätmisega. See kehtib ka liikmesriigi õiguskorra kehtivate sätete, valitseva praktika või olukorra kohta. (
42
) Seega ei saa Saksamaa Liitvabariik tugineda sellele, et tema õiguskorras on riigihankelepingutel erinevalt teistest liikmesriikidest tsiviilõiguslikud tunnused ja seega on avalik-õiguslik hankija pakkujaga võrdväärse staatusega poolena seotud eraõigusliku lepinguga. (
43
) Teatud liikmesriikide eriseisundi tunnustamine nende siseriikliku õiguse eripärade tõttu on vastuolus ühenduse õiguse kõigis Euroopa Liidu liikmesriikides ühtse kohaldamise nõudega.
74.
Saksamaa valitsuse väitele, et lepingute tühistamine oleks lepingupartnerite kaitset vääriva õiguspärase ootuse tõttu ebamõistlik, tuleb vastu väita, et Saksa valitsus tugineb kolmandate isikute sellistele õigustele, mille nad said avalik-õigusliku hankija seadusvastase tegevuse tõttu. Nagu märkis juba kohtujurist Alber oma ettepanekus kohtuasjas C-328/96: komisjon vs. Austria, ei saa liikmesriik ühenduse ees olevate kohustuste puhul tugineda ühenduse õigusnorme rikkunud tegevuse tagajärgedele, et seada õiguslik kohustus kui selline kahtluse alla. (
44
) Seega saab põhimõttele pacta sunt servanda omistada tähtsust üksnes juhul, kui ühenduse õiguses tunnustatakse selgesõnaliselt riigihankealaseid õigusnorme rikkudes sõlmitud lepingute kehtivuse kaitset.
75.
Euroopa Kohus ei ole andnud selgesõnalist vastust küsimusele, mis puudutab selliste lepingute lõpetamise kohustust. Kui 10. aprilli 2003. aasta kohtuotsuse käsitlemisel võtta siiski arvesse Euroopa Kohtu eespool mainitud kohtupraktikat, mille kohaselt peab ühenduse õigusnormide vastaselt sõlmitud riigihankelepingute mõju olema lõppenud, viitab kõik sellele, et Euroopa Kohus kinnitaks põhimõtteliselt lepingu lõpetamise kohustust. (
45
)
76.
Ka põhimõte effet utile riigihangete direktiivide kaugeleulatuva praktilise tõhususe tähenduses ei luba teha teistsugust järeldust. Praktiline tõhusus on ühenduse õiguse keskne põhimõte, mille eriline tähtsus riigihankealaste õigusnormidega seoses saab selgeks, kui vaadelda lähemalt seadusandja eesmärki riigihankeid käsitlevate direktiivide vastuvõtmisel. (
46
) Euroopa Kohus ei käsita nimelt riigihangete direktiive mitte üksnes formaalsete õigusnormidena lepingute sõlmimise ettevalmistamiseks, vaid rõhutab ka nende eesmärki viia ellu teenuste ja kaupade vaba liikumise põhimõte. (
47
) Seetõttu ei lõpe direktiivide rikkumine lepingu sõlmimisega, vaid kestab seni, kuni leping on täielikult täidetud või lõpeb muul viisil. Selleks et eespool nimetatud kohtupraktika ei kaotaks oma mõju, tuleb liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses tuvastatud rikkumine kõrvaldada lepingu lõpetamise teel. (
48
)
77.
Riigihankealaste õigusnormide vastaselt sõlmitud lepingute lõpetamise kohustus võib olla vajalik ka rikkumise ärahoidmise seisukohast, et tagada riigihangete direktiivide hoolikas järgimine, pidades silmas ühenduse õiguse tõhusat rakendamist. Liikmesriigid, kes ei järgi riigihankealaseid õigusnorme, võivad ilma asjakohase distsiplinaarmeetmeta kalduda looma oma tegevusega olukorda, mida enam muuta ei saa. (
49
) Selle tagajärjel muudetaks ühenduse õigusega vastuolus olev olukord püsivaks.
78.
Samuti on kõnealune meede käesolevas asjas proportsionaalne, kui arvesse võtta seda, et jäätmete kõrvaldamise leping oli algselt sõlmitud 30 aastaks. Seda pikka perioodi arvesse võttes võis selline lepinguline suhe luua olukorra, mida enam muuta ei saa. Seega sai ühenduse õigusega vastuolus oleva olukorra lõpetada üksnes lepingu lõpetamisega.
79.
Lepingu lõpetamise kohustus ei ole vastuolus direktiivi 89/655 artikli 2 lõikega 6. Esiteks ei saa nimetatud direktiiv kui teisese õiguse osa piirata põhivabadusi. Teiseks ei saa kõnealuse direktiivi artikli 2 lõikes 6 sätestatud ühenduse õigusnorme rikkudes sõlmitud lepingu kehtivuse kaitsest seoses teiste pakkujatega teha mingil juhul järeldust, et ühenduse õigus ei näe ette riigihankealaseid õigusnorme rikkudes sõlmitud lepingute lõpetamise üldist kohustust. Sellest õigusnormist nähtub pigem, et pakkuja kui taotluse esitaja ei saa läbivaatamise korra raames tugineda liikmesriigi võimalikule kohustusele lõpetada vastavalt EÜ artikli 228 lõikele 1 lepingud, mis on sõlmitud riigihankealaseid õigusnorme rikkudes. (
50
) Seega omab see õigusnorm tähendust üksnes liikmesriikides tehtud ebaseaduslike hankeotsuste vastu individuaalse õiguskaitse väljakujundamisel. (
51
) Selles ei ole seevastu midagi sätestatud ühenduse huvi – mida tuleb selgelt eristada sellise pakkuja individuaalsest huvist, kelle pakkumust ei tunnistatud edukaks – kaitse kohta. (
52
) See ei ole ka lubatud, kuna eelisseisundis olev esmane õigus sisaldab selle kohta lõplikke norme. Ühenduse läbimõeldud ja diferentseeritud õiguskaitsesüsteem, mis pakub kaitset siseriiklike asutuste ebaseaduslike otsuste vastu, võtab arvesse erinevaid huve. Ühest küljest on olemas läbivaatamise kord kui menetlus, millega püütakse kaitsta individuaalseid huve, ja teisest küljest on olemas kohustuste rikkumise menetlus ja heastamismenetlus, mille eesmärk on kaitsta ühenduse huvi õiguspärase olukorra loomise ja taastamise vastu. Nagu eespool juba mainitud, tõrjub liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus oma spetsiifilisuse tõttu kõrvale heastamismenetluse. Kuna komisjon kaitseb oma liikmesriigi kohustuste rikkumisega seoses esitatava hagiga üksnes üldist huvi, tuleb läbivaatamise korda käsitlevaid sätteid, sealhulgas direktiivi 89/665 artikli 2 lõiget 6, käsitada käesolevas kohtuasjas ebaolulisena.
80.
Sellele vaatamata võib lepingu lõpetamine ja uue riigihanke väljakuulutamine osutuda riigihankealaste õigusnormide võimalikult tõhusat täitmist silmas pidades tihti parimaks võimaluseks, et võtta arvesse selliste pakkujate individuaalset huvi, kelle pakkumust ei tunnistatud edukaks. Esiteks on lepingute sõlmimine tsiviilõigusliku esmase nõude täitmisega pakkujale tihti kasulikum kui kahjuhüvitise nõude esitamine avalik-õigusliku hankija vastu. (
53
) Teiseks kogeb pakkuja siseriiklikule kohtule kahju hüvitamiseks hagi esitades raskusi, kuna ta peab tõendama nii seda, et on kahju kannatanud, kui ka seda, et tegi toona parima pakkumise. Üldjuhul kaasneb sellega keeruline ülesanne arvutada välja kahjusumma. (
54
)
81.
Lisaks ei ole selge, miks peaks riigihankealaseid õigusnorme rikkudes sõlmitud lepingu, mis põhjustab põhivabaduste jätkuvat rikkumist, jätma a priori välja nende meetmete kohaldamisalast, mis on ette nähtud liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastanud kohtuotsuse täitmiseks. (
55
)
82.
Järelikult tuleb ka need Saksamaa valitsuse väited tagasi lükata. Seetõttu tuleb järeldada, et siseriiklikul õigusel põhinevad võimalused lepingu lõpetamiseks tuleb täielikult ära kasutada kooskõlas ühenduse õiguse elluviimiseks ettenähtud õiguskaitsevahendite tõhususe ja võrdväärsuse põhimõttega. (
56
) Asjaolu, et nii Braunschweigi linnal kui ka Bockhorni omavalitsusüksusel õnnestus Euroopa Kohtus toimunud menetluse ajal vabaneda oma lepingulistest kohustustest, kummutab ka Saksamaa valitsuse väite selle kohta, et lepingute ülesütlemine ei ole võimalik või ülesütlemisega kaasneb ebaproportsionaalselt suur vastutusrisk.
83.
Kuna Saksamaa Liitvabariik ei olnud käesoleva asja seisukohast oluliseks kuupäevaks vaidlusalust lepingut lõpetanud, ei võtnud ta vajalikke meetmeid, et täita Euroopa Kohtu 10. aprilli 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-20/01 ja C-28/01: komisjon vs. Saksamaa, mis käsitleb Braunschweigi linna jäätmete kõrvaldamist puudutava lepingu sõlmimist.
C. Karistuse määramise vajaduse puudumine
84.
Siinkohal esitatud õigusliku käsitluse kohaselt tuleb lähtuda sellest, et Saksamaa Liitvabariik rikkus EÜ artikli 228 lõikest 1 tulenevaid kohustusi, mistõttu Euroopa Kohus võib määrata sunnivahendite rakendamise.
85.
Isegi juhul, kui komisjon võttis algselt esitatud trahvi määramise nõude täielikult tagasi ja ei nõudnud põhisumma määramist, on Euroopa Kohtul endiselt sellise karistuse määramise õigus, kuna talle ei ole siduvad komisjoni ettepanekud rahaliste tagajärgede kohta, mis määratakse liikmesriigile, kui tuvastatakse, et liikmesriik ei ole täitnud Euroopa Kohtu varasemat otsust. Need ettepanekud kujutavad endast üksnes kasulikku pidepunkti Euroopa Kohtule enda kaalutlusõiguse teostamisel vastavalt EÜ artikli 228 lõikele 2. (
57
) Teisisõnu kuulub selle sätte kohaldamine täielikult Euroopa Kohtu pädevusse. (
58
)
86.
EÜ artikli 228 lõikes 2 sätestatud menetluse eesmärk on motiveerida rikkumise toime pannud liikmesriiki täitma rikkumise tuvastanud kohtuotsust ja tagada selle kaudu ühenduse õiguse tõhus rakendamine. Selles sättes ette nähtud meetmed – põhisumma ja trahv – taotlevad sama eesmärki.
87.
Nagu Euroopa Kohus selgitas kohtuasjas C-304/02: komisjon vs. Prantsusmaa, sõltub ühe või teise meetme kohaldamine kummagi sobivusest soovitud eesmärgi saavutamiseks konkreetsel juhul. Kui trahvi määramine sobib eriti motiveerimaks liikmesriiki võimalikult kiiresti lõpetama rikkumist, mis sellise meetme puudumisel võib püsima jääda, siis põhisumma määramine tugineb rohkem selle mõju hindamisele, mida asjaomase liikmesriigi kohustuste täitmata jätmine era- ja avalikele huvidele avaldab, eelkõige juhul, kui rikkumine on pärast algselt selle tuvastanud kohtuotsust juba pikka aega kestnud. (
59
)
88.
Võttes arvesse, et trahvi on eespool kirjeldatud kui haldussunni abinõu, on otstarbekas võtta aluseks kohtuistungi kuupäev, nagu juba eespool märgitud, kui hinnatakse seda, kas rikkumise toime pannud liikmesriik ei ole ikka veel kohtuotsust täitnud ja kas karistuse määramise tingimused on seega endiselt täidetud. Käesolevas asjas langesid need tingimused ära jäätmete kõrvaldamise lepingu lõpetamisega veel kirjaliku menetluse ajal, mistõttu ei ole trahvi määramine enam asjakohane.
89.
Põhisumma kui ühekordse, karistusliku iseloomuga rahalise sanktsiooni määramine on seevastu asjakohane, et karistada ebaseadusliku tegevuse eest, mis toimus küll juba minevikus, mistõttu ei oma tuvastatud rikkumise kõrvaldamine ühenduse jaoks enam suurt tähtsust, kuid muudab siiski hoiatamise eesmärgil karistuse määramise vältimatuks. (
60
) Põhisumma tuleks määrata iseäranis juhul, kui asjaomane liikmesriik on asunud kohtuotsust täitma alles teise menetluse survel, (
61
) kui tegemist on väga raske rikkumisega (
62
) või kui esineb rikkumise kordumise konkreetne oht. (
63
)
90.
Käesolevas asjas ei viita miski rikkumise kordumise ohule, samuti ei saa rikkumist lugeda väga raskeks. Kuna Braunschweigi linna poolt riigihankealaseid õigusnorme rikkudes sõlmitud jäätmete kõrvaldamise leping oli kohaliku tähtsusega, kahjustas see siseturu toimimist üksnes vähesel määral.
91.
Euroopa Kohtu otsuse täitmata jätmist tuleb siiski käsitada raske rikkumisena, nii et käesoleva rikkumise eest võiks määrata põhisumma kui sümboolse karistuse (
64
) ajavahemiku eest alates 10. aprilli 2003. aasta otsuse tegemisest liidetud kohtuasjades C-20/01 ja C-28/01: komisjon vs. Saksamaa kuni kõnealuste lepingute lõpetamiseni; seejuures tuleb siiski kergendava asjaoluna arvesse võtta seda, et Saksamaa Liitvabariik täitis esimesest kohtuotsusest tuleneva kohustuse juba kirjaliku menetluse ajal.
92.
Käesoleva kohtuasja asjaoludest lähtuvalt leian, et põhisumma määramine ei ole asjakohane.
VII. Kohtukulud
93.
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Saksamaa Liitvabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista Saksamaa Liitvabariigilt.
94.
Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 4 kannavad menetlusse astunud liikmesriigid oma kohtukulud ise. Seega kannavad Prantsuse Vabariik, Madalmaade Kuningriik ja Soome Vabariik oma kohtukulud ise.
VIII. Ettepanek
95.
Esitatud põhjendustest lähtudes ja võttes arvesse asjaolu, et komisjon ei jäänud Bockhorni omavalitsusüksuse sõlmitud lepingut puudutavas osas oma hagi juurde, teen Euroopa Kohtule ettepaneku
—
tuvastada, et Saksamaa Liitvabariik rikkus EÜ artikli 228 lõikest 1 tulenevaid kohustusi, kuna ta ei võtnud vajalikke meetmeid, et täita 10. aprilli 2003. aasta otsust liidetud kohtuasjades C-20/01 ja C-28/01: komisjon vs. Saksamaa, mis käsitleb Braunschweigi linna jäätmete kõrvaldamist puudutava lepingu sõlmimist;
—
mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariigilt;
—
jätta Prantsuse Vabariigi, Madalmaade Kuningriigi ja Soome Vabariigi kohtukulud nende endi kanda.
(
1
)	Algkeel: sloveeni.
(
2
)	Euroopa Kohtu 10. aprilli 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-20/01 ja C-28/01: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2003, lk I-3609).
(
3
)	Nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiiv 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord (EÜT L 209, lk 1; ELT eriväljaanne 06/01, lk 322).
(
4
)	Nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiiv 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (EÜT L 395, lk 33; ELT eriväljaanne 06/01, lk 246).
(
5
)	Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud 10. aprilli 2003. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa, punktid 6–20.
(
6
)	Euroopa Kohtu 28. juuni 1955. aasta otsus kohtuasjas 5/55: Assider vs. Ülemamet (EKL 1955, lk 275); 7. aprilli 1965. aasta otsus kohtuasjas 70/63 A: Ülemamet vs. Collotti ja Euroopa Kohus (EKL 1965, lk 373); 13. juuli 1966. aasta otsus kohtuasjas 110/63 A: Willame vs. Euroopa Aatomienergiaühenduse Komisjon (EKL 1966, lk 411); 29. septembri 1983. aasta määrus kohtuasjas 9/81 INT: kontrollikoda vs. Williams (EKL 1983, lk 2859); 29. septembri 1983. aasta määrus kohtuasjas 206/81 A: Alvarez vs. parlament (EKL 1983, lk 2865); 11. detsembri 1986. aasta määrus kohtuasjas 25/86: Suß vs. komisjon (EKL 1986, lk 3929); 20. aprilli 1988. aasta määrus liidetud kohtuasjades 146/85 ja 431/85 INT: Maindiaux jt vs. majandus- ja sotsiaalkomitee jt (EKL 1988, lk 2003) ja Esimese Astme Kohtu 14. juuli 1993. aasta määrus kohtuasjas T-22/91 INT: Raiola-Denti jt vs. nõukogu (EKL 1993, lk II-817, punkt 6).
(
7
)	Kohtujurist Geelhoedi 24. novembri 2005. aasta ettepanek kohtuasjas C-177/04: komisjon vs. Prantsusmaa, milles otsus tehti 14. märtsil 2006 (EKL 2006, lk I-2461, ettepaneku punkt 43).
(
8
)	18. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-126/03: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2004, lk I-11197, punktid 25 ja 26); kohtujurist Reischli 11. septembri 1979. aasta ettepanek kohtuasjas 141/78: Prantsusmaa vs. Ühendkuningriik (EKL 1979, lk 2946); Schütz, H.-J., Bruha, T. ja König, D., Casebook Europarecht, Beck, München, 2004, lk 333, ja Cremer, W., Kommentar zu EU-Vertrag und EG-Vertrag (väljaandjad Calliess ja Ruffert), artikkel 228, punkt 1. Karpenstein, P. ja Karpenstein, U., Das Recht der Europäischen Union (väljaandjad Grabitz ja Hilf), III kd, artikkel 228 EGV, punkt 6, märgivad, et rikkumist tuvastav kohtuotsus ei ole täitedokument ega kujunda õiguslikku olukorda. Liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamisest tuleneb asjaomasele liikmesriigile EÜ artikli 228 lõike 1 kohaselt kohustus rikkumine lõpetada. Euroopa Kohus ise ei või liikmesriigi kohustusi rikkuvat meedet tühistada ega panna rikkumise toime pannud liikmesriigile kohustust rikkumine kõrvaldada.
(
9
)	12. juuli 1973. aasta otsus kohtuasjas 70/72: komisjon vs. Saksamaa (EKL 1973, lk 829, punkt 13).
(
10
)	Burgi, M., Handbuch des Rechtsschutzes der Europäischen Union (väljaandjad Rengeling, Middeke ja Gellermann), 2. tr, Beck, München, 2003, § 6, punkt 49.
(
11
)	Karpenstein, P. ja Karpenstein, U., Das Recht der Europäischen Union (väljaandjad Grabitz ja Hilf), III kd, artikkel 228 EGV, punkt 6.
(
12
)	Vt Fernández Martín, J. M., The EC Public Procurement Rules: A Critical Analysis, Clarendon Press, Oxford, 1996, lk 220.
(
13
)	Frenz, W., Handbuch Europarecht, Band 3, Beihilfe- und Vergaberecht, Springer-Verlag, Berliin/Heidelberg, 2007, punkt 3399, lk 1016.
(
14
)	Seidel, I., Handbuch des EU-Wirtschaftsrechts (väljaandja Dauses), H. IV., punkt 173.
(
15
)	Bitterich, K., „Kein „Bestandsschutz” für vergaberechtswidrige Verträge gegenüber Aufsichtsmaßnahmen nach Artikel 226 EG”, Europäisches Wirtschafts- und Steuerrecht, 16. aastakäik, 2005, nr 4, lk 164.
(
16
)	9. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-125/03: komisjon vs. Saksamaa (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 15).
(
17
)	Eespool 16. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa, punkt 15.
(
18
)	Vt 17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-353/96: komisjon vs. Iirimaa (EKL 1998, lk I-8565, punkt 22); kohtujurist Alberi 16. juuli 1998. aasta ettepanek samas kohtuasjas (EKL 1998, lk I-8565, punkt 18); 28. oktoobri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-328/96: komisjon vs. Austria (EKL 1999, lk I-7479, punkt 57); 24. jaanuari 1995. aasta otsus kohtuasjas C-359/93: komisjon vs. Madalmaad (EKL 1995, lk I-157, punkt 13) ja 4. mai 1995. aasta otsus kohtuasjas C-79/94: komisjon vs. Kreeka (EKL 1995, lk I-1071, punkt 11).
(
19
)	Seidel, I., Handbuch des EU-Wirtschaftsrechts (väljaandja Dauses), H. IV., punkt 164, ja Frenz, W., Handbuch Europarecht, Band 3, Beihilfe- und Vergaberecht, Springer-Verlag, Berliin/Heidelberg, 2007, punkt 3407, lk 1019. See nähtub direktiivi 89/665 põhjendusest 8, mille kohaselt peaks komisjon, kui ta leiab, et pakkumismenetluse ajal on toimunud selge ja ilmne rikkumine, suutma sellele pöörata liikmesriigi pädevate asutuste ja asjaomase tellija tähelepanu, et võetaks vajalikud meetmed väidetava rikkumise kiireks heastamiseks.
(
20
)	Vastavalt direktiivi 89/665 artikli 3 lõikele 1 võib komisjon alustada käesoleva artikliga ettenähtud menetlusi, kui ta leiab enne lepingu sõlmimist, et riigihankelepingute sõlmimise suhtes kehtivaid ühenduse õigusnorme on direktiivide 71/305/EMÜ ja 77/62/EMÜ rakendusalasse kuuluva hankemenetluse ajal selgelt ja ilmselt rikutud.
(
21
)	Eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Madalmaad, punkt 14.
(
22
)	Kohtujurist Tesauro 17. novembri 1994. aasta ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Madalmaad, punkt 4 jj.
(
23
)	Vt seoses rikkumistega direktiivide siseriiklikusse õigusesse ülevõtmisel 11. augusti 1995. aasta otsus kohtuasjas C-433/93: komisjon vs. Saksamaa (EKL 1995, lk I-2303, punkt 22); 5. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-471/98: komisjon vs. Belgia (EKL 2002, lk I-9681, punkt 39) ja eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa, punkt 30.
(
24
)	Kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomeri 28. septembri 1999. aasta ettepanek kohtuasjas C-387/97: komisjon vs. Kreeka (EKL 2000, lk I-5047, ettepaneku punkt 58).
(
25
)	Kalbe, P., „Kommentar zum Urteil des Gerichtshofs vom 10. April 2003 in den verbundenen Rechtssachen C-20/01 und C-28/01”, Europäisches Wirtschafts- und Steuerrecht, 2003, lk 566, räägib kahest osast koosnevast õiguskaitsesüsteemist riigihangete direktiivide rikkumise korral.
(
26
)	8. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-33/04: komisjon vs. Luksemburg (EKL 2005, lk I-10629, punkt 65); 1. veebruari 2001. aasta otsus kohtuasjas C-333/99: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2001, lk I-1025, punkt 23); 2. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C-394/02: komisjon vs. Kreeka (EKL 2005, lk I-4713, punktid 14 ja 15); 4. aprilli 1974. aasta otsus kohtuasjas 167/73: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 1974, lk 359, punkt 15) ja eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa, punkt 29.
(
27
)	Eespool 26. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Luksemburg, punkt 66; 1. juuni 1994. aasta otsus kohtuasjas C-317/92: komisjon vs. Saksamaa (EKL 1994, lk I-2039, punkt 4); 18. juuni 1998. aasta otsus kohtuasjas C-35/96: komisjon vs. Itaalia (EKL 1998, lk I-3851, punkt 27) ja eespool 26. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 24.
(
28
)	Eespool 26. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Luksemburg, punkt 66, milles viidatakse 13. juuni 2002. aasta otsusele kohtuasjas C-474/99: komisjon vs. Hispaania (EKL 2002, lk I-5293, punkt 25).
(
29
)	9. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-400/99: Itaalia vs. komisjon (EKL 2001, lk I-7303, punktid 49–65).
(
30
)	Vt EÜ asutamislepingu artikli 228 alusel komisjoni poolt 30. märtsil 2004 esitatud põhjendatud arvamus (lk 4), mis on adresseeritud Saksamaa Liitvabariigile, kuna see ei täitnud 10. aprilli 2003. aasta otsust liidetud kohtuasjades C-20/01 ja C-28/01, mis käsitleb Bockhorni omavalitsusüksuse heitvee ärajuhtimist puudutava lepingu ning Braunschweigi linna jäätmete kõrvaldamist puudutava lepingu sõlmimist.
(
31
)	18. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-119/04: komisjon vs. Itaalia (EKL 2006, lk I-6885, punktid 27 ja 28); 7. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas C-29/01: komisjon vs. Hispaania (EKL 2002, lk I-2503, punkt 11); 15. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-147/00: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2001, lk I-2387, punkt 26); 21. juuni 2001. aasta otsus kohtuasjas C-119/00: komisjon vs. Luksemburg (EKL 2001, lk I-4795, punkt 14); 30. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-384/99: komisjon vs. Belgia (EKL 2000, lk I-10633, punkt 16); 3. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-60/96: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 1997, lk I-3827, punkt 15); 17. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-289/94: komisjon vs. Itaalia (EKL 1996, lk I-4405, punkt 20) ja 12. detsembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-302/95: komisjon vs. Itaalia (EKL 1996, lk I-6765, punkt 13).
(
32
)	Eespool 24. joonealuses märkuses viidatud kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Kreeka, punktid 57–59.
(
33
)	Eespool 31. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Itaalia. Euroopa Kohus sedastab kõigepealt, et põhjendatud arvamuses ette nähtud tähtaja lõppemise kuupäeval ei olnud Itaalia Vabariik veel võtnud kõiki 26. juuni 2001. aasta otsuse kohtuasjas C-212/99: komisjon vs. Itaalia (EKL 2001, lk I-4923) täitmiseks vajalikke meetmeid (punktid 27–32). Järgnevalt hindab Euroopa Kohus, kas on täidetud trahvi määramise tingimused, ja eelkõige seda, kas väidetav rikkumine kestis ajani, mil Euroopa Kohus hakkas asjaolusid uurima (punktid 33–46). Vt ka 12. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-304/02: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2005, lk I-6263, punktid 30 ja 31) ja eespool 7. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punktid 20 ja 21.
(
34
)	10. märtsi 1987. aasta otsus kohtuasjas 199/85: komisjon vs. Itaalia (EKL 1987, lk 1039, punkt 16).
(
35
)	Eespool 31. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, punkt 41, ja eespool 24. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Kreeka, punkt 73.
(
36
)	Eespool 31. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, punkt 41; kohtujurist Poiares Maduro 26. jaanuari 2006. aasta ettepanek samas kohtuasjas, punkt 24, ja eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 56. Vastavalt eespool 24. joonealuses märkuses viidatud kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanekule kohtuasjas komisjon vs. Kreeka (ettepaneku punkt 77) on liikmesriigil EÜ artikli 228 alusel esitatud hagiga seoses kohustus tõendada, et ta on liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastanud kohtuotsuse asjakohasel viisil täitnud.
(
37
)	Vt ka Heuvels, K., „Fortwirkender Richtlinienverstoß nach De-facto-Vergaben”, Neue Zeitschrift für Baurecht und Vergaberecht, 6. aastakäik, 2005, nr 1, lk 32; Bitterich, K., „Kein „Bestandsschutz” für vergaberechtswidrige Verträge gegenüber Aufsichtsmaßnahmen nach Artikel 226 EG”, Europäisches Wirtschafts- und Steuerrecht, 16. aastakäik, 2005, nr 4, lk 164; Bitterich, K., „Kündigung vergaberechtswidrig zu Stande gekommener Verträge durch öffentliche Auftraggeber”, Neue Juristische Wochenschrift, 26/2006, lk 1845; Prieß, G., „Beendigung des Dogmas durch Kündigung: Keine Bestandsgarantie für vergaberechtswidrige Verträge”, Neue Zeitschrift für Baurecht und Vergaberecht, 2006, lk 220; Kalbe, P., „Kommentar zum Urteil des Gerichtshofs vom 10. April 2003 in den verbundenen Rechtssachen C-20/01 und C-28/01”, Europäisches Wirtschafts- und Steuerrecht, 2003, lk 567; Griller, S., „Qualifizierte Verstöße gegen das Vergaberecht – Der Fall St. Pölten”, ecolex, 2000, lk 8; Hintersteininger, M., „Fehlerhafte Anwendung des EG-Vergaberechts am Beispiel St. Pölten – Zum Urteil des EuGH vom 28.10.1999”, Österreichische Juristen-Zeitung, 2000, lk 634.
(
38
)	Vt eespool 16. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa, punkt 12, milles viidatakse eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsusele komisjon vs. Saksamaa, punktid 34–37; eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Austria, punkt 57, ja 31. märtsi 1993. aasta otsus kohtuasjas C-362/90: komisjon vs. Itaalia (EKL 1993, lk I-2353, punktid 11 ja 13).
(
39
)	Eespool 16. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa, punkt 12 jj. Nii on märgitud juba eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuses komisjon vs. Austria, punkt 44.
(
40
)	Vt kohtujurist Geelhoedi ettepanek eespool 2. joonealuses märkuses viidatud liidetud kohtuasjades komisjon vs. Saksamaa, punkt 57.
(
41
)	Saksamaa Liitvabariik on seda õigust kasutanud, võttes vastu Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen’i (konkurentsipiirangute vastane seadus) § 114 lõike 2 esimese lause, mis on teatavaks tehtud 15. juulil 2005 (Bundesgesetzblatt, edaspidi „BGBl.” I, lk 2114), viimati muudetud 31. oktoobri 2006. aasta määruse artikliga 132 (BGBl. I, lk 2407). Vastavalt sellele sättele ei saa hankemenetluses juba antud tellimust tühistada. Ettevõtjal, kes on riigihankealase õigusnormi rikkumise tõttu kahju kannatanud, on kõnealuse seaduse § 126 alusel õigus saada kahjuhüvitist õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumise eest.
(
42
)	2. detsembri 1986. aasta otsus kohtuasjas 239/85: komisjon vs. Belgia (EKL 1986, lk 3645, punkt 13); 2. detsembri 1989. aasta otsus kohtuasjas 42/80: komisjon vs. Itaalia (EKL 1989, lk 3635, punkt 4) ja 14. mai 2002. aasta otsus kohtuasjas C-383/00: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2002, lk I-4219, punkt 18).
(
43
)	Liikmesriikides, kus kehtib romaani õigussüsteem, kuulub riigihankelepingute sõlmimine täielikult avaliku õiguse kohaldamisalasse. Nii kohaldatakse Prantsusmaal, Hispaanias ja Portugalis nii hankemenetluse suhtes kui ka avalik-õigusliku hankija ja pakkuja vahel sõlmitud lepingu suhtes avalikku õigust. Järelikult on nii hankemenetlus kui ka lepingust tulenevate vaidluste lahendamine üksnes halduskohtute või riiginõukogu pädevuses. Pakkumusele nõustumuse andmine on seega haldusakt. Saksamaal on riigihankealaste õigusnormide kohaselt pakkumusele nõustumuse andmine seevastu tsiviilõiguslik nõustumus pakkumusega. Hankemenetluses nõustumuse andmine toimub üldjuhul kinnitava kirja edastamisega (Seidel, I., Handbuch des EU-Wirtschaftsrechts (väljaandja Dauses), H. IV., punktid 8 ja 9).
(
44
)	Eespool 18. joonealuses märkuses viidatud kohtujurist Alberi ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Austria, punkt 83.
(
45
)	Kalbe, P., „Kommentar zum Urteil des Gerichtshofs vom 10. April 2003 in den verbundenen Rechtssachen C-20/01 und C-28/01”, Europäisches Wirtschafts- und Steuerrecht, 2003, lk 567, leiab, et kohustuste rikkumise tuvastamise ja kirjeldamise eesmärgil EÜ artikli 226 alusel läbi viidava liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse raames ei olnud oluline vaidlusaluste lepingute saatus. Sellele vastavalt ei võetud kohtuotsuses selgesõnaliselt seisukohta lepingute saatuse kohta. Kohtuotsuses on siiski selgelt välja toodud, et väidetava rikkumise saab kõrvaldada üksnes lepingute tühistamise ja uue hankemenetluse väljakuulutamise teel. Vt ka Gjørtler, P., „Varemærker og udbud”, Lov & ret, juuni 2003, lk 33, milles lepingu ülesütlemise kohustus tuletatakse EÜ artiklis 10 sätestatud lojaalsuspõhimõttest.
(
46
)	Leffler, H., „Damages liability for breach of EC procurement law: governing principles and practical solutions”, Public Procurement Law Review, nr 4, 2003, lk 152 ja 153, ja Pachnou, D., „Enforcement of the EC procurement rules: the standards required of national review systems under EC law in the context of the principle of effectiveness”, Public Procurement Law Review, nr 2, 2000, lk 69.
(
47
)	Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ (ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta) (ELT L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132) põhjendusele 2 on teiseses õiguses sätestatud riigihankelepingute sõlmimise suhtes kehtivate õigusnormide eesmärk tagada tõhusalt ettevõtjate põhivabadused. Sarnased seisukohad on esitatud ka siinkohal käsitletud direktiivide 92/50 ja 89/665 põhjendustes. Seega tuleb riigihankeid reguleerivaid direktiive käsitada põhivabaduste väljendusena. Nende vastuvõtmise eesmärk oli tagada põhivabaduste tõhusus ja riigihangete avamine ühenduse konkurentsile. Ka Euroopa Kohus on varem selgitanud, et riigihangete direktiivide – ja seega riigihankealaste õigusnormide – eesmärk on põhivabaduste tegelik teostamine. Vt eespool 34. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, punkt 12; 12. veebruari 1982. aasta otsus kohtuasjas 76/81: komisjon vs. Luksemburg (EKL 1982, lk 417, punkt 7); 3. oktoobri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-380/98: University of Cambridge (EKL 2000, lk I-8035, punkt 16) ja 18. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-19/00: SIAC (EKL 2001, lk I-7725, punkt 32).
(
48
)	Bitterich, K., „Kein „Bestandsschutz” für vergaberechtswidrige Verträge gegenüber Aufsichtsmaßnahmen nach Artikel 226 EG”, Europäisches Wirtschafts- und Steuerrecht, 16. aastakäik, 2005, lk 165, ja Frenz, W., Handbuch Europarecht, Band 3, Beihilfe- und Vergaberecht, Springer-Verlag, Berliin/Heidelberg, 2007, punkt 3394 jj, lk 1015. Griller, S., „Qualifizierte Verstöße gegen das Vergaberecht – Der Fall St. Pölten”, ecolex, 2000, lk 8, on arvamusel, et riigihankealaseid õigusnorme rikkudes sõlmitud lepingute tühistamise kohustus võib tuleneda teatud asjaoludest, kuid üksnes juhul, kui tühistamine on lubatud hankija ja sellise pakkuja vahelise lepingulise suhte alusel, kelle pakkumus tunnistati edukaks.
(
49
)	Fernández Martín, J. M., The EC Public Procurement Rules: A Critical Analysis, Clarendon Press, Oxford, 1996, lk 157, käsitleb ühenduse õigusnormide pöördumatu rikkumise riske, kui liikmesriik loob oma tegevusega olukorra, mida enam muuta ei saa. Arrowsmith, S., „Enforcing the Public Procurement Rules: Legal Remedies in the Court of Justice and the National Courts”, Remedies for enforcing the public procurement rules, 1993, lk 16, leiab, et lepingute tühistamise õiguse puudumine võib vähendada ametiasutuste valmisolekut järgida riigihankealaseid õigusnorme. Esineb oht, et lepingud võidakse sõlmida teatavakstegemise kohustust rikkudes, et vähendada pakkujate huvi ja piirata nende võimalusi kasutada õiguskaitsevahendeid.
(
50
)	Bitterich, K., „Kündigung vergaberechtswidrig zu Stande gekommener Verträge durch öffentliche Auftraggeber”, Neue Juristische Wochenschrift, 26/2006, lk 1846.
(
51
)	Pachnou, D., „Enforcement of the EC procurement rules: the standards required of national review systems under EC law in the context of the principle of effectiveness”, Public Procurement Law Review, nr 2, 2000, lk 57 ja 58.
(
52
)	Hintersteininger, M., „Fehlerhafte Anwendung des EG-Vergaberechts am Beispiel St. Pölten – Zum Urteil des EuGH vom 28.10.1999”, Österreichische Juristen-Zeitung, 2000, 55. aastakäik, nr 17, lk 633 ja 634, käsitab direktiivi 89/655 artikli 2 lõiget 6 riigi vastutuse piiramise võimalusena, mis omab tähtsust üksnes liikmesriigi ja sellise pakkuja vahelise suhte seisukohast, kelle pakkumust ei tunnistatud edukaks. Seega tuleb seda õigusnormi käsitada erisättena. Lisaks ei saa direktiiv kui teisese õiguse norm piirata liikmesriigi põhimõttelist kohustust luua ühenduse õigusega kooskõlas olev olukord.
(
53
)	Fernández Martín, J. M., The EC Public Procurement Rules: A Critical Analysis, Clarendon Press, Oxford, 1996, lk 213, ja Pachnou, D., „Enforcement of the EC procurement rules: the standards required of national review systems under EC law in the context of the principle of effectiveness”, Public Procurement Law Review, nr 2, 2000, lk 65, räägivad kahjuhüvitise maksmisest kui kohustuse täitmise paremuselt teisest võimalusest. Hintersteininger, M., „Fehlerhafte Anwendung des EG-Vergaberechts am Beispiel St. Pölten – Zum Urteil des EuGH vom 28.10.1999”, Österreichische Juristen-Zeitung, 2000, 55. aastakäik, nr 17, lk 634, nimetab üksnes rahalise hüvitise maksmist kahju hüvitamise ebapiisavaks vormiks. Tema arvates võib põhimõtet, mille kohaselt tuleb restitutio in integrum’it eelistada rahas kahju hüvitamisele, käsitada õiguse üldpõhimõttena.
(
54
)	Leffler, H., „Damages liability for breach of EC procurement law: governing principles and practical solutions”, Public Procurement Law Review, nr 4, 2003, lk 160, viitab sellele, et sellise pakkuja esitatud hagil, kelle pakkumust ei tunnistatud edukaks, on kahju hüvitamise nõudes vähe väljavaateid edule. Fernández Martín, J. M., The EC Public Procurement Rules: A Critical Analysis, Clarendon Press, Oxford, 1996, lk 214, meenutab, et enamikus liikmesriikides kehtib tõendamise kohustus, et hageja pakkumine oleks tunnistatud edukaks või et tal oli selleks vähemalt tõsiselt võetav väljavaade. Kui see asjaolu jääb tõendamata, lükkavad kohtud kahjuhüvitise maksmise nõude tagasi. Autori arvates on ebatõenäoline, et hageja suudaks selle takistuse ületada.
(
55
)	Arrowsmith, S., „Enforcing the Public Procurement Rules: Legal Remedies in the Court of Justice and the National Courts”, Remedies for enforcing the public procurement rules, 1993, lk 8, peab võimalikuks, et Euroopa Kohus paneb liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses liikmesriigile ka riigihankealaseid õigusnorme rikkudes sõlmitud lepingu lõpetamise kohustuse.
(
56
)	20. detsembri 2005. aasta kohtuotsuses (toimik nr 33 O 16465/05) otsustas Landgericht München I (Müncheni piirkondlik kohus), et Müncheni linna poolt hankemenetlust väljakuulutamata sõlmitud veolepingu erakorraline ülesütlemine Bürgerliches Gesetzbuch’i (Saksa tsiviilseadustik, edaspidi „BGB”) § 313 lõike 3 alusel ning lepingus sätestatud nn lojaalsuse klausel olid lubatavad, kuna pärast Euroopa Kohtu eelnenud otsust, mis puudutas kõnealust liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlust (eespool 8. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa), ei saanud linnalt oodata lepingu täitmise jätkamist. Samal seisukohal on Prieß, G., „Beendigung des Dogmas durch Kündigung: Keine Bestandsgarantie für vergaberechtswidrige Verträge”, Neue Zeitschrift für Baurecht und Vergaberecht, 2006, nr 4, lk 221. Kestvuslepingute korral võib lepingu üles öelda mõjuval põhjusel BGB § 314 alusel.
(
57
)	Eespool 24. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Kreeka, punkt 89, ja 25. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-278/01: komisjon vs. Hispaania (EKL 2003, lk I-14141, punkt 41).
(
58
)	Eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtujurist Geelhoedi ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 84.
(
59
)	Eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punktid 80 ja 81.
(
60
)	Karpenstein, P. ja Karpenstein, U., Das Recht der Europäischen Union (väljaandjad Grabitz ja Hilf), III kd, artikkel 228 EGV, punkt 28; Bonnie, A., „Commission Discretion under Article 171 (2) E.C.”, European law review, nr 6, 1998, lk 547, ja Burgi, M., Handbuch des Rechtsschutzes der Europäischen Union (väljaandjad Rengeling, Middeke ja Gellermann), 2. tr, C. H. Beck, München, 2003, § 6, punkt 49.
(
61
)	Karpenstein, P. ja Karpenstein, U., Das Recht der Europäischen Union (väljaandjad Grabitz ja Hilf), III kd, artikkel 228 EGV, punkt 28. Gaitanides, C., Vertrag über die Europäische Union und Vertrag zur Gründung der Europäischen Union (väljaandjad Groeben ja Schwarz), artikkel 228 EG, leiab, et sellise juhtumiga on tegemist, kui asjaomane liikmesriik täidab kohtuotsuse hilinemisega, kuid uut hagi ei ole Euroopa Kohtule esitatud või kohtumenetlus ei ole veel lõppenud.
(
62
)	Candela Castillo, J., „La loi européenne, désormais mieux protégée – Quelques réflexions sur la première décision de la Commission demandant à la Cour de Justice de prononcer une sanction pécuniaire au sens de l´article 171 du Traité à l´encontre de certains États membres pour violation du droit communautaire”, Revue du Marché Unique Européen, nr 1, 1997, lk 20 ja 21.
(
63
)	Karpenstein, P. ja Karpenstein, U., Das Recht der Europäischen Union (väljaandjad Grabitz ja Hilf), III kd, artikkel 228 EGV, punkt 28; Díez Hochleitner, J., „Le traité de Maastricht et l´inexécution des arrêts de la Cour de Justice par les États membres”, Revue du Marché Unique Européen, nr 2, 1994, lk 140; Bonnie, A., „Commission Discretion under Article 171 (2) E.C.”, European law review, nr 6, 1998, lk 547, ja Burgi, M., Handbuch des Rechtsschutzes der Europäischen Union (väljaandjad Rengeling, Middeke ja Gellermann), 2. tr, C. H. Beck, München, 2003, § 6, punkt 51.
(
64
)	Karpenstein, P. ja Karpenstein, U., Das Recht der Europäischen Union (väljaandjad Grabitz ja Hilf), III kd, artikkel 228 EGV, punkt 28, leiavad, et põhisummat tuleb trahvile eelistada juhul, kui proportsionaalsuse põhimõte nõuab ühenduse lepingust tulenevaid kohustusi rikkunud liikmesriigi sümboolset karistamist, nt juhul, kui on ette näha, et liikmesriik kõrvaldab lepingu rikkumise veel enne kohtuotsuse tegemist.