62004CC0147_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Conseil d’État (Francie) se obrací na Soudní dvůr, aby se dotázal, zda členský stát může na svém území zakázat uvádění na trh odrůdy druhu allium ascalonicum (2), pocházející z osiva, a ne z cibulí, pod označením šalotka.
2. Dovolává se, na základě dotčených ustanovení práva Společenství, směrnic 70/458/EHS(3) a 92/33/EHS(4), které upravují uvádění osiva zeleniny na trh, jakož i uvádění na trh sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny(5) . Nicméně, aniž by byla dotčena analýza těchto směrnic, je třeba celkový pohled rozšířit a vzít v úvahu také obsah Smlouvy o ES, tak aby předkládajícímu soudu byla poskytnuta užitečná odpověď.
I – Právní rámec
A – Právo Společenství
1. Primární právo: společný trh, volný pohyb zboží a zemědělské produkty
3. Společný trh, jehož vytvoření předpokládá článek 2 ES, zahrnuje zemědělství a obchod se zemědělskými produkty(6), přičemž jeho fungování je usnadněno společnou politikou [čl. 3 odst. 1 písm. e) ES a čl. 32 odst. 1 a 2 ES], mezi jejíž cíle patří zvýšení produktivity podporou technického pokroku a zajišťováním racionálního rozvoje výroby [čl. 33 odst. 1 písm. a) ES]. Společné kroky v některých případech vyžadují koordinaci různých vnitrostátních systémů organizace trhu [čl. 34 odst. 1 písm. b) ES].
4. Vytvoření tohoto systému vyžaduje také odstranění překážek volného pohybu zboží v rámci Společenství [čl. 3 odst. 1 písm. c) ES], včetně zemědělských produktů (čl. 32 odst. 1 a 2 ES), z tohoto důvodu jsou zakázána množstevní omezení a opatření s rovnocenným účinkem (články 28 ES a 29 ES), kromě těch, která jsou odůvodněna důvody uvedenými v článku 30 ES(7) a která nesmějí sloužit jako prostředky svévolné diskriminace nebo zastřeného omezování obchodu.
5. Podle článku 37 ES přísluší normativní pravomoc v této oblasti Radě, na návrh Komise a po konzultaci s Evropským parlamentem.
2. Sekundární právo: uvádění rozmnožovacího materiálu zeleniny na trh
6. Uspokojivé výsledky pěstování zeleniny ve značné míře závisí nejen na kvalitě, ale i na rostlinolékařském stavu osiva, sadby a dalšího rozmnožovacího materiálu. Podle výše uvedeného článku 37 ES Rada přijala uvedené směrnice, aby harmonizovala podmínky pohybu rozmnožovacího materiálu a odstranila překážky bránící distribuci uvedených produktů, které jsou vytvářeny rozdílným zacházením v různých členských státech (druhý až čtvrtý bod odůvodnění obou směrnic).
7. Bylo rozhodnuto o vytvoření společného seznamu sledujícího určitá společná pravidla, takže zápis vylučuje jakékoliv překážky obchodu (pátý, sedmý, devátý a desátý bod odůvodnění a článek 16 směrnice o osivu; desátý a patnáctý bod odůvodnění a článek 14 směrnice o sadbě).
8. Nicméně působnost těchto dvou norem se liší.
a) Směrnice o osivu
9. Týká se osiva zeleniny stanovené v čl. 2 odst. 1 A – kde není uvedena šalotka(8) – jejíž odrůdy lze poté, co jsou úředně povoleny alespoň v jedné zemi, uznávat(9), kontrolovat jako standardní osivo(10) a uvádět na trh na území Společenství (čl. 3 odst. 1).
10. Každý členský stát vede jeden nebo několik katalogů(11), na jejichž základě je sestaven společný katalog, který rozšiřuje Komise (čl. 3 odst. 3 a článek 17).
11. Podmínkou zápisu do tohoto seznamu je, aby daná skupina byla odlišná, stálá a dostatečně uniformní, tedy aby se jednoznačně odlišovala nějakým důležitým morfologickým nebo fyziologickým znakem od jiné odrůdy, která již byla povolena nebo u ní probíhá povolovací proces; aby si udržela své vlastnosti i při následném rozmnožování nebo na konci každého cyklu; a aby rostliny, které tuto skupinu tvoří, byly s přihlédnutím ke zvláštnostem jejich rozmnožovacích systémů, a s výjimkou znetvoření, podobné nebo geneticky identické (články 4 a 5). Pokud některá odrůda ztratí tyto vlastnosti, její zápis je třeba zrušit a vymazat (čl. 14 odst. 1 a čl. 15 odst. 1).
12. Členské státy úředně zveřejňují katalog odrůd uznaných na jejich území a veškeré změny oznámí ostatním státům Společenství a Komisi, přičemž jim sdělí i stručný popis vlastností týkajících se jejich využití (čl. 10 odst. 1 a čl. 11 odst. 1 a 2).
13. Mají být odstraněny jakékoliv překážky, které mohou bránit uvádění na trh osiva uvedeného v katalogu, ačkoliv na základě řízení stanoveného v článku 40 uvedené směrnice může být členský stát zmocněn zakázat uvádění na trh osiva odrůdy, která není odlišná, stálá nebo dostatečně uniformní (čl. 16 odst. 1 a 2).
14. Jak jsem již uvedl, Komise zveřejňuje pod názvem „Společný katalog odrůd zeleniny“ seznam všech odrůd, jejichž osivo nepodléhá podle článku 16 žádným omezením uvádění na trh (článek 17).
15. Členské státy jsou postupem podle uvedeného článku 40 zmocněny zakázat prodej některé ze skupin zapsaných do uvedeného Společného katalogu, pokud její pěstování může z rostlinolékařského hlediska nepříznivě ovlivňovat pěstování jiných druhů (článek 18).
16. Směrnice o osivu byla kodifikována směrnicí Rady 2002/55/ES ze dne 13. června 2002(12), která ji pod stejným názvem nahradila. Tento nový text vstoupil v platnost v srpnu roku 2002, nicméně na projednávaný případ se nepoužije, neboť jak dále uvidíme, sporný návrh se vztahuje ke dvěma druhům osiva zapsaným do Společného katalogu v roce 1997.
b) Směrnice o sadbě
17. Týká se uvádění sadby a rozmnožovacího materiálu(13) mimo osivo na trh v rámci Společenství, přičemž se jedná o rozmnožovací materiál rodů a druhů zeleniny, jakož i jejich hybridů, uvedených v příloze II (článek 1), mezi něž patří i šalotka.
18. Rozmnožovací materiál rostlin vyjmenovaných jak v příloze II, tak ve směrnici 70/458/EHS se může ve Společenství volně pohybovat pouze v případě, že náleží k odrůdě uznané podle této posledně jmenované směrnice (čl. 9 odst. 1 směrnice o sadbě). V ostatních případech, např. u šalotky, je přeprava podmíněna úředním uznáním alespoň v jednom členském státě, a to za podmínek a formalit stanovených ve směrnici o osivu (čl. 9 odst. 2). V obou případech se zápis do Společného katalogu realizuje v souladu s podmínkami a cíli uvedenými v článcích 16 až 19 směrnice o osivu (čl. 9 odst. 4). Zejména nesmí tento rozmnožovací materiál podléhat žádnému obchodnímu omezení kromě těch, která stanoví směrnice o sadbě (článek 14).
B – Francouzské právo: vyhláška ze dne 17. května 1990 (14)
19. Tato vyhláška se vztahuje na šalotku určenou k dodání spotřebiteli v přírodním stavu (článek 2); označení „šalotka“ povoluje pouze pro odrůdy Allium cepa L. var . ascalonicum, jež se vegetativně rozmnožují cibulemi s určitými vlastnostmi, čímž zároveň zakazuje prodej těch odrůd, které se rozmnožují jiným způsobem, pod tímto označením.
20. Podle článku 214-2 spotřebitelského zákoníku a podle vyhlášky č. 55-1126 ze dne 19. srpna 1955, kterou se provádí zákon ze dne 1. srpna 1905, o omezení podvodů v obchodě s ovocem a zeleninou(15), je porušení ustanovení vyhlášky ze dne 17. května 1990 trestně postihováno jako přestupek.
II – Skutkové okolnosti, spor v původním řízení a předběžná otázka
21. Šalotka je liliovitá zahradní rostlina, která se obvykle pěstuje vegetativním množením(16) za použití cibulí. Tento způsob pěstování se používá především ve Francii, a to v Bretani a údolí Loiry.
22. Nizozemské společnosti De Groot en Slot Allium BV a Bejo Zaden BV (dále jen „De Groot a Bejo“) vyvinuly dva druhy osiva této hlízy s označením „ambition“ a „matador“ pro generativní množení. Dne 29. června 1995 byly po provedení srovnávacích zkoušek obě odrůdy v souladu se směrnicí o osivu zapsány do nizozemského katalogu jako nové odrůdy druhu allium ascalonicum L. – Šalotka, přičemž to bylo oznámeno Komisi a ostatním členským státům společně s informacemi, které se týkají jejich vlastností.
23. Dne 18. března 1997 tento orgán zveřejnil první dodatek k devatenáctému úplnému vydání Společného katalogu, který obsahoval výše uvedené odrůdy pod označením allium ascalonicum L. (17), přičemž následující vydání tyto údaje nemění(18) . Od tohoto data byly odrůdy „ambition“ a „matador“ uváděny na trh jako šalotka, a to v členských státech s výjimkou Francie vzhledem k použití vyhlášky ze dne 17. května 1990.
24. De Groot a Bejo, jež uváděly do oběhu zejména plody určené k prodeji spotřebiteli, začaly od roku 1999 směřovat svou hlavní činnost k uvádění na trh osiva těchto dvou sporných odrůd.
25. V průběhu let 2000 a 2001 obdržela Komise dvě stížnosti týkající se volného oběhu této zeleniny, přičemž ani k jedné z nich se nevyjádřila. První stížnost podali francouzští a nizozemští pěstitelé proti zápisu uvedených druhů do Společného katalogu, druhá stížnost pocházela od nizozemských výrobců, kteří poukazovali na to, že výše uvedená francouzská vyhláška je v rozporu s právem Společenství.
26. Neurčeného dne roku 2001(19) podaly De Groot a Bejo příslušným ministerstvům opravný prostředek požadující zrušení vyhlášky, ale v odpověď se jim dostalo jen mlčení, pročež zahájily sporné řízení u Conseil d’État, v jehož projednávání figuruje také Comité économique agricole régional fruits et légumes de la Région Bretagne (dále jen „CERAFEL“).
27. Usnesením ze dne 4. února 2004 se Conseil d’État obrátil na Soudní dvůr, aby určil, zda směrnice 70/458 a 92/33 vyhrazují možnost zapsat do Společného katalogu pouze takové odrůdy šalotek, které se množí bez osiva vegetativním množením, tím, že posoudí, zda je možné zapsat odrůdy „ambition“ a „matador“ do oddílu určeného pro tuto zeleninu.
III – Řízení před Soudním dvorem
28. Svá vyjádření předložily ve lhůtě stanovené článkem 20 Statutu Soudního dvora Komise, francouzská a nizozemská vláda, žalobkyně ve sporu v původním řízení a CERAFEL, jehož zástupci se účastnili jednání konaného dne 21. dubna 2005, kde přednesli své argumenty.
IV – Analýza předběžné otázky
29. Předmětem sporu, který vedl k předložení předběžné otázky, je zrušení vyhlášky, která ve Francii upravuje obchod se šalotkami určenými pro spotřebitele bez předchozího zpracování, z důvodu rozporu s právem Společenství. Tato souvislost vyžaduje rozbor dvou aspektů, které jsou úzce propojeny a jsou podrobně rozebírány v některých písemných vyjádřeních: jednak věcné působnosti vykládaných směrnic, a jednak nepoužití těchto směrnic a použití základních zásad primárního práva, jako je zásada zakazující množstevní omezení dovozu a opatření s rovnocenným účinkem, obsažených v článku 28 ES.
A – Cíl směrnic o osivu a o sadbě
30. Tyto právní předpisy Společenství se vztahují na materiály určené k pěstování zeleniny (na osivo u první směrnice a na sadbu a další rozmnožovací materiál u druhé); vyhláška napadená u Conseil d’État se vztahuje na šalotku určenou k prodeji v přírodním stavu jakožto výsledek rozmnožovacího procesu. Jinak řečeno, cíl obou porovnávaných směrnic není shodný s francouzskými předpisy, neboť evropská právní úprava se týká obchodu s uvedenými rozmnožovacími materiály
uvnitř Společenství bez omezení, zatímco dotčená vyhláška se týká distribuce plodů
na francouzském území za účelem prodeje veřejnosti.
31. Předchozí konstatování umožňuje rychle a souvisle reagovat na pochybnosti předkládajícího soudu potvrzením toho, že se sporné směrnice nepoužijí na spor v původním řízení, neboť neupravují uvádění konečného výrobku na trh, ani jeho označení, takže vyhláška ze dne 17. května 1990 není v rozporu s právem Společenství. Toto řešení, které navrhuje Komise i De Groot a Bejo, se opírá nejen o text zákona, ale odpovídá i jeho duchu.
32. Směrnice o osivu a o sadbě v souladu s cíli stanovenými v čl. 33 odst. 1 písm. a) ES usilují o zvýšení úrodnosti v pěstování zeleniny zvláštním prostředkem: kontrolou kvality a rostlinolékařského stavu materiálů použitých při jejich reprodukci, takže v rámci Společenství volně obíhají pouze ty, jež splňují požadované podmínky, kvůli čemuž se vydává Společný katalog jako prostředek k zajištění veřejnosti a právní jistoty.
33. Šalotky jsou v rámci Společenství zemědělským zbožím, které nemá narážet na žádné vnitřní překážky, nicméně tento požadavek nevyplývá z uvedených směrnic, ale je to jedna ze zásad volného trhu uvedených ve Smlouvě o ES, především v čl. 3 odst. 1 písm. c) a v čl. 32 odst. 1 a 2 ES(20) .
34. Zkrátka k vyřešení sporu Conseil d’État nepotřebuje vědět, zda spojení směrnice o osivu, která se nezabývá šalotkami, a směrnice o sadbě, která se jimi zabývá, zahrnuje zákaz jejich zápisu do Společného katalogu do třídy liliovitých, čímž by nebyl zaručen volný oběh; vyhláška, ke které se musí vyjádřit, se totiž nezabývá rozmnožovacími materiály, ale exempláři vypěstovanými za účelem prodeje spotřebiteli.
35. Zákaz pohybu produktů vzniklých z osiva pod názvem šalotka má nepřímo vliv i na distribuci šalotek, a ovlivňuje uvádění těchto zemědělských produktů na trh, nicméně tento aspekt se týká diskuse ve sporu v původním řízení. Soudní dvůr se musí omezit na to, že poskytne předkládajícímu soudnímu orgánu vodítka k posouzení toho, zda jsou vnitrostátní právní předpisy v souladu s právem Společenství, k čemuž nejsou směrnice o sadbě a o osivu relevantní.
36. Nicméně zde úvaha nekončí(21) . Všechny zemědělské produkty se musí pohybovat bez omezení(22), jelikož to vyžaduje článek 28 ES, kromě omezení z důvodů, které jsou uvedené v článku 30 ES, přičemž nezáleží na tom, zda se jedná o konečné, více či méně zpracované výrobky určené ke spotřebě či o rostlinné materiály, ze kterých se získávají(23) .
B – Výklad článku 28 ES
1. Opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení
37. Francouzská vláda se opírá o rozsudek DaimlerChrysler(24), aby obhájila názor, že když je nějaká oblast harmonizována, má se věnovat pozornost sekundárnímu právu, a nikoliv ustanovením Smlouvy. Tato argumentace má nicméně významnou nevýhodu, neboť uvedené směrnice se týkají rozmnožovacího materiálu, aniž by zahrnovaly šalotky, které jsou chápány jako konečný výrobek. Nic tedy nebrání tomu, aby Soudní dvůr předložil své stanovisko ve světle Smlouvy o ES.
38. Od vydání rozsudku ze dne 11. července 1974, Dassonville(25), v němž byla použita věta, při jiné příležitosti označená jako „slavná“(26), se uznává, že článek 28 ES vylučuje jakékoliv rozhodnutí, které by mohlo přímo, či nepřímo, skutečně, nebo potenciálně bránit obchodu mezi členskými státy, přičemž kvantitativní omezení jsou považována za opatření s rovnocenným účinkem (bod 5).
39. Právní úprava, která stanovuje jiné zacházení pro vnitrostátní a zahraniční zboží, takovou povahu má, takže je přijatelná pouze v případě, že odpovídá některému z důvodů veřejného zájmu, vyjmenovaných v článku 30 ES(27) .
40. Do stejné kategorie patří také opatření, která při srovnávání režimu dovezeného a vnitrostátního zboží nějakým způsobem znesnadňují přístup první kategorie na trh(28) . Tyto situace jsou velmi časté v odvětvích, která nejsou koordinována a v nichž existující rozdíly často vytvářejí překážky volnému pohybu uvnitř Společenství(29) . Tyto překážky jsou nicméně odůvodněné, pokud sledují jeden z cílů podle článku 30 ES, nebo pokud jsou potřebné z důvodu účinnosti daňových kontrol, ochrany veřejného zdraví, poctivosti obchodních transakcí a ochrany spotřebitelů(30) .
41. Judikatura rozsudku Dassonville, mnohokrát potvrzená, někdy v případech, které se týkají potravin(31), byla použita ve věcech, které mají faktické skutečnosti předcházející sporu podobné těm ve sporu v původním řízení a nabízejí užitečná kritéria pro jeho vyřešení.
42. V rozsudku Miro(32) bylo rozhodnuto, že článek 30 Smlouvy o ES (nyní, po změně, článek 28 ES) brání vnitrostátnímu opatření, které u alkoholických nápojů vyžaduje dodržení předem stanovené úrovně obsahu alkoholu, aby mohly být prodávány s označením „gin“, a znemožňuje nápojům pocházejícím z jiných členských států, aby byly pod tímto označením uváděny na trh, pokud nedosahují minimálního stanoveného obsahu alkoholu, ačkoliv ten odpovídá tradici ve státě původu a spotřebitelům je poskytnuta odpovídající informace. Rozsudek Deserbais(33) se ve stejném smyslu vyjadřuje o sýrech Edam.
43. Ve výše uvedené věci Smanor bylo rozhodnuto tak, že zmíněné ustanovení nedovoluje, aby bylo omezeno použití podstatného jména „jogurt“ pro mražené jogurty, legálně uváděné na trh v jiných členských státech, pokud se jejich vlastnosti zásadně neliší od vlastností čerstvých jogurtů. V rozsudku ze dne 22. října 1998, Komise v. Francie(34), bylo určeno, že tato země porušila článek 28 ES, když zakázala distribuci zahraničního výrobku pod označením „foie‑gras“, který byl vyroben podle pravidel a postupů, které se liší od těch, jež stanovují francouzské právní předpisy. V rozsudku Guimont(35) bylo toto ustanovení vyloženo tak, že brání členskému státu (opět Francouzské republice) v tom, aby znemožňoval použití označení „ementálský sýr“ pro řádně vyrobené sýry bez slupky uvnitř Společenství, za hranicemi tohoto státu. Španělsko a Itálie tento článek podle obou rozsudků ze dne 16. ledna 2003(36) také porušily, když bránily uvedení na trh pod označením čokoláda určitým náhražkám, které jsou pod tímto označením známé v jiných státech Společenství.
44. V tomto případě se jedná o podobnou situaci(37), protože zákaz uvádět na trh s označením šalotka odrůdy, které pocházejí z osiva, ovlivňuje nejen odrůdy vzniklé ve Francii, ale i ty, které jsou pěstovány mimo její území. Podobně jako v uvedených případech(38) a v dalších obdobných(39) případech se zdá, že tento zákaz, který se vztahuje na šalotky vypěstované v jiných členských státech, se stává překážkou v dovozu, neboť vyžaduje použití jiného označení při prodeji, které spotřebitelé neznají nebo je pro ně méně vážené, čímž ztěžuje distribuci, a nepřímo dopadá na obchod uvnitř Společenství(40) .
45. Je třeba tedy zvážit, zda jsou ustanovení francouzské vyhlášky odůvodněna některou z výjimek uvedených v rozsudku „Cassis de Dijon“. Předkládací rozhodnutí a vyjádření předložená v tomto řízení k tomuto bodu neuvádějí nic; francouzská vláda a CERAFEL v této souvislosti mlčí, nicméně preambule vyhlášky ze dne 17. května 1990 poskytuje určité vodítko tím, že odkazuje na právní úpravu o podvodech a padělání v oblasti výrobků a služeb. Tyto odkazy zdůrazňují dvě možné oblasti: jednak ochranu obchodního vlastnictví, jednak ochranu spotřebitelů(41) ; první důvod nelze v projednávaném případě použít, neboť jak jsem připomněl v bodě 65 stanoviska předneseného dne 10. května 2005 ve věcech „Feta II“(42), výjimka podle článku 30 ES musí být vykládána restriktivně, bez rozšiřování na situace odlišné od stanovených situací, a existuje shoda v tom, že označení „šalotka“ není žádným projevem tohoto zvláštního vlastnictví(43) .
2. Ochrana spotřebitelů
46. Toto odůvodnění omezení pohybu zboží umožňuje spotřebiteli, aby zboží správně poznal, a aby tedy jeho volba nebyla dotčena omylem(44) .
47. K poučení kupujícího velmi často stačí odpovídající informace(45), aby bylo zjevné, že i když jsou výrobky označeny stejným názvem, nabízené potraviny nejsou shodné. Tak to vyžaduje zásada proporcionality(46) .
48. Pokud je tedy rozdíl mezi výrobky relevantní, v rozsudcích Smanor (bod 21) a Deserbais ( obiter dictum
v bodě 13)(47) je členskému státu dána pravomoc podřídit uvedení dovezené potraviny na trh změně označení, pokud z hlediska složení nebo výroby má takové vlastnosti, které ji zřetelně odlišují od potravin známých pod tímto označením na území Společenství, přičemž je možno brát v úvahu, že patří do odlišných kategorií.
49. V tomto bodě není jednoduché poskytnout odpověď. Především nikdo nezpochybňuje, že tradiční šalotky a šalotky z osiva mají podobný vnější vzhled, ačkoliv ve chvíli otevření se výrazně odlišují, neboť jen šalotky z osiva jsou podobné cibuli. Kromě toho se výrobní proces ubírá odlišnými cestami, jelikož jedny se vegetativně množí cibulemi, které se znovu sázejí, a tak vytvářejí vlastní rod, zatímco druhé se množí generativním množením, osíváním semen, aniž by konečný výrobek vedl ke vzniku dalších exemplářů. Nicméně i přes tyto odlišné způsoby rozmnožování nesmíme zapomenout, že pokud jde o třídění, obě varianty patří ke stejnému druhu (allium ascalonicum L.) .
50. Šalotky z osiva se na trhu objevily nedávno a jejich poměrná váha v celkovém objemu pěstování v rámci Společenství je velmi malá. To lze vysvětlit tím, že ve Francii, která je největším výrobcem v Evropské unii (90 % celkového množství) se obecně používá vegetativní množení, neboť se jedná o zemi, kde právě kvůli platnosti vyhlášky ze dne 17. května 1990 nemají exempláře z generativního rozmnožování stejné označení, pod kterým se využívají v jiných členských státech, například v Nizozemsku(48) .
51. Nejpříhodnější řešení navrhuje Komise ve svém vyjádření, když aniž by předložila jakýkoliv návrh umožňující vyřešit předběžnou otázku, obhajuje takovou legislativní iniciativu, která by směřovala k harmonizaci označení výrobků, přičemž by označení „šalotky z osiva“ bylo vyhrazeno těm, které se množí semeny; nicméně dokud tato snaha nedojde konkrétního vyjádření, Soudní dvůr musí Conseil d’État poskytnout kritéria, která jsou relevantní pro vyřešení sporu v původním řízení.
52. Za těchto okolností a vzhledem k tomu, že účel sledovaný francouzskými orgány může být splněn tím, že kupující bude prostřednictvím odpovídající etikety vhodně informován o tom, že zelenina, kterou si kupuje, byla vypěstována z osiva, navrhuji Soudnímu dvoru, aby předkládajícímu soudnímu orgánu potvrdil, že článek 28 ES nepovoluje takovou vnitrostátní právní úpravu, jako je ta, o které má být rozhodnuto, jež vytváří zbytečnou překážku a jejíž trestní ochrana ještě zdůrazňuje tuto nepřiměřenost.
V – Závěry
53. S ohledem na předchozí úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžnou otázku Conseil d’État odpověděl takto:
„1) Směrnice Rady 70/458/EHS ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh a směrnice Rady 92/33/ES ze dne 28. dubna 1992 o uvádění sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny mimo osivo na trh se nepoužijí na takovou situaci, jakou je situace ve sporu v původním řízení.
2) Článek 28 ES brání takové vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje používat označení ‚šalotka‘ pouze pro zeleninu vypěstovanou vegetativním množením, s vyloučením zeleniny vypěstované z osiva, pokud je posledně uvedené legálně uváděno na trh a vyráběno pod tímto označením v jiných členských státech a vhodná etiketa je dostačující pro zajištění správného informování spotřebitelů o odlišném výrobním procesu.“
(1) .
(2)
–	Šalotka je hlíza, která patří ke stejnému rodu jako cibule (allium cepa L.)
a česnek (allium sativum)
a používá se jako koření. Pochází ze střední Asie a je pojmenována podle starého palestinského města Aškalón, kde byla pěstována.
(3)
–	Směrnice Rady ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh (Úř. věst. L 225, s. 7; Zvl. vyd. 03/03, s. 189; dále jen „směrnice o osivu“).
(4)
–	Směrnice Rady ze dne 28. dubna 1992 o uvádění sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny mimo osivo na trh (Úř. věst. L 157, s. 1; Zvl. vyd. 03/36, s. 313; dále jen „směrnice o sadbě“).
(5)
–	Ke dni přednesení tohoto stanoviska Soudní dvůr dosud žádnou z těchto směrnic nevykládal; pouze ve dvou případech prohlásil, že Italská republika nesplnila povinnosti Společenství, které pro ni vyplývají tím, že tyto směrnice ve stanovené lhůtě neprovedla: směrnici o osivu v rozsudku ze dne 26. února 1976, Komise v. Itálie, 52/75, Recueil, s. 277, a směrnici o sadbě v rozsudku ze dne 30. listopadu 1995, Komise v. Itálie, C‑118/95, Recueil, s. I‑4281.
(6)
–	Ve stanovisku předneseném dne 28. dubna 2005 ke spojeným věcem Atzeni a další (C‑346/03) a Scalas a Lilliu (C‑529/03) (Sb. rozh. s. I‑1875, bod 104 a násl.), jsem se zabýval vzájemnou závislostí zemědělské výroby, společného trhu a hospodářské soutěže.
(7)
–	Tento článek poukazuje na veřejný pořádek, veřejnou mravnost a veřejnou bezpečnost, ochranu zdraví a života lidí a zvířat, ochranu rostlin, ochranu národního kulturního, uměleckého, historického nebo archeologického dědictví, nebo ochranu průmyslového a obchodního vlastnictví.
(8)  –	Katalog není neměnný, neboť čl. 2 odst. 1a) (vložený směrnicí Rady 78/55/ES ze dne 19. prosince 1977, Úř. věst. 1978, L 16, s. 23; Zvl. vyd. 03/03, s. 189) předpokládá změny.
(9)
–	Článek 2 odst. 1 definuje „základní osivo“ (část B) a „certifikované osivo“ (část C).
(10)
–	Jedná se o ty, které čl. 2 odst. 1D označuje jako „standardní osivo“, jak se vyvozuje z jiných jazykových verzí, např. ze španělské („semillas estándar“), francouzské („semences standard“), anglické („standard seed“), německé („Standardsaatgut“), italské („sementi standard“) nebo portugalské („sementes‑tipo“). Takovým osivem je osivo s dostatkem odrůdové pravosti a jednotnosti, které je speciálně vybrané k produkci zeleniny a které splňuje podmínky čistoty, obsahu tuků jiných druhů a klíčivosti stanovené v příloze II směrnice, a které je a posteriori
podrobeno oficiální kontrole prostřednictvím odebírání vzorků.
(11)
–	Existují katalogy odrůd úředně povolených pro uznávání, pro kontrolu jako standardní osivo a pro uvádění osiva na trh (čl. 3 odst. 2).
(12)
–	Úř věst. L 193, s. 33; Zvl. vyd. 03/36, s. 313.
(13)
–	„Rozmnožovacím materiálem“ se rozumí části rostlin a veškerý rostlinný materiál, určený k rozmnožování a pěstování zeleniny, zatímco „sadba“ jsou celé rostliny, části rostlin a u roubovaných rostlin též podnože, určené k pěstování pro účely produkce zeleniny [čl. 3 písm. a) a b)].
(14)
–	Vyhláška zveřejněná v Journal officiel de la République française
č. 127 ze dne 2. června 1990.
(15)  –	Journal officiel de la République française
ze dne 23. srpna 1955.
(16)  –	Pro množení mnohobuněčných rostlin se používá metoda nepohlavního rozmnožování, která je založena na přirozeném nebo umělém rozšíření částí rostliny (odnoží, cibulí, hlíz, oddenků), které mají schopnost růst a za příznivých podmínek vytvořit další exemplář.
(17)
–	Úř. věst. 1997, C 87 A, s. 1 a násl., především s. 4. Francouzská vláda protestovala proti tomuto zařazení z důvodů protiprávnosti, ale její stížnost byla neúčinná, neboť nejednala ve lhůtě, která byla stanovena ve směrnici o osivu.
(18)
–	Dvacáté (Úř. věst. 1998, C 130 A, s. 5), dvacáté první (Úř. věst. 1999, C 1 67 A, s. 5), dvacáté druhé (Úř. věst. 2003, C 308 A, s. 5) a dvacáté třetí (Úř. věst 2004, C 260 A, s. 8) vydání.
(19)  –	V předkládacím usnesení uvádí Conseil d’État datum 28. listopadu 2001 (druhý bod odůvodnění); žalobci ve sporu v původním řízení neuvádějí datum opravného prostředku; francouzská vláda označuje za den, kdy společnosti De Groot a Bejo požádaly o zrušení vyhlášky, 21. listopad 2001; CERAFEL v návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení tento údaj také neosvětluje; konečně Komise datuje opravný prostředek dnem 26. února 2001 (sedmnáctý bod jejího písemného vyjádření), což je datum, které je také uvedeno ve zprávě k jednání (bod 23).
(20)
–	Ve stanovisku k výše uvedeným věcem Atzeni a další a Scalas a Lilliu jsem uvedl, že zemědělská politika je jedním ze způsobů integrace směřující k dosažení hospodářských cílů Společenství (bod 104).
(21)
–	V rozsudku ze dne 20. května 2003, Ravil (C‑469/00, Recueil, s. I‑5053, bod 27), se připomíná, že v rámci spolupráce mezi vnitrostátními soudními orgány a Soudním dvorem podle článku 234 ES přísluší Soudnímu dvoru poskytnout vnitrostátním soudním orgánům odpověď k rozhodnutí sporu, který jim byl předložen, přičemž může případně přeformulovat otázku (rozsudek ze dne 28. listopadu 2000, Roquette Frères, C‑88/99, Recueil, s. I‑10465, bod 18) a vzít v úvahu normy práva Společenství, které byly v předkládacím usnesení opomenuty (rozsudek ze dne 18. května 2000, Schiavon, C‑230/98, Recueil, s. I‑3547, bod 37).
(22)
–	Volný pohyb zemědělských produktů spočívá v přepravě bez překážek z místa výroby na místo zpracování a spotřeby. To potvrzuje Lorvellec, L. in „La liberté de circulation des marchandises agricoles“, Derecho agrario ante el tercer milenio (VI Congreso Mundial de Derecho Agrario), édicion de la Universidad de Almería y de Dykinson, S. L., Madrid, 2002, s. 709.
(23)
–	Podle dvacátého třetího bodu odůvodnění směrnice o osivu nesmí být osivo, které splní požadované podmínky, podrobeno dalším omezením než těm, která jsou stanovena pravidly Společenství, „aniž by bylo dotčeno ustanovení článku 36 Smlouvy [o ES]“ (v současnosti po změně se jedná o článek 30 ES).
(24)
–	Rozsudek ze dne 13. prosince 2001 (C‑324/99, Recueil, s. I‑9897).
(25)
–	Věc 8/74, Recueil, s. 837, bod 5.
(26)
–	Bod 48 stanoviska ve věci Canadane Cheese Trading a Kouri (C‑317/95, Recueil s. I‑4681) zařazeného do usnesení ze dne 8. srpna 1997, o zpětvzetí předložených otázek předkládajícím soudem.
(27)
–	Viz rozsudek ze dne 10. ledna 1985, Leclerc a další (229/83, Recueil, s. 1, bod 29).
(28)
–	Viz bod 33 mého stanoviska ve věci Komise v. Řecko (C‑398/98), v níž byl vydán rozsudek dne 25. října 2001 (Recueil, s. I‑7915).
(29)
–	Je třeba připomenout, že podle rozsudku ze dne 24. listopadu 1993, Keck a Mithouard (C‑267/91 a C‑268/91, Recueil, s. I‑6097), se článek 28 ES nevztahuje na rozdíly vzniklé různými režimy způsobů prodeje, pokud se použijí na všechny subjekty působící na území daného státu a pokud stejným způsobem ovlivňují uvádění výrobků, vnitrostátních a zahraničních, na trh (body 16 a 17).
(30)
–	Tato úvaha byla poprvé vyjádřena v rozsudku ze dne 20. února 1979, Rewe-Zentral (120/78, Recueil, s. 649, bod 8), který je známý pod názvem „Cassis de Dijon“, a byla později při mnoha příležitostech potvrzena, například v rozsudku ze dne 14. července 1988, Smanor (298/87, Recueil, s. 4489, bod 15).
(31)
–	Například rozsudky ze dne 12. března 1987, Komise v. Řecko (176/84, Recueil, s. 1193) a Komise v. Německo (178/84, Recueil, s. 1227), prohlásily, že žalované členské státy nesplnily své povinnosti v rámci Společenství, jelikož zakazovaly na svém území uvádění na trh piva z jiných zemí Společenství, které bylo připraveno za použití postupů odlišných od těch, které jsou uvedeny v jejich příslušných právních předpisech. Rozsudky ze dne 14. července 1988, 3 Glocken a Kritzinger (407/85, Recueil, s. 4233) a Zoni (90/86, Recueil, s. 4285), zkoumaly italský systém, který zakazoval prodej těstovin vyrobených z měkké pšenice nebo ze směsi měkké a tvrdé pšenice. Obdobně se vyslovil rozsudek ze dne 14. července 1994, Van der Veldt (C‑17/93, Recueil, s. I‑3537), když za opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení dovozu považoval vnitrostátní úpravu, která zakazovala uvádět na trh chléb a další pekárenské výrobky s určitým obsahem soli. Šunka vyráběná v Nizozemsku z kousků vepřové šunky a zákaz jejího prodeje v Německu byly předmětem rozsudku ze dne 9. února 1999, Van der Laan (C‑383/97, Recueil, s. I‑731). V rozsudku ze dne 19. června 2003, Komise v. Itálie (C‑420/01, Recueil, s. I‑6445), bylo konstatováno, že Italská republika nesplnila své povinnosti, neboť nepovolila uvádět na trh energetické nápoje, které obsahují určité množství kofeinu. Konečně, stejné výtky se dostalo i Dánskému a Nizozemskému království v rozsudcích ze dne 23. září 2003, Komise v. Dánsko (C‑192/01, Recueil, s. I‑9693), a ze dne 2. prosince 2004, Komise v. Nizozemsko (C‑41/02, Sb. rozh. s. I‑11373), protože na svém území oběh obohacených jídel, která jsou legálně uváděna na trh v jiných členských státech, podmiňovaly prokázáním toho, že toto vylepšení odpovídá požadavkům na výživu jejich obyvatelstva. Ve stejné oblasti se pohybují rozsudky ze dne 29. dubna 2004, vydané ve věcech Komise v. Německo (C‑387/99, Recueil, s. I‑3751), a Komise v. Rakousko (C‑150/00, Recueil, s. I‑3887), které prohlašují, že uvedené státy nedodržely své závazky, když systematicky zařazovaly mezi léky takové vitaminové přípravky, které jsou na území jiných členských států oprávněně uváděny na trh jako potravinové doplňky.
(32)
–	Rozsudek ze dne 26. listopadu 1985 (182/84, Recueil, s. 3731).
(33)
–	Rozsudek ze dne 22. září 1988 (286/86, Recueil, s. 4907).
(34)
–	Věc C‑184/96, Recueil, s. I‑6197.
(35)
–	Rozsudek ze dne 5. prosince 2000 (C‑448/98, Recueil, s. I‑10663).
(36)
–	Rozsudky Komise v. Španělsko (C‑12/00, Recueil, s. I‑459) a Komise v. Itálie (C‑14/00, Recueil, s. I‑513).
(37)  –	Francouzská vláda tvrdí, že uvedená judikatura se použije jen na vyrobené potraviny, nikoli na šalotku, ale proti tomu je třeba argumentovat tím, že Smlouva o ES zajišťuje volný pohyb zemědělských produktů obecně, bez ohledu na stupeň jejich zpracování.
(38)
–	Ve výše uvedeném rozsudku Komise v. Francie se uvádí, že právní úprava, která zakazuje uvádět na trh foie-gras vyrobené podle pravidel členského státu původu, ale ne zcela odpovídající tradiční praxi státu určení, může přinejmenším potenciálně omezit mezistátní obchod (bod 18).
(39)
–	Rozsudky ze dne 12. března 1987, Komise v. Řecko, bod 26, a Komise v. Německo, bod 29, jakož i výše uvedené rozsudky 3 Glocken a Kritzinger (bod 11) a Zoni (bod 11).
(40)
–	Výše uvedené rozsudky Miro (bod 22), Smanor (body 12 a 13), Guimont (bod 26), Komise v. Španělsko (body 79 a 82) a Komise v. Itálie ze dne 16. ledna 2003 (bod 75).
(41)  –	Na posledně uvedené odvětví se odvolával zástupce francouzské vlády při jednání.
(42)
–	Spojené věci Německo v. Komise a Dánsko v. Komise (C‑465/02 a C‑466/02), v nichž ke dni přednesení tohoto stanoviska ještě nebyl vydán rozsudek.
(43)
–	V rozsudku ze dne 10. listopadu 1992, Exportur (C‑3/91, Recueil, s. I‑5529), který se opírá o rozsudek ze dne 31. října 1974, Winthrop (16/74, Recueil, s. 1183), je uvedeno, že článek 36 Smlouvy připouští výjimky z volného pohybu zboží, pouze pokud jsou odůvodněny ochranou práv, která představují zvláštní předmět
ochrany průmyslového nebo obchodního vlastnictví (bod 24).
(44)
–	Mimo jiné výše uvedené rozsudky Smanor, bod 18, a Komise v. Španělsko, bod 84.
(45)
–	Ve výše uvedených rozsudcích Guimont, bod 31, a Komise v. Španělsko, bod 86, se tato myšlenka objevuje.
(46)
–	Ve výše uvedeném rozsudku Van der Laan se připomíná, že zájmy spotřebitelů mají být chráněny prostředky, které nebudou bránit dovozu zboží legálně vyrobeného a prodávaného v dalších členských státech, především tak, že se na prodávaný výrobek umístí odpovídající etiketa s označením jeho původu (bod 24). Rozsudek Smanor shrnuje tuto zásadu výslovně v bodech 15 a 23.
(47)
–	Posléze byla tato myšlenka opakována v rozsudku ze dne 12. září 2000, Geffroy (C‑366/98, Recueil, s. I‑6579, bod 22). Ve výše uvedených rozsudcích Komise v. Francie, bod 23, Guimont, bod 30, Komise v. Španělsko, bod 85, a Komise v. Itálie, ze dne 16. ledna 2003, bod 80, je uvedeno totéž.
(48)  –	Před posledním rozšířením Společenství a s vynecháním šalotek vypěstovaných ve Francii představovaly šalotky z osiva 50 % objemu výroby Společenství.