62024CJ0516
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (třetího senátu)
12. března 2026 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Justiční spolupráce v občanských věcech – Nařízení (ES) č. 4/2009 – Příslušnost v oblasti vyživovacích povinností – Článek 12 – Překážka litispendence – Určení soudu, který zahájil řízení jako první – Článek 9 písm. a) – Pojem ‚písemnost rovnocenná‘‚návrhu na zahájení řízení‘ – Podání žádosti o právní pomoc u soudu členského státu oprávněným z výživného za účelem podání žaloby na změnu výživného, které mu má být hrazeno – Následné podání návrhu osoby povinné k hrazení výživného na změnu jeho vyživovacích povinností u soudu jiného členského státu – Pozdější podání žaloby oprávněného z výživného u prvního soudu poté, co mu tento soud přiznal právní pomoc – Kvalifikace této žádosti o právní pomoc jako ‚rovnocenné písemnosti‘ – Podmínky“
Ve věci C‑516/24 [Winderwill] (
i
),
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Amtsgericht Schleswig (Okresní soud ve Šlesviku, Německo) ze dne 22. července 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 24. července 2024, v řízení
BC, zastoupeného jeho zákonným zástupcem,
proti
LG,
SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
ve složení: C. Lycourgos, předseda senátu, O. Spineanu-Matei (zpravodajka), S. Rodin, N. Piçarra a N. Fenger, soudci,
generální advokát: R. Norkus,
za soudní kancelář: E. Sartori, radová,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 18. června 2025,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za BC: A. Kröner, Rechtsanwältin,
–
za LG: M. Horn, Rechtsanwältin,
–
za německou vládu: J. Möller, M. Hellmann a A. Sahner, jako zmocněnci,
–
za českou vládu: A. Pagáčová, M. Smolek a J. Vláčil, jako zmocněnci,
–
za Evropskou komisi: B. Ernst, M. Wasmeier a W. Wils, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 2. října 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 9 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 4/2009 ze dne 18. prosince 2008 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a o spolupráci ve věcech vyživovacích povinností (Úř. věst. 2009, L 7, s. 1).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi BC, nezletilým dítětem, a LG, jeho otcem, ohledně změny vyživovací povinnosti tohoto otce.
Právní rámec
Luganská úmluva II
3
V článku 27 Úmluvy o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, podepsané dne 30. října 2007 (dále jen „Luganská úmluva II“), jejíž uzavření jménem Evropského společenství bylo schváleno rozhodnutím Rady 2009/430/ES ze dne 27. listopadu 2008 (Úř. věst. 2009, L 147, s. 1) je stanoveno:
„1.   Je-li u soudů různých států vázaných touto úmluvou zahájeno řízení v téže věci mezi týmiž stranami, přeruší soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, bez návrhu řízení až do doby, než se určí příslušnost soudu, který řízení zahájil jako první.
2.   Jakmile je určena příslušnost soudu, u něhož bylo řízení zahájeno jako první, prohlásí se soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, za nepříslušný ve prospěch prvního soudu.“
4
Článek 30 bod 1 této úmluvy stanoví:
„Pro účely tohoto oddílu se okamžikem, kdy bylo zahájeno řízení, rozumí
1.
okamžik, kdy byl u soudu podán návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost, za předpokladu, že žalobce následně neopomene učinit kroky nezbytné k řádnému doručení písemnosti žalovanému […]“
Unijní právo
Nařízení (ES) č. 44/2001
5
Článek 27 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42), stanovil:
„1.   Je-li u soudů různých členských států zahájeno řízení v téže věci mezi týmiž stranami, přeruší soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, bez návrhu řízení až do doby, než se určí příslušnost soudu, který řízení zahájil jako první.
2.   Jakmile je určena příslušnost soudu, u něhož bylo řízení zahájeno jako první, prohlásí se soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, za nepříslušný ve prospěch prvního soudu.“
6
Článek 30 bod 1 tohoto nařízení stanovil:
„Pro účely tohoto oddílu se okamžikem, kdy bylo zahájeno řízení, rozumí
1)
okamžik, kdy byl u soudu podán návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost, za předpokladu, že žalobce následně neopomene učinit kroky nezbytné k řádnému doručení písemnosti žalovanému […]“
Nařízení č. 4/2009
7
V bodech 15 a 36 odůvodnění nařízení č. 4/2009 je uvedeno:
„15)
Aby bylo možno chránit zájmy oprávněných z výživného a umožnit řádný výkon spravedlnosti v rámci Evropské unie, měla by být upravena pravidla o příslušnosti, která vyplývají z nařízení [č. 44/2001]. […]
[…]
36)
S ohledem na náklady spojené s řízením by měl být stanoven velmi příznivý režim právní pomoci, tedy úplné převzetí nákladů spojených s řízením ve věcech vyživovacích povinností ve vztahu k dětem do 21 let, které bylo zahájeno prostřednictvím ústředních orgánů. Stávající pravidla pro právní pomoc uvnitř Evropské unie podle směrnice [Rady] 2003/8/ES [ze dne 27. ledna 2003 o zlepšení přístupu ke spravedlnosti v přeshraničních sporech stanovením minimálních společných pravidel pro právní pomoc v těchto sporech (Úř. věst. 2003, L 26, s. 41; Zvl. vyd. 19/06, s. 46)] by měla být tudíž doplněna o zvláštní pravidla upravující zvláštní režim právní pomoci ve věcech vyživovacích povinností. […]“
8
Článek 9 nařízení č. 4/2009, nadepsaný „Zahájení řízení“, stanoví:
„Pro účely této kapitoly se okamžikem, kdy bylo zahájeno řízení, rozumí
a)
okamžik, kdy byl u soudu podán návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost, za předpokladu, že navrhovatel následně neopomene učinit kroky nezbytné k řádnému doručení písemnosti odpůrci; nebo
b)
okamžik, kdy byla písemnost převzata orgánem příslušným pro její doručení v případě, že musí být doručena odpůrci před podáním u soudu, za předpokladu, že navrhovatel následně neopomene učinit kroky nezbytné k řádnému podání písemnosti u soudu.“
9
Článek 12 tohoto nařízení, nadepsaný „Překážka litispendence“, stanoví:
„1.   Je-li u soudů různých členských států zahájeno řízení v téže věci mezi týmiž stranami, přeruší soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, bez návrhu řízení až do doby, než se určí příslušnost soudu, který řízení zahájil jako první.
2.   Jakmile je určena příslušnost soudu, u něhož bylo řízení zahájeno jako první, prohlásí se soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, za nepříslušný ve prospěch prvního soudu.“
10
Článek 44 uvedeného nařízení, nadepsaný „Právo na právní pomoc“, stanoví:
„1.   Strany sporu, na který se vztahuje toto nařízení, mají účinný přístup ke spravedlnosti v jiném členském státě, včetně vykonávacího řízení a řízení o opravných prostředcích, za podmínek stanovených v této kapitole.
[…]
2.   Za účelem poskytnutí účinného přístupu poskytují členské státy právní pomoc podle této kapitoly, pokud se nepoužije odstavec 3.
3.   V případech, na které se vztahuje kapitola VII, není členský stát povinen poskytnout právní pomoc, pokud a nakolik řízení tohoto členského státu umožňují stranám, aby mohly hájit své zájmy v dané věci bez potřeby takové pomoci, a pokud ústřední orgán poskytuje nezbytné služby bezplatně.
4.   Nárok na právní pomoc nesmí být menší než nárok v rovnocenných vnitrostátních případech.
[…]“
11
Článek 46 téhož nařízení, nadepsaný „Bezplatná právní pomoc v případě návrhů ve věcech výživného určeného dětem podaných prostřednictvím ústředních orgánů“, stanoví:
„1.   Dožádaný členský stát poskytne bezplatnou právní pomoc v případě všech návrhů, které se týkají vyživovacích povinností vyplývajících ze vztahu mezi rodičem a dítětem vůči osobě mladší 21 let, podaných oprávněným podle článku 56.
2.   Bez ohledu na odstavec 1 může příslušný orgán dožádaného členského státu u jiných návrhů než návrhů podle čl. 56 odst. 1 písm. a) a b) odmítnout bezplatnou právní pomoc, pokud se domnívá, že návrh nebo jakýkoli opravný prostředek jsou zjevně bezdůvodné.“
Německé právo
Zákon o řízeních v rodinných věcech a o soudní pravomoci v nesporných řízeních
12
Ustanovení § 113 odst. 1 Gesetz über das Verfahren in Familiensachen und in den Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit (zákon o řízeních v rodinných věcech a o soudní pravomoci v nesporných řízeních) ze dne 17. prosince 2008 (BGBl. 2008 I, s. 2586) ve znění použitelném na spor v původním řízení v první větě stanoví, že některá ustanovení tohoto zákona se nepoužijí na manželské a sporné rodinné věci. Druhá věta tohoto ustanovení stanoví, že v tomto ohledu se použijí obdobně obecná ustanovení Zivilprozessordnung (občanský soudní řád), jakož i ustanovení tohoto řádu týkající se řízení před zemskými soudy (Landgerichte).
ZPO
13
Ustanovení § 114 odst. 1 občanského soudního řádu ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „ZPO“) stanoví:
„Účastníku řízení, který s ohledem na své osobní a majetkové poměry není schopen uhradit náklady řízení nebo je schopen je uhradit jen částečně nebo ve splátkách, je na žádost poskytnuta právní pomoc, pokud zamýšlený návrh na zahájení řízení či zamýšlená právní obrana poskytují dostatečnou vyhlídku na úspěch a nejeví se jako svévolné. […]“
14
Ustanovení § 117 ZPO stanoví:
„1.   Žádost o právní pomoc musí být podána u soudu, u kterého je podán návrh na zahájení řízení; tato žádost může být podána formou prohlášení u soudní kanceláře. V žádosti musí být uvedeny skutečnosti sporu a důkazy. […]
2.   K žádosti je třeba přiložit prohlášení strany o osobních a majetkových poměrech (rodinná situace, povolání, majetek, příjmy a závazky) a příslušné podpůrné dokumenty. Prohlášení a podpůrné dokumenty mohou být předány protistraně pouze se souhlasem strany, ledaže má protistrana podle občanského práva na informace o příjmech a majetku žadatele právo. Žadatel musí mít možnost vyjádřit se před tím, než bude jeho prohlášení předáno protistraně. O předání prohlášení je informován.
[…]“
15
Ustanovení § 118 odst. 1 ZPO stanoví:
„Odpůrce musí mít možnost vyjádřit se k tomu, zda má za to, že jsou splněny podmínky pro přiznání právní pomoci, ledaže se to jeví jako neúčelné ze zvláštních důvodů. Toto stanovisko může být vyjádřeno formou prohlášení u soudní kanceláře. Soud může strany předvolat k jednání, je-li pravděpodobné, že bude dosaženo dohody; dohodu musí soud zaznamenat do soudního protokolu. […]“
16
Ustanovení § 167 ZPO stanoví:
„Je-li účelem doručení zachování lhůty, počátek běhu nové promlčecí lhůty nebo stavení této lhůty v souladu s § 204 Bürgerliches Gesetzbuch (občanský zákoník, RGBl. 1896, s. 195), nastává tento účinek již okamžikem přijetí žádosti nebo prohlášení, pokud k doručení dojde neprodleně.“
Občanský zákoník
17
Ustanovení § 204 odst. 1 bodu 14 tohoto zákona ve znění použitelném na spor v původním řízení stanoví:
„Promlčecí lhůta se staví […]
14.
oznámením o prvním podání žádosti o poskytnutí právní pomoci; dojde-li k oznámení neprodleně po podání žádosti, nastávají účinky stavení běhu promlčecí lhůty již okamžikem podání žádosti.“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
18
BC, který má bydliště ve Švédsku a byl v době rozhodné z hlediska skutkového stavu v původním řízení nezletilou osobou, je synem LG, který má bydliště v Německu.
19
Dne 17. prosince 2021 podal BC, jehož zastupuje Bundesamt für Justiz (Spolkový justiční úřad, Německo), k Amtsgericht Schleswig (Okresní soud ve Šlesviku, Německo), který je předkládajícím soudem, žádost o právní pomoc za účelem následného podání návrhu na změnu vyživovací povinnosti, kterou má vůči němu LG. K žádosti byl přiložen koncept návrhu na změnu výživného a bylo uvedeno, že tento návrh bude podán v případě přiznání požadované právní pomoci.
20
Dne 28. ledna 2022, tedy před tím, než předkládající soud rozhodl o žádosti BC o právní pomoc, podal LG k Eskilstuna tingsrätt (Soud prvního stupně v Eskilstuně, Švédsko) návrh na změnu svých vyživovacích povinností vůči BC.
21
Když bylo žádosti BC o právní pomoc dne 27. května 2022 vyhověno, podal k předkládajícímu soudu návrh na změnu, který je uveden v bodě 19 tohoto rozsudku. Tento návrh byl LG doručen dne 21. července 2022.
22
Ve Švédsku zamítl Eskilstuna tingsrätt (Soud prvního stupně v Eskilstuně) návrh podaný LG s odůvodněním, že není mezinárodně příslušný. Högsta domstolen (Nejvyšší soud, Švédsko) toto zamítavé rozhodnutí zrušil a vrátil věc Eskilstuna tingsrätt (Soud prvního stupně v Eskilstuně), který usnesením ze dne 6. května 2024 přerušil řízení na základě čl. 12 odst. 1 nařízení č. 4/2009.
23
Předkládající soud v podstatě uvádí, že musí určit, zda má on jakožto „soud, který řízení zahájil jako první“ ve smyslu článku 12 nařízení č. 4/2009 ve spojení s jeho čl. 9 písm. a) mezinárodní příslušnost k projednání věci v původním řízení, a nikoli posledně uvedený švédský soud. Tak by tomu mohlo být pouze v případě, že by žádost o právní pomoc podanou BC před tím, než LG podal návrh na zahájení řízení u švédského soudu, bylo třeba považovat za „písemnost rovnocennou“ návrhu na zahájení řízení ve smyslu tohoto čl. 9 písm. a). Vnitrostátní judikatura a právní nauka se však v této otázce rozcházejí.
24
Za těchto podmínek se Amtsgericht Schleswig (Okresní soud ve Šlesviku) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Jedná se v případě žádosti o právní pomoc, ke které je připojen pouze koncept návrhu na změnu ve věci vyživovací povinnosti, který má být formálně podán v případě přiznání právní pomoci, o ‚rovnocennou písemnost‘ ve smyslu čl. 9 písm. a) nařízení [č. 4/2009], v důsledku čehož došlo k zahájení řízení u vnitrostátního soudu a je založena příslušnost tohoto soudu?“
K předběžné otázce
25
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 9 písm. a) nařízení č. 4/2009 musí být vykládán v tom smyslu, že u soudu podaná žádost o právní pomoc, k níž je ve formě konceptu připojen návrh, který žadatel zamýšlí podat ve věci samé ohledně vyživovací povinnosti v případě, že bude požadovaná právní pomoc přiznána, představuje „rovnocennou písemnost“ ve smyslu tohoto ustanovení.
26
Předně je třeba zaprvé uvést, že předkládající soud poukazuje na to, že v rámci sporu v původním řízení mezi BC a LG ve věci návrhu na změnu vyživovací povinnosti LG musí rozhodnout o otázce své mezinárodní příslušnosti, a to v situaci, kdy švédský soud v rámci sporu mezi LG a BC ohledně návrhu na změnu této povinnosti přerušil řízení podle čl. 12 odst. 1 nařízení č. 4/2009.
27
Podle tohoto ustanovení platí, že je-li u soudů různých členských států zahájeno řízení v téže věci mezi týmiž stranami, přeruší soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, bez návrhu řízení až do doby, než se určí příslušnost soudu, který řízení zahájil jako první.
28
V projednávané věci ze znění a odůvodnění položené otázky vyplývá, že předkládající soud má při zjišťování, zda jako první zahájil řízení podle pravidla o zahájení řízení stanoveného v článku 9 písm. a) nařízení č. 4/2009 on sám či švédský soud, který přerušil řízení podle uvedeného nařízení, za to, že mezi sporem v původním řízení a sporem, který byl předložen uvedenému švédskému soudu, existuje případ překážky litispendence, jelikož obě řízení se týkají sporu mezi BC a LG ohledně otázky, zda má být změněna vyživovací povinnost, kterou má LG vůči BC.
29
Zadruhé je nutno připomenout, že vzhledem k tomu, že ve věcech vyživovacích povinností nahradila ustanovení nařízení č. 4/2009 týkající se pravidel pro určení příslušnosti ustanovení nařízení č. 44/2001, platí judikatura Soudního dvora týkající se výkladu ustanovení posledně uvedeného nařízení rovněž pro výklad ustanovení nařízení č. 4/2009, pokud tato ustanovení mohou být považována za „odpovídající“ nebo „rovnocenná“ (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 18. prosince 2014, Sanders a Huber, C‑400/13 a C‑408/13, EU:C:2014:2461, bod 23, jakož i ze dne 6. června 2024, Geterfer, C‑381/23, EU:C:2024:467, body 23 a 24). Totéž platí pro judikaturu Soudního dvora týkající se výkladu rovnocenných ustanovení Luganské úmluvy II, jakož i nařízení č. 44/2001 a č. 4/2009 (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. prosince 2017, Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, body 42 a 47).
30
Soudní dvůr již rozhodl, že článek 12 nařízení č. 4/2009 je rovnocenný článku 27 nařízení č. 44/2001 a článku 27 Luganské úmluvy II (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 20. prosince 2017, Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, body 44 a 46, jakož i ze dne 6. června 2024, Geterfer, C‑381/23, EU:C:2024:467, bod 26). Kromě toho má čl. 9 písm. a) nařízení č. 4/2009 téměř stejné znění jako čl. 30 bod 1 nařízení č. 44/2001 a čl. 30 bod 1 Luganské úmluvy II (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. prosince 2017, Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, body 45 a 46).
31
S ohledem na tyto úvodní poznámky je třeba poukázat na to, že pravidlo překážky litispendence stanovené v článku 12 nařízení č. 4/2009 má v zájmu řádného výkonu spravedlnosti, který byl připomenut zejména v bodě 15 odůvodnění tohoto nařízení, minimalizovat možnost souběžných řízení před soudy různých členských států a zajistit, aby nebyla vydána vzájemně neslučitelná rozhodnutí, jestliže je pro rozhodování téhož sporu příslušných více soudů. Mechanismus řešení případů překážky litispendence stanovený v tomto článku 12 má objektivní a automatickou povahu a je založen na chronologické posloupnosti zahájení řízení u dotčených soudů (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. června 2024, Geterfer, C‑381/23, EU:C:2024:467, body 27 a 29), takže za příslušný je považován soud, jemuž jedna ze stran předložila spor jako prvnímu.
32
V tomto kontextu článek 9 nařízení č. 4/2009 definuje jednotně a autonomně okamžik, od něhož se pro účely použití článku 12 tohoto nařízení považuje řízení za zahájené, s cílem snížit riziko, že v různých členských státech budou probíhat souběžná řízení (obdobně viz rozsudky ze dne 4. května 2017, HanseYachts, C‑29/16, EU:C:2017:343, bod 29, a ze dne 20. prosince 2017, Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, bod 50). Cílem článku 9 je zejména zamezit obtížím vyplývajícím z vnitrostátních rozdílů, pokud jde o stanovení okamžiku, od něhož se věc považuje za projednávanou, přičemž tento okamžik by měl být stanoven samostatně. Kromě toho je cílem uvedeného článku 9 snížit právní nejistotu vyplývající ze značné rozmanitosti právních předpisů, jimiž je určení okamžiku zahájení řízení upraveno v členských státech, a to zavedením hmotněprávního pravidla, které umožní určit tento okamžik snadno a jednotným způsobem (obdobně viz rozsudek ze dne 4. května 2017, HanseYachts, C‑29/16, EU:C:2017:343, bod 30).
33
Podle téhož článku 9 písm. a) je řízení zahájeno okamžikem, kdy byl u soudu podán návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost, za předpokladu, že navrhovatel následně neopomene učinit kroky nezbytné k řádnému doručení písemnosti odpůrci. Předkládající soud si klade otázku, jak má být vykládáno toto ustanovení a konkrétně pojem „rovnocenná písemnost“, který je v něm obsažen.
34
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury musí být ustanovení upravující taková pravidla pro určení příslušnosti, jako jsou pravidla stanovená v čl. 9 písm. a) nařízení č. 4/2009, vykládána nikoli jako pouhý odkaz na vnitrostátní právo členských států, ale autonomně s ohledem na jejich znění se zohledněním cílů a systému tohoto nařízení, jakož i obecných zásad, které vyplývají ze všech vnitrostátních právních řádů (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. prosince 2014, Sanders a Huber, C‑400/13 a C‑408/13, EU:C:2014:2461, body 24 a 25, jakož i citovaná judikatura, a obdobně rozsudek ze dne 7. května 2020, Rina, C‑641/18, EU:C:2020:349, bod 30).
35
Ze znění čl. 9 písm. a) nařízení č. 4/2009 vyplývá, že pojem „rovnocenná písemnost“ musí být posuzován ve vztahu k pojmu „návrh na zahájení řízení“, přičemž podle běžného jazykového významu výraz „rovnocenný“ neznamená, že rovnocenná písemnost musí být totožná s návrhem na zahájení řízení, ale musí představovat srovnatelný akt plnící stejnou funkci.
36
Ve věcech vyživovacích povinností uvedených v nařízení č. 4/2009 je účelem návrhu na zahájení řízení zahájit kontradiktorní řízení o sporu ve věci samé mezi jedním nebo více navrhovateli a jedním nebo více odpůrci. Z podmínky uvedené na konci čl. 9 písm. a) tohoto nařízení, že navrhovatel nesmí po podání jak rovnocenné písemnosti, tak návrhu na zahájení řízení opomenout učinit kroky nezbytné k řádnému doručení dotyčné písemnosti odpůrci, navíc vyplývá, že o sporu musí být zahájeno kontradiktorní řízení.
37
Je nutno rovněž připomenout, jak bylo uvedeno v bodě 31 tohoto rozsudku, že cílem pravidel upravujících případ překážky litispendence, která jsou stanovena v článku 12 uvedeného nařízení, je zajistit, aby byla dodržena chronologická posloupnost zahájení řízení u soudů, a tedy volba soudu účastníkem řízení, který jako první zahájil řízení v daném sporu.
38
Za těchto podmínek je třeba mít za to, že pro účely určení soudu, který řízení zahájil jako první, zahrnuje pojem „rovnocenná písemnost“ v případě překážky litispendence jakýkoli úkon, který úzce souvisí s meritem dotčeného sporu, takže lze mít podobně jako u návrhu na zahájení řízení za to, že toto řízení o sporu bylo zahájeno, byť jen částečně nebo předběžně, aby bylo možné uvedený spor kontradiktorně projednat mezi stranami.
39
Ze znění čl. 9 písm. a) nařízení č. 4/2009 však nevyplývá, že by se pojmy „rovnocenná písemnost“ a „návrh na zahájení řízení“ vzájemně vylučovaly v tom smyslu, že by toto ustanovení za všech okolností bránilo časové posloupnosti rovnocenné písemnosti a návrhu na zahájení řízení. Vzhledem k tomu, že výraz „rovnocenný“ neznamená „identický“, není vyloučeno, že rovnocenná písemnost může předcházet podání návrhu na zahájení řízení, jsou-li splněny prvky rovnocennosti umožňující konstatovat, jak vyplývá z předchozího bodu tohoto rozsudku, že bylo zahájeno řízení o sporu, a sice úzká souvislost s meritem věci a existence kontradiktorního řízení.
40
V tomto ohledu již Soudní dvůr rozhodl, že pokud se dvě po sobě jdoucí řízení vyznačují ve vzájemném vztahu samostatnou povahou nebo zřetelnou hranicí, nelze mít za to, že řízení o sporu bylo zahájeno úkonem, kterým bylo zahájeno první z těchto řízení, takže tento úkon nemůže být kvalifikován jako „rovnocenná písemnost“ ve smyslu čl. 9 písm. a) nařízení č. 4/2009 (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. května 2017, HanseYachts, C‑29/16, EU:C:2017:343, bod 35).
41
Pokud se naopak dvě po sobě jdoucí kontradiktorní řízení nevyznačují ve vzájemném vztahu samostatnou povahou nebo zřetelnou hranicí, ale vykazují úzkou obsahovou souvislost, nebylo by dosaženo cíle spočívajícího v dodržení chronologického pořadí, v němž byla řízení zahájena u dotyčných soudů, a tudíž respektování volby soudu účastníkem řízení, který inicioval zahájení řízení o sporu, kdyby se připustilo, že odpůrce může mezi okamžiky zahájení dvou po sobě jdoucích kontradiktorních řízení, která spolu obsahově úzce souvisí, u téhož soudu členského státu, zahájením řízení u soudu jiného členského státu obejít tuto volbu tím, že využije skutečnosti, že byl v rámci prvního z těchto dvou řízení informován o druhém řízení, které má být zahájeno ve věci samé.
42
V projednávané věci musí předkládající soud určit, zda žádost o právní pomoc, kterou k němu BC podal před tím, než LG podal žalobu ve Švédsku, může být kvalifikována jako písemnost, která je ve smyslu čl. 9 písm. a) nařízení č. 4/2009 rovnocenná návrhu na zahájení řízení, který BC podal u tohoto soudu poté, co mu byla tímto soudem přiznána požadovaná právní pomoc a LG podal tuto žalobu. Za tímto účelem může Soudní dvůr při rozhodování o předběžné otázce podat upřesnění, aby vnitrostátnímu soudu poskytl vodítko při rozhodování (rozsudek ze dne 15. ledna 2026, bluechip, C‑822/24, EU:C:2026:13, bod 37 a citovaná judikatura).
43
S výhradou ověření, které bude na předkládajícím soudu, z písemného vyjádření německé vlády, jakož i z odpovědí, které poskytla na jednání, zaprvé vyplývá, že v souladu s § 117 ZPO, který se podle § 113 odst. 1 zákona o řízeních v rodinných věcech a o soudní pravomoci v nesporných řízeních ve znění použitelném na spor v původním řízení použije obdobně na takový rodinný spor, jako je spor v původním řízení, může takový žalobce, jako je BC, požádat u soudu rozhodujícího ve věci samé o právní pomoc, přičemž uvede mimo jiné skutečnosti sporu a důkazy.
44
Zadruhé s ohledem na skutečnost, že podle § 114 odst. 1 ZPO může být právní pomoc poskytnuta takovému žalobci, jako je BC, pouze tehdy, pokud má zamýšlená žaloba dostatečné vyhlídky na úspěch a nejeví se být svévolná, musí žalobce k žádosti o právní pomoc v zásadě připojit návrh žaloby nebo v ní uvést podstatné náležitosti žaloby, kterou zamýšlí podat v případě přiznání požadované právní pomoci, tak aby soud, jemuž byla věc předložena, mohl ověřit, zda jsou splněny podmínky pro její přiznání.
45
Zatřetí z § 118 odst. 1 ZPO vyplývá, že pokud se to nejeví ze zvláštních důvodů jako neúčelné, musí mít odpůrce možnost vyjádřit se k otázce, zda jsou tyto podmínky splněny, což znamená, jak uvedla německá vláda na jednání, že soud, u něhož byla žádost o právní pomoc podána, musí tuto skutečnost oznámit odpůrci, přičemž tato informace je zpravidla poskytnuta ve formě pouhého sdělení, aniž je dotčena možnost tohoto soudu poskytnout ji formou doručení.
46
Kromě toho, jak uvedl předkládající soud v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, z ustanovení § 204 občanského zákoníku ve znění použitelném na skutkový stav v původním řízení ve spojení s § 167 ZPO vyplývá, že oznámením žádosti o právní pomoc se staví promlčecí lhůta, a to od okamžiku doručení této žádosti v případě, že tato žádost byla oznámena bezprostředně po tomto podání.
47
Z německého práva, které je uvedeno v bodech 43 až 46 tohoto rozsudku, podle všeho vyplývá, že žádost o právní pomoc obsahující zejména podstatné náležitosti žaloby, která bude podána ve věci samé v případě přiznání požadované právní pomoci, musí být oznámena odpůrci, aby měl možnost vyjádřit se k otázce, zda má zamýšlená žaloba ve věci samé dostatečné vyhlídky na úspěch a nejeví se jako svévolná, ledaže tomu brání zvláštní důvody.
48
V německém právu v oblasti rodinných sporů je tedy řízení o právní pomoci podle všeho v zásadě řízením inter partes, které úzce souvisí s budoucím kontradiktorním řízením ve věci samé, jelikož jednak umožňuje odpůrci seznámit se s nároky a se stručnými argumenty, které žadatel o právní pomoc zamýšlí uplatnit ve věci samé, a zaujmout k nim stanovisko, a jednak soudu, jemuž byla věc předložena, provést analýzu prima facie věci samé za účelem rozhodnutí o poskytnutí požadované právní pomoci. Taková úzká souvislost je mimoto potvrzena skutečností, že oznámená žádost o právní pomoc má za následek stavení běhu promlčecí lhůty.
49
Za těchto podmínek je třeba mít za to, s výhradou ověření německého práva uvedeného v bodech 43 až 46 tohoto rozsudku předkládajícím soudem, že v tomto právním řádu může být žádost o právní pomoc podaná u soudu kvalifikována jako „rovnocenná písemnost“ ve smyslu čl. 9 písm. a) nařízení č. 4/2009.
50
K tomu, aby byla pro účely kvalifikace takové žádosti o právní pomoc, jako je žádost dotčená ve věci v původním řízení, jako „rovnocenné písemnosti“ zachována úzká souvislost mezi řízením o právní pomoci a řízením ve věci samé, je však ještě třeba, aby byla zaprvé požadovaná právní pomoc přiznána, zadruhé aby byla žaloba ve věci samé podána v přiměřené lhůtě po přiznání této právní pomoci, a zatřetí, aby obsah této žaloby podstatně odpovídal obsahu vyplývajícímu z návrhu žaloby ve věci samé zkoumaného soudem během řízení o právní pomoci.
51
Na jednání Komise poukázala na skutečnost, kterou musí ověřit předkládající soud, že takové žádosti o právní pomoc, jako je žádost dotčená ve věci v původním řízení, jsou odpůrci soudem, jemuž byla věc předložena, zpravidla pouze sdělovány, a nikoli doručovány. V této souvislosti je nutno zdůraznit, že i když čl. 9 písm. a) in fine nařízení č. 4/2009 upravuje pouze případy, kdy musí být rovnocenná písemnost nebo návrh na zahájení řízení doručeny, povinnost uloženou navrhovateli učinit kroky nezbytné k řádnému doručení předmětného aktu, lze použít mutatis mutandis na případ, kdy soud, jemuž byla věc předložena, tento úkon pouze sdělí. Z toho vyplývá, že skutečnost, že informace o žádosti o právní pomoc je odpůrci pouze sdělena, nemá vliv na kvalifikaci takové žádosti jako „rovnocenné písemnosti“.
52
Jak však německá vláda připustila na jednání, tato zvláštnost německého práva může takové kvalifikaci bránit v případě, že se ukáže, že odpůrce informaci o žádosti o právní pomoc neobdržel a řízení o právní pomoci pozbylo kontradiktorní povahy, aniž má odpůrce následně prostředky tuto situaci napravit. Je na předkládajícím soudu, aby případně tento aspekt ověřil.
53
A konečně je nutno uvést, že kvalifikace takové žádosti o právní pomoc, jako je žádost dotčená ve věci v původním řízení, jako „rovnocenné písemnosti“ ve smyslu čl. 9 písm. a) nařízení č. 4/2009, zohledňuje rovněž význam, který toto nařízení přiznává za účelem zajištění účinného přístupu ke spravedlnosti mechanismu právní pomoci jakožto prvku, který je neoddělitelnou součástí sporů v oblasti výživného a je zároveň nezbytný pro oprávněné z výživného, kteří nemají dostatečné prostředky k prosazení svých práv. To se odráží jak v článku 44, tak v článku 46 tohoto nařízení vykládaném ve světle bodu 36 odůvodnění tohoto nařízení.
54
S ohledem na výše uvedené důvody je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že čl. 9 písm. a) nařízení č. 4/2009 musí být vykládán v tom smyslu, že u soudu podaná žádost o právní pomoc, k níž je ve formě konceptu připojen návrh, který žadatel zamýšlí podat ve věci samé ohledně vyživovací povinnosti v případě, že bude požadovaná právní pomoc přiznána, představuje „rovnocennou písemnost“ ve smyslu tohoto ustanovení, pokud má odpůrce, který byl o této žádosti o právní pomoc, včetně tohoto konceptu žaloby ve věci samé informován v průběhu daného řízení, možnost vyjádřit se k otázce, zda má žaloba ve věci samé dostatečné vyhlídky na úspěch a nejeví se jako svévolná, a tato žaloba je podána v přiměřené lhůtě po přiznání této pomoci a má obsah, který v podstatě odpovídá obsahu vyplývajícímu z uvedeného konceptu.
K nákladům řízení
55
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
Článek 9 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 4/2009 ze dne 18. prosince 2008 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a spolupráci ve věcech vyživovacích povinností
musí být vykládán v tom smyslu, že
u soudu podaná žádost o právní pomoc, k níž je ve formě konceptu připojen návrh, který žadatel zamýšlí podat ve věci samé ohledně vyživovací povinnosti v případě, že bude požadovaná právní pomoc přiznána, představuje „rovnocennou písemnost“ ve smyslu tohoto ustanovení, pokud má odpůrce, který byl o této žádosti o právní pomoc, včetně tohoto konceptu žaloby ve věci samé informován v průběhu daného řízení, možnost vyjádřit se k otázce, zda má žaloba ve věci samé dostatečné vyhlídky na úspěch a nejeví se jako svévolná, a tato žaloba je podána v přiměřené lhůtě po přiznání této pomoci a má obsah, který v podstatě odpovídá obsahu vyplývajícímu z uvedeného konceptu.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.