62012CC0374_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Soudnímu dvoru je v projednávané věci předkládána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se především posouzení platnosti nařízení Rady (ES) č. 1279/2007 ze dne 30. října 2007, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na některá železná nebo ocelová lana a kabely pocházející z Ruské federace a zrušují antidumpingová opatření na dovoz některých železných nebo ocelových lan a kabelů pocházejících z Thajska a Turecka(2) .
2. Tato otázka platnosti v zásadě závisí na výkladu čl. 11 odst. 9 nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství(3) ; jedná se o ustanovení, k jehož výkladu a použití má Soudní dvůr příležitost(4) – na rozdíl od Tribunálu(5) – pouze výjimečně.
3. Konkrétně má Soudní dvůr odpovědět na otázku, v jakém rozsahu mohou orgány Evropské unie v rámci přezkumu antidumpingového opatření uloženého vyvážejícímu podniku použít „postup“ stanovení jeho vývozních cen, který se liší od postupu použitého v rámci nařízení, kterým bylo uloženo původní opatření, a tudíž definovat, co zahrnuje pojem „změna okolností“ uvedený v čl. 11 odst. 9 základního nařízení.
I – Právní rámec
A – Mezinárodní právo
4. Dohoda o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu z roku 1994(6) je uvedena v příloze 1A Dohody o zřízení Světové obchodní organizace podepsané v Marrákeši dne 15. dubna 1994 a schválené rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání (1986–1994)(7) .
5. Vzhledem k tomu, že základní nařízení má zejména za cíl, jak vyplývá z bodu 5 odůvodnění, aby do unijního práva byla v co nejširším rozsahu převzata nová podrobná pravidla obsažená v antidumpingovém kodexu z roku 1994(8), budou ustanovení tohoto kodexu, jež jsou relevantní pro rozhodnutí sporu v původním řízení, v případě potřeby citována v následujícím textu.
B – Unijní právo
1. Základní nařízení
6. V době rozhodné z hlediska skutkových okolností sporu v původním řízení bylo použitelné základní nařízení(9), přičemž hlavními relevantními ustanoveními jsou jeho čl. 2 odst. 8 a 9 a čl. 11 odst. 3 a 9.
7. Článek 2 odst. 8 a 9 základního nařízení stanoví:
„8. Vývozní cena je cena skutečně zaplacená nebo cena, kterou je třeba zaplatit, za výrobek prodaný za účelem vývozu ze země vývozu do Společenství.
9. Neexistuje-li vývozní cena nebo ukáže-li se, že vývozní cena z důvodu spojení nebo dohody o vyrovnání mezi vývozcem a dovozcem nebo třetí stranou není spolehlivá, lze vývozní cenu určit početně na základě ceny, za niž byl dovezený výrobek poprvé znovu prodán nezávislému kupujícímu, nebo pokud výrobek není prodán nezávislému kupujícímu nebo není znovu prodán ve stavu, ve kterém byl dovezen, na jakémkoli jiném přiměřeném základě.
[…]“
8. Článek 11 odst. 9 základního nařízení stanoví:
„Při všech šetřeních týkajících se přezkumu nebo vrácení zaplaceného cla prováděných podle tohoto článku postupuje Komise v případě, že nedošlo ke změně okolností, a s patřičným ohledem na článek 2, a zejména na odstavce 11 a 12 uvedeného článku, a s ohledem na článek 17 stejným způsobem jako při šetření, které vedlo k uložení cla.“
9. Ostatní ustanovení základního nařízení budou v případě potřeby citována v následujícím textu.
2. Původní antidumpingové nařízení a rozhodnutí o přijetí cenových závazků
10. Rada Evropské unie dne 2: srpna 2001 přijala nařízení (ES) č. 1601/2001 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některých železných nebo ocelových lan a kabelů pocházejících z České republiky, Ruska, Thajska a Turecka a o konečném výběru prozatímního antidumpingového cla uloženého z tohoto dovozu(10) . Podle jeho čl. 1 odst. 2 se na dovoz některých železných nebo ocelových kabelů pocházejících z Ruska uplatnilo antidumpingové clo se sazbou 50,7 %.
11. Bod 87 odůvodnění nařízení č. 1601/2001 stanoví, že pro nedostatek nových informací o vývozní ceně byly potvrzeny prozatímní závěry popsané v bodě 107 odůvodnění prozatímního nařízení(11) . Posledně uvedené nařízení stanovilo, že u spolupracujícího vyvážejícího výrobce se vývozní cena stanovila na základě skutečně zaplacených cen nebo cen, které měly být zaplaceny.
12. Komise dne 26. července 2001 přijala rozhodnutí 2001/602/ES o přijetí závazků nabídnutých v souvislosti s antidumpingovým řízením ohledně dovozů některých železných a ocelových lan a kabelů pocházejících z České republiky, Korejské republiky, Malajsie, Ruska, Thajska a Turecka a o zastavení řízení ohledně dovozů z Korejské republiky a Malajsie(12) . Článek 1 tohoto rozhodnutí stanoví, že se cenové závazky nabídnuté zejména akciovou společnosti Čerepovecky Staleprokatny Zavod OAO přijímají(13) .
3. Nařízení týkající se přezkumu původního antidumpingového cla a rozhodnutí, kterým se ruší rozhodnutí o přijetí cenových závazků
13. Společnost ČSPZ v roce 2004 požádala na základě čl. 11 odst. 3 základního nařízení o částečný prozatímní přezkum(14) .
14. Komise dne 10. srpna 2004 zahájila požadované řízení o přezkumu(15) .
15. Ze společnosti ČSPZ se dne 1. ledna 2006 stala společnost Closed Joint Stock Company Severstal-Metiz(16) se sídlem v Čerepovci (Ruská federace), a to po spojení společnosti Open Joint Stock Company Orlovsky Staleprokatny Zavod se společností SSM(17) .
16. Dne 3. srpna 2006 Komise rovněž zahájila přezkum před pozbytím platnosti opatření nařízení Rady (ES) č. 1601/2001(18) .
17. Rada dne 30. října 2007 přijala nařízení č. 1279/2007 týkající se ukončení přezkumu před pozbytím platnosti opatření a zejména ukončení částečného prozatímního přezkumu požadovaného společností SSM. Podle čl. 1 odst. 2 tohoto nařízení byly dovozy některých železných nebo ocelových kabelů vyráběných společností SSM do Unie zatíženy konečným antidumpingovým clem se sazbou 9,7 %. Uvedené nařízení rovněž stanoví, že cenové závazky nabídnuté zejména společností SSM, nejsou přijatelné ve smyslu čl. 8 odst. 2 základního nařízení(19) .
18. Hlavní body odůvodnění nařízení č. 1279/2007, které jsou relevantní pro rozhodnutí sporu v původním řízení a týkají se určení vývozních cen společnosti SSM, budou podle potřeby uvedeny v dalším textu.
19. Komise rozhodnutím ze stejného dne zrušila své rozhodnutí 2001/602 o přijetí cenového závazku společnosti SSM(20) .
C – Bulharské právo
20. Článek 214 celního zákona (Zakon na Mitnicite, dále jen „ZM“), který upravuje vrácení cla, stanoví:
„1) Vrácením cla se rozumí navrácení celé částky cla zaplacené při dovozu nebo vývozu, nebo její části.
2) Vrácení se uskuteční, pokud je zjištěno, že v době zaplacení cla žádný celní dluh neexistoval, nebo důvod platby odpadl.“
II – Skutkový základ sporu v původním řízení
21. „Valimar“ OOD(21) je bulharskou společností, jejímž hlavním předmětem činnosti je dovoz a obchod s ocelovými lany, kabely a podobnými výrobky z oceli různé provenience, mezi nimi i s výrobky společnosti SSM.
22. Při podání žádosti o propuštění kabelů z antikorozivní oceli pocházejících z Ruska, vyvezených společností SSM, do volného oběhu pro zvláštní použití v Bulharsku (datum podání žádosti není známé), společnost Valimar musela na základě nařízení č. 1279/2007 zaplatit konečné antidumpingové clo se sazbou 9,7 % v celkové výši 2117,01 bulharských leva (BGN).
23. Společnost Valimar dne 25. ledna 2011 podala k Teritorialno Mitničesko upravlenije Varna (územní celní ředitelství Varna) žádost o to, aby bylo určeno, že uvedené antidumpingové clo bylo, s ohledem na článek 214 bulharského celního zákona a na článek 236 nařízení Rady (EHS) ze dne 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství(22), zaplaceno bez právního důvodu. Tato společnost tvrdila, že nařízení č. 1279/2007 je neplatné a že antidumpingové clo, které zaplatila, jí musí být vráceno.
24. Načalnik na Mintnica Varna (ředitel celního ředitelství města Varny) žádost rozhodnutím ze dne 24. února 2011 zamítl jako neopodstatněnou a bezpředmětnou; toto rozhodnutí bylo potvrzeno rozhodnutím ředitele celního úřadu ze dne 12. dubna 2011.
25. Administrativen sad Varna (správní soud Varna), ke kterému společnost Valimar podala dne 24. února 2011 žalobu, žalobu rozsudkem ze dne 8. listopadu 2011 zamítl.
26. Společnost Valimar proto podala kasační opravný prostředek k Varchoven administrativen sad (Nejvyšší správní soud), ve kterém zejména uvedla, že nařízení č. 1279/2007 je neplatné, a to především proto, že bylo přijato v rozporu s čl. 11 odst. 9 základního nařízení ve spojení s jeho čl. 2 odst. 8. Rada totiž pro určení vývozních cen společnosti SSM použila jinou metodu, než byla metoda použitá v nařízení č. 1601/2001, kterým bylo stanoveno původní antidumpingové clo a tento rozdíl nebyl odůvodněn změnou okolností ve smyslu čl. 11 odst. 9 základního nařízení.
III – Předběžné otázky a řízení před Soudním dvorem
27. Za těchto okolností se Varchoven administrativen sad rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1) Je třeba vykládat čl. 11 odst. 9 a 10 první větu [základního] nařízení ve spojení s jeho čl. 2 odst. 8 a 9, v tom smyslu, že pokud nebyla prokázána změna okolností ve smyslu [uvedeného] čl. 11 odst. 9, mají tato ustanovení přednost před jakýmikoli pravomocemi orgánů, které mohou vyplývat z čl. 11 odst. 3 základního nařízení v rámci stanovení vývozních cen, a to včetně – například v případě nařízení […] č. 1279/2007 – mlčky přiznané oprávnění orgánů posoudit budoucí spolehlivost vývozních cen [společnosti SSM] prostřednictvím srovnání s minimálními cenami vyplývajícími z cenového závazku a s cenami uplatňovanými na vývozy do třetích zemí? Bude mít na odpověď na tuto otázku vliv skutečnost, že jako v případě [společnosti SSM] a nařízení […] č. 1279/2007 se orgány – při výkonu svých pravomocí posouzení trvalosti změny okolností týkajících se existence dumpingu v souladu s [uvedeným] čl. 11 odst. 3 – rozhodnou změnit antidumpingové opatření (tím, že sníží sazbu antidumpingového cla)?
2) Vyplývá z odpovědi na první otázku, že – za okolností uvedených v části […] nařízení Rady (ES) č. 1279/2007 […], která se týká určení vývozních cen [společnosti SSM] a vzhledem ke skutečnosti, že v tomto nařízení nebyla výslovně konstatována změna [okolností] ve smyslu čl. 11 odst. 9 [základního nařízení], jež by odůvodňovala použití nového postupu – Komise byla povinna použít k určení vývozních cen stejný postup, který byl použit v rámci původního šetření, tedy postup uvedený v čl. 2 odst. 8 základního nařízení?
3) S ohledem na odpovědi na první a druhou otázku: bylo nařízení […] Rady č. 1279/2007 […], pokud jde o jeho část týkající se stanovení a uložení individuálních antidumpingových opatření na dovozy ocelových lan a kabelů, které byly vyrobeny společnosti [SSM], přijato v rozporu s čl. 11 odst. 9 a 10 základního nařízení ve spojení s čl. 2 odst. 8 téhož nařízení, tedy na základě neplatného právního základu, a uvedená část nařízení musí být v takovém případě prohlášena za neplatnou?“
28. Žalovaný v původním řízení, bulharská vláda, jakož i Rada a Komise předložily písemná vyjádření. Ústní vyjádření společnosti Valimar, žalovaného v původním řízení, Rady a Komise byla rovněž vyslechnuta v průběhu veřejného jednání, které se konalo dne 13. listopadu 2013.
IV – K přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce
29. Žalovaný v původním řízení, jakož i bulharská vláda tvrdí, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je na základě judikatury TWD Textilwerke Deggendorf(23) nepřípustná. Společnost Valimar totiž byla v postavení výlučného dovozce společnosti SSM bezprostředně a osobně dotčena nařízením č. 1279/2007 ve smyslu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES, takže měla přímo zpochybnit platnost nařízení č. 1279/2007 prostřednictvím žaloby na neplatnost stanovené posledně uvedeným ustanovením ve lhůtách stanovených v čl. 230 pátém pododstavci ES. Předkládající soud se naproti tomu vyjadřuje v opačném smyslu a především zdůrazňuje, že společnost Valimar je nezávislým dovozcem, který není ve spojení se společností SSM, a že se nepodílela na postupu přijímání uvedeného nařízení. Rada ani Komise námitku nepřípustnosti žaloby neuplatnily.
30. Společnost Valimar na jednání uvedla, že i když do Bulharska dovážela výrobky společnosti SSM, nemůže být jako taková považována za jejího obchodního zástupce, nebo za společnost, která se společností SSM uzavřela smlouvu o výhradním obchodním zastoupení. Dále uvedla, že ke dni zahájení přezkumu(24) Bulharská republika ještě nebyla členem Unie(25) a že nedovážela dotčené výrobky, takže nemohla být považována za společnost, která je aktivně legitimována k tomu, aby napadla nařízení č. 1279/2007 k datu jeho přijetí.
31. Z výše uvedeného rozsudku TWD Textilwerke Deggendorf vyplývá, že nárok fyzické nebo právnické osoby, která před vnitrostátním soudem uplatní námitku protiprávnosti unijního aktu, musí být prohlášen za promlčený, pokud tato osoba mohla uvedený akt napadnout přímou žalobou na neplatnost stanovenou v článku 263 SFEU, avšak ve lhůtách stanovených tímto ustanovením tak neučinila. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se posouzení platnosti podaná v takovém kontextu tudíž musí být prohlášena za nepřípustnou.
32. Z judikatury Soudního dvora nicméně též vyplývá, že je možné se této „námitky nevyčerpání jiných opravných prostředků“ dovolávat vůči fyzické nebo právnické osobě(26) pouze za podmínky, že je „zjevné“(27), že by její přímá žaloba na neplatnost byla přípustná, nebo pokud by bylo prokázáno, že takovou žalobu na neplatnost mohla „bez jakýchkoliv pochyb“ podat(28), případně že byla oprávněna takovou žalobu na neplatnost neoddiskutovatelně(29) či nepopiratelně podat a byla o tomto informována(30) .
33. Soudní dvůr v tomto ohledu rozhodl, že dovážející podnik, který je ve spojení s podnikem zatíženým antidumpingovým clem a jehož ceny pro další prodej zboží byly základem pro určení vývozních cen stanovené nařízením ukládajícím uvedené clo, musí být považován za bezprostředně a osobně dotčený tímto nařízením, a „nepochybně“ je oprávněn podat přímou žalobu k unijnímu soudu(31) .
34. Společnost Valimar, jak vyplývá z jejího ústního vyjádření i z údajů předkládajícího soudu, však není ve spojení se společností SSM a její ceny pro další prodej nejsou základem určení vývozních cen společnosti SSM, takže nelze mít za to, že se nachází v obdobné situaci, jako byla situace podniku dotčeného ve věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Nachi Europe.
35. Vzhledem k tomu, že nelze konstatovat, že přímá žaloba společnosti Valimar na neplatnost nařízení č. 1279/2007 by byla bez jakékoliv pochybnosti přípustná, nemůže být žádost o rozhodnutí o předběžné otázce prohlášena za nepřípustnou. V tomto ohledu je rovněž možné dodat, že vzhledem k tomu, že společnost Valimar byla dotčena ustanoveními nařízení č. 1279/2007 prostřednictvím vnitrostátních opatření provádějících toto nařízení, nemohla se tedy dovolávat ustanovení čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU, připustíme-li jejich použitelnost, podle kterých fyzické nebo právnické osoby mohou podat žalobu proti legislativním aktům, které se jich přímo dotýkají a nevyžadují nařizovací opatření(32) .
V – Úvodní poznámky k předmětu sporu v původním řízení a k formulaci předběžných otázek
36. Předkládající soud v rámci své žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce v zásadě pokládá Soudnímu dvoru dvě otázky týkající se výkladu odstavců 3 a 9 článku 11 základního nařízení a jednu otázku týkající se posouzení platnosti nařízení č. 1279/2007, které spolu úzce souvisí a vykazují značnou komplexnost. Vzhledem k tomu, že tato komplexnost vyplývá z duality nařízení č. 1279/2007, jeví se jako vhodné, aby předběžné otázky byly před jejich objasněním zasazeny do legislativního kontextu, do něhož patří.
A – Hlavní ustanovení základního nařízení, která se týkají přezkumu antidumpingových opatření
37. Článek 11, zabývající se především trváním antidumpingových opatření a jejich přezkumem, v odstavci 1 stanoví, že antidumpingové clo zůstává v platnosti pouze po takovou dobu, která je nezbytná k vyrovnání účinku dumpingu, jenž působí újmu. Jeho odstavec 2 stanoví, že antidumpingové opatření v zásadě pozbývá platnosti pět let poté, co bylo uloženo; opatření před pozbytím platnosti však může být předmětem přezkumu provedeného z vlastního podnětu Komise nebo na žádost podanou unijními výrobci nebo jejich jménem a tento přezkum může vést k zachování nebo ke zrušení opatření.
38. Článek 11 odst. 3 první pododstavec základního nařízení mimoto stanoví, že antidumpingové opatření může být v odůvodněných případech rovněž přezkoumáno z vlastního podnětu Komise nebo na žádost některého členského státu, na žádost některého vývozce nebo dovozce nebo dotčených výrobců v Unii, pokud od uložení konečného opatření uplynula doba nejméně jednoho roku a žádost obsahuje dostatečné důkazy o tom, že je nutné zahájit prozatímní přezkum.
39. Podle čl. 11 odst. 3 druhého pododstavce základního nařízení může k prozatímnímu přezkumu konečného antidumpingového opatření dojít pouze tehdy, jestliže žádost obsahuje dostatečné důkazy o tom, že „zachování opatření na vyrovnání antidumpingu již není nutné“, nebo že „újma v případě zrušení nebo změny opatření pravděpodobně nebude přetrvávat ani se neobnoví“, nebo že „stávající opatření již nedostačují k vyrovnání účinku dumpingu, který působí újmu“.
40. Článek 11 odst. 3 třetí odstavec třetí pododstavec základního nařízení stanoví, že Komise může v rámci prozatímního přezkumu zejména zkoumat, zda se „okolnosti dumpingu a újmy podstatně změnily“(33) nebo zda „stávající opatření dosahují zamýšlených účinků a odstraňují újmu“, a to s přihlédnutím ke všem relevantním důkazům(34) .
41. Konečně, čl. 11 odst. 9 základního nařízení stanoví obecné pravidlo, podle kterého Komise při všech šetřeních týkajících se přezkumů postupuje „v případě, že nedošlo ke změně okolností“ stejnými postupy, jako jsou postupy, které použila v původním šetření, a to zejména s ohledem na článek 2 uvedeného nařízení.
B – Komplexnost nařízení č. 1297/2007
42. Jak vyplývá z výše uvedeného vymezení právního rámce, nařízení č. 1279/2007 je zároveň „nařízením týkajícím se částečného prozatímního přezkumu“ antidumpingového cla uloženého společnosti SSM nařízením č. 1601/2001, ke kterému došlo zejména na základě žádosti společnosti SSM(35), a „nařízením týkajícím se přezkumu před pozbytím platnosti konečných antidumpingových opatření“ zavedených stejným nařízením č. 1601/2001, ke kterému došlo na žádost Styčného výboru odvětví ocelových lan v Evropské unii(36) .
43. V důsledku toho bylo nařízení č. 1279/2007 přijato na základě čl. 11 odst. 3 základního nařízení, pokud jde o částečný prozatímní přezkum, a na základě čl. 11 odst. 2 základního nařízení, pokud jde o přezkum před pozbytím platnosti(37) .
44. Tato komplexnost nařízení č. 1279/2007 vysvětluje komplexnost otázek předkládajícího soudu.
45. V tomto ohledu je nutné nejprve zdůraznit, že na rozdíl od přezkumů před ukončením platnosti, které umožňují pouze zrušení uloženého cla nebo jeho zachování ve stejné výši, prozatímní přezkumy mohou vést ke změně cel(38) . Jak uvidíme, rozdíl mezi těmito dvěma postupy zčásti osvětlí smysl a rozsah první předběžné otázky.
46. Kromě toho na základě stejných dostupných údajů a jejich analýzy se orgány rozhodly ukončit dílčí prozatímní přezkum i přezkum před ukončením platnosti opatření přijatých v nařízení č. 1601/2001 bez ohledu na skutečnost, že období, kterých se jednotlivá šetření týkala, se neshodují.
47. Bod 41 odůvodnění nařízení č. 1279/2007 v tomto ohledu uvádí, že „v zájmu důslednosti“ orgány nejprve zkoumaly, zda v obdobích přezkumného šetření docházelo k dumpingu a zda by ukončení opatření pravděpodobně vedlo k přetrvávání dumpingu. Tyto orgány dále podle jednotlivých zemí zkoumaly „možné důsledky prozatímních přezkumů pro zjištění původního nařízení“.
C – Můj přístup k problému, který vyvstal v projednávané věci
48. Výše uvedené údaje jsou nezbytné pro pochopení smyslu a rozsahu otázek formulovaných předkládajícím soudem v jeho žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, z nichž některé jsou značně komplexní.
49. Tato otázka má dvě části. V první části, vycházející z předpokladu, že existence změny okolností odůvodňující změnu postupu určení vývozní ceny ve smyslu čl. 11 odst. 9 základního nařízení nebyla prokázána, se předkládající soud táže, zda se v takové situaci uplatní předpoklady čl. 11 odst. 3 uvedeného nařízení, a zejména ty, které se týkají spolehlivosti a udržitelnosti vývozních cen. Ve druhé části se předkládající soud táže, zda je pro účely odpovědi na předchozí otázku relevantní vzít v úvahu skutečnost, že orgány změnily – konkrétně snížily – antidumpingové clo společnosti SSM.
50. Druhá předběžná otázka předkládajícího soudu je formulována podstatně jednodušším způsobem. Táže se, zda s ohledem na skutečnost, že nařízení č. 1279/2007 výslovně nekonstatuje změnu okolností odůvodňující změnu postupu stanovení vývozních cen společnosti SSM ve smyslu čl. 11 odst. 9 základního nařízení, orgány měly použít stejný postup, jako je postup použitý v rámci původního šetření.
51. Třetí otázka je ještě jednodušší, jelikož se týká důsledků, které je třeba dovodit z odpovědí na první dvě otázky. Předkládající soud se táže, zda nařízení č. 1279/2007 tím, že změnilo postup stanovení vývozních cen společnosti SSM, aniž konstatovalo změnu okolností, musí být zčásti zrušeno z důvodu, že je založeno na neplatném právním základu.
52. Svou odpověď na otázky položené v rámci projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce budu formulovat takto. Je třeba, abych začal rovnou se zápornou odpovědí na první část takto formulované první otázky, a to následovně: otázka, zda bylo dodrženo pravidlo čl. 11 odst. 9 základního nařízení, podle kterého může ke změně postupu stanovení vývozních cen dojít pouze v případě, že došlo ke změně okolností, „nepředchází“ otázce, zda došlo ke změně okolností odůvodňujících zrušení nebo změnu antidumpingového opatření ve smyslu čl. 11 odst. 3 uvedeného nařízení. Na rozdíl od toho, co patrně navrhuje předkládající soud prostřednictvím první otázky, použitelnost ustanovení čl. 11 odst. 3 základního nařízení není podmíněna existencí změny okolností uvedené v čl. 11 odst. 9 základního nařízení. Naopak, v rámci použití čl. 11 odst. 3 uvedeného nařízení musí být skutečně zkoumána otázka případného použití čl. 11 odst. 9 téhož nařízení.
53. Způsob, jakým je formulována první část první otázky, vyžaduje zápornou odpověď: konstatování, že se okolnosti ve smyslu čl. 11 odst. 9 základního nařízení nezměnily, nemůže vést k tomu, aby orgány nevzaly v úvahu předpoklady jeho čl. 11 odst. 3. I přesto však, a to z důvodů, které uvedu dále, tuto odpověď samu o sobě nepovažuji za dostatečnou.
54. Jsem totiž toho názoru, že k tomu, aby předkládajícímu soudu byla poskytnuta užitečná odpověď, je nutné nejprve zkoumat, zda nařízení č. 1279/2007 správně konstatuje, že vzhledem k tomu, že se okolnosti podstatným způsobem nezměnily ve smyslu čl. 11 odst. 3 základního nařízení, nebylo namístě antidumpingové clo zrušit. Lze namítat, že předkládající soud nezpochybnil formu, kterou nařízení č. 1279/2007 prospektivně analyzovalo spolehlivost vývozních cen společnosti SSM, ale pouze změnu postupu výpočtu jejího cla. Nicméně jsem toho názoru, že je nezbytné vzít v úvahu způsob, jakým nařízení č. 1279/2007 analyzovalo spolehlivost vývozních cen společnosti SSM, za účelem správného vyhodnocení způsobu, jakým řešilo otázku postupu stanovení vývozních cen.
55. Teprve na druhém místě – a na základě konstatování v rámci otázky, která byla právě načrtnuta – budu zkoumat podstatu problematiky předložené předkládajícím soudem, tedy to, zda ke změně postupu stanovení vývozních cen došlo v souladu s čl. 11 odst. 9 základního nařízení. V tomto rámci budu nakonec zkoumat, zda je relevantní vzít v úvahu skutečnost, že nařízení č. 1279/2007 omezilo opatření uložené společnosti SSM, a zda je rozhodující, zda toto nařízení výslovně nekonstatovalo změnu okolností ve smyslu čl. 11 odst. 9 základního nařízení. Pokud jde o odpověď na třetí otázku předkládajícího soudu, tato odpověď přímo vyplyne z odpovědi na první dvě otázky.
56. Konečně, bude nutné vzít v rámci tohoto přezkumu v úvahu opakující se judikaturu Soudního dvora, podle které unijní orgány musí v oblasti společné obchodní politiky a konkrétně v oblasti obchodních ochranných opatření disponovat, z důvodu složitosti hospodářských, politických a právních situací, které musí zkoumat, širokou posuzovací pravomocí(39), takže unijní soud musí soudní přezkum omezit na ověření dodržení procesních pravidel, věcné správnosti skutkových zjištění, na jejichž základě se napadené volby provádí, zjevně nesprávné posouzení tohoto skutkového stavu nebo neexistenci zneužití pravomoci(40) .
VI – K existenci podstatné změny okolností ve smyslu čl. 11 odst. 3 základního nařízení
57. Vyvážející podnik, na který se vztahuje antidumpingové opatření a který požaduje jeho zrušení, musí prokázat, že se okolnosti týkající se dumpingu a újmy, podstatným způsobem změnily.
58. Přezkum, jehož provedení v tomto ohledu přísluší Komisi, jí může vést nejen k provedení „zpětné analýzy“ vývoje situace od zavedení původního konečného opatření, aby vyhodnotila nezbytnost jeho zachování nebo změny za účelem vyrovnání dumpingu, který újmu způsobil, ale rovněž k provedení „prospektivní analýzy“ předpokládaného vývoje, a to počínaje přijetím přezkoumávaného opatření s cílem vyhodnotit pravděpodobný dopad zrušení nebo změny konečného opatření(41) .
59. Orgány byly v projednávané věci toho názoru, že pro účely vyhodnocení účelnosti přezkumu požadovaného společností SSM jim v případě existence cenových závazků, které společnost SSM převzala, příslušelo, aby provedly důkladnou analýzu spolehlivosti a udržitelnosti jejích vývozních cen. Orgány tak zkoumaly vývozní ceny společnosti SSM zároveň v rámci vyhodnocení přetrvání nebo obnovení dumpingu(42) a v rámci hodnocení trvalosti změny okolností(43) .
60. Orgány se domnívaly, že z důvodu cenových závazků přijatých společností SSM, byly vývozní ceny do Společenství, které společnost SSM uplatňovala v průběhu období šetření pro účely částečného prozatímního přezkumu(44) umělé, a tudíž nespolehlivé(45), že nemohly sloužit k určení jejího dumpingového rozpětí, a z toho důvodu musely být určeny s přihlédnutím k vývozním cenám této společnosti do třetích zemí.
61. Uvádí se, že v tomto ohledu bylo přihlédnuto zároveň k chování v minulosti (zpětná analýza) a pravděpodobnému budoucímu chování společnosti SSM (prospektivní analýza)(46) .
62. Pokud jde o minulost, je tento závěr založen na konstatování, že vývozní ceny uplatňované společností SSM v členských státech Společenství v době, kdy mělo 15 členských států, omezené cenovými závazky, byly „nižší“ než ceny uplatňované v deseti členských státech, které k Unii přistoupily v průběhu období přezkumného šetření(47), a „významně nižší“ než ceny ve třetích státech, nebo „v průměru podstatně nižší“ než tyto ceny(48), nebo že zboží bylo vyváženo „ve značně větších objemech“(49) . Dále se uvádí, že šetření „dospělo k závěru, že dotčený výrobek se do zemí mimo [Unii] prodával za dumpingové ceny“(50) .
63. Pokud jde o budoucnost, závěr orgánů je založen na prospektivním posouzení budoucího vývoje vývozu společnosti SSM(51), a konkrétně především na pravděpodobnosti, že s ukončením cenového závazku(52) a vzhledem k jejím výrobním kapacitám bude společnost SSM prodávat své výrobky ve velkém množství na unijním trhu za dumpingové ceny(53) .
64. Z výše uvedených skutečností vyplývá, že orgány dospěly k závěru, že nebylo namístě zrušit antidumpingová opatření uložená společnosti SSM z důvodu, že tato společnost neprokázala trvalost „změny okolností“ v doslovném smyslu čl. 11 odst. 3 základního nařízení, pokud jde o její vývozní ceny(54), a to na základě konstatování, že existence jejích cenových závazků představovala „změnu okolností“ ve specifickém smyslu čl. 11 odst. 9 základního nařízení odůvodňující změnu postupu stanovení jejích vývozních cen pro účely výpočtu jejího dumpingového rozpětí.
65. Je třeba konstatovat, že podstatné prvky této analýzy nebyly zpochybněny.
66. V žádném případě se netvrdí, že se unijní orgány tím, že se opíraly o tyto údajů – ostatně nezpochybněné – za účelem konstatování že vývozní ceny do Společenství, které uplatňovala společnost SSM, nebyly spolehlivé a udržitelné, dopustily zjevně nesprávného posouzení.
67. Nebylo ani zpochybněno, že orgány mohly – či dokonce musely – ve svém vyhodnocení účelnosti přezkumu požadovaného společností SSM provést prospektivní analýzu pravděpodobného chování společnosti SSM na základě dostupných údajů s cílem vyhodnotit zejména újmu a trvalou povahu údajné změny okolností ve smyslu čl. 11 odst. 3 druhého pododstavce základního nařízení.
68. Proto, s výhradou striktní kontroly dodržení procesních pravidel stanovených základních nařízením, což je otázka, která bude zkoumána níže, se nejeví, že se orgány za skutkových a procesních okolností projednávané věci a s ohledem na širokou pravomoc, kterou mají, dopustily zjevně nesprávných posouzení.
VII – K existenci změny okolností ve smyslu čl. 11 odst. 9 základního nařízení, která odůvodňuje změnu postupu stanovení vývozních cen
69. Druhou předběžnou otázkou se předkládající soudu Soudního dvora velice konkrétně táže, zda s ohledem na odpověď poskytnutou na první otázku orgány při neexistenci „výslovného zjištění“ existence změny okolností ve smyslu čl. 11 odst. 9 základního nařízení měly použít stejný postup stanovení vývozních cen společnosti SSM v rámci přezkumu, jako je postup použitý v průběhu původního šetření, tedy postup uvedený v čl. 2 odst. 8 základního nařízení. V tomto kontextu je možné vzít v úvahu druhou část první otázky předkládajícího soudu, jejíž podstatou je, zda je relevantní zohlednit okolnost, že se orgány rozhodly snížit sazbu antidumpingového cla uloženého společnosti SSM.
70. Jak již Soudní dvůr zdůraznil(55), čl. 11 odst. 9 základního nařízení tím, že stanoví odchylku od základního pravidla, podle kterého Komise musí na všechna přezkumná šetření použít stejný postup, jako je postup, který použila v průběhu původního šetření, musí v zásadě být vykládán striktně(56) ; tento požadavek však nesmí orgánům umožnit, aby vykládaly a používaly uvedený článek způsobem, který je neslučitelný s jeho zněním a účelem(57) .
71. Základní nařízení však neposkytuje žádné další vysvětlení k účelu obecného pravidla, které je stanoveno v jeho čl. 11 odst. 9, stejně jako neposkytuje bližší vysvětlení k tomu, na co se přesně vztahuje „postup“, na který odkazuje, nebo vodítka ke konkrétním podmínkám, od kterých je možné se odklonit, nebo povahy dotčených okolností ani dosahu požadovaných změn.
72. Soudnímu dvoru tedy přísluší, aby toto ustanovení vyložil, v souladu se svou judikaturou, s přihlédnutím nejen k jeho znění, ale též ke kontextu, do kterého patří, a k cílům, které sleduje(58), a to s přihlédnutím k obecné systematice a účelu sledovanému základním nařízením(59) . Jeho geneze případně též může náležet mezi skutečnosti, které jsou relevantní pro jeho výklad(60) .
73. K posledně uvedenému je třeba poznamenat, že se pravidlo stanovené v čl. 11 odst. 9 základního nařízení objevilo v právní úpravě použitelné na přezkum antidumpingových opatření(61) s přijetím nařízení (ES) č. 3283/94(62) a že se v totožném znění objevuje ve všech následných nařízeních(63) .
74. Přípravné práce však neposkytují žádné údaje, kterými by mohl být veden výklad tohoto ustanovení, jelikož původní návrh Komise(64) nebyl podstatným způsobem změněn(65) . Rovněž je možné uvést, že antidumpingový kodex GATT z roku 1994 neobsahuje ustanovení srovnatelná s ustanoveními čl. 11 odst. 9 základního nařízení, takže pravidlo, které obsahuje, nemůže být považováno za provedení jednoho z podrobných pravidel kodexu GATT, které musí být vykládáno v souladu s tímto kodexem(66) .
75. Mimoto nelze přejít, že v rámci přepracování nařízení č. 1225/2009(67) Komise navrhla zrušení tohoto obecného pravidla a tvrdila, že jeho použití v praxi vytvářelo nejistotu, zejména pokud jde o požadovanou změnu okolností a v některých případech vedlo k tomu, že byla dále používána metodika, která byla zjevně překonaná.
76. Z toho vyplývá, že ustanovení čl. 11 odst. 9 základního nařízení byla ke dni přijetí nařízení č. 1279/2009 použitelná, že jimi orgány byly vázány, a že Soudní dvůr je tudíž musí vyložit a použít v rámci projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
77. Z výkladu článku 11 základního nařízení jako celku, a zejména z jeho odstavců 1, 3 a 9, je možné ve světle systému, který zavádí, dovodit, že totožnost postupu je logicky nezbytná pro určení toho, zda takový dumping, jako je dumping, který byl prokázán v průběhu původního šetření, trvá a zda původně přijatá opatření musí být zachována, pokud jde o formu a úroveň, ve svém původním rozsahu, či zda musí být změněna nebo zrušena(68) . Totožnost postupu zaručuje podnikům dotčeným antidumpingovými opatřeními určitou předvídatelnost a tím určitou formu právní jistoty při uplatňování unijní antidumpingové právní úpravy.
78. V projednávané věci nebylo předmětem diskuse, že orgány v nařízení č. 1279/2007 nepoužily stejný postup stanovení vývozních cen společnosti SSM, jako v nařízení č. 1601/2001. Orgány se domnívaly, že vývozní ceny společnosti SSM do Společenství, které byly použity v průběhu úvodního šetření, nebyly spolehlivé a udržitelné z důvodu cenových závazků této společnosti, určily proto vývozní ceny s přihlédnutím k jejím vývozním cenám do třetích zemí.
79. Předmětem diskuse kromě toho nebylo ani to, že nařízení č. 1279/2007 výslovně nezmiňuje existenci „změny okolností“ ve smyslu čl. 11 odst. 9 základního nařízení, která odůvodňuje změnu v postupu stanovení vývozních cen společnosti SSM. Tato samotná okolnost ostatně nemůže vést k závěru, že uvedené nařízení je protiprávní.
80. Z výše připomenutých bodů odůvodnění nařízení č. 1279/2007 totiž implicitně, ale jasně vyplývá, že právě existence cenových závazků společnosti SSM byla považována za podstatný znak této změny.
81. Vyvstává tedy otázka, zda je správné se domnívat, že cenové závazky samy o sobě předpokládají změnu okolností ve smyslu čl. 11 odst. 9 základního nařízení. Jeví se nicméně, že se nařízení č. 1279/2007 v tomto ohledu rozsáhle vyjadřuje(69) a detailně objasňuje, že vývozní ceny společnosti SSM do Společenství nebyly spolehlivé nebo trvalé právě z důvodu existence cenových závazků. Jinými slovy, důvody pro domněnku, že se okolnosti týkající se dumpingu nezměnily ve smyslu čl. 11 odst. 3 základního nařízení, jsou stejné jako důvody ospravedlňující nutnost nepoužít postup stanovení vývozních cen, který byl použit původně, na základě čl. 11 odst. 9 uvedeného nařízení. Jednodušeji řečeno, původně použitý postup již nebyl v rámci přezkumu spolehlivý. V takové situaci není možné dospět k jinému závěru, než že orgány nejsou nadále povinny uplatňovat pravidlo stanovené v čl. 11 odst. 9 základního nařízení, které jim ukládá, aby použily stejný postup.
82. Na druhou otázku položenou předkládajícím soudem je tedy třeba odpovědět v tom smyslu, že čl. 11 odst. 9 základního nařízení musí být vykládán v tom smyslu, že Komisi neukládá, aby v rámci přezkumu antidumpingového opatření použila stejný postup stanovení vývozních cen, jako je postup použitý v původním šetření, jelikož bylo po právu konstatováno, že vývozní ceny stanovené podle tohoto postupu nebyly spolehlivé nebo trvalé, a to obzvláště z důvodu existence cenových závazků.
83. Právě z toho nakonec vyvstala dodatečná otázka týkající se legality specifického postupu použitého orgány pro stanovení vývozních cen společnosti SSM, která byla uvedena předkládajícím soudem v rámci jeho žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, i když nebyla začleněna do otázek, které pokládá(70), a na kterou čl. 11 odst. 9 základního nařízení neposkytuje výslovnou odpověď.
84. Rada ve svém písemném vyjádření uvedla, že orgány v projednávané věci nepoužily čl. 2 odst. 9 základního nařízení, ale pouze ustanovení čl. 11 odst. 3 uvedeného nařízení, a že se s ohledem na změnu okolností způsobenou cenovými závazky rozhodly použití ceny uplatňované společností SSM pro vývoz do třetích zemí. Rada dodala, že čl. 11 odst. 9 základního nařízení orgánům poskytuje prostor pro uvážení při volbě postupu stanovení vývozních cen a k ustanovením jeho článku 2 se musí pouze „náležitě přihlédnout“.
85. V tomto ohledu je nejprve nutné uvést, že je pravda, že – pokud jde o společnost SSM(71) – nařízení č. 1279/2007 nikde výslovně nebo implicitně neodkazuje na ustanovení čl. 2 odst. 9 základního nařízení.
86. Dále je třeba uvést, jak již bylo zmíněno, že článek 11 základního nařízení neposkytuje sebemenší údaj o postupu, podle kterého měly být zejména v rámci přezkumu stanoveny vývozní ceny v případě změny okolností ve smyslu jeho odstavce 9(72) .
87. Za těchto podmínek nelze mít za to, že orgány zjevně překročily meze své široké posuzovací pravomoci, která jim v rámci jeho provádění přísluší, tím, že vyplnily mezery v základním nařízení.
88. I když ustanovení čl. 2 odst. 9 základního nařízení, která se použijí pouze na prvotní zavedení antidumpingového cla, nemohou být jednoduše použita v rámci přezkumu, přesto poskytují referenční základ. Článek 2 odst. 9 první pododstavec základního nařízeni in fine přitom stanoví, že vývozní ceny mohou být, jestliže jsou jinak splněny podmínky, které stanoví, určeny „na jakémkoliv jiném přiměřeném základě“.
89. Z toho je možné dovodit, že vzhledem k tomu, že orgány mohly platně konstatovat nespolehlivost vývozních cen společnosti SSM a následně změnu okolností ve smyslu čl. 11 odst. 9 základního nařízení, mohly odchýlit od znění čl. 2 odst. 8 uvedeného nařízení a použít jakýkoliv jiný postup stanovení vývozních cen za předpokladu, že zůstane přiměřený.
90. Přitom se nejeví – a ostatně to není tvrzeno – že je nepřiměřené, aby orgány určily vývozní ceny společnosti SSM za použití jejích vývozních cen do třetích zemí.
91. Rovněž je nutné vzít v úvahu skutečnost, že nařízení č. 1279/2007, které ani zdaleka nestanoví nutnost zachovat původní antidumpingové opatření uložené společnosti SSM, jelikož nedošlo k podstatné změně okolností ve smyslu čl. 11 odst. 3 základního nařízení, naopak v konečném důsledku snížilo sazbu antidumpingového cla uloženého společnosti SSM. V důsledku toho, a s ohledem na druhou část první předběžné otázky předkládajícího soudu, je nutné konstatovat, že nařízení č. 1279/2007 zcela splňuje hlavní cíl sledovaný základním nařízením, podle kterého musí být uložení antidumpingového cla striktně nezbytné pro odstranění dumpingu působícího újmu.
92. Za těchto okolností se nejeví, že se orgány tím, že se rozhodly početně vyjádřit vývozní ceny společnosti SSM s přihlédnutím k jejím vývozním cenám do třetích zemí, zjevně rozhodly nepřiměřeně nebo nedůvodně(73) .
93. Proto je třeba konstatovat, že zkoumání předběžných otázek položených předkládajícím soudem neodhalilo žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost nařízení Rady č. 1279/2007.
VIII – Závěry
94. V důsledku výše uvedených úvah navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžné otázky položené Varhoven administrativen Sad odpověděl takto:
1) Článek 11 odst. 9 nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, musí být vykládán v tom smyslu, že Evropské komisi neukládá, aby v rámci přezkumu antidumpingového opatření použila stejný postup stanovení vývozních cen, jako je postup použitý v původním šetření, jelikož bylo po právu konstatováno, že vývozní ceny stanovené podle tohoto postupu nebyly spolehlivé nebo trvalé, a to zejména z důvodu existence cenových závazků.
2) Zkoumání předběžných otázek položených předkládajícím soudem neodhalilo žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost nařízení Rady (ES) č. 1279/2007 ze dne 30. října 2007, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na některá železná nebo ocelová lana a kabely pocházející z Ruské federace a zrušují antidumpingová opatření na dovoz některých železných nebo ocelových lan a kabelů pocházejících z Thajska a Turecka.
(1) .
(2)
–	Úř. věst. L 285, s. 1; oprava Úř. věst. 2009, L 96, s. 39, dále jen „nařízení č. 1279/2007“. K tomuto nařízení viz rozsudek Tribunálu Evropské Unie ze dne 17. prosince 2010, EWRIA a další v. Komise (T‑369/08, Sb. rozh. II‑6283).
(3)
–	Úř. věst. L 56, s. 1; dále jen „nařízení č. 384/96“ nebo „základní nařízení“.
(4)
–	Viz rozsudek ze dne 19. září 2013, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials v. Rada a Komise (C‑15/12 P).
(5)
–	Tribunál ve svém rozsudku ze dne 8. července 2008, Huvis v. Rada (T‑221/05, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, body 38 až 60), zrušil nařízení, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo z důvodu, že orgány porušily čl. 11 odst. 9 základního nařízení, jelikož neprokázaly, že změna metody srovnání vývozní ceny a běžné hodnoty použité v původním šetření a v rámci přezkumu byla odůvodněna změnou okolností. Tribunál svým rozsudkem ze dne 17. listopadu 2009, MZT Polyfilms v. Rada (T‑143/06, Sb. rozh. s. II‑4133) zrušil nařízení o ukončení přezkumu antidumpingového opatření, jelikož orgány v něm stanovily vývozní ceny způsobem, který se liší od metody stanovené v čl. 2 odst. á a 9 základního nařízení, i když se nedovolávaly žádné změny okolností ve smyslu čl. 11 odst. 9 uvedeného nařízení. K tomuto ustanovení viz rovněž rozsudky ze dne 8. července 2003, Euroalliages a další v. Komise (T‑132/01, Recueil, s. II‑2359, body 39 až 44); ze dne 18. března 2009, Shanghai Excell M & E Enterprise a Shanghai Adeptech Precision v. Rada (T‑299/05, Sb. rozh. II‑565, body 176 až 178); ze dne 16. prosince 2011, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials v. Rada (T‑423/09, Sb. rozh. s. II‑8369, body 54 až 65), a ze dne 7. února 2013, Acron v. Rada (T‑118/10: v této věci byl podán kasační opravný prostředek zapsaný pod číslem C‑216/13, který je dosud projednáván).
(6)
–	Úř. věst. 1994, L 336, s. 103; Zvl. vyd. 11/21, s. 189, dále jen „antidumpingový kodex z roku 1994“.
(7)
–	Úř. věst. L 336, s. 1; Zvl. vyd. 11/21, s. 80.
(8)
–	Viz zejména rozsudek ze dne 9. ledna 2003, Petrotub a Republica (C‑76/00, Recueil, s. I‑79, bod 56).
(9)
–	Toto nařízení bylo mezitím nahrazeno nařízením Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, s. 51; oprava Úř. věst. 2010, L 7, 12. ledna 2010, s. 22). Hlavní ustanovení základního nařízení dotčená v projednávané věci nebyla v novém nařízení změněna.
(10)
–	Úř. věst. L 211, s. 1; Zvl. vyd. 11/47, s. 229.
(11)
–	Nařízení Komise (ES) č. 230/2001 ze dne 2. února 2001 o uložení prozatímního antidumpingového cla z dovozu některých železných nebo ocelových lan a kabelů pocházejících z České republiky, Ruska, Thajska a Turecka a o přijetí závazků nabídnutých některými českými a tureckými vývozci (Úř. věst. L 34, s. 4)
(12)
–	Úř. věst. L 221, s. 47; Zvl. vyd. 11/38, s. 62.
(13)
–	Dále jen „ČZPS“.
(14)
–	Viz body 4 až 7 odůvodnění nařízení č. 1279/2007.
(15)
–	Viz oznámení o zahájení částečného předběžného přezkumu protidumpingových opatření platných na dovoz určitých železných či ocelových lan a kabelů s původem v Rusku (Úř. věst. C 202, 10. srpna 2004, s. 12).
(16)
–	Dále jen „společnost SSM“.
(17)
–	Oznámení týkající se platných antidumpingových opatření v souvislosti s dovozem některých železných a ocelových lan a kabelů, pocházejících mimo jiné z Ruska, do Společenství: změna názvu společnosti, od níž byl přijat závazek (2006/C 51/02) (Úř. věst. C 51, 1. března 2006, s. 2).
(18)
–	Oznámení o zahájení přezkumu před pozbytím platnosti antidumpingových opatření použitelných na dovozy některých železných a ocelových lan a kabelů pocházejících z Ruska, Thajska a Turecka a o zahájení částečného prozatímního přezkumu antidumpingových opatření použitelných na dovozy některých železných a ocelových lan a kabelů pocházejících z Turecka (Úř. věst. C 181, s. 15).
(19)
–	Viz bod 202 odůvodnění nařízení č. 1279/2007.
(20)
–	Rozhodnutí Komise ze dne 30. října 2007, kterým se zrušuje rozhodnutí Komise 2001/602/ES o přijetí závazků nabídnutých v souvislosti s antidumpingovými řízeními, ohledně dovozu některých železných a ocelových lan a kabelů pocházejících z České republiky, Korejské republiky, Malajsie, Ruska, Thajska a Turecka (Úř. věst. L 285, s. 52).
(21)
–	Dále jen „Valimar“.
(22)
–	Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307.
(23)
–	Rozsudek ze dne 9. března 1994 (C‑188/92, Recueil, s. I‑833).
(24)
–	V projednávané věci byl přezkum zahájen dne 10. srpna 2004.
(25)
–	Smlouva o přistoupení Bulharské republiky k Evropské unii, podepsaná v Lucemburku dne 25. dubna 2005, vstoupila podle článku 4 v platnost dne 1. ledna 2007 (Úř. věst. 2005, L 157, s. 11), stejně jako Akt o podmínkách přistoupení Bulharské republiky a Rumunska a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie (Úř. věst. 2005, L 157, s. 203).
(26)
–	Tato výjimka může být uplatněna pouze, pokud návrh na posouzení neplatnosti nebyl uplatněn fyzickou nebo právnickou osobou, ale předkládajícím soudem bez návrhu. Viz rozsudek ze dne 10. ledna 2006, Cassa di Risparmo di Firenze a další (C‑222/04, Sb. rozh. s. I‑289, body 72 až 74).
(27)
–	Rozsudky ze dne 12. prosince 1996, Accrington Beef a další, (C‑241/95, Recueil, s. I‑6699, bod 15); ze dne 11. listopadu 1997, Eurotunnel a další (C‑408/95, Recueil, s. I‑6315, bod 29), jakož i ze dne 23. února 2006, Atzeni a další (C‑346/03 a C‑529/03, Sb. rozh. s. I‑1875, body 30 až 34).
(28)
–	Rozsudky ze dne 30. ledna 1997, Wiljo (C 178/95, Recueil, s. I‑585, bod 21); ze dne 15. února 2001, Nachi Europe (C 239/99, Recueil, s. I‑1197, bod 30); ze dne 20. září 2001, Banks (C 390/98, Recueil, s. I‑6117, bod 111); ze dne 22. října 2002, National Farmers’ Union (C 241/01, Recueil, s. I‑9079, body 35 a 36); ze dne 18. července 2007, Lucchini (C 119/05, Sb. rozh. s. I‑6199, body 54 až 56); ze dne 2.9 června 2010, E a F, C 550/09, Sb. rozh s. I‑6213, body 46 až 48); ze dne 17. února 2011, Bolton Alimentari, C 494/09, Sb. rozh. s. I‑647, body 22 a 23); ze dne 9. června 2011, Comitato „Venezia vuole vivere“ a další v. Komise (C 71/09 P, C 73/09 P a C 76/09 P, Sb. rozh. s I‑4727, bod 58), jakož i ze dne 27. listopadu 2012, Pringle (C‑370/12, body 41 a 42).
(29)
–	Výše uvedený rozsudek E a F (bod 52).
(30)
–	Výše uvedený rozsudek Eurotunnel a další (bod 28).
(31)
–	Výše uvedený rozsudek Nachi Europe (body 38 až 40).
(32)
Obdobně viz rozsudek ze dne 19. prosince 2013, Telefónica v. Komise (C‑274/12 P, body 36 až 58).
(33)
–	Zde je nutné předběžně uvést, že změna okolností uvedená v čl. 11 odst. 3 třetím pododstavci základního nařízení nutně neodpovídá změně okolností uvedené v čl. 11 odst. 9 uvedeného nařízení.
(34)
–	Viz článek 11 odst. 3 třetí pododstavec základního nařízení.
(35)
–	Viz bod odůvodnění 4 nařízení č. 1279/2007.
(36)
–	Viz bod 13 odůvodnění nařízení č. 1279/2007.
(37)
–	Nařízení č. 1279/2007 uvádí obě ustanovení základního nařízení ve své důvodové zprávě.
(38)
–	To výslovně vyplývá z čl. 11 odst. 3 třetího pododstavce základního nařízení, který upravuje případ, kdy stávající antidumpingové opatření není nebo již není dostačující pro vyvážení dumpingu působícího újmu. V tomto ohledu viz rozsudek ze dne 11. února 2010, Hoechs Metals and Alloys (C‑373/08, Sb. rozh. s. I‑951, body 76 až 78).
(39)
–	Viz zejména rozsudky ze dne 4. října 1983, Fediol v. Komise (191/82, Recueil, s. 2913, bod 26), a ze dne 27. září 2007, Ikea Wholesale (C 351/04, Sb. rozh. I‑7723, bod 40).
(40)
–	Viz rozsudek ze dne 7. května 1987, NTN Toyo Bearing a další v. Rada (240/84, Recueil, s. 1809, point 19), a výše uvedený rozsudek Ikea Wholesale (bod 41).
(41)
–	K této dvojí kontrole viz zejména bkp Development, Research & Consulting, Evaluation of the European Union’s Trade Defence Instruments, final Evaluation Study, 27. února 2012, smlouva č. SI2.581682, zejména s. 402.
(42)
–	Body 41 až 102 odůvodnění a zejména body 59 až 63 odůvodnění nařízení č. 1279/2007.
(43)
–	Body odůvodnění č. 103 až 134, a zejména body 107 až 112 odůvodnění nařízení č. 1279/2007.
(44)
–	Bod 28 odůvodnění nařízení č. 1279/2007 uvádí, že toto období pokrývalo období od 1. července 2003 do 30. června 2004
(45)
–	Viz bod 61 odůvodnění nařízení č. 1279/2007.
(46)
–	Viz bod 61 odůvodnění nařízení č. 1279/2007.
(47)
–	Smlouva o přistoupení dotyčných deseti členských států k Evropské unii, podepsaná v Aténách dne 16. dubna 2003, vstoupila v platnost, podle svého čl. 2 odst. 2 dne 1. května 2004 (Úř. věst. 2003, L 236, s. 17), stejně jako Akt o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie (Úř. věst. 2003, L 236, s. 33).
(48)
–	Viz bod 63 odůvodnění nařízení č. 1279/2007.
(49)
–	Viz bod 107 odůvodnění nařízení č. 1279/2007.
(50)
–	Viz bod 110 odůvodnění nařízení č. 1279/2007.
(51)
–	Poslední věta bodu 61 odůvodnění nařízení č. 1279/2007.
(52)
–	Viz bod 108 odůvodnění nařízení č. 1279/2007.
(53)
–	Orgány dospěly ke stejnému zjištění, když zkoumaly zrušení antidumpingových opatřen. Viz bod 126 odůvodnění nařízení č. 1279/2007.
(54)
–	Viz zejména závěr bodu 112 odůvodnění nařízení č. 1279/2007.
(55)
–	Viz výše uvedený rozsudek Soudního dvora Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials v. Rada a Komise (bod 17).
(56)
–	V tomto smyslu viz rovněž výše uvedený rozsudek Huvis v. Rada (bod 41).
(57)
–	Viz výše uvedený rozsudek Soudního dvora Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials v. Rada (bod 19).
(58)
–	Viz zejména rozsudek Soudního dvora ze dne 1. dubna 1993, Findling Wälzlager (C‑136/91, Recueil, s. I‑1793, bod 11).
(59)
–	Viz zejména rozsudek ze dne 16. září 2008, Isle of Wight Council a další (C‑288/07, Sb. rozh. s. I‑7203, bod 25).
(60)
–	Viz výše uvedený rozsudek Pringle (bod 135), a rozsudek ze dne 3. října 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a další v. Parlament a Rada (C‑583/11 P, bod 50).
(61)
–	Předchozí základní nařízení neobsahovala srovnatelná ustanovení. Viz zejména článek 14 nařízení Rady (EHS) č. 2423/88 ze dne 11. července 1988 o ochraně před dumpingovými nebo subvencovanými dovozy z jiných než členských zemí Evropského hospodářského společenství (Úř. věst. L 209, s. 1). Podobné pravidlo bylo nicméně obsaženo v článku 16 uvedeného nařízení, věnovaném vrácení cla zaplaceného bez právního důvodu.
(62)
–	Nařízení Rady (ES) ze dne 22. prosince 1994 o ochraně před dumpingovými dovozy z jiných než členských zemí Evropského společenství (Úř. věst. L 349, s. 1); čl. 11 odst. 9.
(63)
–	Vedle základního nařízení viz čl. 11 odst. 9 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, s. 51), dále jen „nařízení č. 1225/2009“.
(64)
–	Viz sdělení Komise ze dne 5. dubna 1994, nazvané „Právní úprava provádějící Uruguayské kolo, [COM (1994) 414 final, s. 160 a násl., zejména s. 212 ].
(65)
–	Ke změnám navrženým Evropským parlamentem viz legislativní usnesení týkající se stanoviska Evropského parlamentu k návrhu Rady o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členskými státy Evropského společenství (Úř. věst. 1995, C 18, s. 66).
(66)
–	K tomuto požadavku viz zejména výše uvedený rozsudek Petrotub a Republica (bod 56).
(67)
–	Sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o modernizaci nástrojů na ochranu obchodu – Přizpůsobit nástroje na ochranu obchodu současným potřebám evropské ekonomiky, COM (2013) 191 final. Článek 1 odst. 5 písm. b) návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění zejména nařízení č. 1225 /2009 [COM (2013) 192 final], předložený 10. dubna 2013, v důsledku toho navrhuje zrušení čl. 11 odst. 9 základního nařízení. Proces přijímání nového nařízení stále probíhá.
(68)
–	Viz zejména Müller W., Khan, N. a Scharf, T., EC and WTO Antidumping Law, Oxford University Press, 2009, č. 11.41, 2. vydání, zejména s. 521
(69)
–	Viz zejména body 107 až 112 odůvodnění nařízení č. 1279/2007.
(70)
–	Předkládající soud odkazuje na rozsudek ve věci Huvis v. Rada, ale necituje jej. Kromě toho je třeba připomenout, že výše uvedený rozsudek Soudního dvora ve věci Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials v. Rada byl vydán později, až poté, kdy předkládající soud předložil Soudnímu dvoru projednávanou žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
(71)
–	Toto ustanovení bylo naproti tomu použito vůči jiným podnikům. Viz body 49, 81 a 87 odůvodnění nařízení č. 1279/2007.
(72)
–	Vzhledem k tomu, že antidumpingový kodex neobsahuje pravidlo srovnatelné s pravidlem čl. 11 odst. 9 základního nařízení, je logické, že v tomto ohledu žádnou úpravu neobsahuje.
(73)
–	Obdobně viz rozsudky ze dne 22. října 1991, Nölle (C‑16/90, Recueil, s. I‑5163, body 11 až 13), a ze dne 29. května 1997, Rotexchemie (C‑26/96, Recueil, s. I‑2817, body 9 až 12).