62020CJ0151_RES
Věc C‑151/20
Bundeswettbewerbsbehörde
v.
Agrana Zucker GmbH_Nordzucker AGaSüdzucker AG
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof)
Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. března 2022
„Řízení o předběžné otázce – Hospodářská soutěž – Článek 101 SFEU – Kartelová dohoda stíhaná dvěma vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž – Listina základních práv Evropské unie – Článek 50 – Zásada ne bis in idem – Existence stejného protiprávního jednání – Článek 52 odst. 1 – Omezení zásady ne bis in idem – Podmínky – Sledování cíle obecného zájmu – Přiměřenost“
Základní práva – Zásada ne bis in idem – Podmínky uplatnění – Kumulace stíhání a sankcí trestní povahy – Kritéria pro posouzení trestní povahy – Právní kvalifikace protiprávního jednání ve vnitrostátním právu, povaha protiprávního jednání a stupeň přísnosti hrozící sankce
(Listina základních práv Evropské unie, článek 50)
(viz body 30, 31)
Základní práva – Zásada ne bis in idem – Podmínky uplatnění – Kumulace stíhání a sankcí trestní povahy – Pojem – Kumulace řízení podle práva hospodářské soutěže, která směřují k uložení pokut nebo k pouhému konstatování protiprávního jednání – Zahrnutí
(Listina základních práv Evropské unie, článek 50)
(viz body 32, 60–67)
Základní práva – Zásada ne bis in idem – Podmínky uplatnění – Existence dřívějšího konečného rozhodnutí – Kritéria pro posouzení – Konečné rozhodnutí vydané po posouzení věci samé
(Listina základních práv Evropské unie, článek 50)
(viz body 34, 35)
Základní práva – Zásada ne bis in idem – Podmínky uplatnění – Existence stejného protiprávního jednání – Kritérium pro posouzení – Totožnost skutkových okolností – Kartelová dohoda stíhaná dvěma vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž – Posouzení totožnosti skutků s ohledem na území, trh výrobků a na období, na které se vztahují řízení zahájená uvedenými orgány
(Listina základních práv Evropské unie, článek 50)
(viz body 38–48)
Základní práva – Listina základních práv Evropské unie – Omezení výkonu práv a svobod zakotvených v Listině – Omezení zásady ne bis in idem – Podmínky – Sledování cíle obecného zájmu – Kartelová dohoda stíhaná dvěma vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž – Kumulace stíhání, jejichž předmětem jsou totožné aspekty téhož protiprávního jednání – Nepřípustnost
(Listina základních práv Evropské unie, článek 50 a čl. 52 odst. 1)
(viz body 49–57)
Shrnutí
Nordzucker AG a Südzucker AG jsou dva němečtí výrobci cukru, kteří dominují s třetím velkým výrobcem trhu s cukrem v Německu. Tento trh byl tradičně rozdělen na tři hlavní zeměpisné oblasti, z nichž každá je ovládána jedním z těchto tří velkých výrobců.
Agrana Zucker GmbH (dále jen „Agrana“), která je dceřinou společností společnosti Südzucker, je hlavním výrobcem cukru v Rakousku.
Nejpozději od roku 2004 se společnosti Nordzucker a Südzucker dohodly, že si nebudou konkurovat v tradičních hlavních oblastech prodeje. V tomto kontextu obchodní ředitel společnosti Südzucker na začátku roku 2006 zavolal obchodnímu řediteli společnosti Nordzucker, aby si stěžoval na dodávky cukru na rakouském trhu ze strany slovenské dceřiné společnosti Nordzucker, přičemž naznačil, že by to mohlo mít dopad na německý trh s cukrem (dále jen „telefonický rozhovor z roku 2006“).
Za účelem využití vnitrostátních programů shovívavosti společnost Nordzucker následně informovala jak Bundeskartellamt (spolkový antimonopolní úřad, Německo), tak Bundeswettbewerbsbehörde (spolkový orgán pro hospodářskou soutěž, Rakousko) o své účasti na kartelové dohodě na německém a rakouském trhu s cukrem. Oba tyto orgány současně zahájily vyšetřovací řízení.
V roce 2014 německý orgán pro hospodářskou soutěž konečným rozhodnutím konstatoval, že se Nordzucker, Südzucker a třetí německý výrobce účastnili protisoutěžní dohody v rozporu s článkem 101 SFEU a odpovídajícími ustanoveními německého práva, a mimo jiné uložil společnosti Südzucker pokutu ve výši 195500000 eur. Toto rozhodnutí rovněž přebírá obsah telefonického rozhovoru z roku 2006 týkajícího se rakouského trhu s cukrem.
Naproti tomu žalobu rakouského orgánu pro hospodářskou soutěž znějící na určení, že společnosti Nordzucker, Südzucker a Agrana porušily článek 101 SFEU a odpovídající ustanovení rakouského práva, a dále na uložení dvou pokut společnosti Südzucker, z níž jednu společně a nerozdílně se společností Agrana, Oberlandesgericht Wien (vrchní zemský soud ve Vídni, Rakousko) zamítl.
Rakouský orgán pro hospodářskou soutěž podal proti tomuto rozhodnutí odvolání k Oberster Gerichtshof (Nejvyšší soud, Rakousko), který je předkládajícím soudem. V tomto rámci se předkládající soud táže, zda mu zásada ne bis in idem zakotvená v článku 50 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) zakazuje zohlednit telefonický rozhovor z roku 2006 v řízení, které před ním probíhá, jelikož na tento rozhovor bylo výslovně poukázáno v rozhodnutí německého orgánu pro hospodářskou soutěž z roku 2014. Tento soud se mimoto zamýšlí nad otázkou, zda se s ohledem na judikaturu Soudního dvora zásada ne bis in idem uplatní v řízení, kterým se určuje, že došlo k protiprávnímu jednání a které nevede k uložení pokuty z důvodu zapojení podniku do vnitrostátního programu shovívavosti.
V odpovědi na tyto otázky Soudní dvůr, zasedající ve velkém senátu, upřesňuje propojení zásady ne bis in idem v rámci souběžných nebo následných řízení v právu hospodářské soutěže týkajících se téhož protisoutěžního jednání v několika členských státech.
Závěry Soudního dvora
Soudní dvůr úvodem připomíná, že zásada ne bis in idem, tak jak je zakotvena v článku 50 Listiny, zakazuje kumulaci jak stíhání, tak sankcí, které mají trestní povahu ve smyslu tohoto článku, za tytéž skutky a proti téže osobě.
Tato zásada v oblasti hospodářské soutěže konkrétně brání tomu, aby byl podnik opětovně odsouzen nebo stíhán za protisoutěžní jednání, v souvislosti s nímž mu dřívějším rozhodnutím, proti kterému již nelze podat opravný prostředek, byla uložena sankce nebo bylo shledáno, že za ně nenese odpovědnost. Uplatnění zásady ne bis in idem v rámci řízení podle práva hospodářské soutěže tak podléhá dvojí podmínce, a sice jednak, že existuje dřívější konečné rozhodnutí (podmínka „bis“) a jednak že je předmětem dřívějšího rozhodnutí a pozdějších stíhání či rozhodnutí totéž jednání (podmínka „idem“).
Vzhledem k tomu, že rozhodnutí německého orgánu pro hospodářskou soutěž z roku 2014 představuje dřívější konečné rozhodnutí, které bylo vydáno po posouzení věci samé, podmínka „bis“ je splněna, pokud jde o řízení vedené rakouským orgánem pro hospodářskou soutěž.
Co se týče podmínky „idem“, relevantním kritériem pro účely posouzení existence téhož protiprávního jednání je kritérium totožnosti skutku bez ohledu na jeho právní kvalifikaci ve vnitrostátním právu nebo chráněný právní zájem. Totožnost protisoutěžních praktik musí být zkoumána s ohledem na území a trh s dotčenými výrobky a na období, během kterého měly uvedené praktiky za účel nebo za důsledek vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže.
Je tedy na předkládajícím soudu, aby na základě posouzení všech relevantních okolností ověřil, zda rozhodnutí německého orgánu pro hospodářskou soutěž z roku 2014 konstatovalo a sankcionovalo dotčenou kartelovou dohodu z důvodu jejího protisoutěžního účelu nebo důsledku nejen na německém území, ale rovněž na rakouském území. Pokud by tomu tak bylo, další stíhání a případně jiné sankce za porušení článku 101 SFEU a odpovídajících ustanovení rakouského práva by z důvodu kartelové dohody na rakouském území představovaly omezení základního práva zaručeného v článku 50 Listiny.
Takové omezení nemůže být odůvodněno ani na základě čl. 52 odst. 1 Listiny. Toto ustanovení zejména stanoví, že každé omezení výkonu práv a svobod uznaných Listinou musí skutečně odpovídat cílům obecného zájmu, které uznává Unie, nebo potřebě ochrany práv a svobod druhého.
Je pravda, že v rozsahu, v němž zákaz kartelových dohod stanovený v článku 101 SFEU sleduje cíl obecného zájmu spočívající v zajištění nenarušené hospodářské soutěže na vnitřním trhu, může být omezení zásady ne bis in idem zaručené v článku 50 Listiny, které vyplývá z kumulace stíhání a sankcí trestní povahy dvěma vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž, odůvodněno na základě čl. 52 odst. 1 Listiny, pokud mají tato stíhání a sankce za cíl komplementární cíle, jejichž předmětem jsou případně různé aspekty téhož dotčeného protiprávního jednání. Nicméně pokud by dva vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž stíhaly a sankcionovaly stejný skutek, aby zajistily dodržování zákazu kartelových dohod na základě článku 101 SFEU a odpovídajících ustanovení svých vnitrostátních právních předpisů zakazujících kartelové dohody, které mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy ve smyslu článku 101 SFEU, sledovaly by tyto dva orgány tentýž cíl, kterým je zajistit, aby hospodářská soutěž na vnitřním trhu nebyla narušována. Taková kumulace stíhání a sankcí neodpovídá cíli obecného zájmu uznanému Unií, takže nemůže být odůvodněna ani na základě čl. 52 odst. 1 Listiny.
Pokud jde o řízení vedené rakouským orgánem pro hospodářskou soutěž ve vztahu ke společnosti Nordzucker, Soudní dvůr ve výsledku potvrdil, že na takové řízení podle práva hospodářské soutěže, v němž lze z důvodu zapojení společnosti Nordzucker do vnitrostátního programu shovívavosti pouze konstatovat porušení tohoto práva, lze zásadu ne bis in idem též uplatnit.
Zásada ne bis in idem, jakožto logický důsledek zásady překážky věci pravomocně rozsouzené, má totiž za cíl zaručit právní jistotu a spravedlnost, a to zajištěním toho, aby fyzická nebo právnická osoba, byla-li stíhána a případně odsouzena, měla jistotu, že nebude opět stíhána za tentýž čin. Z toho vyplývá, že zahájení trestního stíhání může jako takové spadat do působnosti zásady ne bis in idem nezávisle na tom, zda toto stíhání skutečně vede k uložení sankce.