62003TO0196_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas T-196/03,
European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI),
asukoht Brüssel (Belgia), esindajad: advokaadid K. Van Maldegem ja C. Mereu,
hageja,
versus
Euroopa Parlament, esindajad: J. L. Rufas Quintana, M. Moore ja K. Bradley, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
ja
Euroopa Liidu Nõukogu,
esindajad: E. Karlsson ja C. Giorgi Fort,
kostjad,
mille esemeks on:
– Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. veebruari 2003. aasta direktiivi 2003/15/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiivi 76/768/EMÜ kosmeetikatooteid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT L 66, lk 26; ELT eriväljaanne 13/31, lk 144), artikli 1 lõike 2 tühistamine selles osas, millega lisatakse direktiivi 76/768 uue artikli 4a lõiked 2 ja 2.1 ning artikkel 4b,
– direktiivi 2003/15 artikli 1 lõike 5 tühistamine selles osas, millega lisatakse direktiivi 76/768 artikli 6 lõikesse 3 uus lõik,
EUROOPA ÜHENDUSTE ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja esimees J. Azizi, kohtunikud M. Jaeger ja F. Dehousse,
kohtusekretär: H. Jung,
on teinud järgmise
määruse
Kohtuotsuse põhistus
Õiguslik raamistik, asjaolud ja menetlus
1. Enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist oli nõukogu 27. juuli 1976. aasta direktiiv 76/768/EMÜ liikmesriikides kosmeetikatoodete kohta vastu võetud õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 262, lk 169; ELT eriväljaanne 13/3, lk 285) artikli 4 lõiget 1
– täiendatud nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiiviga 93/35/EMÜ, millega muudetakse kuuendat korda liikmesriikides kosmeetikatoodete kohta vastu võetud õigusaktide ühtlustamist käsitlevat direktiivi 76/768/EMÜ (EÜT L 151, lk 32; ELT eriväljaanne 13/12, lk 75), millega lisati punkt i,
– viimati nimetatud punkti ennast muudeti viimasena komisjoni 19. juuni 2000. aasta direktiiviga 2000/41/EÜ, millega lükatakse teist korda edasi kuupäev, mille möödudes on keelatud teha loomkatseid kosmeetikatoodete koostisainete või koostisainete kombinatsioonide testimiseks (EÜT L 145, lk 25; ELT eriväljaanne 13/25, lk 278).
Direktiivi 76/768 artikli 4 lõike 1 esimene lõik oli pärast kõnealuseid muudatusi sõnastatud järgmiselt:
„Ilma et see piiraks artiklist 2 tulenevate üldkohustuste täitmist, keelavad liikmesriigid kosmeetikatoodete turustamise, mis sisaldavad:
[...]
i) loomadel katsetatud koostisained või koostisainete kombinatsioonid pärast 30. juunit 2002 käesoleva direktiivi nõuete täitmiseks.”
2. Direktiivi 76/768 oli veel enne vaidlustatud õigusakti vastuvõtmist
– täiendatud nõukogu 21. detsembri 1988. aasta direktiivi 88/667/EMÜ (EÜT L 382, lk 46; ELT eriväljaanne 13/9, lk 293), millega muudetakse neljandat korda liikmesriikides kosmeetikatoodete kohta vastuvõetud õigusaktide ühtlustamist käsitlevat direktiivi 76/768/EMÜ, artikliga 1, millega lisati artikli 6 lõige 3,
– kõnealust artikli 6 lõiget 3 täiendati direktiivi 93/35 artikli 1 lõikega 9.
Lõpuks sätestas direktiivi 76/768 artikli 6 lõige 3:
„Liikmesriigid võtavad kõik meetmed, millega tagatakse, et kosmeetikatoodete märgistamisel, müügiks väljapanemisel ja reklaamimisel ei kasutata kirjeldusi, nimetusi, kaubamärke, kujutisi või muid kujundlikke või teistsuguseid märke, mis tekitavad mulje, et kõnealustel toodetel on omadus, mida neil tegelikult ei ole. Lisaks sellele tuleb kõikides viidetes loomkatsetele selgelt märkida, kas nende peal katsetati valmistoodet ja/või selle koostisosi.”
3. Euroopa Parlament ja nõukogu võtsid 27. veebruaril 2003 vastu direktiivi 2003/15/EÜ, millega muudetakse direktiivi 76/768/EÜ (EÜT L 66, lk 26; ELT eriväljaanne 13/31, lk 144).
4. Direktiivi 2003/15/EÜ artikkel 1 näeb ette:
„Käesolevaga muudetakse direktiivi 76/768/EMÜ järgmiselt:
[...]
2. Lisatakse järgmised artiklid:
„Artikkel 4a
1. Ilma, et see piiraks artiklist 2 tulenevate üldkohustuste täitmist, keelavad liikmesriigid:
a) selliste kosmeetikatoodete turustamise, mille lõplikku segu on käesoleva direktiivi nõuete täitmiseks kontrollitud loomkatsega, kasutades selleks mõnda muud meetodit kui alternatiivne meetod pärast seda, kui alternatiivne meetod on kinnitatud ja OECD raames valiidsuse kontrollimise seisu piisavalt arvesse võttes ühenduse tasandil vastu võetud;
b) selliste kosmeetikatoodete turustamise, mis sisaldavad koostisaineid või koostisainete kombinatsioone, mida on käesoleva direktiivi nõuete täitmiseks kontrollitud loomkatsega, kasutades selleks mõnda muud meetodit kui alternatiivne meetod pärast seda, kui alternatiivne meetod on kinnitatud ja OECD raames valiidsuse kontrollimise seisu piisavalt arvesse võttes ühenduse tasandil vastu võetud;
c) viia oma territooriumil läbi valmis kosmeetikatoodete loomkatseid selleks, et vastata käesoleva direktiivi nõuetele;
d) viia oma territooriumil läbi koostisainete või koostisainete kombinatsioonide puhul läbi loomkatseid selleks, et vastata käesoleva direktiivi nõuetele pärast seda, kui need katsed peavad olema asendatud ühe või enama nõukogu 27. juuni 1967. aasta direktiivi 67/548/EMÜ (ohtlike ainete liigitamist, pakendamist ja märgistamist käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta) V lisas või käesoleva direktiivi IX lisas loetletud kinnitatud alternatiivse meetodiga.
Komisjon sätestab hiljemalt 11. septembriks 2004 vastavalt artikli 10 lõikes 2 sätestatud korrale ja olles konsulteerinud kosmeetikatoodete ja tarbijatele mõeldud toiduks mittekasutatavate toodete teaduskomiteega IX lisa sisu.
2. Olles konsulteerinud SCCNFP ja alternatiivsete meetodite tõestamise Euroopa keskusega ning olles kohaselt arvesse võtnud OECD raames tehtud valideerimisi, sätestab komisjon lõike 1 punktide a, b ja d sätete rakendamise ajakava, sealhulgas erinevate katsete järkjärgulise kaotamise tähtajad. Ajakavad avalikustatakse hiljemalt 11. septembril 2004 ja saadetakse Euroopa Parlamendile ja nõukogule. Rakendusaeg on kuni 6 aastat pärast direktiivi 2003/15/EÜ jõustumist seoses lõike 1 punktidega a, b ja d.
2.1 Seoses katsetega, millega uuritakse korduvdoosi toksilisust, paljunemisvõimet kahjustavat toksilisust ja toksikokineetikat, ja mille puhul ei kaaluta veel alternatiive, tuleb lõike 1 punkte a ja b rakendada [kuni] 10 aasta jooksul pärast direktiivi 2003/15/EÜ jõustumist.
[...]
Artikkel 4b
Kosmeetikatoodetes on keelatud kasutada aineid, mis on direktiivi 67/548/EMÜ I lisa alusel liigitatud 1., 2. ja 3. kategooria kantserogeenseks, mutageenseks või reproduktiivset funktsiooni kahjustavaks aineks. Selleks võtab komisjon vajalikud meetmed vastu artikli 10 lõikes 2 ettenähtud korras. 3. kategooriasse liigitatud ainet võib kosmeetikatoodetes kasutada juhul, kui SCCNFP on ainet hinnanud ning kiitnud selle kosmeetikatoodetes kasutamiseks heaks.”
[...]
5. Artikli 6 lõike 3 viimane lause jäetakse välja ning lisatakse järgmine lõik:
„Lisaks sellele võib kosmeetikatoote tootja või selle ühenduse turule viimise eest vastutav isik osutada pakendil, tootega kaasas olevatel dokumentidel, tootel olevatel sedelitel, etikettidel või kaelasiltidel sellele, et loomkatseid ei ole läbi viidud, ainult juhul, kui tootja ja tema tarnijad ei ole läbi viinud või volitanud kedagi läbi viima loomkatset lõpptoote, või selle prototüübi või selles sisalduva koostisaine suhtes ega ole kasutanud koostisaineid, mida on teiste poolt uute kosmeetikatoodete väljatöötamiseks loomadel katsetatud. Suunised võetakse vastu artikli 10 lõikes 2 osutatud korras ja need avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas. Euroopa Parlamendile saadetakse komiteele esitatud kavandatavate meetmete eelnõu koopiad.” [Täpsustatud tõlge]
[...]”
5. Hageja on Euroopa majandushuvigrupp (EMHG), mis koosneb kahest keemiatooteid valmistavate ettevõtjate ühingust.
6. Hageja esitas 3. juunil 2003 Esimese Astme Kohtu kantseleile esitatud hagiavaldusega käesoleva hagi, milles ta palub direktiivi 2003/15 osalist tühistamist.
7. Kostjad esitasid Esimese Astme Kohtu kantseleile 17. juulil ja 14. augustil 2003 eraldi dokumentidena kaks vastuvõetamatuse vastuväidet Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 114 alusel. Hageja esitas kõnealuste vastuväidete kohta märkused 29. septembril 2003.
Poolte nõuded
8. Hageja palub Esimese Astme Kohtul:
– tunnistada hagi vastuvõetavaks ja põhjendatuks või teise võimalusena liita vastuvõetavuse küsimused põhikohtuasjaga;
– tühistada direktiivi 2003/15 artikkel 1 selles osas, kus kõnealune direktiiv lisab direktiivi 76/768 artikli 4a lõiked 2 ja 2.1, artikli 4b ja artikli 6 lõikesse 3 uue lõigu;
– mõista kohtulud välja kostjalt.
9. Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Parlament paluvad Esimese Astme Kohtul:
– jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu rahuldamata;
– mõista kohtulud välja hagejalt.
Menetlus
1. Vastuvõetamatuse vastuväidete liitmine põhikohtuasjaga
Poolte argumendid
10. Nõukogu ja parlament paluvad, et Esimese Astme Kohus lahendaks kodukorra artikli 114 lõike 1 alusel hagi vastuvõetavuse küsimuse, käsitlemata põhikohtuasja ennast.
11. Hagejaks olev huvigrupp seevastu palub, et Esimese Astme Kohus „vaataks põhikohtuasja läbi enne vastuvõetavuse lahendamist või teise võimalusena teeks kõik otsused koos põhikohtuasjaga”. European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI) väidab, et „käesolev kohtuasi puudutab äärmiselt keerukat õigusvaldkonda, milles [tema] õiguslik olukord [...] on tihedalt seotud põhikohtuasja aluseks olevate küsimustega”. Kõnealust keerukust tõendab asjaolu, et parlament on vastuvõetamatuse vastuväites kirjeldanud hagi toetuseks esitatud väiteid ekslikult. Seega tuleks Esimese Astme Kohtul vaadata põhikohtuasi läbi „enne või samaaegselt vastuvõetavuse küsimusega”. EFfCI lisab, et kõnealune võimalus on otseselt sätestatud kodukorra artikli 114 lõikes 4. Seda kirjeldab veel 1. detsembri 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-125/96 ja T-152/96: Boehringer v . nõukogu ja komisjon (EKL 1999, lk II-3427).
Esimese Astme Kohtu hinnang
12. Kodukorra artikli 114 lõike 4 esimese lõigu alusel võib Esimese Astme Kohus lahendada poole esitatud vastuvõetamatuse vastuväite artikli 114 lõike 1 alusel või liita põhikohtuasjaga.
13. Euroopa Kohtu 26. veebruari 2002. aasta otsusest kohtuasjas C-23/00 P: nõukogu v . Boehringer (EKL 2002, lk I-1873, punkt 52) nähtub, et Esimese Astme Kohtu ülesanne on hinnata, mis on heaks õiguse mõistmiseks kohtuasja tingimustes vajalik. Esimese Astme Kohus võis seega menetlusökonoomiat silmas pidades selles kohtuasjas erandkorras valida ühe vaidlustatud õigusakti seaduslikkuse uurimise enne kahest liidetud hagist esimese vastuvõetavuse uurimist (eespool punktis 11 viidatud kohtuotsus nõukogu v . Boehringer ja komisjon).
14. Selline menetlusökonoomia ei tundu olevat võimalik käesolevas asjas. EFfCI argument, mille kohaselt esitatakse kaks äärmiselt keerulist õiguslikku küsimust, taotleb seevastu põhikohtuasja uurimisest hoidumist, kui võimalik hagi vastuvõetamatus seda lubab. Sellega seoses ei saa nõustuda argumendiga, et kõnealune keerukus ja võimatus lahendada hagi vastuvõetamatuse küsimus viivitamatult tuleneksid hagis sisalduvate väidete parlamendipoolsest mõistmatusest. Parlamendi vastuvõetamatuse vastuväited ei põhine sellel, kuidas ta on kõnealuseid väiteid mõistnud, mistõttu isegi kui arusaamine oleks väär, ei muuda kõnealune arusaamise viis kõnealuste küsimuste liitmist põhjakohtuasjaga vajalikuks.
15. EFfCI nõudega ei saa seetõttu nõustuda. Tühistamishagi ei saa seega moonutada pelgaks vaidlustatud direktiivi seaduslikkust puudutavaks õigusalaseks nõustamiseks, ilma et seejuures eirataks EÜ artikli 230 eesmärki.
16. Järelikult tuleb kodukorra artikli 114 lõike 1 alusel lahendada vastuvõetamatuse küsimus põhikohtuasja ennast käsitlemata.
17. Lisaks on kodukorra artikli 114 lõike 3 alusel edasine menetlus suuline, kui Esimese Astme Kohus ei otsusta teisiti. Käesoleval juhul leiab Esimese Astme Kohus, et tal on piisavalt teavet kohtutoimikus sisalduvate dokumentide uurimise põhjal, et lahendada kostjate esitatud taotlused ilma suulist menetlust alustamata.
2. Konfidentsiaalsuse taotlus
18. EFfCI palus 29. septembril 2003 kodukorra artikli 116 lõike 2 alusel, et teatavaid dokumente käsitletaks konfidentsiaalsena.
19. Kõnealusest sättest nähtub, et konfidentsiaalsuse taotlus on seotud menetlusse astumisega. Kuna käesolevas asjas menetlusse astumist ei toimu, on taotlus ennatlik. Seetõttu puudub vajadus otsustada selle küsimuse üle.
Hagi vastuvõetamatus
1. Poolte argumendid
20. Kostjad leiavad, et hagi on vastuvõetamatu, sest vaidlustatud sätted ei puuduta hagejat isiklikult EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel.
21. Kostjate sõnul ei saa järeldada, et vaidlustatud õigusakt puudutab hagejaks olevat huvigruppi isiklikult seetõttu, et see puudutab majanduslikult teistest rohkem hageja esindatud ettevõtjaid, kuna selle õigusaktiga ei mõjutata neid teatavate neile iseloomulike erisuste tõttu.
22. Lisaks väidavad kostjad, et Euroopa Kohus ei leidnud 18. mai 1994. aasta otsuses kohtuasjas C-309/89: Codorniu v.
nõukogu (EKL 1994, lk I-1853), et isik „oli isiklikult puudutatud” üksnes seetõttu, et vaidlustatud meetmega mõjutati tema intellektuaalomandi õigusi. Hagejate sõnul järeldas Euroopa Kohus hagi vastuvõetavust pigem sellest, et äriühing Codorniu seisis silmitsi selliste õigusnormidega, millega jäeti sõna „crémant” teatavatele Prantsuse ja Luksemburgi veinitootjatele ehk teisisõnu täpselt kindlaksmääratud tootjate rühmale, kuigi seesama sõna moodustas osa tema registreeritud kaubamärgist. Seevastu asjaolu, et EFfCI esindab ja kaitseb paljude selliste äriühingute huve, kellel on patendid selliste ainete turustamiseks, mida kasutatakse kosmeetikatoodete valmistamisel, ei ole nende sõnul piisavalt eristav. Kostjate sõnul on tegelikult enamik kosmeetikatoodete segusid hõlmatud intellektuaalomandi õigusega.
23. Kõigele lisaks leiavad kostjad, et kui võtta seisukoht, et kogu valdkonna esindamine täidab tingimuse, mille kohaselt meede peab isikut puudutama isiklikult, siis kaotab kõnealune tingimus igasuguse tähenduse.
24. Kostjate sõnul nähtub kohtupraktikast lõpuks, et ühenduse sätete rakendamisel tuleb liikmesriikidel tagada täielik ja tõhus õiguskaitse, millele hagejal on õigus.
25. EFfCI seevastu väidab, et meede puudutab teda võrreldes kõigi teiste ettevõtjatega isiklikult, sest kosmeetikatoodete koostisainete tootjate äritegevus kannatab eriti keelu tõttu turustada kosmeetikatooteid, mida on katsetatud loomadel või mis sisaldavad kantserogeenseks, mutageenseks või reproduktiivset funktsiooni kahjustavaks aineks (edaspidi „KMR ained”) liigitatud aineid.
26. EFfCI väidab, et vaidlustatud sätetega keelatakse ühelt poolt kosmeetikatoodete valmistamisel kasutatavate keemiliste ainete katsetamine loomadel ja teiselt poolt niiviisi katsetatud mis tahes valmis kosmeetikatoodete või nende koostises kasutatud ainete turustamine. Kõnealust keeldu kohaldatakse isegi siis, kui loomkatseid viiakse läbi teiste sätete täitmiseks. EFfCI sõnul mõjutavad keelud tema konkurentsiseisundit osas, kus ettevõtjad, keda ta esindab, on halvemas seisundis võrreldes teiste ettevõtjatega, kes ei tegutse kosmeetikavaldkonnas, või võrreldes ettevõtjatega, kes turustavad üksnes selles tööstuses kasutatavaid aineid, kuid mida loomadel ei katsetata. Halvem seisund tuleneb tema sõnul sellest, et ettevõtjad, keda EFfCI esindab, tegutsevad mitmesugustel aladel. Neil tuleb seega tegutseda kooskõlas ka teiste õigusnormidega, mis näevad ette loomkatsete läbiviimise. Hageja rõhutab, et kõnealuse keelu mõju on eriti suur, sest uuendused on kosmeetikaettevõtjate konkurentsiseisundi säilitamiseks möödapääsmatud. EFfCI sõnul vajavad ettevõtjad seega jätkuvalt uusi keemilisi aineid, „mida tuleb ohtlike ainete direktiivis ette nähtud nõuete tõttu loomadel põhjalikult katsetada”.
27. Teiseks väidab EFfCI, et „[teine] vaidlustatud meede mõjutab ilmselgelt [tema] õiguslikku seisundit […] ulatuses, kus EFfCI ei tohi enam kasutada aineid, mida on liigitatud 1., 2. ja 3. kategooria KMR aineteks ja mida kasutatakse kosmeetikatoodete koostises. Ka siin toodavad ja tarnivad liikmesäriühingud praegu kosmeetikatööstusele kõnealustesse kategooriatesse kuuluvaid keemilisi aineid”.
28. EffCI sõnul mõjutab kolmas vaidlustatud meede tema esindatavaid ettevõtjaid, ulatuses, kus see lubab kosmeetikatoodete tootjatel kasutada märgistust, milles teavitatakse, et kosmeetikatoote või selle koostisosade väljatöötamisel ei ole läbi viidud loomkatseid. Kuna keemilised ained on peaaegu kõik loomadel katsetatud ja kuna alternatiivsed meetodid ei ole paljude aastate jooksul kättesaadavad, väidab EFfCI, et vaidlustatud direktiivi jõustumisest alates võivad ettevõtjad, kelle huve ta kaitseb, väga harva viidata selliste katsete puudumisele. Kõnealused ettevõtjad on seega ebasoodsamas seisundis võrreldes teiste ettevõtjatega, kes saavad kasutada sellist märgistust. Lisaks on nad „ebasoodsas konkurentsiolukorras võrreldes teiste kosmeetikatoodete tootjatega, kes kasutavad eksitavaid märgistusi, milles teavitatakse, et loomkatseid ei ole läbi viidud”.
29. EFfCI väidab veel, et tema esindatavaid ettevõtjaid saab eristada neile kuuluvate patentide alusel. Tema sõnul antakse kõnealuste patentidega neile ainuõigus patentidega kaitstud toodete kasutamiseks ja turustamiseks. Hageja väidab, et selle õigusega tagatakse eriline kaitse, mis on analoogiline kaitsega, mida Euroopa Kohus arvestas 24. juuni 1986. aasta otsuses kohtuasjas 53/85: AKZO Chemie v.
komisjon (EKL 1986, lk 1965). Kõnealusel direktiivil on siiski negatiivsed mõjud kasule, mida tootjad võivad sellest saada. EFfCI viitab eespool punktis 22 viidatud kohtuotsusele Codorniu v.
nõukogu ja rõhutab, et kõnealuse direktiivi vastuvõtmisele eelnenud leiutistest tulenevalt saadud ainuõigus toodete turustamiseks on samasugune õigus kui äriühingul Cordoniu tulenevalt kaubamärgi „crémant” registreerimisest, mille tõttu tema hagi hinnati vastuvõetavaks.
30. Hagejaks olev huvigrupp väidab veel, et teatavatel juhtudel tuleb ettevõtjatel, kelle huve ta esindab, klientidega varem sõlmitud kokkulepped üles öelda, mis põhjustab suurt kahju kõnealuste lepingupoolte vastastikusele usaldusele ja turuosadele.
31. Lisaks viitab hagejaks olev huvigrupp muu hulgas asjaolule, et ta „osales haldusmenetluses ja esitas teaduslikke andmeid ning tegi märkusi kogu” kõnealuse direktiivi „vastuvõtmismenetluse jooksul”. Ta viitab ka direktiivi 76/768 artiklil 13 põhinevale erilisele kaitsele, mis nõuab, et „[selle] direktiivi kohaselt võetud iga üksiku meetme kohta, millega piiratakse kosmeetikatoodete turustamist või see keelatakse”, tuleb esitada üksikasjalikud põhjendused asjaomastele isikutele.
32. Lõpuks väidab hagejaks olev huvigrupp, et „tema võime [...] kaitsta oma intellektuaalomandi õigusi (patent) ja tema võime kaitsta enda tooteid olemasoleva ühenduse õiguse alusel (kaitseõigused) on kõrgemalseisev õiguspõhimõte, mida tuleb järgida kõigis olukordades, kui tegemist on üksikisiku õiguste ja vabadustega”. Kõnealune õiguspõhimõte on tema sõnul „saanud mõjutusi inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioon artiklitest 6 ja 13 [(Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioon), mis on allkirjastatud Roomas 4. novembril 1950]”.
2. Esimese Astme Kohtu hinnang
Üldküsimused
33. EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel „[i]ga füüsiline või juriidiline isik võib samadel tingimustel algatada menetluse temale adresseeritud otsuse vastu ja sellise otsuse vastu, mis teda otseselt ja isiklikult puudutab, kuigi vormiliselt on see teisele isikule adresseeritud määrus või otsus”.
34. Kuigi EÜ artikli 230 neljas lõik ei käsitle selgesõnaliselt üksikisikute poolt direktiivi vastu esitatud tühistamishagide vastuvõetavust, tuleneb Euroopa Kohtu praktikast ometi selgelt, et sellise hagi vastuvõetamatuks tunnistamiseks ainuüksi sellest asjaolust ei piisa (Esimese Astme Kohtu 17. juuni 1998. aasta otsus kohtuasjas T-135/96: UEAPME v . nõukogu, EKL 1998, lk II-2335, punkt 63; 10. septembri 2002. aasta määrus kohtuasjas T-223/01: Japan Tobacco ja JT International v . parlament ja nõukogu, EKL 2002, lk II-3259, punkt 28, ja 6. mai 2003. aasta määrus kohtuasjas T-321/02: Vannieuwenhuyze-Morin v . parlament ja nõukogu, EKL 2003, lk II-1997, punkt 21). Lisaks ei saa ühenduse institutsioonid pelgalt kõnealuse õigusakti liigi valikuga võtta üksikisikutelt õiguskaitset, mille asutamislepingu nimetatud säte neile annab (Esimese Astme Kohtu 14. jaanuari 2002. aasta määrus kohtuasjas T-84/01: Association contre l’heure d’été v . parlament ja nõukogu, EKL 2002, lk II-99, punkt 23; eespool viidatud määrus kohtuasjas Japan Tobacco ja JT International v.
parlament ja nõukogu, punkt 28, ja eespool viidatud määrus kohtuasjas Vannieuwenhuyze-Morin v . parlament ja nõukogu, punkt 21). Seega tuleb kontrollida, kas kõnealune direktiiv ei puuduta „otseselt ja isiklikult” hagejaks olevat huvigruppi EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses.
35. Esimese Astme Kohus leiab, et arvestades kahe kõnealuse tingimuse kumulatiivsust, tuleb kõigepealt uurida, kas direktiiv puudutab hagejaks olevat huvigruppi isiklikult, sest juhul, kui nii ei ole, oleks ülearune uurida, kas kõnealune direktiiv puudutab hagejaks olevat huvigruppi otseselt.
Tingimus, mille kohaselt direktiiv puudutab hagejat isiklikult
36. Käesoleval juhul on kindel, et artikli 4a, artikli 4b ja artikli 6 lõike 3 teine lõik, mis lisati vaidlustatud sätetega direktiivi 76/768, on sõnastuselt üldised. Kõnealuseid sätteid kohaldatakse objektiivselt määratletud olukordades ja neil on õigusmõju sellistele ettevõtjatele, kes toodavad kosmeetikatoodete valmistamisel kasutatavaid aineid, ehk juriidiliste isikute sellisele kategooriale, keda peetakse silmas üldiselt ja abstraktselt.
37. Siiski ei piisa üksnes asjaolust, et akt on olemuselt üldise kohaldamisalaga ja et see ei ole EÜ artiklis 249 ette nähtud otsus, selleks et välistada üksikisiku võimalus esitada selle vastu tühistamishagi (eespool punktis 22 viidatud kohtuotsus Codorniu v . nõukogu, punkt 19, ja Euroopa Kohtu 22. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-451/98: Antillean Rice Mills v . nõukogu, EKL 2001, lk I-8949, punkt 49; eespool punktis 34 viidatud määrus kohtuasjas Japan Tobacco ja JT International v . parlament ja nõukogu, punkt 29, ja Esimese Astme Kohtu 21. märtsi 2003. aasta määrus kohtuasjas T-167/02: Établissements Toulorge v . parlament ja nõukogu, EKL 2003, lk II-1111, punkt 26).
38. Teatavatel juhtudel isegi normatiivakt, mida kohaldatakse kõigile asjaomastele majandustegevuses osalejatele, võib neist mõningaid isiklikult puudutada, olles nende suhtes otsuse-laadse olemusega (Euroopa Kohtu 16. mai 1991. aasta otsus kohtuasjas C-358/89: Extramet Industrie v . nõukogu, EKL 1991, lk I-2501, punkt 13; eespool punktis 22 viidatud kohtuotsus Codorniu v . nõukogu, punkt 19, ja eespool punktis 34 viidatud määrus kohtuasjas Japan Tobacco ja JT International v . parlament ja nõukogu, punkt 29). Nii on juhul, kui neid puudutab kõnealune meede teatavate nende eripäraste omaduste või neid kõigist teistest isikutest eristava olukorra tõttu ning seega individualiseerib neid sarnaselt üksikakti adressaadiga (Euroopa Kohtu 15. juuli 1963. aasta otsus kohtuasjas 25/62: Plaumann v.
komisjon, EKL 1963, lk 197, ja 1. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-263/02 P: komisjon v . Jégo-Quéré, EKL 2004, lk I-3425, punkt 45).
39. Seega tuleb kontrollida, kas käesoleval juhul saab kohtutoimikus sisalduvatest dokumentidest järeldada, et kõnealused tingimused on täidetud.
40. Kõigepealt tuleb välja selgitada, milline mõju võib olla hagi vastuvõetavusele asjaolul, et EFfCI on EMHG.
41. Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast nähtub, et nõustuda ei saa põhimõttega, et ühingut kui ettevõtjate teatava kategooria esindajat puudutab isiklikult meede, mis mõjutab kõnealuse kategooria üldisi huve (Euroopa Kohtu 14. detsembri 1962. aasta otsus liidetud kohtuasjades 16/62 ja 17/62: Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes jt v . nõukogu, EKL 1962, lk 901; 18. märtsi 1975. aasta otsus kohtuasjas 72/74: Union syndicale jt v . nõukogu, EKL 1975, lk 401; 28. oktoobri 1982. aasta otsus kohtuasjas 135/81: Groupement des agences de voyages v . komisjon, EKL 1982, lk 3799; 10. juuli 1986. aasta otsus kohtuasjas 282/85: DEFI v . komisjon, EKL 1986, lk 2469; 5. novembri 1986. aasta määrus kohtuasjas 117/86: UFADE v . nõukogu ja komisjon, EKL 1986, lk 3255; Esimese Astme Kohtu 28. oktoobri 1993. aasta määrus kohtuasjas T-476/93: FRSEA ja FNSEA v . nõukogu, EKL 1993, lk II-1187, punkt 25, ja 6. juuli 1995. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-447/93–T-449/93: AITEC jt v . komisjon, EKL 1995, lk II-1971, punkt 54).
42. Ühingu esitatud hagi võib siiski olla vastuvõetav vähemalt kolme liiki olukorras:
– kui õigusnormiga antakse kutseliidule otseselt mitu protsessiõigust;
– kui kutseliit esindab selliste ettevõtjate huve, kes on ise õigustatud hagi esitama;
– kui ühing on eristatav selle poolest, et meede mõjutab ühingu enda huve eelkõige seetõttu, et meede, mille tühistamist nõutakse, on mõjutanud tema seisundit läbirääkijana (Esimese Astme Kohtu 23. novembri 1999. aasta määrus kohtuasjas T-173/98: UPA v . nõukogu, EKL 1999, lk II-3357, punkt 47).
43. Sellest järeldub, et teatavate õigussubjektide rühma ühiste huvide edendamiseks asutatud ühingu esitatud tühistamishagi vastuvõetavus sõltub – kui tal endal ei ole hagi esitamise huvi – sellest, kas tema liikmed oleksid võinud esitada kõnealuse hagi isiklikult. Seda põhimõtet tuleb kohaldada ka EMHG suhtes. Nõukogu 25. juuli 1985. aasta määrus (EMÜ) nr 2137/85 Euroopa majandushuvigrupi kohta (EÜT L 199, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 83) artiklist 3 nähtub, et huvigrupi eesmärk on toetada või arendada oma liikmete majandustegevust, et tõsta selle tegevuse tulemusi, mistõttu tema tegevus on üksnes abistav.
44. Seetõttu tuleb uurida, kas vaidlustatud otsus puudutab hagejaks oleva huvigrupi liikmeid isiklikult.
45. Esimese Astme Kohus märgib sellega seoses, et hagejaks oleva huvigrupi liikmed on ise ettevõtjatest koosnevad ühingud. Järelikult küsimus, kas kõnealused ühingud on õigustatud käesolevat hagi esitama, sõltub kooskõlas punktis 42 viidatud kohtupraktikaga erilisest olukorrast või asjaolust, kas vaidlustatud otsus puudutab isiklikult kõnealuseid ettevõtjaid, kellest ühingud koosnevad.
Küsimus selle kohta, kas meede puudutab kõnealuse valdkonna ettevõtjaid isiklikult
– Kõnealuse direktiivi mõju valdkonna ettevõtjate konkurentsiseisundile
46. EFfCI viitab kahjulikule mõjule, mida direktiivis 2003/15 kehtestatud keeld ja loomkatsete puudumise korral direktiiviga lubatud märgistus avaldavad EFfCI-sse kuuluva kahe ühingu poolt esindatud ettevõtjate konkurentsiseisundile.
47. Kõnealune mõju ei erista siiski neid ettevõtjaid teistest ettevõtjatest, kes ei tegutse tarnijatena kosmeetika valdkonnas või kes piirduvad oma tegevusega kõnealusel turul, kuid ei katseta oma aineid loomadel ega kasuta aineid, mis on liigitatud KMR aineteks. Sellest, et õigusakt mõjutab teatavaid ettevõtjaid majanduslikult rohkem kui nende konkurente, ei piisa selleks, et õigusakt puudutaks neid isiklikult (Esimese Astme Kohtu 15. septembri 1999. aasta määrus kohtuasjas T-11/99: Van Parys jt v . komisjon, EKL 1999, lk II-2653, punktid 50 ja 51).
48. Lisaks oleksid kõnealused ettevõtjad mõjutatud üksnes nende objektiivse seisundi tõttu ettevõtjatena, kes valmistavad aineid, mida kasutavad nii kosmeetikatoodete ettevõtjad kui ka teised ettevõtjad, sarnaselt mis tahes muude ettevõtjatega, kes on Euroopa Ühenduses samasuguses olukorras (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 25. juuni 1998. aasta määrus liidetud kohtuasjades T-14/97 ja T-15/97: Sofivo jt v . nõukogu, EKL 1998, lk II-2601, punkt 37, ja 15. jaanuari 2004. aasta määrus kohtuasjas T-393/03: Valenergol v . nõukogu, kohtulahendite kogumikus avaldamata, punkt 19).
49. Lisaks ei võimalda asjaolu, et asjaomased ettevõtjad on teatavates riikides valdkonna tähtsaimad ettevõtjad, järeldada, et nad kuuluvad piiritletud ja identifitseeritud ettevõtjate ringi kriteeriumide alusel, mis on seotud kõnealuste toodete või praktiseeritava majandustegevusega. Kaubandustegevusega võib a priori
tegeleda mis tahes ettevõtja, kes on või võib olla samasuguses olukorras kui nemad (Euroopa Kohtu 17. jaanuari 1985. aasta otsus kohtuasjas 11/82: Piraiki-Patraiki jt v . komisjon, EKL 1985, lk 207, punktid 12–14).
50. Lõpuks ei saa Esimese Astme Kohus arvestada asjaolu, et hagejaks oleva huvigrupi esindatud ühingute liikmesettevõtjad kannatavad halvema konkurentsiseisundi tõttu, sest neid saab võrrelda teiste kosmeetikatoodete tootjatega, kes kasutavad „eksitavaid märgistusi”. Kõnealune argument tugineb pelgale oletusele, millel puudub kinnitus ja mille kohaselt ettevõtjad ei täida neile seadusega pandud kohustusi. Isegi kui oletada, et selline oletus võiks vastata tõele, ei vabasta see hagejaks olevat huvigruppi EÜ artikli 230 neljandas lõikes sätestatud vastuvõetavuse tingimuste täitmisest.
51. Järelikult tuleb kontrollida, kas käesoleval juhul ei esine muid asjaolusid, mis eristaksid EFfCI liikmesettevõtjaid.
– Lepinguliste kohustuste olemasolu
52. Hagejaks olev huvigrupp viitab eespool punktis 49 viidatud kohtuotsusele Piraiki-Patraiki v.
komisjon ja Euroopa Kohtu 26. juuni 1990. aasta otsusele kohtuasjas C-152/88: Sofrimport v.
komisjon (EKL 1990, lk I-2477) ning annab mõista, et loomkatseid ja KMR aineid puudutav keeld sunnib tema kaitstavate ühingute liikmesettevõtjaid üles ütlema klientidega varem kokkulepitud lepingulisi kohustusi, mis võib põhjustada märkimisväärset maja nduslikku kahju.
53. Nagu Esimese Astme Kohus on juba varem eespool punktis 34 viidatud määruse Établissements Toulorge v.
parlament ja nõukogu punktis 64 märkinud, on Euroopa Kohus kõigis kõnealustes asjades kontrollinud, kas on esitatud tõendeid teatavate erisuste või faktiliste asjaolude olemasolu kohta, mis iseloomustaksid hagejaid võrreldes kõigi teiste isikutega ja eristaksid neid seetõttu analoogiliselt otsuse adressaadiga. Täpsemalt nähtub kõnealustest kohtuotsustest ja Euroopa Kohtu 10. aprilli 2003. aasta otsuses kohtuasjas C-142/00 P: komisjon v.
Nederlandse Antillen (EKL 2003, lk I-3483), et kahe kumulatiivse tingimuse täitmine on vajalik, et argument lepinguõiguslike kohustuste kohta muudaks tühistamishagi vastuvõetavaks. Esiteks peab kõnealusest normatiivaktist kõrgemalseisev õigusnorm kohustama institutsioone arvestama hagejate seisundit eriti võrreldes kõigi teiste isikutega, keda kõnealune normatiivakt puudutab. Teiseks peavad hagejatest ettevõtjad olema poolteks juba sõlmitud lepingutes, mille täitmine, mis on ette nähtud vaidlustatud meetme kohaldamise ajal, on seega täielikult või osaliselt takistatud.
54. Käesoleval juhul ei ole hagejaks olev huvigrupp esiteks siiski nimetanud kõnealusest direktiivist kõrgemalseisvat kohustuslikku õigusnormi, mis oleks pidanud kohustama parlamenti ja nõukogu arvestama negatiivset mõju, mis direktiivil võivad olla hageja esindatud ühingute liikmesettevõtjate majanduslikule olukorrale.
55. Teiseks ei ole üldse tõendatud kõnealuste jõusolevate lepingute olemasolu, mille täitmine oleks muutunud võimatuks vaidlusaluse õigusakti vastuvõtmise ja jõustumisega.
– Intellektuaalomandi õiguste mõju
56. EFfCI märgib veel, et tema liikmeid eristab neile kuuluvatest patentidest tulenevate õiguste eriline laad, sest tema sõnul antakse kõnealuste patentidega neile ainuõigus patentidega hõlmatud toodete kasutamiseks ja turustamiseks.
57. Tuleb siiski märkida, et selliste ettevõtjate oskusteabe ja ärisaladuste õiguskaitse olemasolu, keda kaitsevad EFfCI liikmeteks olevad ühingud, ei saa eristada neid kõigist teistest kõnealuse direktiiviga puudutatud keemiatoodete tootjatest. Nemad võivad samuti tugineda viimati nimetatud kaitsele enda kasuks, sest toodete valmistamine ja turustamine toimub sageli intellektuaalomandi õiguste raames. Lisaks, kuigi iga patendiga eristatakse sellega kaitstavat toodet, ei takista kõnealune direktiiv konkreetse patendi kasutamist, mistõttu tema võimalik mõju intellektuaalomandile tuleneb vaid asjaolust, mis ei ole seotud ühegi konkreetse isikuga, et tegemist on kosmeetikatööstuses kasutatavate ainete tootmisega.
58. Sellega seoses tuleb eespool punktis 22 viidatud kohtuotsuse Codorniu v . nõukogu olukorrast eristada käesoleva asja olukorda. Kõnealuses asjas jätsid asjaomased õigusnormid nimetuse „crémant” kindlaksmääratud ettevõtjate kasutusse, kuigi hagejaks olev ettevõtja oli registreerinud kõnealuse nimetuse kaubamärgina ja oli seda kasutanud pikka aega enne vaidlustatud määruse vastuvõtmist. Hageja erines selle poolest kõigist teistest ettevõtjatest. Rohkem kui võimalus omada intellektuaalomandi õigust in abstracto,
kaitses kõnealune õigus nimetuse spetsiifilisust, mis oli kõnealuse vaidlustatud meetmega hagejalt teataval määral „sundvõõrandatud”, millel põhines eespool punktis 22 viidatud kohtuotsuses Codorniu v.
nõukogu sedastatud lahendus. Seevastu ei ole käesoleva direktiivi eesmärk jätta teatavat intellektuaalomandi õigust teatavatele ettevõtjatele selliste ettevõtjate kahjuks, keda kaitseb hagejaks olev huvigrupp.
59. EFfCI tugineb siiski asjaolule, et ta kaitseb selliste ühingute huve, kelle liikmed on ettevõtjad ja kellele kuuluvad patendid, millel on toime kolmandate isikute suhtes ja millega kaitstakse oskusteavet, mis on saadud kõnealuste ettevõtjate konkurentsiseisundi säilitamiseks vajalike uuendustega seotud pidevate jõupingutuste tulemusel.
60. Esimese Astme Kohus märgib siiski, et uuenduste vajadus konkurentsiseisundi säilitamiseks ei saa turumajanduses eristada asjaomaseid ettevõtjaid. Lõpetuseks ei saa vähemalt käesolevas asjas patentide toime kolmandate isikute suhtes eristada kõnealuseid patente kaitsvaid õigusi teistest sellistest ettevõtjatele tavaliselt kuuluvatest õigustest, millel on sama mõju. Järelikult kõnealune patentide toime kolmandate isikute suhtes ei erista patente omavaid ettevõtjaid teistest ettevõtjatest.
61. Kõigest eespool esitatust järeldub, et direktiivi 2003/15 vaidlustatud sätted ei puuduta selliseid ettevõtjaid isiklikult, kelle huve hagejaks olev huvigrupp kaitseb.
62. Kõnealust järeldust ei lükka ümber eespool punktis 29 viidatud kohtuotsus AKZO Chemie v.
komisjon (punkt 28), mille kohaselt „ärisaladusele on tagatud eriline kaitse”. Kaitse, millele selles kohtuotsuses viidatakse, on seotud saladuste avalikustamata jätmisega konkurentsipoliitika kontekstis vastavalt nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määruse nr 17, esimene määrus asutamislepingu artiklite 85 ja 86 rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3), artikli 19 lõikele 3 ja artikli 21 lõikele 2. Sellest ei saa teha ühtegi järeldust hagi vastuvõetavuse kohta seoses tingimusega, mille kohaselt meede peab puudutama hagejat isiklikult. Vastupidi sellele, mida hagejaks olev huvigrupp väidab, ei ole seega eespool punktis 29 viidatud kohtuotsusest AKZO Chemie v . komisjon võimalik järeldada, et õigusnorm, mis mõjutab isikut, kellele kuulub intellektuaalomandi õigus, puudutab iga sellist isikut isiklikult.
Eriliste protsessiõiguste olemasolu
– Hagejaks olev huvigrupp
63. Kohtupraktika järgi võib eriolukord õigustada sellise tühistamishagi vastuvõetavust, mille ühing on esitanud üldkohaldatava akti peale, isegi kui kõnealune meede ei puudutaks kõnealuse ühingu liikmeid otseselt ja isiklikult. Selline olukord on muu hulgas siis, kui ühingul on olnud roll kõnealuse akti vastuvõtmise menetluses (Esimese Astme Kohtu 2. aprilli 2004. aasta määrus kohtuasjas T-231/02: Gonnelli ja AIFO v . komisjon, EKL 2004, lk II-1051).
64. Hagejaks olev huvigrupp väidab sellega seoses, et ta osales kõnealuse direktiivi vastuvõtmise menetluses ning esitas teatavaid teaduslikke andmeid ja avaldas arutatud teemadel arvamust.
65. Siiski ei saa asjaolu, et isik on vabatahtlikult osalenud seadusandliku akti ettevalmistamisel, milles üksikisikute osalemist ei ole sätestatud – erinevalt osalemisest menetluses, kus selline osalemine on sätestatud –, olla aluseks üksikisiku õigusele esitada hagi kõnealuse meetme peale (Euroopa Kohtu 23. novembri 1995. aasta määrus kohtuasjas C-10/95 P: Asocarne v . nõukogu, EKL 1995, lk I-4149).
66. Kõigele lisaks ei anta direktiivi 76/768 artikliga 13, millele hagejaks olev huvigrupp on viidanud, talle õigust vaidlustatud õigusakti väljatöötamisel. Tegemist on üksnes teabega, mida on hiljem andnud sellised ettevõtjad, keda kõnealuse direktiivi rakendamiseks vastu võetud üksikaktid puudutavad isiklikult.
67. Kuna EFfCI ei viita oma argumendi toetuseks teistele õigusnormidele, tuleb järeldada, et tema toimingud on jäänud üldisteks ja et nendega ei saa põhjendada tühistamishagi vastuvõetavust.
– Hagejaks oleva huvigrupi liikmetest ühingud või ettevõtjad, kellest kõnealused ühingud koosnevad
68. Sellega seoses piisab, kui sedastada, et hagejaks olev huvigrupp ei ole viidanud asjaolule, et selle liikmeteks olevatele ühingutele või neisse kuuluvatele ettevõtjatele kuuluksid erilised protsessiõigused.
Tõhusa õiguskaitse küsimus
69. EFfCI esitab viimase argumendi, mis puudutab tõhusa õiguskaitse nõuet.
70. Sellega seoses tuleb meenutada, et liikmesriikide kohustus on sätestada selliste õiguskaitsevahendite ja menetluste kord, millega saab tagada tõhusat õiguskaitset puudutava õiguse järgimist ja millega selles osas täidetakse asutamislepingu võimalikke tühimikke. Lisaks on Euroopa Kohus leidnud, et vastuvõetavust käitlevaid EÜ artikli 230 sätteid ei tohi tõlgendada selliselt, et tühistamishagi tuleb tunnistada vastuvõetavaks juhul, kui ühenduse kohus on pärast siseriiklike menetlusnormide uurimist tõdenud, et neis ei ole eraõiguslikule õigussubjektile antud võimalust esitada hagi ühenduse vaidlustatud akti seaduslikkuse vaidlustamiseks. „Selline võimalus tooks kaasa olukorra, et ühenduse kohtud uuriksid ja tõlgendaksid igal konkreetsel juhul siseriiklikke menetlusnorme, mis aga väljuks nende pädevuse raamidest ühenduse õigusaktide seaduslikkuse järelevalves” (Euroopa Kohtu 25. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-50/00 P: Unión de Pequeños Agricultores v . nõukogu, EKL 2002, lk I-6677, punkt 43 ja eespool punktis 38 viidatud kohtuotsus komisjon v . Jégo-Quéré, punkt 33). Selle järeldusega tuleb a fortiori
nõustuda, kui, nagu käesolevas asjas, hageja ei ole väitnud, et siseriiklikus õiguses puuduksid õiguskaitsevahendeid, millega kõnealuse direktiivi kehtivust saab siseriiklikus kohtus vaidlustada (eespool punktis 37 viidatud määrus Établissements Toulorge v . parlament ja nõukogu, punkt 61).
Järeldus
71. Eespool esitatust nähtub, et vaidlustatud sätted ei puuduta hagejaks olevat huvigruppi isiklikult. Järelikult tuleb sedastada, et hagi on vastuvõetamatu, ilma et seejuures oleks vaja uurida tingimust, kas vaidlustatud õigusakt puudutab hagejat otseselt, või kostjate esitatud muid vastuväiteid vastuvõetamatuse kohta.
Kohtukulud
72. Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud hageja kahjuks, mõistetakse kohtukulud vastavalt kostjate nõudele hagejalt välja.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda)
määrab:
1. Jätta hagi rahuldamata.
2. Hageja kannab nii enda kui ka kostjate kohtukulud.
Luxembourgis, 10. detsembril 2004