62021TJ0195_RES
Kohtuasi T‑195/21
Oleksandr Viktorovych Klymenko
versus
Euroopa Liidu Nõukogu
Üldkohtu (viies koda) 21. detsembri 2021. aasta otsus
Ühine välis- ja julgeolekupoliitika – Piiravad meetmed seoses olukorraga Ukrainas – Rahaliste vahendite külmutamine – Selliste isikute, üksuste ja asutuste loetelu, kelle suhtes kohaldatakse rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamist – Hageja nime jätmine loetellu – Nõukogu kohustus kontrollida, et kolmanda riigi asutuse otsuse tegemisel järgiti kaitseõigusi ja õigust tõhusale kohtulikule kaitsele
Euroopa Liit – Institutsioonide aktide seaduslikkuse kohtulik kontroll – Piiravad meetmed seoses olukorraga Ukrainas – Riigi vahendite õigusvastase kasutamisega seotud isikute ning nendega seotud füüsiliste või juriidiliste isikute, üksuste või asutuste rahaliste vahendite külmutamine – Kontrolli ulatus
(ELTL artikli 275 teine lõik; Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artiklid 47 ja 48; nõukogu otsus (ÜVJP) 2021/394; nõukogu määrus 2021/391)
(vt punktid 65–67)
Ühine välis- ja julgeolekupoliitika – Piiravad meetmed seoses olukorraga Ukrainas – Rahaliste vahendite külmutamise otsus – Võtmine või kehtima jätmine kohtumenetluse alusel, mille kolmanda riigi ametiasutused viisid läbi seoses riigivara seadusevastase omastamise või ametiseisundi kuritarvitamisega avaliku võimu kandja poolt – Lubatavus – Tingimus – Kaitseõigusi ja õigust tõhusale kohtulikule kaitsele järgides tehtud riigisisene otsus – Nõukogu kontrollikohustus – Põhjendamiskohustus – Ulatus – Kolmas riik, kes on ühinenud Euroopa inimõiguste konventsiooniga – Mõju puudumine – Piiravate meetmete eesmärk tugevdada õigusriigi ja inimõiguste austamise põhimõtteid
(ELL artikli 21 lõike 2 punkt b; otsus 2014/119/ÜVJP, muudetud otsusega (ÜVJP) 2021/394, põhjendus 2 ja lisa; nõukogu määrus nr 208/2014, I lisa, nõukogu määrus 2021/391)
(vt punktid 69–74)
Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus – Otsuse põhjendatusest eraldiseisev oluline menetlusnõue
(ELTL artikkel 296)
(vt punkt 77)
Ühine välis- ja julgeolekupoliitika – Piiravad meetmed seoses olukorraga Ukrainas – Rahaliste vahendite külmutamise otsus – Võtmine või kehtima jätmine kohtumenetluse alusel, mille kolmanda riigi ametiasutused viisid läbi seoses riigivara seadusevastase omastamise või ametiseisundi kuritarvitamisega avaliku võimu kandja poolt – Tingimused – Kaitseõigusi ja õigust tõhusale kohtulikule kaitsele järgides tehtud riigisisene otsus – Liidu pädeva asutuse kohustus tuvastada vaidlustamise korral asjaomaste isikute või üksuste vastu kasutatud põhjuste paikapidavus – Nõukogu kohustus kontrollida, et neid õigusi on järgitud – Rikkumine
(Otsus 2014/119/ÜVJP, muudetud otsusega (ÜVJP) 2021/394, lisa; nõukogu määrus nr 208/2014, I lisa, nõukogu määrus 2021/391)
(vt punktid 79–87, 89–96, 100)
Ühine välis- ja julgeolekupoliitika – Piiravad meetmed seoses olukorraga Ukrainas – Rahaliste vahendite külmutamise otsus – Vastuvõtmine või kehtimajätmine kolmanda riigi asutuse tehtud rahaliste vahendite külmutamist käsitleva riigisisese otsuse alusel – Lubatavus – Tingimus – Kaitseõigusi ja õigust tõhusale kohtulikule kaitsele järgides tehtud riigisisene otsus – Nõukogu kontrollikohustus – Kontrollimise tõendamine – Tõendamiskoormis
(Otsus 2014/119/ÜVJP, muudetud otsusega (ÜVJP) 2021/394; nõukogu määrused nr 208/2014 ja 2021/391)
(vt punktid 97 ja 98)
Euroopa Liidu õigus – Põhimõtted – Õigus tõhusale kohtulikule kaitsele – Mõistliku aja nõude järgimine – Piiravad meetmed seoses olukorraga Ukrainas – Kolmandas riigis toimuv kohtumenetlus, mis on aluseks piiravate meetmete võtmise otsusele – Nõukogu kontrollikohustus – Ulatus
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 47 ja artikli 52 lõige 3)
(vt punktid 101–108)
Kokkuvõte
Pärast 2014. aasta veebruaris Kiievis (Ukraina) Iseseisvuse väljakul toimunud meeleavalduste mahasurumist võttis Euroopa Liidu Nõukogu 5. märtsil 2014 vastu otsuse 2014/119/ÜVJP (
1
) ja määruse nr 208/2014 (
2
). Nende aktidega külmutati eeskätt selliste isikute rahalised vahendid, kes on tuvastatud kui riigivara seadusevastase omastamise eest vastutajad. Hageja kanti 14. aprillil 2014 nende isikute ja üksuste loetellu, kelle suhtes kohaldatakse selliseid meetmeid, põhjendusel, et tema suhtes toimus Ukrainas eeluurimine seoses riigivara seadusevastase omastamise ja selle ebaseadusliku ülekandmisega Ukrainast välja. Nõukogu pikendas seda kannet nimekirjas korduvalt (
3
) põhjendusel, et Ukraina ametiasutused olid algatanud hageja suhtes kriminaalmenetlused seoses avaliku sektori vahendite või vara seadusevastase omastamisega.
Pärast otsuse 2021/394 (
4
) ja määruse 2021/39 (
5
) vastuvõtmist, millega nõukogu pikendas hageja nime kannet vaidlusaluses nimekirjas, tuginedes tema vastu samadele põhjendustele, esitas hageja nende aktide peale tühistamishagi.
Üldkohus tühistas oma otsusega need kaks akti hagejat puudutavas osas ja tuletas meelde, et kui nõukogu võtab kolmanda riigi otsuste alusel piiravad meetmed, peab ta ise veenduma, et kolmanda riigi ametiasutused järgisid neid otsuseid vastu võttes Euroopa Liidu põhiõiguste hartas (edaspidi „harta“) tunnustatud põhiõigusi, täpsemalt isiku, kelle suhtes meetmeid kohaldatakse, kaitseõigusi ja õigust tõhusale kohtulikule kaitsele.
Üldkohtu hinnang
Üldkohus märkis kõigepealt, et Euroopa Liidu kohtud peavad kontrollima kõikide liidu õigusaktide õiguspärasust põhiõiguste seisukohast. Liidu kohus peab eeskätt veenduma, et vaidlustatud akt põhineb piisavalt kindlal faktilisel alusel. Ehkki nõukogu võib piiravate meetmete võtmisel või kehtima jätmisel tugineda kolmanda riigi ametiasutuse otsusele algatada ja läbi viia kriminaaluurimist seoses riigivara seadusevastase omastamise süüteoga, peab ta kontrollima, et selline otsus tehti kaitseõigusi ja õigust tõhusale kohtulikule kaitsele järgides. See kohustus on seda olulisem, et nõukogu otsused seoses olukorraga Ukrainas võeti vastu poliitika raames, mille eesmärgiks on tugevdada selles riigis õigusriigi ja inimõiguste austamise põhimõtteid.
Kuigi asjaolu, et kolmas riik on liitunud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga (edaspidi „EIÕK“), tähendab, et Euroopa Inimõiguste Kohus kontrollib EIÕKga tagatud põhiõigusi, ei saa see asjaolu muuta üleliigseks nõukogupoolse kontrolli nõuet.
Käesoleval juhul otsustas Üldkohus esimesena, et Kiievi Petšerski linnaosa kohtu eeluurimiskohtuniku 1. märtsi 2017. aasta ja 5. oktoobri 2018. aasta otsused, mida on juba käsitletud Üldkohtu otsustes asjades Klymenko vs. nõukogu (T‑295/19) ja Klymenko vs. nõukogu (T‑258/20), ei ole sellised, mis võiksid iseenesest tõendada, et Ukraina ametiasutuste otsus viia läbi kriminaalmenetlused, millel piiravate meetmete kehtima jätmine sisuliselt põhineb, on vastu võetud kaitseõigusi ja õigust tõhusale kohtulikule kaitsele järgides. Nimelt tehti üks neist rohkem kui kaks ja pool aastat ja teine rohkem kui neli aastat enne vaidlustatud aktide vastuvõtmist. Seejärel leidis Üldkohus, et kuna neis lahendatakse vaid menetlusküsimusi, on need üksnes kõrvalised nende kriminaalmenetluste seisukohast, mis põhjendasid hageja nime loetellu kandmist ja sinna jätmist. Samuti ei ole selleks piisavad ei nõukogu pelk viide Ukraina ametiasutuste seisukohavõttudele hageja põhiõiguste järgimise kohta ega ka ainult tema võimalus tugineda oma õiguste rikkumisele Ukraina kohtutes.
Teisena leidis Üldkohus, et nõukogu ei ole tõendanud, kuidas võimaldasid tema käsutuses olnud teave, mis käsitleb kaitse materjalidega tutvumise protsessi nimetatud kriminaalmenetlustes, ja sellega seotud olnud kohtuotsused tal asuda seisukohale, et küsimuse all olevaid õigusi oli järgitud. Nimelt nentis ta, et nõukogu rahuldus peaprokuratuuri napisõnaliste selgitustega, samas kui Ukraina kriminaalmenetlused olid alles eeluurimise staadiumis, ning et kõnealused kohtuasjad, mis käsitlesid ajavahemikul 2011–2014 väidetavalt toimepandud tegusid, ei olnud veel sisulistes küsimustes kohtumenetlusse jõudnud. Sellega seoses viitas Üldkohus EIÕK‑le (
6
) ja hartale (
7
), millest nähtub, et õigus tõhusale kohtulikule kaitsele hõlmab eeskätt õigust asja arutamisele mõistliku aja jooksul. Üldkohus märkis, et Euroopa Inimõiguste Kohus on juba asunud seisukohale, et selle põhimõtte rikkumisega on tegemist eeskätt siis, kui kriminaalmenetluse uurimisfaasi iseloomustab rida tegevusetuse perioode, mis on süüks pandavad selle uurimise eest vastutavatele ametiasutustele, või see, et eeluurimine ei edene. Sellega seoses, kui isiku suhtes on piiravaid meetmeid kohaldatud juba mitu aastat põhjendusel, et asjaomases kolmandas riigis on käimas sama kriminaalmenetlus, peab nõukogu enne vaidlustatud aktide vastuvõtmist veenduma, et järgitud on selle isiku õigust asja arutamisele mõistliku aja jooksul. Sellest, et hageja vara külmutamine on ennetav, ja Euroopa Kohtu samasisulisest kohtupraktikast (
8
) lähtuvalt tuleb nõukogul nimelt vältida seda, et niisugust meedet pikendatakse tarbetult hageja õigusi ja vabadusi kahjustades ainuüksi seetõttu, et alles uurimisfaasis olev kriminaalmenetlus, millel see meede põhineb, on jäetud sisuliselt kestma määramata ajaks. Seetõttu oleks nõukogu pidanud vähemalt märkima, mis põhjustel sai ta peaprokuratuuri ja hageja esitatud asjaolude iseseisva ja põhjaliku analüüsi tulemusel järeldada, et neid õigusi oli järgitud seoses küsimusega, kas hageja asi lahendati mõistliku aja jooksul.
Üldkohus järeldas, et ei ole tõendatud, et nõukogu oleks veendunud, et Ukraina ametiasutused järgisid hageja kaitseõigusi ja õigust tõhusale kohtulikule kaitsele kriminaalmenetlustes, millele ta tugines, ja tühistas seetõttu otsuse 2021/394 ja määruse 2021/391 hagejat puudutavas osas.
(
1
)	Nõukogu 5. märtsi 2014. aasta otsus 2014/119/ÜVJP teatavate isikute, üksuste ja asutuste vastu suunatud piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Ukrainas (ELT 2014, L 66, lk 26).
(
2
)	Nõukogu 5. märtsi 2014. aasta määrus (EL) nr 208/2014 teatavate isikute, üksuste ja asutuste vastu suunatud piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Ukrainas (ELT 2014, L 66, lk 1).
(
3
)	Vt 10. juuni 2016. aasta kohtumäärus Klymenko vs. nõukogu (T‑494/14, EU:T:2016:360), 8. novembri 2017. aasta kohtuotsus Klymenko vs. nõukogu (T‑245/15, ei avaldata, EU:T:2017:792), 11. juuli 2019. aasta kohtuotsus Klymenko vs. nõukogu (T‑274/18, EU:T:2019:509), 26. septembri 2019. aasta kohtuotsus Klymenko vs. nõukogu (C‑11/18 P, ei avaldata, EU:C:2019:786), 25. juuni 2020. aasta kohtuotsus Klymenko vs. nõukogu (T‑295/19, EU:T:2020:287) ja 3. veebruari 2021. aasta kohtuotsus Klymenko vs. nõukogu (T‑258/20, EU:T:2021:52).
(
4
)	Nõukogu 4. märtsi 2021. aasta otsus (ÜVJP) 2021/394, millega muudetakse otsust 2014/119/ÜVJP teatavate isikute, üksuste ja asutuste vastu suunatud piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Ukrainas (ELT 2021, L 77, lk 29).
(
5
)	Nõukogu 4. märtsi 2021. aasta rakendusmäärus (EL) 2021/391, millega rakendatakse määrust (EL) nr 208/2014 teatavate isikute, üksuste ja asutuste vastu suunatud piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Ukrainas (ELT 2021, L 77, lk 2).
(
6
)	EIÕK artikli 6 lõige 1.
(
7
)	Harta artikkel 47.
(
8
)	Vt selle kohta 19. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Azarov vs. nõukogu (C‑530/17 P, EU:C:2018:1031).