Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
RIMVYDAS NORKUS
esitatud 4. septembril 2025(1)
Kohtuasi C‑480/24
Ģenerālprokuratūra,
menetluses osalesid:
„ČIEKURI-SHISHKI“ SIA,
„COUNTRY HELI“ SIA
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Augstākās tiesas Senāts (Läti kõrgeim kohus (senat)))
Eelotsusetaotlus – Ühine välis- ja julgeolekupoliitika – Piiravad meetmed seoses olukorraga Ukrainas – Määrus (EL) nr 269/2014 – Artikkel 2 – Määruse nr 269/2014 I lisasse kantud füüsilise isikuga „seotud“ juriidilise isiku mõiste – Niisugusele füüsilisele isikule „kuuluvate, tema valduses või kontrolli all olevate“ rahaliste vahendite ja majandusressursside mõiste – Artikkel 11 – Kohustus mitte rahuldada ühtegi selle artikli lõikes 1 osutatud isikute esitatud nõuet – Reguleerimisala – Õiguslikud tagajärjed – Liikmesriigi kohtu omal algatusel menetluse poolte isikusamasuse kontrollimine artikleid 2 ja 11 arvestades – Isikuandmete kaitse üldmäärus – Artiklid 5 ja 6 – Määruse nr 269/2014 I lisasse kantud füüsilise isiku isikuandmete avalikustamine ja avaldamine kohtuotsuses
I.      Sissejuhatus
1.        Käesolev eelotsusetaotlus, mille on ELTL artikli 267 alusel esitanud Augstākās tiesas Senāts (Läti kõrgeim kohus (senat)), puudutab nõukogu 17. märtsi 2014. aasta määruse (EL) nr 269/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega(2) ja mida on muudetud nõukogu 13. septembri 2023. aasta rakendusmäärusega (EL) 2023/1765(3) (edaspidi „määrus nr 269/2014“), artikli 2 ja artikli 11 lõike 1 punktide a ja b tõlgendamist.
2.        Taotlus on esitatud Läti õiguse alusel asutatud isiku „ČIEKURI‑SHISHKI“ SIA ja ühe teise Läti õiguse alusel asutatud isiku „COUNTRY HELI“ SIA vahelises kohtuvaidluses nõude sissenõudmise üle, mida võlgneb esimesele teine nimetatud äriühingutest. Läti kohus kohustas viimast jõustunud kohtuotsusega vaidlusaluse laenu tagasi maksma. „COUNTRY HELI“ kuulub 50% ulatuses äriühingule „ČIEKURI‑SHISHKI“ ja Küprose õiguse alusel asutatud juriidilisele isikule, äriühingule „ABACUS (CYPRUS) LIMITED“, mille tegelik kasusaaja on füüsiline isik, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, mille liit on vastu võtnud seoses Venemaa sissetungiga Ukrainasse. Eelotsusetaotluse esitanud kohus, kellele esitati kassatsioonkaebus, peab otsustama, kas sellisel juhul saab Läti kohtu otsuse täita või tuleb see tühistada.
3.        Käesolevas kohtuasjas on tekkinud mitu küsimust määruse nr 269/2014 tõlgendamise kohta, millele Euroopa Kohus peab vastama, et tagada piiravate meetmete tõhusus. Need puudutavad muu hulgas liikmesriigi kohtu voli teha liidu õiguse alusel kindlaks, kas selles määruses nimetatud meetmed on juriidilise isiku suhtes kohaldatavad, ning kriteeriume, millest kohus peab oma hinnangu andmisel lähtuma. Nende kontrollimiseks on vaja analüüsida liidu õiguskorra ja riigisisese õiguse vahelist suhet, eelkõige mis puudutab liikmesriikide kohtutele antud rolli ja piiravate meetmete korra mõju eraõigusele. Need tõlgendamisküsimused on sellise tähtsusega, mis ulatub palju kaugemale põhikohtuasja raamidest.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
1.      Määrus nr 269/2014
4.        Määruse nr 269/2014 artiklis 1 on ette nähtud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)      „nõue“ – enne või pärast 17. märts 2014 kas kohtu kaudu või muul viisil esitatud nõue, mis tuleneb lepingust või tehingust või on sellega seotud, ning eelkõige:
i)      nõue, millega taotletakse lepingust või tehingust tuleneva või sellega seotud kohustuse täitmist;
ii)      nõue, mille eesmärk on mis tahes vormis võlakirja, finantstagatise või hüvitise pikendamine või väljamaksmine;
iii)      lepingu või tehinguga seotud hüvitisnõue;
iv)      vastunõue;
v)      nõue, mille eesmärk on kohtuotsuse, vahekohtu otsuse või sellega samaväärse otsuse tunnustamine või täitmine, sealhulgas välisriigi kohtuotsuste täidetavaks tunnistamise menetluse kaudu, olenemata kohast, kus otsus on tehtud;
[…]
c)      „pädevad asutused“– liikmesriikide pädevad asutused, mis on kindlaks määratud II lisas loetletud veebisaitidel;
[…]“.
5.        Määruse artiklis 2 on sätestatud:
„1.      Külmutatakse kõik I lisas loetletud füüsilistele või juriidilistele isikutele, üksustele või asutustele või nendega seotud füüsilistele või juriidilistele isikutele, üksustele või asutustele kuuluvad, nende valduses või kontrolli all olevad rahalised vahendid ja majandusressursid.
2.      Rahalisi vahendeid ega majandusressursse ei tehta otseselt ega kaudselt kättesaadavaks I lisas loetletud füüsilistele või juriidilistele isikutele, üksustele või asutustele või nendega seotud füüsilistele või juriidilistele isikutele, üksustele või asutustele ega nende kasuks.“
6.        Nimetatud määruse artikli 3 lõikes 1 on sätestatud, et määruse I lisas on loetletud erinevad füüsiliste või juriidiliste isikute, üksuste või asutuste kategooriad, „ning nendega seotud füüsilised või juriidilised isikud, üksused või asutused“.
7.        Määruse artikli 9 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Keelatud on teadlikult ja tahtlikult osaleda tegevuses, mille eesmärk või tagajärg on kõrvalehoidmine lõikes 2 osutatud meetmetest.“
8.        Määruse nr 269/2014 artiklis 11 on sätestatud:
„1.      Lepingu ja tehingu puhul, mille täitmist on otseselt või kaudselt, tervikuna või osaliselt mõjutanud käesoleva määrusega kehtestatud meetmed, ei rahuldata ühtki nõuet, sealhulgas hüvitisnõuet ega muud samalaadset nõuet, nagu tasaarvestusnõue või tagatisnõue, eelkõige nõuet, mille eesmärk on mis tahes vormis võlakirja, tagatise või hüvitise, eriti finantstagatise ja -hüvitise pikendamine või väljamaksmine, kui selle esitajaks on:
a)      I lisas loetletud määratud füüsilised või juriidilised isikud, üksused või asutused;
b)      füüsiline või juriidiline isik, üksus või asutus, kes tegutseb mõne punktis a osutatud isiku, üksuse või asutuse kaudu või tema nimel.
2.      Igas nõude täitmise menetluses jääb kõnealuse nõude täitmist taotleva füüsilise või juriidilise isiku, üksuse või asutuse kohustuseks tõendada, et nõude täitmine ei ole lõike 1 alusel keelatud.
3.      Käesoleva artikliga ei piirata lõikes 1 osutatud füüsiliste või juriidiliste isikute, üksuste või asutuste õigust nõuda kooskõlas käesoleva määrusega lepinguliste kohustuste täitmata jätmise seaduslikkuse kohtulikku kontrolli.“
9.        Määruse artikkel 14 on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Kui nõukogu otsustab kohaldada füüsilise või juriidilise isiku, üksuse või asutuse suhtes artiklis 2 osutatud meetmeid, muudab ta vastavalt I lisa.
2.      Nõukogu edastab oma otsuse, sealhulgas loetellu kandmise põhjused lõikes 1 osutatud füüsilisele või juriidilisele isikule, üksusele või asutusele kas otse, juhul kui aadress on teada, või teatise avaldamise kaudu, ning annab asjaomasele füüsilisele või juriidilisele isikule, üksusele või asutusele võimaluse esitada märkusi.
3.      Kui esitatakse märkusi või uusi olulisi tõendeid, vaatab nõukogu oma otsuse läbi ning teavitab vastavalt asjaomast füüsilist või juriidilist isikut, üksust või asutust.
4.      I lisas esitatud loetelu vaadatakse korrapäraselt ja vähemalt iga 12 kuu tagant läbi.“
10.      Määruse artiklis 17 on sätestatud:
„Käesolevat määrust kohaldatakse:
[…]
d)      liidu territooriumil või väljaspool seda asuvate juriidiliste isikute, üksuste või asutuste suhtes, mis on asutatud või moodustatud liikmesriigi õiguse alusel;
[…]“.
2.      Rakendusmäärus (EL) 2022/336
11.      Nõukogu 28. veebruari 2022. aasta rakendusmääruse (EL) 2022/336, millega rakendatakse määrust (EL) nr 269/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega(4), põhjendustes 10–13 on sätestatud:
„(10)      Kõrge esindaja tegi 24. veebruaril 2022 liidu nimel avalduse, milles mõistetakse kõige karmimalt hukka Venemaa Föderatsiooni relvajõudude provotseerimata sissetung Ukrainasse ning Valgevene sekkumine sellesse Ukraina-vastasesse agressiooni. Kõrge esindaja märkis, et liidu vastus hõlmab nii valdkondlikke kui ka individuaalseid piiravaid meetmeid.
(11)      Euroopa Ülemkogu mõistis 24. veebruaril 2022 kõige karmimalt hukka Venemaa Föderatsiooni provotseerimata ja põhjendamatu sõjalise agressiooni Ukraina vastu. Oma ebaseadusliku sõjategevusega rikub Venemaa rängalt rahvusvahelist õigust ja ÜRO põhikirja põhimõtteid ning õõnestab Euroopa ja ülemaailmset julgeolekut ja stabiilsust. Euroopa Ülemkogu leppis tihedas koostöös oma partnerite ja liitlastega kokku täiendavates piiravates meetmetes, mis toovad Venemaale tema tegevuse tõttu kaasa ulatuslikud ja tõsised tagajärjed.
(12)      Võttes arvesse olukorra tõsidust, on nõukogu seisukohal, et määruse (EL) nr 269/2014 I lisas esitatud selliste isikute, üksuste ja asutuste loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, tuleks lisada 26 isikut ja üks üksus.
(13)      Määruse (EL) nr 269/2014 I lisa tuleks seetõttu vastavalt muuta[.]“
B.      Läti õigus
12.      Tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Civilprocesa likums) artiklites 483 ja 484 on sätestatud, et peaprokurör võib teatavatel tingimustel esitada teatavate jõustunud kohtuotsuste peale kassatsioonkaebuse Augstākās tiesas Senātsile (kõrgeim kohus (senat)).
III. Kohtuvaidluse faktilised asjaolud, põhikohtuasja menetlus ja eelotsuse küsimused
13.      „ČIEKURI‑SHISHKI“ laenuandjana ja „COUNTRY HELI“ laenusaajana sõlmisid 19. mail 2015 laenulepingu summas 3 407 347,10 eurot.
14.      „ČIEKURI‑SHISHKI“ (edaspidi „hageja“) esitas 19. jaanuaril 2023 „COUNTRY HELI“ (edaspidi „kostja“) vastu hagi laenu põhisumma ja intressi sissenõudmiseks. Hagiavalduses on märgitud, et 50% kostja kapitalist kuulub hagejale ja 50% Küprosel asutatud äriühingule „ABACUS (CYPRUS) LIMITED“, mille tegelik kasusaaja on füüsiline isik D.
15.      Rīgas rajona tiesa (Riia rajoonikohus, Läti) tuvastas 13. septembri 2023. aasta kohtuotsuses, et kostja ei ole laenusummat ikka veel tagasi maksnud ega laenult intressi maksnud. Nimetatud kohus rahuldas seega hagi ja kohustas kostjat nõutud võlg hagejale tagasi maksma. Kohus ei analüüsinud kohtuotsuses siiski, kas hageja või kostja suhtes kohaldatakse liidu piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega, eelkõige määruse nr 269/2014 alusel või põhjal võetud meetmeid.
16.      See otsus, mida ei vaidlustatud, jõustus 4. oktoobril 2023.
17.      12. oktoobril 2023 väljastati täitedokument ja edastati see täitemenetluse registrisse.
18.      Kasutades tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklitega 483 ja 484 antud õigust, esitas peaprokurör Rīgas rajona tiesa (Riia rajoonikohus) 13. septembri 2023. aasta kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse, milles palus see kohtuotsus tühistada ja selle täitmine kuni kaebuse lahendamiseni peatada. Peaprokurör väidab, et kuna D kanti rakendusmäärusega 2022/336, millega rakendatakse määrust nr 269/2014, viimati nimetatud määruse I lisas esitatud nende isikute loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, on selle määruse sätted sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kostja suhtes kohaldatavad. Ta lisab, et arvestades asjaolu, et hageja esitas hagi pärast D kandmist sellesse loetellu, oleks Rīgas rajona tiesa (Riia rajoonikohus) pidanud kontrollima, kas selle hagi tegelik eesmärk oli D suhtes võetud piiravatest meetmetest kõrvale hoida.
19.      Augstākās tiesas Senāts (kõrgeim kohus (senat)), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, otsustas 8. veebruari 2024. aasta kohtumäärusega algatada menetluse peaprokuröri kassatsioonkaebuse läbivaatamiseks, peatades samas esimese astme kohtuotsuse täitmise.
20.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et määruse nr 269/2014 artikkel 2 ei anna selget vastust, kuidas teha kindlaks, kas sellist juriidilist isikut nagu kostja tuleb pidada selle määruse I lisas loetletud füüsilise isikuga „seotud“ juriidiliseks isikuks, kui tema kapital kuulub mitmele äriühingule ja kui selgub, et neist äriühingutest ühe tegelik kasusaaja on selline füüsiline isik. Käesoleval juhul võib olla õiguspärane eeldada, et kostja on D valduses või on võib-olla D kui tegeliku kasusaaja kontrolli all. Lisaks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas ka hagejat kui juriidilist isikut, kellele kuulub 50% kostja kapitalist, võib pidada „seotud“ juriidiliseks isikuks, sest vastasel juhul võib D suhtes võetud piiravate meetmete tõhusus olla ohus.
21.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib lisaks saada selgitusi määruse nr 269/2014 artikli 11 lõike 1 isikulise kohaldamisala ja õiguslike tagajärgede kohta. Eelkõige leiab ta, et ei ole põhjendatud välistada liikmesriigi kohtu võimalust teha otsus ja rahuldada selle sätte kohaldamisalasse kuuluv nõue, tingimusel et see kohus täpsustab oma otsuse resolutsioonis selgesõnaliselt, et seda otsust saab vabatahtlikult või sunniviisiliselt täita ainult siis, kui asjaomase isiku suhtes kehtestatud piiravad meetmed tühistatakse. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud ka küsimus, mil määral kehtestatakse määrusega nr 269/2014 liikmesriigi kohtule kohustus kontrollida omal algatusel, kas mõni tsiviilasja menetlusosalistest on selle määruse artiklis 2 või artikli 11 lõikes 1 osutatud isik.
22.      Neil asjaoludel otsustas Augstākās tiesas Senāts (kõrgeim kohus (senat)) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Millised asjaolud näitavad, et tegemist on seotud isikuga […] [määruse nr 269/2014] artikli 2 tähenduses? Kas seotud juriidiliseks isikuks tuleb pidada juriidilist isikut, kelle kapitalis kuulub 50% osalus juriidilisele isikule, kelle tegelik kasusaaja on kantud […] rakendusmääruse [2022/336] lisas esitatud loetellu?
2.      Kui vastus esimese küsimuse teisele poolele on jaatav, siis kas seotud juriidiliseks isikuks määruse nr 269/2014 artikli 2 tähenduses tuleb samuti pidada juriidilist isikut, kellele kuulub 50% osalus esimese eelotsuse küsimuse teises osas kirjeldatud juriidilise isiku kapitalis?
3.      Kas määruse nr 269/2014 artikli 11 lõike 1 punktis b osutatud isikud, üksused või asutused hõlmavad ka seotud juriidilisi isikuid määruse nr 269/2014 artikli 2 tähenduses?
4.      Kas kohtul on iga nõuet läbi vaadates kohustus kontrollida omal algatusel, kas mõni menetluspool on määruse nr 269/2014 artiklis 2 või artikli 11 lõike 1 punktis a või b osutatud isik?
5.      Millised õiguslikud tagajärjed tulenevad määruse nr 269/2014 artikli 11 lõikest 1, milles on sätestatud, et ühtki nõuet, mille on esitanud punktides a või b osutatud isikud, „ei rahuldata“? Või kas selliste nõuete sisuline menetlemine on lubatud, kui kohtu otsuse resolutsioonis sedastatakse, et otsust ei saa täitmisele pöörata, kuni isik on kantud asjaomasesse loetellu?
6.      Kas määruse nr 269/2014 artikli 11 lõige 1 toob kaasa õiguslikud tagajärjed, kui nimetatud lõike punktis a või b osutatud isik ei ole mitte hageja, vaid kostja?
7.      Kas kohtu otsuse põhjendustes tuleks avaldada füüsilise isiku andmed (ees- ja perekonnanimi), kelle suhtes sanktsioone kohaldatakse? Kas need isikuandmed tuleks kohtu otsuse avaldamisel asendada pseudonüümiga?“
IV.    Menetlus Euroopa Kohtus
23.      4. juuli 2024. aasta eelotsusetaotlus saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 9. juulil 2024.
24.      Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 23 ette nähtud tähtaja jooksul esitasid kirjalikud seisukohad prokurör, põhikohtuasja hageja, Läti, Madalmaade ja Soome valitsus ning Euroopa Komisjon.
25.      Euroopa Kohus loobus kodukorra artikli 76 lõike 2 alusel kohtuistungi korraldamisest.
V.      Õiguslik analüüs
A.      Sissejuhatavad märkused
26.      Euroopa Liit võttis määruse nr 269/2014 vastu 17. märtsil 2014 vastusena olukorrale Ukrainas, eelkõige Krimmi ebaseaduslikule annekteerimisele Venemaa poolt. Pärast Venemaa Föderatsiooni Ukraina-vastase agressioonisõja puhkemist 2022. aastal muutus see määrus veelgi olulisemaks. See on üks peamisi Venemaa vastu suunatud sihipäraste sanktsioonide vahendeid. Sellega nähakse ette Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava tegevuse eest vastutavate isikute ja üksuste ning otsuse 2014/145/ÜVJP(5) artiklis 2 osutatud muude isikute varade külmutamine. Samuti keelab see anda neile otseselt või kaudselt rahalisi vahendeid või majandusressursse. Sellele lisatud loetelu, kuhu on kantud Kremliga seotud poliitikud, oligarhid, sõjaväelased, ettevõtjad ja propagandistid, ajakohastatakse regulaarselt. Need meetmed on osa liidu laiemast reageerimisest, sealhulgas majandus- ja kaubandussanktsioonidest, et avaldada Venemaale survet, et ta lõpetaks sõjategevuse ja järgiks rahvusvahelist õigust.
27.      Liidu õiguses võetakse „piiravad meetmed“ vastu nõukogu otsustega, milles „määratletakse liidu lähenemisviis konkreetsele geograafilist või temaatilist laadi küsimusele“, ühise välis- ja julgeolekupoliitika (ÜVJP) raames ja ELL artikli 29 alusel. Kuna ÜVJP raames vastu võetud otsustel ei ole liikmesriikide riigisiseses õiguskorras vahetut õigusmõju, ei saa need üksi tekitada juriidilistele või füüsilistele isikutele kohustusi. Nende rakendamine nõuab seega ELTL artikli 215 alusel „vajalike meetmete“ võtmist teisese õiguse aktide kujul, mille ese on „majandus- ja rahandussuhete osaline või täielik katkestamine või piiramine ühe või mitme kolmanda riigiga“ (lõige 1), või „piiravaid meetmeid juriidiliste või füüsiliste isikute ning rühmituste või mitteriiklike üksuste suhtes“ (lõige 2)(6).
28.      Kasutades volitusi, mille annab ELTL artikli 215 õiguslik alus nõukogule, otsustab viimane üldiselt määruste vastuvõtmise. Määrus nr 269/2014, mis on käesoleva kohtuasja keskmes, kuulub just sellesse õigusaktide kategooriasse. Üks erinevatest aspektidest, mida tuleb eelotsuse küsimuste analüüsimisel käsitleda, on „piiravate meetmete“ õiguslik olemus. Tuleb analüüsida ka konkreetseid meetmeid, mida liikmesriikide pädevad asutused, sealhulgas kohtud, peavad võtma, et tagada selle määruse täielik toime nende vastavates õiguskordades. Nende meetmete sidusus ja tõhus rakendamine on otsustava tähtsusega, et tagada liidus ÜVJP eesmärgid.
29.      Euroopa Kohtu palvel keskendutakse käesolevas ettepanekus neljandale, viiendale ja kuuendale eelotsuse küsimusele, mille saab rühmitada kahte erinevasse teemavaldkonda. Neljas küsimus puudutab liikmesriigi kohtu võimalikku kohustust kontrollida omal algatusel, kas üks menetlusosalistest on määruse nr 269/2014 artiklites 2 ja 11 nimetatud isik. Viies ja kuues küsimus puudutavad määruse artikli 11 lõike 1 kohaldamisala ja õiguslikke tagajärgi. Käsitlen neid küsimusi eraldi.
30.      ELTL artiklis 267 sätestatud koostöömenetluses kehtivate pädevuse jaotuse eeskirjade kohaselt on ühelt poolt Euroopa Kohtu ülesanne tõlgendada liidu õigusnorme, mille on liikmesriigi kohus oma ainuvastutusel ja põhikohtuasja kõiki faktilisi ja õiguslikke asjaolusid arvestades tunnistanud vaidluse lahendamiseks määravaks(7). Teiselt poolt peab eelotsusetaotluse esitanud kohus neid sätteid käesolevas asjas kohaldama, võttes arvesse Euroopa Kohtu antud tõlgendust. Selleks et anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule esitatud küsimustele tarvilik vastus, lisan oma analüüsi hulga sätteid, mis võivad olla kohaldatavad, kui see liikmesriigi kohus ei anna asjaoludele teistsugust hinnangut(8).
B.      Neljas eelotsuse küsimus
31.      Neljanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas määruse nr 269/2014 artiklit 2 ja artikli 11 lõike 1 punkte a ja b tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus peab omal algatusel kontrollima, kas üks menetlusosalistest on neis sätetes nimetatud isik.
32.      Nagu ma sissejuhatavates märkustes selgitasin, kasutab liit üldiselt õigusliku vahendina määrust, et tagada nõukogu poolt ÜVJP raames vastu võetud piiravate meetmete rakendamine(9). Nagu nähtub määruse nr 269/2014 põhjendusest 10, nähti nende meetmete tõhususe tagamiseks ette viivitamatu jõustumine. ELTL artikli 288 kohaselt on määrus üldiselt kohaldatav, tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides. Selle õigusakti kasutamine tagab seega piiravate meetmete ühetaolise kohaldamise(10). Lisaks kohaldatakse määruse nr 269/2014 artikli 17 kohaselt seda määrust kõigi selles nimetatud isikute, üksuste ja asutuste suhtes. Kõnealuste piiravate meetmete rakendamise ja kohaldamise eest vastutavad liikmesriigid oma pädevate asutuste kaudu.
33.      Määruste sätted on põhimõtteliselt siduvad liikmesriikide kõigile organitele nende pädevuse piires, sealhulgas kohtuvõimule. Viimasel on keskne roll liidu õiguse järgimise tagamisel ja vajaduse korral riigi määratud meetmete seaduslikkuse kontrollimisel. See tähendab, et liikmesriikide kohtud võivad otsustada piiravate meetmete, näiteks kaubandussanktsioonide või -piirangute riigisisese(11) rakendamise aktide õiguspärasuse üle. Seega aitab kohtuvõim tagada õiguskindlust ja kindlustada, et meetmed oleksid õigusraamistikuga kooskõlas. Kui leitakse, et meede on õigusvastane, võib pädev kohus selle tühistada või seda muuta. Sel viisil aitab kohtuvõim vältida võimu kuritarvitamist ja kaitsta õigusriigi põhimõtet liidus.
34.      Piiravaid meetmeid sätestavat määrust rakendavad peamiselt riigiorganid, kellel on eripädevus finantsjärelevalve valdkonnas. Neil organitel on vajalikud vahendid ja seega on neil õigus rakendada ette nähtud rahalisi karistusi, nagu varade külmutamine, teatavatele isikutele või asutustele krediidi andmise või maksete tegemise keeld. Nende ülesanne on määrata konkreetsed meetmed määruses nimetatud loeteludesse kantud isikute ja asutuste suhtes. Need asutused, kes vastutavad määruse ja vajaduse korral ka riigisiseste rakendusmeetmete rakendamise eest, kuuluvad üldjuhul – kuid mitte alati – täitevvõimu alla.
35.      Selles kontekstis tuleb märkida, et kuigi määruse nr 269/2014 II lisas on loetletud veebisaidid, mis annavad teavet pädevate asutuste kohta, ja komisjonile teadete saatmise aadressid, ei sisalda määrus ise täpsustusi liikmesriigi ametiasutuste ega nende konkreetse rolli kohta piiravate meetmete rakendamisel ja kohaldamisel. Asjaolu, et määratud organid või ministeeriumid on liikmesriigiti erinevad, näitab, et liikmesriikidele on antud piiravate meetmete rakendamisel ulatuslik institutsiooniline autonoomia. Sellest tuleneb siiski, et teatavatel ministeeriumidel, nagu majandus- ja rahandusministeerium, on sageli eriline roll, kuna neil on rahvusvahelise kaubanduse ja kapitali liikumise kontrolli valdkonnas eripädevus(12).
36.      Tuleb samuti märkida, et määrus nr 269/2014 ei sisalda ka täpseid sätteid selle kohta, kuidas liikmesriigid peavad piiravaid meetmeid konkreetselt rakendama. Selles ei ole ette nähtud riigisiseste menetlusnormide ühtlustamist. See määrus piirdub pigem konkreetse eesmärgi seadmisega, nagu teatavate varade või majandusressursside külmutamine. Mõned eesmärgid on sõnastatud ka suhteliselt laialt või sõltuvad konkreetsete asjaolude hindamisest, näiteks kui on ette nähtud, et I lisas loetletud füüsilised isikud või nendega seotud füüsilised või juriidilised isikud, üksused või asutused ei või saada rahalisi vahendeid või majandusressursse ega nendest otseselt ega kaudselt kasu saada. Need asjaolud võimaldavad järeldada, et liikmesriikidel on selles osas, kuidas seatud eesmärke saavutada, ulatuslik kaalutlusruum(13).
37.      Piiravate meetmete sellisel kohaldamisel ja detsentraliseeritud rakendamisel võetakse arvesse liidu struktuuri ja Euroopa Liidu lepingus sätestatud subsidiaarsuse põhimõtet(14). See kajastab ka liidu ja selle liikmesriikide ülesande keerukust, eelkõige paljude juhtumite puhul, kus isikud või asutused püüavad sanktsioonisüsteemist kõrvale hoida. Seda silmas pidades näib tõesti mõistlik panna vastutus määruse nr 269/2014 konkreetse kohaldamise ning vajaduse korral riigisiseste rakendusmeetmete vastuvõtmise eest liikmesriikide ametiasutustele, kes on faktilistele asjaoludele lähemal ja kellel on muu hulgas konkreetne eripädevus.
38.      Tuleks täpsustada, et hoolimata piiravate meetmete detsentraliseeritud rakendamisest ja jõustamisest on liikmesriigid kohustatud võtma kõik vajalikud meetmed, et tagada, et liidu piiravatest meetmetest ei hoita kõrvale. ELL artikkel 29 kohustab liikmesriike tagama, et nende riiklik poliitika oleks kooskõlas liidu seisukohtadega. Liikmesriigid peavad seega kooskõlastama oma jõupingutused riiklikul ja riikidevahelisel tasandil, et vältida igasugust kõrvalehoidmist ja lõppkokkuvõttes tagada ELi sanktsioonide tõhusus(15). Nagu teistes sarnastes valdkondades, eelkõige seoses direktiivide ülevõtmisega liikmesriikide poolt, ei või piiravate meetmete rakendamise ja täitmise detsentraliseerimine kahjustada liidu õiguse tõhusust.
39.      Seetõttu kaldub Euroopa Kohus, kui ta tunnustab liikmesriikide menetlusautonoomiat, kuna liidu õiguses ei ole sätestatud teisiti, rõhutama, et liidu õiguse kohaldamist ei tohi muuta ülemäära raskeks ega praktiliselt võimatuks. Selle menetlusautonoomia teine piirang tuleneb Euroopa Kohtu praktika kohaselt võrdväärsuse põhimõttest, mille kohaselt ei tohi liidu õiguse rakendamine olla ebasoodsam kui sarnastes olukordades kohaldatava riigisisese õiguse rakendamine(16). Võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtted on seega olulised õiguslikud kriteeriumid, mis võimaldavad hinnata konkreetse riigisisese meetme vastavust määruse nr 269/2014 nõuetele.
40.      Mulle näib nimelt, et nende põhimõtete tõlgendamine võimaldab vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtu neljandale eelotsuse küsimusele. Nagu ma käesolevas ettepanekus juba märkisin, rakendavad piiravaid meetmeid ette nägevat määrust peamiselt finantsjärelevalve valdkonnas tegutsevad riigiorganid, kellel on konkreetsete meetmete võtmiseks vajalikud volitused(17). Kui liikmesriigi kohtu keskne roll kohtuliku kaitse tagamisel on vaieldamatu(18), võib vaevalt nõuda, et kohtuorgani liikmel oleks igal juhul vajalik eripädevus, et võtta otsustavas olukorras asjakohaseid meetmeid, eelkõige mis puudutab määruse nr 269/2014 I lisasse kantud isiku vara. Lisaks tuleb meeles pidada, et kohtuorgani ülesanne on täidesaatva võimu omast põhimõtteliselt erinev ja et liikmesriikides kehtivat võimude lahususe põhimõtet arvestades oleks problemaatiline anda talle ülesanded, mida tavaliselt täidab täidesaatev võim.
41.      Samas ei tohi unustada, et määruse nr 269/2014 sätted on kohtuvõimule ka siduvad ja et ta on oma pädevuse piires kohustatud tagama selle kohaldamise. Teisisõnu tuleb liikmesriigi kohtu tegevust hinnata nagu teistegi riigiasutuste tegevust ka liidu õiguse kohaldamise tõhususe põhimõttest lähtuvalt(19). Tuleb siiski arvesse võtta konkreetseid tingimusi, milles kohtuvõim tegutseb, eelkõige asjaolu, et liikmesriigi kohus võib teostada üksnes talle riigisisese menetlusõigusega antud pädevust. See piirang tuleneb õigusriigi põhimõttest, mis iseloomustab kõigi liidu liikmesriikide õigussüsteeme.
42.      Sellega seoses tuleb kõigepealt meeles pidada, et liikmesriikide õigussüsteemides iseloomustab tsiviilkohtumenetlust peamiselt võistlevuse põhimõte, mille kohaselt kohus jõuab veendumusele poolte esitatud argumentide põhjal. Lisaks võimaldab tsiviilkohtumenetluses dispositiivsuse põhimõte(20) pooltel vabalt otsustada, kas algatada kohtumenetlus, määrata kindlaks selle ese ja see lõpetada. Teisisõnu tuleb tsiviilkohuses üldjuhul arvesse võtta üksnes vaidluse poolte esitatud asjaolusid. Pooltel on seega kontroll vaidluse eseme üle ja kohus on üldjuhul passiivsel positsioonil(21). Erandiks on „üldtuntud“ faktid, mis on üldiselt teada või vähemalt tuttavad kohtule, kellel on konkreetses valdkonnas isiklik eripädevus ja kes võib seega seda oma arutluskäigus arvesse võtta. Need tunnused eristavad põhimõtteliselt tsiviilkohut teistest riigiorganitest, näiteks prokuratuurist kriminaalmenetluses, kes võivad omakorda alustada uurimisi omal algatusel.
43.      Selles kontekstis tuleb meenutada Euroopa Kohtu praktikat, mille kohaselt ei nõua liidu õigus põhimõtteliselt liikmesriigi kohtult, et ta analüüsiks omal algatusel väidet, et on rikutud liidu õigust, kui sellise väite analüüsimiseks oleks kohus kohustatud väljuma vaidluse piiridest, mille on määratlenud menetlusepooled. Seda liikmesriigi kohtu pädevuse piirangut õigustab põhimõte, et menetluse initsiatiiv tuleb menetlusepooltelt. Järelikult saab liikmesriigi kohus selle kohtupraktika kohaselt omal algatusel tegutseda üksnes erandjuhtudel, kui avalik huvi nõuab tema sekkumist(22). Seda punkti on vaja põhjalikumalt selgitada.
44.      Euroopa Kohus on oma praktikas määratlenud rea olukordi, kus ta on tunnistanud, et liikmesriigi kohus peab liidu õigusnormide rikkumise tuvastama omal algatusel(23). Neil juhtudel on ühine see, et kohaldatav õigusnorm on siduv ja annab õigussubjektidele õigusi. Euroopa Kohus on otsustanud, et liikmesriigi kohus peab liidu õigusega antud õiguste kaitse üldist huvi arvestades sellise rikkumise tuvastama omal algatusel ja seega väljuma poolte määratletud piiridest, kui ühele menetluspoolele tekiks kahju, juhul kui seda kaitset ei oleks võimalik tagada muul viisil, eelkõige seetõttu, et riigisisese õiguse kohaselt ei ole tal võimalik sellele tugineda või kui selles õiguses ei ole ette nähtud ühtegi muud liiki kaitset.
45.      Kuigi eelmises punktis viidatud kohtupraktika põhineb liidu õigusega õigussubjektidele antud õiguste kaitse kaalutlustel, ei ole minu arvates välistatud, et selline lähenemisviis võib olla kohaldatav ka juhtudel, kui tegemist ei ole sellise avaliku huvi kaitsmisega, mis seisneb isikute subjektiivsete õiguste kaitsmises, vaid pigem iseseisva avaliku huvi saavutamise tagamisega, mis on omane liidule kui rahvusvahelisele organisatsioonile ja rahvusvahelise õiguse subjektile, kes on võimeline teostama välistegevust, mille eesmärk on tagada reeglitel põhineva rahvusvahelise korra järgimine(24). Selle õiguskorra nurgakivi, ÜRO põhikiri, on loodud selleks, et säilitada maailma rahu ja julgeolekut. Liit on võtnud pühendunult kohustuse selle eesmärgi saavutamisele kaasa aidata(25).
46.      Käesoleval juhul on ilmne, et on avalik huvi määruse nr 269/2014 tõhusaks kohaldamiseks, mis minu arvates õigustab liikmesriikide menetlusautonoomia piiride kohandamist, et vastata liidus ÜVJP eesmärkide saavutamise nõuetele(26). Liikmesriikide õigustraditsioonide mitmekesisus ei saa olla takistuseks ega pakkuda seega võimalust liidu sanktsioonirežiimist kõrvale hoida. Nii oleks see siiski juhul, kui selle määruse I lisas loetletud isikud saaksid teha tehinguid liikmesriikides, mille riigisisesed õigusaktid on pigem lubavad. Lisaks tuleb vältida vaidluste menetlemist kohtutes, kes ei kohalda liidu piiravaid meetmeid vajaliku rangusega.
47.      Eelotsuse küsimuste analüüsimisel on eriti asjakohane kohtuotsus Bank Melli Iran(27), kuna selles tuletatakse meelde, et liikmesriikide kohtutel on kohustus tagada liidu õiguse täielik toime. Euroopa Kohtu hinnangul kehtib see nõue kõigis tema menetluses olevates kohtuasjades, sealhulgas tsiviilkohtumenetluses(28). Tuleb samuti märkida, et see kohtuotsus lähtub põhimõttest, et liikmesriigi kohtud peavad tegutsema siis, kui on tõendeid, mis annavad alust arvata, et isik on rikkunud liidu õigust(29). Kuigi see kohtuotsus ei puuduta otseselt liidu piiravate meetmete korda, vaid kaitset kolmanda riigi kehtestatud õigusaktide – käesoleval juhul Ameerika Ühendriikide poolt Iraani vastu võetud piiravate meetmete – territooriumivälise kohaldamise mõju eest, kuulub see siiski seotud valdkonda, mis kuulub rahvusvahelisi sanktsioone käsitleva õiguse kohaldamisalasse, mistõttu on põhjendatud seda õigusliku analüüsi raames arvesse võtta. Seda kohtupraktikat arvestades on õiguspärane nõuda liikmesriikide kohtutelt, et nad aitaksid tsiviilasjade menetlustes aktiivselt ära hoida määrusega nr 269/2014 kehtestatud liidu sanktsioonidest kõrvalehoidmist.
48.      Lõpuks tuleb analüüsi raames meenutada mõistet „kõrvalehoidmine“, nagu see on määratletud Euroopa Kohtu praktikas. Kohtuotsuses Afrasiabi jt(30) täpsustas Euroopa Kohus, et see mõiste tähistab tegevust, mille otsene või kaudne eesmärk või tagajärg on selle toimepanija kõrvalehoidmine liidu meetmete kohaldamisest, ehk tegevust, mille otsene või kaudne eesmärk või tagajärg on välistada liidu kehtestatud keelumeetmete kohaldamist(31). Euroopa Kohtu antud määratlus on otsustavalt lai ja rõhutab kõrvalehoidmise eesmärgi – st selle potentsiaalsete tagajärgede – tähtsust lisaks nende tegelikule mõjule, st selle konkreetsetele tagajärgedele. Sellest tuleneb, et „kõrvalehoidmise“ all tuleb mõista mitte ainult tegevust, mis tegelikult takistab piiravate meetmete eesmärkide saavutamist, vaid ka tegevust, mille eesmärk on need meetmed tagasi lükata, sõltumata nende tegelikust tulemusest(32). Arvestades väljakutset, mis ELi ja selle liikmesriikide ees on, näib, et on vaja tugevaid vastumeetmeid.
49.      Euroopa Kohus tugines oma arutluskäigus määruse nr 269/2014 artiklile 9 sisuliselt vastava sätte(33) tõlgendusele, mida liikmesriigi kohus peab vajaduse korral põhikohtuasjas kohaldama, kui ta leiab, et tingimused on täidetud. See on keskne säte, mille eesmärk on vältida sanktsioonidest kõrvalehoidmist. Kui teised sätted keelavad konkreetsed toimingud – näiteks majandusressursside kättesaadavaks tegemise loetellu kantud isikutele(34) –, siis selle määruse artikkel 9 käsitleb selliste toimingute kaudseid või varjatud vorme, mis võimaldavad sellistest keeldudest kõrvale hoida. Selle normatiivne eesmärk on täita lüngad, mis võivad tekkida juhul, kui kaudsete meetmetega hoitakse kõrvale sanktsioonidest. See säte mängib seega rolli kaitseklauslina, mille eesmärk on tagada, et hõlmatud on isegi kõige leidlikumad või varjatud kõrvalehoidmise strateegiad.
50.      Esitatud põhjustel leian, et liikmesriigi kohtu omal algatusel sekkumine peaks olema nõutav juhul, kui poolte argumendid, asjaolud, millest kohus on teadlik, või kohtuasja asjaolud võimaldavad kaudsete tõendite alusel järeldada, et ühele vaidluse pooltest on kohaldatavad määruse nr 269/2014 artikkel 2 ja artikli 11 lõike 1 punktid a ja b. Ainult sel tingimusel on võimalik vältida seda, et liikmesriigi kohus on sunnitud jääma passiivseks ja on sunnitud oma veendumuse vastaselt võimaldama I lisas loetletud isikul ette nähtud piiravate meetmete kohaldamisest pääseda. Kohus ei tohi sanktsioonidest kõrvalehoidmisele kaasa aidata ei tahtlikult ega hooletusest.
51.      Selleks et mitte panna liikmesriigi kohtule praktikas ületamatuid nõudeid, ei tohi temal lasuvad kohustused olla ülemäärased. Tõhususe põhimõtet oleks järgitud juba siis, kui kohus pöörduks tõendite olemasolul oma pädevuse raames pädevate asutuste poole, et saada täiendavat teavet asjaomase isiku identiteedi ja tema seotuse ulatuse kohta. Need spetsialiseerunud asutused peaksid vastama kohtu taotlusele võimalikult kiiresti lojaalse koostöö vaimus liidu õiguse kohaldamisel, nagu nõuab ELTL artikli 4 lõige 3. Kui kahtlused, et üks vaidluse pooltest on isik, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, leiavad kinnitust, peaks kohus võtma määruses nr 269/2014 ja riigisiseses õiguses ette nähtud sobivad meetmed.
52.      Kaudsed tõendid, mis võivad viidata liidu sanktsioonide loetellu kantud isikute võimalikule osalemisele, võivad muu hulgas hõlmata teatavate osanike kodakondsust ning võimalikke piiriüleseid finantstehinguid, mis toimuvad Venemaa või Venemaaga tihedalt seotud riikide kaudu. Samas tuleb rõhutada, et asjakohaste kriteeriumide ammendavat loetelu ei ole juba olemuselt võimalik koostada. Praktika peab seega jätkuvalt arenema ja kohanema konkreetsete ja aktuaalsete asjaoludega(35). Selleks on tarvilikuks suuniste allikaks mittesiduva õiguse (soft law) vahendid, nagu ELi institutsioonide ja liikmesriikide pädevate asutuste avaldatud suunised(36). Nende suuniste eesmärk on tegeleda probleemidega, mis on seotud sanktsioonide rakendamise riiklike tavade ühtlustamisega(37).
53.      Seega on vaja, et kohus sekkuks juba kohtumenetluse etapis, et vältida selliste toimingute tegemist, mis võivad kahjustada määruse nr 269/2014 eesmärke, näiteks selliste nõuete täitmisele pööramine, mis tulenevad selle määruse I lisas loetletud füüsiliste isikutega sõlmitud lepingutest. On õigustatud eeldada, et kohus suudab tema menetluses oleva vaidluse raames tajuda keerulisi tsiviilõiguslikke suhteid ja tuvastada olukordi, kus teatud tehingute eesmärk võib olla liidu sanktsioonirežiimist kõrvalehoidmine.
54.      Lisaks on kohtul menetluslikud õigused, mis võimaldavad tal võtta vajalikke ettevaatusabinõusid või parandusmeetmeid, näiteks keelduda määruse nr 269/2014 kohaldamisalasse kuuluval lepingul põhineva täitedokumendi andmisest. Mulle näib siiski, et liidu huve arvestades ei piisa piiravate meetmete kohaldamise edasilükkamisest täitmisstaadiumis. Selline lähenemine tähendaks riigi sekkumist tsiviilkohtumenetluse väga hilises staadiumis, millega kaasneb oht, et kohtutäitur ei saa hinnata, kas täitedokumendi täitmine on määruse nr 269/2014 nõuetega vastuolus.
55.      Nimelt, kui ei esine selgeid vastupidiseid asjaolusid, eeldatakse riigisisese õiguse alusel, et täitedokument on õiguspärane. Õiguskindlus nõuab, et sisulised vastuväited sellise täitedokumendi vastu tuleb põhimõtteliselt vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata. Lisaks tuleb märkida, et sellisel juhul analüüsitakse kooskõla määruse nr 269/2014 sätetega üksnes kohtutäituri poolt täitmisele kuuluva nõude suhtes, välistades võimalikud muud sama vaidlusega seotud nõuded.
56.      Olen seetõttu arvamusel, et kui eelistada piiravate meetmete kohaldatavuse hindamiseks kohtutäituri sekkumist kohtuotsuse täitmise staadiumis, mitte kohtu sekkumist kohtumenetluse staadiumis, nagu näib väitvat Läti valitsus oma kirjalikes seisukohtades, tekiks minu arvates märkimisväärne oht, et määrust nr 269/2014 ei kohaldata nõutava rangusega. Järelikult tuleb selline lähenemine tagasi lükata.
57.      Liidu õiguse tõhususe huvides näib seega asjakohane kohustada liikmesriigi kohut, sealhulgas pädevaid talitusi, sekkuma omal algatusel, analüüsima määruse nr 269/2014 artikli 2 ja artikli 11 lõike 1 punktide a ja b kohaldatavust, kuid üksnes eespool nimetatud juhtudel, see tähendab juhul, kui pooled on sellele küsimusele sõnaselgelt viidanud või kui kohtule teatavaks tehtud faktilised asjaolud või kohtuasja asjaolud võimaldavad asuda seisukohale, et need sätted on kohaldatavad(38).
58.      Käesoleva kohtuasjaga seoses tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab peaprokuröri kassatsioonkaebusele, millest nähtub, et tsiviilasja toimik sisaldab ilmselt asjaolusid, mis võimaldavad eeldada, et määruse nr 269/2014 sätted on kostja suhtes kohaldatavad(39). Lisaks märgib see kohus, et hageja, kellele kuulub üks osa kostja kapitalist, on samuti kostjaga seotud isik ja viimase osanik „ABACUS (CYPRUS) LIMITED“. Eelotsusetaotluses ei ole täpsemat teavet.
59.      Sellega seoses piisab, kui meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on ELTL artiklis 267 ette nähtud eelotsusemenetluses üksnes liikmesriigi kohtul pädevus põhikohtuasjas fakte tuvastada ja hinnata(40). Järelikult on Läti kohtute ülesanne analüüsida põhikohtuasja asjaolusid, eelkõige hinnata peaprokuröri esitatud tõendeid ja teha kindlaks, kas määruse nr 269/2014 sätted on kohaldatavad.
60.      Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb neljandale eelotsuse küsimusele vastata, et kohus, kelle poole on pöördutud, peab juhul, kui tal on kaudseid tõendeid, omal algatusel kontrollima, kas üks menetluspooltest kuulub määruse nr 269/2014 artiklis 2 või artikli 11 lõike 1 punktides a või b nimetatud isikute hulka, ning kasutama selleks kõiki oma uurimisvolitusi. Eelkõige on ta selleks, et ta saaks selle kontrolli läbi viia, kohustatud küsima vajalikku teavet spetsialiseerunud pädevatelt asutustelt. See kontrollikohustus laieneb ka menetluspooltega seotud füüsilistele või juriidilistele isikutele, üksustele või asutustele.
C.      Viies eelotsuse küsimus
61.      Viienda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus kindlaks teha, millised õiguslikud tagajärjed on määruse nr 269/2014 artikli 11 lõikel 1, mille kohaselt „ei rahuldata ühtki nõuet“, mille on esitanud artikli 11 lõike 1 punktides a või b nimetatud isikud, ja kas sellise nõude võib siiski sisuliselt läbi vaadata, kui kohtuotsuse resolutsioonis on ette nähtud, et kohtuotsus ei ole täitmisele pööratav seni, kuni need isikud on kantud asjaomasesse loetellu.
62.      Enne määruse nr 269/2014 artikli 11 normatiivse sisu analüüsimist on selguse huvides asjakohane lühidalt meenutada selle määruse artikli 2 eesmärki, kuna need kaks sätet on omavahel tihedalt seotud ja üksteist täiendavad. Selle artikli 11 funktsiooni on võimalik täielikult mõista üksnes artikli 2 – mis on sanktsioonide korra keskne säte – eesmärki silmas pidades.
63.      Sellega seoses tuleb rõhutada, et määruse nr 269/2014 artiklis 2 ette nähtud finantspiirangud hõlmavad esiteks loetellu kantud füüsilistele või juriidilistele isikutele kuuluvate rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamist ning teiseks neile isikutele rahaliste vahendite või majandusressursside kättesaadavaks tegemise keeldu.
64.      Oluline on täpsustada, et nagu nähtub nõukogu suunistest ÜVJP(41) valdkonda kuuluvate piiravate meetmete rakendamise kohta, ei mõjuta need meetmed kuidagi asjaomaste isikute omandiõigust külmutatud varadele. Eelkõige ei too need kaasa rahaliste vahendite ja ressursside omandiõiguse üleminekut. Nimelt on Euroopa Kohus juba otsustanud, et külmutamismeede on kaitsemeede, mis ei jäta meetme kohaldamisalasse kuuluvaid isikuid nende omandist ilma, kuna see meede on olemuselt ajutine ja tagasipööratav(42). Määrus nr 269/2014 ei keela ei I lisas loetletud isikutega lepingute kehtivust ega sõlmimist. Teisisõnu jääb tsiviilasjades lepingute kehtivus põhimõtteliselt puutumatuks.
65.      Määruse nr 269/2014 artikli 2 lõige 2 keelab siiski rahaliste vahendite või majandusressursside kättesaadavaks tegemise, kui see võib tuua loetellu kantud isikule otsest või kaudset kasu. Sellest järeldub, et lepingut ei saa täita, kui selle täitmise tulemusel tehakse sellisele isikule makse või antakse mis tahes muud majanduslikku kasu. See keeld hõlmab mis tahes teenuse osutamist, tarnet või teenust, mis on lepingus ette nähtud loetellu kantud isikule.
66.      Selle sätte kohaselt on keelatud rahaliste vahendite või majandusressursside kaudne kättesaadavaks tegemine, st eelise andmine mitte otseselt loetellu kantud isikule, vaid kolmandale isikule, kui sellest eelisest saab kaudselt kasu nimetatud isik. Rahaliste vahendite või majandusressursside kaudse kättesaadavaks tegemise keeldu kohaldatakse ka loetellu kandmata üksuste suhtes, kui on põhjendatult alust arvata, et rahalised vahendid või majandusressursid kantakse täielikult või osaliselt üle loetellu kantud isikule. Sellist kaudset käsutusse andmist tuleb põhimõtteliselt eeldada, kui majandusressursid antakse loetellu kandmata isiku käsutusse, kes on otseselt või kaudselt loetellu kantud isiku omandis või kontrolli all(43).
67.      Nagu Euroopa Kohus oma otsuses Möllendorf ja Möllendorf-Niehuus(44) meenutas, tuleb mõistet „kättesaadavaks tegemine“ tõlgendada laialt ja see hõlmab mis tahes toimingut, mis võimaldab loetellu kantud isikul otseselt või kaudselt majandusressursi kasutada, sealhulgas kõiki vastastikuse lepingu alusel osutatavaid teenuseid(45). Sellele kohtupraktikale tuginedes täpsustas nõukogu oma suunistes, et määrused, millega kehtestatakse külmutamismeetmed, „keelavad ka enne kõnesoleva määruse jõustumist sõlmitud lepingute täitmiseks tehtavad toimingud“(46).
68.      Sellest tuleneb, et liidu õiguse esimus tähendab, et sanktsioonide korraga vastuolus olevad lepingulised kohustused peatatakse de facto seni, kuni see kord on jõus. Selles tähenduses tulebki tõlgendada nõukogu suuniste sõnastust, mille kohaselt külmutamismeetmete kehtestamise määrused, kui need on jõustunud, „kaaluvad üles kõik lepingutingimused, mis on nende määrustega vastuolus“(47). Kuigi nendes suunistes kasutatakse õiguslikult ebatäpset terminoloogiat, on ilmne, et lepinguliste kohustuste ajutine peatamine on ette nähtud juhul, kui nende täitmine kahjustaks määruse nr 269/2014 eesmärke. See järeldus kehtib kõigi analüüsitud keeleversioonide kohta(48), mis näib olevat seletatav sooviga jätta selle peatava toime rakendamise täpne kord liikmesriikide õiguskordade ülesandeks.
69.      Seevastu määruse nr 269/2014 artikli 11 lõike 1 – mis on viienda ja kuuenda eelotsuse küsimuse ese – eesmärk on tagada menetluslikus plaanis selle määruse artikli 2 tõhusus, takistades loetellu kantud isikul kohtus tugineda õigusele, mille kasutamine oleks piiravate meetmetega vastuolus. Seega, isegi kui liikmesriigi kohtus on tehtud soodne otsus, peatatakse selle täitmine nii kaua, kui asjaomase isiku suhtes kohaldatakse liidu sanktsioone.
70.      Selle sätte eesmärk on samuti kaitsta lepingupartnerit, kes täidab määrusega nr 269/2014 kehtestatud kohustusi, kahju hüvitamise hagide eest, mille on esitanud määratud pool, eelkõige kahju hüvitamise või lepingulise tagatise alusel(49). Sellise menetlusmehhanismi puudumisel satub lepingupool talumatusse olukorda, kus ta on sunnitud valima, kas teda võidakse lepingu täitmisel karistada kriminaalkaristustega(50), ja riskima tsiviilõiguslike sanktsioonidega, kui ta lepingu täitmisest keeldub. Selle määruse artikli 11 lõike 1 kui menetlusnormi kohaldamine kuulub peamiselt liikmesriigi kohtute pädevusse, kui selles ette nähtud õiguslikud tingimused on täidetud.
71.      Nagu Soome valitsus oma kirjalikes seisukohtades õigesti märkis, on määruse nr 269/2014 artikli 11 lõike 1 peamine eesmärk tagada piiravate meetmete tõhus rakendamine, ühtlustamata seejuures liikmesriikide menetlusnorme, kes säilitavad selles osas oma autonoomia, tingimusel et järgitakse võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid, millele on käesolevas ettepanekus juba viidatud(51). Selle määruse artikli 11 lõikes 1 sätestatud tingimust, et „nõudeid ei rahuldata“, mis on selles sättes ette nähtud, tuleb seega rakendada riigisiseses õiguses ette nähtud korras, mistõttu nõudeid ei täideta, kui see viib nimetatud määruse artiklis 2 sätestatud kohustuse rikkumiseni.
72.      Lõpuks tuleb täpsustada, et määrus nr 269/2014 ei kahjusta kuidagi põhiõiguste ja menetluslike tagatiste austamist. Nimelt on selle määruse artikli 11 lõikes 3 sõnaselgelt sätestatud lõikes 1 nimetatud isikute õigus selle määruse sätetel põhineva lepinguliste kohustuste täitmata jätmise õiguspärasuse kohtulikule kontrollile. Lisaks on lõikes 2 igale füüsilisele või juriidilisele isikule, üksusele või asutustele, kes tugineb õigusele kohtumenetluses, kehtestatud kohustus tõendada, et selle õiguse teostamine ei ole lõike 1 kohaselt keelatud.
73.      Seda silmas pidades tuleb märkida, et määruse nr 269/2014 artikli 11 sätteid tuleb tõlgendada, arvestades selle määruse põhjendust 6, milles on muu hulgas täpsustatud, et määrust tuleb kohaldada kooskõlas põhiõiguste ja Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud põhimõtetega, eelkõige harta artikliga 47 tagatud õigusega tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele. Sellest tuleneb, et liikmesriigi pädev kohus, kes peab tegema otsuse määruse nr 269/2014 artikli 11 võimaliku kohaldamise kohta, on vastavalt selle artikli 51 lõikele 1 kohustatud järgima põhiõiguste hartat(52).
74.      Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et kui menetluse ese on nõue, mis puudutab otseselt või kaudselt, tervikuna või osaliselt lepingut, mille täitmist piiravad meetmed mõjutavad, peab liikmesriigi kohus vastavalt oma menetlusraamistikule tagama määruse nr 269/2014 artikli 11 lõikes 1 ette nähtud tulemuse ehk „nõude rahuldamata jätmise“. Teisisõnu ei pea ta sellist nõuet täitma. Seda tõlgendust kinnitab kõikide uuritud keeleversioonide(53) analüüs.
75.      See säte ei välista menetluslikku võimalust, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus sellise taotluse sisuliseks lahendamiseks kavatseb kasutada, tingimusel, et kohtuotsuse resolutsioonile on lisatud tingimus, mis keelab selle täitmisele pööramise seni, kuni asjaomased isikud kuuluvad määruse nr 269/2014 artikli 11 lõike 1 punktide a või b kohaldamisalasse. Selline menetluslik võimalus võimaldaks vähendada ohtu, et piiravad meetmed ei ole piisavalt tõhusad, kui riik sekkub alles täitemenetluse etapis kohtutäituri kaudu(54). Lisaks oleks see kooskõlas selle määruse artikli 11 lõikega 3(55).
76.      Sisuliselt õigustab kohustus tagada liidu võetud piiravate meetmete tõhusus kõnealuste lepinguliste kohustuste ajutist täitmata jätmist. Seevastu juhul, kui menetlus puudutab nõuet, mille puhul ei saa asuda seisukohale, et see puudutab täielikult või osaliselt otseselt või kaudselt lepingut, mille täitmist piiravad meetmed mõjutavad, võib liikmesriigi kohus selle rahuldada, sealhulgas juhul, kui selle on esitanud loetellu kantud isik või isik, kes tegutseb selle isiku kaudu või tema nimel.
77.      Liikmesriigi kohus võib seega põhimõtteliselt teha hagi kohta sisulise otsuse tingimusel, et ta ei rahulda nõuet, mille suhtes kehtib määruse nr 269/2014 artikli 11 lõikes 1 sätestatud keeld. Kui riigisisene menetlusraamistik seda lubab, võib ta ka nõude läbivaatamise peatada seniks, kuni hageja ei kuulu enam selle määruse artikli 11 lõike 1 punkti a või b kohaldamisalasse. Igal juhul võib ta rahuldada nõuded, mis keelu kohaldamisalasse ei kuulu. Lisaks ei ole nimetatud määruse artikli 7 kohaselt maksed, mis tulenevad liikmesriigis tehtud või asjaomases liikmesriigis täitmisele pööratava kohtu, haldusorgani või vahekohtu otsusest, sama määruse artikli 2 lõike 2 alusel keelatud, tingimusel et nendega seotud intressid, tulud ja muud maksed külmutatakse kooskõlas selle artikli 2 lõikega 1. Sellest tuleneb, et kõik tsiviilõiguslikud nõuded ei ole automaatselt välistatud. Pigem tuleb iga nõuet hinnata, lähtudes selle esemest, asjaomaste poolte õiguslikust seisundist ja selle majanduslikest tagajärgedest.
78.      Seega võib õiguse tuvastamise nõue, millel puudub igasugune täitmisele pööratav mõju, olla teatavatel asjaoludel vastuvõetav. Liikmesriigi kohus võib tsiviilhagisid lahendada üksnes siis, kui ta suudab tagada, et tema otsus ei ole vastuolus määruses nr 269/2014 ette nähtud sanktsioone käsitlevate sätetega, näiteks sellega, et see otsus annab loetellu kantud isikule otseselt või kaudselt majandusliku kasu, mis on sanktsioonidega keelatud. Lõpuks on oluline märkida, et pädevad asutused võivad vastavalt kõnealuse määruse artikli 5 lõikele 1 ja muudele sätetele teha erandeid. Nende lubade eesmärk on ühitada sanktsioonide kohaldamine õiguskaitse nõuetega.
79.      Eelnevates punktides esitatud põhjustel teen ettepaneku vastata viiendale eelotsuse küsimusele, et määruse nr 269/2014 artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see ei keela kohtuasja sisulist läbivaatamist, vaid keelab täielikult või osaliselt rahuldada nõuet, mis puudutab lepingut, mille täitmist piiravad meetmed tervikuna või osaliselt otseselt või kaudselt mõjutavad. Liikmesriigi kohtu otsus, mille resolutsioonis on ette nähtud, et see otsus ei ole täitmisele pööratav seni, kuni hageja kuulub määruse nr 269/2014 artikli 11 lõike 1 punktide a või b kohaldamisalasse, vastab põhimõtteliselt sellele keelule.
D.      Kuues eelotsuse küsimus
80.      Kuuenda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 269/2014 artikli 11 lõige 1 tekitab õiguslikke tagajärgi, kui hageja ei ole üks selle lõike punktides a või b osutatud isikutest, kuid kostja on selline isik.
81.      Esiteks tuleb meenutada, et selle sätte eesmärk on takistada selliste lepingute või nõuete tsiviilkorras täitmist, mis võivad olla määruses nr 269/2014 kehtestatud sanktsioonidega vastuolus. Need sanktsioonid hõlmavad eelkõige teatavate selle määruse(56) I lisas ammendavalt loetletud füüsiliste ja juriidiliste isikute varade külmutamist ning neile majandusressursside või rahaliste vahendite kättesaadavaks tegemise keeldu.
82.      Sellega seoses tuleb meenutada, et kohtuotsuses Bank Sepah(57) leidis Euroopa Kohus, et nende eesmärkide saavutamiseks ei ole ainult õiguspärane, vaid ka tingimata vajalik, et mõisteid „rahaliste vahendite külmutamine“ ja „majandusressursside külmutamine“ tõlgendataks laialt, kuna tegemist on külmutatud vara igasuguse kasutamise takistamisega, mis võimaldaks kõnealustest määrustest kõrvale hoida ja süsteemi puudusi ära kasutada(58). See lai tõlgendus tähendab, et külmutada tuleb kõik nimekirja kantud isiku varad, sealhulgas temalt pärinevad ja talle mõeldud rahalised vahendid(59).
83.      Lisaks tuleb märkida, et määruse nr 269/2014 artikli 11 lõige 1 ei ole piiratud tsiviilkohtumenetlusega kitsas tähenduses, vaid seda kohaldatakse otsuste suhtes, mille tunnustamine, täitmine või õiguslikud tagajärjed võivad kahjustada selles määruses ette nähtud piiravate meetmete tõhusust. Seega ei ole see säte suunatud otse vaidluse pooltele – hagejale või kostjale kui sellistele, vaid paneb kohtutele üldise kohustuse mitte teha otsuseid, mis võiksid sanktsioonide eesmärki kahjustada.
84.      Seega, kui hageja soovib tugineda õigustele, mis tulenevad määruse nr 269/2014 artikli 11 lõike 1 kohaldamisalasse kuuluvast lepingust – mis on sõlmitud eelkõige isikuga, kelle suhtes kohaldatakse sanktsioone – või mille eesmärk on kahjustada selle määruse eesmärke, on asja menetlev kohus kohustatud nõude rahuldamata jätma. Nimetatud määruse artikli 11 lõike 1 eesmärk on seega tagada liidu piiravate meetmete tõhusus ja see võib seetõttu tekitada õiguslikke tagajärgi mõlemale kohtumenetluse poolele olenevalt sellest, kes tehingust kasu saab(60).
85.      Lisaks tuleb nõustuda komisjoni analüüsiga, mille kohaselt viitab määruse nr 269/2014 artikli 11 lõige 1 sõnaselgelt „nõudele“(61), mille ulatus on palju kitsam kui mõistel „menetlus“. Nimelt võib selle määruse I lisas nimetatud isik menetlusse astuda nii kostja kui ka hagejana, eelkõige vastuhagi raames. Sellise nõude võib põhimõtteliselt esitada üks või teine menetluspool. Järelikult tuleb selle sätte kohaldatavust alati hinnata kohtuasja konkreetsete asjaolude alusel.
86.      Eeltoodut arvestades teen ettepaneku vastata kuuendale eelotsuse küsimusele, et määruse nr 269/2014 artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see keelab rahuldada selle sätte kohaldamisalasse kuuluvat nõuet, olenemata sellest, kas selle on esitanud menetluses hageja või kostja.
VI.    Ettepanek
87.      Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Augstākās tiesas Senātsi (Läti kõrgeim kohus (senat)) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.      Nõukogu 17. märtsi 2014. aasta määruse (EL) nr 269/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega ja mida on muudetud nõukogu 13. septembri 2023. aasta rakendusmäärusega (EL) 2023/1765, artiklit 2 ja artikli 11 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
kohus, kelle poole on pöördutud, peab juhul, kui tal on kaudseid tõendeid, omal algatusel kontrollima, kas üks menetluse pooltest kuulub selle määruse artiklis 2 või artikli 11 lõike 1 punktides a või b nimetatud isikute hulka, ning kasutama selleks kõiki oma uurimisvolitusi. Eelkõige on ta selleks, et ta saaks selle kontrolli läbi viia, kohustatud küsima vajalikku teavet spetsialiseerunud pädevatelt asutustelt. See kontrollikohustus laieneb ka menetluspooltega seotud füüsilistele või juriidilistele isikutele, üksustele või asutustele.
2.      Määruse nr 269/2014, mida on muudetud rakendusmäärusega 2023/1765, artikli 11 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
–        see ei keela kohtuasja sisulist läbivaatamist, vaid keelab täielikult või osaliselt rahuldada nõuet, mis puudutab lepingut, mille täitmist piiravad meetmed tervikuna või osaliselt otseselt või kaudselt mõjutavad. Liikmesriigi kohtu otsus, mille resolutsioon näeb ette, et see otsus ei ole täitmisele pööratav seni, kuni hageja kuulub selle määruse artikli 11 lõike 1 punktide a või b kohaldamisalasse, vastab põhimõtteliselt sellele keelule.
–        see keelab rahuldada selle sätte kohaldamisalasse kuuluvat nõuet, olenemata sellest, kas selle on esitanud menetluses hageja või kostja.
1      Algkeel: prantsuse.
2      ELT 2014, L 78, lk 6.
3      ELT 2023, L 226, lk 3.
4      ELT 2022, L 58, lk 1.
5      Nõukogu 17. märtsi 2014. aasta otsus, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega (ELT 2014, L 78, lk 16).
6      Euroopa Kohus leiab, et ELTL artikkel 215 seob EL lepingu ÜVJP-alased eesmärgid ja EL toimimise lepingu kohaldamisalasse kuuluvate piiravate meetmetega seotud liidu tegevuse (vt selle kohta 28. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, punkt 89) ja 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus Neves 77 Solutions (C‑351/22, EU:C:2024:723, punkt 45)).
7      Vt 10. märtsi 2011. aasta kohtuotsus Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler (C‑274/09, EU:C:2011:130, punktid 29 ja 36).
8      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on Euroopa Kohtu ülesanne tuletada liikmesriigi kohtu esitatud teabest ja eelkõige eelotsusetaotluse põhjendustest need liidu õiguse aspektid, mida on vaidluse eset silmas pidades vaja tõlgendada (vt 9. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Registrų centras (C‑354/21, EU:C:2023:184, punkt 35)).
9      Vt käesoleva ettepaneku punkt 28.
10      Vt 28. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, punkt 89) ja 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus Neves 77 Solutions (C‑351/22, EU:C:2024:723, punkt 56).
11      Liidu kohus ja liikmesriigi kohus teevad kohtulikku kontrolli neile vastavalt antud pädevuse raames. Selliste liidu õigusaktide nagu määrus nr 269/2014 kontrollimine kuulub liidu kohtu pädevusse. Seevastu on liikmesriigi kohtu ülesanne tagada kohtulik kaitse riigi tasandil nende liidu aktide rakendamiseks vastu võetud riiklike aktide vastu.
12      Giumelli, F., Geelhoed, W., de Vries, M. ja Molesini, A., „United in diversity? A study on the implementation of sanctions in the European Union, Beyond Foreign Policy?“, EU Sanctions at the Intersection of Development, Trade, and CFSP, 10. kd, nr 1 (2022), lk 41.
13      Portela, C., Olsen, K., „Mise en œuvre et suivi des régimes de sanctions de l’UE, y compris des recommandations visant à renforcer les capacités de l’UE à mettre en œuvre et à surveiller les sanctions“, Étude du Parlement européen du 10 octobre 2023, lk 26.
14      Starski, P., „United in Sanctions? Some Observations on the EU Practice of ‘Restrictive Measures’ in the Face of the Russian Aggression against Ukraine“, The EU Reexamined, 2024, lk 256.
15      Finelli, F., „Countering circumvention of restrictive measures: the EU response“, Common Market Law Review, 60. kd, nr 3 (2023), lk 737.
16      Vt 26. jaanuari 2010. aasta kohtuotsus Transportes Urbanos y Servicios Generales (C‑118/08, EU:C:2010:39, punkt 31); 7. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Caixabank (C‑385/20, EU:C:2022:278, punkt 47) ja 13. märtsi 2025. aasta kohtuotsus Banco Santander (C‑230/24, EU:C:2025:177, punkt 20).
17      Vt käesoleva ettepaneku punkt 34.
18      Vt käesoleva ettepaneku punkt 33.
19      Blair, W., „The legal effect of sanctions against Russia on financial and commercial transactions“, International sanctions: Monetary and financial law perspectives, Leiden 2024, lk 313. Autor märgib, et riikide kohtud ei ole sanktsioonide rakendamise peamised vahendid. Kui aga nende otsustega rakendatakse selliseid sanktsioone otseselt või kaudselt ja/või neid tunnustatakse, siis on see mõju nende üldise tõhususe seisukohast määrava tähtsusega.
20      Vt kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek kohtuasjas Vedial vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (C‑106/03 P, EU:C:2004:457, punkt 28). Kohtujurist on seisukohal, et dispositiivsuse põhimõte on väga tarvilik, et tuua välja kohtumenetluse, üldjuhul tsiviilkohtumenetluse konkreetsed tunnused, mis on isikute eraautonoomia tunnustamise väljendus. Poolte kui hagi esitajate ülesanne ei ole ainult hagi esitada või lõpetada, vaid ka kindlaks määrata selle ese. Lõppkokkuvõttes on tegemist oma õiguste käsutamise õiguse menetlusliku sätestamisega, mis materiaalsel tasandil väljendub lepingulise tahte ülimuslikkuses. Seda põhimõtet õigustab kaudselt asjaolu, et asjaga seotud õiguste omajal, isegi potentsiaalsel või eeldataval omajal, peab säilima see käsutusõigus, et ta saaks selle õiguse kohtusse tuua, nõudes seda või loovutades selle täielikult või osaliselt, loobumise või nõusoleku teel, ja seega lühidalt öeldes määratleda vaidluse.
21      Tingimusel, et pooled saaksid hagi eseme otsustada vastavalt materiaalõigusele.
22      Vt 17. detsembri 2009. aasta kohtuotsus Martín Martín (C‑227/08, EU:C:2009:792, punkt 20), 26. aprilli 2017. aasta kohtuotsus Farkas (C‑564/15, EU:C:2017:302, punkt 33) ja 14. septembri 2023. aasta kohtuotsus Tuk Travel (C‑83/22, EU:C:2023:664, punkt 45).
23      Liikmesriikide kohtute kohustust analüüsida omal algatusel liidu õiguse järgimist kohaldatakse teatavate tarbijakaitse õigusnormide suhtes (vt 14. septembri 2023. aasta kohtuotsus Tuk Travel (C‑83/22, EU:C:2023:664, punktid 45–47 ja seal viidatud kohtupraktika)) ja rahvusvahelise kaitse õigusnormide suhtes (vt 8. novembri 2022. aasta kohtupraktika Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll kohtu algatusel) (C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, punkt 94) ning 17. oktoobri 2024. aasta kohtupraktika Ararat (C‑156/23, EU:C:2024:892, punkt 52)).
24      Vt 4. oktoobri 2024 aasta kohtuotsus komisjon ja nõukogu vs. Front Polisario (C‑779/21 P ja C‑799/21 P, EU:C:2024:835, punkt 133).
25      Vt muu hulgas ELi lepingu preambuli põhjendus 11; artikli 3 lõige 5; artikli 21 lõike 2 punkt c ja artikli 42 lõige 1. Vt 19. juuli 2012. aasta kohtuotsus parlament vs. nõukogu (C‑130/10, EU:C:2012:472, punkt 62).
26      Blair, W., „The legal effect of sanctions against Russia on financial and commercial transactions“, International sanctions: Monetary and financial law perspectives, Leiden 2024, lk 313. Autor näib arvavat, et liidu sanktsioonide kohaldamine kuulub avaliku korra valdkonda.
27      21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus (C‑124/20, EU:C:2021:1035).
28      21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Bank Melli Iran (C‑124/20, EU:C:2021:1035, punktid 55, 59 ja 60).
29      21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Bank Melli Iran (C‑124/20, EU:C:2021:1035, punktid 67 ja 68).
30      21. detsembri 2011. aasta kohtuotsus (C‑72/11, EU:C:2011:874).
31      Vt 21. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Afrasiabi jt (C‑72/11, EU:C:2011:874, punktid 60 ja 62).
32      Finelli, F., „Countering circumvention of restrictive measures: the EU response“, Common Market Law Review, 60. kd, nr 3 (2023), lk 734.
33      Nõukogu 19. aprilli 2007. aasta määruse (EÜ) nr 423/2007, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid (ELT 2007, L 103, lk 1), artikli 7 lõige 4.
34      Vt käesoleva ettepaneku punkt 63 jj.
35      Vilà Sánchez, E., „The European Union’s sanctions regime on the Russian Federation from 2014 to 2022“, Quaderns IEE: Revista de l’Institut d’Estudis Europeus, 2. kd, nr 1 (2023), lk 55.
36      Eriti tarvilikud tunduvad komisjoni suunistes antud juhised (vt selle kohta „Circumvention red flags related to business partners and customers“ dokumendis „Guidance for EU operators: Implementing enhanced due diligence to shield against Russia sanctions circumvention“).
37      Giumelli, F., Geelhoed, W., de Vries, M. ja Molesini, A., „United in diversity? A study on the implementation of sanctions in the European Union, Beyond Foreign Policy?“, op. cit., lk 38.
38      Vt käesoleva ettepaneku punkt 50.
39      Vt eelotsusetaotluse punkt 4.
40      Vt 28. juuli 2016. aasta kohtuotsus Kratzer (C‑423/15, EU:C:2016:604, punkt 27).
41      Vt 3. juuli 2024. aasta dokumendi „Piiravad meetmed (sanktsioonid) – Ajakohastamine: Euroopa Liidu parimad tavad piiravate meetmete tõhusaks rakendamiseks“ (edaspidi „suunised“) (eespool nimetatud dokument nr: 10572/22), punkt 32.
42      Vt 15. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Instrubel jt (C‑753/21 ja C‑754/21, EU:C:2022:987, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
43      Niestedt, M., EU-Außenwirtschafts- und Zollrecht, Krenzler, H. G., Herrmann, C., Niestedt, M., „V. Embargo- und Sanktionsmaßnahmen“, C. H. Beck, 2015, punkt 50.
44      11. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus (C‑117/06, EU:C:2007:596).
45      Vt 11. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Möllendorf ja Möllendorf-Niehuus (C‑117/06, EU:C:2007:596, punkt 56).
46      Vt suuniste punkt 33.
47      Vt suuniste punkt 33.
48      Vt järgmised keeleversioonid: hispaania („prevalece sobre cualquier acuerdo contractual incompatible“), taani („vil de gælde forud for alle uforenelige aftalemæssige arrangementer“), saksa („treten alle vertraglichen Regelungen, die mit ihnen nicht vereinbar sind, außer Kraft“), inglise („override all incompatible contractual arrangements“), itaalia („prevalgono su tutti gli accordi contrattuali incompatibili“), läti („tai ir prioritāte pār visiem neatbilstīgiem līgumiskiem noteikumiem“), leedu („jie yra viršesni už visas su jais nesuderinamas sutartines priemones“), hollandi („hebben zij voorrang boven alle daarmee onverenigbare contractuele regelingen“), poola („uchylają one wszystkie niezgodne porozumienia umowne“) ja portugali („invalidam toda e qualquer disposição contratual que com eles seja incompatível“).
49      Siadat, A., Schultess, A., „Russland-Embargo-VO und innerdeutsche Zahlungsaufträge“, Zeitschrift für Bank und Kapitalmarktrecht, 2024, nr 13, lk 591.
50      Liidu õigus kohustab liikmesriike määrama liidu piiravate meetmete rikkumise eest kriminaalkaristusi. Vt selle kohta Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. aprilli 2024. aasta direktiiv (EL) 2024/1226, mis käsitleb liidu piiravate meetmete rikkumisega seotud kuritegude määratlemist ja nende eest mõistetavaid karistusi ning millega muudetakse direktiivi (EL) 2018/1673 (ELT L, 2024/1226).
51      Vt käesoleva ettepaneku punkt 39.
52      Vt analoogia alusel 12. juuni 2014. aasta kohtuotsus Peftiev (C‑314/13, EU:C:2014:1645, punkt 24).
53      Vt järgmised keeleversioonid: hispaania („no se satisfará“), taani („ingen fordringer må indfries“), saksa („wird nicht stattgegeben“), inglise („no claims […] shall be satisfied“), itaalia („non è concesso“), läti („neapmierina“), leedu („netenkinami“), hollandi („worden niet toegewezen“), poola („nie są zaspokajane“) ja portugali („não há lugar ao pagamento“).
54      Vt käesoleva ettepaneku punkt 54.
55      Vt käesoleva ettepaneku punkt 72.
56      Vt 5. septembri 2024. aasta kohtuotsus Jemerak (C‑109/23, EU:C:2024:681, punkt 48).
57      11. novembri 2021. aasta kohtuotsus Bank Sepah (C‑340/20, EU:C:2021:903).
58      11. novembri 2021. aasta kohtuotsus Bank Sepah (C‑340/20, EU:C:2021:903, punkt 56).
59      Vt selle kohta komisjoni dokument „Consolidated FAQs on the implementation of Council Regulation No 833/2014 and Council Regulation No 269/2014“, vastus küsimusele 19, lk 34.
60      On mõeldav, et piiravate meetmete raames loetellu kantud isik tasaarvestab võla, mis tal on oma lepingupartneri ees, ja nõude, mis tal on lepingupartneri vastu, lepingupartneri algatatud menetluses, kuid ei esita siiski vastuhagi. Sellise tasaarvestamise tagajärjel vabaneks loetellu kantud isik oma võlast teise lepingupoole algatatud menetluses.
61      Vt järgmised keeleversioonid: hispaania („reclamación“), taani („fordring“), saksa („Forderung“), inglise („claim“), itaalia („diritto“), läti („prasības“), leedu („reikalavimai“), hollandi („vordering“), poola („roszczenia“) ja portugali („pedido“).