62024CJ0743_RES
Věc C‑743/24 [Alchaster II] (
i
)
Minister for Justice and Equality
v.
MA
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Supreme Court (Nejvyšší soud, Irsko)]
Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 3. dubna 2025
„Řízení o předběžné otázce – Dohoda o obchodu a spolupráci mezi Evropskou unií a Evropským společenstvím pro atomovou energii na jedné straně a Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska na straně druhé – Předání osoby do Spojeného království za účelem trestního stíhání – Riziko porušení základního práva – Článek 49 odst. 1 druhá věta Listiny základních práv Evropské unie – Zásada legality trestných činů a trestů – Změna systému podmíněného propuštění nepříznivá pro odsouzenou osobu“
Základní práva – Listina základních práv – Zásada legality trestných činů a trestů – Zakotvení v Listině základních práv i v Evropské úmluvě o lidských právech – Stejný význam a rozsah – Úroveň ochrany zajištěná Listinou, která neporušuje úroveň zaručenou uvedenou Úmluvou
(Listina základních práv Evropské unie, čl. 49 odst. 1)
(viz bod 24)
Justiční spolupráce v trestních věcech – Dohoda o obchodu a spolupráci se Spojeným královstvím – Předávání odsouzených nebo podezřelých osob vystavujícím justičním orgánům – Povinnost ctít základní práva a obecné právní zásady – Odmítnutí výkonu zatýkacího rozkazu v případě, že hrozí porušení čl. 49 odst. 1 Listiny základních práv – Podmínky – Retroaktivní změna rozsahu trestu, který bylo možné uložit – Reálné riziko přísnějšího trestu, než který bylo možné původně uložit – Uložení přísnějšího trestu v případě změny systému podmíněného propuštění – Podmínky
(Listina základních práv Evropské unie, čl. 49 odst. 1; Dohoda o obchodu a spolupráci EU a ESAE-Spojené království)
(viz body 25–47 a výrok)
Shrnutí
Velký senát Soudního dvora, kterému Supreme Court (Nejvyšší soud, Irsko) předložil žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, upřesnil v rámci zrychleného řízení a v souvislosti se zatýkacím rozkazem vydaným na základě Dohody o obchodu a spolupráci uzavřené se Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska (
1
) pojem „uložení přísnějšího trestu“ ve světle zásady legality trestných činů a trestů zakotvené v čl. 49 odst. 1 druhé větě Listiny základních práv Evropské unie (
2
).
District Judge (okresní soudce) Magistrates’ Courts of Northern Ireland (soud prvního stupně Severního Irska, Spojené království) vydal čtyři zatýkací rozkazy na MA pro trestné činy související s terorismem, které měly být spáchány v roce 2020.
V roce 2022 nařídil High Court (Vrchní soud, Irsko) předání MA do Spojeného království. MA podal proti tomuto rozhodnutí kasační opravný prostředek k předkládajícímu soudu, který položil Soudnímu dvoru předběžnou otázku týkající se výkladu Dohody o obchodu a spolupráci, na kterou Soudní dvůr odpověděl rozsudkem Alchaster (
3
).
V tomto rozsudku Soudní dvůr uvedl, že pokud osoba, na kterou je vydán zatýkací rozkaz na základě Dohody o obchodu a spolupráci, namítá riziko porušení čl. 49 odst. 1 v případě předání do Spojeného království z důvodu změny podmínek podmíněného propuštění, ke které došlo po údajném spáchání trestného činu, pro který je uvedená osoba stíhána, je vykonávající justiční orgán povinen provést nezávislé posouzení existence tohoto rizika před rozhodnutím o výkonu zatýkacího rozkazu. S ohledem na tuto odpověď požádal (
4
) předkládající soud orgány Spojeného království o doplňující informace o právní úpravě, která by se v případě předání vztahovala na MA v oblasti podmíněného propuštění.
Z odpovědi okresního soudce soudu prvního stupně Severního Irska vyplynulo, že podle právní úpravy, která se použila v Severním Irsku v době údajného spáchání trestných činů dotčených ve věci v původním řízení, byl soud ukládající trest odnětí svobody na dobu určitou povinen stanovit „dobu odnětí svobody“ nepřesahující polovinu uloženého trestu, po jejímž uplynutí musela být odsouzená osoba za každých okolností podmíněně propuštěna. Naproti tomu podle nové právní úpravy použitelné od 30. dubna 2021, a to i na trestné činy spáchané před tímto datem, se trest odnětí svobody na dobu určitou za „jmenovitě určený teroristický trestný čin“ skládá z „přiměřené doby odnětí svobody“ stanovené soudcem a dodatečné doby jednoho roku, během níž je odsouzená osoba podmíněně propuštěna, přičemž celková délka těchto období nesmí překročit maximální délku trestu odnětí svobody, který lze uložit. Tato osoba může být kromě toho podmíněně propuštěna poté, co vykonala dvě třetiny „přiměřené doby odnětí svobody“ a za podmínky, že Parole Commissioners [komisaři pro podmíněné propuštění (Spojené království)] dospějí k závěru, že další pobyt odsouzené osoby ve vězení není pro účely ochrany společnosti nutný.
Vzhledem k tomu, že předkládající soud měl pochybnosti o tom, zda lze na tyto změny nahlížet tak, že se týkají pouze výkonu trestů, nebo je naopak nutno považovat je za změny, které retroaktivně mění samotný rozsah uloženého trestu, a zda je proto třeba mít za to, že dotyčné osobě je uložen trest přísnější, než jaký lze uložit ke dni spáchání domnělých trestných činů, takže došlo k porušení čl. 49 odst. 1 Listiny, položil Soudnímu dvoru předběžnou otázku.
Závěry Soudního dvora
Úvodem Soudní dvůr připomněl, že článek 49 Listiny obsahuje přinejmenším stejné záruky, jako jsou záruky zakotvené v článku 7 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (
5
), které musí být zohledněny na základě čl. 52 odst. 3 Listiny jakožto minimální úroveň ochrany.
Pro účely použití článku 7 EÚLP je třeba rozlišovat mezi opatřením, které představuje „trest“, a opatřením, které se týká jeho „výkonu“ nebo „provedení“.
Opatření týkající se výkonu trestu bude neslučitelné s čl. 49 odst. 1 druhou větou Listiny pouze tehdy, pokud bude mít za následek retroaktivní změnu samotného rozsahu trestu, který bylo možné uložit v době údajného spáchání dotčeného trestného činu, která by tedy znamenala uložení přísnějšího trestu, než jaký bylo možné původně uložit. Zatímco tak tomu není, pokud se toto opatření omezuje na prodloužení časové hranice pro podmíněné propuštění, může tomu být jinak, zejména pokud uvedené opatření v podstatě ruší možnost podmíněného propuštění nebo je součástí souboru opatření vedoucích ke zhoršení inherentní povahy trestu, který bylo původně možno uložit.
Okolnost, že vnitrostátní právní úprava v případě trestných činů spáchaných před vstupem této právní úpravy v platnost prodlužuje tu část trestu odnětí svobody, kterou je v každém případě třeba vykonat ve vězení předtím, než lze rozhodnout o podmíněném propuštění, tedy nemůže mít sama o sobě za následek porušení čl. 49 odst. 1 druhé věty Listiny.
Položená otázka se nicméně týká změn systému podmíněného propuštění, které rovněž ruší pravidlo, podle něhož k takovému propuštění muselo dojít automaticky po vykonání poloviny trestu. I když tato změna systému podmíněného propuštění v projednávané věci vede ke zpřísnění podmínek odnětí svobody, nelze na tuto okolnost nutně nahlížet tak, že znamená uložení přísnějšího trestu ve smyslu čl. 49 odst. 1 druhé věty Listiny.
Tato úvaha vychází z oddělení pojmu „trest“ ve smyslu odsouzení, ke kterému došlo nebo může dojít, od pojmu opatření týkajících se „výkonu“ či „provedení“ trestu. Tato úvaha je relevantní nejen pro prodloužení časové hranice pro podmíněné propuštění, nýbrž i v případě změn dalších podmínek, kterým rozhodnutí o podmíněném propuštění podléhá.
Proto pokud tyto změny ve své podstatě neruší možnost podmíněného propuštění a nevedou ke zhoršení povahy trestu, který bylo možné uložit v době údajného spáchání předmětných trestných činů, není jejich použití na trestné činy spáchané před vstupem těchto změn v účinnost v rozporu s čl. 49 odst. 1 druhou větou Listiny.
Co se týče první z těchto podmínek, zavedená změna nemá v projednávané věci za následek, ať už dle dikce zákona nebo de facto, zrušení možnosti podmíněného propuštění jako takové.
Co se týče druhé podmínky, změna dotčeného systému podmíněného propuštění, která neprodlužuje maximální délku uloženého trestu odnětí svobody, podle všeho nevede ke zhoršení inherentní povahy trestu, který bylo původně možno uložit. Délka trvání trestu odnětí svobody, jež by trestní soud stanovil, by totiž byla, a to jak podle nového systému, tak podle systému použitelného v době údajného spáchání dotčených trestných činů, maximální dobou, po kterou by odsouzená osoba mohla být v konečném důsledku umístěna ve výkonu trestu odnětí svobody. Oba tyto systémy propuštění předpokládají, že osoba, která byla takto propuštěna, může být znovu umístěna do výkonu trestu odnětí svobody, pokud její chování odůvodňuje odvolání tohoto propuštění. Žádný z těchto systémů tedy této osobě nezaručuje, že zůstane na svobodě po předem stanovenou část trestu odnětí svobody uloženého trestním soudem.
Kromě toho kritérium vycházející z nebezpečnosti odsouzené osoby, která je posuzována v okamžiku možného podmíněného propuštění, představuje obvyklé kritérium vězeňské politiky a je založeno na posouzení jiné povahy, než to, které bylo provedeno původně při vydání odsuzujícího rozsudku, a váže se tudíž k výkonu trestu.
Soudní dvůr dospěl k závěru, že podle čl. 49 odst. 1 druhé věty Listiny se nejedná o uložení přísnějšího trestu, pokud se na osobu, která by byla odsouzena k trestu odnětí svobody na dobu určitou, použije systém, podle kterého tato osoba musí vykonat alespoň dvě třetiny stanovené doby odnětí svobody předtím, než bude moci být podmíněně propuštěna, takové propuštění je podmíněno závěrem specializovaného orgánu v tom smyslu, že další pobyt uvedené osoby ve vězení již není nutný pro účely ochrany společnosti, a podle kterého tatáž osoba musí být v každém případě podmíněně propuštěna rok před uplynutím uloženého trestu, zatímco podle pravidel použitelných v době údajného spáchání dotčených trestných činů by musela být automaticky podmíněně propuštěna po vykonání poloviny tohoto trestu.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.
(
1
) – Dohoda o obchodu a spolupráci mezi Evropskou unií a Evropským společenstvím pro atomovou energii na jedné straně a Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska na straně druhé (Úř. věst. 2021, L 149, s. 10, dále jen „Dohoda o obchodu a spolupráci“).
(
2
) – Dále jen „Listina“.
(
3
) – Rozsudek ze dne 29. července 2024, Alchaster (C‑202/24, EU:C:2024:649).
(
4
) – Na základě čl. 613 odst. 2 Dohody o obchodu a spolupráci.
(
5
) – Úmluva podepsaná v Římě dne 4. listopadu 1950 (dále jen „EÚLP“).