62008CC0414_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
Obsah
I –	Právní rámec
A –	Základní nařízení Společenství
B –	Rozhodnutí Komise obsahující pravidla použitelná na dotčenou pomoc Společenství
II –	Skutečnosti předcházející sporu
A –	Akty týkající se poskytnutí globální dotace ve prospěch regionu Basilicata
B –	Zřízení FRK a jeho využití
III –	Napadený rozsudek
IV –	Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníků řízení
V –	K argumentům Komise týkajícím se otázky nepřípustnosti žaloby k Soudu
VI –	Kasační opravný prostředek navrhovatelky
A –	K osmi důvodům kasačního opravného prostředku týkajícím se zamítnutí návrhu na zrušení
1.	K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu ze zkreslení sporného rozhodnutí a žaloby podané navrhovatelkou
a)	Argumenty účastníků řízení
b)	Právní posouzení
i)	K výtce vycházející ze zkreslení sporného rozhodnutí
ii)	K výtce vycházející z pozměnění smyslu a rozsahu žaloby
iii)	Dílčí závěr
2.	K druhému důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu z nesprávného výkladu ustanovení informativního přehledu č. 19
a)	První část (výtky týkající se bodu 52 napadeného rozsudku)
i)	Argumenty účastníků řízení
ii)	Právní posouzení
–	K výtce vycházející z nahrazení odůvodnění
–	K výtce vycházející z nesprávného výkladu
–	K výtce vycházející z použití nařízení č. 1685/200 se zpětnou účinností
–	K výtce vycházející z rozporu mezi výkladem Soudu a praxí Komise
–	Dílčí závěr
b)	Druhá část (výtka vztahující se k bodu 53 napadeného rozsudku)
c)	Třetí část (výtky vztahující se k bodu 55 napadeného rozsudku)
i)	Argumenty účastníků řízení
ii)	Právní posouzení
d)	Čtvrtá část (výtky vztahující se k bodům 57 a 58 napadeného rozsudku)
i)	Argumenty účastníků řízení
ii)	Právní posouzení
–	Čtvrtá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku není relevantní
–	K výtce vycházející z nedodržení ustanovení, které vyžaduje financování nejméně deseti společností
–	Výtka vycházející z rozporuplnosti úvahy
e)	Pátá část (výtky vztahující se k bodu 48 napadeného rozsudku)
i)	Argumenty účastníků řízení
ii)	Právní posouzení
f)	Dílčí závěr
3.	Ke třetímu důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu z nesprávného výkladu podmínky užitečnosti
a)	Argumenty účastníků řízení
b)	Právní posouzení
4.	Ke čtvrtému a pátému důvodu kasačního opravného prostředku
a)	Ke čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu z nesprávného výkladu a následného nepoužití zásad stanovených Soudním dvorem v rozsudku Mediocurso v. Komise
i)	Argumenty účastníků řízení
ii)	Právní posouzení
–	K výtce vycházející z nerespektování vztahu mezi řízením o snížení podpory a povinnostmi monitorovat a hodnotit
–	K použití procesních pravidel, která nejsou výslovně stanovena zákonodárcem Společenství
–	K výtce vycházející z povinnosti dovolávat se nezbytnosti dodržení práva na obhajobu
–	K výtce vycházející z porušení práva na obhajobu
–	Dílčí závěr
b)	K pátému důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu z porušení článků 25 a 26 nařízení č. 4253/88, které se týkají povinností Komise monitorovat a kontrolovat
i)	Argumenty účastníků řízení
ii)	Právní posouzení
5.	K šestému a sedmému důvodu kasačního opravného prostředku
a)	K šestému důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu z porušení zásad legitimního očekávání a právní jistoty
b)	K sedmému důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu ze zkreslení důkazů a porušení obecných zásad v oblasti důkazního břemene
i)	Argumenty účastníků řízení
ii)	Právní posouzení
–	Sedmý důvod kasačního opravného prostředku není relevantní
–	K první výtce vycházející ze skutečnosti, že navrhovatelka předložila dokumenty týkající se rozhodnutí monitorovacího výboru
–	Ke druhé výtce vycházející ze skutečnosti, že se Soud neopřel o prokázané skutečnosti
–	Ke třetí výtce vycházející z nedostatku důkazních prostředků
–	Ke čtvrté výtce vycházející z dokumentů předložených navrhovatelkou
–	K páté výtce vycházející z nezohlednění plateb uskutečněných Komisí
–	K šesté výtce vycházející z nedostatku odůvodnění
–	Dílčí závěr
6.	K osmému důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu z porušení judikatury Společenství týkající se použití zásady proporcionality v případech snížení podpory Společenství
a)	Argumenty účastníků řízení
b)	Právní posouzení
i)	K prostoru pro uvážení Komise v rámci článku 24 nařízení č. 4253/88
ii)	K výtce vycházející z neexistence podvodu
iii)	K zohlednění případného nedodržení povinností Komise monitorovat a hodnotit
iv)	Dílčí závěr
7.	Závěr
B –	Ke dvěma důvodům kasačního opravného prostředku týkajícím se návrhu na náhradu škody
1.	K devátému důvodu kasačního opravného prostředku
a)	Argumenty účastníků řízení
b)	Právní posouzení
2.	K desátému důvodu kasačního opravného prostředku
a)	Argumenty účastníků řízení
b)	Právní posouzení
i)	K existenci odpovědnosti za legální jednání
ii)	K výtkám týkajícím se neobvyklé povahy škody
iii)	K výtce týkající se zvláštní povahy škody
C –	Závěr právní analýzy
VII –	K nákladům řízení
VIII –	Závěry
1. Projednávaným kasačním opravným prostředkem se společnost Sviluppo Italia Basilicata SpA (dále jen „navrhovatelka“) domáhá zrušení rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 8. července 2008, Sviluppo Italia Basilicata v. Komise(2) (dále jen „napadený rozsudek“). V tomto rozsudku Soud zamítl žalobu navrhovatelky znějící jednak na zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 1706 ze dne 20. dubna 2006, kterým byla snížena podpora Evropského fondu pro regionální rozvoj poskytnutá ve prospěch globální dotace za účelem uskutečnění opatření na podporu malých a středních podniků v regionu Basilicata v Itálii (dále jen „sporné rozhodnutí“), a jednak na náhradu škody, která jí byla tímto rozhodnutím údajně způsobena.
I – Právní rámec
2. Článek 158 ES stanoví, že Společenství se zaměří na snižování rozdílů mezi úrovní rozvoje různých regionů a na snížení zaostalosti nejvíce znevýhodněných regionů za účelem harmonického vývoje celého Společenství. Podle článků 159 ES a 160 ES Společenství podporuje dosahování těchto cílů zejména prostřednictvím strukturálních fondů, mino jiné Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR), jehož cílem je pomáhat odstraňovat zásadní regionální rozdíly.
A – Základní nařízení Společenství
3. Článek 1 nařízení (EHS) č. 2052/88 ze dne 24. června 1988 o úkolech strukturálních fondů, jejich účinnosti a o koordinaci mezi jejich činnostmi navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji(3), ve znění nařízení Rady (EHS) č. 2081/93 ze dne 20. července 1993(4), stanoví, že za účelem umožnění dosažení obecných cílů uvedených v článcích 158 ES a 160 ES strukturální fondy přispívají k dosažení pěti prioritních cílů. K těmto cílům patří cíl č. 1, který spočívá v „podporování rozvoje a strukturálního přizpůsobování zaostalých regionů“ (neoficiální překlad) . V souladu s přílohou uvedeného nařízení Basilicata patří mezi regiony dotčené tímto cílem.
4. Článek 5 nařízení č. 2052/88 vyjmenovává možné formy finanční pomoci v rámci strukturálních fondů. Mezi mini uvádí odst. 2 písm. c) tohoto ustanovení možnost, že pomoc má formu „globální dotace“, která je obecně spravována zprostředkovatelem ustanoveným členským státem po dohodě s Komisí Evropských společenství, který zajišťuje její rozdělení na jednotlivé dotace poskytnuté konečným příjemcům.
5. Relevantní procesní pravidla týkající se pomoci jsou stanovena v nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 ze dne 19. prosince 1988, kterým se stanoví prováděcí ustanovení k nařízení č. 2052/88 týkající se koordinace mezi činnostmi jednotlivých strukturálních fondů navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji(5), ve znění nařízení Rady (EHS) č. 2082/93 ze dne 20. července 1993(6), jakož i nařízení Rady (EHS) č. 4254/88 ze dne 19. prosince 1988, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 2052/88 týkající se Evropského fondu pro regionální rozvoj(7), ve znění nařízení Rady (EHS) č. 2083/93 ze dne 20. července 1993(8) .
6. Článek 6 nařízení č. 4254/88 stanoví, že podrobná pravidla pro použití globálních dotací jsou stanovena v dohodě uzavřené se souhlasem dotčeného členského státu mezi Komisí a zprostředkovatelem, která musí upřesnit mimo jiné druhy činnosti, které mají být provedeny, kritéria výběru příjemců, podmínky a míru poskytování podpory z EFRR, jakož i podrobná pravidla monitorování používání globálních dotací.
7. Článek 24 nařízení č. 4253/88 s názvem „Snížení, pozastavení a zrušení podpory“ stanoví:
„1. Jestliže se jeví, že realizace určité akce nebo opatření neodůvodňuje poskytnutou finanční pomoc ani její část, Komise provede vhodný přezkum takového případu v rámci partnerství zejména tím, že požádá členský stát nebo orgány jím určené pro realizaci akce, aby ve stanovené lhůtě předložily připomínky.
2. Po tomto přezkumu může Komise snížit nebo pozastavit pomoc pro příslušnou akci či opatření, jestliže přezkum potvrdil nesrovnalosti nebo významnou změnu ovlivňující povahu nebo podmínky realizace akce nebo opatření, pro niž nebyl vyžádán souhlas Komise.
[…]“ (neoficiální překlad)
8. Články 25 a 26 nařízení č. 4253/88 stanoví pravidla monitorování a hodnocení provádění finanční podpory. Konkrétně čl. 25 odst. 1 a 3 stanoví:
„1. Komise a členské státy v rámci partnerství zajišťují účinné monitorování provádění podpory poskytnuté z fondů na úrovni rámce podpory Společenství a zvláštních akcí (programů, atd.).[…]
[…]
3. Monitorovací výbory jsou zřízeny v rámci partnerství na základě dohody mezi dotčeným členským státem a Komisí.
Komise, případně EIB, se mohou nechat v těchto výborech zastoupit.“ (neoficiální překlad)
B – Rozhodnutí Komise obsahující pravidla použitelná na dotčenou pomoc Společenství
9. Dne 29. července 1994 přijala Komise rozhodnutí 94/629/ES o zavedení rámce podpory Společenství pro strukturální pomoc Společenství v regionech Itálie dotčených cílem č. 1, kterými jsou regiony Abruzzo, Basilicata, Kalábrie, Kampánie, Molise, Apulie, Sardinie a Sicílie(9) pro období od 1. ledna 1994 do 31. prosince 1999.
10. Rozhodnutím 97/322/ES ze dne 23. dubna 1997(10) Komise stanovila pravidla týkající se uznatelných výdajů u jednotlivých pomocí Společenství určených Italské republice. Příloha tohoto rozhodnutí obsahuje informativní přehled č. 19 týkající se výdajů, které jsou v rámci strukturálních fondů uznatelné pro operace finančního inženýrství spočívající ve fondech rizikového kapitálu (dále jen „informativní přehled č. 19“).
11. Obecné zásady pro provádění operací finančního inženýrství uvedené v tomto informativním přehledu stanovují:
„[…]
vii) podrobná pravidla týkající se fungování takových fondů musejí být přizpůsobena ustanovením o finančním provádění pomoci, zejména pokud jde o pojem závazek a vzniklé výdaje, jakož i ukončení pomoci;
viii)	fondy rizikového kapitálu se použijí u finančně a hospodářsky životaschopných podniků;
[…]“ (neoficiální překlad)
12. Pokud jde zvláště o fondy rizikového kapitálu, informativní přehled č. 19 stanoví ve svém bodu B, nazvaném „Podrobná pravidla týkající se fungování fondu rizikového kapitálu“:
„[…]
2. Pomoc poskytnutá z fondu rizikového kapitálu spočívá v převzetí kapitálové účasti, a sice mimo jiné v upsání základního kapitálu (akcií nebo společenských podílů) v podporovaných podnicích, úvěrech (případně se získáním účastni na kapitálu), dluhopisech (případně konvertibilních), atd.
[…]
8. Během období poskytování pomoci Společenství příjmy fondu rizikového kapitálu (zejména případné dividendy, kapitálové výnosy a výnos z úroků z investování) musejí být vloženy do fondu a použity k financování převzetí kapitálové účasti, jakož i nákladů na správu ve stanovených mezích.
[…]
10. Činnost fondu rizikového kapitálu je popsána ve zprávě předkládané každoročně Komisi po vydání stanoviska monitorovacího výboru. Tato zpráva musí obsahovat bilanci a analýzu příjmů a ztrát fondu rizikového kapitálu, rozpis vzniklých správních nákladů, analýzu přeplatků [ve] fondu, podrobný seznam provedených převzetí kapitálové účasti (investice, sjednané půjčky, atd. u každého podniku a odvětví při zachování zásad důvěrnosti) a vzniklé problémy a navrhovaná nebo přijatá případná řešení.
11. Komise a Účetní dvůr mají právo provádět kontrolu činností fondu rizikového kapitálu, včetně práva provést nebo si nechat provést audit v podnicích, v nichž fond rizikového kapitálu měl nebo má svou účast.
[…]“ (neoficiální překlad)
13. Bod C informativního přehledu č. 19 definuje „právní a finanční závazek“ (neoficiální překlad)
jako „právní akt vytvoření a zvýšení původního kapitálu fondu rizikového kapitálu“ (neoficiální překlad) . „Skutečně vzniklé výdaje“ (neoficiální překlad) jsou ve stejném bodě definovány jako „platby v hotovosti části kapitálu uvolněného z fondu rizikového kapitálu účastníky (vložený kapitál) těsně navazující na zprávy o provádění, v nichž se uvádí informace o převzetí kapitálové účasti, jimiž je dokládán zdárný vývoj opatření“ (neoficiální překlad) .
14. Bod D informativního přehledu č. 19 s názvem „Ukončení pomoci“ stanoví:
„1. Fond rizikového kapitálu musí být zřízen na odpovídající dobu, která je slučitelná se sledovanými cíli. Minimální doba existence fondu rizikového kapitálu je doba, po kterou trvá daná forma pomoci.
2. Při ukončení pomoci Společenství (po konečném termínu pro provedení plateb) musí být zjištěn čistý finanční stav fondu rizikového kapitálu, tak, že se srovná použití celkového vloženého kapitálu a celková částka pomoci podnikům v průběhu období.
– Pokud je konstatováno, že částka vyplývající z celkové pomoci podnikům v průběhu období kryje nejméně 100 % vloženého kapitálu (přesně více nebo ve větším rozsahu), má se za to, že opatření bylo zcela provedeno.
[…]
– Pokud je i přes dohled monitorovacího výboru v okamžiku ukončení pomoci celková částka pomoci podnikům v průběhu období nižší než celkový vložený kapitál, je částka odpovídající přebytku odečtena od konečného zůstatku, který Společenství vyplatí členskému státu ve formě příslušné pomoci.
3. Po vyplacení konečného zůstatku dané formy pomoci Komise již nezasahuje do provádění a monitorování činnosti […]
[…]“. (neoficiální překlad)
15. Konečně, informativní přehled č. 19 upřesňuje, že pomoc z fondu rizikového kapitálu, která je spolufinancována EFRR, je vyhrazena výlučně pro malé a střední podniky (MSP).
II – Skutečnosti předcházející sporu
A – Akty týkající se poskytnutí globální dotace ve prospěch regionu Basilicata
16. Podle základního nařízení o strukturálních fondech č. 2052/88, schválila Komise rozhodnutím 94/629 právní rámec Společenství použitelný na pomoc ve prospěch regionů Itálie, na než se vztahuje cíl č. 1, mimo jiné ve prospěch regionu Basilicata, a to na období od 1. ledna 1994 do 31. prosince 1999.
17. Za účelem podpory rozvoje MSP usazených v Basilicata předložila italská vláda dne 24. února 1998 Komisi žádost o podporu Společenství pro globální dotaci(11) . Opatření č. 2 specifikované v žádosti počítalo se zřízením fondu rizikového kapitálu (dále jen „FRK“) pocházejícího z EFRR a soukromého sektoru k provedení finanční pomoci (účast na základním kapitálu, úvěry s možností účasti na kapitálu a konvertibilní dluhopisy) ve prospěch podniků usazených v tomto regionu nebo majících v úmyslu se zde usadit (dále jen „opatření č. 2 globální dotace“).
18. Rozhodnutím Komise K(1999) 314 ze dne 2. března 1999 o poskytnutí podpory z Evropského fondu pro regionální rozvoj za účelem globální dotace určené k uskutečnění opatření na podporu malých a středních podniků působících v regionu Basilicata, které je součástí rámce podpory Společenství pro strukturální pomoc týkající se cíle č. 1 v Itálii, schválila Komise poskytnutí podpory, o níž žádaly italské orgány (dále jen „rozhodnutí o poskytnutí podpory“). Podle článku 5 tohoto rozhodnutí „podpora Společenství se týká výdajů spojených s činnostmi, na které se vztahuje globální dotace, které budou v členském státě předmětem právních závazků a pro než budou nezbytné finanční zdroje zvláště přiděleny nejpozději do 31. prosince 1999“ a „konečný termín pro zúčtování výdajů na tyto činnosti je stanoven na 31. prosince 2001“.
19. Projekt globální dotace, který předaly vnitrostátní orgány Komisi za účelem získání podpory, byl přiložen k rozhodnutí o poskytnutí podpory (dále jen „projekt globální dotace“) a je jeho nedílnou součástí. Projekt stanovil, že k provedení opatření má dojít ve třech fázích označovaných jako „oznámení o zřízení“, „zřízení“ a „správa“ FRK (bod 5.2.2). Krom toho tento projekt v bodě 5.2.5. uváděl, že výše fondu je 9,7 milionů eur, přičemž 4,7 milionů eur pochází z EFRR a že v souladu s informativním přehledem č. 19 přiloženým k rozhodnutí 97/322 je třeba rozumět „závazkem“ „právní akt vytvoření kapitálu fondu“ a „výdaji“ „platbu v hotovosti části kapitálu uvolněné z FRK účastníky“. Projekt konečně stanovil, že závazky musejí být sjednány „do 31. prosince 1999“ (bod point 5.2.6) a že fond je zřízen na dobu deseti let od jeho vytvoření.
20. Podrobná pravidla poskytování globální dotace byla definována v dohodě uzavřené dne 22. července 1999 mezi Komisí a Centro europeo di impresa e innovazione Sistema BIC Basilicata, který byl původně zprostředkovatelem pro globální dotaci a jenž byl nahrazen navrhovatelkou (dále jen „dohoda“). Tato dohoda ve svém článku 9 stanoví zřízení monitorovacího výboru složeného ze zástupců Komise, příslušných vnitrostátních orgánů a zprostředkovatele.
21. Článek 13 dohody stanoví:
„[…]
2. […] vyplacení finančního zůstatku podléhá následujícím kumulativním podmínkám:
– Regione Basilicata je povinen Komisi předložit žádost o vyplacení, která bude náležitě úředně potvrzena [ministerstvem hospodářství a financí] do šesti měsíců po skutečném provedení předmětné činnosti;
[…]
4. Závazky týkající se výdajů ve prospěch iniciativ příjemců podpory globální dotace (rozhodnutí o přidělení, uzavření smluv pro externí činnosti) musejí být přijaty do 31. prosince 1999. Platby zprostředkovatele v rámci provádění globální dotace budou uskutečněny nejpozději do 31. prosince 2001 a předložení vyúčtování Komisi, pokud jde o výdaje vzniklé zprostředkovateli při provádění této dotace, se uskuteční nejpozději do 30. června 2002.“
22. Článek 16 odst. 5 dohody stanoví:
„Pokud zprostředkovatel nesplní povinnosti stanovené v dohodě nebo je splní nesprávně, může jej Komise, po dohodě s Regione Basilicate, doporučeným dopisem vyzvat, aby danou povinnost splnil. Pokud tato povinnost není splněna do měsíce od tohoto oznámení, Komise po dohodě s Regione Basilicata, může, bez ohledu na důsledky stanovené v právních předpisech použitelných na dohodu, bez dalšího od dohody odstoupit.“
23. Článek 18 dohody stanoví, že platnost této dohody skončí dne 30. června 2002.
B – Zřízení FRK a jeho využití
24. FRK byl zřízen dne 16. prosince 1999 finančním vkladem ve výši 9,7 milionů euro, z nichž je 4,7 milionů euro financováno EFRR a 5 milionů eur pochází od soukromých investorů. Společenské podíly byly složeny v plné výši v době od února 2000 do prosince 2001.
25. Dopisem ze dne 18. března 2003 region Basilicata předal italskému ministerstvu hospodářství a financí konečné prohlášení výdajů a žádost o zaplacení podané navrhovatelkou. Dne 20. března 2003 uvedené ministerstvo předalo tyto dokumenty Komisi.
26. Dopisem ze dne 10. února 2004 Komise uvědomila italské orgány a navrhovatelku, že má za to, že podle bodu D informativního přehledu č. 19 není část poskytnuté podpory odůvodněna, jelikož nebyla investována do MSP před 31. prosincem 2001.
27. Dne 20. dubna 2006, po výměně dopisů s navrhovatelkou, přijala Komise sporné rozhodnutí. Vzhledem k tomu, že měla za to, že část podpory EFRR nebyla použita k převzetí kapitálové účasti v podnicích před konečným termínem stanoveným v rozhodnutí o poskytnutí podpory, a sice před 31. prosincem 2001, snížila podporu poskytnutou v rámci globální dotace v regionu Basilicata o 4 554 108,91 eur a stanovila povinnost navrátit vyplacenou podpory ve výší 3 434 108,91 eur.
III – Napadený rozsudek
28. Žalobou došlou kanceláři Soudu dne 30. června 2006 podala navrhovatelka návrh na zrušení sporného rozhodnutí, jakož i návrh na náhradu škody.
29. Na podporu svého návrhu na zrušení se navrhovatelka dovolávala šesti žalobních důvodů vycházejících z:
– logické nesoudržnosti sporného rozhodnutí, jeho nevhodnosti, jakož i z nedostatku právního a skutkového základu pro sporné rozhodnutí,
– porušení informativního přehledu č. 19,
– porušení procesních pravidel stanovených v článku 16 dohody, jakož i v článcích 25 a 26 nařízení č. 4253/88,
– porušení zásad legitimního očekávání a právní jistoty,
– porušení zásady proporcionality a
– povinnosti uvést odůvodnění.
30. Navrhovatelka založila svůj návrh na náhradu škody na odpovědnosti za zaviněné protiprávní jednání z důvodu protiprávnosti sporného jednání a na objektivní odpovědnosti.
31. Soud měl za to, že ve snaze o hospodárnost řízení je třeba přezkoumat nejdříve žalobní důvody uplatňované navrhovatelkou v její žalobě na neplatnost, aniž by bylo předtím rozhodnuto o přípustnosti této žaloby. Poté Soud konstatoval, že žaloba na neplatnost není opodstatněná. Nakonec, zamítl návrh na náhradu škody jako neopodstatněný.
IV – Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníků řízení
32. Spisem došlým kanceláři Soudního dvora dne 19. září 2008 podala navrhovatelka kasační opravný prostředek proti napadenému rozsudku. Ve svém kasačním opravném prostředku navrhuje, aby Soudní dvůr:
– zrušil napadený rozsudek a vrátil věc Soudu k rozhodnutí o věci samé ve světle instrukcí Soudního dvora a
– uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení, jakož i nákladů řízení ve věci
T‑176/06.
33. Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
– zamítl kasační opravný prostředek a
– uložil navrhovatelce náhradu nákladů tohoto řízení, jakož i nákladů řízení v prvním stupni.
34. Po ukončení písemné části řízení se dne 3. září 2009 konalo jednání před Soudním dvorem, kterého se zúčastnili zástupci navrhovatelky, jakož i Komise. Zástupci navrhovatelky a Komise na jednání doplnili svá písemná vyjádření.
V – K argumentům Komise týkajícím se otázky nepřípustnosti žaloby k Soudu
35. Ve své kasační odpovědi Komise uvedla argumenty týkající se nepřípustnosti žaloby na neplatnost k Soudu. Má za to, že navrhovatelka nebyla bezprostředně dotčena sporným rozhodnutím ve smyslu čl. 230 odst. 4 ES.
36. Nemyslím si, že v projednávaném případě je nezbytné zkoumat opodstatněnost těchto argumentů. Především je třeba poznamenat, že argumenty týkající se otázky přípustnosti podání žaloby na neplatnost k Soudu by mohly být přijaty pouze v rámci kasačního opravného prostředku směřujícího ke zrušení napadeného rozsudku. Účastník řízení, který usiluje o to, aby rozsudek Soudu, podle něhož žaloba na neplatnost není opodstatněná, byl nahrazen rozsudkem, podle něhož tato žaloba není přípustná, je povinen se domáhat toho, aby Soudní dvůr zrušil rozsudek Soudu a aby bylo s konečnou platností rozhodnuto o žalobě v řízení před Soudem(12) . Přitom je nutno konstatovat, že ve své kasační odpovědi Komise nepředložila vzájemný kasační opravný prostředek směřující ke zrušení napadeného rozsudku(13) . Naopak výslovně se v ní domáhala potvrzení napadeného rozsudku v plném rozsahu. Vyvozuji z toho, že Komise chtěla vyjádřit určité výhrady ke způsobu, jakým Soud se zabýval otázkou nepřípustnosti žaloby, aniž by se nicméně domáhala zrušení napadeného rozsudku. Vzhledem k tomu, že Komise potvrdila tento výklad na jednání, není tedy namístě přezkoumávat opodstatněnost těchto argumentů Komise.
VI – Kasační opravný prostředek navrhovatelky
37. Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka předkládá deset důvodů. Osmi důvody zpochybňuje tu část napadeného rozsudku, v níž Soud zamítl její návrh na zrušení sporného rozhodnutí (viz nadpis A). Dva důvody se vztahují k části napadeného rozsudku, v níž Soud zamítl její návrh na náhradu škody (viz nadpis B).
A – K osmi důvodům kasačního opravného prostředku týkajícím se zamítnutí návrhu na zrušení
1. K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu ze zkreslení sporného rozhodnutí a žaloby podané navrhovatelkou
38. Svým prvním důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka zpochybňuje body 36 a 68 napadeného rozsudku.
39. V bodě 36 napadeného rozsudku Soud konstatoval, že žaloba žalobkyně v prvním stupni směřovala především proti závěru Komise, že převzetí kapitálové účasti FRK v MSP mělo být uskutečněno nejpozději 31. prosince 2001. Soud měl za to, že tato otázka se vztahovala zejména k žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení informativního přehledu č. 19 a že bylo třeba nejdříve přezkoumat žalobní důvod vycházející z porušení informativního přehledu č. 19. Soud přezkoumal tento žalobní důvod v bodech 37 až 59 napadeného rozsudku.
40. Dále, v bodech 60 až 75 napadeného rozsudku Soud přezkoumal žalobní důvod navrhovatelky vycházející ze skutečnosti, že Komise založila své sporné rozhodnutí na „podmínce užitečnosti“, která se v ustanoveních použitelných na podporu Společenství nevyskytuje. V bodě 68 napadeného rozsudku Soud zamítl tento žalobní důvod. Konstatoval, že Komise založila sporné rozhodnutí zejména na ustanoveních informativního přehledu č. 19 a že další odůvodnění slouží pouze k obhajobě jejího výkladu těchto ustanovení. S odkazem na svůj předchozí přezkum žalobního důvodu vycházejícího z porušení informativního přehledu č. 19 v bodech 37 až 59 napadeného rozsudku Soud konstatoval, že Komise mohla snížit podporu Společenství na základě ustanovení informativního přehledu č. 19. Na základě tohoto zjištění došel k závěru, že i kdyby bod žalobního důvodu vycházející z neexistence „podmínky užitečnosti“ byl opodstatněný, nemohl by vést ke zrušení sporného rozhodnutí. V bodě 69 napadeného rozsudku měl Soud za to, že žalobní důvod navrhovatelky není v žádném případě opodstatněný.
a) Argumenty účastníků řízení
41. Navrhovatelka vytýká Soudu, že se zaprvé dopustil zkreslení sporného rozhodnutí v bodě 68 napadeného rozsudku, když konstatoval, že Komise založila sporné rozhodnutí zejména na ustanoveních informativního přehledu č. 19 a že další odůvodnění sloužilo pouze k obhajobě jejího výkladu těchto ustanovení. Tvrdí, že Komise založila sporné rozhodnutí především na „podmínce užitečnosti“ zmíněné v bodě 22 odůvodnění sporného rozhodnutí a že následující body odůvodnění týkající se informativního přehledu č. 19 jsou podřízeny zkoumání „podmínky užitečnosti“ z věcného hlediska.
42. Zadruhé, navrhovatelka vytýká Soudu, že zkreslil smysl, a tedy rozsah její žaloby. Ve své žalobě zpochybňovala především to, že sporné rozhodnutí je založeno na „podmínce užitečnosti“, která neexistuje.Tím, že Soud konstatoval, že její žaloba směřovala především proti závěru Komise, podle něhož převzetí kapitálové účasti FRK v MSP mělo být uskutečněno nejpozději 31. prosince 2001, Soud podle navrhovatelky zkreslil smysl její žaloby. Navrhovatelka kritizuje skutečnost, že obrácení pořadí přezkumu těchto žalobních důvodů, které učinil Soud v bodě 36 napadeného rozsudku, spočívá na tomto nesprávném posouzení její žaloby. Bez tohoto obrácení pořadí žalobních důvodů podle ní Soud nemohl dospět k závěru, že její bod žalobního důvodu vycházející z neexistence „podmínky užitečnosti“ není relevantní. Soud tedy podle navrhovatelky pozměnil rozsah její žaloby.
43. Komise má, zaprvé, za to, že Soud sporné rozhodnutí nezkreslil. Komise založila sporné rozhodnutí na informativním přehledu č. 19. „Podmínka užitečnosti“ zmíněná ve sporném rozhodnutí nebyla základem, na němž bylo sporné rozhodnutí přijato, ale konceptem, který poskytuje samotný důvod existence pravidel fungování FRK a jež je klíčem pro jejich výklad.
44. Zadruhé, tvrdí, že závěry Soudu v bodě 36 napadeného rozsudku představují pouze logickou a organizační úvahu Soudu, která nemá žádný vliv na napadený rozsudek. Soud podle ní v každém případě provedl nezávislý přezkum bodu žalobního důvodu vycházejícího z neexistence „podmínky užitečnosti“.
b) Právní posouzení
45. Navrhovatelka zakládá svůj první důvod kasačního opravného prostředku na dvou výtkách, z nichž první vychází ze zkreslení sporného rozhodnutí a druhá z pozměnění smyslu a rozsahu její žaloby.
i) K výtce vycházející ze zkreslení sporného rozhodnutí
46. Tato výtka je přípustná, neboť zkreslení rozhodnutí Komise se lze v rámci kasačního opravného prostředku dovolávat(14) . Není však opodstatněná. Soud nezkreslil sporné rozhodnutí, když konstatoval, že Komise založila toto rozhodnutí zejména na ustanoveních informativního přehledu č. 19.
47. Důvody, na nichž Komise založila sporné rozhodnutí, nemohou být vymezeny pouze na základě bodu 22 a následujících odůvodnění tohoto rozhodnutí. Jak Komise správně tvrdí, je třeba analyzovat odůvodnění jako celek. Přitom z přezkumu odůvodnění jako celku vyplývá, že sporné rozhodnutí je založeno především na podmínkách stanovených v informativním přehledu č. 19. Z poslední věty bodu 8, jakož i z bodu 10 odůvodnění sporného rozhodnutí, tak vyplývá, že Komise se v řízení o ukončení pomoci, v němž bylo vydáno sporné rozhodnutí, opřela o podmínky stanovené v informativním přehledu č. 19. Krom toho Komise výslovně zmínila nedodržení podmínek stanovených v informativním přehledu č. 19 v bodech 14 a 15 odůvodnění sporného rozhodnutí, které jsou součástí části nazvané „Povaha zjištěných nesrovnalostí“. (neoficiální překlad)
Komise tedy odkázala na informativní přehled č. 19 na několika místech a nikoliv pouze v bodě 22 odůvodnění sporného rozhodnutí.
48. Navíc Komise měla právem za to, že odkaz na „podmínku užitečnosti“ v bodě 22 odůvodnění sporného rozhodnutí představuje odkaz na obecný koncept, který je principem, na němž stojí použitelná ustanovení. Nejedná se tedy o „podmínku“ v úzkém slova smyslu, ale spíše o pomoc při výkladu pravidel použitelných na pomoc Společenství.
49. Soud se tudíž nedopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že Komise založila sporné rozhodnutí především na nedodržení ustanovení informativního přehledu č. 19. První bod prvního důvodu kasačního opravného prostředku musí být tedy zamítnut.
ii) K výtce vycházející z pozměnění smyslu a rozsahu žaloby
50. Navrhovatelka vytýká Soudu, že pozměnil smysl a rozsah její žaloby. Tvrdí, že obrácení pořadí přezkumu žalobních důvodů její žaloby mělo za následek deformaci její žaloby.
51. Tato výtka není opodstatněná. Z článku 225 ES a čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora vyplývá, že kasační opravný prostředek musí být založen na důvodech vycházejících z nepříslušnosti Soudu, nedostatků řízení před Soudem, které poškozují zájmy účastníka řízení podávajícího opravný prostředek, či porušení právních předpisů Společenství Soudem. Pouhé obrácení pořadí přezkumu žalobních důvodů, které nemá vliv na výsledek řízení, je přitom čistě organizačním opatřením, jež nepoškozuje zájmy navrhovatelky(15) . Obrácení pořadí žalobních důvodů navrhovatelky, které Soud provedl v bodě 36 napadeného rozsudku, tedy samo o sobě nepředstavuje nesprávné právní posouzení, jež může být dovoláváno v kasačním opravném prostředku.
52. Podle navrhovatelky mělo obrácení pořadí vliv na výsledek řízení. Pokud by Soud neobrátil pořadí, nemohl by podle ní v bodě 68 napadeného rozsudku konstatovat, že výtka navrhovatelky vycházející z neexistence „podmínky užitečnosti“ nemůže vést ke zrušení sporného rozhodnutí, i kdyby byl opodstatněný.
53. Tato kritika není opodstatněná. Je pravda, že Soud odkázal v bodě 68 napadeného rozsudku na výklad sporného rozhodnutí, který učinil předtím v bodech 52 až 59 téhož rozsudku. Z formálního hlediska tento odkaz na předchozí výklad byl tedy důsledkem obrácení pořadí přezkumu žalobních důvodů, které Soud provedl. Nicméně je nutno konstatovat, že navrhovatelka neuvádí žádný přesvědčivý důvod, proč obrácení pořadí přezkumu žalobních důvodů, mohlo mít podstatný dopad na výsledek řízení, zejména pak na výklad sporného rozhodnutí. Jedná se tedy o pouhé obrácení pořadí přezkumu žalobních důvodů bez vlivů na výsledek přezkumu Soudu, které nemůže být napadeno v rámci kasačního opravného prostředku(16) .
54.
Výtka vycházející z pozměnění smyslu a rozsahu žaloby musí být tudíž zamítnuta.
55. V každém případě je nutno konstatovat, že Soud provedl přezkum žalobního důvodu vycházejícího z neexistence „podmínky užitečnosti“ v bodě 69 napadeného rozsudku a zamítl jej.
iii) Dílčí závěr
56. První důvod kasačního opravného prostředku musí být tedy zamítnut.
2. K druhému důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu z nesprávného výkladu ustanovení informativního přehledu č. 19
57. Druhý důvod kasačního opravného prostředku se vztahuje k bodům 42 až 59 napadeného rozsudku. V této části rozsudku Soud zamítl žalobní důvod navrhovatelky vycházející z porušení ustanovení informativního přehledu č. 19.
58. Bod D informativního přehledu zmiňuje „ukončení pomoci Společenství“ jako na nejzazší termín pro uskutečnění plateb. Ve sporném rozhodnutí Komise konstatovala, zaprvé, že platbami ve smyslu bodu D nebyly pouze platby nezbytné ke zřízení FRK, ale také převzetí kapitálové účasti FRK v MSP a zadruhé, že konečným termínem pro platby ve smyslu bodu D byl 31. prosinec 2001.
59. Navrhovatelka má za to, že tento výklad je nesprávný. Tento výklad je podle ní založen na nesprávném výkladu cíle opatření č. 2 globální dotace. Toto opatření č. 2 spočívalo podle jejího názoru pouze ve zřízení FRK a vložení prostředků do tohoto fondu. Prostředky nezbytné k vytvoření FRK měly být tedy vloženy do 31. prosince 2001. Naopak k převzetí kapitálové účasti FRK v MSP podle navrhovatelky mohlo dojít i po 31. prosinci 2001. Nejzazší termín pro převzetí kapitálové účasti FRK v MSP byl podle ní den ukončení činnosti FRK, a sice 16. prosinec 2009.
60. V bodech 47 až 59 napadeného rozsudku Soud potvrdil výklad Komise. V bodech 47 až 50 napadeného rozsudku Soud zamítl argument navrhovatelky, podle něhož doba trvání pomoci byla shodná s dobou činnosti FRK. V bodech 51 až 55 napadeného rozsudku uvedl, že převzetí kapitálové účasti v MSP mělo být uskutečněno před 31. prosincem 2001. Soud založil tento výklad na ustanoveních informativního přehledu č. 19, bodu 5.2.5 projektu dotace, článku 5 rozhodnutí o poskytnutí podpory a čl. 13 odst. 4 dohody. V bodech 56 až 58 napadeného rozsudku Soud zamítl argument navrhovatelky, že z hospodářského hlediska je racionální pouze její výklad informativního přehledu.
61. Vzhledem k tomu, že navrhovatelka kritizuje výklad Soudu, aniž by jasně uvedla, ke které části napadeného rozsudku se tato kritika vztahuje, je třeba zamítnout tyto výtky jako nepřípustné, a to v souladu s článkem 225 ES, čl. 58 odst. 1 statutu Soudního dvora a čl. 112 odst. 1 písm. c) jednacího řádu(17) .
62. Vzhledem k tomu, že navrhovatelka zpochybňuje body 52, 53, 55, 57 a 58, jakož i bod 48 napadeného rozsudku, může být její důvod kasačního opravného prostředku rozdělen na pět částí.
a) První část (výtky týkající se bodu 52 napadeného rozsudku)
63. V bodech 51 a 52 napadeného rozsudku Soud konstatoval, že v rozporu s tvrzením navrhovatelky, pojmy „závazek na vnitrostátní úrovni“ a „skutečně vzniklé výdaje“, jež jsou uvedeny v bodě C informativního přehledu, nevyvolávají pochybnosti, pokud jde o skutečnost, že převzetí kapitálové účasti v MSP mělo být uskutečněno před 31. prosincem 2001. I když definice „závazku“ uvedená v bodě C informativního přehledu č. 19 může být vyložena v tom smyslu, že tato definice odkazuje pouze na právní akt zřízení FRK, pojem „skutečně vzniklé výdaje“, které měly být vynaloženy před 31. prosincem 2001, se nemůže vztahovat pouze na výdaje na počáteční zřízení FRK, ale zahrnuje také výdaje na příspěvek FRK, jakož i výdaje na převzetí kapitálové účasti v MSP.
i) Argumenty účastníků řízení
64. Navrhovatelka má za to, že definice pojmu „skutečně vzniklé výdaje“ ve smyslu bodu C informativního přehledu, kterou podal Soud, je postižena nesprávným právním posouzením.
65. Zaprvé, kritizuje skutečnost, že v bodě 52 napadeného rozsudku Soud nahradil odůvodnění Komise vlastním odůvodněním. Z bodu 23 odůvodnění sporného rozhodnutí vyplývá, že Komise ponechala bez povšimnutí argument navrhovatelky vycházející z rozlišení mezi pojmy „závazek“ a „skutečně vzniklé výdaje“. Tím, že Soud v bodě 52 napadeného rozsudku rozlišil tyto dva pojmy, nahradil podle názoru navrhovatelky odůvodnění Komise vlastním odůvodněním.
66. Zadruhé, výklad Soudu je podle ní v rozporu s platnými ustanoveními. Znění ustanovení informativního přehledu č. 19 přímo neodkazuje na převzetí kapitálové účasti. Krom toho výklad pojmu „skutečně vzniklé výdaje“ přijatý Soudem se shoduje s výkladem nařízení Komise (ES) č. 1685/2000 ze dne 28. července 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 týkající se způsobilosti výdajů na činnosti spolufinancované strukturálními fondy(18) . Vzhledem k tomu, že toto nařízení nebylo na projednávaný případ ještě použitelné, výklad Soudu představuje podle ní použití zmíněného nařízení se zpětnou účinnosti, což je v rozporu s vůli zákonodárce Společenství.
67. Zatřetí, definice Soudu se podle názoru navrhovatelky odchyluje od praxe Komise. V dopise ze dne 4. června 2004 Komise údajně uvedla, že uznatelné výdaje tvoří platby podílů základního kapitálu FRK v hotovosti.
68. Komise
zaprvé odpovídá, že Soud nevytvořill v bodě 52 napadeného rozsudku novou definici pojmu „skutečně vzniklé výdaje“, která je v rozporu s definicí uvedenou ve sporném rozhodnutí. Soud založil svůj výklad na zásadě, že podrobná pravidla fungování FRK musejí být shodná s pravidly týkajícími se účasti strukturálních fondů. Z bodů 12 a 13 odůvodnění sporného rozhodnutí podle navrhovatelky vyplývá, že Komise použila stejný koncept.
69. Zadruhé, Komise tvrdí, že informativní přehled č. 19 již zakotvuje zásadu, která „skutečně vzniklé výdaje“ výslovně spojuje se skutečně provedenou činností finančního inženýrství ve prospěch MSP. Nejedná se tedy o nový koncept zavedený nařízením č. 1685/2000.
70. Zatřetí, ve svém dopise ze dne 4. června 2004 Komise podle navrhovatelky upřesnila, že poskytnutou finanční podporu odůvodňuje jedině uskutečnění finanční pomoci MSP a že tyto podmínky byly výslovně vysvětleny zákonodárcem Společenství v informativním přehledu č. 19.
ii) Právní posouzení
– K výtce vycházející z nahrazení odůvodnění
71. Výtka vycházející z nahrazení odůvodnění není opodstatněná.
72. Je pravda, že Soud nemá právo nahradit odůvodnění rozhodnutí Komise vlastním odůvodněním(19) . Nicméně reakce Soudu na argumenty předložené účastníkem řízení v rámci jeho žaloby nepředstavuje per se nahrazení odůvodnění, pokud Soud nenahradí odůvodnění zpochybňovaného rozhodnutí vlastním odůvodněním.
73. Přitom z bodů 37, 38, 51 a 52 napadeného rozsudku vyplývá, že Soud se v bodě 52 napadeného rozsudku omezil na zamítnutí argumentů navrhovatelky, podle nichž Komise nesprávně vyložila pojem „skutečně vzniklé výdaje“ obsažený v bodě C informativního přehledu č. 19, aniž by však nahradil odůvodnění sporného rozhodnutí vlastním odůvodněním. Je nutno konstatovat, že definice pojmu „skutečně vzniklé výdaje“, kterou přijal Soud v bodě 52 napadeného rozsudku, se shoduje s definicí, kterou přijala Komise v bodech 12, 13, 15, 18 až 19 odůvodnění sporného rozhodnutí. Soud, jakož i Komise, konstatovaly, že tento pojem zahrnuje převzetí kapitálové účasti v MSP.
74. Výtka vycházející z nahrazení odůvodnění musí být tedy zamítnuta.
– K výtce vycházející z nesprávného výkladu
75. Výtka vycházející z nesprávného výkladu není opodstatněná. Výklad Soudu učiněný v bodě 52 napadeného rozsudku spočívá na ustanoveních informativního přehledu č. 19. Soud měl právem za to, že podle definice uvedené v bodě C informativního přehledu č. 19 skutečně jsou vzniklé výdaje tvořeny hotovostní platbou kapitálu uvolněného účastníky z FRK, a to v těsné návaznosti na zprávy o provádění obsahující údaj o převzetí kapitálové účasti, které představuje odůvodnění řádného naplňování opatření . Krom toho z bodu vii) obecných zásad informativního přehledu č. 19 správně vyvodil, že podrobná pravidla fungování FRK musejí být přizpůsobena ustanovením o finančním provádění pomoci, zejména pokud jde o pojmy „závazek“ a „skutečně vzniklé výdaje“, a že pojem „skutečně vzniklé výdaje“ musí tedy zahrnovat převzetí kapitálové účasti v MSP.
– K výtce vycházející z použití nařízení č. 1685/200 se zpětnou účinností
76. Výtka vycházející z použití nařízení č. 1685/200 se zpětnou účinností musí být rovněž zamítnuta jako neopodstatněná. Jak správně uvedla Komise, ustanovení informativního přehledu č. 19 zakotvují stejnou zásadu jako pravidlo č. 8 nařízení č. 1685/2000, i když tak činí rozdílným způsobem. Pravidlo č. 8 nařízení č. 1685/2000 tedy nezakotvuje nový koncept. Navíc, je třeba konstatovat, že Soud v napadeném rozsudku neučinil žádný odkaz na nařízení č. 1685/2000. Jeho úvaha spočívá výlučně na pravidlech použitelných ratione temporis .
– K výtce vycházející z rozporu mezi výkladem Soudu a praxí Komise
77. Nakonec musí být zamítnuta i výtka vycházející z rozporu mezi výkladem Soudu a praxí Komise. Totiž i v případě, že dopis Komise ze dne 4. června 2004 by obsahoval údaj naznačující, že se Komise ztotožňuje s výkladem navrhovatelky (což Komise zpochybňuje), samotná tato skutečnost není dostatečná k prokázání, že výklad Soudu je postižen nesprávným právním posouzením. Relevantní otázkou je nikoliv to, zda výklad Soudu je v souladu s výkladem Komise, ale spíše, zda tento výklad je v souladu s použitelnými pravidly.
– Dílčí závěr
78. První část druhého důvodu kasačního opravného prostředku musí být tedy zamítnuta.
b) Druhá část (výtka vztahující se k bodu 53 napadeného rozsudku)
79. Druhou částí druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka zpochybňuje bod 53 napadeného rozsudku. Soud v něm konstatoval, že definice obsažené v bodě 5.2.5 projektu globální dotace jsou definice převzaté z bodu C informativního přehledu č. 19.
80. Navrhovatelka tvrdí, že definice pojmu „skutečně vzniklé výdaje“ uvedeného v bodě C informativního přehledu č. 19 přijatá Soudem, je v rozporu s definicí „výdajů“ uvedenou v bodě 5.2.5 projektu globální dotace. V rozporu se zjištěním Soudu se podle ní uvedený bod 5.2.5 neomezuje na převzetí definice uvedené v bodě C informativního přehledu č. 19, ale jasně z jejího obsahu a působnosti vylučuje převzetí kapitálové účasti v MSP.
81. Tato výtka není opodstatněná. Podle definice uvedené v bodě 5.2.5 projektu globální dotace se „výdaji“ rozumí platba v hotovosti části kapitálu uvolněné FRK v souladu s ustanoveními bodu C informativního přehledu č. 19. Pojem „výdaje“ uvedený v bodě 5.2.5 tedy odkazuje na pojem „skutečně vzniklé výdaje“, jenž je obsažen v bodě C informativního přehledu.
82. Druhá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku musí být tedy zamítnuta.
c) Třetí část (výtky vztahující se k bodu 55 napadeného rozsudku)
83. Třetí částí druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka zpochybňuje bod 55 napadeného rozsudku. Soud v něm poznamenává, že výklad navrhovatelky je zjevně v rozporu s čl. 13 odst. 4 dohody. Má za to, že toto ustanovení stanoví, že závazky vztahující se k výdajům ve prospěch iniciativ příjemců podpor z globální dotace (rozhodnutí o přidělení, uzavření smluv pro externí činnosti) musejí být přijaty nejpozději 31. prosince 1999 a platby zprostředkovatele v rámci provádění globální dotace budou uskutečněny nejpozději do 31. prosince 2001. Krom toho Soud měl za to, že jednak „iniciativami příjemců podpor z dotace“ jsou, jak vyplývá z bodu 54 napadeného rozsudku, žádosti o převzetí kapitálové účasti podané MSP, a že jednak „platbami zprostředkovatele“ může být pouze uvedené převzetí kapitálové účasti.
i) Argumenty účastníků řízení
84. Navrhovatelka má zaprvé za to, že Soud nesprávně vyložil obsah a cíle opatření č. 2 globální dotace. Tvrdí, že vzhledem k tomu, že cílem tohoto opatření č. 2 bylo zřídit FRK a poskytnout do něj prostředky, musejí pojmy „závazky“ a „platby“ uvedené v čl. 13 odst. 4 dohody být vykládány jako pojmy odkazující na zřízení FRK a vložení prostředků do tohoto fondu. V tomto kontextu odkazuje na body 5.2.1 a 5.2.3 projektu globální dotace.
85. Zadruhé, navrhovatelka tvrdí, že Soud se dopustil nesprávného posouzení, když měl za to, že iniciativami příjemců podpor z dotace, jsou žádosti o převzetí kapitálové účasti podané MSP. Je to v rozporu se skutečností, že příjemcem opatření č. 2 globální dotace je zprostředkovatelská entita a nikoliv MSP. V tomto kontextu odkazuje navrhovatelka na bod 5.2.7 projektu globální dotace.
86. Komise odpovídá, že znění čl. 13 odst. 4 dohody je zcela jasné a že navrhovatelka se opírá o umělé rozlišení mezi „fází provádění“ a „operativní fází“ opatření č. 2 globální dotace. Cíl opatření č. 2 globální dotace se nemůže vztahovat pouze k fázi provádění, ale zahrnuje také operativní fázi. Obecnou zásadou, na níž stojí veškerá pomoc poskytovaná ze strukturálních fondů, je, že spolufinancování Společenství musí vést k naplnění vytyčeného cíle ve vymezené lhůtě. Cílem opatření č. 2 globální dotace je posílit kapitálové krytí MSP v regionu Basilicata.
ii) Právní posouzení
87. Výtky navrhovatelky nejsou opodstatněné.
88. Zaprvé, ze znění čl. 13 odst. 4 dohody vyplývá, že platby zprostředkovatele (tedy navrhovatelky) v rámci provádění globální dotace měly být uskutečněny nejpozději do 31. prosince 2001 a že předložení vyúčtování Komisi, pokud jde o výdaje vzniklé zprostředkovateli při provádění dotace, mělo být uskutečněno nejpozději do 20. června 2002.
89. Zadruhé, bod 5.2.1 ani bod 5.2.3 projektu globální dotace neobsahuje žádné údaje, které by mohly zpochybnit výklad Soudu založený na informativním přehledu č. 19 a zcela jasném znění čl. 13 odst. 4 dohody. Podle bodu 5.2.1 projektu globální dotace ke zřízení FRK, který byl pověřen přidělováním finanční pomoci MSP usazeným v Basilicata nebo majícím v úmyslu se tam usadit, muselo dojít v souladu s informativním přehledem č. 19. Krom toho účel a cíl opatření č. 2 globální dotace uvedené v posledně zmíněném ustanovení jasně odkazují na podporu MSP v regionu Basilicata. Pokud jde o bod 5.2.3 projektu globální dotace, tento bod stanoví, že realizace opatření má spočívat ve zřízení FRK v souladu s výše připomenutým právním rámcem. Přitom právním rámcem, na který se odkazuje, je informativní přehled č. 19.
90. Zatřetí, výklad čl. 13 odst. 4 dohody, podle něhož výraz „iniciativy příjemců“ se vztahuje pouze na navrhovatelku, není slučitelný se zněním tohoto ustanovení, které stanoví, že platby zprostředkovatele provedené na základě iniciativ příjemců při provádění globální dotace musejí být uskutečněny nejpozději do 31. prosince 2001.
91. Třetí část druhého důvodu kasačního opravného prostředku musí být tedy zamítnuta.
d) Čtvrtá část (výtky vztahující se k bodům 57 a 58 napadeného rozsudku)
92. Ve čtvrté části druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka zpochybňuje body 57 a 58 napadeného rozsudku. V bodech 56 a 58 tohoto rozsudku Soud přezkoumal argumenty navrhovatelky, podle nichž je z hospodářského hlediska racionální pouze její výklad, neboť bylo obtížné, ne-li nemožné, provést finanční pomoc do 31. prosince 2001, jelikož toto datum bylo velmi blízké 31. prosinci 1999, datu zřízení samotného FRK. Soud tyto argumenty zamítl.
93. V bodě 57 napadeného rozsudku Soud konstatoval, že dotační projekt stanovil ve svém bodě 5.2.2 první fázi provádění pomoci Společenství nazvanou „oznámení o zřízení fondu“. Měl za to, že již v průběhu této fáze, která předcházela fázi zřízení fondu, bylo třeba provádět přípravné práce spočívající v identifikování podniků, které mají případně zájem o využití FRK a v uskutečnění předběžného hodnocení. Vyvodil z toho, že skutečnost, že konečný termín pro převzetí kapitálové účasti byl stanoven na 31. prosince 2001, neměla za nutný důsledek, že provedení finanční pomoci nebylo možné. Krom toho měl za to, že vzhledem k tomu, že částky investované do MSP mohly dosáhnout nanejvýše 1 milionu eur, nebylo k vyčerpání celkové částky podpory Společenství, jejíž výše byla přibližně 5 milionů eur, nutných mnoho operací.
94. V bodě 58 napadeného rozsudku Soud reagoval na argument navrhovatelky vycházející z toho, že platby podílů FRK mohly být uskutečněny do 31. prosince 2001. Měl za to, že i kdyby pro uvedené platby nebylo stanoveno jiné datum než 31. prosince 2001, z použitelných pravidel vyplývalo, že uvedené platby do FRK musejí být uskutečněny s dostatečným předstihem, aby bylo možné úplné využití prostředků Společenství k investici do MSP před konečným termínem stanoveným pro platby.
i) Argumenty účastníků řízení
95. Podle navrhovatelky Soud v bodě 57 napadeného rozsudku naznačil, že k vyčerpání celkové částky podpory Společenství postačovalo pět operací, neboť investice mohly dosáhnout částky 1 milionu eur. Navrhovatelka má za to, že takový výklad není slučitelný se zněním projektu, které vyžadovalo financování nejméně deseti společností, ani s cílem spočívajícím ve financování co možná největšího počtu podniků.
96. Krom toho tvrdí, že odůvodnění Soudu v bodě 58 napadeného rozsudku je rozporuplné. Soud podle ní na jedné straně uznal, že neexistovala právní povinnost poskytnout prostředky do FRK před 31. prosincem 2001. Na druhé straně však měl za to, že existovala právní povinnost poskytnout prostředky navrhovatelce před 31. prosincem 2001. V tomto kontextu navrhovatelka tvrdí, že bod 5.2.6 projektu dotace stanoví, že „výdaje“, a sice výlučně platby do FRK, měly být vynaloženy do dvou let od konečného termínu pro závazky, a sice před 31. prosincem 2001.
97. Podle Komise není výtka navrhovatelky relevantní. Tvrdí, že Soud se opřel především o odůvodnění uvedené v bodě 56 napadeného rozsudku, podle něhož jsou použitelná ustanovení přesná. Odůvodnění uvedené v bodě 57 napadeného rozsudku je pouze podpůrným odůvodněním.
98. V každém případě zmínka Soudu ohledně omezeného počtu finančních operací nezbytných k vyčerpání spolufinancování představuje podle Komise pouze část úvahy, která je mnohem strukturovanější. Soud podle ní především konstatoval, že projekt globální dotace stanovil jako první fázi oznámení o zřízení fondu a že tato fáze měla umožnit provádění přípravných prací před fázi zřízení fondu.
99. Krom toho Komise má za to, že úvaha Soudu v bodě 58 napadeného rozsudku není rozporuplná. Vzhledem k tomu, že pojem výdaje zahrnuje převzetí kapitálové účasti v MSP, je podle Komise zjevné, že platby měly být uskutečněny s dostatečným předstihem, aby bylo možné úplné využití prostředků Společenství k investici do MSP před konečným termínem pro provedení plateb.
ii) Právní posouzení
– Čtvrtá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku není relevantní
100. Jak správně tvrdí Komise, čtvrtá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku není relevantní. Zejména z bodu 56 napadeného rozsudku vyplývá, že Soud založil zamítnutí žalobního důvodu navrhovatelky především na jednoznačnosti dotčených ustanovení a jejich shodě. Body 57 a 58 napadeného rozsudku představují tedy pouze podpůrné odůvodnění. Výtky namířené proti těmto bodům musejí být tudíž zamítnuty jako nerelevantní, neboť i kdyby byly opodstatněné, nemohly by vést ke zrušení napadeného rozsudku(20) .
101. V každém případě jednotlivým výtkám uvedeným ve čtvrté části druhého důvodu kasačního opravného prostředku nemůže být vyhověno.
– K výtce vycházející z nedodržení ustanovení, které vyžaduje financování nejméně deseti společností
102. Výtka vycházející z nedodržení ustanovení, které vyžaduje financování nejméně deseti společností, musí být zamítnuta jako nerelevantní nejen z důvodu uvedeného v bodě 100 tohoto stanoviska, ale rovněž z níže vyloženého důvodu. Jak Komise správně uvádí, Soud zamítl argument navrhovatelky týkající se nemožnosti provést převzetí kapitálové účasti před 31. prosincem 2001, přičemž se opřel nejdříve o existenci fáze oznámení o zřízení fondu, během níž navrhovatelka mohla provádět přípravné práce. Toto odůvodnění samo o sobě odůvodňuje úvahu Soudu. Jelikož toto odůvodnění nebylo zpochybněno navrhovatelkou, musí být bod druhého důvodu kasačního opravného prostředku vycházející z nedodržení ustanovení, které vyžaduje financování nejméně deseti společností, zamítnut jako nerelevantní.
103. V každém případě kritika navrhovatelky není opodstatněná.
104. V rozporu s tvrzením navrhovatelky Soud nekonstatoval, že navrhovatelka měla financovat pouze pět společností. V bodě 57 napadeného rozsudku odkázal Soud pouze na finanční příspěvek z EFRR do FRK ve výši 4,7 milionů eur. Je třeba připomenout, že celkové prostředky FRK činily 9,7 milionů eur. I kdyby navrhovatelka provedla převzetí kapitálové účasti ve výši nanejvýše 1 milionů eur(21), finanční pomoc by musela být nutně poskytnuta nejméně desetkrát k investování celkových finančních prostředku FRK. Soud tedy nenaznačoval výklad, který byl v rozporu s projektem globální dotace, podle něhož musí být financováno nejméně deset společností.
105. Navíc, Soud v bodě 57 napadeného rozsudku nenavrhoval financování co nejmenšího možného počtu MSP. Pouze prokázal, že argument navrhovatelky týkající se možnosti provést převzetí kapitálové účasti v MSP není opodstatněný.
106. Tato výtka tedy musí být zamítnuta.
– Výtka vycházející z rozporuplnosti úvahy
107. Výtka vycházející z rozporuplnosti úvahy v bodě 58 napadeného rozsudku není opodstatněná. Úvaha Soudu není rozporuplná. Je pravda, že Soud měl v bodě 58 napadeného rozsudku za to, že použitelná ustanovení nestanovila výslovný konečný termín pro vložení prostředků do FRK. Soud měl však správně za to, že 31. prosinec 2001 byl konečným termínem pro převzetí kapitálové účasti FRK v MSP(22) a že vložení prostředků do FRK bylo předběžnou podmínkou tohoto převzetí kapitálové účasti. Jeho závěr, že vložení prostředků do FRK mělo být uskutečněno s dostatečným předstihem, aby bylo možné převzetí kapitálové účasti před konečným termínem, 31. prosincem 2001, se mi jeví zcela logický. Bod druhého důvodu kasačního opravného prostředku vycházející z rozporuplnostosti úvahy musí být tedy zamítnut.
108. V rozsahu, v němž navrhovatelka zakládá svoji výtku na nesprávném výkladu pojmu „výdaje“ uvedeném v bodě 5.2.5 projektu globální dotace, je třeba tuto výtku zamítnout s ohledem na bod 81 tohoto stanoviska.
e) Pátá část (výtky vztahující se k bodu 48 napadeného rozsudku)
109. Pátou částí druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka zpochybňuje bod 48 napadeného rozsudku. Soud v něm zamítl argument navrhovatelky, podle něhož doba trvání dané formy pomoci je totožná s minimální dobou existence FRK, takže převzetí kapitálové účasti v MSP mohlo být uskutečněno do 16. prosince 2009. Soud konstatoval, že z bodů D.1 a B.8 informativního přehledu č. 19 vyplývá, že doba existence FRK a doba trvání dané formy pomoci nebyly nutně totožné a že doba trvání dané formy pomoci mohla být kratší než doba existence FRK.
i) Argumenty účastníků řízení
110. Navrhovatelka má za to, že uvedený bod 48 musí být prohlášen za neplatný z důvodu nedostatečného odůvodnění. Soud se omezil na to, že navrhl alternativní řešení k řešení navrženému navrhovatelkou. Odůvodnění Soudu podle ní neumožňuje Soudnímu dvoru pochopit, proč Soud upřednostnil své řešení před řešením navrženým navrhovatelkou. Řešení navrhovatelky není podle jejího názoru nesprávné a jeví se jako logičtější vzhledem k povaze opatření č. 2 globální dotace. V tomto kontextu navrhovatelka opakuje své body důvodu kasačního opravného prostředku týkající se končeného termínu pro vložení prostředků do FRK a převzetí kapitálové účasti.
111. Komise tvrdí, že Soud jednoznačně konstatoval, že z použitelných ustanovení jasně vyplývá, že doba existence FRK není nezbytně stejná jako doba trvání pomoci.
ii) Právní posouzení
112. Výtky navrhovatelky nejsou opodstatněné. V bodě 48 napadeného rozsudku Soud jasně zamítl argument navrhovatelky, podle něhož doba trvání pomoci a doba existence FRK musejí být totožné. V tomto ohledu se Soud opřel o přesvědčivý výklad bodů D.1 a B.8 informativního přehledu č. 19, který navrhovatelka nezpochybňuje.
113. Krom toho je třeba poznamenat, že v bodech 47 až 50 napadeného rozsudku se Soud omezil na zamítnutí argumentu navrhovatelky, podle něhož doba trvání pomoci a doba existence FRK musejí být totožné. Nicméně Soud se neomezil na navržení alternativního řešení. V bodech 51 až 55 napadeného rozsudku Soud konstatoval, že konečným termínem pro převzetí kapitálové účasti v MSP byl 31. prosinec 2001 a nikoliv 16. prosinec 2009. Jednoznačně tudíž stanovil, že výklad navržený navrhovatelkou není slučitelný s použitelnými ustanoveními.
114. Jelikož navrhovatelka opakuje své body důvodu kasačního opravného prostředku týkající se závěru Soudu ohledně konečného termínu pro vložení prostředků do FRK a převzetí kapitálové účasti, je třeba zamítnout tyto body s odkazem zejména na body 75, 81 a 87 až 90 tohoto stanoviska.
115. Pátá část druhého důvodu kasačního opravného prostředku musí být tudíž zamítnuta.
f) Dílčí závěr
116. Druhý důvod kasačního opravného prostředku musí být tedy zamítnut v plném rozsahu.
3. Ke třetímu důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu z nesprávného výkladu podmínky užitečnosti
117. Třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka zpochybňuje body 69 na 70 napadeného rozsudku. V bodech 66 až 72 napadeného rozsudku Soud zamítl žalobní důvod navrhovatelky, kterým kritizovala skutečnost, že Komise založila své rozhodnutí na podmínce užitečnosti. Soud měl nejdříve v bodě 68 napadeného rozsudku za to, že Komise opřela především o bod D informativního přehledu č. 19 a nikoliv o podmínku užitečnosti. V bodě 69 napadeného rozsudku uvedl, že v každém případě i kdyby pojem „podmínka užitečnosti“ nebyl uveden v ustanoveních upravujících dotčenou globální dotaci, podmínka stanovující, aby pomoc z EFRR sloužila k financování konkrétních operací a aby nezůstala nevyužitá ve FRK až do ukončení pomoci, vyplývá jasně ze všech použitelných ustanovení a není nová.
a) Argumenty účastníků řízení
118. Navrhovatelka má zaprvé za to, že Soud se v bodě 70 napadeného rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení. Kritizuje skutečnost, že z ustanovení, která se omezují na stanovení konečného termínu pro provedení jednotlivých plateb do FRK, vyvodil existenci podmínky užitečnosti. Žádné z ustanovení ani žádný z dokumentů dovolávaných Soudem podle ní takovou podmínku nezmiňuje. Krom toho Soud podle jejího názoru neuvedl judikaturu potvrzující existenci podmínky užitečnosti. Navrhovatelka tvrdí, že toto nesprávné posouzení je nevyhnutným logickým důsledkem nesprávného pochopení opatření č. 2 globální dotace.
119. Zadruhé, navrhovatelka odkazuje na bod 75 rozsudku Německo v. Komise(23), podle něhož prostor pro uvážení, který má Komise v oblasti snížení podpory, nemůže vést až k přijetí rozhodnutí, která se odchylují od jejích aktů, a podle něhož představuje chování Komise pro subjekty základní kritérium pro zhodnocení správnosti a platnosti jejich činnosti.
120. Podle Komise Soud konstatoval, že výraz „podmínka užitečnosti“ není uveden v použitelných ustanoveních, ale vyvodil z těchto ustanovení, že pomoc z EFRR musí sloužit k financování konkrétních operací a nikoliv zůstat nevyužitá ve FRK do doby ukončení pomoci. Soud citoval jako judikaturu body 92 a 93 svého rozsudku Regione Marche v. Komise(24) .
b) Právní posouzení
121. Výtka vycházející z neexistence podmínky užitečnosti musí být zamítnuta.
122. Zaprvé, tato výtka není relevantní. Jak Soud správně konstatoval v bodě 68 napadeného rozsudku, Komise se opřela především o bod D informativního přehledu č. 19(25) . To může samo o sobě z právního hlediska dostatečně odůvodnit závěr Soudu. Případné nesprávné posouzení Soudu týkající se přezkumu podpůrného odůvodnění v bodech 69 a 70 napadeného rozsudku nemůže tedy zpochybnit napadený rozsudek.
123. Zadruhé, tato výtka není opodstatněná.
124. Jak správně konstatoval Soud, podmínka užitečnosti není novou podmínkou, o ní ž navrhovatelka nevěděla. I když výraz „podmínka užitečnosti“ není uveden v použitelných ustanoveních, z článku 1 nařízení č. 4254/88 vyplývá, že cílem pomoci z EFRR je podporovat činnosti MSP, zejména prostřednictvím zlepšení přístupu podniků na kapitálový trh. Tyto cíle byly upřesněny, pokud jde o FRK, v informativním přehledu č. 19, jehož body C a D stanoví, že převzetí kapitálové účasti v MSP musí být uskutečněno před 31. prosincem 2001(26) .
125. V rozsahu, v němž navrhovatelka vytýká Soudu nesprávné pochopení opatření č. 2 globální dotace, je třeba zamítnout tuto kritiku s odkazem na body 75, 81 a 87 až 90 tohoto stanoviska.
126. Pokud jde o kritiku navrhovatelky, podle níž se Komise odchýlila od svých aktů, tato kritika není opodstatněná. V rámci řízení, v němž bylo přijato sporné rozhodnutí, Komise přezkoumala, zda podpora byla odůvodněna podle pravidel použitelných na podporu Společenství. Komise nezavedla a posteriori
žádné nové podmínky.
127. Konečně, skutečnost, že Soud neodkázal na judikaturu, nepředstavuje sama o sobě nesprávné právní posouzení, které může být dovoláváno v rámci kasačního opravného prostředku. Je tedy třeba pouze pro doplnění uvést, že v rozporu s tvrzením navrhovatelky Soud na judikaturu odkázal, když zmínil body 92 a 93 rozsudku Regione Marche v. Komise(27), podle nichž jsou konečnými adresáty MSP, a nikoliv FRK, takže jsou příjemci podpory Společenství a uznatelné výdaje posuzovány ve vztahu ke skutečně provedeným investicím ve prospěch MSP.
128. Třetí důvod kasačního opravného prostředku musí být tudíž zamítnut.
4. Ke čtvrtému a pátému důvodu kasačního opravného prostředku
129. Čtvrtým a pátým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka zpochybňuje body 79 a 80 napadeného rozsudku. Soud v nich zamítl argument navrhovatelky, podle něhož Komise nemohla zahájit řízení o snížení podpory Společenství stanovené v článku 24 nařízení č. 4253/88, aniž by vznesla námitky, pokud jde o provádění podpory ve fázi provádění globální dotace, zejména pokud je nevznesla na schůzích monitorovacího výboru.
130. V bodě 79 napadeného rozsudku Soud nejdříve konstatoval, že ustanovení nařízení č. 4253/88 nestanoví žádné procesní pravidlo, které by podřizovalo právo Komise snížit nebo zrušit podporu Společenství podmínce vyjádřit pochybnosti ohledně správného provádění projektu před ukončením pomoci. Dále, Soud měl za to, že procesní pravidla, která nejsou výslovně stanovena zákonodárcem Společenství, může vyvodit soud Společenství pouze tehdy, pokud jsou nezbytná k dodržení základních zásad, jako je právo na obhajobu, a to pouze v rozsahu nezbytném k zajištění dodržení uvedených zásad..
131. V bodě 80 napadeného rozsudku Soud odmítl argument navrhovatelky na základě podpůrného argumentu. Konstatoval, že účinkem takového procesního pravidla, jako je procesní pravidlo navrhované navrhovatelkou, by bylo, že Komise by v mnoha případech nemohla přijmout rozhodnutí o zrušení nebo snížení podpory Společenství. Měl za to, že vzhledem k velkému množství projektů financovaných Společenstvím, by bylo obtížné, ne-li nemožné, odhalit většinu nesrovnalostí při provádění projektů, zejména pokud by se týkaly odůvodnění nebo zařazení uznatelných výdajů.
a) Ke čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu z nesprávného výkladu a následného nepoužití zásad stanovených Soudním dvorem v rozsudku Mediocurso v. Komise
i) Argumenty účastníků řízení
132. Čtvrtým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka zpochybňuje bod 79 napadeného rozsudku.
133. Navrhovatelka tvrdí, zaprvé, že Soud se dopustil nesprávného právního posouzení, když omezil možnost vyvodit procesní pravidla, která nejsou výslovně stanovena zákonodárcem, pouze v případě, že jsou nevyhnutelná a nezbytná k zajištění práva na obhajobu.
134. Zadruhé, Soud se podle navrhovatelky dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že se měla dovolávat nezbytnosti procesního pravidla pro zajištění jejího práva na obhajobu a když konstatoval, že navrhovatelka neměla za to, že dodržení procesních pravidel stanovených v článcích 25 a 26 nařízení č. 4253/88 je nezbytné k zajištění jejího práva na obhajobu.
135. Komise odpovídá, že právo navrhovatelky na obhajobu nebylo zpochybněno, jelikož nebylo zahájeno žádné řízení, v němž by mohl být vydán akt nepříznivě zasahující do právního postavení navrhovatelky. Krom toho článek 24 nařízení č. 4253/88, na jedné straně, a články 25 a 26 tohoto nařízení, na straně druhé, nejsou součástí stejné kapitoly. Cílem těchto článků 25 a 26 je pouze zajistit monitorování, jakož i účinné hodnocení fungování strukturálních fondů. Soud měl tedy podle Komise právem za to, že články 25 a 26 nařízení č. 4253/88 nestanovují žádné procesní pravidlo ukládající Komisi povinnost zpochybnit řádné provádění programu před ukončením pomoci. Konečně, neexistovala podle ní žádná mezera v právu, která by mohla ohrozit právo na obhajobu.
ii) Právní posouzení
136. Kritika vztahující se k příliš omezenému použití článků 25 a 26 nařízení č. 4253/88, jakož i práva na obhajobu, musí být zamítnuta jako neopodstatněná.
– K výtce vycházející z nerespektování vztahu mezi řízením o snížení podpory a povinnostmi monitorovat a hodnotit
137. Výtka vycházející z nerespektování vztahu mezi řízením o snížení podpory podle článku 24 nařízení č. 4253/88 a povinnostmi monitorovat a hodnotit ve smyslu článků 25 a 26 nařízení č. 4253/88 musí být zamítnuta. Soud právem konstatoval, že takové zahájení řízení o snížení podpory, jako je zahájení stanovené v tomto článku 24, nepodléhá podmínce splnění takových povinností monitorovat a hodnotit, jaké jsou stanoveny v uvedených článcích 25 a 26(28) .
138. V první řadě, znění článku 24 nařízení č. 4253/88 nestanoví, že zahájení řízení ve smyslu uvedeného článku 24 podléhá podmínce splnění povinností monitorovat a hodnotit ve smyslu článků 25 a 26 téhož nařízení.
139. Krom toho z hlediska systematiky je nutno konstatovat, že článek 24 nařízení č. 4253/88 se nachází v kapitole VI nařízení č. 4253/88 nazvané „Finanční ustanovení“ (neoficiální překlad), zatímco články 25 a 26 nařízení č. 4253/88 jsou uvedeny v kapitole VII nazvané „Monitorování a hodnocení“. (neoficiální překlad)
140. Dále mám za to, že by výklad, podle něhož je splnění povinností monitorovat a hodnotit ve smyslu uvedených článků 25 a 26 nezbytnou podmínkou pro zahájení řízení o snížení podpory podle článku 24 pozměněného nařízení č. 4253/88, příliš omezil užitečný účinek článku 24 nařízení č. 4253/88. O tomto ustanovení se má za to, že zajišťuje účinné dodržování podmínek poskytování podpor Společenství. Možnost snížit podporu Společenství v případě nesrovnalostí je důležitým nástrojem v rámci decentralizované správy pomoci poskytované z EFRR. Umožňuje kontrolu a posteriori použití podpory Společenství zprostředkovatelem. Přitom výklad navrhovaný navrhovatelkou by měl za důsledek zbavení odpovědnosti zprostředkovatele za veškeré nesrovnalosti, na které Komise během provádění opatření nepoukázala. Nemyslím si, že takové zbavení odpovědnosti je slučitelné s cílem zajistit účinné splnění podmínek poskytování podpory Společenství.
141. Podle mého názoru může tedy Komise zahájit řízení o snížení podpory stanovené v článku 24 pozměněného nařízení č. 4253/88, i v případě, že nesplnila své povinnosti monitorovat a hodnotit ve smyslu článků 25 a 26 pozměněného nařízení č. 4253/88. Výtka uplatňovaná navrhovatelkou v jejím čtvrtém důvodu kasačního opravného prostředku musí být tedy zamítnut jako neopodstatněná.
142. Nicméně je třeba odlišit otázku, zda nesplnění povinností monitorovat a hodnotit brání zahájení řízení o snížení podpory stanoveného v článku 24 pozměněného nařízení č. 4253/88, od otázky, zda Komise může být povinna zohlednit nesplnění svých povinností monitorovat a hodnotit v rámci takového řízení . Tato posledně uvedená otázka však není v rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku relevantní. Bude analyzována v rámci osmého důvodu kasačního opravného prostředku v bodech 213 až 217 tohoto stanoviska.
– K použití procesních pravidel, která nejsou výslovně stanovena zákonodárcem Společenství
143. Výtka vycházející z nepoužití procesních pravidel, která nejsou výslovně stanovena zákonodárcem Společenství, musí být rovněž zamítnuta. Soud se nedopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že procesní pravidla, která nejsou stanovena zákonodárcem Společenství, může soud Společenství vyvodit pouze tehdy, pokud jsou nezbytná k dodržení takových základních zásad, jako je právo na obhajobu, a pouze v rozsahu nezbytném k zajištění dodržení uvedených zásad.
144. Nejdříve je třeba připomenout, že úloha Soudu je omezena na výklad a použití právních norem. Jelikož Soud zmínil v bodě 79 napadeného rozsudku právo na obhajobu, odkázal na obecnou právní zásadu, tedy na normu primárního práva(29), která se použije, i když nebyla zákonodárcem Společenství v příslušném sekundárním právu výslovně stanovena.
145. Zdá se, že navrhovatelka naznačuje, že Soud má použít procesní pravidlo i v případě, kdy takové pravidlo nestanovil zákonodárce Společenství ani není nevyhnutelné a nezbytné pro zajištění dodržování norem primárního práva. Tento přístup není správný. Vedl by k tomu, že Soud by sám vytvořil nové právní pravidlo, čímž by překročil své pravomoci. Ačkoli navrhovatelka tvrdí opak, rozsudek Mediocurso v. Komise(30) ani jiné rozsudky(31), jichž se navrhovatelka dovolává, tuto zásadu, kterou mám za základní a zjevnou, nezpochybňují.
146. Soud tedy právem konstatoval, že procesní pravidlo navrhované navrhovatelkou, které nebylo stanoveno zákonodárcem Společenství, mohlo být použito pouze tehdy, pokud bylo nevyhnutelné a nezbytné k zajištění dodržení takového primárního práva, jako je právo na obhajobu.
– K výtce vycházející z povinnosti dovolávat se nezbytnosti dodržení práva na obhajobu
147. Navrhovatelka kritizuje závěr Soudu v bodě 79 napadeného rozsudku, podle něhož se navrhovatelka měla dovolávat toho, že procesní pravidlo, které navrhovala, bylo nezbytné k dodržení práva na obhajobu. Tato kritika není opodstatněná. Vyplývá z nesprávného výkladu bodu 79 napadeného rozsudku. Soud nekonstatoval, že navrhovatelka se měla dovolávat nezbytnosti použít procesní pravidlo, které navrhovala, k zajištění dodržení práva na obhajobu. Zdá se mi spíše, že Soud chtěl v bodě 79 napadeného rozsudku vyjádřit, že ani navrhovatelka netvrdila, že toto procesní pravidlo je nezbytné k zajištění jejího práva na obhajobu.
– K výtce vycházející z porušení práva na obhajobu
148. Navrhovatelka nakonec kritizuje závěr Soudu, podle něhož se nedovolávala práva na obhajobu ve své žalobě.
149. Tento bod čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku není opodstatněný.
150.
Zaprvé, je třeba konstatovat, že navrhovatelka se ve své žalobě opřela o procesní pravidlo vyvozené z nesprávného výkladu článků 25 a 26 nařízení č. 4253/88. Nedovolávala se dodržení práva na obhajobu. Byl to Soud, který přezkoumal, zda takové procesní pravidlo, které není výslovně stanoveno v uvedených článcích 25 a 26, může případně vyplývat z primárního práva.
151. Zadruhé, je nutno konstatovat, že procesní pravidlo navrhované navrhovatelkou není nezbytné k tomu, aby bylo zajištěno dodržení práva na obhajobu. Dodržení práva na obhajobu vyžaduje, aby v každém řízení vedeném vůči osobě, které může vést k aktu nepříznivě zasahujícímu do jejího právního postavení, mohla dotčená osoba užitečně vyjádřit své stanovisko(32) . Jak vyplývá z bodů 24 až 29 napadeného rozsudku, navrhovatelka mohla užitečně vyjádřit své stanovisko písemně a ústně v rámci řízení, v němž bylo vydáno sporné rozhodnutí. Z těchto bodů napadeného rozsudku, jakož i ze sporného rozhodnutí, vyplývá, že navrhovatelka vznesla námitky, které vedly před přijetím sporného rozhodnutí ke kontradiktorní diskuzi. Za těchto podmínek Soud mohl mít oprávněně za to, že právo na obhajobu bylo respektováno a že pravidlo navrhované navrhovatelkou překračuje rámec toho, co je k zajištění tohoto práva nezbytné.
– Dílčí závěr
152. Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku musí být tedy zamítnut v plném rozsahu.
b) K pátému důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu z porušení článků 25 a 26 nařízení č. 4253/88, které se týkají povinností Komise monitorovat a kontrolovat
153. Svým pátým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka zpochybňuje bod 80 napadeného rozsudku(33) .
i) Argumenty účastníků řízení
154. Navrhovatelka tvrdí, že úvaha uvedená v bodě 80 podněcuje k tomu, aby systém monitorování a kontroly uvedený ve zmíněných článcích 25 a 26 zůstal nepoužitý a nebyl respektován, a to z důvodu, že Komise v praxi nebyla schopna se tohoto úkolu zhostit. Tento způsob uvažování je podle navrhovatelky v rozporu s vůlí zákonodárce, který chtěl vytvořit systém kontroly prováděné v rámci partnerství s členskými státy.
155. Komise má za to, že důvod kasačního opravného prostředku navrhovatelky je založen na zjevném a klamném zkreslení napadeného rozsudku. Soud podle ní nepodněcuje Komisi, aby nedodržovala články 25 a 26 nařízení č. 4253/88. Omezuje se na to, že dovedl do krajnosti tvrzení navrhovatelky, podle něhož články 25 a 26 nařízení č. 4253/88 obsahují procesní pravidlo podřizující právo Komise snížit nebo zrušit podporu povinnostem monitorovat a hodnotit.
156. Podle Komise není tvrzení navrhovatelky slučitelné s rozdělením úloh mezi Komisi a členské státy v rámci správy strukturálních fondů. Pomoc ze strukturálních fondů je podle Komise spravována decentralizovaně, přičemž v první linii stojí orgány členských států. Je tedy především na členských státech, a v projednávaném případě navrhovatelce jako zprostředkovatelské entitě zřízené členským státem, aby kontrolovaly řádné použití pomoci Společenství, konkrétně pak to, zda jsou výdaje uznatelné.
ii) Právní posouzení
157. Pátý důvod kasačního opravného prostředku není relevantní. Soud se opřel především o argument uvedený v bodě 79 napadeného rozsudku, podle něhož články 25 a 26 nařízení č. 4253/88 nestanoví žádné procesní pravidlo podřizující právo Komise snížit nebo zrušit podporu podmínce vyjádřit, před ukončením pomoci, pochybnosti ohledně řádného provádění projektu. Pátý důvod kasačního opravného prostředku by tedy nemohl být přijat, i kdyby byl opodstatněný(34) .
158. V žádném případě není tento důvod kasačního opravného prostředku opodstatněný.
159. Zaprvé, důvod kasačního opravného prostředku vyplývá z nesprávného výkladu napadeného rozsudku. Soud v bodě 80 zmíněného rozsudku nekonstatoval, že Komise nemusela dodržet články 25 a 26 nařízení č. 4253/88, neboť nebyla schopna dodržet tato ustanovení. Soud pouze konstatoval, že důsledkem takového procesního pravidla, jako je pravidlo, které se navrhovatelka snaží vyvodit z těchto ustanovení,
by bylo, že Komise by v mnoha případech nemohla přijmout žádné rozhodnutí o zrušení nebo snížení podpory z fondů Společenství. Soud tedy pouze naznačil důsledky takového procesního pravidla, jakým argumentuje navrhovatelka (které nemůže být v žádném případě vyvozeno z článků 25 a 26 nařízení č. 4253/88)(35) . V rozporu s tvrzením navrhovatelky Soud neomezil použití stávajícího procesního pravidla ani nepodněcoval Komisi k porušování uvedených článků 25 a 26.
160. Zadruhé, je třeba poznamenat, že procesní pravidlo nabízené navrhovatelkou, podle něhož nesplnění povinností monitorovat a hodnotit vyplývajících z článků 25 a 26 nařízení č. 4253/88 brání zahájení řízení o snížení podpory upraveného v článku 24 téhož nařízení, nepředstavuje jedinou možnost, jak sankcionovat případné nesplnění povinností monitorovat a hodnotit. V tomto ohledu odkazuji na body 213 až 217 tohoto stanoviska, v nichž bude tato otázka analyzována.
161. Pátý důvod kasačního opravného prostředku musí být tedy zamítnut.
5. K šestému a sedmému důvodu kasačního opravného prostředku
162. Pátým a šestým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka zpochybňuje body 88 až 92 napadeného rozsudku. Soud v nich zamítl žalobní důvod navrhovatelky vycházející z porušení zásad legitimního očekávání a právní jistoty. Nejdříve konstatoval, že právo dovolávat se legitimního očekávání předpokládá splnění tří podmínek, přičemž první podmínkou jsou přesná, nepodmíněná a shodující se ujištění z oprávněných a spolehlivých zdrojů, druhou, že tato ujištění jsou takové povahy, že z nich u toho, komu jsou určeny, vznikne legitimní očekávání a třetí, že ujištění jsou v souladu s platnými normami.
a) K šestému důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu z porušení zásad legitimního očekávání a právní jistoty
163. Svým šestým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka zpochybňuje bod 90 napadeného rozsudku. Soud v něm měl za to, že třetí podmínka nezbytná k prokázání legitimního očekávání (ujištění v souladu s platnými normami) nebyla splněna, neboť případná ujištění Komise byla v rozporu s platnými ustanoveními. V tomto kontextu měl za to, že podle platných pravidel mělo být převzetí kapitálové účasti v MSP uskutečněno do 31. prosince 2001.
164. Navrhovatelka tvrdí, že zjištění Soudu je založeno na nesprávném posouzení obsahu a realizaci opatření č. 2 globální dotace. Příjemcem opatření č. 2 globální dotace byl podle ní FRK a nikoliv MSP. Navrhovatelka je toho názoru, že nejzazším termínem pro převzetí kapitálové účasti v MSP byl 16. prosinec 2009, a nikoliv 31. prosinec 2001.
165. Komise má za to, že výklad Soudu týkající se opatření č. 2 globální dotace a data ukončení pomoci je správný. Dodává, že nikdy neposkytla navrhovatelce přesná, nepodmíněná a shodující se ujištění, kterých se dovolává.
166. Tento důvod kasačního opravného prostředku není opodstatněný. S poukazem zejména na body 75, 81 a 87 až 90 tohoto stanoviska je třeba připomenout, že posouzení obsahu a provedení opatření č. 2 globální dotace Soudem není postiženo vadou spočívající v nesprávném posouzením, zejména pokud jde o identifikaci příjemce opatření č. 2 globální dotace a konečného termínu pro převzetí kapitálové účasti v MSP.
b) K sedmému důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu ze zkreslení důkazů a porušení obecných zásad v oblasti důkazního břemene
167. Svým sedmým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka zpochybňuje bod 91 napadeného rozsudku. Soud v něm měl za to, že podle tvrzení Komise z informací předaných monitorovacímu výboru vyplývalo, že celá dotace může být investována do MSP před 31. prosincem 2001. Soud dále uvedl, že navrhovatelka nepředložila zprávy předávané monitorovacímu výboru každých šest měsíců, které podle ní jasně ukazují, že žádná finanční operace nebyla uskutečněna, ani zprávu týkající se aktualizace ze dne 21. listopadu uvedenou v zápisu ze schůze monitorovacího výboru ze dne 10. prosince 2001. Z toho vyvodil, že za těchto okolností nemohl přezkoumat, zda monitorovací výbor byl informován o skutečnosti, že celý vložený kapitál nebude investován do MSP před 31. prosincem 2001.
i) Argumenty účastníků řízení
168. Navrhovatelka zakládá svůj důvod kasačního opravného prostředku na obecných zásadách pro hodnocení důkazů, na zkreslení těchto důkazů a na odmítnutí Soudu zohlednit důkazy předložené navrhovatelkou.
169. Zaprvé tvrdí, že v řízení v prvním stupni předložila dokumenty týkající se rozhodnutí monitorovacího výboru, které prokazovaly jeho souhlas vyjádřený v prosinci 2001 s průběhem projektu globální dotace.
170. Zadruhé, vytýká Soudu, že nezohlednil prokázané skutečnosti. Mezi účastníky řízení bylo podle navrhovatelky nesporné, že zprávy předkládané každých šest měsíců prokazují, že Komise byla zcela seznámena s průběhem projektu, že schválila činnost zprostředkovatelské entity a že sdílela výklad použitelných ustanovení navrhovaný navrhovatelkou.
171. Zatřetí má navrhovatelka za to, že Soud si měl vyžádat zprávy předkládané monitorovacímu výboru každých šest měsíců a zprávu týkající se aktualizace ze dne 21. listopadu uvedenou v zápisu ze schůze monitorovacího výboru ze dne 10. prosince 2001 v průběhu řízení v prvním stupni, pokud je skutečně považoval za nezbytné. Tím, že tak neučinil, zbavil navrhovatelku výhody plynoucí z kontradiktorního řízení.
172. Začtvrté navrhovatelka odkazuje na dokumenty uvedené v přílohách 4 až 7 svého kasačního opravného prostředku, které prokazují, že Komise potvrdila, že vzniklé výdaje jsou uznatelné a v souladu s právními předpisy, stejně jako výklad navrhovatelky.
173. Zapáté navrhovatelka kritizuje skutečnost, že Soud nezohlednil, že Komise vyplatila několik částek podpory. Měl z toho vyvodit, že Komise tím potvrdila, že výdaje navrhovatelky jsou uznatelné.
174. Zašesté, navrhovatelka kritizuje nedostatek odůvodnění. Soud podle ní nezohlednil všechny důkazy, které předložila.
175. Komise má za to, že sedmý důvod kasačního opravného prostředku navrhovatelky není relevantní. Soud založil svou úvahu týkající se porušení ochrany legitimního očekávání především na argumentu uvedeném v bodě 90 napadeného rozsudku, podle něhož případná ujištění Komise byla v rozporu s platnými ustanoveními, takže nemohla u navrhovatelky vyvolat legitimní očekávání.
176. Pokud jde o meritum důvodu, Komise má za to, že důvod spočívá na nesprávném výkladu napadeného rozsudku. Upřesňuje, že Soud neuvedl, že nemůže konstatovat, že dne 30. června 2001 nebyla provedena žádná operace a že první z nich byla provedena 19. listopadu 2001. Soud pouze konstatoval, že nemůže vědět, zda monitorovací výbor byl informován o skutečnosti, že převzetí kapitálové účasti v MSP nebude provedeno před 31. prosincem 2001. Komise tvrdí, že dokumenty předložené navrhovatelkou v řízení v prvním stupni neobsahovaly v tomto ohledu jasné důkazy. Soud se tedy nedopustil nesprávného posouzení ani nezkreslil důkazy.
177. Pokud jde o písemnosti obsažené v přílohách 4 až 7 kasačního opravného prostředku, má Komise za to, že musejí být odmítnuty jako nepřípustné, jelikož byly předloženy opožděně a jejich obsah se vztahuje ke skutkového stavu.
178. Komise je dále toho názoru, že je na navrhovatelce, aby podložila důvody kasačního opravného prostředku směřující proti námitkám vzneseným Komisí a předložila o nich důkaz.
ii) Právní posouzení
– Sedmý důvod kasačního opravného prostředku není relevantní
179. Nejdříve je třeba konstatovat, že sedmý důvod kasačního opravného prostředku, který zpochybňuje bod 91 napadeného rozsudku, není relevantní(36) . Jak správně zdůrazňuje Komise, Soud zamítl žalobní důvod navrhovatelky vycházející z údajného porušení zásady ochrany legitimního očekávání, přičemž se opřel především o argument uvedený v bodě 90 napadeného rozsudku, podle něhož musejí být poskytnutá ujištění v souladu s platným právem. Vzhledem k tomu, že šestý důvod kasačního opravného prostředku, který zpochybňuje bod 90 napadeného rozsudku, musí být zamítnut(37), samotné zjištění učiněné v bodě 90 odůvodňuje zamítnutí důvodu navrhovatelky vycházejícího z porušení zásady ochrany legitimního očekávání. Výtky navrhovatelky, kterými zpochybňuje bod 91 napadeného rozsudku, mohou být tedy odmítnuty jako nerelevantní, aniž je nezbytné přezkoumávat jejich opodstatněnost.
180. Uvedené výtky nejsou v žádném případě opodstatněné.
– K první výtce vycházející ze skutečnosti, že navrhovatelka předložila dokumenty týkající se rozhodnutí monitorovacího výboru
181. Navrhovatelka tvrdí, že předložila dokumenty týkající se rozhodnutí monitorovacího výboru, které prokazují souhlas Komise vyjádřený v prosinci 2001 ohledně průběhu projektu globální dotace.
182. Vzhledem k tomu, že navrhovatelka neupřesnila nesprávné právní posouzení, o něž svoji výtku opírá, je třeba nejdříve připomenout, že podle čl. 225 odst. 1 ES a článku 51 statutu Soudního dvora se úloha Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku omezuje na přezkum nesprávného právního posouzení. Kasační opravný prostředek se tedy může opírat pouze o důvody, které se týkají porušení právních pravidel a vylučují jakékoliv posouzení skutkového stavu(38) . Jelikož výtka navrhovatelky musí být vykládána jako kritika posouzení skutkového stavu Soudem, je tedy tato výtka nepřípustná. S výjimkou zjevného zkreslení je příslušný k posouzení důkazů pouze Soud(39) . Navrhovatelka přitom nepředložila důkazy, které prokazují zkreslení dokumentů, jež navrhovatelka předložila v řízení v prvním stupni.
183. Tato výtka by byla přípustná, pokud by navrhovatelka kritizovala skutečnost, že Soud nezohlednil dokumenty týkající se rozhodnutí monitorovacího výboru, které předložila, neboť v takovém případě by se jednalo o vadu řízení. Nicméně tento bod není opodstatněný. Z bodu 91 napadeného rozsudku vyplývá, že Soud dokumenty týkající se rozhodnutí monitorovacího výboru zohlednil. Měl však za to, že jelikož mu nebyly předloženy zprávy, které byly předkládány každých šest měsíců a zpráva týkající se aktualizace ze dne 21. listopadu 2001, nemohl z těchto dokumentů vyvodit, že monitorovací výbor byl informován o skutečnosti, že celý vložený kapitál nebude investován do MSP před 31. prosincem 2001.
184. První výtka tedy musí být odmítnuta.
– Ke druhé výtce vycházející ze skutečnosti, že se Soud neopřel o prokázané skutečnosti
185. Podle navrhovatelky je mezi účastníky řízení nesporné, že zprávy předkládané každých šest měsíců prokazují, že Komise, zaprvé, byla dokonale informována o průběhu projektu, zadruhé, souhlasila s činností navrhovatelky a zatřetí, sdílela její výklad použitelných ustanovení. Navrhovatelka vytýká Soudu, že se neopřel o tyto prokázané skutečnosti.
186. Tato výtka není opodstatněná. V rozporu s tvrzením navrhovatelky nebyly tyto skutečnosti mezi účastníky řízení nesporné. Z bodu 90 napadeného rozsudku a z bodu 83 až 91 žalobní odpovědi Komise vyplývá, že Komise zpochybnila příslušná tvrzení navrhovatelky.
– Ke třetí výtce vycházející z nedostatku důkazních prostředků
187. Svou třetí výtkou navrhovatelka kritizuje, že Soud neměl důkazní prostředky. Opomenul požádat navrhovatelku, aby v průběhu řízení předložila zprávy předkládané monitorovacímu výboru každých šest měsíců. Navrhovatelka má za to, že Soud si měl vyžádat tyto dokumenty v průběhu řízení a nečekat na vydání rozsudku k tomu, aby kritizoval jejich nepředložení. Soud byl podle ní povinen využít ze svého podnětu procesní nástroje s cílem aktualizovat všechny informace, které mohly být ve věci rozhodné.
188. Tato výtka není opodstatněná.
189. Nejdříve je třeba poznamenat, že důkazní břemeno nese navrhovatelka. Ve své žalobě se dovolávala zásady ochrany legitimního očekávání. Proto bylo na ní, aby podepřela svá tvrzení a prokázala, že podmínky odůvodňující ochranu legitimního očekávání byly splněny.
190. Pokud jde o možnost Soudu přispět k prokázání skutečností tím, že určí důkazní prostředky v souladu s čl. 66 odst. 1 svého jednacího řádu, z judikatury Soudního dvora vyplývá, že tato možnost je v zásadě volitelná a doplňková, vzhledem k tomu, že pouze Soud rozhoduje o případné nutnosti doplnit informace, které má o věcech, jež mu byly předloženy(40) . Za výjimečných okolností Soudní dvůr rozhodl, že Soud byl povinen přijmout opatření k zajištění důkazů(41) . Nicméně mám za to, že okolnosti projednávaného případu nemohou vést k takové povinnosti. Navrhovatelka, která nesla důkazní břemeno, se nedovolávala výjimečných okolností umožňujících odůvodnit takovou povinnost, jako například nemožnost předložit dotčené zprávy.
– Ke čtvrté výtce vycházející z dokumentů předložených navrhovatelkou
191.  Pokud se navrhovatelka opírá o dokumenty obsažené v přílohách 4 až 7 svého kasačního opravného prostředku, je nutno konstatovat, že je nepředložila v řízení v prvním stupni. Krom toho se navrhovatelka domáhá nového posouzení skutkového stavu. Výtky, které spočívají na těchto dokumentech, musejí být tudíž odmítnuty jako nepřípustné.
– K páté výtce vycházející z nezohlednění plateb uskutečněných Komisí
192. Výtka navrhovatelky vycházející z toho, že Soud nezohlednil skutečnost, že Komise vyplatila několik částek podpory Společenství, a že tedy potvrdila správnost výkladu navrhovatelky, jakož i to, že vzniklé výdaje jsou uznatelné a v souladu s právními předpisy, je sice přípustný, avšak neopodstatněný.
193. Zdá se mi, že se tato výtka netýká pouze posouzení skutkového stavu Soudem, ale spíše právní kvalifikace skutkového stavu s ohledem na podmínky ochrany legitimního očekávání. Jedná se tudíž o právní otázku, která je v rámci kasačního opravného prostředku přípustná.
194. Tato výtka však není opodstatněná. Skutečnost, že Komise proplatila jednotlivé částky podpory Společenství, nemohla představovat přesné a nepodmíněné ujištění, které by mohlo u navrhovatelky vyvolat legitimní očekávání. Zaprvé, z článku 24 nařízení č. 4253/88 vyplývá, že platby budou provedeny, pokud nedojde k nesrovnalostem nebo významným změnám ovlivňujícím povahu nebo podmínky provádění projektu(42) . Zadruhé, navrhovatelka neprokázala, že Komise věděla o skutečnosti, že převzetí kapitálové účasti již nemohlo být uskutečněno před 31. prosincem 2001, ačkoli na navrhovatelce spočívalo důkazní břemeno.
195. Pátá výtka musí být tedy zamítnuta.
– K šesté výtce vycházející z nedostatku odůvodnění
196. Šestá výtka vycházející z nedostatku odůvodnění není opodstatněná. Závěr Soudu není stižen vadou spočívající v nedostatku odůvodnění. Důkazní břemeno nesla navrhovatelka. Soud se v bodě 91 napadeného rozsudku jasně opřel o úvahu, že důkazy o skutečnostech, které mu byly předloženy navrhovatelkou, mu neumožňují zjistit, zda Komise věděla o tom, že převzetí kapitálové účasti v MSP již nemohlo být uskutečněno před 31. prosincem 2001.
– Dílčí závěr
197. Sedmý důvod kasačního opravného prostředku musí být tedy zamítnut v plném rozsahu.
6. K osmému důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu z porušení judikatury Společenství týkající se použití zásady proporcionality v případech snížení podpory Společenství
198. Svým osmým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka zpochybňuje bod 93 napadeného rozsudku. Soud v něm konstatoval, že Komise neměla žádný prostor pro uvážení, pokud jde o důsledky, které mohla vyvodit ze skutečnosti, že 31. prosince 2001 část kapitálu vloženého do FRK nebyla investována do MSP. V tomto ohledu odkázal Soud na body 22, 23 a 47 rozsudku Soudního dvora Nizozemsko v. Komise(43) .
199. Krom toho konstatoval, že zohlednění okolností dovolávaných navrhovatelkou by vedlo k porušení informativního přehledu č. 19 a že není přípustné, aby navrhovatelka měla výhodu ze svého nesprávného výkladu, a to výhodu, kterou nemají jiné zprostředkovatelské entity, které se nacházely v totožné situaci a vzdaly se možnosti žádat vyplacení části podpory, kterou nemohly investovat ve stanovených lhůtách.
a) Argumenty účastníků řízení
200. Navrhovatelka má za to, že článek 24 nařízení č. 4253/88 neobsahuje odkaz na automatický systém navracení podpor, který by Komisi neponechávál žádný prostor pro uvážení. Vytýká Soudu, že se opřel o rozsudek Nizozemsko v. Komise(44), který se týká článku 12 nařízení č. 4253/88, a nikoliv článku 24 tohoto nařízení.
201. Podle navrhovatelky Komise musí zohlednit jednání navrhovatelky a zvláště skutečnost, že nejednala podvodně. Má za to, že snížení podpory musí být posuzováno ve vztahu k závažnosti porušení právních předpisů a částce, k níž se toto porušení vztahuje. V tomto kontextu odkazuje na body 135 až 153 rozsudku Conserve Italia v. Komise(45) .
202. Komise má za to, že, pokud konstatuje nesrovnalosti nebo významnou změnu, musí jednat podle článku 24 nařízení č. 4253/88. Je toho názoru, že má přesně dané povinnosti v oblasti řádné správy rozpočtu Společenství.
203. Má za to, že body 130 a následující rozsudku Conserve Italia v. Komise(46) potvrzují, že Komise musí provést prostou finanční opravu nezávisle na jakémkoli zvažování zavinění nebo pokusu o podvod ze strany navrhovatelky. Body 135 až 138 tohoto rozsudku podle Komise této zásadě neodporují. Týkají se jiného způsobu výpočtu, než je způsob použitý v daném případě Komisí. Soud tedy neporušil judikaturu týkající se zásady proporcionality, když uvedl, že Komise neměla žádný prostor pro uvážení, pokud jde o snížení spolufinancování.
204. Komise je toho názoru, že v žádné případě neměla povinnost být zastoupena v monitorovacím výboru.
b) Právní posouzení
205. Osmý důvod kasačního opravného prostředku navrhovatelky nemůže být přijat. I když navrhovatelka správně tvrdí, že Komise má prostor pro uvážení v rámci řízení o snížení podpory podle článku 24 nařízení č. 4253/88, navrhovatelka nedoložila existenci okolností, které by mohly prokázat zneužití posuzovací pravomoci.
i) K prostoru pro uvážení Komise v rámci článku 24 nařízení č. 4253/88
206. Nejprve je třeba připomenout, že systém uvedený v nařízení č. 4253/88 spočívá mimo jiné ve splnění řady podmínek, které zakládají nárok na obdržení stanovené finanční podpory. V případě, že nejsou splněny všechny tyto podmínky, článek 24 nařízení č. 4253/88 povoluje Komisi, aby přezkoumala rozsah povinností, které má podle rozhodnutí o poskytnutí uvedené podpory(47) .
207. Rozsah, v němž byl uskutečněn dotační projekt, představuje pro Komisi v rámci řízení o snížení podpory velmi významné kritérium. Zásada řádné správy rozpočtu Společenství mluví důrazně ve prospěch snížení podpory Společenství, pokud prostředky Společenství nejsou využity způsobem, který stanoví platná pravidla.
208. Navrhovatelka nicméně správně poznamenává, že přijetí rozhodnutí o snížení podpory podle článku 24 pozměněného nařízení č. 4253/88 se neprovádí mechanicky. Znění tohoto článku 24, zejména pak slovo „může“ naznačuje, že Komise má posuzovací pravomoc. Tento výklad je potvrzen judikaturou Soudního dvora(48) . Odůvodnění Soudu v bodě 93 napadeného rozsudku, podle něhož Komise nemá žádnou posuzovací pravomoc, je tedy postiženo nesprávným právním posouzením.
209. Nicméně i když odůvodnění Soudu v bodě 93 napadeného rozsudku je postiženo nesprávným právním posouzením, výsledek, k němuž došel Soud, podle něhož se Komise nedopustila nesprávného právního posouzení tím, že přijala rozhodnutí o snížení podpory z EFRR, jelikož navrhovatelka nepřevzala kapitálovou účast před 31. prosincem 2001, se mi jeví jako správný. Navrhovatelka totiž neprokázala okolnosti, které mohly přinutit Komisi nepřijmout řešení vyplývající ze zásady řádné správy rozpočtu Společenství, tj. snížit podporu Společenství v rozsahu, v němž FRK nepřevzal kapitálovou účast před 31. prosincem 2001.
ii) K výtce vycházející z neexistence podvodu
210. Navrhovatelka tvrdí, že Soud se dopustil nesprávného právního posouzení, když Komisi nepřičetl k tíži skutečnost, že nezohlednila, že se ze strany navrhovatelky nejednalo o podvod.
211. Tato kritika není opodstatněná. Jak bylo uvedeno výše, cílem článku 24 nařízení č. 4253/88 je navrácení části podpory Společenství, která není odůvodněna s ohledem na podmínky poskytování podpory Společenství. Komise tedy není povinna zohlednit neexistenci podvodu jako polehčující okolnost. Naopak z ustálené judikatury vyplývá, že za nesrovnalosti může být uložena sankce spočívající nejen ve snížení podpory Společenství v rozsahu výše podpory, jíž se týkají tyto nesrovnalosti, ale také v úplném zrušení uvedené podpory. Tato judikatura, která je založena na nutnosti odrazujícího účinku nezbytného k řádné správě zdrojů Společenství, se uplatňuje i v případech, kdy nebyl prokázán žádný podvod(49) .
212. Komise tedy nezneužila své posuzovací pravomoci, když nezohlednila, že se navrhovatelka nedopustila podvodu.
iii) K zohlednění případného nedodržení povinností Komise monitorovat a hodnotit
213. Jak jsem uvedla výše, případné porušení povinností monitorovat a hodnotit ve smyslu článků 25 a 26 nařízení č. 4253/88 Komisí nebrání zahájení řízení podle článku 24 téhož nařízení. Nicméně je třeba odlišit tuto otázku od otázky, zda Komise musí zohlednit porušení těchto povinností v rámci rozhodnutí o snížení podpory založeného na článku 24 nařízení č. 4253/88.
214. Zdá se, že Komise chce zcela oddělit použití článku 24 nařízení č. 4253/99 od použití článků 25 a 26. Podle ní případné nedodržení článků 25 a 26 nařízení č. 4253/88 nemá tedy žádný vliv na rozhodnutí o snížení podpory podle článku 24 uvedeného nařízení. Zdá se, že Soud vykládá tato ustanovení stejným způsobem, neboť konstatoval, že nedodržení povinností Komise monitorovat a hodnotit stanovených v uvedených článcích 25 a 26 nemá žádný vliv na posouzení legality rozhodnutí o snížení podpory(50) .
215. Nejeví se mi, že tento přístup je příliš přesvědčivý. Z článků 25 a 26 nařízení č. 4253/88 vyplývá, že monitorování a hodnocení podpory z FRK se provádí v rámci partnerství mezi Komisí a členskými státy. Myslím si, že tato myšlenka partnerství mezi Komisí a členskými státy brání úplnému oddělení článku 24 nařízení č. 4253/88 od článků 25 a 26 téhož nařízení. Podle mého názoru tedy nelze a priori vyloučit, že nedodržení povinností monitorovat a hodnotit podle článků 25 a 26 nařízení č. 4253/88 nemůže být zohledněno Komisí v rámci rozhodnutí o omezení podpory založeného na článku 24 téhož nařízení.
216. Nicméně případy, kdy je Komise povinna zohlednit nesplnění svých povinností monitorovat a hodnotit podle článků 25 a 26 nařízení č. 4253/88, musí být velmi omezeny. Takové případy předpokládají zaprvé, že porušení povinností Komise monitorovat a hodnotit je prokázáno. Zadruhé mám za to, že v zájmu toho, aby nebyl příliš omezen užitečný účinek článku 24 nařízení č. 4253/88, musí být nesplnění povinností monitorovat a hodnotit hlavní příčinou nesrovnalosti při správě podpory Společenství, takže tato nesrovnatelnost musí být přičitatelná především Komisi. V tomto kontextu je třeba připomenout, že pomoc ze strukturálních fondů je předmětem decentralizované správy, což znamená, že prvotní roli hrají orgány členských států a jimi ustanovení zprostředkovatelé. Členské státy nebo jimi ustanovení zprostředkovatelé mají tedy informační povinnost a povinnost spolupráce, které jim ukládají ujistit se, že Komisi poskytují spolehlivé údaje, které ji nemohou uvést v omyl, jinak by kontrolní a důkazní systém, který byl zaveden za účelem přezkoumání splnění podmínek pro účely poskytnutí podpory, nemohl řádně fungovat(51) .
217. V projednávaném případě z bodu 91 napadeného rozsudku vyplývá, že Soud nemohl přezkoumat, zda monitorovací výbor byl informován o tom, že celý vložený kapitál nebude investován do MSP před 31. prosincem 2001. Je tedy nutno konstatovat, že porušení povinností monitorovat a hodnotit není prokázáno.
iv) Dílčí závěr
218. Ačkoli Soud dospěl k jiným závěrům, má Komise posuzovací pravomoc v rámci rozhodnutí o snížení podpory založeného na článku 24 nařízení č. 4253/88. Nicméně zásada řádné správy rozpočtu Společenství hovoří jasně ve prospěch snížení podpory Společenství v rozsahu, v němž není odůvodněna. Navrhovatelka neprokázala okolnosti, které byla Komise povinna zohlednit. Komise tedy své posuzovací pravomoci nezneužila. Soud tedy právem konstatoval, že sporné rozhodnutí nebylo postiženo nesprávným posouzením.
219. Osmý důvod kasačního opravného prostředku musí být tudíž zamítnut.
7. Závěr
220. Osm důvodů kasačního opravného prostředku týkajících se zamítnutí její návrhu na zrušení rozhodnutí musí být tedy zamítnuto.
B – Ke dvěma důvodům kasačního opravného prostředku týkajícím se návrhu na náhradu škody
221. V bodech 111 až 118 napadeného rozsudku Soud zamítl návrhy navrhovatelky na náhradu škody, které byly založeny na mimosmluvní odpovědnosti Komise, jak pokud jde o režim odpovědnosti za protiprávní akt, tak režim odpovědnosti v případě neexistence protiprávního jednání.
1. K devátému důvodu kasačního opravného prostředku
222. V bodech 112 až 115 napadeného rozsudku Soud zamítl návrh navrhovatelky založený na odpovědnosti za protiprávní jednání. Nejdříve připomenul, že vznik mimosmluvní odpovědnosti Společenství podléhá splnění tří podmínek, a to protiprávnosti jednání vytýkaného orgánům, existenci skutečné škody a příčinné souvislosti mezi tvrzeným jednáním a uplatňovanou škodou. Dále, měl za to, že přezkum žalobních důvodů předložených navrhovatelkou neukázal žádnou protiprávnost sporného rozhodnutí, a že podmínky pro vznik odpovědnosti nebyly tedy splněny.
a) Argumenty účastníků řízení
223. Navrhovatelka tvrdí, že odůvodnění napadeného rozsudku je nesprávné a zjevně nedostatečné. Zaprvé se domnívá, že prokázala, že Komise se dopustila nesprávného právního posouzení, a že tedy prokázala protiprávnost sporného rozhodnutí. Zadruhé kritizuje skutečnost, že Soud nezohlednil její argumenty týkající se škody a příčinné souvislosti.
224. Komise má za to, že vzhledem k tomu, že Soud konstatoval nesplnění jedné ze tří nezbytných podmínek pro vznik mimosmluvní odpovědnosti orgánů, byl zcela oprávněn nepokračovat v přezkumu dalších dvou podmínek.
b) Právní posouzení
225. Výtky navrhovatelky nejsou opodstatněné.
226. Z ustálené judikatury vyplývá, že má-li být založena odpovědnost Společenství za protiprávní jednání(52), musejí být všechny tři podmínky uvedené v bodě 112 napadeného rozsudku splněny kumulativně. V bodě 114 napadeného rozsudku Soud správně konstatoval, že navrhovatelka neprokázala protiprávnost sporného rozhodnutí. Vzhledem k tomu, že první podmínka pro vznik mimosmluvní odpovědnosti za protiprávní jednání nebyla splněna, Soud tedy nebyl již povinen přezkoumávat další podmínky.
2. K desátému důvodu kasačního opravného prostředku
227. Svým desátým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka zpochybňuje body 116 až 117 napadeného rozsudku. Soud v nich zamítl návrh navrhovatelky založený na legálním jednání Komise.
228. V bodě 116 napadeného rozsudku Soud nejdříve uvedl, že odpovědnost za legální jednání může být založena, pokud jsou splněny tři kumulativní podmínky, a to zaprvé, existence škody, zadruhé, příčinná souvislost mezi škodou a jednáním orgánů Společenství a zatřetí, neobvyklá a zvláštní povaha dotčené škody. Dále, uvedl, že škoda je neobvyklá, pokud překročí meze hospodářského rizika spojeného s činnostmi dotčeného odvětví a že škoda je zvláštní, pokud ovlivňuje zvláštní kategorii hospodářských subjektů nepřiměřeným způsobem oproti ostatním hospodářským subjektům. Soud konstatoval, že škoda, která vznikla navrhovatelce, nebyla neobvyklá ani zvláštní. V bodě 117 napadeného rozsudku uvedl, že navrhovatelka neuvedla žádný argument týkající se zvláštní povahy škody. Dále, měl za to, že Komise se omezila pouze na to, že použila ustanovení informativního přehledu č. 19, a že navrhovatelka nemohla tedy tvrdit, že Komise změnila podrobná pravidla použití podpory, čímž učinila její škodu neobvyklou z důvodu, že ji nemohla předpokládat ani zabránit jejímu vzniku. Navrhovatelka nemůže tvrdit ani to, že jí skutečnost, že Komise neprovedla žádnou kontrolu ani ověření a že nikdy nevyjádřila ani nejmenší kritiku týkající se správy globální dotace, zabránila v tom, aby předešla údajné škodě.
a) Argumenty účastníků řízení
229. Navrhovatelka vytýká Soudu nesprávné a zjevně nedostatečné odůvodnění napadeného rozsudku.
230. Zaprvé, kritizuje skutečnost, že Soud vyloučil neobvyklou a nepředvídatelnou povahu škody, jelikož Komise se omezila na použití ustanovení informativního přehledu č. 19. Komise se dopustila nesprávného právního posouzení týkajícího se výkladu a použití ustanovení informativního přehledu č. 19.
231. Zadruhé, kritizuje závěr Soudu, podle něhož se navrhovatelka nemohla dovolávat toho, že skutečnost, že Komise neprovedla žádnou kontrolu ani ověření a že nikdy nevyjádřila ani nejmenší kritiku týkající se správy globální dotace, jí zabránila předejít údajné škodě. V tomto ohledu navrhovatelka tvrdí, že rozhodnutí o navrácení podpory se stalo nepředvídatelným nejen kvůli neexistenci zpochybnění ze strany Komise, ale navíc ještě v důsledku jejího souhlasu.
232. Zatřetí, tvrdí, že zvláštní povaha škody spočívá v tom, že byla obětí diskriminace z důvodu nedostatku řádné péče Komise, pokud jde o její kontrolní povinnosti a nesprávný výklad informativního přehledu č. 19.
233. Komise úvodem konstatuje, že se zdá, že zásada odpovědnosti za legální jednání v rámci práva Společenství není nijak pevně zakotvena. Krom toho má za to, že navrhovatelka se opírá především o protiprávní jednání Komise.
234. Navrhovatelka nebyla ostatně vystavena neobvyklému riziku, které by bylo větší než běžné riziko související s činnostmi FRK v rámci globálních dotací. Argumenty navrhovatelky týkající se legitimního očekávání podle Komise nesouvisejí s odpovědností Společenství.
235. Konečně, v rozsahu, v němž navrhovatelka založila svou kritiku závěrů Soudu – podle něhož škoda není zvláštní – na srovnání s jinými hospodářskými subjekty, je tato kritika podle Komise nová, a tudíž nepřípustná.
b) Právní posouzení
i) K existenci odpovědnosti za legální jednání
236. V rozsudku FIAMM a další v. Rada a Komise(53) Soudní dvůr vyloučil za současného stavu práva Společenství existenci odpovědnosti Společenství za legální jednání, pokud jde o normativní akty. Viděno v obecnější rovině, Soudní dvůr uvedl, že nelze uznat existenci odpovědnosti za legální jednání, i když upřesnil některé podmínky, za kterých by mohla taková odpovědnost vzniknout v případě, že by zásada odpovědnosti Společenství za legální jednání byla v právu Společenství uznána(54) . Těmito podmínkami je neobvyklá a zvláštní povaha vzniklé škody.
237. Nezdá se mi, že by bylo v projednávaném případě nezbytné podrobně analyzovat existenci odpovědnosti za legální jednání, pokud jde o akty, které nejsou normativní. I kdyby totiž taková odpovědnost byla uznána, Soud právem konstatoval, že podmínky takové odpovědnosti nejsou splněny, jelikož škoda dovolávaná navrhovatelkou není neobvyklá ani zvláštní.
ii) K výtkám týkajícím se neobvyklé povahy škody
238. Výtky navrhovatelky týkající se neobvyklé povahy škody musejí být zamítnuty.
239. V rozsahu, v němž navrhovatelka zakládá neobvyklou povahu své škody na nesprávném výkladu ustanovení informativního přehledu č. 19, je tato výtka neopodstatněná. Zaprvé, Komise se nedopustila nesprávného právního posouzení týkajícího se výkladu a použití ustanovení informativního přehledu č. 19(55) . Zadruhé, Komise správně poznamenává, že protiprávnost jednání nemůže být sama o sobě rozhodným kritériem pro prokázání neobvyklé povahy škody v rámci odpovědnosti za legální jednání.
240. Dále, v rozsahu, v němž navrhovatelka uvádí, že Soud nezohlednil neprovedení kontroly a ověření Komisí, stejně jako nezpochybnění Komise a dokonce udělení jejího souhlasu, pro posouzení nepředvídatelné povahy sporného rozhodnutí, musí být tato kritika také zamítnuta. Není prokázáno, že navrhovatelka nese riziko, které překračuje meze hospodářského rizika spojeného s činnostmi v dotčeném odvětví. Zaprvé, přezkum použitelných ustanovení, zejména ustanovení informativního přehledu č. 19, ukázal, že tato ustanovení jsou dostatečně jasná k tomu, aby bylo možné vyloučit jakoukoli rozumnou pochybnost o jejich výkladu(56) . Zadruhé, Soud v bodě 91 napadeného rozsudku konstatoval, že navrhovatelka neprokázala, že Komise věděla o tom, že převzetí kapitálové účasti v MSP již nemohlo být uskutečněno před 31. prosincem 2001. V tomto ohledu je třeba připomenout, že zprostředkovatelé mají informační povinnost a povinnost spolupráce, které jim ukládají ujistit se, že poskytují Komisi spolehlivé údaje, které ji nemohou uvést v omyl, jinak by kontrolní a důkazní systém, který byl zaveden za účelem přezkoumání splnění podmínek pro poskytnutí podpory, nemohl řádně fungovat(57) . Jelikož navrhovatelka neprokázala, že tuto povinnost splnila, skutečnost, že Komise nevznesla námitky, nepředstavuje neobvyklé riziko.
241. Výtka vycházející z neobvyklé povahy škody musí být tedy zamítnuta.
iii) K výtce týkající se zvláštní povahy škody
242. V rozsahu, v němž navrhovatelka vytýká Soudu, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když neuznal zvláštní povahu škody, k čemuž údajně došlo v důsledku nesprávného výkladu ustanovení informativního přehledu č. 19 učiněného Komisí a nedostatku řádné péče, pokud jde o její povinnosti kontroly a řádné správy, musí být tato kritika odmítnuta. Protiprávnost jednání není sama o sobě relevantním kritériem pro prokázání neobvyklé povahy škody v rámci odpovědnosti za legální jednání. V každém případě přezkum důvodů kasačního opravného prostředku dovolávaných navrhovatelkou neprokázal nesprávný výklad informativního přehledu č. 19, ani nedostatek řádné péče Komise. Desátý důvod kasačního opravného prostředku musí být tedy zamítnut.
C – Závěr právní analýzy
243. Z výše uvedených úvah vyplývá, že kasační opravný prostředek navrhovatelky není opodstatněný. Musí být tedy zamítnut v plném rozsahu.
VII – K nákladům řízení
244. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu, jenž se použije na řízení o kasačním opravném prostředku na základě článku 118 téhož řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že podle mého názoru navrhovatelka neměla ve věci úspěch, je důvodné jí uložit náhradu nákladů řízení.
VIII – Závěry
245. S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby:
„– kasační opravný prostředek podaný Sviluppo Italia Basilicata SpA zamítl a
– uložil Sviluppo Italia Basilicata SpA náhradu nákladů řízení.“
(1) .
(2)  –	T‑176/06.
(3)  –	Úř. věst. L 185, s. 9.
(4)  –	Úř. věst. L 193, s. 5, dále jen „nařízení č. 2052/88“.
(5)  –	Úř. věst. L 374, s. 1.
(6)  –	Úř. věst. L 193, s. 20, dále jen „nařízení č. 4253/88“.
(7)  –	Úř. věst. L 374, s. 15.
(8)  –	Úř. věst. L 193, s. 34, dále jen „nařízení č. 4254/88“.
(9)  –	Úř. věst. L 250, s. 21.
(10)  –	Rozhodnutí, kterým se mění rozhodnutí schvalující rámce podpory Společenství, jednotné programové dokumenty a programy iniciativ Společenství přijaté ve vztahu k Itálii (Úř. věst. L 146, s. 11).
(11)  –	Za „globální dotaci“ se považuje pomoc poskytnutá ze strukturálních fondů Společenství, která je obecně spravována zprostředkovatelem ustanoveným členským státem po dohodě s Komisí Evropských společenství, který zajišťuje její rozdělení na jednotlivé dotace poskytnuté konečným příjemcům [viz čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení č. 2052/88].
(12)  –	Viz rozsudek ze dne 22. února 2005, Komise v. max.mobil (C‑141/02 P, Sb. rozh. s. I‑1283, body 74 a 75). Nejedná se tedy o návrh na nahrazení odůvodnění.
(13)  –	Viz bod 34 tohoto stanoviska.
(14)  –	Rozsudek ze dne 27. ledna 2000, DIR International Film a další v. Komise (C‑164/98 P, Recueil, s. I‑447, body 43 až 49).
(15)  –	Viz usnesení ze dne 17. září 1996, San Marco v. Komise (C‑19/95 P, Recueil, s. I‑4435, bod 36); ze dne 10. května 2001, FNAB a další v. Rada (C‑345/00 P, Recueil, s. I‑3811, bod 28), jakož i ze dne 25. října 2007, Nijs v. Účetní dvůr (C‑495/06 P, bod 64).
(16)  –	Není tudíž nezbytné přezkoumat, zda Soud nesprávně posoudil skutečnost, kterou navrhovatelka považovala za základní skutečnost její žaloby.
(17)  –	Viz usnesení ze dne 14. prosince 1995, Hogan v. Účetní dvůr (C‑173/95 P, Recueil, s. I‑4905, bod 20).
(18)  –	Úř. věst. L 193, s. 39; Zvl. vyd. 14/01, s. 122.
(19)  –	Rozsudek ze dne 27. ledna 2000, DIR International Film a další v. Komise (C‑164/98 P, Recueil, s. I‑447, bod 49).
(20)  –	Rozsudek ze dne 12. července 2001, Komise a Francie v. TF1 (C‑302/99 P a C‑308/99 P, Recueil, s. I‑5603, body 26 a 27).
(21)  –	Konkrétněji devět převzetí kapitálové účasti ve výši 1 milionu a jedno ve výši 700 000 eur.
(22)  –	Viz body 88 až 90 tohoto stanoviska.
(23)  –	Rozsudek Soudu ze dne 9. září 2008, Německo v. Komise (T‑349/06, Sb. rozh. s. II-2181).
(24)  –	Rozsudek ze dne 18. ledna 2006 (T‑107/03).
(25)  –	Viz body 46 až 49 tohoto stanoviska.
(26)  –	Viz také bod 75 tohoto stanoviska.
(27)  –	Výše uvedený.
(28)  –	Viz v tomto smyslu také rozsudek ze dne 28. ledna 2004, Euroagri v. Komise (T‑180/01, Recueil, s. II‑369, bod 72).
(29)  –	Pro podrobnější analýzu pojetí obecných právních zásad viz body 66 až 73 mého stanoviska předneseného dne 30. června 2009 ve věci Audiolux a další (rozsudek ze dne 15. října 2009, C‑101/08, Sb. rozh. s. I-9823). K pozici primárního práva zakotveného v těchto zásadách v rámci hierarchie norem právního řádu Společenství viz bod 70 tohoto stanoviska.
(30)  –	Rozsudek ze dne 21. září 2000 (C‑462/98 P, Recueil, s. I‑7183).
(31)  –	Rozsudky ze dne 9. června 2005, Španělsko v. Komise (C‑287/02, Sb. rozh. s. I‑5093, bod 37); ze dne 8. března 2007, Gerlach (C‑44/06, Sb. rozh. s. I‑2071, body 37 a 38); jakož i rozsudek Soudu ze dne 27. června 2007, Nuova Gela Sviluppo v. Komise (T‑65/04, Sb. rozh. s. II-68, zveřejněné shrnutí, body 53 až 55).
(32)  –	Výše uvedený rozsudek Mediocurso v. Komise (bod 36), a rozsudek ze dne 19. ledna 2006, Comunità montana della Valnerina v. Komise (C‑240/03 P, Sb. rozh. s. I‑731, bod 129).
(33)  –	Viz bod 131 tohoto stanoviska.
(34)  –	Viz judikatura citovaná v poznámce pod čarou 20.
(35)  –	Viz body 137 až 142 tohoto stanoviska.
(36)  –	Viz judikatura citovaná v poznámce pod čarou 20.
(37)  –	Viz body 163 až 166 tohoto stanoviska.
(38)  –	Rozsudek ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Recueil, s. I‑123, body 47 a 48).
(39)  –	Usnesení ze dne 11. listopadu 2003, Martinez v. Parlament (C‑488/01 P, Recueil, s. I‑13355, point 53), a ze dne 26. ledna 2005, Euroagri v. Komise (C‑153/04 P, bod 62).
(40)  –	Výše uvedené usnesení Euroagri v. Komise (bod 61).
(41)  –	Viz zejména rozsudek ze dne 4. března 1999, Ufex a další v. Komise (C‑119/97 P, Recueil, s. I‑1341, body 107 až 111).
(42)  –	Viz rozsudek Soudu ze dne 23. září 1994, An Taisce a WWF UK v. Komise (T‑461/93, Recueil, s. II‑733, bod 36). Jak soud správně uvádí, jakýkoliv jiný výklad článku 24 nařízení č. 4253/88 by ohrozil užitečný účinek povinnosti Komise a členských států kontrolovat řádné použití finančních podpor Společenství.
(43)  –	Rozsudek ze dne 5. října 1999 ( C‑84/96, Recueil, s. I‑6547).
(44)  –	Výše uvedený.
(45)  –	Rozsudek Soudu ze dne 11. prosince 2003 (T‑306/00, Recueil, s.II‑5705).
(46)  –	Výše uvedený.
(47)  –	Usnesení předsedy Soudu ze dne 22. října 2001, Entorn v. Komise (T‑141/01 R, Recueil, s. II‑3123, body 41 a 42).
(48)  –	Viz výše uvedený rozsudek Comunità montana della Valnerina v. Komise (bod 140).
(49)  –	Rozsudek ze dne 24. ledna 2002, Conserve Italia v. Komise (C‑500/99 P, Recueil, s. I‑867, body 100 a 101), jakož i výše uvedený rozsudek Comunità montana della Valnerina v. Komise (bod 144).
(50)  –	Viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Euroagri v. Komise (bod 72).
(51)  –	Rozsudek Soudu ze dne 17. října 2002, Astipesca v. Komise (T‑180/00, Recueil, s. II‑3985, bod 93 a citovaná judikatura), jakož i ze dne 14. září 2004, Ascontex v. Komise (T‑290/02, Sb. rozh. s. II‑3085, bod 65).
(52)  –	Viz rozsudek ze dne 2. července 1974, Holtz & Willemsen v. Rada a Komise (153/73, Recueil, s. 675, bod 7).
(53)  –	Rozsudek ze dne 9. září 2008 (C‑120/06 P a C‑121/06 P, Sb. rozh. s. I‑6513, bod 169).
(54)  –	Viz bod 168 uvedeného rozsudku.
(55)  –	Viz body 75, 81 a 87 až 90 tohoto stanoviska.
(56)  –	Viz body 75, 81 a 87 až 90 tohoto stanoviska.
(57)  –	Výše uvedené rozsudky Astipesca v. Komise (bod 93 a citovaná judikatura), jakož i Ascontex v. Komise (bod 65).