62018CC0823
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
GIOVANNIHO PITRUZZELLY
přednesené dne 4. června 2020 (
1
)
Věc C‑823/18 P
Evropská komise
proti
GEA Group AG
„Kasační opravný prostředek – Kartelové dohody – Tepelné stabilizátory – Zrušení rozhodnutí, kterým se mění pokuta stanovená v původním rozhodnutí, kterým se konstatuje protiprávní jednání – Uplatnění maximální výše 10 % obratu na jeden ze subjektů, které tvoří podnik – Vliv na solidární odpovědnost za zaplacení pokuty – Pojem ‚podnik‘ – Datum splatnosti pokuty v případě změny“
1.
Kasačním opravným prostředkem, který je předmětem tohoto stanoviska, se Komise domáhá zrušení rozsudku ze dne 18. října 2018, GEA Group v. Komise (
2
).
I. Skutečnosti předcházející sporu
2.
GEA Group AG (dále jen „GEA“) vznikla sloučením společnosti Metallgesellschaft AG (dále jen „MG“) s jinou společností v roce 2005. Společnost MG byla mateřskou společností, která před rokem 2000 přímo nebo prostřednictvím dceřiných společností vlastnila společnosti Chemson Gesellschaft für Polymer-Additive mbH (dále jen „OCG“) a Polymer-Additive Produktions- und Vertriebs GmbH (dále jen „OCA“). Dne 17. května 2000 MG prodala OCG, která byla přejmenována na Aachener Chemische Werke Gesellschaft für glastechnische Produkte und Verfahren mbH (dále jen „ACW“). Po zrušení společnosti OCA v květnu 2000 převzala od 30. srpna 2000 její činnosti společnost s názvem Chemson Polymer-Additive AG (dále jen „CPA“), která již v současnosti není součástí této skupiny, jíž byla GEA mateřskou společností.
3.
Komise v rozhodnutí ze dne 11. listopadu 2009 (dále jen „rozhodnutí z roku 2009“) konstatovala, že několik podniků porušilo článek 81 ES a článek 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP), když se na území pokrývajícím EHP účastnilo dvou souborů protisoutěžních dohod a jednání ve vzájemné shodě, které se týkaly odvětví cínových stabilizátorů a odvětví epoxidového oleje ze sójových bobů a esterů (dále jen „odvětví ESBO/esterů“) (
3
).
4.
V článku 1 odst. 2 písm. k) rozhodnutí z roku 2009 rozhodla, že společnost GEA je odpovědná za protiprávní jednání, k němuž došlo na trhu v odvětví ESBO/esterů od 11. září 1991 do 17. května 2000. Její odpovědnost jako nástupkyně společnosti MG byla uznána pro celé období protiprávního jednání, za protiprávní jednání, jichž se dopustila jak společnost OCG od 11. září 1991 do 17. května 2000, tak společnost OCA od 13. března 1997 do 17. května 2000. Společnosti ACW, jako nástupkyni společnosti OCG, byl uložen trest za protiprávní jednání, jehož se dopustila OCG během celého období protiprávního jednání, tedy od 11. září 1991 do 17. května 2000, a za protiprávní jednání, jehož se dopustila OCA od 30. září 1999 do 17. května 2000, kdy podíly posledně uvedené byly ve 100% vlastnictví společnosti OCG [čl. 1 odst. 2 písm. m) rozhodnutí z roku 2009]. Společnosti CPA byl jako nástupkyni společnosti OCA uložen trest jednak za protiprávní jednání, jehož se dopustila OCA během celého období protiprávního jednání od 13. března 1997 do 17. května 2000, a jednak za protiprávní jednání, jehož se dopustila OCG od 30. září 1995 do 30. září 1999, kdy podíly posledně uvedené byly ve 100% vlastnictví společnosti OCA [čl. 1 odst. 2 písm. l) rozhodnutí z roku 2009].
5.
Článek 2 odst. 2 body 31 a 32 rozhodnutí z roku 2009 stanoví:
„Z důvodu protiprávního jednání (protiprávních jednání) v odvětví ESBO/esterů […] se ukládají tyto pokuty:
31)
GEA, ACW a CPA uhradí společně a nerozdílně částku 1913971 eur;
32)
GEA a ACW uhradí společně a nerozdílně částku 1432229 eur“.
6.
Společnost GEA napadla rozhodnutí z roku 2009 u Tribunálu. Tribunál žalobu zamítl rozsudkem ze dne 15. července 2015, GEA Group v. Komise (
4
).
7.
Dne 15. prosince 2009 společnost ACW, která v době přijetí rozhodnutí již nebyla dceřinou společností GEA, upozornila Komisi na skutečnost, že pokuta, která jí byla uložena rozhodnutím z roku 2009, přesahuje povolenou horní hranici 10 % jejího obratu podle čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 (
5
).
8.
Dne 8. února 2010 přijala Komise rozhodnutí, kterým změnila rozhodnutí z roku 2009 (
6
) (dále jen „rozhodnutí z roku 2010“). Komise konstatovala, že pokuta, která byla uložena společnosti ACW společně a nerozdílně jednak se společností GEA a společností CPA a jednak se společností GEA, překročila hranici 10 %, takže rozhodnutí z roku 2009 (viz bod 2 odůvodnění rozhodnutí z roku 2010) musí být změněno. Komise rovněž uvedla, že výše pokuty uložená společnosti GEA a společnosti CPA zůstane nezměněna, avšak výše pokuty uložené společnosti ACW musí být snížena, a že rozhodnutí z roku 2010 nemá vliv na další adresáty rozhodnutí z roku 2009. Článek 1 rozhodnutí z roku 2010 změnil čl. 2 odst. 2 rozhodnutí z roku 2009 takto:
„Ustanovení čl. 2 [bod] 31 se nahrazuje tímto:
‚31
a)
[GEA], [ACW] a [CPA] uhradí [společně a nerozdílně] částku 1086129 eur;
31
b)
[GEA] a [CPA] uhradí [společně a nerozdílně] částku 827842 eur‘.
Ustanovení čl. 2 [bod] 32 se nahrazuje tímto:
‚32)
[GEA] uhradí částku 1432229 [eur]‘ “.
9.
V návaznosti na žalobu podanou společností GEA Tribunál rozsudkem ze dne 15. července 2015, GEA Group v. Komise (
7
), zrušil rozhodnutí z roku 2010 v rozsahu, v němž se týkalo žalobkyně. Tribunál stanovil, že Komise tím, že přijala rozhodnutí z roku 2010, porušila právo společnosti GEA na obhajobu, aniž jí umožnila předložit vyjádření.
10.
Dopisem ze dne 5. února 2016 Komise informovala GEA o svém úmyslu přijmout nové rozhodnutí a vyzvala ji, spolu s ACW a CPA, k předložení písemných vyjádření. GEA předložila Komisi písemná vyjádření dne 24. března 2016. Komise odpověděla dopisem ze dne 2. května 2016 na vyjádření žalobkyně.
11.
Dne 29. června 2016 přijala Komise druhé rozhodnutí, kterým se mění rozhodnutí z roku 2009 (
8
) (dále jen „napadené rozhodnutí“). Článek 1 uvedeného rozhodnutí převzal článek 1 rozhodnutí z roku 2010 beze změn. Článek 2 napadeného rozhodnutí stanovil datum splatnosti pokut ke dni 10. května 2010.
II. Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
12.
Dne 8. září 2016 podala společnost GEA proti napadenému rozhodnutí žalobu. V této žalobě žalobkyně Tribunálu navrhla, aby toto rozhodnutí zrušil a podpůrně snížil výši pokuty a stanovil nové datum po přijetí napadeného rozhodnutí pro zaplacení pokuty a určení počátku plynutí úroků z prodlení.
13.
Na podporu své žaloby uplatnila GEA pět žalobních důvodů. V rámci prvního žalobního důvodu se žalobkyně dovolávala porušení pravidel promlčení, v rámci druhého porušení článku 266 SFEU a práva na obhajobu, v rámci třetího porušení čl. 23 odst. 2 a 3 nařízení č. 1/2003, v rámci čtvrtého porušení zásady rovného zacházení a v rámci pátého překročení pravomoci a nedostatečného odůvodnění. Komise namítla nepřípustnost žaloby z důvodu nedostatku právního zájmu společnosti GEA na podání žaloby.
14.
V napadeném rozsudku Tribunál především zamítl námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí. V tomto ohledu Tribunál na jedné straně stanovil, že rozhodnutí z roku 2010, které bylo následně zrušeno, a napadené rozhodnutí zasáhly do určení vnějších vztahů solidární odpovědnosti mezi GEA, ACW a CPA, čímž změnily jejich právní postavení, a na straně druhé, že žaloba mohla vést k takovému rozdělení výše pokut uložených GEA, které by bylo pro GEA příznivější (
9
).
15.
Tribunál nejprve meritorně zkoumal čtvrtý žalobní důvod, který směřoval proti článku 1 napadeného rozhodnutí a zakládal se na porušení zásady rovného zacházení, přičemž mu vyhověl (
10
). Zadruhé Tribunál zkoumal první výtku pátého žalobního důvodu, která se týkala překročení pravomoci ve vztahu k článku 2 napadeného rozhodnutí, kterým Komise stanovila datum splatnosti pokut uložených GEA, ACW a CPA na 10. května 2010. Také tuto výtku shledal Tribunál za opodstatněnou, přičemž tedy zrušil rozhodnutí v plném rozsahu a uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
III. Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastnic řízení
16.
Návrhem došlým kanceláři Soudního dvora dne 27. prosince 2018 podala Komise kasační opravný prostředek, který je předmětem tohoto stanoviska. V rámci písemné části řízení došlo ke dvojí výměně vyjádření. Soudní dvůr položil účastnicím řízení několik otázek k písemnému zodpovězení. Účastnice řízení odpověděly ve stanovených lhůtách. Řeči účastnic řízení byly vyslechnuty na jednání konaném u Soudního dvora dne 5. února 2020.
17.
V kasačním opravném prostředku Komise navrhuje, aby Soudní dvůr zrušil napadený rozsudek a uložil společnosti GEA náhradu veškerých nákladů řízení před Soudním dvorem a v řízení v prvním stupni. Společnost GEA Soudnímu dvoru navrhuje, aby kasační opravný prostředek zamítl a uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
IV. Analýza
A.
K přípustnosti
1. Argumenty účastnic řízení
18.
GEA namítá nepřípustnost kasačního opravného prostředku z důvodu nedostatku právního zájmu Komise na podání kasačního opravného prostředku. GEA má za to, že i kdyby Soudní dvůr vyhověl kasačnímu opravnému prostředku, Komise by již nebyla oprávněna požadovat zaplacení pokuty. Zaprvé rozhodnutí z roku 2009 nepředstavuje platný právní základ pro tento účel, jelikož v tomto rozhodnutí byla nesprávně stanovena jak pokuta, tak solidární odpovědnost společností ACW, CPA a GEA. Zadruhé desetiletá zákonná lhůta stanovená v čl. 25 odst. 5 nařízení č. 1/2003 pro stanovení pokuty uplynula před přijetím napadeného rozhodnutí (
11
).
19.
Komise k tomu uvádí, že námitka GEA musí být zamítnuta jako nepřípustná, jelikož vznáší protiprávnost napadeného rozsudku v kasační odpovědi, a nikoli v rámci samostatného nebo vedlejšího kasačního opravného prostředku, což je v rozporu s článkem 174 jednacího řádu Soudního dvora. K věci samé Komise tvrdí, že má právní zájem na podání kasačního opravného prostředku proti napadenému rozsudku v rozsahu, v němž tento rozsudek zrušil rozhodnutí, které má právní účinky pro podniky, kterým je určeno, a učinil nesprávné závěry o solidární odpovědnosti a pravomoci Komise stanovit datum splatnosti pokut.
2. Posouzení
20.
Podle ustálené judikatury existence právního zájmu účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek předpokládá, že kasační opravný prostředek může ve svém důsledku přinést prospěch straně, která jej podala (
12
).
21.
GEA zaprvé uvádí, že jelikož pravomoc Komise uložit pokutu byla v době přijetí napadeného rozhodnutí promlčena, případné vyhovění kasačnímu opravnému prostředku by Komisi nepřineslo žádný prospěch (
13
). V tomto ohledu uvádím, že i za předpokladu, jak tvrdí GEA, že napadené rozhodnutí bylo přijato po uplynutí desetileté lhůty stanovené v čl. 25 odst. 5 nařízení č. 1/2003, taková okolnost sama o sobě neumožňuje dospět k závěru, že došlo k promlčení. Podle tohoto ustanovení totiž promlčení v oblasti uložení pokut nastane nejpozději dnem uplynutí desetileté lhůty, která začíná běžet dnem, kdy bylo ukončeno protiprávní jednání, „aniž by Komise uložila pokutu“. V projednávané věci je nesporné, že společnosti GEA byla uložena pokuta za protiprávní jednání spáchané v odvětví ESBO/esterů rozhodnutím z roku 2009, které bylo přijato v desetileté lhůtě stanovené v čl. 25 odst. 5 nařízení č. 1/2003. Skutečnost, že maximální částka uložené pokuty byla nesprávně stanovena pro jeden ze subjektů, které tvořily podnik odpovědný za protiprávní jednání, z důvodu překročení maximální výše 10 % obratu, který je stanoven v čl. 23 odst. 2 druhém pododstavci nařízení č. 1/2003, a že z tohoto důvodu se Komise rozhodla změnit výrok tohoto rozhodnutí za účelem opravy pochybení, nemá žádný dopad na okamžik, kdy byla pro účely použití promlčecích lhůt uplatněna sankční pravomoc Komise (
14
). Rozhodnutí z roku 2010 stejně jako napadené rozhodnutí totiž nezměnila rozhodnutí Komise obsažené v rozhodnutí z roku 2009 a přijaté v souladu s čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 o uložení pokuty podniku tvořenému společnostmi ACW, CPA a GEA (
15
), ani nezměnila výši pokuty uložené společnosti GEA, ale pouze snížila výši částky, ve vztahu k níž mohla být ACW považována za odpovědnou, a to tím, že předefinovala vztahy solidární a výlučné odpovědnosti mezi těmito třemi dotčenými subjekty. Vzhledem k tomu, že napadené rozhodnutí tedy nelze považovat za nové rozhodnutí o uložení pokuty, musí být argument společnosti GEA, podle kterého by zrušení napadeného rozsudku, a tedy obnova tohoto rozhodnutí, nepřineslo Komisi žádnou výhodu z důvodu nastalého promlčení, v rozsahu, ve kterém je založen na nesprávném předpokladu, odmítnut.
22.
Zadruhé GEA tvrdí, že jelikož napadený rozsudek ve vztahu k ní „navrátil v platnost“ výrok rozhodnutí z roku 2009 ve znění, pokud jde o CPA a ACW, rozhodnutí z roku 2010, a jelikož Komise tvrdí, že rozhodnutí z roku 2009 představuje samo o sobě právní základ pokuty uložené společnosti GEA, tento orgán nemá žádný právní zájem na zrušení napadeného rozsudku. Tento argument je třeba rovněž odmítnout. V tomto ohledu stačí uvést, že zrušení napadeného rozsudku by obnovilo napadené rozhodnutí, ve kterém Komise změnou rozhodnutí z roku 2009 předefinovala solidární a výlučnou odpovědnost společnosti GEA za pokutu uloženou této společnosti, společnosti CPA a společnosti ACW, a to v důsledku snížení pokuty uložené společnosti ACW a rozhodnutí z roku 2010, které bylo zrušeno pouze ve vztahu ke společnosti GEA, a na druhé straně stanovila nové datum splatnosti pokuty GEA, přičemž jej sladila s datem, které již bylo použitelné na CPA a ACW na základě rozhodnutí z roku 2010. Bez ohledu na jakékoli jiné úvahy, napadené rozhodnutí sleduje především cíle právní jistoty a řádné správy. Nelze tedy popřít, že Komise má právní zájem na podání kasačního opravného prostředku proti rozsudku, kterým bylo toto rozhodnutí zrušeno.
23.
Konečně, ze spisu vyplývá, že dne 22. července 2016, v rámci výkonu napadeného rozhodnutí a prozatímně, během projednávání žaloby proti tomuto rozhodnutí u Tribunálu, společnost GEA zaplatila částky odpovídající pokutě, která jí byla uložena. Poté, co bylo napadené rozhodnutí zrušeno napadeným rozsudkem, požádala společnost GEA Komisi o vrácení těchto částek, což jí však bylo zamítnuto. Společnost GEA tedy napadla rozhodnutí, kterým Komise zamítla její žádost (
16
), přičemž zaprvé tvrdila, že podle článku 266 SFEU je tento orgán povinen splnit povinnost vyplývající z napadeného rozsudku tím, že vrátí částky zaplacené za účelem dosažení souladu s napadeným rozhodnutím, a zadruhé, že Komise tím, že vrácení odmítá, de facto nadále toto rozhodnutí uplatňuje, přestože bylo Tribunálem zrušeno. V případě, že by Soudní dvůr zrušil napadený rozsudek, by napadené rozhodnutí opět vytvářelo právní účinky, čímž odpadá skutkový a právní základ žaloby společnosti GEA. Také z tohoto hlediska má tedy Komise právní zájem na podání kasačního opravného prostředku proti napadenému rozsudku.
24.
Z výše uvedených důvodů mám za to, že námitka nepřípustnosti kasačního opravného prostředku z důvodu nedostatku právního zájmu Komise na podání kasačního opravného prostředku, kterou vznesla společnost GEA, je neopodstatněná, a musí být tedy zamítnuta.
B.
K věci samé
25.
Komise na podporu kasačního opravného prostředku uplatňuje dva důvody kasačního opravného prostředku. V rámci prvního důvodu Komise uvádí, že Tribunál nesprávně uplatnil zásadu rovného zacházení a nezohlednil judikaturu týkající se pojmu „podnik“, solidární odpovědnosti a důsledků snížení pokuty přiznaného dceřiné společnosti. V rámci druhého důvodu Komise Tribunálu vytýká, že nesprávně stanovil, že lhůta pro zaplacení pokuty počíná běžet znovu pro všechny právní subjekty solidárně odpovědného podniku od okamžiku oznámení pozměňujícího rozhodnutí, kterým se pokuta snižuje pouze pro jeden z těchto právních subjektů.
1. K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku
a) Napadený rozsudek
26.
První důvod kasačního opravného prostředku směřuje proti bodům 106 až 111 napadeného rozsudku.
27.
Poté, co Tribunál v bodě 105 tohoto rozsudku připomněl, že podle argumentu předloženého společností GEA mohla Komise odlišně rozdělit mezi solidární dlužníky, tedy samotné společnosti GEA, společnosti ACW a společnosti CPA, snížení části pokuty, kterou měla původně zaplatit ACW, v bodě 106 uvedl, že „je třeba mít za to, že v projednávaném případě Komise nesplnila povinnost podle zásady rovného zacházení, jelikož se rovné zacházení musí ověřit nejen z hlediska pokuty uložené společně a nerozdílně společnostem [ACW a CPA a GEA], nýbrž i z hlediska pokuty uložené společně a nerozdílně společnosti [ACW a GEA]“. Podle Tribunálu byly GEA a CPA zaprvé ve srovnatelné situaci v tom smyslu, že obě společnosti jsou společně a nerozdílně odpovědné za zaplacení pokuty se společností ACW (
17
). Zadruhé Komise „mohla jistě určit odlišným způsobem část pokuty, za jejíž zaplacení jsou společně a nerozdílně odpovědné [ACW a GEA], aby snížila část pokuty, za kterou mohla být odpovědná pouze [GEA]“ (
18
), a to rozdělením snížení výše pokuty uložené společnosti ACW „přiměřeně v obou dotčených případech solidární odpovědnosti“ (
19
). Tímto způsobem„by celková výše pokut, za jejichž zaplacení mohla být vůči Komisi odpovědná ACW, nepřesáhla hranici 10 % jejího obratu a toto snížení pokuty by bylo spravedlivě rozděleno mezi pokutu uloženou společně a nerozdílně společnosti [ACW a GEA] a pokutu uloženou společně a nerozdílně [GEA, ACW a CPA]“. V bodě 111 napadeného rozsudku tedy Tribunál dospěl k závěru, že tím, že Komise použila snížení pokuty ve prospěch společnosti ACW pouze na pokutu, která byla uložena společně a nerozdílně žalobkyni a společnostem CPA a ACW, porušila zásadu rovného zacházení bez jakéhokoli objektivního odůvodnění.
b) Argumenty účastnic řízení
28.
Komise Tribunálu vytýká, že v bodech 106 až 111 napadeného rozsudku uvedl nedostatečné a protichůdné odůvodnění. Podle Komise zejména není jasné, co je předmětem rozdělení mezi dva solidární vztahy, které Tribunál uvedl v bodě 109 napadeného rozsudku – zda částka odpovídající snížení pokuty přiznaného ACW nebo částka odpovídající snížené pokutě – ani způsob, jakým má být toto rozdělení uskutečněno.
29.
V rozsahu, v němž tento rozsudek vytýká Komisi, že nesnížila část pokuty, která je výlučnou odpovědností GEA, aby omezila solidární odpovědnost GEA, CPA a ACW ve vztahu k části pokuty společné těmto subjektům, Komise uvádí, že takové snížení by bylo v rozporu s pojmy „podnik“ a „solidární odpovědnost“. Přijetím odůvodnění, které je analogické teorii vnitřního rozdělení solidární odpovědnosti, kterou Tribunál přijal v rozsudku ze dne 3. března 2011, Siemens a VA Tech Transmission & Distribution v. Komise (
20
) (dále jen „rozsudek Tribunálu ve věci Siemens“) a kterou Soudní dvůr odmítl ve svých rozsudcích ze dne 10. dubna 2014, Komise v. Siemens Österreich a další (
21
) (dále jen „rozsudek Soudního dvora ve věci Siemens“), a ze dne 10. dubna 2014, Areva v. Komise (
22
) (dále jen „rozsudek Areva“), Tribunál podle Komise de facto doporučuje zrušení vnějšího solidárního vztahu mezi subjekty patřícími ke stejnému podniku, a to pokud jde o určité části pokuty. Komise zdůrazňuje, že v rozhodnutí z roku 2009 uplatnila pravidlo, kterým se řídí ve všech případech, ve kterých jsou právním subjektům patřícím ke stejnému podniku uloženy pokuty v různých úrovních, a že je třeba považovat všechny tyto subjekty solidárně odpovědné do výše nejnižší pokuty.
30.
Komise rovněž tvrdí, že umělým oddělením dvou skupin solidárně odpovědných subjektů a uplatněním zásady rovného zacházení na tyto subjekty Tribunál zacházel se subjekty patřícími do stejné hospodářské jednotky jako s odlišnými podniky. Zaprvé se tato zásada v případech hospodářské soutěže obvykle vztahuje pouze na samostatné podniky, které byly na základě stejného rozhodnutí odsouzeny za stejné porušení. Zadruhé samotný Tribunál porušil tuto zásadu tím, že zacházel se srovnatelnými situacemi odlišně, a to v rozsahu, v němž zrušil solidární odpovědnost společností GEA, CPA a ACW pro část uložené pokuty.
31.
Tribunál tím, že Komisi vytkl, že neomezila část pokuty, za kterou mohla být společnost GEA sama odpovědná, porušil rovněž zásadu, která byla potvrzena Soudním dvorem v rozsudku ze dne 26. listopadu 2013, Kendrion v. Komise (
23
) (dále jen „rozsudek Kendrion“), podle které snížení pokuty přiznané subjektu patřícímu k podniku na základě skutečností, které se týkají pouze tohoto subjektu, nemá žádný vliv na pokutu nebo odpovědnost jiných právních subjektů, které tvoří podnik.
32.
Komise rovněž upřesňuje, že maximální výše pokuty, za kterou byla každá společnost společně a nerozdílně odpovědná, neodpovídá konkrétnímu období účasti na protiprávním jednání a že napadené rozhodnutí nezměnilo přičtení odpovědnosti GEA, CPA a ACW vyplývající z rozhodnutí z roku 2009. Komise v replice, v odpovědích na písemné otázky Soudního dvora a na jednání zejména trvala na tom, že body 31 a 32 článku 2 rozhodnutí z roku 2009 „neodpovídají konkrétním obdobím protiprávního jednání, ale stanoví maximální částky pokuty, za které mohl být každý právní subjekt, který tvoří stejný podnik, považován za společně a nerozdílně odpovědným“. Rozdělení pokuty je způsobeno skutečností, že CPA se na protiprávním jednání podílela jako subjekt dvou různých podniků, GEA a Chemson. Maximální limit její odpovědnosti jako dceřiné společnosti GEA by odpovídal pokutě stanovené v čl. 2 bodě 31 rozhodnutí z roku 2009, zatímco následující bod 32 by odpovídal zbývající části pokuty uložené skupině GEA, za kterou mohly být považovány odpovědnými pouze GEA a ACW. Pokuta uložená ve výše uvedených bodech 31 a 32 byla tedy jediná a jejím adresátem byl podnik tvořený GEA a jejími dceřinými společnostmi, a to v různých uspořádáních, ve kterých se tento podnik účastnil protiprávního jednání.
33.
Komise dále tvrdí, že s ohledem na konečnou povahu rozhodnutí z roku 2010 ve vztahu k ACW a CPA nemůže změnit solidární a výlučnou odpovědnost GEA, aniž by snížila částku pokuty uložené této společnosti. Takové snížení by však bylo v rozporu s rozsudkem Kendrion a zpochybnilo by konečnou povahu rozhodnutí z roku 2009, které Tribunál potvrdil.
34.
Konečně Komise tvrdí, že skutečnost, že existují alternativní způsoby rozdělení solidární odpovědnosti oproti způsobu, který zvolila Komise v napadeném rozhodnutí, sama o sobě neumožňuje dospět k závěru, jak učinil Tribunál, že toto rozhodnutí je protiprávní. Napadený rozsudek je v tomto ohledu nedostatečně odůvodněn.
35.
GEA tvrdí, že tvrzení Komise jsou založena na nepochopení napadeného rozsudku. Především v rozporu s tím, co tvrdí Komise, se Tribunál neopřel o „teorii vnitřního rozdělení solidární odpovědnosti“, ale pouze uplatnil zásadu rovného zacházení, když konstatoval, že CPA a GEA jsou ve srovnatelné situaci, že s nimi bylo zacházeno rozdílně a že toto rozdílné zacházení není nijak odůvodněno. Tribunál tedy posuzoval pouze vnější odpovědnost, tedy částku, ve vztahu k níž může Komise považovat za solidárně nebo výlučně odpovědný každý subjekt, kterému je pokuta uložena.
36.
GEA dále tvrdí, že podle konstatování Tribunálu, která nelze zpochybnit v rámci řízení o kasačním opravném prostředku, v rozhodnutí z roku 2009 Komise nestanovila jedinou pokutu, ale dvě odlišné pokuty pro dvě různé skupiny subjektů odpovědných společně a nerozdílně a pro dvě různá období porušení. Jak je uvedeno v bodech 61 a 62 napadeného rozsudku, body 31 a 32 článku 2 rozhodnutí z roku 2009 totiž odkazují na období od 30. září 1995 do 17. května 2000 a období od 11. září 1991 do 29. září 1995. Toto rozdělení je důsledkem skutečnosti, že CPA se na protiprávním jednání podílela pouze v období od 11. září 1991 do 29. září 1995. Komise však uplatnila snížení pokuty ACW jako by mezi touto společností, CPA a GEA existoval jediný vztah solidarity. Komise se tedy mylně domnívala, že za takových okolností pojem „podnik“ vylučuje v projednávané věci použití zásady rovného zacházení. GEA připomíná, že Komise je povinna dodržovat tuto zásadu jakožto obecnou zásadu unijního práva uznanou v článcích 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie, a to i v případě, že vykonává pravomoc ukládat pokuty podle čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003. Na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, se tato zásada vztahuje nejen na odlišné podniky, ale také na vztahy mezi společnostmi patřícími ke stejnému podniku (
24
).
37.
Pokud jde o tvrzení Komise týkající se údajného porušení rozsudku Kendrion ze strany Tribunálu, GEA uvádí, že tento rozsudek nevylučuje, že použití horní hranice 10 % na bývalou dceřinou společnost nemůže v žádném případě ovlivnit situaci mateřské společnosti, ale pouze to, že mateřská společnost nemůže mít prospěch ze stejného limitu použitelného na bývalou dceřinou společnost. Ani případné snížení pokuty GEA není v rozporu s rozsudkem Kendrion, neboť nepředstavuje uplatnění 10% limitu ACW na GEA, ale použití tohoto limitu v souladu se zásadou rovného zacházení.
c) Analýza
38.
Zaprvé je třeba odmítnout výtku Komise týkající se nedostatečné a rozporné povahy odůvodnění napadeného rozsudku. Toto odůvodnění je nepochybně stručné, ale umožňuje pochopit argumentaci Tribunálu, která se jeví jako lineární a bez rozporů. Zdá se mi totiž dostatečně jasné, že v bodech 106 až 111 napadeného rozsudku odkazuje Tribunál na rozdělení snížení výše pokuty uložené společnosti ACW (
25
)přiměřeně (
26
) v obou případech solidární odpovědnosti, které Komise určila v bodech 31 a 32 článku 2 rozhodnutí z roku 2009. To v podstatě znamená, že podle Tribunálu měla Komise nejprve určit poměr mezi částí pokuty, ve vztahu k níž byla ACW společně a nerozdílně odpovědná s CPA a GEA, a částí pokuty, ve vztahu k níž byla společně a nerozdílně odpovědná pouze s GEA, a následně rozdělit snížení pokuty uložené společnosti ACW mezi dva vztahy solidární odpovědnosti při uplatnění tohoto poměru. Ve srovnání s rozdělením učiněným v rozhodnutí z roku 2010 a v napadeném rozhodnutí by použití této metody znamenalo: i) že ACW, CPA a GEA by byly solidárně odpovědné za nižší částku, než je částka uvedená v čl. 2 bodě 31 písm. a) rozhodnutí z roku 2009 ve znění těchto rozhodnutí, ii) že CPA a GEA by byly solidárně odpovědné za vyšší částku, než je částka uvedená v písm. b) tohoto bodu, a konečně iii) že by GEA byla výlučně odpovědná za nižší částku, než je částka uvedená v čl. 2 bodě 32 rozhodnutí z roku 2009 ve změněném znění, jelikož část pokuty stanovené v tomto bodě by spadala do solidární odpovědnosti společností ACW a GEA. Z hlediska Tribunálu by použití takové metody rozdělení snížení pokuty přiznaného společnosti ACW vedlo k spravedlivějšímu určení solidární odpovědnosti za sníženou pokutu uloženou společnosti ACW (bod 110), a to snížením „část[i] pokuty, za kterou mohla být odpovědná pouze [GEA]“ (bod 108). Ačkoli stručné, odůvodnění Tribunálu tedy podle mého názoru neobsahuje nedostatečné odůvodnění.
39.
Zadruhé je třeba odmítnout výtku Komise, podle níž napadený rozsudek porušuje zásady stanovené Soudním dvorem v rozsudku Kendrion (
27
). V tomto rozsudku Soudní dvůr uvedl, že v případě, kdy „dvě odlišné právnické osoby, jako je mateřská společnost a její dceřiná společnost, již netvoří ke dni přijetí rozhodnutí, které jim ukládá pokutu za porušení pravidel hospodářské soutěže, podnik ve smyslu článku [101 SFEU], má každá z nich právo, aby na ni byla individuálně použita maximální výše 10 % obratu“, a že za těchto podmínek se nemůže mateřská společnost dovolávat použití maximální výše uplatnitelné na její bývalou dceřinou společnost (
28
). Jak správně uvedla GEA, tento rozsudek se omezuje na vyloučení uplatnění této maximální výše na mateřskou společnost. Mateřská společnost, jelikož tvoří součást hospodářské jednotky, která porušila článek 101 SFEU, musí být sama považována za subjekt, který se dopustil protiprávního jednání (
29
), v důsledku čehož pokuta, ve vztahu k níž je solidárně odpovědná s dceřinou společností, není dotčena snížením uplatnitelným na tuto mateřskou společnost (
30
) z důvodů, které jsou s ní výhradně spojeny (
31
). Na druhou stranu z tohoto rozsudku nevyplývá, jak naopak zdá se uvádí Komise, že pokud je v důsledku uplatnění maximální výše 10 % na dceřinou společnost nutné znovu určit vnější solidární vztah mezi dceřinou společností, mateřskou společností a ostatními subjekty, které tvoří podnik, nelze toto opětovné určení uskutečnit se zohledněním zájmů všech zúčastněných subjektů, včetně mateřské společnosti. Kromě toho poznamenávám, že bez ohledu na metodu použitou Komisí by opětovné určení vztahů solidární odpovědnosti mezi GEA, CPA a ACW v důsledku snížení pokuty uložené ACW v každém případě založilo jak pro GEA, tak pro CPA méně příznivou situaci, než je situace vyplývající z rozhodnutí z roku 2009. Otázkou, která vyvstává v projednávané věci, tedy není, zda by takové snížení mohlo zvýhodnit GEA, ale zda by rozdělení solidární odpovědnosti mezi dotčené subjekty v důsledku uplatnění tohoto snížení mohlo, aniž by byla porušena zásada rovného zacházení, znevýhodnit GEA více než CPA. Jednoznačně se tedy nacházíme mimo skutkový rámec posuzovaný v rozsudku Kendrion. Pokud jde o tvrzení Komise, podle něhož pokud by byl napadený rozsudek zachován, byla by Komise povinna snížit pokutu uloženou společnosti GEA, jelikož nemůže změnit strukturu stanovenou rozhodnutím z roku 2010, které se stalo pro CPA a ACW konečným, pouze uvádím, že nezávisle na jakékoli jiné úvaze by takové snížení bylo důsledkem porušení zásady rovného zacházení ze strany Komise, které by byl tento orgán povinen napravit, a nikoli výsledkem rozšíření případných výhod, které vyplývají z uplatnění maximální výše 10 % na ACW, na GEA. Ani v tomto případě by tedy zásady stanovené Soudním dvorem v rozsudku Kendrion nebyly zpochybněny.
40.
Konečně je třeba odmítnout výtku Komise, podle níž je napadený rozsudek založen na obdobném odůvodnění, jako je odůvodnění Tribunálu v rozsudku Siemens. V tomto rozsudku Tribunál uvedl, že vzhledem k tomu, že „[z]e zásady personality trestů a sankcí […] vyplývá, že každá společnost musí mít možnost vyvodit z rozhodnutí, které jí ukládá solidární zaplacení pokuty s jednou nebo více jinými společnostmi, výši podílu, který musí uhradit ve vztahu k jejím solidárním spoludlužníkům, jakmile bude pohledávka Komise uspokojena“, tak Komise „[nemůže] volně určit částky, které se mají platit solidárně“, ale „musí […] upřesnit […] období, během kterých jsou dotyčné společnosti (spolu)odpovědné za protiprávní jednání podniků, které se účastnily kartelové dohody a případně stupeň odpovědnosti uvedených společností za tato jednání“ (
32
). Na základě těchto předpokladů dospěl Tribunál v bodech 157 a 158 tohoto rozsudku k závěru, že „[j]e […] výlučně věcí Komise, aby v rámci výkonu své pravomoci ukládat pokuty na základě čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 určila příslušný podíl různých společností na částkách, jejichž solidární zaplacení jim bylo uloženo, jelikož byly součástí téhož podniku […]“ a že „[n]ení-li v rozhodnutí, jímž Komise ukládá pokutu za protiprávní jednání jednoho podniku vícero společnostem, které ji mají zaplatit solidárně, uvedeno jinak, […] Komise těmto společnostem přičítá odpovědnost za toto jednání rovným dílem […]“ (
33
). Na základě kasačního opravného prostředku Komise zrušil Soudní dvůr rozsudek Tribunálu ve věci Siemens a uvedl, že „[i] když z čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 vyplývá, že Komise může uložit společně a nerozdílně pokutu několika společnostem, pokud byly součástí téhož podniku, neumožňuje ani znění tohoto ustanovení ani cíl mechanismu solidarity se domnívat, že by tato sankční pravomoc přesahovala určení vnějšího dosahu solidarity a vztahovala se i na určení podílů solidárních spoludlužníků v rámci jejich vzájemných vztahů“. Určení těchto podílů je podle Soudního dvora „spor, který vyvstává v pozdější fázi a který již Komisi v zásadě nezajímá, pokud jí byla celá pokuta zaplacena jedním nebo několika uvedenými spoludlužníky“ (
34
). Toto určení tedy přísluší „vnitrostátním soudům […] při respektování unijního práva“ (
35
).
41.
Jak správně uvedla společnost GEA, napadený rozsudek se týká pouze stanovení vnějšího vztahu solidarity mezi GEA, CPA a ACW, což je otázka, která nesporně spadá do sankční pravomoci Komise (
36
), a vytýká Komisi výkon této pravomoci, který není v souladu se zásadou rovného zacházení. Naopak otázka rozdělení pokuty uložené těmto společnostem v rámci jejich vnitřních vztahů není Tribunálem nijak řešena.
42.
S ohledem na výše uvedené mám za to, jak správně tvrdí Komise, že stejné úvahy, které vedly Soudní dvůr k vyvrácení argumentu Tribunálu ve věci Siemens, týkající se dopadu pojmu „podnik“ v právu hospodářské soutěže Unie na pravidla upravující výkon sankční pravomoci Komise, jsou relevantní také v rámci tohoto kasačního opravného prostředku.
43.
Pojem „podnik“ se ve Smlouvách používá k označení osoby, která porušila právo hospodářské soutěže a může být sankcionována na základě článků 101 a 102 SFEU (
37
). Podle ustálené judikatury označuje pojem „podnik“ jakoukoli entitu vykonávající hospodářskou činnost nezávisle na právním postavení této entity a způsobu jejího financování. Tento pojem musí být v tomto kontextu chápán jako pojem označující hospodářskou jednotku, i když z právního hlediska je tato jednotka složena z více fyzických nebo právnických osob (
38
). Je ustálenou judikaturou, že „v případě, že protiprávní jednání dceřiné společnosti může být přičteno mateřské společnosti, se lze domnívat, že tyto společnosti tvoří během období protiprávního jednání tutéž hospodářskou jednotku, a tedy jeden podnik ve smyslu unijního práva hospodářské soutěže“ (
39
). Pokud taková hospodářská jednotka poruší pravidla hospodářské soutěže, musí nést podle zásady osobní odpovědnosti za toto protiprávní jednání odpovědnost (
40
). Rozhodnutí Komise o uložení pokuty však nemůže obecně zatížit hospodářskou jednotku, ale musí být z čistě praktických důvodů nutně určeno právnickým osobám, které tvoří podnik (
41
).
44.
Pokud je možné považovat několik osob za osobně odpovědné za účast na protiprávním jednání jednoho a téhož podniku ve smyslu práva hospodářské soutěže – ať už je jejich odpovědnost přímá nebo odvozená od odpovědnosti dceřiné společnosti – má Komise možnost podle čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 uložit jim pokutu společně a nerozdílně (
42
). Jak upřesnil Soudní dvůr, cíl mechanismu solidarity spočívá v tom, že se jedná o další právní nástroj, který má Komise k tomu, aby posílila účinnost své žaloby v oblasti vymáhání pokut uložených za porušení práva hospodářské soutěže, jelikož tento mechanismus snižuje ve prospěch Komise jakožto věřitele dluhu představovaného těmito pokutami riziko platební neschopnosti. To přispívá k cíli odrazení, který je obecně sledován právem hospodářské soutěže (
43
).
45.
V projednávané věci Komise v rozhodnutí z roku 2009 využila tento nástroj tím, že uložila společnostem GEA, CPA a ACW, jakožto subjektům, které jsou součástí jediného podniku, aby společně zaplatily pokutu za porušení článku 81 ES (nyní článek 101 SFEU) vyplývající z účasti tohoto podniku na kartelové dohodě na trhu ESBO/esterů. GEA však uvádí, že Komise v čl. 2 bodech 31 a 32 uvedeného rozhodnutí ve skutečnosti neuložila jednu, ale dvě odlišné pokuty odpovídající různým obdobím protiprávního jednání, čímž de facto rozlišila dva různé podniky. Komise toto konstatování zpochybňuje.
46.
Předesílám, že rekonstrukce vztahu existujícího mezi oběma částkami uvedenými v těchto bodech představuje ústřední otázku pro účely přezkumu prvního důvodu kasačního opravného prostředku, která je, nikoli bezdůvodně, mezi účastnicemi řízení velmi sporná.
47.
V tomto ohledu není pochyb o tom, že body 31 a 32 článku 2 rozhodnutí z roku 2009 odrážejí, přinejmenším nepřímo, různá uspořádání, v rámci nichž se podnik považovaný za odpovědný za protiprávní jednání v průběhu doby účastnil kartelové dohody. Z rozhodnutí z roku 2009 totiž vyplývá, že CPA byla společně s GEA a ACW, jakožto nástupkyně OCA, součástí jediné hospodářské jednotky pouze po určité období protiprávního jednání přičítaného této jednotce, tedy od 30. září 1995 do 17. května 2000 (
44
). Existuje tedy vztah mezi částkami stanovenými v bodech 31 a 32 článku 2 rozhodnutí z roku 2009 a obdobími, kdy byla CPA společně s GEA a ACW součástí téhož podniku a kdy byl podnik naopak tvořen pouze těmito dvěma společnostmi.
48.
Toto konstatování však nesmí vést k závěru, že tyto částky nejsou součástí jediné pokuty uložené jedinému podniku v jeho různých a následných uspořádáních.
49.
Při určování vztahů solidarity mezi různými subjekty, které tvoří podnik, který se provinil porušením článku 101 SFEU, musí Komise zohlednit nejen vývoj vztahů kontroly mezi těmito subjekty, ale také nastalé změny ve složení podniku (
45
). Tento podnik totiž během své účasti na protiprávním jednání může mít různá uspořádání v závislosti na různých subjektech, které se k němu připojují nebo ho opouštějí. Tyto obměny, které pravděpodobně nastanou, zejména pokud, jako v projednávané věci, protiprávní jednání přetrvává dlouhou dobu, nezpochybňují ani jedinečnost podniku jako subjektu, kterému lze přičítat protiprávní jednání, ani jedinečnost pokuty uložené tomuto podniku. V tomto smyslu je tedy třeba chápat rozlišení učiněné Komisí v bodech 31 a 32 článku 2 rozhodnutí z roku 2009 při určování solidární odpovědnosti společností GEA, CPA a ACW za jedinou pokutu uloženou hospodářské jednotce, jejíž byly v průběhu času součástí.
50.
Ve zbytku částky stanovené v těchto bodech odrážejí, při dodržení zásady personality trestů a sankcí, a v souladu s čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003, závažnost a délku trvání protiprávního jednání individuálně vytýkaného dotčenému podniku. V tomto ohledu Soudní dvůr objasnil, že dodržování této zásady, jakož i zásady právní jistoty, je součástí povinností uložených Komisi při určování vnějšího vztahu solidarity, na základě něhož mohou být jednotlivé osoby tvořící podnik vyzvány k zaplacení celé pokuty uložené tomuto podniku (
46
). V projednávané věci Komise rozlišením částek, které mají být solidárně přičteny společnostem GEA, CPA a ACW, zohlednila skutečnost, že CPA se po určitou dobu účastnila protiprávního jednání jako dceřiná společnost jiné mateřské společnosti, přičemž jí byla společně s touto společností uložena společná a nerozdílná povinnost k zaplacení jiné pokuty (
47
), čímž nedošlo k porušení zásady personality trestů a sankcí, které jí Soudní dvůr vytkl v rozsudku Areva (
48
).
51.
Argument žalobkyně, podle kterého body 31 a 32 článku 2 rozhodnutí z roku 2009 odpovídají obdobím účasti GEA, CPA a ACW na kartelové dohodě a identifikují dvě různé pokuty, musí být proto odmítnut. Kromě toho uvádím, že toto tvrzení bylo, alespoň částečně, odmítnuto samotným Tribunálem, který v souladu s tím, co tvrdí Komise v kasačním opravném prostředku, v bodě 102 napadeného rozsudku uvedl, že „pokuta uložená každé společnosti tvořící tentýž podnik ve smyslu článku 101 SFEU neodráží účast uvedených společností na protiprávním jednání, nýbrž jen maximální částku, kterou od nich může Komise případně požadovat za účast podniku na protiprávním jednání ve smyslu článku 101 SFEU“. Na rozdíl od toho, co tvrdí GEA, však se stejnou jasností nevyplývá, že Tribunál stanovil, že body 31 a 32 článku 2 rozhodnutí z roku 2009 identifikují dvě různé pokuty a dva různé podniky. V tomto smyslu je zdá se třeba vykládat body 54 a 55 napadeného rozsudku. V bodech odůvodnění, které Komise napadla v prvním důvodu kasačního opravného prostředku, však Tribunál pouze rozlišuje mezi dvěma různými vztahy solidarity.
52.
Výše uvedené podle mého názoru umožňuje vyvrátit také předpoklad, ze kterého vychází Tribunál, tedy že vztahy solidarity uvedené v bodech 31 a 32 článku 2 rozhodnutí z roku 2009 odpovídají délce trvání příslušné účasti GEA, ACW a CPA na protiprávním jednání a týkají se částek stanovených přiměřeně této účasti. Jak již bylo uvedeno a jak tvrdí Komise, tyto body totiž neodrážejí účast jednotlivých subjektů na protiprávním jednání, ale spíše jejich příslušnost ke stejnému podniku, a tudíž jejich schopnost být solidárně odpovědné za zaplacení uvedených částek.
53.
Snížení pokuty ACW má přímý dopad na vnější solidaritu tohoto subjektu v tom smyslu, že Komise od ní nebude moci požadovat zaplacení vyšší částky, než je částka odpovídající maximální výši 10 %, která se na ni vztahuje, ale nemění vnější solidaritu dalších společností, které i nadále odpovídají Komisi v mezích, které se na ně jednotlivě vztahují, a to jak s ohledem na jejich příslušné maximální výše 10 %, tak s ohledem na období, ve kterém byly součástí téhož podniku, který se dopustil protiprávního jednání. Skutečnost, že GEA musí sama odpovídat za část pokuty, je čistě automatickým důsledkem snížení uplatněného na ACW a skutečnosti, že tyto subjekty tvořily jediný podnik po celou dobu trvání protiprávního jednání.
54.
Z tohoto důvodu, který podle mého názoru správně uvedla Komise, Komise neměla žádnou povinnost provést konkrétní rozdělení snížení přiznaného ACW nebo snížené pokuty udělené této společnosti. Jak Soudní dvůr upřesnil v rozsudku Siemens, unijní právní pojem „solidarita při zaplacení pokuty“ je pouze automatickým důsledkem pojmu „podnik“ a týká se pouze podniku, a nikoli společností, které ho tvoří (
49
). V této souvislosti je srovnání situace CPA a situace GEA irelevantní, jelikož tyto společnosti jsou nedílnou součástí jediné hospodářské jednotky a jako takovým jim v rozhodnutí z roku 2009 byly uloženy pokuty (
50
).
55.
S ohledem na výše uvedené mám za to, že Tribunál se v bodech 105 až 111 napadeného rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení v rozsahu, v němž stanovil, že Komise je odpovědná za porušení zásady rovného zacházení. Prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku Komise proto musí být podle mého názoru vyhověno.
2. Ke druhému důvodu kasačního opravného prostředku
a) Napadený rozsudek
56.
Druhý důvod kasačního opravného prostředku směřuje proti bodům 119 až 126 napadeného rozsudku.
57.
V bodech 122 a 123 tohoto rozsudku Tribunál stanovil, že v okamžiku vstupu rozhodnutí z roku 2010 v platnost a jeho oznámení nemohla být ustanovení čl. 2 bodů 31 a 32 rozhodnutí z roku 2009 v původním znění použitelná, jelikož byla nahrazena rozhodnutím z roku 2010, a nemohla tudíž sloužit jako základ pro stanovení data splatnosti dotčených pokut. Podle Tribunálu „[p]ouze datum přijetí oznámení rozhodnutí z roku 2010, které od tohoto okamžiku představovalo právní základ povinnosti zaplatit tyto pokuty, mohlo sloužit jako začátek plynutí takové lhůty“ (
51
). V bodě 124 napadeného rozsudku Tribunál konstatoval, že toto rozhodnutí však bylo zrušeno rozsudkem ze dne 15. července 2015, GEA Group v. Komise (
52
), a že v důsledku toho toto rozhodnutí nemohlo sloužit jako právní základ „jak pro povinnost žalobkyně zaplatit dotčené pokuty, tak pro stanovení data jejich splatnosti“. Tribunál v bodě 125 napadeného rozsudku dále uvedl, že ačkoli toto zrušení mělo vliv na obnovení původního znění čl. 2 bodů 31 a 32 rozhodnutí z roku 2009, tak toto znění bylo znovu nahrazeno zněním vyplývajícím z článku 1 napadeného rozhodnutí. V bodě 126 napadeného rozsudku tedy Tribunál dospěl k závěru, že „povinnost zaplatit pokuty vyplývá pouze z článku 1 napadeného rozhodnutí a lhůta splatnosti těchto pokut mohla být stanovena pouze od data doručení oznámení tohoto rozhodnutí“.
b) Argumenty účastnic řízení
58.
Komise uvádí, že Tribunál nesprávně považoval čl. 2 body 31 a 32 rozhodnutí z roku 2009 za základ pro stanovení data splatnosti pokuty. Toto datum bylo totiž stanoveno v čl. 2 druhém pododstavci rozhodnutí z roku 2009, a tedy v jiném bodě výroku uvedeného rozhodnutí. Pokud tedy článek nebo část článku výroku rozhodnutí nebyla dotčena pozměňujícím rozhodnutím, nadále vytváří právní účinky. Z toho podle Komise vyplývá, že změna počátečního data pokuty uložené žalobkyni v rozhodnutí z roku 2010 (
53
) a v napadeném rozhodnutí je výsledkem diskreční volby a nevyplývá automaticky ze změny ustanovení týkajících se výše pokuty. Na rozdíl od toho, co vyplývá z napadeného rozsudku, změna pokuty neznamená její nahrazení, tedy stanovení nové pokuty. V napadeném rozhodnutí se Komise rozhodla sladit datum splatnosti pokuty uložené společnosti GEA s datem stanoveným pro společnosti ACW a CPA v důsledku rozhodnutí z roku 2010, aby společnost GEA nebyla postavena do méně příznivého postavení než tyto společnosti. Komise konečně uvádí, že pochybení, kterého se dopustil Tribunál, by mělo za následek ztrátu úroků z prodlení splatných všemi subjekty podniku ve všech případech, kdy je pokuta změněna pouze pro jeden z nich, a kromě toho by mohlo vést k bezdůvodnému omezení prostoru pro uvážení Komise ve všech případech, kdy se ukáže jako nezbytné pokutu změnit.
59.
Podle společnosti GEA nemůže být okamžik, od kterého počínají běžet úroky z prodlení, stanoven Komisí diskrečně k datu předcházejícímu datu oznámení rozhodnutí o stanovení pokuty. Vzhledem k tomu, že v projednávané věci, jak je správně uvedeno v napadeném rozsudku, by toto rozhodnutí mohlo být pouze napadené rozhodnutí, Tribunál správně dospěl k závěru, že datum splatnosti pokuty nemohlo nastat dříve než datum oznámení tohoto rozhodnutí. GEA dále uvádí, že na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, napadené rozhodnutí pouze nezměnilo čl. 2 odst. 31 a 32 rozhodnutí z roku 2009, ale nahradilo jej, a že toto nahrazení se týká celého výroku ohledně uložení pokuty. Konečně GEA uvádí, že v případě změny rozhodnutí, kterým se stanoví pokuta pro různé subjekty téhož podniku, by se ztráta úroků z prodlení týkala pouze subjektů dotčených touto změnou, a nikoli ostatních.
c) Posouzení
60.
Ačkoli zásada, ze které vychází Tribunál, podle které datum splatnosti pokuty, od kterého jsou splatné případné úroky z prodlení, nemůže být stanoveno k datu předcházejícímu oznámení rozhodnutí o stanovení pokuty, je sama o sobě správná, nelze podle mého názoru to samé tvrdit o uplatnění této zásady v napadeném rozsudku.
61.
Z důvodů uvedených v bodě 21 tohoto stanoviska mám tedy na rozdíl od toho, co Tribunál uvedl v bodech 123 až 126 napadeného rozsudku, za to, že rozhodnutí z roku 2009, a nikoli následná rozhodnutí o změně, představuje právní základ pokuty uložené GEA, CPA a ACW (
54
).
62.
Kromě toho, jak správně uvedla Komise, změna čl. 2 bodů 31 a 32 rozhodnutí z roku 2009 učiněná nejprve rozhodnutím z roku 2010 a následně napadeným rozhodnutím nevedla k automatické změně posledního pododstavce tohoto článku 2, podle kterého „[p]okuty budou zaplaceny v eurech do tří měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí“. Tato změna se týkala výhradně výše pokuty uložené společnosti ACW a opětovného určení vnějších vztahů solidarity mezi GEA, CPA a ACW, ale neovlivnila datum splatnosti pozměněné pokuty.
63.
Komise nejprve v dopise, kterým oznámila rozhodnutí z roku 2010, a následně ve výroku napadeného rozhodnutí, rozhodla, ačkoli k tomu nebyla povinna, odsunout toto datum vyplývající z čl. 2 posledního pododstavce rozhodnutí z roku 2009 a stanovit jej na 10. května 2010.
64.
Bylo by možné se tázat, zda takovéto rozhodnutí neporušuje zásadu rovného zacházení ve vztahu k ostatním společnostem, kterým byla uložena pokuta za stejné porušení, jejichž datem splatnosti, na rozdíl od GEA, CPA a ACW, zůstalo datum stanovené v čl. 2 posledním pododstavci rozhodnutí z roku 2009, a zda tedy, jak tvrdí Komise, je Komise skutečně oprávněna diskrečně změnit datum splatnosti pokuty v rozhodnutí, kterým mění její částku, aby zůstala zohledněna maximální výše 10 % použitelná na jednu ze sankcionovaných právnických osob. Naopak se z již uvedených důvodů nedomnívám, že lze toto rozhodnutí považovat za protiprávní z důvodů uvedených Tribunálem.
65.
S ohledem na výše uvedené mám tedy za to, že také druhému důvodu kasačního opravného prostředku musí být vyhověno.
3. Dílčí závěr
66.
Oba důvody vznesené Komisí jsou podle mého názoru opodstatněné a mělo by jim být vyhověno. Napadený rozsudek musí být tedy zrušen.
67.
V souladu s čl. 61 odst. 1 statutu Soudního dvora platí, že je-li opravný prostředek opodstatněný, zruší Soudní dvůr rozhodnutí Tribunálu. V takovém případě může Soudní dvůr vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje, nebo věc vrátit zpět Tribunálu k rozhodnutí. Vzhledem k tomu, že Tribunál rozhodl pouze o čtvrtém žalobním důvodu a první části pátého žalobního důvodu, stav řízení neumožňuje Soudnímu dvoru o sporu rozhodnout. Projednávaná věc musí být tudíž vrácena zpět Tribunálu.
V. K nákladům řízení
68.
Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu platí, že není-li kasační opravný prostředek opodstatněný nebo je-li tento opravný prostředek opodstatněný a Soudní dvůr vydá sám konečné rozhodnutí ve věci, rozhodne o nákladech řízení. Vzhledem k tomu, že věc musí být vrácena zpět Tribunálu, je třeba stanovit, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.
VI. Závěry
69.
Na základě všech předchozích úvah navrhuji, aby Soudní dvůr:
–
prohlásil kasační opravný prostředek Komise za přípustný;
–
zrušil rozsudek ze dne 18. října 2018, GEA Group v. Komise (T‑640/16, EU:T:2018:700);
–
vrátil věc zpět Tribunálu k rozhodnutí;
–
stanovil, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.
(
1
) – Původní jazyk: italština.
(
2
) – T‑640/16, EU:T:2018:700.
(
3
) – Rozhodnutí Komise C(2009) 8682 final v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/38589 – Tepelné stabilizátory).
(
4
) – T‑45/10, nezveřejněný, EU:T:2015:507.
(
5
) – Nařízení Rady ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).
(
6
) – Rozhodnutí C(2010) 727 final, kterým se mění rozhodnutí [z roku 2009].
(
7
) – T‑189/10, EU:T:2015:504.
(
8
) – Rozhodnutí C(2016) 3920 final, kterým se mění rozhodnutí z roku 2009.
(
9
) – Viz body 51 až 77 napadeného rozsudku.
(
10
) – Viz body 97 až 113 napadeného rozsudku.
(
11
) – Podle výpočtů GEA začala promlčecí doba uvedená v čl. 25 odst. 5 nařízení č. 1/2003 běžet dne 18. května 2000, kdy došlo k ukončení protiprávního jednání, a s ohledem na pozastavení v důsledku žalob GEA proti rozhodnutím z roku 2009 a 2010 uplynula dne 10. srpna nebo 3. listopadu 2015.
(
12
) – Rozsudek ze dne 24. června 2015, Fresh Del Monte Produce v. Komise a Komise v. Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P a C‑294/13 P, EU:C:2015:416, bod 46).
(
13
) – Vzhledem k tomu, že argument GEA se překrývá s argumentem rozvinutým v rámci prvního důvodu žaloby podané k Tribunálu, je třeba upřesnit, že ověření předpokladu, na kterém je tento argument založen – tedy, že rozhodnutí z roku 2009 nepředstavuje platné rozhodnutí podle čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 – je v rámci tohoto stanoviska uskutečněno za účelem odpovědi na námitku nepřípustnosti ze strany GEA a nepředstavuje přezkum legality napadeného rozhodnutí.
(
14
) – To samozřejmě neznamená, že použití těchto lhůt nemůže vést k odlišnému výsledku v případě, že změna výše pokuty následuje změnu parametrů, které mají vliv na uplatňování pravidel promlčení, například pokud Komise navazujícím rozhodnutím stanoví konec protiprávního jednání vytýkaného jednomu ze zúčastněných subjektů k dřívějšímu datu, čímž anticipuje datum, od kterého začíná běžet promlčecí doba pro tento subjekt, v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. října 2015, Corporación Empresarial de Materiales de Construcción v. Komise (T‑250/12, EU:T:2015:749, body 46 až 48).
(
15
) – V tomto smyslu, pokud jde o zrušení výše pokuty stanovené Komisí Tribunálem, viz rozsudek ze dne 6. října 2015, Corporación Empresarial de Materiales de Construcción v. Komise (T‑250/12, EU:T:2015:749, bod 74). V tomto smyslu ostatně hovoří také čl. 26 odst. 3 nařízení č. 1/2003, podle kterého rozhodnutí, kterým se mění původní částka pokuty, přerušuje promlčecí lhůtu pro vymáhání sankcí, a není tedy relevantní pro účely promlčení pravomoci uložit pokutu, alespoň pokud parametry, na základě kterých plynou promlčecí lhůty, zůstanou nezměněny.
(
16
) – Tato žaloba je předmětem věci T‑195/19, kterou v současné době projednává Tribunál. Na návrh Komise bylo řízení předsedou pátého senátu Tribunálu přerušeno až do vydání rozhodnutí o opravném prostředku, který je předmětem tohoto stanoviska.
(
17
) – Viz bod 107 napadeného rozsudku.
(
18
) – Viz bod 108 napadeného rozsudku.
(
19
) – Viz bod 109 napadeného rozsudku.
(
20
) – T‑122/07 až T‑124/07, EU:T:2011:70.
(
21
) – C‑231/11 P až C‑233/11 P, EU:C:2014:256.
(
22
) – C‑247/11 P a C‑253/11 P, EU:C:2014:257.
(
23
) – C‑50/12 P, EU:C:2013:771.
(
24
) – V tomto ohledu GEA cituje rozsudek ze dne 19. července 2012, Alliance One International a Standard Commercial Tobacco v. Komise (C‑628/10 P a C‑14/11 P, EU:C:2012:479, bod 59) a usnesení ze dne 18. září 2014, Sasol a další v. Komise (T‑541/08 REC, nezveřejněné, EU:T:2014:823, body 181 a násl.).
(
25
) – Tribunál odkazuje na rozdělení „snížení“ pokuty uložené ACW nejen v bodě 105, ale také v bodech 109, 110 a 111, zatímco o rozdělení „snížené pokuty“ uložené ACW se nehovoří v žádné části odůvodnění.
(
26
) – Komise má za to, že existuje rozpor mezi bodem 109 napadeného rozsudku, v němž Tribunál v jednacím jazyce, v angličtině, používá příslovce „proportionately“, a následným bodem 110, v němž místo toho používá příslovce „equally“. Srovnání s francouzským zněním napadeného rozsudku, které i když není závazné, je původním jazykem vyhotovení [rozsudku], ve kterém se v bodě 110 vyskytuje výraz „équitablement“ (v italském znění „equamente“), vede k závěru, že tento výraz byl nesprávně přeložen do anglického znění. V každém případě, s ohledem na celkový smysl bodu 110 a kontext, do kterého je vložen, nelze podle mého názoru předmětné příslovce vykládat jinak než jako odkaz na „spravedlivé rozdělení“, a nikoli na „rozdělení rovným dílem“. Rozpor, kterého se dovolává Komise, tudíž neexistuje.
(
27
) – Řízení, které vedlo k vydání tohoto rozsudku, se týkalo kasačního opravného prostředku podaného společností Kendrion, které byla společně a nerozdílně se svou dceřinou společností uložena pokuta za porušení článku 101 SFEU, proti rozsudku, kterým Tribunál mimo jiné odmítl argument společnosti Kendrion, podle kterého Komise porušila pojem „společná a nerozdílná odpovědnost“ tím, že jí uložila zaplatit pokutu vyšší, než je pokuta uložená její dceřiné společnosti, jak byla snížena po použití maximální výše 10 % stanovené v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003.
(
28
) – Viz body 55 až 58 rozsudku Kendrion.
(
29
) – Viz bod 55 rozsudku Kendrion; mimo jiné viz rovněž rozsudek ze dne 27. dubna 2017, Akzo Nobel a další v. Komise (C‑516/15 P, EU:C:2017:314, bod 56).
(
30
) – Tribunál ostatně tyto zásady správně použil v bodech 99 až 101 napadeného rozsudku.
(
31
) – Odlišná je však situace snížení ovlivňujících odpovědnost dceřiné společnosti. Soudní dvůr v tomto ohledu objasnil, že v případě, kdy je odpovědnost mateřské společnosti zcela odvozena od odpovědnosti její dceřiné společnosti a žádný jiný faktor individuálně necharakterizuje chování vytýkané mateřské společnosti, odpovědnost této mateřské společnosti nemůže jít nad rámec odpovědnosti její dceřiné společnosti (v tomto smyslu viz rozsudky Komise v. Tomkins, C‑286/11 P, EU:C:2013:29, body 37, 39, 43 a 49 a ze dne 17. září 2015, Total v. Komise, C‑597/13 P, EU:C:2015:613, bod 38).
(
32
) – Viz bod 153 rozsudku Tribunálu ve věci Siemens.
(
33
) – Viz bod 158 rozsudku Tribunálu ve věci Siemens.
(
34
) – Viz bod 60 rozsudku Soudního dvora ve věci Siemens; viz rovněž rozsudek ze dne 26. ledna 2017, Villeroy & Boch v. Komise (C‑625/13 P, EU:C:2017:52, body 151 až 153).
(
35
) – Viz bod 62 rozsudku Soudního dvora ve věci Siemens, rozsudek ze dne 26. ledna 2017, Villeroy & Boch v. Komise (C‑625/13 P, EU:C:2017:52, body 151 až 153).
(
36
) – Viz rozsudek Soudního dvora ve věci Siemens, bod 68.
(
37
) – Viz bod 42 rozsudku Soudního dvora ve věci Siemens a citovaná judikatura.
(
38
) – Viz zejména rozsudky ze dne 19. července 2012, Alliance One International a Standard Commercial Tobacco v. Komise (C‑628/10 P a C‑14/11 P, EU:C:2012:479, bod 42 a citovaná judikatura), ze dne 17. září 2015, Total v. Komise (C‑597/13 P, EU:C:2015:613, bod 33), ze dne 27. dubna 2017, Akzo Nobel a další v. Komise (C‑516/15 P, EU:C:2017:314, bod 48), a rozsudek Soudního dvora ve věci Siemens, bod 43.
(
39
) – Viz mimo jiné rozsudek Areva, bod 49 a citovaná judikatura.
(
40
) – Viz rozsudek Soudního dvora ve věci Siemens, bod 44 a mimo jiné rozsudky ze dne 10. září 2009, Akzo Nobel a další v. Komise (C‑97/08 P, EU:C:2009:536, bod 56) a ze dne 27. dubna 2017, Akzo Nobel a další v. Komise (C‑516/15 P, EU:C:2017:314, bod 49).
(
41
) – Viz bod 55 rozsudku Soudního dvora ve věci Siemens.
(
42
) – Viz body 47 až 51 rozsudku Soudního dvora ve věci Siemens.
(
43
) – Viz bod 59 rozsudku Soudního dvora ve věci Siemens.
(
44
) – CPA se nadále účastnila protiprávního jednání i po 17. květnu 2000 až do 26. září 2000, ale v rámci jiné hospodářské jednotky se společností Chemson GmbH, se kterou jí byla uložena společná a nerozdílná povinnost zaplatit 137606 eur (viz čl. 2 bod 33 rozhodnutí z roku 2009).
(
45
) – Připomínám, že v bodě 51 rozsudku Siemens Soudní dvůr upřesnil, že stanovení, ze strany Komise, výše pokuty, která má být společně a nerozdílně uložena subjektům tvořícím podnik, „podléhá určení výše této pokuty Komisí v rozsahu, v němž Komise v projednávaném případě vychází z pojmu ‚podnik‘, který je pojmem unijního práva, určitým omezením, která ukládají, aby byly řádně zohledněny vlastnosti dotyčného podniku, jak existoval v době protiprávního jednání“. Viz rovněž rozsudek Areva, body 129 až 133.
(
46
) – Viz rozsudek Areva, body 126 až 128.
(
47
) – Jedná se o Chemson GmbH, spolu s níž byla CPA uložena společná a nerozdílná povinnost zaplatit 137606 eur; viz čl. 2 bod 33 rozhodnutí z roku 2009.
(
48
) – Viz rozsudek Areva, body 129 a násl. V projednávané věci totiž Komise postupovala přesně tak, jak bylo doporučeno v bodě 133 tohoto rozsudku.
(
49
) – Viz bod 57 rozsudku Soudního dvora ve věci Siemens. V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 17. září 2015, Total v. Komise (C‑597/13 P, EU:C:2015:613, bod 71), a to pokud jde o uplatnění polehčujících okolností.
(
50
) – Takové srovnání by mělo smysl pouze v rozsahu, v němž by bylo možné stanovit, že Komise v rozhodnutí z roku 2009 uložila dvě různé pokuty dvěma různým podnikům. Jak bylo uvedeno, tato hypotéza však musí být podle mého názoru odmítnuta.
(
51
) – Viz bod 123 napadeného rozsudku.
(
52
) – T‑189/10, EU:T:2015:504.
(
53
) – Komise upřesňuje, že pouze v dopise, kterým bylo společnostem ACW, CPA a GEA oznámeno rozhodnutí z roku 2010, uvedla, že pokuta byla splatná ve lhůtě tří měsíců ode dne tohoto rozhodnutí. Rozhodnutí z roku 2010 tedy neobsahuje zvláštní ustanovení o datu splatnosti, na rozdíl od napadeného rozhodnutí.
(
54
) – Ke skutečnosti, že změna výše pokuty nutně nepředstavuje právně odlišnou pokutu, obdobně viz také rozsudek ze dne 14. července 1995, CB v. Komise (T‑275/94, EU:T:1995:141, bod 65), citovaný Komisí v jejím kasačním opravném prostředku.