62020CJ0680_RES
Věc C‑680/20
Unilever Italia Mkt. Operations Srl
v.
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato)
Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 19. ledna 2023
„Řízení o předběžné otázce – Hospodářská soutěž – Článek 102 SFEU – Dominantní postavení – Přičtení výrobci jednání jeho distributorů – Existence smluvních vztahů mezi výrobcem a distributory – Pojem ‚hospodářská jednotka‘ – Rozsah – Zneužití – Doložka o výhradním odběru – Nezbytnost prokázat účinky na trh“
Hospodářská soutěž – Unijní pravidla – Porušení – Přičtení odpovědnosti – Podnik – Pojem – Hospodářská jednotka – Společnosti udržující vertikální vztah – Výrobní společnost, která má distribuční síť organizovanou výlučně na smluvním základě – Přičtení jednání distributorů výrobní společnosti – Přípustnost – Podmínky
(Článek 102 SFEU)
(viz body 26–33 a výrok)
Dominantní postavení – Zneužití – Pojem – Objektivní pojem, který se vztahuje na jednání, která mohou ovlivnit strukturu trhu a mají za cíl bránit zachování nebo rozvoji hospodářské soutěže – Povinnosti dominantního podniku – Hospodářská soutěž pouze na základě výkonnosti – Kritéria pro posouzení
(Článek 102 SFEU)
(viz body 35–44)
Dominantní postavení – Zneužití – Doložky o výhradním odběru obsažené v distribučních smlouvách – Zneužívající povaha – Schopnost omezit hospodářskou soutěž a efekt vytěsnění – Zpochybnění dotyčným podnikem – Povinnost orgánu pro hospodářskou soutěž prokázat schopnost dotčených jednání omezit hospodářskou soutěž
(Článek 102 SFEU)
(viz body 46–55 a výrok)
Dominantní postavení – Zneužití – Doložky o výhradním odběru obsažené v distribučních smlouvách – Zneužívající povaha – Povinnost orgánu pro hospodářskou soutěž použít kritérium stejně výkonného soutěžitele – Neexistence – Předložení analýzy založené na uvedeném kritériu dotyčným podnikem – Povinnost orgánu pro hospodářskou soutěž zkoumat její důkazní hodnotu
(Článek 102 SFEU)
(viz body 56–62 a výrok)
Shrnutí
Zneužití dominantního postavení: doložky o výhradním odběru obsažené v distribučních smlouvách musí mít schopnost vyvolat účinky vytěsnění
Orgán pro hospodářskou soutěž je povinen posoudit tuto skutečnou schopnost vytěsnění rovněž s přihlédnutím k důkazům předloženým podnikem v dominantním postavení
Rozhodnutím ze dne 31. října 2017 italský Úřad pro ochranu hospodářské soutěže a trhu (dále jen „AGCM“) (
1
) konstatoval, že společnost Unilever Italia Mkt. Operations Srl (dále jen „Unilever“) zneužila své dominantní postavení na italském trhu uvádění jednotlivě balených zmrzlin na trh určených ke konzumaci „venku“, tedy mimo bydliště spotřebitelů, v různých prodejních místech.
Zneužití vytýkané společnosti Unilever bylo výsledkem jednání, kterého se fakticky nedopustila tato společnost, ale nezávislí distributoři jejích výrobků, kteří zavázali provozovatele uvedených prodejních míst doložkami o výhradním odběru. V tomto ohledu AGCM zejména konstatoval, že praktiky, které byly předmětem jeho šetření, vyloučily nebo alespoň omezily možnost konkurenčních subjektů soutěžit na základě výkonnosti svých výrobků.
V tomto rámci AGCM nepovažoval za svou povinnost analyzovat ekonomické studie předložené společností Unilever za účelem prokázání, že zpochybňované praktiky nemají vylučující účinky vůči jejím přinejmenším stejně výkonným soutěžitelům, z důvodu, že tyto studie jsou irelevantní v případě existence doložek o výhradním odběru, jelikož použití takových doložek podnikem v dominantním postavení postačuje k tomu, aby představovalo zneužití tohoto postavení.
AGCM proto uložil společnosti Unilever pokutu ve výši 60668580 eur za zneužití dominantního postavení v rozporu s článkem 102 SFEU.
Žaloba podaná společností Unilever proti tomuto rozhodnutí byla soudem prvního stupně v plném rozsahu zamítnuta.
Consiglio di Stato (Státní rada, Itálie), ke kterému uvedená společnost podala odvolání, položila Soudnímu dvoru předběžné otázky týkající se výkladu a použití unijního práva hospodářské soutěže s ohledem na rozhodnutí AGCM.
Soudní dvůr ve svém rozsudku upřesnil způsoby provádění zákazu zneužití dominantního postavení uvedeného v článku 102 SFEU vůči dominantnímu podniku, jehož distribuční síť je organizována výlučně na smluvním základě, a v tomto kontextu specifikoval důkazní břemeno, které nese vnitrostátní orgán pro hospodářskou soutěž.
Závěry Soudního dvora
Soudní dvůr nejprve konstatoval, že zneužívající jednání, kterého se dopustili distributoři, kteří jsou součástí distribuční sítě výrobce v dominantním postavení, jako je společnost Unilever, může být tomuto výrobci přičteno na základě článku 102 SFEU, pokud je prokázáno, že toto jednání jeho distributorů nebylo nezávislé, ale je součástí politiky, o níž tento výrobce rozhodl jednostranně a kterou realizoval prostřednictvím uvedených distributorů.
V takové situaci totiž distributoři, a tedy distribuční síť, kterou s tímto dominantním podnikem tvoří, musí být považováni za pouhý nástroj územního rozvětvení obchodní politiky uvedeného podniku, a z tohoto důvodu za nástroj, kterým byla případně prováděna dotčená vylučovací praktika.
Je tomu tak zejména tehdy, když jsou, jako v projednávaném případě, distributoři dominantního výrobce povinni nechat podepsat provozovatelům prodejních míst vzorové smlouvy dodávané tímto výrobcem, které obsahují doložky o výhradním odběru ve prospěch jeho výrobků.
Soudní dvůr dále odpověděl na otázku, zda je pro účely použití článku 102 SFEU v takovém případě, jako je případ dotčený v původním řízení, příslušný orgán pro hospodářskou soutěž povinen prokázat, že účinkem doložek o výhradním odběru obsažených v distribučních smlouvách je vyloučení soutěžitelů, kteří jsou stejně výkonní jako podnik v dominantním postavení, z trhu, a zda je tento orgán povinen podrobně zkoumat hospodářské analýzy předložené tímto podnikem, zejména pokud jsou založeny na takzvaném kritériu „stejně výkonného soutěžitele“.
Soudní dvůr v tomto ohledu připomněl, že zneužití dominantního postavení může být konstatováno zejména tehdy, pokud vytýkané jednání mělo za následek vyloučení soutěžitelů, kteří jsou stejně výkonní, jako je původce tohoto jednání, pokud jde o strukturu nákladů, inovační schopnost nebo kvalitu nebo pokud uvedené jednání spočívalo na použití jiných prostředků než těch, které jsou součástí „běžné“ hospodářské soutěže, tedy soutěže založené na výkonnosti. Obecně je na orgánech pro hospodářskou soutěž, aby prokázaly zneužívající povahu jednání s ohledem na všechny relevantní skutkové okolnosti dotčeného jednání, mezi něž patří i ty, na které upozorňují důkazy předložené na obranu podnikem v dominantním postavení.
Je pravda, že k prokázání zneužívající povahy jednání nemusí orgán pro hospodářskou soutěž nutně prokázat, že toto jednání skutečně mělo protisoutěžní účinky. Orgán pro hospodářskou soutěž tedy může konstatovat porušení článku 102 SFEU, pokud zjistí, že v období, během kterého bylo dotčené jednání uskutečňováno, mohlo toto jednání za okolností dané věci omezit hospodářskou soutěž na základě výkonnosti, přestože nemělo účinky. Toto zjištění však musí být v zásadě založeno na hmatatelných důkazech, které prokazují skutečnou schopnost dotčené praktiky vyvolat takové účinky přesahující čistě hypotetický charakter, a v případě pochybností v tomto ohledu musí mít z této pochybnosti prospěch dotčený podnik.
Ačkoli se orgán pro hospodářskou soutěž může při posuzování schopnosti jednání podniku omezit hospodářskou soutěž opírat o poznatky ekonomické vědy potvrzené empirickými studiemi nebo studiemi chování, jiné skutečnosti specifické pro okolnosti dané věci, jako je rozsah uvedeného jednání na trhu, kapacitní omezení dodavatelů surovin nebo skutečnost, že podnik v dominantním postavení je alespoň pro část poptávky nevyhnutelným partnerem, musí být rovněž zohledněny pro účely určení, zda je třeba s ohledem na tyto poznatky považovat dotčené jednání za jednání, které mělo schopnost vyvolat vylučující účinky na dotyčném trhu.
V tomto kontextu, pokud jde konkrétně o používání doložek o výhradním odběru, z judikatury Soudního dvora vyplývá, že doložky, kterými se smluvní strany zavázaly zásobovat se pro všechny nebo podstatnou část svých potřeb u podniku v dominantním postavení, i když nejsou doprovázeny slevami, představují ze své podstaty využívání dominantního postavení, a že totéž platí pro věrnostní slevy poskytované takovým podnikem.
V rozsudku Intel (
2
) však Soudní dvůr tuto judikaturu upřesnil, když zaprvé uvedl, že pokud podnik v dominantním postavení v průběhu správního řízení tvrdí, že jeho jednání nemohlo vyvolat vytýkané účinky spočívající ve vyloučení z trhu a předkládá důkazy na podporu svých tvrzení, je orgán pro hospodářskou soutěž zejména povinen posoudit případnou existenci strategie směřující k vyloučení soutěžitelů, kteří jsou přinejmenším stejně výkonní jako podnik v dominantním postavení.
Soudní dvůr zadruhé dodal, že analýza schopnosti vyloučit soutěžitele je rovněž relevantní pro posouzení toho, zda systém slev, na který se v zásadě vztahuje zákaz podle článku 102 SFEU, může být objektivně odůvodněný. Mimoto účinek vyloučení nepříznivý z hlediska hospodářské soutěže, který je důsledkem takového systému, může být vyvážen, nebo dokonce převážen výhodami ve formě efektivnosti, ze které má prospěch i spotřebitel. Takové vyvažování účinků zpochybňované praktiky, příznivých a nepříznivých z hlediska hospodářské soutěže, lze provést až po analýze schopnosti vyloučit soutěžitele, kteří jsou přinejmenším stejně výkonní jako je podnik v dominantním postavení, jíž se předmětná praktika vyznačuje.
Toto upřesnění uvedené v rozsudku Intel ve vztahu k systémům slev přitom musí být chápáno tak, že platí rovněž pro doložky o výlučném odběru.
Z toho vyplývá, že pokud má orgán pro hospodářskou soutěž podezření, že podnik porušil článek 102 SFEU tím, že použil takové doložky, a pokud tento podnik v průběhu řízení zpochybňuje na základě důkazů konkrétní schopnost uvedených doložek vyloučit z trhu stejně výkonné soutěžitele, musí se tento orgán ve fázi kvalifikace protiprávního jednání ujistit, že tyto doložky měly za okolností daného případu skutečnou schopnost vyloučit z trhu stejně výkonné soutěžitele, jako je tento podnik.
Kromě toho orgán pro hospodářskou soutěž, který toto řízení zahájil, je rovněž povinen konkrétně posoudit způsobilost těchto doložek omezit hospodářskou soutěž, když podezřelý podnik v průběhu správního řízení tvrdí, že pro jeho jednání existují důvody.
V každém případě předložení důkazů v průběhu řízení, které mohou prokázat nedostatek schopnosti vyvolat omezující účinky, zakládá povinnost uvedeného orgánu pro hospodářskou soutěž tyto důkazy zkoumat.
Proto pokud podnik v dominantním postavení předložil hospodářskou studii, aby prokázal, že praktika, která je mu vytýkána, nemohla vyloučit soutěžitele, nemůže příslušný orgán pro hospodářskou soutěž vyloučit relevanci této studie, aniž by uvedl důvody, proč má za to, že tato studie neumožňuje přispět k prokázání, že dotčené praktiky nemohly narušit účinnou hospodářskou soutěž na dotyčném trhu, a tedy aniž by uvedenému podniku umožnil určit, jakými důkazy by ji mohl nahradit.
Vzhledem k tomu, že předkládající soud ve své žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce výslovně odkázal na kritérium „stejně výkonného soutěžitele“, Soudní dvůr konečně uvedl, že takové kritérium je pouze jednou z mnoha metod umožňujících posoudit, zda je určitá praktika s to vyvolat účinky vytěsnění. Orgány pro hospodářskou soutěž proto nemohou mít právní povinnost použít toto kritérium za účelem konstatování, že určitá praktika je zneužívající. Pokud však výsledky kritéria této povahy předloží dotyčný podnik v průběhu správního řízení, orgán pro hospodářskou soutěž je povinen zkoumat důkazní hodnotu těchto výsledků.
(
1
) – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Úřad pro ochranu hospodářské soutěže a trhu, Itálie).
(
2
) – Rozsudek ze dne 6. září 2017, Intel v. Komise (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, bod 138, dále jen „rozsudek Intel“).