62024CJ0114_RES
Predmet C-114/24 P
Global Nanotechnologies AE schediasmou anaptyxis paraskevis kai emporias ylikon nanotechnologias (Glonatech)
protiv
Europske izvršne agencije za istraživanje
Presuda Suda (četvrto vijeće) od 3. srpnja 2025.
„Žalba – Arbitražna klauzula – Sedmi okvirni program za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2007. – 2013.) – Projekt SANAD – Troškovi osoblja – Prihvatljivi troškovi – Zahtjev za povrat – Obavijest o terećenju – Članak 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Načelo dobre uprave – Zamjena obrazloženja – Članak 47. Povelje o temeljnim pravima – Pravo na djelotvornu sudsku zaštitu – Teret dokazivanja – Proporcionalnost”
Sudski postupak – Pokretanje postupka pred Općim sudom na temelju arbitražne klauzule – Razlozi – Povreda načela dobre uprave – Nadležnost suda Unije za ispitivanje eventualnih povreda Povelje o temeljnim pravima i općih načela prava Unije
(čl. 272. UFEU-a; Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 41.)
(t. 45.-47.)
Proračun Europske unije – Financijska potpora Unije – Obveza korisnika da poštuje uvjete dodjele potpora – Sedmi okvirni program za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2007. – 2013.) – Sporazum o dodjeli bespovratnih sredstava – Paušalno financiranje – Ex post provjere izvršene u okviru financijske revizije – Dopuštenost
(Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2018/1046, čl. 181. i 183.)
(t. 74., 75., 77.)
Žalba – Razlozi – Pogrešna ocjena činjenica – Nedopuštenost – Nadzor Suda nad tumačenjem ugovorne odredbe – Isključenost
(čl. 256. st. 1. UFEU-a; Statut Suda, čl. 58. prvi st.; Poslovnik Suda, čl. 169.)
(t. 84.)
Žalba – Razlozi – Nadzor Suda nad ocjenom pravila nacionalnog prava na koja se pozvala jedna od stranaka – Isključenje osim u slučaju iskrivljavanja
(čl. 256. st. 1. drugi podst. UFEU-a; Statut Suda, čl. 58. prvi st.)
(t. 85., 86.)
Proračun Europske unije – Financijska potpora Unije – Obveza korisnika da poštuje uvjete dodjele potpora – Financiranje koje se odnosi samo na stvarno nastale troškove – Dokazivanje postojanja prijavljenih troškova – Nepostojanje – Neprihvatljivi troškovi – Dobra tehnička izvedba projekata koji su predmet financijske pomoći Unije – Nepostojanje utjecaja
(čl. 317. UFEU-a; Uredba br. 966/2012 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 121.)
(t. 97., 99.)
Žalba – Razlozi – Pogrešna ocjena činjenica i dokaza – Nedopuštenost – Nadzor Suda nad ocjenom činjenica i dokaza – Isključenje osim u slučaju iskrivljavanja – Nepoštovanje pravila primjenjivih u području dokazivanja – Dopuštenost
(čl. 256. st. 1. UFEU-a; Statut Suda, čl. 58. prvi st.; Poslovnik Suda, čl. 168. st. 1. t. (d))
(t. 107.-109.)
Kratak prikaz
Odbijajući žalbu koja se odnosi na sporazum o dodjeli bespovratnih sredstava koji sadržava arbitražnu klauzulu, Sud potvrđuje svoju ustaljenu sudsku praksu prema kojoj Europska komisija u okviru izvršenja ugovora i dalje podliježe obvezama koje ima na temelju Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) i općih načela prava Unije, tako da sud Unije može biti pozvan provjeriti moguću povredu članka 41. Povelje u sporu koji, kao u ovom slučaju, ulazi u provedbu članka 272. UFEU-a.
Tužitelj je društvo osnovano u skladu s grčkim pravom koje djeluje u sektoru nanotehnologije. On je 20. prosinca 2012. s Europskom izvršnom agencijom za istraživanje (REA) sklopio sporazum o dodjeli bespovratnih sredstava u vezi s provedbom projekta SANAD (u daljnjem tekstu: sporazum o dodjeli bespovratnih sredstava). Taj je sporazum predviđao maksimalni financijski doprinos Europske unije tom projektu koji se trebao realizirati u razdoblju od 48 mjeseci, počevši od 1. siječnja 2013., podijeljen na dva prijavna razdoblja od 24 mjeseca. Tijekom siječnja 2013. druga četiri sudionika u projektu SANAD pristupila su sporazumu o dodjeli bespovratnih sredstava kao korisnici. Projekt je dovršen 31. prosinca 2016.
REA je 8. listopada 2018., u okviru konačnog plaćanja doprinosa Unije projektu SANAD, u poruci elektroničke pošte upućenoj tužitelju istaknula postojanje određenog broja nepravilnosti i nedostataka u popratnim dokumentima koje je potonji podnio. Osim toga, 21. kolovoza 2019. obavijestila ga je o pokretanju financijske revizije koja obuhvaća cijelo razdoblje provedbe sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava te je navela detaljan popis podataka i dokumenata koje treba staviti na raspolaganje u svrhu te revizije, koja je provedena između 22. i 24. listopada 2019.
Tužitelj je 22. srpnja 2020. primio nacrt revizorskog izvješća u kojem su navedeni rezultati financijske revizije iz kojih proizlazi da određene kategorije troškova projekta treba smatrati neprihvatljivima na temelju odredbi sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava. On je 23. rujna 2020. osporio te zaključke. REA je 30. ožujka 2021. obavijestila tužitelja da su zaključci iz nacrta revizorskog izvješća zadržani, pri čemu je navela postojanje iznosa kojim je tužitelj premašio granice dopuštenog s obzirom na odredbe sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava. Također ga je obavijestila da će se provesti prilagodbe predviđene u tom izvješću, uključujući nalog za povrat preplaćenog iznosa i izračun naknade štete na temelju općih uvjeta sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava. REA je 22. travnja 2021. donijela izvješće o ocjeni uspješnosti koje se odnosi na drugo razdoblje prijave projekta SANAD. Dana 5. svibnja 2021. dostavila je tužitelju preliminarni informativni dopis u kojem je navela da odobrava završno izvješće o reviziji i da će provesti povrat rezultata financijske revizije, pri čemu ga je pozvala da je u roku od dva mjeseca obavijesti o svojim eventualnim prigovorima. Tužitelj ih je podnio dva puta, a REA je na njih odgovorila.
Svojem posljednjem odgovoru od 22. prosinca 2021., u kojem je objasnila da tužiteljevi argumenti nisu mogli izmijeniti zaključke iz završnog izvješća o reviziji, REA je priložila obavijest o terećenju br. 3242113938 kojom je od svih sudionika zahtijevala isplatu iznosa na temelju projekta SANAD. Tužitelj je 22. lipnja 2022. obavijestio REA-u o ažuriranju raspodjele ukupnog iznosa potraživanja koje treba naplatiti od svakog od njih. Naposljetku, REA je 29. rujna 2022. tužitelju dostavila, s jedne strane, obavijest o kreditu br. 3234220185 kojom se poništava obavijest o terećenju br. 3242113938 i uzima u obzir njegov prijedlog raspodjele potraživanja među različitim sudionicima projekta SANAD i, s druge strane, novu obavijest o terećenju koja se posebno odnosi na potraživanje od njega.
Ocjena Suda
Kao prvo, Sud ističe da načelo dobre uprave podrazumijeva obvezu nadležne institucije da pažljivo i nepristrano ispita sve elemente relevantne za predmetni slučaj. Kada institucije, tijela, uredi ili agencije Unije djeluju u okviru izvršenja ugovora čije su klauzule propisale, ta je situacija obuhvaćena pravom Unije i stoga područjem primjene Povelje u smislu njezina članka 51. Usto, Sud podsjeća na svoju sudsku praksu prema kojoj, kada institucije, tijela, uredi ili agencije Unije izvršavaju ugovor, podvrgnuti su obvezama koje im pripadaju na temelju Povelje i općih načela prava Unije. Slijedom toga, činjenica da se pravom primjenjivim na predmetni ugovor ne daju ista jamstva kao i pravima dodijeljenima Poveljom i općim načelima prava Unije, institucije, tijela, urede ili agencije Unije ne oslobađa obveze osiguranja njihova poštovanja u odnosu na svoje ugovaratelje (
1
). Osim toga, Sud podsjeća na svoju ustaljenu sudsku praksu prema kojoj, ako stranke u svojem ugovoru arbitražnom klauzulom odluče sudu Unije dodijeliti nadležnost za odlučivanje o sporovima u vezi s tim ugovorom, taj će sud biti nadležan, neovisno o primjenjivom pravu navedenom u tom ugovoru, za ispitivanje mogućih povreda Povelje i općih načela prava Unije.
U tim okolnostima Sud utvrđuje da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je isključio mogućnost suda Unije da provjeri eventualnu povredu načela dobre uprave iz članka 41. Povelje u sporu koji, kao u ovom slučaju, potpada pod primjenu članka 272. UFEU‑a.
Ipak valja podsjetiti na to da, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, ako obrazloženje presude Općeg suda upućuje na povredu prava Unije, ali je njezina izreka osnovana zbog drugih pravnih razloga, takva povreda ne može dovesti do ukidanja te presude te je obrazloženje potrebno izmijeniti, a žalbu odbiti (
2
). Stoga valja provjeriti je li odbijanje prigovora koji se temelji na povredi prava na dobru upravu iz članka 41. Povelje osnovano zbog pravnih razloga različitih od onih zahvaćenih pogreškom utvrđenom u presudi Općeg suda.
U tom pogledu, s jedne strane, u skladu s člankom 183. stavkom 1. Financijske uredbe iz 2018., odgovorni dužnosnik za ovjeravanje provjerava, najkasnije prije isplate preostalog iznosa, jesu li ispunjeni uvjeti na temelju kojih se pokreće isplata jednokratnih iznosa, jediničnih troškova ili paušalnih stopa te, prema potrebi, jesu li postignuta ostvarenja i/ili rezultati (
3
). Tom se odredbom pojašnjava da poštovanje tih uvjeta također može biti predmet ex post kontrola i time se izričito priznaje pravo odgovornog dužnosnika za ovjeravanje da provjeri jesu li ispunjeni uvjeti za plaćanje i da smanji iznos bespovratnih sredstava u slučaju nepoštovanja navedenih uvjeta ili nepravilnosti, prijevare ili povrede drugih obveza. U tom pogledu Sud naglašava da, u skladu s odredbama sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava sklopljenog između stranaka, u svakom trenutku provedbe projekta i do isteka roka od pet godina nakon njegova završetka REA ili Komisija mogu provesti financijske revizije koje se odnose na pravilnu provedbu tog sporazuma.
S druge strane, tim se sporazumom predviđa obveza korisnika financiranja da čuva, do isteka roka od pet godina nakon završetka projekta, izvornike ili, u iznimnim slučajevima, ovjerene preslike izvornika, uključujući elektroničke primjerke, svih dokumenata koji se odnose na sporazum o dodjeli bespovratnih sredstava.
Međutim, Sud primjećuje da iz utvrđenja Općeg suda proizlazi da je projekt SANAD dovršen 31. prosinca 2016. i da je REA 21. kolovoza 2019. obavijestila žalitelja o pokretanju postupka revizije, nakon što je 8. listopada 2018. poslala dopis kojim je već istaknula, u okviru konačnog plaćanja doprinosa Unije projektu SANAD, a time i prije plaćanja preostalog iznosa, postojanje određenog broja nepravilnosti i nedostataka u popratnim dokumentima koje je podnio žalitelj. Osim toga, Opći sud istaknuo je da je u sporazumu o dodjeli bespovratnih sredstava bilo određeno da financijske revizije može provesti REA‑ino ili Komisijino osoblje te je utvrdio da, iako se žalitelj pozivao na to da navedeno osoblje nije bilo nepristrano, on nije podnio nikakav dokaz u tom pogledu.
U tim okolnostima Sud smatra da predmetna revizija nije provedena ni nepravodobno ni na način koji je protivan načelu nepristranosti. Stoga proizlazi da, neovisno o pogrešci koja se tiče prava utvrđenoj u presudi Općeg suda, tužiteljev argument koji se temelji na povredi prava na dobru upravu iz članka 41. Povelje nije osnovan te ga je stoga Opći sud mogao odbiti.
Kao drugo, žalitelj tvrdi da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava prilikom tumačenja više odredbi ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava i članaka 1161. do 1163. belgijskog Građanskog zakonika. U tom pogledu Sud podsjeća na svoju ustaljenu sudsku praksu prema kojoj se ispitivanje koje je proveo Opći sud u pogledu ugovorne odredbe, poput odredaba sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava, ne može smatrati tumačenjem prava i stoga se ne može provjeriti u okviru žalbe a da se time ne zadire u nadležnost Općeg suda za utvrđivanje činjenica. Takav je zaključak također relevantan kad je riječ o žaliteljevu argumentu prema kojem je Opći sud propustio protumačiti nedostatak jasnoće ugovora o dodjeli bespovratnih sredstava u njegovu korist, u skladu s člankom 1162. belgijskog Građanskog zakonika. Naime, tim se pristupom zapravo osporava ocjena Općeg suda prema kojoj je formulacija ugovornih odredbi bila jasna i nedvosmislena.
Osim toga, Sud je također presudio da je, kad je riječ o tumačenju nacionalnog prava koje je Opći sud primijenio na ugovore koje su sklopile institucije, tijela, uredi i agencije Unije, on u okviru žalbenog postupka nadležan samo utvrditi je li došlo do iskrivljavanja tog prava, što mora biti jasno vidljivo iz spisa a da pritom nije potrebno provesti novu ocjenu činjenica i dokaza.
U ovom slučaju žalitelj ne tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja proizlazi iz iskrivljavanja odredbi belgijskog Građanskog zakonika. Žalitelj ne može valjano tvrditi ni da je, s obzirom na opće uvjete sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava, Opći sud povrijedio odredbe Financijske uredbe iz 2018., koje imaju prednost pred odredbama tog sporazuma. Naime, iz toga proizlazi da su odredbe sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava kojima se predviđa obveza čuvanja povezanih dokumenata i njihova stavljanja na raspolaganje REA-i ili Komisiji u slučaju revizije u skladu s odredbama Financijske uredbe iz 2018., koja dopušta ex post kontrole u okviru financijske revizije, uključujući u slučaju paušalnog financiranja.
Naposljetku, što se tiče argumenta prema kojem Opći sud nije u dovoljnoj mjeri obrazložio svoje tumačenje sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava, Sud ističe da tumačenje Općeg suda proizlazi iz njegove temeljite analize odredbi tog sporazuma provedene u pobijanoj presudi. Stoga je Opći sud obrazložio svoju ocjenu u tom pogledu.
Konačno, Sud naglašava da je Opći sud pravilno utvrdio da činjenica da se projekt SANAD mogao uspješno dovršiti ne može dovesti u pitanje REA-inu provedbu financijske revizije ili uvjete te provedbe. Naime, nije dovoljno da je predmetni projekt bio pravilno proveden na tehničkoj razini i u skladu s onim što je bilo predviđeno u sporazumu o dodjeli bespovratnih sredstava kako bi žalitelj imao pravo na predviđenu financijsku potporu. Također se zahtijeva da je žalitelj pravilno izvršio obveze koje je imao na temelju navedenog sporazuma kako bi REA-i omogućio da provjeri, osobito tijekom financijske revizije, jesu li prijavljeni troškovi prihvatljivi i opravdani (
4
). U tu je svrhu osobito važno da korisnik može dokazati da su prijavljeni troškovi stvarno nastali radi provedbe predmetnog projekta.
Slijedom toga, prema mišljenju Suda, u slučaju povrede financijskih obveza utvrđenih u sporazumu o dodjeli bespovratnih sredstava, korisnik financijske potpore gubi pravo na isplatu bespovratnih sredstava i, prema tome, žaliteljev suugovaratelj dužan je poduzeti sve prikladne mjere u tom pogledu (
5
), uključujući potpuni ili djelomični povrat bespovratnih sredstava, neovisno o činjenici je li projekt SANAD pravilno proveden na tehničkoj razini.
Iz toga slijedi da korisnik bespovratnih sredstava stječe konačno pravo na plaćanje financijskog doprinosa Unije samo ako su ispunjeni svi uvjeti kojima podliježe dodjela bespovratnih sredstava. Nije dovoljno da korisnik bespovratnih sredstava dokaže da je projekt proveden kako bi se opravdala dodjela određene potpore. Naime, na njemu je da podnese dokaz da su prijavljeni troškovi nastali u skladu s uvjetima za dodjelu predmetnih bespovratnih sredstava utvrđenima, među ostalim, u dotičnom sporazumu o dodjeli bespovratnih sredstava.
(
1
)	Presude od 16. srpnja 2020., Inclusion Alliance for Europe/Komisija (C‑378/16 P, EU:C:2020:575, t. 82.) i ADR Center/Komisija (C‑584/17 P, EU:C:2020:576, t. 86.)
(
2
)	Presuda od 19. rujna 2024., Coppo Gavazzi i dr./Parlament (C-725/20 P, EU:C:2024:766, t. 114. i navedena sudska praksa).
(
3
)	Uredba (EU, Euratom) 2018/1046 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. srpnja 2018. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije, o izmjeni uredaba (EU) br. 1296/2013, (EU) br. 1301/2013, (EU) br. 1303/2013, (EU) br. 1304/2013, (EU) br. 1309/2013, (EU) br. 1316/2013, (EU) br. 223/2014, (EU) br. 283/2014 i Odluke br. 541/2014/EU te o stavljanju izvan snage Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 (SL 2018., L 193, str. 1., u daljnjem tekstu: Financijska uredba iz 2018.)
(
4
)	U skladu s člankom II.21 Općih uvjeta tog sporazuma
(
5
)	Na temelju članka II.21 stavka 6. općih uvjeta tog sporazuma