62020TJ0763_RES
Predmet T-763/20
Inner Mongolia Shuangxin Environment-Friendly Material Co. Ltd
protiv
Europske komisije
Presuda Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 21. veljače 2024.
„Damping – Uvoz određenih polivinil alkohola podrijetlom iz Kine – Konačne antidampinške pristojbe – Provedbena uredba (EU) 2020/1336 – Izračun uobičajene vrijednosti – Znatni poremećaji u zemlji izvoznici – Članak 2. stavak 6.a Uredbe (UE) 2016/1036 – Pravo WTO‑a – Načelo usklađenog tumačenja – Izbor odgovarajuće reprezentativne zemlje – Lako dostupni podaci – Nesuradnja – Pojam ‚potrebni podaci’ – Članak 18. Uredbe 2016/1036 – Sniženje cijena – Segmenti tržišta – Metoda kontrolnih brojeva proizvoda – Članak 3. stavci 2. i 3. Uredbe 2016/1036 – Prava obrane – Povjerljivo postupanje – Članci 19. i 20. Uredbe 2016/1036”
Pravo Europske unije – Tumačenje – Metode – Tumačenje s obzirom na međunarodne sporazume koje je sklopila Unija – Tumačenje Uredbe 2016/1036 s obzirom na Antidampinški sporazum GATT-a iz 1994. – Uzimanje u obzir tumačenja koje je prihvatilo tijelo za rješavanje sporova – Contra legem tumačenje sekundarnog prava Unije – Nedopuštenost
(čl. 216. st. 2. UFEU-a; Sporazum o primjeni članka VI. Općeg sporazuma o carinama i trgovini (Sporazum o antidampingu iz 1994.); Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2016/1036, čl. 2. st. 6.a i 7.)
(t. 20.-22., 28.-33., 39.-49.)
Međunarodni sporazumi – Sporazum o osnivanju Svjetske trgovinske organizacije – GATT iz 1994. – Nemogućnost pozivanja na sporazume WTO-a za osporavanje zakonitosti akta Unije – Iznimke – Unijin akt s ciljem osiguravanja njegovog izvršenja ili koji na njega izrijekom i precizno upućuje
(čl. 216. st. 2. UFEU-a; Sporazum o primjeni članka VI. Općeg sporazuma o carinama i trgovini (Sporazum o antidampingu iz 1994.); Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2016/1036, čl. 2. st. 6.a)
(t. 23., 24., 38.)
Zajednička trgovinska politika – Zaštita od dampinških praksi – Određivanje antidampinških pristojbi – Antidampinška pristojba koja ne smije prijeći iznos nužan za suzbijanje štetnih učinaka dampinškog uvoza – Primjena pravila niže pristojbe
(Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2016/1036, čl. 2. st. 6.a)
(t. 56.-58.)
Tužba za poništenje – Tužbeni razlozi – Bespredmetan tužbeni razlog – Pojam – Tužbeni razlozi istaknuti u prilog tužbi protiv uredbe o uvođenju antidampinških pristojbi – Tužbeni razlozi kojima se dovodi u pitanje dampinška marža – Dampinška marža koja nije uzeta u obzir za izračun antidampinških pristojbi – Bespredmetni tužbeni razlozi – Kriteriji za ocjenu
(čl. 263. UFEU-a)
(t. 62.-65., 69., 173.)
Zajednička trgovinska politika – Zaštita od dampinških praksi – Dampinška marža – Određivanje uobičajene vrijednosti – Znatni poremećaji tržišta u zemlji izvoznici – Izračun uobičajene vrijednosti na temelju nenarušenih cijena ili referentnih vrijednosti – Uzimanje u obzir odgovarajućih troškova proizvodnje i prodaje u reprezentativnoj zemlji – Izbor odgovarajuće reprezentativne zemlje – Kriteriji – Lako dostupni relevantni podaci – Pojam – Zemlja koja je dostavila povjerljive podatke koji nisu dostupni javnosti – Isključenost
(Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2016/1036, čl. 2. st. 6.a, čl. 6. st. 7., čl. 19. i 20.)
(t. 86.-104.)
Zajednička trgovinska politika – Zaštita od dampinških praksi – Dampinška marža – Određivanje uobičajene vrijednosti – Znatni poremećaji tržišta u zemlji izvoznici – Izračun uobičajene vrijednosti na temelju nenarušenih cijena ili referentnih vrijednosti – Uzimanje u obzir odgovarajućih troškova proizvodnje i prodaje u reprezentativnoj zemlji – Izbor odgovarajuće reprezentativne zemlje – Diskrecijska ovlast institucija – Kriteriji – Odgovarajuća razina socijalne zaštite i zaštite okoliša – Irelevantnost zbog postojanja samo jedne odgovarajuće reprezentativne zemlje
(Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2016/1036, čl. 2. st. 6.a t. (a) i st. 7. t. (a))
(t. 119.-134.)
Zajednička trgovinska politika – Zaštita od dampinških praksi – Tijek ispitnog postupka – Upotreba podataka koji su na raspolaganju u slučaju nesuradnje poduzetnika – Pretpostavke – Odbijanje pristupa potrebnim podacima – Pojam potrebni podaci – Podaci o obujmu proizvodnje i troškovima proizvodnje – Uključenost
(Sporazum o primjeni članka VI. Općeg sporazuma o carinama i trgovini (Sporazum o antidampingu iz 1994.), čl. 6.8; Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2016/1036, čl. 18. st. 1. i 3.)
(t. 140.-161.)
Zajednička trgovinska politika – Zaštita od dampinških praksi – Tijek ispitnog postupka – Komisijina obveza da osigura obavještavanje dotičnih stranaka – Doseg – Prava obrane – Povreda – Pretpostavke – Mogućnost dotičnog poduzetnika da bolje osigura svoju obranu ako nema postupovne nepravilnosti
(Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2016/1036, čl. 19. i 20.)
(t. 166.)
Zajednička trgovinska politika – Zaštita od dampinških praksi – Šteta – Diskrecijska ovlast institucija – Sudski nadzor – Granice
(čl. 263. UFEU-a; Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2016/1036, čl. 3.)
(t. 198., 199.)
Zajednička trgovinska politika – Zaštita od dampinških praksi – Šteta – Čimbenici koje je potrebno uzeti u obzir – Učinak dampinškog uvoza na cijene istovrsnih proizvoda na tržištu Unije – Izračun marže sniženja cijena – Metoda izračuna – Komisijina diskrecijska ovlast – Komisijina obveza da uzme u obzir tržišne segmente predmetnog proizvoda – Nepostojanje osim u slučaju iznimnih okolnosti
(Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2016/1036, čl. 1. st. 4., čl. 3. st. 2. i 3.)
(t. 200.-209.)
Zajednička trgovinska politika – Zaštita od dampinških praksi – Šteta – Čimbenici koje je potrebno uzeti u obzir – Učinak dampinškog uvoza na cijene istovrsnih proizvoda na tržištu Unije – Izračun marže sniženja cijena – Metoda izračuna – Komisijina obveza da uzme u obzir ukupnu prodaju istovrsnih proizvoda proizvođača Unije koji su bili predmet uzorka – Nepostojanje
(Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2016/1036, čl. 3. st. 2. i 3.)
(t. 240., 244.-249.)
Zajednička trgovinska politika – Zaštita od dampinških praksi – Ispitni postupak – Poštovanje prava obrane – Obveze institucija da obavještavaju dotične poduzetnike i da poštuju povjerljivost informacija, održavajući ravnotežu među tim obvezama – Komisijina odluka kojom se odbija zahtjev dotičnog poduzetnika za pristup povjerljivim informacijama – Nepostojanje Komisijine pogreške koja se tiče prava – Poduzetnik koji se u vezi s tom odlukom o odbijanju nije obratio službeniku za saslušanje – Okolnost koja ide u prilog zaključku da Komisija nije počinila pogrešku koja se tiče prava
(Sporazum o primjeni članka VI. Općeg sporazuma o carinama i trgovini (Sporazum o antidampingu iz 1994.), čl. 6.5; Uredba Europskog parlamenta i Vijeća 2016/1036, čl. 6. st. 7., čl 19. i 20.)
(t. 257., 258., 264.-273.)
Kratak prikaz
Opći sud odbio je tužbu koju je kineski proizvođač izvoznik podnio za poništenje Provedbene uredbe Europske komisije 2020/1336 o uvođenju konačnih antidampinških pristojbi na uvoz određenih poli(vinil alkohola) (u daljnjem tekstu: PVA) podrijetlom iz Narodne Republike Kine (
1
). Tom je prilikom sud pojasnio pojam podataka koji su „lako dostupni” u okviru odabira odgovarajuće reprezentativne zemlje za izračun uobičajene vrijednosti proizvoda na koji se odnosi antidampinški ispitni postupak kada u zemlji izvoznici postoje znatni poremećaji tržišta. Pojasnio je i pojam „potrebni podaci” koje zainteresirane stranke trebaju dostaviti Komisiji u okviru antidampinškog ispitnog postupka. Komisija je u ovom slučaju, postupajući povodom pritužbe koju je podnijelo društvo Kuraray Europe GmbH, glavni proizvođač PVA-a u Europskoj uniji, pokrenula antidampinški ispitni postupak nakon kojeg je donijela pobijanu uredbu.
U tim je okolnostima kinesko društvo Inner Mongolia Shuangxin Environment-Friendly Material Co. Ltd, koje proizvodi PVA i izvozi ga u Europsku uniju, Općem sudu podnijelo tužbu za poništenje Provedbene uredbe 2020/1336 u dijelu u kojem se odnosi na njega (
2
) jer je smatralo da mu je antidampinškim pristojbama koje je uvela Komisija nanesena šteta.
Ocjena Općeg suda
U prilog svojoj tužbi tužitelj tvrdi, kao prvo, da je Komisija pogrešno protumačila članak 2. stavak 6.a točku (a) Osnovne uredbe (
3
). Tim se člankom predviđa da, ako se utvrdi da upotreba domaćih cijena i troškova u zemlji izvoznici nije primjerena zbog toga što na tom tržištu postoje znatni poremećaji, uobičajena vrijednost izračunava se isključivo na temelju troškova proizvodnje i prodaje koji odražavaju nenarušene cijene odnosno referentne vrijednost. U tu svrhu Komisija kao izvore informacija može koristiti, među ostalim, odgovarajuće troškove proizvodnje i prodaje u odgovarajućoj reprezentativnoj zemlji koja je na sličnom stupnju gospodarskog razvoja kao zemlja izvoznica, pod uvjetom da su relevantni podaci lako dostupni. Ako je moguće odabrati više zemalja, prednost se daje zemlji s odgovarajućom razinom socijalne zaštite i zaštite okoliša.
U tom je pogledu Opći sud istaknuo da Komisija nije počinila pogrešku time što je kao reprezentativnu zemlju za izračun uobičajene vrijednosti predmetnog proizvoda odabrala Tursku, a ne Meksiko. Naime, Komisija se mogla osloniti samo na podatke koje je dostavilo društvo sa sjedištem u Turskoj jer se podaci koje su dostavila društva sa sjedištem u Meksiku ne mogu kvalificirati kao „lako dostupni” podaci.
Stoga, kad je riječ, kao prvo, o pojmu „lako dostupni” podaci, Opći je sud potvrdio Komisijino doslovno tumačenje iz pobijane uredbe prema kojem „javno dostupni” znači dostupni široj javnosti, dok „lako dostupni” znači dostupni svima, pod uvjetom da su ispunjeni određeni uvjeti, kao što je plaćanje naknade. Međutim, podaci koje su dostavila društva sa sjedištem u Meksiku dostavljeni su samo u povjerljivom obliku koji nije javno dostupan ili su bili dostupni samo za razdoblje na koje se ispitni postupak nije odnosio.
Oslanjajući se na kontekstualno i teleološko tumačenje, sud smatra da taj pojam treba tumačiti s obzirom na zahtjeve koji proizlaze iz odredaba Osnovne uredbe koje se odnose na povjerljivo postupanje i objavu podataka, kako bi se zaštitila prava obrane stranaka. Prema tome, Osnovnom se uredbom nastoje ostvariti dva cilja, i to, s jedne strane, omogućiti zainteresiranim strankama da učinkovito brane svoje interese i, s druge strane, očuvati povjerljivost podataka prikupljenih tijekom ispitnog postupka (
4
). Stoga, kada Komisija traži podatke koji su „[lako] dostupni”, ona, s obzirom na te ciljeve, ima pravo odbiti koristiti podatke koje stranka koja ih je dostavila smatra povjerljivima i za koje nije dobila sažetak koji nije povjerljiv, a na temelju kojeg bi druge stranke zainteresirane za ispitni postupak mogle ostvariti svoja prava obrane.
Nadalje, Opći je sud pojasnio da prihvaćanjem podataka koje je dostavilo društvo sa sjedištem u Turskoj Komisija nije povrijedila svoju obvezu dužne pažnje, na način da je neprimjereno ili nerazumno izračunala uobičajenu vrijednost predmetnog proizvoda. Naime, tužiteljevi argumenti kojima se nastoji osporiti relevantnost odabranih podataka – s obzirom na razdoblje ispitnog postupka te informacije sadržane u tim podacima – nisu potkrijepljeni u ovom slučaju. Dakle, tužitelj nije podnio dovoljno dokaza kojima bi osporio utemeljenost ocjene činjenica iz pobijane uredbe.
Naposljetku, nakon što je utvrdila da je Turska jedina odgovarajuća reprezentativna zemlja, Komisija je pravilno zaključila da nije trebala provesti ocjenu razine socijalne zaštite i zaštite okoliša u skladu s člankom 2. stavkom 6.a točkom (a) Osnovne uredbe.
Kao drugo, kad je riječ o povredi članka 18. Osnovne uredbe, Opći je sud odbio tužiteljevu tvrdnju da je Komisija za izračun uobičajene vrijednosti pogrešno upotrijebila raspoložive podatke u smislu članka 18. Osnovne uredbe unatoč činjenici da je tužitelj surađivao najbolje što je mogao.
Naime, cilj je članka 18. Osnovne uredbe omogućiti Komisiji provedbu antidampinškog ispitnog postupka čak i kada zainteresirane stranke odbijaju suradnju ili surađuju na nezadovoljavajući način. Tako prvi stavak te odredbe omogućuje Komisiji da upotrijebi raspoložive podatke ako se tražene informacije u konačnici ne dobiju. Kako bi se smatralo da stranke surađuju u skladu s tom odredbom, moraju pružiti sve podatke kojima raspolažu i koje institucije smatraju potrebnima kako bi donijele svoje nalaze.
Kad je riječ o pojmu „potrebni podaci”, iz teksta, konteksta i ciljeva članka 18. stavka 1. Osnovne uredbe proizlazi da taj pojam upućuje na podatke koje posjeduju zainteresirane stranke i čiju dostavu od njih zahtijevaju institucije Unije, kako bi donijele nalaze potrebne u okviru antidampinškog ispitnog postupka. Stoga su podaci o obujmu proizvodnje i troškovima proizvodnje proizvoda na koji se odnosi antidampinški ispitni postupak potrebni podaci u smislu te odredbe.
U ovom slučaju, Opći je sud najprije napomenuo da tužitelj nije dostavio dokaze koje je Komisija od njega zatražila u pogledu samoproizvedenih faktora proizvodnje, iako su te informacije bile potrebne za određivanje uobičajene vrijednosti. Naime, budući da je uobičajena vrijednost izračunana u skladu s metodom koja se temelji na troškovima proizvodnje, bilo je potrebno upoznati se s obujmom potrošnje svih ulaznih materijala korištenih za proizvodnju PVA-a, uključujući i ulazne materijale potrebne za proizvodnju samoproizvedenih faktora proizvodnje. Budući da tužitelj nije dokazao navodnu nemogućnost dostave navedenih informacija, Komisija nije povrijedila članak 18. stavak 1. time što je upotrijebila raspoložive podatke kako bi nadomjestila te informacije.
Nadalje, kad je riječ o navodnoj povredi članka 18. stavka 3. Osnovne uredbe, Opći je sud podsjetio na to da se stavci 1. i 3. tog članka odnose na različite situacije. Tako su u članku 18. stavku 1. te uredbe općenito opisani slučajevi u kojima podaci koji su institucijama potrebni za ispitni postupak nisu dostavljeni, a u stavku 3. tog članka predviđaju se slučajevi u kojima su podaci potrebni za ispitni postupak dostavljeni, ali nisu relevantni, tako da se raspoloživi podaci ne moraju nužno koristiti. Međutim, budući da tužitelj nije dostavio tražene podatke, članak 18. stavak 3. Osnovne uredbe nije primjenjiv jer Komisija može upotrijebiti raspoložive podatke samo kako bi nadomjestila one koji nedostaju.
Naposljetku, Komisija nije povrijedila ni tužiteljeva prava obrane time što mu nije pravodobno dostavila „izvješće o provjeri”, a koje mu je trebalo biti dostavljeno prije dopisa kojim ga obavještava o svojoj namjeri da upotrijebi raspoložive podatke u smislu članka 18. Osnovne uredbe. U tom pogledu, iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da povreda prava obrane dovodi do poništenja odluke donesene na kraju određenog postupka samo ako bi taj postupak bez te nepravilnosti mogao imati drukčiji ishod. Međutim, tužitelj nije podnio nijedan dokaz na temelju kojeg bi se moglo utvrditi da bi ishod postupka bio drukčiji da je ranije primio navedeno izvješće.
Kad je riječ o ostalim tužbenim razlozima kojima se osporava dampinška marža koju je Komisija utvrdila u pobijanoj uredbi, iz analize navedenih tužbenih razloga proizlazi da ne postoji pogreška u izračunu dampinške marže, tako da je ona i dalje veća od marže štete, koja je uzeta u obzir za određivanje antidampinške stope primjenom pravila niže pristojbe. Prema tome, budući da ti drugi tužbeni razlozi ne mogu dovesti u pitanje taj zaključak, Opći sud ih je odbio kao bespredmetne.
(
1
)	Provedbena uredba Komisije (EU) 2020/1336 od 25. rujna 2020. o uvođenju konačnih antidampinških pristojbi na uvoz određenih poli(vinil alkohola) podrijetlom iz Narodne Republike Kine (u daljnjem tekstu: pobijana uredba) (SL 2020., L 315, str. 1.)
(
2
)	Valja uputiti na druge dvije presude objavljene istoga dana kojima se odlučuje o dvjema tužbama za poništenje pobijane uredbe: presuda Sinopec Chongqing SVW Chemical i dr./Komisija (T-762/20) i presuda Anhui Wanwei Updated High-Tech Material Industry i Inner Mongolia Mengwei Technology/Komisija (T-764/20).
(
3
)	Uredba (EU) 2016/1036 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (SL 2016., L 176, str. 21.; u daljnjem tekstu: Osnovna uredba)
(
4
)	Vidjeti u tom smislu članak 6. stavak 7. i članke 19. i 20. Osnovne uredbe.