Privremena verzija
PRESUDA
SUDA
(peto
vijeće)
30.
travnja
2026.(*)
„Zahtjev
za
prethodnu
odluku – Tržišno
natjecanje – Profesionalni
nogomet – Sporazum
o
nepreuzimanju igrača
koji
su
sklopili
nacionalno
sportsko
udruženje
i
svi
klubovi
nakon
prekida
sportske
sezone 2019./2020. zbog
pandemije
bolesti
COVID-19 – Članak
101.
stavak
1.
UFEU-a – Ograničavanje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj ili s obzirom na učinak – Tržište
rada – Zapošljavanje
igrača
u
klubovima – Jednostrani
raskid
ugovora
o
radu koji daju igrači – Istek
ugovora
o
radu – Sadržaj
sporazuma – Gospodarski
i
pravni
kontekst tog sporazuma – Objektivni
ciljevi
koji
se
nastoje
postići
navedenim
sporazumom
u
pogledu
tržišnog
natjecanja – Opravdanje – Uvjeti – Postizanje
legitimnih
ciljeva
u
općem
interesu – Nužnost – Proporcionalnost”
U
predmetu
C-133/24,
povodom
zahtjeva
za
prethodnu
odluku
na
temelju
članka
267.
UFEU-a,
koji
je
uputio
Tribunal
da
Concorrência,
Regulação e
Supervisão (Sud
za
tržišno
natjecanje,
regulaciju
i
nadzor,
Portugal),
odlukom
od
18.
prosinca
2023.,
koju
je
Sud
zaprimio
16.
veljače
2024.,
u
postupku
Liga
Portuguesa de
Futebol Profissional (LPFP),
CD
Tondela –
Futebol,
SAD,
Clube
Desportivo Feirense –
Futebol,
SAD,
Académico de Viseu Futebol Clube
– Futebol,
SAD,
Os
Belenenses –
Sociedade Desportiva de
Futebol,
SAD,
Boavista Futebol Clube – Futebol, SAD,
Sporting Clube de Braga –
Futebol,
SAD,
Sporting Clube
da
Covilhã –
Futebol,
SDUQ,
Lda.,
Estoril
Praia –
Futebol,
SAD,
Gil
Vicente Futebol Clube
–
Futebol,
SDUQ,
Lda.,
Leixões Sport Clube
– Futebol,
SAD,
Clube
Desportivo de
Mafra –
Futebol,
SDUQ,
Lda.,
União Desportiva Oliveirense –
Futebol,
SAD,
Futebol Clube
de
Paços de
Ferreira,
SDUQ,
Lda.,
Futebol Clube
de
Penafiel,
SAD,
Portimonense Futebol,
SAD,
Rio
Ave
Futebol Clube
–
Futebol, SDUQ,
Lda.,
Santa
Clara
Açores –
Futebol,
SAD,
Varzim Sport
Club
–
Futebol,
SDUQ,
Lda.,
União Desportiva Vilafranquense – Futebol, SAD,
Futebol Clube
de
Famalicão –
Futebol,
SAD,
Associação Académica de
Coimbra –
Organismo Autónomo de
Futebol,
SDUQ,
Lda.,
Moreirense Futebol Clube
–
Futebol,
SAD,
Marítimo da
Madeira,
Futebol,
SAD,
Vitória Sport
Clube
–
Futebol,
SAD,
Futebol Clube
do
Porto
–
Futebol,
SAD,
Sporting Clube
de
Portugal
–
Futebol,
SAD,
Sport Lisboa e Benfica – Futebol, SAD,
protiv
Autoridade da
Concorrência,
SUD
(peto
vijeće),
u
sastavu:
M.
L.
Arastey Sahún,
predsjednica
vijeća,
J.
Passer
(izvjestitelj),
E.
Regan,
D.
Gratsias i
B.
Smulders,
suci,
nezavisni
odvjetnik:
N.
Emiliou,
tajnik:
L.
Carrasco Marco,
administratorica,
uzimajući
u
obzir
pisani
dio
postupka
i
nakon
rasprave
održane
13.
veljače
2025.,
uzimajući
u
obzir
očitovanja
koja
su
podnijeli:
–        za
Liga Portuguesa de Futebol Profissional (LPFP), CD Tondela – Futebol, SAD, Clube Desportivo Feirense – Futebol, SAD, Académico de Viseu Futebol Clube – Futebol, SAD, Os Belenenses – Sociedade Desportiva de Futebol, SAD, Boavista Futebol Clube – Futebol, SAD, Sporting Clube de Braga – Futebol, SAD, Sporting Clube da Covilhã – Futebol, SDUQ, Lda., Estoril Praia – Futebol, SAD, Gil Vicente Futebol Clube – Futebol, SDUQ, Lda., Leixões Sport Clube – Futebol, SAD, Clube Desportivo de Mafra – Futebol, SDUQ, Lda., União Desportiva Oliveirense – Futebol, SAD, Futebol Clube de Paços de Ferreira, SDUQ, Lda., Futebol Clube de Penafiel, SAD, Portimonense Futebol, SAD, Rio Ave Futebol Clube – Futebol SDUQ, Lda., Santa Clara Açores – Futebol, SAD, Varzim Sport Club – Futebol, SDUQ, Lda., União Desportiva Vilafranquense – Futebol, SAD, Futebol Clube de Famalicão – Futebol, SAD, Associação Académica de Coimbra – Organismo Autónomo de Futebol, SDUQ, Lda., A.
Cantanhede Gonçalves,
M.
J.
Faria i
L.
M.
Soares Romão,
advogados,
–        za
Moreirense Futebol Clube
–
Futebol,
SAD,
G.
Ribeiro Dias,
advogado,
–        za
Marítimo da
Madeira,
Futebol,
SAD,
J.
A.
Martins i
J.
Pinto
de
Almeida,
advogados,
–        za
Vitória Sport
Clube
–
Futebol,
SAD,
G.
Gama
Lobo i
J.
Pinto
de
Almeida,
advogados,
–        pour Futebol Clube
do
Porto,
Futebol,
SAD,
A.
Domingues,
advogado,
–         za
Sporting Clube
de
Portugal
–
Futebol,
SAD,
G.
Banha Coelho,
C.
Homem Ferreira Morais,
L.
D.
Silva
Morais i
L.
Tomé
Feteira,
advogados,
–        za
Sport
Lisboa e
Benfica,
Futebol,
SAD,
R.
Bordalo Junqueiro,
R.
Pacheco Bettencourt i
M.
Stock da
Cunha,
advogados,
–        za
Autoridade da
Concorrência,
D.
Cardoso,
A.
Cruz
Nogueira i
A. C. Salgueiro,
advogadas,
–        za
portugalsku
vladu,
C.
Alves i
P.
Barros
da
Costa,
u
svojstvu
agenata,
–        za
vladu
Helenske
Republike,
K.
Boskovits,
u
svojstvu
agenta,
–        za
poljsku
vladu,
B.
Majczyna i
D.
Lutostańska,
u
svojstvu
agenata,
–        za
Europsku
komisiju,
S.
Baches Opi,
P.
Caro de
Sousa i
F.
van
Schaik,
u
svojstvu
agenata,
saslušavši
mišljenje
nezavisnog
odvjetnika
na
raspravi
održanoj
15.
svibnja
2025.,
donosi
sljedeću
Presudu
1        Zahtjev
za
prethodnu
odluku
odnosi
se
na
tumačenje
članka
101.
UFEU-a.
2        Zahtjev
je
upućen
u
okviru
spora
između
Lige
Portuguesa de
Futebol Profissional (LPFP)
(Portugalska
profesionalna
nogometna
liga
(LPFP))
i
skupine
profesionalnih
nogometnih
klubova
sa
sjedištem
u
Portugalu,
s
jedne
strane,
i
Autoridadea da
Concorrência (Tijelo
za
zaštitu
tržišnog
natjecanja,
Portugal),
s
druge
strane, o zakonitosti odluke
kojom
je
on
u
biti
utvrdio
da
su
LPFP
i
ti
profesionalni
nogometni
klubovi
koji
sudjeluju u portugalskim
prvenstvima
prve
i
druge
nacionalne
lige
povrijedili
članak
101.
UFEU-a
i
nacionalno
pravo
tržišnog
natjecanja
zbog
sporazuma
o
nepreuzimanju igrača
sklopljenog
u okolnostima koje su nastale zbog pandemije bolesti
COVID-19
i
prekida
sine
die sportske
sezone 2019./2020.
Pravni okvir
3        U
članku
101.
UFEU-a
navodi
se:
„1.      Budući
da
su
nespojivi
s
unutarnjim
tržištem,
zabranjuju
se:
svi
sporazumi
među
poduzetnicima,
odluke
udruženja
poduzetnika
i
usklađeno
djelovanje
koji
bi
mogli
utjecati
na
trgovinu
među
državama
članicama
i
koji
imaju
za
cilj
ili
posljedicu
sprečavanje,
ograničivanje
ili
narušavanje
tržišnog
natjecanja
na
unutarnjem
tržištu,
a
osobito
oni
kojima
se:
(a)      neposredno
ili
posredno
utvrđuju
kupovne
ili
prodajne
cijene
ili
drugi
trgovinski
uvjeti;
(b)      ograničuju
ili
nadziru
proizvodnja,
tržišta,
tehnički
razvoj
ili
ulaganja;
(c)      vrši
podjela
tržišta
ili
izvora
nabave;
(d)      primjenjuju
nejednaki
uvjeti
na
istovrsne
poslove
s
ostalim
trgovinskim
partnerima,
čime
ih
se
stavlja
u
nepovoljan
položaj
u
odnosu
na
konkurenciju;
(e)      uvjetovanja
sklapanja
ugovora
preuzimanjem
dodatnih
obveza
od
strane
drugih
stranaka
koje,
po
svojoj
naravi
ili
prema
trgovačkoj
praksi,
nisu
ni
u
kakvoj
vezi
s
predmetom
tih
ugovora.
2.      Svi
sporazumi
ili
odluke
zabranjeni
na
temelju
ovog
članka
ništavi
su.
3.      Međutim,
odredbe
stavka
1.
mogu
se
proglasiti
neprimjenjivima
u
slučaju:
–        svakog
sporazuma
ili
vrste
sporazuma
među
poduzetnicima,
–        svake
odluke
ili
vrste
odluka
udruženja
poduzetnika,
–        svakog
usklađenog
djelovanja
ili
vrste
usklađenog
djelovanja
koji
doprinose
poboljšanju
proizvodnje
ili
distribucije
robe
ili
promicanju
tehničkog
ili
gospodarskog
napretka,
a
istodobno
potrošačima
omogućuju
pravedan
udio
u
koristi
koja
iz
njih
proizlazi
te
koji:
(a)      tim
poduzetnicima
ne
nameću
ograničenja
koja
nisu
nužna
za
postizanje
ovih
ciljeva;
(b)      tim
poduzetnicima
ne
omogućuju
isključivanje
konkurencije
s
tržišta
s
obzirom
na
znatan
dio
dotičnih
proizvoda.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
4        LPFP
je
udruženje
portugalskog
privatnog
prava
čiji
je
cilj,
u
skladu
s
njegovim
statutom,
urediti
i
organizirati
djelatnosti
povezane
s
profesionalnim
nogometom
u
Portugalu.
Konkretno,
na
temelju
delegiranja
ovlasti
koje
mu
je
dodijelio
Federação Portuguesa de
Futebol (Portugalski
nogometni
savez,
u),
LPFP
uređuje
i
organizira
profesionalna
nogometna
natjecanja.
Među
tim
natjecanjima
nalaze
se
Primeira Liga
(Nacionalno
prvenstvo
prve
lige)
i
Segunda Liga
(Nacionalno
prvenstvo
druge
lige).
5        U
sezoni
2019./2020.,
koja
je
prvotno
obuhvaćala
razdoblje
od
1.
srpnja
2019.
do
30.
lipnja
2020.,
u
nacionalnom
prvenstvu
prve
lige
trebalo
se
natjecati
18
profesionalnih
nogometnih
klubova
sa
sjedištem
u
Portugalu.
U
nacionalnom
prvenstvu
druge lige
trebalo
se
natjecati
13
drugih
klubova,
također
sa
sjedištem
u
Portugalu.
6        Dana
11.
ožujka
2020.
Svjetska
zdravstvena
organizacija
(WHO)
proglasila
je
izbijanje
bolesti
COVID-19
„pandemijom”.
7        Portugalska
tijela
najavila
su
12.
ožujka
2020.
donošenje
skupa
mjera
za
suzbijanje
rizika
širenja
pandemije
bolesti
COVID-19,
među
kojima
su
bili
ograničenje
kretanja
stanovništva
i
zatvaranje
objekata
koji
su
namijenjeni
za
prihvat
javnosti.
Istog
je
dana
LPFP
naložio
prekid
sine
die sportske
sezone
2019./2020.
i
svih
natjecanja
organiziranih
u
vezi
s
tom
sezonom,
uključujući,
među
ostalim,
nacionalna
prvenstva
prve
i
druge
lige. Toga
je
dana
bilo
preostalo
deset
dana
natjecanja
u
svakom
od
ta
dva
prvenstva.
8        Portugalska
tijela
proglasila
su
18.
ožujka
2020.
izvanredno
stanje
zbog
brzog
pogoršanja
zdravstvene
situacije.
Ta
je
izjava
dovela
do
djelomične
suspenzije
niza
prava,
uključujući
pravo
na
kretanje
unutar zemlje,
pravo
na
izlazak
iz
zemlje
i
prava
radnika.
Istodobno
je
donesen
niz
izvanrednih
mjera,
osobito za pomoć poslodavcima
i
radnicima
pogođenima
socijalnim,
gospodarskim
i
financijskim
posljedicama
te
pandemije.
9        LPFP
i
Sindicato de
Jogadores Profissionais de
Futebol (Sindikat
profesionalnih
nogometnih
igrača,
Portugal)
(u
daljnjem
tekstu:
SJPF)
pokrenuli
su
21.
ožujka
2020.
pregovore
kako
bi
mogli
zajednički
utvrditi
moguća
rješenja
sportskih,
socijalnih,
gospodarskih
i
financijskih
poteškoća
koje
je
pandemija
izazvala
u
sektoru
portugalskog
profesionalnog
nogometa.
Ti
su
se
pregovori
osobito
odnosili
na
uvjete
za
dovršetak
sportske
sezone
2019./2020.
10      LPFP i SJPF objavili su 7. travnja 2020. svatko svoje priopćenje za medije o stanju svojih pregovora. U svojem priopćenju za medije LPFP je najprije naveo da je primio SJPF-ovu suglasnost o skupu pravnih mjera namijenjenih uključivanju u kolektivni ugovor o radu koji se primjenjuje na profesionalne nogometaše, među njima produljenje, do kraja sportske sezone 2019./2020. – pri čemu se smatralo da je to datum na koji bi se u konačnici održala posljednja službena utakmica te sezone – ugovora o radu igrača i ugovora o posudbi ili transferu igrača koji su bili na snazi na dan navedenog priopćenja za medije. LPFP je zatim pojasnio da se, suprotno tomu, sa SJPF-om nije mogao sklopiti nikakav sporazum o financijskim pitanjima o kojima se raspravljalo, među kojima je bila mogućnost da klubovi i igrači ili, ako oni to nisu učinili, socijalni partneri dogovore mjere smanjenja plaća. I SJPF je spomenuo to nepostojanje sporazuma u svojem priopćenju za medije od istog dana. Naposljetku, LPFP je podsjetio na to da su se, s obzirom na takvo nepostojanje sporazuma, klubovi i dalje mogli, među ostalim, koristiti pojednostavnjenom privremenom nezaposlenošću ili započeti pojedinačne pregovore sa svojim igračima, prije nego što je zaključio:
„[LPFP]
se
i
dalje
nada
da
će zajedno sa
[SJPF-om]
moći
u
pisanom
obliku
utvrditi
mjere dopune kolektivnog ugovora o
radu
koje
su s njim već
dogovorene
[...]”
11      Istog
su
dana
LPFP
i
klubovi
prve lige
nacionalnog
prvenstva,
koje su većinom
zastupali njihovi
predsjednici,
sudjelovali
u
videokonferenciji
tijekom
koje
su
sklopili
sporazum
o
zapošljavanju
igrača
koji bi jednostrano
raskinuli svoj
ugovor
o
radu
zbog
pandemije
bolesti
COVID-19.
Nakon
te
videokonferencije
LPFP
je
objavio
priopćenje
za
medije
naslovljeno
„Predsjednici
klubova
[prve
lige]
utvrđuju
pravilo
za
jednostrane
raskide”,
koje
glasi
kako
slijedi:
„Predsjednici
sportskih
klubova
iz
[Prve
lige],
okupljeni
danas
putem
videokonferencije
s
predsjednikom
[LPFP-a]
analizirali
su
trenutačnu
situaciju
te
su
nakon
vijećanja
odlučili
javno
objaviti
da
nijedan
klub
neće
zaposliti
igrača
koji
jednostrano
raskine
svoj
ugovor
o
radu
pozivajući
se
na
poteškoće
nastale
zbog
pandemije
bolesti
COVID-19
ili
zbog
bilo
koje
izvanredne
odluke
koja
iz
toga
proizlazi,
a
osobito
zbog
produljenja
sportske
sezone.”
12      Dana
8.
travnja
2020.
LPFP
i
dio
sportskih
klubova
druge lige nacionalnog prvenstva,
koje
su
većinom
zastupali
njihovi
predsjednici,
sudjelovali
su
u
videokonferenciji,
nakon
koje
je
LPFP
objavio
priopćenje
za
medije
naslovljeno
„Predsjednici
sportskih
klubova
iz
[druge
lige]
prihvaćaju
pravilo
za
jednostrane
raskide”.
To
priopćenje
za
medije
sadržava
prvi
stavak
koji
glasi
jednako
kao priopćenje
za
medije
navedeno
u
prethodnoj
točki
ove
presude,
nakon
kojeg
slijede
druga
dva
stavka
koji
glase
kako
slijedi:
„Tu
su
mjeru
jučer donijeli i
najavili
predsjednici
klubova
[prve
lige],
kojima
se
sada
pridružuju voditelji [klubova
druge
lige].
Ujedinjeni i jednoglasno kako bi prebrodili ovo
teško razdoblje,
predsjednici
klubova
druge
lige,
koji
su
i
dalje
povezani
s
[LPFP-om],
moći će nadvladati ovo razdoblje izazovno za
cijeli
sektor.
Voditelji smatraju
da
su
problemi
i
izazovi
s
kojima
se
suočavaju
više
nego
ikad
zajednički
te
da
i
odgovor
mora
biti
zajednički.”
13      Fédération internationale de football association (FIFA)
objavila
je
7.
travnja
2020.
okružnicu
br.
1714 s dokumentom naslovljenim „COVID-19:
regulatorna
pitanja
u
vezi
s
nogometom”, koji
je
izradila
radna
skupina
koja
se
uz
predstavnike FIFA-e sastoji
od
predstavnika
nacionalnih
nogometnih
udruženja
koja
su
njezini članovi,
predstavnika
konfederacija,
predstavnika
Associationa européenne des clubs (Europsko udruženje klubova),
predstavnika
Fédérationa internationale des footballeurs professionnels (Međunarodno udruženje profesionalnih
nogometaša
(FIFPro)) i
Foruma
mondial des ligues de football professionnel (Svjetski forum
profesionalnih
nogometnih
liga).
Tim
je
dokumentom
FIFA
predvidjela,
među
ostalim,
da
se
nacionalnim
nogometnim
udruženjima
treba
dopustiti
izmjena
datumâ
njihovih
sezona
i
datuma
razdobljâ
za
registraciju
igračâ
(takozvanih
„prozora”).
FIFA
također
predlaže
da
se
potiče
suradnja
između
klubova
i
igračâ
kako
bi
se
postigli
sporazumi
o
smanjenjima
plaća
ili, alternativno, da
sporazumi
između
klubova
i
igračâ
„budu na čekanju”
tijekom
razdoblja
prekida
sezone.
14      Dana 23.
travnja
2020. portugalska su tijela objavila
uredbu
sa
zakonskom
snagom
kojom
se
uspostavlja
niz
izvanrednih
i
privremenih
mjera
u
području
sporta,
među njima i
odobrenje
portugalskim
sportskim
udruženjima
da
izmijene
svoje
pravilnike za
sezonu
2019./2020.
i
tijekom
njezina
trajanja
kako
bi
se
nadišle
poteškoće
uzrokovane
pandemijom.
15      Ta
su
tijela
30.
travnja
2020.
donijela
odluku
kojom
se
utvrđuje
strategija
ukidanja
mjera
ograničavanja
širenja
bolesti,
koja
je među ostalim uključivala
mogućnost
nastavka
sezone
2019./2020.
radi
dovršetka
nacionalnog
prvenstva
prve
lige.
16      Dana
4.
svibnja
2020.
LPFP,
SJPF
i
Associação Nacional
de
Treinadores de
Futebol (Nacionalno udruženje nogometnih
trenera,
Portugal)
sklopili
su
memorandum
o
razumijevanju.
U
obrazloženju
koje
prethodi
tom
memorandumu
navodi
se
netipična
i
iznimna
situacija
zdravstvene
krize
i
socijalnih
promjena
uzrokovanih
pandemijom,
prije navođenja mogućnosti nastavka
nacionalnog
prvenstva
prve
lige
predviđene rezolucijom
navedenom
u
prethodnoj
točki
ove
presude,
a potom se upućuje
na
„zaštitu
[tog
prvenstva]
posebno
poštujući
načela
stabilnosti
natjecanja
[...]
i
sportskih
zasluga”.
Kada
je
riječ
o
samom
memorandumu,
njime
je
predviđeno,
među
ostalim,
da će se „sezona
2019./2020.
završiti dan
nakon
posljednje
službene
utakmice
te
sezone”
i da će se „smatrati da
su
sportski
ugovori
o
radu
[...]
sklopljeni
između
sportskih
klubova
i
igračâ
koji
ističu
tijekom
trenutačne
sezone
[...]
automatski
produljeni
do
kraja
sezone”.
17      Tijelo za zaštitu tržišnog
natjecanja
naložilo
je
26.
svibnja
2020.
prekid,
tijekom
razdoblja
od
90
dana,
mjera
navedenih
u
priopćenjima
za
medije
koja
je
LPFP
objavio
7.
i
8.
travnja
2020.,
kako
su
navedena
u
točkama
10.
do
12.
ove
presude.
Dana
2.
lipnja
2020.
LPFP
i
sportski predmetni klubovi
postupili
su
u
skladu
s tim nalogom.
18      Dana
8.
lipnja
2020.
LPFP
i
SJPF
izmijenili
su
kolektivni
ugovor
o
radu
koji
su
sklopili radi unošenja
članka
7.bis
naslovljenog
„Učinak
izmjena
rasporeda
natjecanja
zbog
bolesti
COVID-19
na
sportski
radni
odnos”,
koji
glasi
kako
slijedi:
„1.      Stranke
kolektivnog
ugovora
sklapaju
ovaj sporazum
u
skladu
s
Protokolom
utvrđenim
s
[LPFP-om]
[...],
kojim
se
predviđa
da
sportska
sezona
2019./2020.
završava
na
dan
nakon
zadnje
službene
utakmice
natjecanja
u
toj
sezoni.
2.      Osim
ako
se
stranke
drukčije
dogovore,
smatra
se
da
se
sportski
ugovori
o
radu
[...]
sklopljeni
između
klubova
koji
sudjeluju
u
[prvoj
ligi]
i
igrača
i
koji
istječu
tijekom
tekuće
sportske
sezone,
kako
je
definirana
u
pravilniku,
automatski
produljuju
do
kraja tekuće sezone,
kako
je
definirana
u
prethodnoj
točki.
[...]
4.      Produljenje
ugovora
definirano
u
točki
1.
podrazumijeva
zadržavanje
svih
prava
i
obveza
stranaka,
uključujući
obvezu
sportskog
poslodavca
da
isplati
mjesečnu
plaću
igrača
utvrđenu
za
tekuću
sportsku
sezonu,
ili
iznos
razmjeran
toj
plaći,
ako
sportska
sezona
završava
prije
nego
što
plaća
dospijeva
u
cijelosti,
[...]
[...]”
19      Portugalski
nogometni savez
odredio
je
18.
lipnja
2020.
novi
datum
završetka
sportske
sezone
2019./2020.
na
2.
kolovoza
2020.
20      Dana 28.
travnja
2022.
Tijelo
za
zaštitu
tržišnog
natjecanja
donijelo
je
odluku
kojom
je
zaključilo
da
mjere
navedene
u
priopćenjima
za
medije
koja
je
LPFP
objavio
7.
i
8.
travnja
2020.,
kako
su
navedena
u
točkama
10.
do
12.
ove
presude,
treba
kvalificirati
kao
sporazum
čiji
je
cilj
bio
ograničiti
tržišno
natjecanje u koje bi se, da nije sklopljen takav sporazum,
profesionalni
nogometni
klubovi
koji
u
njemu
sudjeluju
mogli upustiti
na
tržištu
zapošljavanja
igrača koji se mogu natjecati u nacionalnim
prvenstvima
prve
i
druge
lige.
21      Tribunalu
da
Concorrência,
Regulação e
Supervisão (Sud
za
tržišno
natjecanje,
regulaciju
i
nadzor,
Portugal),
sudu
koji
je
uputio
zahtjev,
LPFP
i
svi
profesionalni
nogometni
klubovi
prve
i
druge
lige
nacionalnih
prvenstava
podnijeli
su
tužbu
protiv
te
odluke.
22      U
odluci
kojom
se
upućuje
zahtjev,
nakon
što
je
iznio
pravni
okvir
koji
se
primjenjuje
na
zapošljavanje
i
registraciju
igrača
koji
mogu
sudjelovati u nacionalnim
prvenstvima
prve
i
druge
lige te posljedice
pandemije
bolesti
COVID-19
na
sportsku,
gospodarsku
i
financijsku
situaciju
portugalskih
profesionalnih
nogometnih
klubova,
a
zatim
na
profesionalnu
situaciju
igrača,
taj
sud
u
bitnome navodi
da
dvoji
o
načinu
na
koji
je
Tijelo
za
zaštitu
tržišnog
natjecanja
u
svojoj
odluci
od
28.
travnja
2022.
protumačilo
i
primijenilo
članak
101.
stavak
1.
UFEU-a.
23      U
tom
pogledu
navedeni
sud
najprije
smatra
da,
općenito
i
apstraktno,
ponašanje
kojim
se
poduzetnici
međusobno
dogovaraju
kako
ne
bi preuzeli ili bi preuzeli svoje
radnike
i,
prema
tome,
kako
bi
se
ograničile
ili
uklonile
mogućnosti
profesionalne
mobilnosti
tih
radnika
i
njihova
pregovaračka
moć
prema
svojim
poslodavcima,
treba
kvalificirati,
s
obzirom
na
članak
101.
stavak
1.
UFEU-a,
kao
sporazum
kojim
gospodarski
subjekti
koji
djeluju
u
svojstvu
„kupaca”
na
„tržištu”
zapošljavanja
dijele
„resurs”
radne
snage.
Osim
toga,
smatra
da
se
takav
sporazum
po
svojem
sadržaju
može
izjednačiti
s
onima
iz
članka
101.
stavka
1.
točke
(c)
UFEU-a
i
da
ga
se
stoga,
uzimajući
u
obzir
njegov
stupanj
štetnosti,
može
kvalificirati
kao
sporazum
čiji
je
„cilj”
ograničiti
tržišno
natjecanje
u
koje
bi
se
poduzetnici
sudionici,
bez
tog
sporazuma,
mogli
upustiti
na
tržištu zapošljavanja,
koje
može
imati
središnju
ulogu
u
određenim
sektorima
u
kojima
su
kvalifikacije
radnika
ključne, poput onoga profesionalnog
sporta.
24      Nadalje,
sud
koji
je
uputio
zahtjev
objašnjava
da
u
ovom
slučaju
ipak
dvoji
o
tome
može
li
se
na
temelju
pravilnog
tumačenja
članka
101.
stavka
1.
UFEU-a
smatrati
da
sporazum
poput
onoga
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku
ima
dovoljan
stupanj
štetnosti
za
tržišno
natjecanje
da
bi
ga
se
moglo
kvalificirati
kao
ograničenje
tržišnog
natjecanja
s
obzirom
na
„cilj”.
25      Konkretno,
s
jedne
strane,
taj
sud
smatra
da
gospodarski
i
pravni
kontekst
u
kojem
je
sklopljen
sporazum
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku,
pod
uvjetom
da
ga
se
može
uzeti
u
obzir,
obilježava
skup
elemenata
svojstvenih
sektoru
profesionalnog
nogometa, na koje se nadovezuje situacija
uzrokovana
pandemijom
bolesti
COVID-19 te njezine
socijalne,
gospodarske
i
financijske
posljedice
na
taj
sektor,
profesionalne
nogometne
klubove
i
igrače.
U
tom
pogledu
on
u
bitnome napominje
da
su
pandemija
bolesti
COVID-19
i
poremećaji koji su zbog nje nastali naveli
nadležno
sportsko
udruženje
da
naloži prekid sportske
sezone
2019./2020.
i
da
je
sporazum
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku
dio
skupa
mjera
o
kojima
su
pregovarale
ili
o
kojima
su
nakon tog prekida odlučile
različite
stranke,
kao
što
su
sportska
udruženja,
socijalni
partneri,
klubovi
i
javna
tijela,
kako
bi
se,
u
mjeri
u
kojoj
je
to
moguće,
omogućio
nastavak
te
sportske
sezone te, u širem smislu,
ponovna
uspostava
sektora.
26      S
druge
strane,
navedeni
sud
smatra
da
su
u
tom
kontekstu
objektivni
ciljevi
koji
se
sporazumom
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku
nastoje
postići
u
pogledu
tržišnog
natjecanja
dvojaki.
Naime,
točno
je
da
bi
taj
sporazum
mogao
ograničiti
tržišno
natjecanje
u
kojem
bi
klubovi
sudionici
mogli
sudjelovati
na
tržištu
zapošljavanja
igrača
ako
toga
sporazuma
ne
bi
bilo.
Međutim,
time
što
se
tim
sredstvom
nastojala
očuvati
stabilnost postava igrača
tijekom
razdoblja prekida sine
die u
sportskoj
sezoni
2019./2020.,
cilj
navedenog
sporazuma
također
je
bio
omogućiti,
u
određenom
trenutku,
nastavak
natjecanja
između
tih
klubova
i,
prema
tome,
ponovnu
uspostavu
tržišnog
natjecanja
„u
stadionima”,
pod
uvjetima
kojima
se
može
očuvati
integritet
nacionalnih
prvenstava
prve
i
druge
lige.
27      Naposljetku,
sud
koji
je
uputio
zahtjev
želi
doznati,
neovisno
o
pitanju
ima
li
sporazum
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku
dovoljan
stupanj
štetnosti
da
bi
se
mogao
kvalificirati
kao
sporazum
čiji
je
„cilj”
ograničiti
tržišno
natjecanje, može li se takav
sporazum
izjednačiti
s
ponašanjem
za
koje
je
Sud
priznao,
među
ostalim,
u
presudama
od
19.
veljače
2002.,
Wouters i
dr.
(C-309/99,
EU:C:2002:98)
i
od
18.
srpnja
2006.,
Meca‑Medina
i
Majcen/Komisija
(C-519/04
P,
EU:C:2006:492),
da
pod
određenim
uvjetima
može
ne
biti
obuhvaćeno
zabranom
iz članka
101.
stavka
1.
UFEU-a.
28      U
tim
je
okolnostima
Tribunal
da
Concorrência,
Regulação e
Supervisão (Sud
za
tržišno
natjecanje,
regulaciju
i
nadzor)
odlučio
prekinuti
postupak
i
Sudu
uputiti
sljedeća
prethodna
pitanja:
„1.      Uzimajući
u
obzir
okolnosti
opisane
u
ovom
zahtjevu
za
prethodnu
odluku,
je
li
sporazum
na
daljinu,
koji
su
7.
travnja
2020.
posredstvom
platformi
Zoom
odnosno
Microsoft
Teams sklopili
svi
profesionalni
nogometni
klubovi
prve
lige
nacionalnog
nogometnog
prvenstva
države
članice
i
kojem
je
na
isti
način
sljedeći
dan
pristupila
većina
profesionalnih
nogometnih
klubova
druge
lige
nacionalnog
nogometnog
prvenstva
te
države
članice,
pri
čemu
je
u
obama
slučajevima
to
učinjeno
u
dogovoru
s
udruženjem
čiji
je
cilj
podupirati
i
uređivati
aktivnosti
profesionalnog
nogometa
u
toj
državi
članici,
te
na
temelju
kojeg
su
se
ti
klubovi
međusobno
sporazumjeli
da
neće
sklapati
ugovore
s
profesionalnim
igračima
nogometa
navedenih
liga
koji
su
jednostrano
raskinuli
svoj
ugovor
o
radu
pozivajući
se
na
razloge
proizašle
iz
pandemije
bolesti
COVID-19
ili
bilo
koje
druge
izvanredne
odluke
donesene
zbog
te
pandemije,
osobito
produljenja
sportske
sezone,
pravno
pravilo
u
smislu
presude
od
18.
srpnja
2006.,
Meca-Medina
i
Majcen/Komisija
(C-519/04
P,
EU:C:2006:492)?
2.      Može
li
se
s
obzirom
na
sudsku
praksu
proizašlu
iz
presuda
od
19.
veljače
2002.,
Wouters i
dr.
(C-309/99,
EU:C:2002:98, t. 97.)
i
od
18.
srpnja
2006.,
Meca‑Medina
i
Majcen/Komisija
(C-519/04
P,
EU:C:2006:492, t. 42.),
smatrati
proporcionalnim
i
prikladnim,
a
time,
na
temelju
odredaba
članka
165.
UFEU-a,
i
u
skladu
s
člankom
101.
stavkom
1.
UFEU-a,
pravilo
čija
su
obilježja,
ciljevi
i
okolnosti
opisani
u
ovom
zahtjevu
za
prethodnu
odluku
te
koje
je
rezultat
sporazuma
na
daljinu,
koji
su
7.
travnja
2020.
posredstvom
platformi
Zoom
odnosno
Microsoft
Teams sklopila
sva
profesionalna
nogometna
sportska
društva
prve
lige
nacionalnog
nogometnog
prvenstva
države
članice
i
kojem
je
na
isti
način
sljedeći
dan
pristupila
većina
profesionalnih
nogometnih
sportskih
društava
druge
lige
nacionalnog
nogometnog
prvenstva
te
države
članice,
pri
čemu
je
u
oba
slučaja
to
učinjeno
u
dogovoru
s udruženjem
čiji
je
cilj
osigurati
i
uređivati
aktivnosti
profesionalnog
nogometa
u
toj
državi
članici,
te
na
temelju
kojeg
su
se
ta
društva
međusobno
sporazumjela
da
neće
sklapati
ugovore
s
profesionalnim
igračima
nogometa
navedenih
liga
koji
jednostrano
raskinu
svoj
ugovor
o
radu
pozivajući
se
na
razloge
proizašle
iz
pandemije
bolesti
COVID-19
ili
bilo
koje
druge
izvanredne
odluke
donesene
zbog
te
pandemije,
osobito
produljenja
sportske
sezone?
3.      Protivi
li
se
članku
101.
stavku
1.
UFEU-a
tumačenje
prema
kojem
se
sporazum
na
daljinu,
čija
su
obilježja,
ciljevi
i
okolnosti
opisani
u
ovom
zahtjevu
za
prethodnu
odluku
te
koji
su
7.
travnja
2020.
posredstvom
platformi
Zoom
odnosno
Microsoft
Teams sklopila
sva
profesionalna
nogometna
sportska
društva
prve
lige
nacionalnog
nogometnog
prvenstva
države
članice
i
kojem
je
na
isti
način
sljedeći
dan
pristupila
većina
profesionalnih
nogometnih
sportskih
društava
druge
lige
nacionalnog
nogometnog
prvenstva
te
države
članice,
pri
čemu
je
u
oba
slučaja
to
učinjeno
u
dogovoru
s udruženjem
čiji
je
cilj
osigurati
i
uređivati
aktivnosti
profesionalnog
nogometa
u
toj
državi
članici,
te
na
temelju
kojeg
su
se
ta
društva
međusobno
sporazumjela
da
neće
sklapati
ugovore
s
profesionalnim
igračima
nogometa
navedenih
liga
koji
jednostrano
raskinu
svoj
ugovor
o
radu
pozivajući
se
na
razloge
proizašle
iz
pandemije
bolesti
COVID-19
ili
bilo
koje
druge
izvanredne
odluke
donesene
zbog
te
pandemije,
osobito
produljenja
sportske
sezone,
može
kvalificirati
kao
ograničenje
tržišnog
natjecanja
s
obzirom
na
cilj
jer
ima
dovoljan
stupanj
štetnosti
za
tržišno
natjecanje?”
O prethodnim pitanjima
Uvodna očitovanja
29      Uvodno
valja
podsjetiti
na
to
da je bavljenje sportom, s obzirom na to da predstavlja gospodarsku djelatnost, obuhvaćeno odredbama prava Unije koje su primjenjive kad je riječ o takvoj djelatnosti
(presude
od
21.
prosinca
2023.,
European Superleague Company,
C-333/21,
EU:C:2023:1011,
t.
83.
i
navedena
sudska
praksa
i
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824,
t.
75.).
30      Treba
smatrati
da
samo
određena
posebna
pravila
koja
su,
s
jedne
strane,
donesena
isključivo
zbog
negospodarskih
razloga
i
koja
se,
s
druge
strane,
odnose
na
pitanja
koja
se
tiču
samo
sporta
kao
takvog
nisu
povezana
s nijednom
gospodarskom
djelatnosti.
To
je
konkretno
slučaj
s
pravilima
koja
se
odnose
na
isključenje
stranih
igrača
iz
sastava
momčadi
koje
sudjeluju
u
natjecanjima
između
reprezentacija
svojih
zemalja
ili
na
određivanje
kriterija
za
klasifikaciju
koji
služe
za
odabir
sportaša
koji
se
natječu
pojedinačno
(presude
od
21.
prosinca
2023.,
European Superleague Company,
C-333/21,
EU:C:2023:1011,
t.
84.
i
navedena
sudska
praksa
i
presuda
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C‑650/22,
EU:C:2024:824,
t.
76.).
31      Osim
tih
posebnih
pravila,
pravila
koja
donose
sportska
udruženja
i,
općenitije,
postupanje
tih
udruženja
obuhvaćeni
su
odredbama
UFEU-a
koje
se
odnose
na
pravo
tržišnog
natjecanja
ako
su
ispunjeni
uvjeti
za
primjenu
tih
odredbi
(presude
od
21.
prosinca
2023.,
European Superleague Company,
C-333/21,
EU:C:2023:1011,
t.
87.
i
navedena
sudska
praksa
i
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C‑650/22,
EU:C:2024:824,
t.
78.).
Isto
vrijedi
i
za
pravila
i
postupanja
koja
su,
kao
u
glavnom
predmetu,
usvojili
profesionalni
nogometni
klubovi,
po
potrebi
u
dogovoru
s
nadležnim
nacionalnim
sportskim
udruženjem.
32      U
ovom
slučaju,
mjere
poput
onih
koje
se
navode
u
priopćenjima
za
medije
koja
je
LPFP
objavio
7.
i
8.
travnja
2020.,
kako
su
navedena
u
točkama
10.
do
12.
ove
presude,
nisu
među
pravilima
na
koja
se
može
primijeniti
iznimka
iz
točke
30.
te
presude,
za
koju
je
Sud
u
više
navrata
naveo
da
treba
biti
ograničena
na
svoj
pravi
cilj
i
ne
može
biti
razlog
za
isključivanje
svih
sportskih
aktivnosti
iz
područja
primjene
odredbi
UFEU-a
koje
se
odnose
na
gospodarsko
pravo
Unije
(vidjeti
po
analogiji
presude
od
21.
prosinca
2023.,
European Superleague Company,
C‑333/21,
EU:C:2023:1011,
t.
89.
i
navedenu
sudsku
praksu
i
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824,
t.
79.).
33      Nasuprot
tomu,
s
obzirom
na
to
da
je
sastav
momčadi
jedan
od
ključnih
elemenata
natjecanja
tijekom
kojih
se
sučeljavaju
profesionalni
nogometni
klubovi
i
da
ta
natjecanja
dovode
do
obavljanja
gospodarske
djelatnosti,
treba
smatrati
da
i
za
mjere
poput
onih
o
kojima
je
riječ
u
glavnom
postupku,
koje
se
odnose
na
zapošljavanje,
mogući
transfer
i
mogućnosti
profesionalne
mobilnosti
igrača
treba
smatrati
da
imaju
izravan
utjecaj
na
uvjete
obavljanja
te
gospodarske
djelatnosti
kao
i
na
tržišno
natjecanje
između
profesionalnih
nogometnih
klubova
koji
je
obavljaju
(vidjeti
u
tom
smislu
i
po
analogiji
presudu
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824,
t.
81.).
34      Stoga
takve
mjere
mogu
biti
obuhvaćene
područjem
primjene
članka
101.
UFEU‑a.
Treće pitanje
35      Svojim
trećim
pitanjem,
koje
valja
najprije
razmotriti,
sud
koji
je
uputio
zahtjev
u
biti želi doznati treba
li
članak
101.
stavak
1.
UFEU-a
tumačiti
na
način
da
sporazum
kojim
su
se
klubovi
koji
sudjeluju
u
profesionalnim
nogometnim
prvenstvima
države
članice
obvezali,
u
dogovoru
s
predmetnim
nacionalnim
sportskim
udruženjem,
ne
zaposliti
svoje
igrače
u
slučaju
da
ti
igrači
jednostrano
raskinu
svoj
ugovor
o
radu
pozivajući
se
na
poteškoće
uzrokovane
pandemijom
bolesti
COVID-19
ili
bilo
kojom
izvanrednom
odlukom
povezanom
s
pandemijom
bolesti
COVID-19,
a
osobito
produljenjem
sportske
sezone,
treba
kvalificirati
kao
sporazum
koji
ima
za
cilj
ograničiti
tržišno
natjecanje.
36      U
tom
pogledu
iz
ustaljene
sudske
prakse
proizlazi
da je,
kako
bi
se
u
određenom
slučaju
moglo
smatrati
da
su
sporazum,
odluka
udruženja
poduzetnika
ili
usklađeno
djelovanje
obuhvaćeni
zabranom
iz
članka
101.
stavka
1.
UFEU-a,
u
skladu
sa
samim
tekstom
te
odredbe,
potrebno
dokazati
da
to
postupanje
ima
za
cilj
sprečavanje,
ograničavanje
ili
narušavanje
tržišnog
natjecanja
ili
da
to
postupanje
ima
to
za
posljedicu
(presude
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C‑333/21,
EU:C:2023:1011, t. 158.
i
navedena
sudska
praksa
i
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824, t. 124.).
37      U
tu
svrhu
najprije
valja
ispitati
cilj
postupanja
o
kojem
je
riječ.
U
slučaju
da
se
slijedom
takvog
ispitivanja
pokaže
da
to
postupanje
ima
protutržišni cilj,
nije
potrebno
ispitati
njegovu
posljedicu
za
tržišno
natjecanje.
Stoga
je
zatim
tu
posljedicu
potrebno
ispitati
samo
ako
se
ne
može
smatrati
da
navedeno
postupanje
ima
takav
protutržišni cilj
(presude
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C‑333/21,
EU:C:2023:1011, t. 159. i
navedena
sudska
praksa
i
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824, t. 125.).
38      Pojam
protutržišnog „cilja”,
iako
nije
iznimka
u
odnosu
na
pojam
protutržišnog „učinka”,
ipak
treba
usko
tumačiti
(presude
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C‑333/21, EU:C:2023:1011, t. 161. i
navedena
sudska
praksa
i
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824, t. 126.).
39      Stoga
treba
smatrati
da
se
tim
pojmom
upućuje
isključivo
na
određene
oblike
koordinacije
između
poduzetnika
koji
pokazuju
dovoljno
visok
stupanj
štetnosti
za
tržišno
natjecanje
kako
bi
se
moglo
smatrati
da
ispitivanje
njihovih
posljedica
nije
nužno.
Pojam
protutržišnog „cilja”,
iako
nije
iznimka
u
odnosu
na
pojam
protutržišnog „učinka”,
ipak
treba
usko
tumačiti
(presude
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C-333/21,
EU:C:2023:1011, t. 162. i
navedena
sudska
praksa
i
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824, t. 127.).
40      Među
vrstama
postupanja
koja
treba
smatrati
takvima
nalaze
se,
kao
prvo,
određena
koluzivna ponašanja
koja
su
posebno
štetna
za
tržišno
natjecanje,
kao
što
su
horizontalni
karteli
koji
dovode
do
određivanja
cijena,
ograničavanja
kapaciteta
proizvodnje
ili
podjele
klijenata.
Naime,
te
vrste
postupanja
mogu
uzrokovati
povećanje
cijene
ili
smanjenje
proizvodnje
i
stoga
ponude,
što
dovodi
do
loše
upotrebe
sredstava
na
štetu
poslovnih
korisnika
i
potrošača
(vidjeti
u
tom
smislu
presudu
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C‑333/21,
EU:C:2023:1011, t. 163.
i
navedenu sudsku praksu).
41      U
određenim
se
slučajevima
može
smatrati
da
i
druge
vrste
postupanja
imaju
protutržišni cilj,
iako
nisu
nužno
štetne
za
tržišno
natjecanje.
To
osobito
vrijedi
za
određene
vrste
horizontalnih
sporazuma
različitih
od
kartela,
primjerice
za
one
koji
dovode
do
isključivanja
konkurentnih
poduzetnika
s
tržišta,
ili
pak
za
određene
vrste
odluka
udruženja
poduzetnika
(presude
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C-333/21,
EU:C:2023:1011, t. 164.
i
navedena
sudska
praksa
i
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824, t. 128.). Međutim,
kako
bi
se
mogla
prihvatiti
takva
kvalifikacija,
valja
dokazati
da
takva
postupanja
pokazuju
dovoljan
stupanj
štetnosti
za
tržišno
natjecanje
u
smislu
da,
kao
što
je
to
nezavisni
odvjetnik
naveo
u
točki
28.
svojeg
mišljenja,
imaju
jasnu
protutržišnu logiku.
42      Kao što to proizlazi iz
članka
101.
stavka
1.
točaka
(a)
i
(c)
UFEU-a,
koji
se
osobito
odnosi
na
utvrđivanje
„kupovne
ili
prodajne
cijene”
i
podjelu
„tržišta
ili
izvora
nabave”,
takvi
karteli,
horizontalni
sporazumi
i
odluke
udruženja
poduzetnika
mogu
se,
osim
na
proizvode
ili
usluge
koje
predmetni
poduzetnici
stavljaju
na
tržište,
dakle
na
ponudu,
odnositi
i
na
bilo
kakva
sredstva
koja
su
tim
poduzetnicima
potrebna
za
proizvodnju
tih
proizvoda
ili
realizaciju
tih
usluga,
dakle
na
potražnju.
Koluzivno ponašanje
navedenih
poduzetnika
tako
se
može
očitovati,
na
primjer,
u
podjeli
dobavljača,
korištenju
zajedničke
tržišne
moći
za
utvrđivanje
cijene
po
kojoj
će
kupovati
svoje
ulazne
elemente
ili
pak
ograničavanju
ili
nadziranju
ključnog
elementa
tržišnog
natjecanja
koji,
u
određenim
sektorima
ili
na
određenim
tržištima,
može
činiti
zapošljavanje
visokokvalitetnih
radnika,
kao
što
su,
kad
je
riječ
o
sektoru
profesionalnog
nogometa,
igrači
koji
su
već
istrenirani
(presuda
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C‑650/22,
EU:C:2024:824, t. 129.
i
navedena
sudska
praksa).
43      Kako bi se odredilo imaju
li
sporazum,
odluka
udruženja
poduzetnika
ili
usklađena
praksa
po
samoj
svojoj
prirodi
dovoljno
visok
stupanj
štetnosti
za
tržišno
natjecanje da bi
se
moglo
smatrati
da
imaju
cilj
sprečavanja,
ograničavanja
ili
narušavanja
tog
tržišnog
natjecanja,
valja
ispitati,
kao
prvo,
sadržaj
sporazuma,
odluke
ili
prakse
o
kojima
je
riječi,
kao
drugo,
gospodarski
i
pravni
kontekst
u
kojem
se
nalaze
i,
kao
treće,
ciljeve
koji
se
njima
nastoje
postići
(vidjeti
u
tom
smislu
presude
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C-333/21,
EU:C:2023:1011, t. 165.
i
navedenu sudsku praksu i
od
29.
srpnja
2024.,
Banco
BPN/BIC
Português i
dr.,
C-298/22,
EU:C:2024:638, t. 44.).
44      U
tom
pogledu,
najprije,
ispitivanje
sadržaja
sporazuma,
odluke
udruženja
poduzetnika
ili
usklađenog
djelovanja
o
kojem
je
riječ
u
određenom
slučaju
pretpostavlja
da
se
utvrdi,
uzimajući
u
obzir
njegove
različite
aspekte,
ima
li
usklađeno
djelovanje
koje
iz
toga
proizlazi
značajke
na
temelju
kojih
ga
se
može
povezati
s
oblikom
koordinacije
između
poduzetnika
koji
se
po
svojoj
prirodi
može
smatrati
štetnim
za
dobro
funkcioniranje
normalnog
tržišnog
natjecanja,
što
je
osobito
slučaj
ako
je
svaka
koordinacija
koja
ima
takva
obilježja,
upravo
zbog
tih
potonjih,
prikladna
za
stvaranje
uvjeta
tržišnog
natjecanja
koji
ne
odgovaraju
normalnim
uvjetima
mjerodavnog sektora ili
tržišta (vidjeti
u
tom
smislu
presudu
od
29.
srpnja
2024.,
Banco
BPN/BIC
Português i
dr.,
C-298/22,
EU:C:2024:638, t. 45.
i
navedenu sudsku praksu).
45      Zatim, što se tiče gospodarskog i pravnog konteksta postupanja o kojem je riječ, valja uzeti u obzir prirodu obuhvaćenih proizvoda ili usluga kao i stvarne uvjete koji obilježavaju strukturu i funkcioniranje jednog ili više sektora ili tržišta u pitanju.
Suprotno
tomu,
nipošto
nije
potrebno
ispitati,
a
tim
više
ni
dokazati
posljedice
tog
postupanja
za
tržišno
natjecanje,
neovisno
o
tome
jesu
li
stvarne
ili
potencijalne
i
negativne
ili
pozitivne
(presude
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C-333/21,
EU:C:2023:1011, t. 166.
i
navedena
sudska
praksa,
od
27.
lipnja
2024.,
Komisija/Servier i
dr.,
C-176/19
P,
EU:C:2024:549, t. 288. i 453.
i
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824, t. 131.).
46      S
obzirom
na
navode
suda
koji
je
uputio
zahtjev
u
tom
pogledu,
valja
pojasniti
da,
iako je svakako potrebno ispitivanje
gospodarskog
i
pravnog
konteksta
određenog
postupanja,
kao
što
to
proizlazi
iz
sudske
prakse
navedene
u
točki
43.
ove
presude,
stupanj
uzimanja
u
obzir
tog
konteksta
ipak
može
ovisiti
o
vrsti
postupanja
o
kojem
je
riječ,
kao
što
je
to
nezavisni
odvjetnik
u
bitnome
istaknuo
u
točkama
42.,
43.
i
66.
svojega
mišljenja.
47      Tako
je
Sud
presudio
da
se u
slučaju
postojanja
oblika
koluzivnog ponašanja
koji
su
posebno
štetni
za
tržišno
natjecanje,
kao
što
su
horizontalni
karteli
koji
dovode
do
podjele
tržišta
ili
isključivanja
potencijalno
konkurentnih
poduzetnika
s
tih
tržišta,
ispitivanje gospodarskog i
pravnog
konteksta
u
kojem
se
nalaze
takva
ponašanja
može
ograničiti
samo
na
ono
što
je
nužno
kako
bi
se
utvrdilo
postojanje
ograničavanja
tržišnog
natjecanja
s
obzirom
na
cilj
(vidjeti
u
tom
smislu
presude
od
20.
siječnja
2016.,
Toshiba
Corporation/Komisija,
C-373/14
P,
EU:C:2016:26, t. 28. i 29.,
i
od
26.
listopada
2023.,
EDP
–
Energias de
Portugal
i
dr.,
C-331/21,
EU:C:2023:812, t. 100. do 102.).
48      Suprotno
tomu,
ako
postoje
druge
vrste
ponašanja
koja,
iako
nisu
nužno
štetna
za
tržišno
natjecanje,
ipak
mogu
imati
dovoljan
stupanj
štetnosti
kako
bi
se
moglo
smatrati
da
imaju
protutržišni cilj,
valja
provesti
detaljnije
ispitivanje
svih
elemenata
navedenih
u
točki
45.
ove
presude,
što
podrazumijeva,
prema
potrebi,
uzimanje
u
obzir
relevantnog
regulatornog
i
institucionalnog
okvira.
49      U
oba
slučaja,
ispitivanje
stvarnog
gospodarskog
i
pravnog
konteksta
predmetnog
postupanja
mora
omogućiti
da
se
osigura
da
su
ispunjeni
uvjeti
koji
su
potrebni
kako
bi
se
moglo
smatrati
da
to
postupanje
ima
dovoljan
stupanj
štetnosti
da
bi
se
kvalificiralo
kao
protutržišno s
obzirom
na
„cilj”.
Naime,
takva
se
kvalifikacija
može
prihvatiti
samo
u
određenim
okolnostima,
koje
se
osobito
odnose
na
prirodu
robe
ili
usluga
o
kojima
je
riječ,
stvarne
uvjete
funkcioniranja
tržišta
ili
pak
njegovu
strukturu.
Obrnuto,
uzimanje
u
obzir
tog
konteksta
može
dovesti
do
toga
da
se
utvrdi
da
posebne
okolnosti
u
vezi
s
navedenim
postupanjem
mogu
dokazati
da
nije
dovoljno
štetno
da
bi
opravdalo
takvu
kvalifikaciju
(vidjeti
u
tom
smislu
presudu
od
29.
srpnja
2024.,
Banco
BPN/BIC
Português i
dr.,
C-298/22,
EU:C:2024:638, t. 48.).
50      Nadalje,
kad
je
riječ
o
ciljevima
koji
se
nastoje
postići
postupanjem
o
kojem
je
riječ,
valja
utvrditi
objektivne
ciljeve
koje
to
postupanje
treba
postići
u
pogledu
tržišnog
natjecanja.
Suprotno
tomu,
okolnost
da
su
uključeni
poduzetnici
djelovali
bez
subjektivne
namjere
da
spriječe,
ograniče
ili
naruše
tržišno
natjecanje
i
činjenica
da
su
nastojali
postići
određene
legitimne
ciljeve
nisu
odlučujuće
za
potrebe
primjene
članka
101.
stavka
1.
UFEU-a
(presude
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C-333/21,
EU:C:2023:1011, t. 167.
i
navedena
sudska
praksa
i
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824, t. 132.).
51      Osim
toga,
iz
uzimanja
u
obzir
svih
potrebnih
elemenata
u
svakom
slučaju
trebaju
proizići
precizni
razlozi
zbog
kojih
postupanje
o
kojem
je
riječ
ima
dovoljno
visok
stupanj
štetnosti
za
tržišno
natjecanje
na
temelju
kojeg
se
opravdano
može
smatrati
da
ima
za
cilj
sprečavanje,
ograničavanje
ili
narušavanje
tog
tržišnog
natjecanja
(vidjeti
u
tom
smislu
presude
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C-333/21,
EU:C:2023:1011, t. 168.
i
navedenu sudsku praksu i
od
4.
listopada
2024.,
C-650/22,
EU:C:2024:824, t. 133.).
52      U
ovom
slučaju,
što
se
tiče,
kao
prvo,
sadržaja
sporazuma
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku,
iz
samog
teksta
trećeg
pitanja
koje
je
postavio
sud
koji
je
uputio
zahtjev
kao
i
iz
navoda
tog
suda,
na
koje
se
podsjeća
u
točkama
11.
i
12.
ove
presude,
proizlazi
da
je
riječ
o
sporazumu
kojim
su
se
svi
klubovi
koji
sudjeluju u nacionalnim
profesionalnim
nogometnim
prvenstvima
države
članice,
u
dogovoru
s
predmetnim
nacionalnim
sportskim udruženjem,
obvezali ne zapošljavati svoje
igrače ako oni
jednostrano
raskinu
svoj
ugovor
o
radu
pozivajući
se
na
poteškoće
uzrokovane
pandemijom
bolesti
COVID-19
ili
bilo
kojom
iznimnom
odlukom
povezanom
s
pandemijom,
a
osobito
produljenjem
sportske
sezone.
53      Sklapanjem
takvog
sporazuma
profesionalni
nogometni
klubovi
koji
u
njemu
sudjeluju
koordiniraju,
u
mjeri
i
u
skladu
s
pravilima
koja
su
zajednički
dogovorili,
u
ovom
slučaju
za
dva
natjecanja
visoke
razine
koja
se
odvijaju
na
razini
države
članice,
njihovo
ponašanje
na
„uzlaznom
tržištu”
koje
čini,
s
gospodarskog
stajališta,
zapošljavanje
već
istreniranih
igrača
ili
igrača
koji
treniraju.
Koordinirajući
se
na
taj
način,
svi
ti
klubovi
odustaju
od
ili
si
zabranjuju
svaku
mogućnost
samostalnog
odlučivanja
o
zapošljavanju
igrača
koji
bi
jednostrano
raskinuo
ugovor
o
radu
s
drugim
klubom
zbog
razloga
povezanih
s
pandemijom
bolesti
COVID-19.
Takav
sporazum,
koji
odgovara
sporazumu
o
nepreuzimanju radnikâ,
očito
je
ograničenje
ključnog
elementa
tržišnog
natjecanja
u
području
profesionalnog
sporta
visoke
razine,
odnosno
mogućnosti
zapošljavanja
igrača
koji
su
već
zaposleni
u
nekom
klubu
jer
nepostojanje
tog
ograničenja
može
upravo
omogućiti
navedenim
klubovima
da
se
međusobno
natječu
na
tom
tržištu
(vidjeti
u
tom
smislu
presudu
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824, t. 138., 145. i 146.).
54      Sporazumi
o
nepreuzimanju mogu
se
izjednačiti
s
horizontalnim
sporazumima
o
podjeli
„tržišta
ili
izvora
nabave”
iz
članka
101.
stavka
1.
točke
(c)
UFEU-a,
koji
su,
kao
što
to
proizlazi
iz
točke
42. ove
presude,
štetni
za
tržišno
natjecanje
jer
se
njima
učvršćuje
podjela
„resursa”,
koji
su
radnici,
među
poduzetnicima
sudionicima
(vidjeti
u
tom
smislu
presudu od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824, t. 146.),
što
tako
dovodi
do
potencijalno
neučinkovite
dodjele
tih
resursa
na
tržištu.
55      Osim
toga,
tim
se
sporazumima
smanjuje
mogućnost
tih
radnika
da
nude
svoje
usluge
drugim
poduzetnicima,
čime
se
ograničava
njihova
pregovaračka
moć
na
tržištu,
uključujući
u
pogledu
poduzetnika koji ih
zapošljava.
Stoga,
iako
se
njihov
sadržaj
razlikuje
od
sadržaja
sporazuma
kojima
su
se
takvi
poduzetnici
izravno
dogovorili
kako
bi
odredili
plaće
svojih
igrača,
dakle
„nabavne
cijene”
svojih
ljudskih
resursa,
s
posljedicom
uklanjanja
ili
ograničavanja
tržišnog
natjecanja
u
tom
pogledu,
takvi
sporazumi
o
nepreuzimanju ipak
mogu
neizravno
i
potencijalno
utjecati
na
te
cijene.
56      Međutim,
ispitivanje
sadržaja
određenog
sporazuma
ne
može
samo
po
sebi
biti
dovoljno
za
zaključak
o
postojanju
takve
kvalifikacije,
kao
što
to
proizlazi
iz
ustaljene
sudske
prakse
navedene
u
točkama
43. i
49.
ove
presude,
čak
i
ako
je
on
povezan
s
određenom
vrstom
ponašanja
za
koje
se
općenito
može
smatrati
da
može
ograničiti
tržišno
natjecanje
s
obzirom
na
sam
njegov
cilj.
57      Što
se
tiče,
kao
drugo,
gospodarskog
i
pravnog
konteksta
postupanja
o
kojem
je
riječ,
valja,
kao
prvo,
podsjetiti
na
to
da
konkretno
ispitivanje
stvarnog
konteksta
gospodarskih
aktivnosti
povezanih
sa
sportom
može
podrazumijevati
uzimanje
u
obzir,
među
ostalim
elementima
i
pod
uvjetom
da
su
te
posebnosti
relevantne,
prirode,
organizacije
ili
pak
funkcioniranja
predmetnog
sporta,
načina
na
koji
se
provodi,
načina
na
koji
djeluju
različiti
sudionici
koji
u
njemu
sudjeluju
i
uloge
koju
imaju
strukture
ili
tijela
odgovorna
za
njega
na
svim
razinama,
s
kojima
Unija
promiče
suradnju,
u
skladu
s
člankom
165.
stavkom
3.
UFEU-a
(vidjeti
u
tom
smislu
presudu
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C‑333/21,
EU:C:2023:1011, t. 104. i 105.
i
navedenu
sudsku
praksu).
58      U
ovom
je
slučaju
sporazum
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku,
kao
što
je
to
navedeno
u
točki
52. ove
presude,
sporazum
o
nepreuzimanju igrača
koji
su
jednostrano
raskinuli
svoj
ugovor
o
radu
zbog
razloga
povezanih
s
pandemijom
bolesti
COVID-19,
koji
su
sklopili
svi
klubovi
koji
sudjeluju
u
nacionalnim
profesionalnim
nogometnim
prvenstvima
države
članice,
u dogovoru s
predmetnim
nacionalnim
sportskim
udruženjem.
Stoga
se
odnosi,
kao
što
je
to
istaknuto
u
točki
53.
te
presude,
na
parametar
tržišnog
natjecanja
koji
ima
ključnu
ulogu
u
području
profesionalnog
nogometa
visoke
razine.
59      Međutim,
tržišno
natjecanje
koje
može
postojati
između
poduzetnika
kao
što
su
profesionalni
nogometni
klubovi
ima
određene
posebnosti.
Naime,
iako
se
ti
poduzetnici
mogu
međusobno
natjecati
na
različitim
tržištima, poput prodaje ulaznica
koje
gledateljima
omogućuju
da
prisustvuju
susretima, potrage za sponzorima i sklapanja sponzorskih ugovora ili
pak
ostvarivanja
određenih
pravnih
ili
gospodarskih
prava
povezanih
s
natjecanjima
u
kojima
sudjeluju
i
igračima
koje
zapošljavaju,
njihov
uzajamni
položaj
na
tim
tržištima
ipak
u
određenoj
mjeri
ovisi
o
njihovoj
primarnoj
i
glavnoj
djelatnosti,
a
to
je
njihovo
sudjelovanje u sportskim
natjecanjima.
60      Ta
sportska
natjecanja
obilježava,
među
ostalim,
činjenica
da
je
sudjelovanje
u
tim
natjecanjima
rezervirano
za
momčadi
koje
su
ostvarile
određene
sportske
rezultate
i
iako
se
njihovo
odvijanje
temelji
na
sučeljavanju
i
postupnoj
eliminaciji
tih
momčadi,
koje
se
stoga
temelji
na
sportskim
zaslugama,
njihovo
dobro
funkcioniranje,
održivost
i
uspjeh
također
se
temelje
na
održavanju
određene
sportske
i
financijske
ravnoteže
kao
i
određene
jednake
mogućnosti
među
profesionalnim
nogometnim
klubovima
koji
u
njima
sudjeluju,
uzimajući
u
obzir
njihovu
međusobnu
međuovisnost
(vidjeti
u
tom
smislu
presudu
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C-333/21,
EU:C:2023:1011, t. 143. i 235.
i
navedenu
sudsku
praksu).
61      U
tom
pogledu,
kontinuitet
tržišnog
natjecanja
u
koje
se
mogu
upustiti
profesionalni
nogometni
klubovi
pretpostavlja
da
u
svakom
trenutku
postoji
dovoljan
broj
klubova
koji
sudjeluju
u
različitim
natjecanjima
organiziranima
na
nacionalnoj
i
međunarodnoj
razini,
čak
i
ako
se
ti
klubovi,
ovisno
o
sportskim
sezonama,
mogu
postupno
eliminirati
iz
određenog
sportskog
natjecanja
i
iako
neki
od
njih trebaju napredovati
iz
jedne
u
drugu
ligu
ili
pak pasti iz
jedne
lige
u
drugu.
62      Kao
drugo,
Sud je u
nekoliko
navrata
istaknuo
da
je
uzimajući
u
obzir
te
različite
posebnosti
opravdano
da
nacionalna
i
međunarodna
sportska
udruženja
koja
su
odgovorna
za
određenu
sportsku
disciplinu mogu donositi,
provoditi
i
osiguravati
poštovanje
pravila
koja
se
odnose,
među
ostalim,
na
organizaciju
natjecanja
u
toj
disciplini,
njihovo
nesmetano
odvijanje
i
sudjelovanje
sportaša
u
njima
(vidjeti
u
tom
smislu
presudu
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C‑333/21,
EU:C:2023:1011, t. 75. i 142. i
navedenu
sudsku
praksu).
63      Takva
zajednička
pravila,
kojima
se
nastoje
zajamčiti
ujednačenost
i
usklađenost
tih
natjecanja
u
ukupnom
godišnjem
rasporedu
ili
rasporedu
natjecateljske
godine,
kao
i,
općenitije,
odgovarajuće
i
djelotvorno
promicati
održavanje
sportskih
natjecanja
koja
se
temelje
na
jednakim
prilikama
i
zaslugama,
mogu
se
legitimno
odnositi,
među
ostalim,
na
ograničavanje
uvjeta
u
kojima
profesionalni
nogometni
klubovi
mogu
odlučivati
o
sastavima
momčadi
koje
sudjeluju
u
takvim
natjecanjima
kao
i
uvjeta
u
skladu
s
kojima
sami
igrači
mogu
u
njima
sudjelovati
(vidjeti
u
tom
smislu
presudu
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824, t. 143.
i
navedenu
sudsku
praksu).
64      Konkretno,
budući
da
se
odvijanje
međuklupskih
profesionalnih
nogometnih
natjecanja,
godišnje
ili
svake
natjecateljske
godine
temelji,
kao
što
je
to
navedeno
u
točki
60.
ove
presude,
na
sučeljavanju
i
postupnoj
eliminaciji
momčadi
koje
u
njima
sudjeluju
i
da
se
stoga
u
biti
temelji
na
sportskim
zaslugama,
koje
se
mogu
zajamčiti
samo
ako
se
sve
te
momčadi
sučeljavaju
u
jednakim
regulatornim
i
tehničkim
uvjetima,
čime
se
osigurava
određena
jednakost
prilika,
može
biti
legitimno
da
sportsko
udruženje
nastojati
osigurati,
u
određenoj
mjeri,
stabilnost
kadrovskog
sastava
iz
kojeg
se
biraju
igrači
momčadi
koje
ti
klubovi
sastavljaju
tijekom
određene
natjecateljske
godine,
na
primjer
zabranom
jednostranog
raskida
ugovora
o
radu
tijekom
natjecateljske
godine,
odnosno
tijekom
određene
godine
(presuda
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824, t. 144.
i
navedena
sudska
praksa).
65      Međutim,
kada
sportsko
udruženje
donosi
takva
pravila,
ona
moraju
biti
u
skladu
s
pravom
Unije.
Konkretno,
donošenje
tih
pravila
ne
smije
imati
za
posljedicu
to
da postupanje članova
tog
udruženja
koji
su
poduzetnici u skladu s njima dovede do
povrede
članaka
101.
i
102.
UFEU-a.
Usto
primjena
navedenih
pravila
ne
smije
ograničiti
ostvarivanje
prava
i
sloboda
koji
se
pravom
Unije
dodjeljuju
pojedincima
(vidjeti u tom smislu presudu od 21. prosinca 2023., Royal Antwerp Football Club, C-680/21, EU:C:2023:1010, t. 103. i navedenu sudsku praksu).
66      U ovom
slučaju
sporazum
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku,
koji
su
zajedno
donijeli
LPFP
i
svi
nogometni
klubovi, pak djelomično
učvršćuje
konkurentske
odnose
tih
klubova
kao
gospodarskih
subjekata.
67      Kao
treće,
sud
koji
je
uputio
zahtjev
pita
se,
kao
što
to
proizlazi
iz
točaka
24. i
25. ove
presude,
mogu
li
ga
određeni
drugi
elementi
koji
obilježavaju
gospodarski
i
pravni
kontekst
sporazuma
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku
navesti
na
zaključak
da
taj
sporazum
nema
dovoljan
stupanj
štetnosti
za
tržišno
natjecanje
da
bi
se
moglo
smatrati
da
ima
za
cilj
ograničiti
tržišno
natjecanje
i,
slijedom
toga,
da
bi
bilo
opravdano
suzdržati
se
od
ispitivanja
njegovih
stvarnih
ili
potencijalnih
učinaka
na
njega.
68      Konkretno,
kao
što
to
proizlazi
iz
točaka
7. do
11.,
14. do
16. i
18. ove
presude,
taj
se
sud
poziva
na
pandemiju
bolesti
COVID-19,
opće
posljedice
te
pandemije,
koje
se
osobito
odnose
na
zatvaranje
stanovništva
i
zatvaranje
ustanova
za
prihvat
javnosti,
kao
i
na
njezine
posebne
posljedice
na
sektor
profesionalnog
nogometa,
kao
što
su
obustava
sportske
sezone
2019./2020.
i
brojne
praktične,
sportske,
socijalne,
gospodarske
i
financijske
poteškoće
s
kojima
su
nogometni
klubovi
bili
suočeni
zbog
navedene
pandemije.
69      U
tom
pogledu
valja
istaknuti
da, iako
je
u
konačnici
na
sudu
koji
je
uputio
zahtjev
da
kvalificira
sporazum
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku
s
obzirom
na
članak
101.
stavak
1.
UFEU-a,
Sud
ipak
može
prilikom
odlučivanja
o
zahtjevu
za
prethodnu
odluku
dati
pojašnjenja
koja
će
taj
sud
usmjeriti
u
njegovu
tumačenju
i
omogućiti
mu
donošenje
odluke
u
glavnom
postupku
(vidjeti
u
tom
smislu
presude
od
13.
srpnja
2006.,
Manfredi i
dr.,
C-295/04
do
C-298/04,
EU:C:2006:461, t. 48.
i
od
25.
siječnja
2024.,
Em
akaunt BG,
C-438/22,
EU:C:2024:71, t. 27.).
70      U
ovom se slučaju,
prije
svega,
postupanje
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku
razlikuje
od
pravila
koja
nacionalna
ili
međunarodna
sportska
udruženja
koja
su
odgovorna
za
određenu
sportsku
disciplinu
propisuju
na
temelju
svojih
statuta
i
zadaća
koje
su
im
dodijelila
ili
priznala
javna
tijela.
Naime,
čini
se
da
iz
priopćenja
za
medije
LPFP-a
od
7.
i
8.
travnja
2020.,
kako su
navedena
u
točkama
10.
do
12.
ove
presude,
proizlazi
da su
to
ponašanje
izvorno
usvojili
profesionalni
nogometni
klubovi,
koji
su
poduzetnici,
a
ne
takvo
sportsko
udruženje.
71      Usto,
s
obzirom
na
to
da
se
člankom
101.
stavkom
1.
UFEU-a
nastoji
zabraniti
svaki
oblik
koordinacije
koji
svjesno
zamjenjuje
rizike
tržišnog
natjecanja
praktičnom
međusobnom
suradnjom
između
poduzetnika
i
da
se,
općenitije,
odredbe
UFEU-a
o
tržišnom
natjecanju
temelje
na
premisi
prema
kojoj
svaki
gospodarski
subjekt
mora
samostalno
odrediti
politiku
koju
namjerava
slijediti
na
tržištu
(vidjeti
u
tom
smislu
presude
od
14.
srpnja
1981.,
Züchner,
172/80,
EU:C:1981:178, t. 13.
i
od
20.
studenoga
2008.,
Beef Industry Development
Society i
Barry
Brothers,
C-209/07,
EU:C:2008:643, t. 34.),
takvo
se
postupanje
ne
može
izjednačiti
s
takvim
pravilima.
72      Međutim,
iz
navoda
suda
koji
je
uputio
zahtjev
proizlazi
da
je
postupanje
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku,
iako
izvorno
ne
potječe
od
nadležnog
nacionalnog
sportskog
udruženja,
doneseno
u
prisutnosti
predsjednika
tog
udruženja
te
se
može
smatrati
da
ga
je
ono
podupiralo
ili
čak
odobrilo,
što
je
ipak
na
sudu
koji
je
uputio
zahtjev
da
provjeri.
73      Nadalje,
kao
što
je
to
pojašnjeno
u
odluci
kojom
se
upućuje
zahtjev
za
prethodnu
odluku,
to
se
postupanje
odvijalo
u
posve
specifičnom
kontekstu
uzrokovanom
pandemijom
bolesti
COVID-19,
koja
je
utjecala
ne
samo
na
predmetni
sektor
u
brojnim
aspektima
nego
i,
prije
svega,
na
samo
tržišno
natjecanje
u
tom
sektoru.
Konkretno,
zbog
te
pandemije
i
nakon
prekida
sportske
sezone
2019./2020.
koji
je
iz
toga
proizašao,
nastavak
utakmica
koje
su se još trebale
odigrati u
okviru
nacionalnih
prvenstava
prve
i
druge
lige
i
dalje
je
bio
neizvjestan
u
trenutku
sklapanja
sporazuma
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku jer se
takva
nesigurnost
odražavala
kako
na
datum
završetka
te
sportske
sezone,
u
slučaju
njezina
nastavka,
tako
i
na
istek
ugovora
o
radu
određenih
igrača.
Naime,
zbog
nepostojanja
odgovarajućih
mjera,
igrače
koji bi jednostrano
raskinuli
svoj
ugovor
o
radu
zbog
navedene
pandemije
ili
čiji bi ugovor
o
radu
prestao
na
datum
na
koji
je
prvotno
trebala
završiti
navedena
sportska
sezona,
odnosno
30.
lipnja
2020.,
mogao bi
nakon
toga
slobodno
zaposliti
drugi
klub,
što
bi
neizbježno
i
znatno
izmijenilo
sastav
različitih
momčadi koje sudjeluju i
stoga
ugrozilo
integritet
natjecanja.
Osim
toga,
kao
što
to
nezavisni
odvjetnik
u
bitnome ističe
u
točkama
57.
i
58.
svojeg
mišljenja,
takva bi se
situacija
mogla
pogoršati
ako bi gospodarske
i
financijske
poteškoće
s
kojima
su
se
susreli
klubovi s takvim odlascima igrača
spriječile te klubove da
zaposle nove
igrače
zbog nedovoljne likvidnosti.
74      Točno
je
da
nastupanje
događaja
poput
pandemije
bolesti
COVID-19
ne
može
kao
takvo opravdati
iznimku
od
imperativne
odredbe koju čini članak
101.
stavak
1.
UFEU-a
(vidjeti
u
tom
smislu
i
po
analogiji
presude
od
26.
rujna
2013.,
ÖBB-Personenverkehr,
C-509/11,
EU:C:2013:613, t. 49. i 50.
i
od
8.
lipnja
2023.,
UFC
–
Que choisir i
CLCV,
C-407/21,
EU:C:2023:449, t. 57.).
75      Budući
da
sud
koji
je
uputio
zahtjev
upućuje
na
članak
165.
UFEU-a,
valja
dodati
da nije drukčije kada se sporazum,
odluka
udruženja
poduzetnika
ili
usklađeno
djelovanje donesu u
području
sporta.
Naime,
ta
odredba
ne
predstavlja
posebno
pravilo
kojim
se
sport
izuzima
od
svih
ili
dijela
drugih
odredaba
primarnog
prava
Unije
koje
se
na
njega
mogu
primijeniti
ili
kojim
bi
se
nalagalo
da
mu
se
osigura
posebno
postupanje
u
okviru
te
primjene
(presuda
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C-333/21,
EU:C:2023:1011, t. 101.).
76      Međutim,
sud
koji
je
uputio
zahtjev
ipak
mora
uzeti
u
obzir
okolnosti
poput
onih
navedenih
u
točki
73.
ove
presude
kako
bi
utvrdio
može
li
se
na
temelju
konteksta
postupanja
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku,
promatranog
zajedno
s
njegovim
sadržajem
i
njegovim
objektivnim
ciljevima,
utvrditi
da
to
postupanje
ima
za
cilj
spriječiti,
ograničiti
ili
narušiti
tržišno
natjecanje.
77      Naposljetku,
uzimanje
u
obzir
gospodarskog
i
pravnog
konteksta
predmetnog
postupanja
u
određenom
slučaju
i,
konkretnije,
stvarnih
uvjeta
koji
obilježavaju
funkcioniranje
jednog
ili
više
sektora
ili
tržišta
na
kojima
se
odvijalo
to
postupanje,
u
svakom
slučaju
mora
pokazati precizne razloge
zbog
kojih
navedeno
postupanje,
s
obzirom
na
posebnosti
svojstvene
tom
kontekstu,
ne
predstavlja
dovoljan
stupanj
štetnosti
za
tržišno
natjecanje
kako
bi
se
moglo
smatrati
da
ima
za
cilj
spriječiti,
ograničiti
ili
narušiti
tu
odluku
na
isti
način
kao
što
to
mora
biti
slučaj,
kao
što
to
proizlazi
iz
točke
51.
ove
presude, ako nadležno
tijelo
ili
sud zaključi suprotno.
78      Slijedom
toga,
neovisno
o
zaključku
suda koji
je
uputio
zahtjev,
nakon
ispitivanja
drugih
elemenata
gospodarskog
i
pravnog
konteksta
na
koje
se
poziva,
u
pogledu
postojanja
ili
nepostojanja
ograničenja
tržišnog
natjecanja
s
obzirom
na
„cilj”,
takva
se
ocjena
mora
temeljiti
na
analizi
tržišnog
natjecanja
u
kojoj
su
navedeni precizni razlozi
u
prilog
tom
zaključku,
s
obzirom
na
sve
relevantne
činjenične
i
pravne
elemente.
79      Kao
treće
i
posljednje,
što
se
tiče
objektivnih
ciljeva
koji
se
sporazumom
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku
nastoje
postići
u
pogledu
tržišnog
natjecanja,
elementi
koje
je
u
tom
pogledu
iznio
sud
koji
je
uputio
zahtjev
zahtijevaju
sljedeća
očitovanja.
80      S
jedne
strane,
taj
sud
u
bitnome navodi
da
treba
smatrati
da
sporazum
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku,
s
obzirom
na
njegov
jasan
i
precizan
sadržaj,
ima
za
cilj
ograničiti
tržišno
natjecanje
u
koje
bi se profesionalni
nogometni
klubovi
koji
su
sklopili
taj
sporazum u slučaju njegova nepostojanja mogli upustiti na
tržištu
zapošljavanja
igrača.
81      Ti
navodi,
na
temelju
kojih
se
predmetni
cilj
izvodi
iz
samog
sadržaja
navedenog
sporazuma,
potvrđuju
da
je
on
sam
po
sebi
mogao
ugroziti
jedan
od
različitih
oblika
tržišnog
natjecanja,
odnosno
tržišno
natjecanje
zapošljavanjem
igrača,
koje bi se
moglo
odvijati
među
klubovima
prve
lige nacionalnog prvenstva,
koje
je
tada
bilo
prekinuto
sine die ali
se
ipak
moglo
nastaviti,
pod
uvjetom
da
to
omogućuje
razvoj
situacije
uzrokovane
pandemijom
bolesti
COVID-19.
82      S
druge
strane,
sud
koji
je
uputio
zahtjev
u
bitnome navodi
da
se
sporazumom
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku
ipak
namjeravalo,
u
okolnostima
poput
onih
navedenih
u
točki
73.
ove
presude,
očuvati
stabilnost postava igrača
iz
kojih
su
mogli sastaviti svoje
momčadi
tijekom
cijelog
razdoblja
prekida
sine
die sportske
sezone
2019./2020.
i
time
omogućiti
nastavak
prvenstva
u
određenom
trenutku
u
uvjetima
kojima
se
jamči
njegov
integritet.
U
tom
pogledu
taj
sud
osobito
podsjeća
na
to
da
je
prvotno
bilo
predviđeno
da
ta
sportska
sezona
završava
30.
lipnja
2020.,
da
su
brojni
ugovori
o
radu
između
klubova
i
njihovih
igrača isticali toga istoga dana i
da
bi,
da
nije
sklopljen
sporazum
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku,
klubovi
imali
pravo
zaposliti
igrače
svojih
konkurenata
tijekom
prvenstva,
uključujući
između
datuma
završetka
navedene
sportske
sezone
kako
je
prvotno
predviđena
i
datuma
nastavka
iste
sportske
sezone,
što
bi
klubovima koji raspolažu najvećim
financijskim
resursima
omogućilo
da
ojačaju
svoje
momčadi
i
na
odgovarajući
način
oslabe položaj svojih konkurenata,
čime
bi
se
nepovratno
narušilo
tržišno
natjecanje
i,
u
konačnici,
tržišno
natjecanje
„u
stadionima”.
83      Međutim,
ti
navodi, koji su sud
koji
je
uputio
zahtjev naveli na shvaćanje da
je
u
toj
mjeri
taj
sporazum
imao
objektivno
povoljan
cilj
za
tržišno
natjecanje,
čine
se
relevantnima
s
obzirom
na
posebnosti
koje
obilježavaju
uobičajeno
funkcioniranje
tog
sporazuma
u
sektoru
profesionalnog
nogometa,
kako
su
navedene
u
točkama
60. do
64. ove
presude,
kao
i
stvarni
kontekst
u
kojem
je
navedeni
sporazum
sklopljen.
84      Naime,
kao
što
to
proizlazi
iz
sudske
prakse
navedene
u
tim
točkama,
međuklupska
nogometna
natjecanja
temelje
se,
među
ostalim,
na
načelu
sportskih
zasluga,
koje
pretpostavlja
da
se
rezultati
koje
su
ostvarili
svi
klubovi
prisutni
tijekom
različitih
faza
određenog
natjecanja
mogu
valjano
usporediti.
85      Kao
što
je
to
nezavisni
odvjetnik
u
bitnome
naveo
u
točkama
57.
do
59.
svojega
mišljenja,
taj
oblik
natjecanja
u
koje
se
mogu
upustiti
klubovi
nužno
pretpostavlja
da
integritet
natjecanja
i
stabilnost postava igrača
od
kojih
klubovi
mogu
sastaviti
momčadi
koje prilagođavaju tijekom
određenog
natjecanja
ili
sezone
budu
očuvani,
što
u
praksi podrazumijeva izbjegavanje
kasnih
transfera
igrača
koji
mogu
znatno
izmijeniti
sportsku
vrijednost
neke
momčadi
tijekom
natjecanja
te
zabranjivanje jednostranih raskida ugovora
o
radu
tijekom
sezone
(vidjeti
u
tom
smislu
presude
od
13.
travnja
2000.,
Lehtonen i
Castors Braine,
C-176/96,
EU:C:2000:201, t. 53 i 54.
i
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824, t. 100. i 144.),
osim
ako
se
temelje
na
valjanim
razlozima,
poput
neisplate
plaće
igraču
od njegova kluba
ili
stegovne
povrede
koja
može
opravdati
takav
raskid.
86      Tako sud
koji
je
uputio
zahtjev
može
valjano
smatrati
da
je
sporazum
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku
istodobno
imao
objektivno
protutržišni cilj,
koji
se
odnosio
na
ograničenje
tržišnog
natjecanja
na
tržištu
zapošljavanja
igrača,
i
cilj
koji
objektivno
pospješuje
tržišno
natjecanje,
a
koji
se
sastoji
od
osiguravanja
stabilnosti postava igrača
prve
i
druge
lige
nacionalnih
prvenstava
ograničavanjem
preuzimanja,
od
strane
klubova
koji
u
njima
sudjeluju,
igrača
čiji
bi
ugovor
o
radu
istekao
ili bi ga dotična
osoba
jednostrano
raskinula
zbog
razloga
povezanih
s
pandemijom
bolesti
COVID-19,
uključujući
tijekom
razdoblja
između
datuma
na
koji
je
sportska
sezona
2019./2020.
trebala
završiti
da
nije
bila
prekinuta
do
datuma
koji
je
konačno
utvrđen
za
dovršetak
te
sezone
u
slučaju
nastavka
te
sezone.
87      Uzimajući
u
obzir
očitovanja
tuženika
iz
glavnog
postupka
i
Komisije
u
tom
pogledu,
valja
dodati
da
se
takva
situacija
temeljito
razlikuje
od
one
u
kojoj
ponašanje
s
objektivno
protutržišnim ciljem
istodobno
nastoji
postići
druge
ciljeve
koji
mogu
biti
opravdani, ali
neutralni
u
pogledu
tržišnog
natjecanja
(vidjeti
u
tom
smislu
presudu
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C-333/21,
EU:C:2023:1011, t. 167.
i
navedenu
sudsku
praksu).
88      Slijedom
toga,
iz
navoda
suda
koji
je
uputio
zahtjev
i
spisa
kojim
Sud
raspolaže
proizlazi
da,
iako
ispitivanje
sadržaja
sporazuma
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku
pokazuje
da
je
on
mogao
očito
ograničiti
tržišno
natjecanje
koje
može
postojati
između
nogometnih
klubova
koji
sudjeluju
na
tržištu
zapošljavanja
igrača,
ispitivanje
stvarnog
gospodarskog
i
pravnog
konteksta
u
kojem
se
nalazi
pokazuje
da
je
taj
sporazum
postignut,
s
jedne
strane,
u
sektoru
u
kojem
tržišno
natjecanje
ima
brojne
posebnosti
i,
s
druge
strane,
u
posve
posebnom
kontekstu.
Osim
toga,
iz
toga
proizlazi
da
taj
sporazum
nema
samo
cilj
koji
je
objektivno
protivan
tržišnom
natjecanju,
a
koji
se
sastoji
od
ograničavanja
tržišnog
natjecanja
na
tržištu
zapošljavanja
igrača,
nego
se
njime
također
nastoji
postići
cilj
koji
objektivno
pogoduje
tržišnom
natjecanju,
odnosno
zajamčiti
stabilnost postava igrača
prve
i
druge
lige nacionalnih
prvenstava.
Stoga
je
samo
na
sudu
koji
je
uputio
zahtjev
da
precizno
i
obrazloženo
utvrdi
ima
li
navedeni
sporazum,
s
obzirom
na
sve
relevantne
činjenične
i
pravne
elemente,
dovoljan
stupanj
štetnosti
kako
bi
se
moglo
smatrati
da
ima
za
cilj
ograničiti
tržišno
natjecanje.
89      S
obzirom
na
sva
prethodna
razmatranja,
na
treće
pitanje
valja
odgovoriti
tako
da
članak
101.
stavak
1.
UFEU-a
treba
tumačiti
na
način
da
sporazum
kojim
su
se
klubovi
koji
sudjeluju u profesionalnim
nogometnim
prvenstvima
države
članice
obvezali,
u
dogovoru
s
predmetnim
nacionalnim
sportskim
udruženjem,
ne
zapošljavati
svoje
igrače
u
slučaju
da
ti
igrači
jednostrano
raskinu
svoj
ugovor
o
radu
pozivajući
se
na
poteškoće
uzrokovane
pandemijom
bolesti
COVID-19
ili
bilo
kojom
izvanrednom
odlukom
povezanom
s
pandemijom
bolesti
COVID-19,
a
osobito
produljenjem
sportske
sezone,
treba
kvalificirati
kao
sporazum
koji
ima
za
cilj
ograničiti
tržišno
natjecanje,
osim
ako
konkretno
ispitivanje
sadržaja
tog
sporazuma,
njegovih
objektivnih
ciljeva
u
pogledu
tržišnog
natjecanja
kao
i njegova
posebnog
gospodarskog
i
pravnog
konteksta
ne
pokaže precizne razloge
zbog
kojih
bi nadležno
tijelo
ili
sud
mogao smatrati
da
se
takva
kvalifikacija
ne
može
prihvatiti.
Prvo i drugo pitanje
90      Svojim prvim i drugim pitanjem,
koja valja
razmotriti
zajedno,
sud
koji
je
uputio
zahtjev
u
biti
pita
treba
li
članak
101.
stavak
1.
UFEU-a
tumačiti
na
način
da
se
zabrana
koja
je
u
njemu
navedena
ne
primjenjuje
na
sporazum
kojim
su
se
klubovi
koji
sudjeluju u profesionalnim
nogometnim
prvenstvima
države
članice
obvezali,
u
dogovoru
s
predmetnim
nacionalnim
sportskim
udruženjem,
ne
zaposliti
svoje
igrače
u
slučaju
da
ti
igrači
jednostrano
raskinu
svoj
ugovor
o
radu
pozivajući
se
na
poteškoće
uzrokovane
pandemijom
bolesti
COVID-19
ili
bilo
kojom
izvanrednom
odlukom
povezanom
s
pandemijom
bolesti
COVID-19,
a
osobito
produljenjem
sportske
sezone.
91      U
tom
pogledu
iz
prakse
Suda
proizlazi
da
se
zabrana
iz
članka
101.
stavka
1.
UFEU-a
ne
odnosi
nužno
na
svaki
sporazum
između
poduzetnika
ili
svaku
odluku
udruženja
poduzetnika
kojima
se
ograničava
sloboda
djelovanja
poduzetnika
koji
su
strane
tog
sporazuma
ili
su
dužni
poštovati
tu
odluku.
Naime,
na
temelju
ispitivanja
gospodarskog
i
pravnog
konteksta
u
kojem
su
doneseni
neki
od
tih
sporazuma
i
neke
od
tih
odluka
može
se
utvrditi,
kao
prvo,
da
su
oni
opravdani
nastojanjem
da
se
postigne
jedan
ili
više
legitimnih
ciljeva
u
općem
interesu
koji
sami
po
sebi
nisu
protutržišni,
kao
drugo,
da
su
konkretna
sredstva
koja
su
upotrijebljena
za
postizanje
tih
ciljeva
doista
potrebna
u
tu
svrhu
i,
kao
treće,
da,
čak
i
ako
se
pokaže
da
je
svojstvena posljedica tih
sredstava
barem
potencijalno
ograničavanje
ili
narušavanje
tržišnog
natjecanja,
ta
svojstvena
posljedica
ne
prekoračuje
ono
što
je
nužno,
konkretno da ne
dovodi
do
uklanjanja
svakog
tržišnog
natjecanja
(presude
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C‑333/21,
EU:C:2023:1011, t. 183
i
navedena
sudska
praksa
i
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824, t. 149.).
92      Međutim,
ta
sudska
praksa
ne
može
se
primijeniti
u
slučaju
postupanja
koja
su,
iako
njihova
svojstvena
„posljedica”
nije
samo,
barem
potencijalno,
ograničavanje
tržišnog
natjecanja
ograničavanjem
slobode
djelovanja
određenih
poduzetnika,
toliko
štetna
za
to
tržišno
natjecanje
da
se
može
zaključiti
da
je
sâm
njihov
„cilj”
spriječiti,
ograničiti
ili
narušiti
to
tržišno
natjecanje
(presude
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C-333/21,
EU:C:2023:1011, t. 186.
i
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824, t. 150.).
Naime,
stupanj
štetnosti
tih
postupanja
za
tržišno
natjecanje,
dakle
izravna
ili
neizravna
šteta
koju
mogu
prouzročiti
korisnicima
i
posrednim
ili
krajnjim
potrošačima
u
različitim
sektorima
ili
na
različitim
tržištima
o
kojima
je
riječ,
previsok
je
da
bi
se
ona
mogla
smatrati
opravdanima
i
proporcionalnima
(presuda
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824, t. 150.).
93      Kad
je
riječ
o
postupanjima
koja
imaju
za
cilj
sprečavanje,
ograničavanje
ili
narušavanje
tržišnog
natjecanja,
izuzeće
od
zabrane
iz
članka
101.
stavka
1.
UFEU-a
na
njih se može
primijeniti
samo
na
temelju
članka
101.
stavka
3.
UFEU-a
i
ako
su
ispunjeni
svi
uvjeti
predviđeni
tom
odredbom
(presude
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C-333/21,
EU:C:2023:1011, t. 187.
i
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824, t. 151.).
94      Stoga je u ovom slučaju
sud
koji
je
uputio
zahtjev,
tek
ako
u
okviru
ispitivanja
pravila
o
kojima
je
riječ
u
glavnom
postupku
dođe
do
zaključka
da
ta
pravila
nemaju
cilj
ograničavanja
tržišnog
natjecanja,
ali
ipak
imaju
takvu
posljedicu,
dužan
provjeriti
može
li
se
smatrati
da
je
takav
sporazum
obuhvaćen
člankom
101.
stavkom
1.
UFEU-a
na
temelju
sudske
prakse
navedene
u
točki
91.
ove
presude,
s
obzirom
na
to
da
je
na
strani
koja
se
poziva
na
tu
sudsku
praksu
da
dokaže,
uvjerljivim
argumentima
i
dokazima,
da
su
ispunjeni
svi
zahtijevani
uvjeti
(vidjeti
po
analogiji
presudu
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C-333/21,
EU:C:2023:1011, t. 130., 191. i 205.
i
navedenu
sudsku
praksu).
95      S
obzirom
na
navode
iz
odluke
kojom
se
upućuje
zahtjev
i
očitovanja u tom pogledu stranaka
iz
glavnog
postupka
i
drugih
zainteresiranih
osoba
koje
su
sudjelovale
u
ovom
postupku,
ipak
valja
primijetiti,
kao
prvo,
da,
ako
postupanje
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku
ima
oblik
sporazuma
koji
su
sklopili
profesionalni
nogometni
klubovi
u
dogovoru s
predmetnim
nacionalnim
sportskim
udruženjem
i,
slijedom
toga,
poduzetnici
koji
su
djelovali
usklađeno
s
udruženjem
poduzetnika
(vidjeti
u
tom
smislu
presudu
od
21.
prosinca
2023.,
European
Superleague Company,
C-333/21,
EU:C:2023:1011,
t.
90.), ono može
biti
obuhvaćeno
sudskom
praksom
koja
se
navodi
u
točki
91.
ove
presude.
Naime,
kao
što
to
proizlazi
iz
njezina
teksta,
ta
je
sudska
praksa
primjenjiva,
suprotno
onomu
što
tvrde
tuženik
u
glavnom
postupku
i
Komisija,
na
svako
ponašanje
kojim
se
udruženje
poduzetnika
i
poduzetnici
koji
su
njegovi
članovi
međusobno
usklađuju,
bez
obzira
na
oblik
tog
usklađivanja,
a
ne
samo
na
ponašanja
koja
imaju
oblik
pravila
koja
se
mogu
kvalificirati
kao
odluka
udruženja
poduzetnika.
96      Kao drugo,
kad
je
riječ
o
postojanju
legitimnog
cilja
u
općem
interesu,
Sud
je
već
u
više
navrata
istaknuo
da
je
cilj
osiguranja
pravilnosti
sportskih
natjecanja
legitiman
cilj
u
općem
interesu
koji
je
osobito
važan
u
slučaju
nogometa
i
koji
može
među
ostalim
opravdati,
načelno
i
ne
dovodeći
u
pitanje
njihov
konkretan
sadržaj,
donošenje
pravila
kojima
se
utvrđuju
rokovi
za
transfer
igrača
tijekom
natjecanja
i
pravila
za
osiguravanje
očuvanja
određenog
stupnja
stabilnosti
osoblja
igrača
od
kojih
klubovi
mogu
sastaviti
momčadi
koje prilagođavaju tijekom
određenog
natjecanja
(vidjeti
u
tom
smislu
presudu
od
4.
listopada
2024.,
FIFA,
C-650/22,
EU:C:2024:824, t. 100. do 102.
i
navedenu
sudsku
praksu).
97      U
tim
okolnostima
postizanje
takvog
cilja
načelno
može
opravdati,
ne
dovodeći
u
pitanje
njihov
konkretan
sadržaj,
pravila
koja
se
provode
sporazumom
poput
onoga
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku.
98      Kao treće i posljednje,
kad
je
riječ
o
nužnosti
i
proporcionalnosti
u
užem
smislu
tog
sporazuma,
valja
istaknuti
da
njegovo
ispitivanje
podrazumijeva,
kao
što
to
proizlazi
iz
sudske
prakse
navedene
u
točki
91.
ove
presude,
prije
svega,
utvrđivanje
jesu
li
konkretna
sredstva
kojima
se
u
određenom
slučaju
koristi
za
postizanje
legitimnog
cilja
u
općem
interesu
prikladna
za
jamčenje
ostvarenja
tog
cilja,
nadalje,
ocjenjivanje
je
li
korištenje
tim
sredstvima
nužno
za
postizanje
navedenog
cilja,
što
znači
da
ne
postoje
druge
mjere
koje
bi
u
tu
svrhu
bile
jednako
učinkovite,
a
manje
ograničavajuće
za
tržišno
natjecanje
i,
naposljetku,
provjeru da
ograničavajući
učinci
donesenih
mjera
nisu
neproporcionalni
u
odnosu
na
takav
cilj,
osobito
uklanjanjem
svakog
tržišnog
natjecanja
na
predmetnom
tržištu.
99      Stoga
je
na
sudu
koji
je
uputio
zahtjev,
koji
je
u
svojoj
odluci
kojom
se
upućuje zahtjev izrazio
sumnje
u
pogledu
nužnosti
i
proporcionalnosti
sporazuma
o
kojem
je
riječ
u
glavnom
postupku,
da
provede
detaljno
ispitivanje
tih
triju
uvjeta,
odnosno
prikladnosti,
nužnosti
i
proporcionalnosti
u
užem
smislu
tog
sporazuma,
s
obzirom
na
argumente
i
dokaze
koje
su
istaknule
stranke
kao
i na sve
relevantne
činjenične
i
pravne
okolnosti.
100    S
obzirom
na
sva
prethodna
razmatranja,
na
prvo i drugo pitanje
valja
odgovoriti
tako
da
članak
101.
stavak
1.
UFEU-a
treba
tumačiti
na
način
da
se
zabrana
koja
je
u
njemu
navedena
ne
primjenjuje
na
sporazum
kojim
su
se
klubovi
koji
sudjeluju u profesionalnim
nogometnim
prvenstvima
države
članice
obvezali,
u
dogovoru
s
predmetnim
nacionalnim
sportskim
udruženjem,
ne
zapošljavati
svoje
igrače
u
slučaju
da
ti
igrači
jednostrano
raskinu
svoj
ugovor
o
radu
pozivajući
se
na
poteškoće
uzrokovane
pandemijom
bolesti
COVID-19
ili
bilo
kojom
izvanrednom
odlukom
povezanom
s
pandemijom
bolesti
COVID-19,
a
osobito
produljenjem
sportske
sezone,
ako
se,
s
jedne
strane,
taj
sporazum
ne
može
kvalificirati
kao
sporazum
koji
ima
za
cilj
ograničiti
tržišno
natjecanje
i
ako
je,
s
druge
strane,
utvrđeno
da
je
navedeni
sporazum
opravdan
postizanjem
legitimnog
cilja
u
općem
interesu
u
pogledu
kojeg je
očito
prikladan,
nužan
i
proporcionalan
u
užem
smislu.
Troškovi
101    Budući
da
ovaj
postupak
ima
značaj
prethodnog
pitanja
za
stranke
glavnog
postupka
pred
sudom
koji
je
uputio
zahtjev,
na
tom
je
sudu
da
odluči
o
troškovima
postupka.
Troškovi
podnošenja
očitovanja
Sudu,
koji
nisu
troškovi
spomenutih
stranaka,
ne
nadoknađuju
se.
Slijedom
navedenog,
Sud
(peto
vijeće)
odlučuje:
1.      Članak 101. stavak 1. UFEU-a treba tumačiti na način da sporazum kojim su se klubovi koji sudjeluju u profesionalnim nogometnim prvenstvima države članice obvezali, u dogovoru s predmetnim nacionalnim sportskim udruženjem, ne zapošljavati svoje igrače u slučaju da ti igrači jednostrano raskinu svoj ugovor o radu pozivajući se na poteškoće uzrokovane pandemijom bolesti COVID-19 ili bilo kojom izvanrednom odlukom povezanom s pandemijom bolesti COVID-19, a osobito produljenjem sportske sezone, treba kvalificirati kao sporazum koji ima za cilj ograničiti tržišno natjecanje, osim ako konkretno ispitivanje sadržaja tog sporazuma, njegovih objektivnih ciljeva u pogledu tržišnog natjecanja kao i njegova posebnog gospodarskog i pravnog konteksta ne pokaže precizne razloge zbog kojih bi nadležno tijelo ili sud mogao smatrati da se takva kvalifikacija ne može prihvatiti.
2.      Članak 101. stavak 1. UFEU-a treba tumačiti na način da se zabrana koja je u njemu navedena ne primjenjuje na sporazum kojim su se klubovi koji sudjeluju u profesionalnim nogometnim prvenstvima države članice obvezali, u dogovoru s predmetnim nacionalnim sportskim udruženjem, ne zapošljavati svoje igrače u slučaju da ti igrači jednostrano raskinu svoj ugovor o radu pozivajući se na poteškoće uzrokovane pandemijom bolesti COVID-19 ili bilo kojom izvanrednom odlukom povezanom s pandemijom bolesti COVID-19, a osobito produljenjem sportske sezone, ako se, s jedne strane, taj sporazum ne može kvalificirati kao sporazum koji ima za cilj ograničiti tržišno natjecanje i ako je, s druge strane, utvrđeno da je navedeni sporazum opravdan postizanjem legitimnog cilja u općem interesu u pogledu kojeg je očito prikladan, nužan i proporcionalan u užem smislu.
Potpisi
*      Jezik postupka: portugalski