62025CJ0056
TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
2026. gada 12. februārī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 267. pants – Savienības tiesību pārākuma princips – Apgalvota valsts tiesību neatbilstība valsts konstitūcijai un Savienības tiesībām – Nosacījumi, lai vērstos konstitucionālajā tiesā – Pamatots Savienības tiesību piemērošanas seku vērtējums – Pienākums vispirms vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 94. panta b) punkts – Strīdam piemērojamo valsts tiesību noteikšana – Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu saturs – Pienākums vai tiesības vērsties konstitucionālajā tiesā pirms vēršanās Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu – Neesība
Lietā C‑56/25 [Petlichev] (
i
)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa, Bulgārija) iesniegusi ar 2025. gada 29. janvāra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2025. gada 29. janvārī, kriminālprocesā pret
MA,
piedaloties
Sofiyska gradska prokuratura,
TIESA (trešā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Likurgs [C. Lycourgos], tiesneši O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei], S. Rodins [S. Rodin], N. Pisarra [N. Piçarra] un N. Fengers [N. Fenger] (referents),
ģenerāladvokāts: Ž. Rišārs Delatūrs [J. Richard de la Tour],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Eiropas Komisijas vārdā – F. Erlbacher un E. Rousseva, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par LESD 267. panta, Savienības tiesību pārākuma principa, kā arī Tiesas Reglamenta 94. panta b) punkta interpretāciju.
2
Šis lūgums iesniegts saistībā ar kriminālprocesu, kas uzsākts pret MA par narkotisko vielu glabāšanu realizācijas nolūkā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Tiesas Reglaments
3
Reglamenta 94. pantā “Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu saturs” noteikts:
“Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu papildus Tiesai uzdoto prejudiciālo jautājumu formulējumam ietver:
[..]
b)
to valsts tiesību normu saturu, kas varētu būt piemērojamas attiecīgajā lietā, un attiecīgā gadījumā atbilstošo valsts judikatūru;
[..].”
Pamatlēmums 2004/757/TI
4
Padomes Pamatlēmuma 2004/757/TI (2004. gada 25. oktobris), ar ko paredz minimuma noteikumus par noziedzīgu darbību pazīmēm un sodiem narkotisko vielu nelikumīgas tirdzniecības jomā (OV 2004, L 335, 8. lpp.), 4. panta “Sodi” 1. punktā noteikts:
“Ikviena dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka par 2. un 3. pantā definētajiem likumpārkāpumiem soda ar iedarbīgiem, samērīgiem un preventīviem kriminālsodiem.
Ikviena dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka par 2. pantā minētajiem likumpārkāpumiem ir paredzēts kriminālsods, kas paredz brīvības atņemšanu, kuras maksimālais termiņš ir vismaz 1 līdz 3 gadi.”
Bulgārijas tiesības
5
Atbilstoši Konstitutsia na Republika Bulgaria (Bulgārijas Republikas Konstitūcija), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Bulgārijas Konstitūcija”), 150. panta 2. punktam:
“Ikviena tiesa pēc personas pieteikuma vai pēc savas ierosmes var vērsties [Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa, Bulgārija)] ar lūgumu konstatēt konkrētajā lietā piemērojamo tiesību aktu neatbilstību Konstitūcijai. Tiesvedība lietā turpinās, un tiesa, kuras nolēmums ir galīgs, pasludina spriedumu pēc tiesvedības pabeigšanas [Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa)].”
6
Saskaņā ar Pravilnik za organizatsiata na deynostta na Konstitutsionnia sad (Konstitucionālās tiesas Reglaments), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Konstitucionālās tiesas Reglaments”), 18. panta 3. punktu:
“[Varhoven kasatsionen sad (Augstākā kasācijas tiesa, Bulgārija)] vai [Varhoven administrativen sad (Augstākā administratīvā tiesa, Bulgārija)] lūgumā, kas iesniegts saistībā ar tajās uzsāktu tiesvedību, jāietver pamatots piemērojamo tiesību vērtējums, tostarp par Savienības tiesību piemērošanas sekām, ja apstrīdētā tiesību norma vai akts ietilpst to piemērošanas jomā.”
7
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Konstitucionālās tiesas Reglamenta 18. panta 3. punkts piemērojams arī gadījumā, ja vispārējās jurisdikcijas tiesa vēršas Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa).
8
Atbilstoši Nakazatelen kodeks (Kriminālkodekss) 354.a pantam, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā:
“(1)   Par narkotisko vielu vai citu apreibinošo vielu ražošanu, pārstrādāšanu, iegādāšanos vai glabāšanu realizācijas nolūkā vai narkotisko vielu vai citu apreibinošo vielu realizēšanu bez attiecīgas atļaujas sevišķi bīstamu narkotisko vielu vai citu apreibinošo vielu gadījumā soda ar brīvības atņemšanu uz laiku no diviem līdz astoņiem gadiem un naudas sodu no 5000 [Bulgārijas levu (BGN) (aptuveni 2556,45 EUR) līdz 20000 BGN (aptuveni 10225,83 EUR)] un bīstamu narkotisko vielu vai citu apreibinošo vielu gadījumā – ar brīvības atņemšanu uz laiku no viena līdz sešiem gadiem un ar naudas sodu no 2000 [BGN (aptuveni 1022,58 EUR) līdz 10000 BGN (aptuveni 5112,91 EUR)]. [..]
(2)   Ja narkotiskās vielas vai citas apreibinošās vielas ir lielā apmērā, soda ar brīvības atņemšanu no trim līdz divpadsmit gadiem un naudas sodu no 10000 līdz 50000 BGN. [..]”
9
Zakon za kontrol varhu narkotichnite veshtestva i prekursorite (Likums par narkotisko vielu un prekursoru kontroli) 26.a pantā noteikts:
“Ministru padome nosaka narkotisko vielu cenas kriminālprocesa vajadzībām.”
10
1998. gada 29. janvāraPostanovlenie no 23 na Ministerski savet za opredeliane na tseni na narkotichnite veshtestva za nuzhdite na sadoproizvodstvoto (Ministru padomes Dekrēts Nr. 23 par narkotisko vielu cenu noteikšanu kriminālprocesa vajadzībām; 1998. gada 6. februāraDV Nr. 15), redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem, paredzēta cenu noteikšana naredba za reda za klasifitsirane na rasteniata i veshtestvata kato narkotichni (Lēmums par augu un vielu klasificēšanu par narkotiskajām vielām; 2011. gada 4. novembraDV Nr. 87), redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem, 3. pantā ietvertajām narkotiskajām vielām tiesvedības mērķiem.
11
Minētajā 3. pantā metamfetamīns klasificēts tādu augu un vielu kategorijā, kuras rada augstu sabiedrības veselības apdraudējumu nepareizas lietošanas kaitīgās ietekmes dēļ un kuru izmantošana medicīnā un veterinārijā aizliegta, savukārt fentanils klasificēts tādu augsta riska vielu kategorijā, kuras paredzētas izmantošanai medicīnā un veterinārijā.
Pamatlietas tiesvedība un prejudiciālais jautājums
12
Ar apsūdzības rakstu, kurš iesniegts Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa, Bulgārija), kas ir iesniedzējtiesa, MA tika apsūdzēts par narkotisko vielu glabāšanu realizācijas nolūkā.
13
Saskaņā ar šo apsūdzības rakstu viņš tiek apsūdzēts četru metamfetamīna devu, kā arī 22 fentanila devu glabāšanā; to kopējā vērtība naudas izteiksmē ir 90276,60 BGN (aptuveni 46166 EUR).
14
Ņemot vērā šo vērtību, kas aprēķināta, pamatojoties uz Likuma par narkotisko vielu un prekursoru kontroli 26.a pantu, kā arī uz šī sprieduma 10. punktā minēto Ministru kabineta Dekrētu Nr. 23 (turpmāk tekstā – “valsts noteikumi par narkotisko vielu vērtības naudas izteiksmē noteikšanu”), attiecīgais noziedzīgais nodarījums tika kvalificēts kā narkotisko vielu vai citu apreibinošo vielu glabāšana “lielā apmērā”, par ko saskaņā ar Kriminālkodeksa 354.a panta 2. punktu var piemērot tādu brīvības atņemšanas sodu un naudas sodu, kas ir smagāki par šī panta 1. punktā noteiktajiem sodiem.
15
Iesniedzējtiesa uzskata, ka valsts tiesību normas par narkotisko vielu vērtības naudas izteiksmē noteikšanu ir pretrunā sodu samērīguma principam, kas atzīts gan Bulgārijas Konstitūcijā, gan Savienības tiesībās, jo noziedzīgā nodarījuma sastāva elements, proti, narkotisko vielu vai citu apreibinošo vielu glabāšana “lielā apmērā”, tiek noteikts, ņemot vērā šo vielu vērtību naudas izteiksmē, kas esot patvaļīga un kļūdaina, nevis glabātās aktīvās vielas daudzumu vai individuālās devas, ko no tās var iegūt.
16
Iesniedzējtiesa tomēr precizē, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas nevis uz jautājumu par minēto valsts tiesību normu samērīgumu, kas norādīts tikai kā konteksta elements, bet tikai uz šīs tiesas pienākumu vai tiesībām vērsties Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa) ar lūgumu pārbaudīt minēto valsts tiesību normu atbilstību Konstitūcijai, pirms tā vajadzības gadījumā vēršas Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
17
Minētā tiesa uzskata – lai gan tai ir iespēja vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par (šajā gadījumā) Pamatlēmuma 2004/757 4. panta 1. punkta interpretāciju, būtu piemērotāk vispirms vērsties Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa), lai pārbaudītu, vai valsts tiesību normas par narkotisko vielu vērtības naudas izteiksmē noteikšanu atbilst Bulgārijas Konstitūcijai. Tās vēršanos minētajā tiesā pirms prejudiciāla jautājuma uzdošanas Tiesai pamato arī tas, ka Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa) pārzina valsts tiesību īpatnības, tas, ka šī tiesa izskata lietu īsākā termiņā nekā Tiesa, kā arī Savienības tiesību pārākuma principa ievērošana.
18
Ja apstrīdētā valsts tiesību norma ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā, Konstitucionālās tiesas Reglamenta 18. panta 3. punktā paredzētie nosacījumi, lai vērstos Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa), atbilstoši tās veiktajai interpretācijai liegtu iesniedzējtiesai vispirms vērsties Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa).
19
Proti, saskaņā ar procesuālo noteikumu, kas izriet no šīs tiesību normas, kā to interpretējusi šī konstitucionālā tiesa, lūgumā pārbaudīt Savienības tiesību piemērošanas jomā ietilpstošas valsts tiesību normas atbilstību Konstitūcijai, kas iesniegts saskaņā ar Bulgārijas Konstitūcijas 150. panta 2. punktu, jāietver pamatots piemērojamo tiesību, tostarp Savienības tiesību piemērošanas seku, vērtējums, pretējā gadījumā tas tiek noraidīts kā nepieņemams. Iesniedzējtiesa norāda, ka līdz ar to tai vispirms būtu jāpiemēro Savienības tiesības tajā izskatāmās lietas faktiem, pārbaudot šo tiesību ietekmi uz apstrīdēto valsts tiesību normu piemērošanu un citastarp nosakot, vai šīs tiesību normas jāinterpretē atbilstoši Savienības tiesībām vai arī tās jāatstāj nepiemērotas.
20
Iesniedzējtiesa uzskata, ka Konstitucionālās tiesas Reglamenta 18. panta 3. punkts, kā to interpretējusi Konstitucionālā tiesa, vairākos aspektos ir pretrunā Savienības tiesībām.
21
Pirmkārt, iesniedzējtiesai, pirms tā var vērsties Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa), ja tā uzskata par nepieciešamu vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, būtu jāievēro prasības, kas izriet no LESD 267. panta, un konkrētāk – no Tiesas Reglamenta 94. panta b) punkta, it īpaši prasība labticīgi un skaidri norādīt valsts tiesības, kas varētu būt piemērojamas pamatlietā.
22
Tomēr tādas valsts tiesību normas par narkotisko vielu vērtības naudas izteiksmē noteikšanu, par kurām iesniedzējtiesa uzskata, ka tās nav konstitucionālas, lai arī tai nav kompetences tās atzīt par neatbilstošām Konstitūcijai, šīs tiesas ieskatā nevar būt “valsts tiesību norm[as] [..], kas var būt piemērojamas attiecīgajā lietā”, Tiesas Reglamenta 94. panta b) punkta izpratnē.
23
Otrkārt, iesniedzējtiesa uzskata, ka Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa) judikatūra pierāda šīs tiesas nevēlēšanos nodrošināt Savienības tiesību pārākuma principa ievērošanu, kā arī tās vēlmi pārbaudīt Savienības tiesību atbilstību Bulgārijas Konstitūcijai.
24
Tieši ar nolūku nodrošināt Bulgārijas Konstitūcijas pārākumu pār Savienības tiesībām Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa), pamatojoties uz tās Reglamenta 18. panta 3. punktu, esot likusi ikvienai valsts tiesai pārbaudīt Savienības tiesību piemērošanas sekas uz attiecīgajām valsts tiesību normām, pirms tā var vērsties šajā konstitucionālajā tiesā ar lūgumu pārbaudīt šo valsts tiesību normu atbilstību Konstitūcijai. Iesniedzējtiesa uzskata, ka minētās tiesas Reglamenta 18. panta 3. punkta, kā to interpretējusi pati Konstitucionālā tiesa, sekas līdz ar to būtu tādas, ka valsts tiesību norma, kas jau interpretēta atbilstoši Savienības tiesībām, vēlāk tiktu apstrīdēta kā neatbilstoša Konstitūcijai.
25
Ja Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa) būtu jāvēršas pirms vēršanās Tiesā un ja Konstitucionālā tiesa konstatētu apstrīdēto valsts tiesību normu atbilstību Bulgārijas Konstitūcijai, iesniedzējtiesa pēc tam varētu vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par šo pašu valsts tiesību normu saderību ar Savienības tiesībām, un tas ļautu nodrošināt šo tiesību pārākumu pār Bulgārijas Konstitūciju.
26
Šādā kontekstā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai LESD 267. pants, Savienības tiesību pārākuma princips un Tiesas Reglamenta 94. panta b) punkts uzliek pienākumu vai sniedz tiesības valsts tiesai, kurai ir šaubas par Savienības tiesību piemērošanas jomā ietilpstoša valsts tiesiskā regulējuma atbilstību gan valsts konstitūcijai, gan Savienības tiesībām, pirmām kārtām, veikt valsts konstitucionalitātes pārbaudi un pēc tam, otrām kārtām, vajadzības gadījumā vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
27
Šādos apstākļos Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai LESD 267. pants, Tiesas Reglamenta 94. panta b) punkts un Savienības tiesību pārākuma [..] princips jāinterpretē tādējādi, ka valsts tiesai gadījumā, ja tai rodas šaubas par valsts tiesiskā regulējuma saderību ar Savienības tiesībām, ciktāl tā vienlaikus ir pārliecināta, ka šis tiesiskais regulējums neatbilst [valsts konstitūcijai], pirms tā iesniedz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir pienākums vai tiesības konstatēt, vai šī valsts tiesību norma pamatlietā patiešām ir piemērojama, vēršoties Konstitucionālajā tiesā ar lūgumu pārbaudīt šīs tiesību normas atbilstību Konstitūcijai?”
Par prejudiciālo jautājumu
28
Ievadā jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu iedibinātajā valstu tiesu un Tiesas sadarbības procedūrā Tiesai ir jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas ļautu izlemt tās izskatīšanā esošo strīdu. Šajā nolūkā Tiesai vajadzības gadījumā ir jāpārformulē tai uzdotie jautājumi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Bouskoura, C‑387/24 PPU, EU:C:2024:868, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
29
Šajā lietā uzdotais jautājums balstīts uz pieņēmumu, ka valsts tiesību normas par narkotisko vielu vērtības naudas izteiksmē noteikšanu ir pretrunā gan Bulgārijas Konstitūcijai, gan Savienības tiesībām.
30
Tomēr, kā norādīts šī sprieduma 19. punktā, no Konstitucionālās tiesas Reglamenta 18. panta 3. punkta atbilstoši pašas šīs tiesas veiktajai interpretācijai izriet, ka tad, ja valsts tiesa tai iesniedz lūgumu pārbaudīt Savienības tiesību piemērošanas jomā ietilpstoša valsts tiesiskā regulējuma atbilstību Konstitūcijai, šajā lūgumā jāietver pamatots piemērojamo tiesību, tostarp Savienības tiesību piemērošanas seku, vērtējums, pretējā gadījumā tas tiek noraidīts kā nepieņemams, un tas var likt minētajai tiesai, ja tai ir šaubas par šo tiesību interpretāciju, iepriekš vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
31
Tā kā iesniedzējtiesa uzskata, ka ar šādu prasību, kas izriet no Konstitucionālās tiesas Reglamenta 18. panta 3. punkta, kā to interpretējusi šī tiesa, tai ir liegts vispirms vērsties Konstitucionālajā tiesā, pirms tā vajadzības gadījumā vēršas Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, uzdotā jautājuma mērķis patiesībā ir noskaidrot, vai šī tiesību norma, kā to interpretējusi minētā Konstitucionālā tiesa, atbilst LESD 267. pantam, Savienības tiesību pārākuma principam, kā arī Tiesas Reglamenta 94. panta b) punktam.
32
Šādos apstākļos jāuzskata, ka, uzdodot jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai LESD 267. pants, Savienības tiesību pārākuma princips un Tiesas Reglamenta 94. panta b) punkts jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts procesuālo tiesību normu par nosacījumiem, lai vērstos tās konstitucionālajā tiesā, kuru interpretējusi šī konstitucionālā tiesa un saskaņā ar kuru lūgumā pārbaudīt Savienības tiesību piemērošanas jomā ietilpstoša valsts tiesiskā regulējuma atbilstību konstitūcijai, ko šajā konstitucionālajā tiesā iesniedz valsts tiesa, jāietver pamatots izskatāmajā lietā piemērojamo tiesību, tostarp Savienības tiesību piemērošanas seku, vērtējums, pretējā gadījumā tas tiek noraidīts kā nepieņemams, un tas var likt minētajai tiesai vispirms vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
33
Pirmām kārtām, attiecībā uz LESD 267. pantu jāatgādina, ka Līgumos izveidotās tiesu sistēmas stūrakmeni veido šajā tiesību normā paredzētā prejudiciālā nolēmuma tiesvedība, kuras mērķis, ieviešot tiesnešu dialogu tieši starp Tiesu un dalībvalstu tiesām, ir nodrošināt Savienības tiesību vienveidīgu interpretāciju, tādējādi ļaujot nodrošināt to saskanību, pilnīgu iedarbību un autonomiju, kā arī – galu galā – ar Līgumiem izveidoto tiesību īpašo raksturu. Tātad šis ceļš jāizmanto valsts tiesai, ja tai ir šaubas par savas valsts tiesību saderību ar Savienības tiesību normu un tam nepieciešama tās interpretācija (šajā nozīmē skat. Atzinumu 2/13 (Savienības pievienošanās ECPAK), 2014. gada 18. decembris, EU:C:2014:2454, 176. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī spriedumu, 2025. gada 18. decembris, Komisija/Polija (Tiesas judikatūras ultra vires pārbaude – Savienības tiesību pārākums), C‑448/23, EU:C:2025:975, 111. un 112. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
34
Saskaņā ar pastāvīgo Tiesas judikatūru valsts tiesām ir visplašākās tiesības vai pat pienākums vērsties Tiesā, ja tās uzskata, ka tajās izskatāmā lieta rada jautājumus par Savienības tiesību noteikumu interpretāciju vai to spēkā esības vērtējumu un ka ir vajadzīgs lēmums par tiem (spriedums, 2022. gada 22. februāris, RS (Konstitucionālās tiesas spriedumu iedarbība), C‑430/21, EU:C:2022:99, 64. punkts un tajā minētā judikatūra).
35
Tāpat no pastāvīgās judikatūras izriet, ka valsts tiesību norma nevar liegt valsts tiesai izmantot minēto iespēju vai izpildīt minēto pienākumu – tie būtībā ir raksturīga iezīme LESD 267. pantā izveidotajai valstu tiesu un Tiesas sadarbības sistēmai, kā arī tiesas, kurai ir uzdots piemērot Savienības tiesības, funkcijām, kuras valsts tiesām ir uzticētas ar šo tiesību normu (spriedums, 2023. gada 5. jūnijs, Komisija/Polija (Tiesnešu neatkarība un privātā dzīve), C‑204/21, EU:C:2023:442, 157. punkts un tajā minētā judikatūra).
36
Šādā kontekstā valsts tiesību norma, kuras sekas it īpaši var būt tādas, ka valsts tiesa izvēlas atturēties uzdot prejudiciālus jautājumus Tiesai, apdraud valsts tiesām LESD 267. pantā atzītās prerogatīvas un līdz ar to – šīs sadarbības sistēmas efektivitāti (spriedums, 2021. gada 15. jūlijs, Komisija/Polija (Disciplinārie pasākumi pret tiesnešiem), C‑791/19, EU:C:2021:596, 226. punkts un tajā minētā judikatūra).
37
Turklāt ir nospriests, ka valsts tiesai, kura izskata strīdu saistībā ar Savienības tiesībām un uzskata, ka valsts tiesību norma ne tikai ir pretrunā Savienības tiesībām, bet arī neatbilst konstitūcijai, nav liegtas tiesības vai tā netiek atbrīvota no pienākuma atbilstoši LESD 267. pantam uzdot Tiesai jautājumus par Savienības tiesību interpretāciju vai spēkā esību, pamatojoties uz to, ka jautājums par valsts tiesību normas neatbilstību konstitūcijai obligāti jāiesniedz konstitucionālajā tiesā (spriedums, 2010. gada 22. jūnijs, Melki un Abdeli, C‑188/10 un C‑189/10, EU:C:2010:363, 45. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
38
Proti, Savienības tiesību efektivitāte tiktu apdraudēta un LESD 267. panta lietderīgā iedarbība tiktu vājināta, ja obligātas vēršanās konstitucionālajā tiesā dēļ būtu traucēta valsts tiesas, kura izskata strīdu saistībā ar Savienības tiesībām, iespēja vērsties Tiesā ar prejudiciāliem jautājumiem par Savienības tiesību normas interpretāciju vai spēkā esību, lai minētā tiesa varētu noskaidrot, vai valsts tiesību norma ir vai nav saderīga ar Savienības tiesībām (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2015. gada 4. jūnijs, Kernkraftwerke Lippe‑Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, 34. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2017. gada 20. decembris, Global Starnet, C‑322/16, EU:C:2017:985, 21. punkts un tajā minētā judikatūra).
39
Otrām kārtām, attiecībā uz Savienības tiesību pārākuma principu, kurš nostiprina šo tiesību prioritāti pār dalībvalstu tiesībām, jāatgādina, ka šis princips nosaka pienākumu visām dalībvalstu institūcijām nodrošināt dažādo Savienības normu pilnīgu iedarbību un dalībvalstu tiesības nevar ietekmēt iedarbību, kura šīm dažādajām normām ir atzīta minēto valstu teritorijā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 10. jūlijs, DADA Music un UPFR, C‑37/24, EU:C:2025:551, 76. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
40
Tāpēc ar LESD 267. pantu ieviestās Tiesas un valstu tiesu sadarbības sistēmas darbība un Savienības tiesību pārākuma princips paredz, ka valsts tiesai jāspēj jebkurā tiesvedības brīdī, ko tā uzskata par piemērotu, un pat pēc tam, kad ir noslēdzies blakusprocess atbilstības konstitūcijai pārbaudei, uzdot Tiesai jebkādu prejudiciālu jautājumu, ko tā uzskata par vajadzīgu (spriedumi, 2010. gada 22. jūnijs, Melki un Abdeli, C‑188/10 un C‑189/10, EU:C:2010:363, 52. un 57. punkts, kā arī 2014. gada 11. septembris, A, C‑112/13, EU:C:2014:2195, 39. punkts un tajā minētā judikatūra).
41
Turklāt no Savienības tiesību pārākuma principa arī izriet, ka valsts tiesu kompetencē ir izvērtēt valsts tiesību, šajā gadījumā – valsts tiesību normu par narkotisko vielu vērtības naudas izteiksmē noteikšanu, atbilstību Savienības tiesībām, nevēršoties savas dalībvalsts konstitucionālajā tiesā ar attiecīgu lūgumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 24. jūnijs, Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, 53. un 54. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
42
No tā izriet, ka LESD 267. pantam un Savienības tiesību pārākuma principam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru valsts tiesām, kurām ir šaubas par Savienības tiesību piemērošanas jomā ietilpstošas valsts tiesību normas atbilstību gan valsts konstitūcijai, gan Savienības tiesībām, jāvēršas savas dalībvalsts konstitucionālajā tiesā, pirms tās izmanto tiesības vai izpilda pienākumu vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
43
Savukārt ne LESD 267. pantam, ne Savienības tiesību pārākuma principam nav pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru valsts tiesas vēršanās šīs dalībvalsts konstitucionālajā tiesā pieņemamība ir atkarīga no tā, vai valsts tiesa ir sniegusi pamatotu vērtējumu par sekām, kas izriet no Savienības tiesību piemērošanas valsts tiesību normām, kuras tā uzskata par konstitūcijai neatbilstošām, un tas var nozīmēt, ka minētā tiesa vispirms vēršas Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
44
Proti, šie nosacījumi, lai vērstos attiecīgās dalībvalsts konstitucionālajā tiesā, nekādi neierobežo un nekavē citu valsts tiesu iespēju vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
45
Gluži pretēji, minētie vēršanās tiesā nosacījumi paši par sevi var mudināt šīs valsts tiesas, ja tās vēlas pakļaut valsts tiesību normu atbilstības konstitūcijai pārbaudei, vispirms piemērot Savienības tiesības, neliedzot tām izmantot tiesības vai izpildīt pienākumu vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu. Tāpēc šie nosacījumi veicina no LESD 267. panta izrietošo tiesību un pienākumu īstenošanu, kā arī Savienības tiesību pārākuma principa ievērošanu valsts tiesību sistēmā.
46
Nenoliedzami, šādi nosacījumi, lai valsts tiesa varētu vērsties kādas dalībvalsts konstitucionālajā tiesā, ļauj šai tiesai attiecīgā gadījumā lemt par valsts tiesību normas atbilstību konstitūcijai pēc tam, kad Tiesa būs atbildējusi uz šīs pašas valsts tiesas lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu tajā pašā strīdā. Tomēr šāds apstāklis pats par sevi nav pretrunā Savienības tiesību pārākuma principam, ja vien minētajai valsts tiesai nav liegts izdarīt visus secinājumus, kas izriet no šī principa tās izskatāmajā lietā un kas atgādināti šī sprieduma 39. punktā, pat pēc tam, kad šī konstitucionālā tiesa pieņēmusi nolēmumu.
47
Šajā ziņā, pirmkārt, jāatgādina, ka Tiesas spriedums, kas pasludināts prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā, ir saistošs valsts tiesai attiecībā uz Savienības tiesību interpretāciju risinājumam lietā, kuru tā izskata. Tāpēc šai tiesai vajadzības gadījumā jānoraida augstākas instances valsts tiesas vērtējumi, ja tā, ņemot vērā Tiesas sniegto interpretāciju, uzskata, ka tie neatbilst Savienības tiesībām, un vajadzības gadījumā nav jāpiemēro valsts tiesību norma, kurā tai ir noteikts pienākums ievērot šīs augstākas instances tiesas nolēmumus (spriedums, 2022. gada 22. februāris, RS (Konstitucionālās tiesas spriedumu iedarbība), C‑430/21, EU:C:2022:99, 74. un 75. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
48
Otrkārt, jāuzsver – lai nodrošinātu visu Savienības tiesību normu efektivitāti, pārākuma princips arī valstu tiesām liek savas iekšējās tiesības interpretēt cik vien iespējams atbilstīgi Savienības tiesībām. Atbilstīgas interpretācijas prasība tostarp ietver valsts tiesu pienākumu vajadzības gadījumā mainīt iedibināto judikatūru, ja tā balstīta uz valsts tiesību interpretāciju, kas nav saderīga ar Savienības tiesību mērķiem. Šādam atbilstīgas interpretācijas pienākumam tomēr ir zināmi ierobežojumi, un tas citastarp nevar būt pamats valsts tiesību contra legem interpretācijai (spriedumi, 2019. gada 24. jūnijs, Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, 57. punkts; 2024. gada 15. oktobris, KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, 52. punkts, un 2025. gada 20. novembris, Framholm, C‑195/25, EU:C:2025:904, 67. un 68. punkts).
49
Turklāt, ja valsts tiesisko regulējumu nevar interpretēt atbilstoši Savienības tiesību prasībām, pārākuma princips ikvienai valsts tiesai, kurai atbilstoši savai kompetencei jāpiemēro Savienības tiesību normas, nosaka pienākumu nodrošināt Savienības tiesību prasību pilnīgu iedarbību tajā izskatāmajā lietā, vajadzības gadījumā pēc savas iniciatīvas nepiemērojot nekādu valsts tiesisko regulējumu vai praksi – pat ja tā ir vēlāka –, kas ir pretrunā Savienības tiesību normai ar tiešu iedarbību, neprasot un negaidot, kad šis valsts tiesiskais regulējums vai prakse tiks atcelta likumdošanas ceļā vai izmantojot kādu citu konstitūcijā paredzētu metodi (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1978. gada 9. marts, Simmenthal, 106/77, EU:C:1978:49, 24. punkts, 2019. gada 24. jūnijs, Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, 58. punkts, un 2025. gada 1. augusts, Alace un Canpelli, C‑758/24 un C‑759/24, EU:C:2025:591, 63. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
50
Trešām kārtām, jānorāda, ka prasības, kuras izriet no Tiesas Reglamenta 94. panta b) punkta vai arī no Eiropas Savienības Tiesas ieteikumu valstu tiesām par prejudiciālās tiesvedības ierosināšanu (OV C, C/2024/6008) 3., 12. un 15. punkta un uz kurām atsaucas iesniedzējtiesa, neietekmē šī sprieduma 42.–49. punktā izdarītos konstatējumus.
51
Šajā ziņā Tiesas Reglamenta 94. panta b) punktā paredzēts, ka lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu papildus Tiesai uzdoto prejudiciālo jautājumu formulējumam jāietver to valsts tiesību normu saturs, kas varētu būt piemērojamas attiecīgajā lietā, un attiecīgā gadījumā atbilstošā valsts judikatūra. Šī prasība atspoguļota arī šī sprieduma iepriekšējā punktā minēto ieteikumu 15. un 16. punktā.
52
Tomēr šajā lietā nevar uzskatīt, ka valsts tiesību norma nevarētu “būt piemērojama” Tiesas Reglamenta 94. panta b) punkta izpratnē tikai tāpēc, ka iesniedzējtiesai ir šaubas par šīs valsts tiesību normas atbilstību konstitūcijai.
53
Pirmkārt, ja, kā tas, šķiet, ir Bulgārijas tiesībās, šāda valsts tiesību norma paliek spēkā līdz brīdim, kad konstitucionālā tiesa konstatē tās neatbilstību konstitūcijai, tas vien, ka valsts tiesa šaubās par šīs valsts tiesību normas atbilstību konstitūcijai, nevar pamatot to, ka šī tiesa izvairās no minētās tiesību normas, izklāstot tajā izskatāmajam strīdam piemērojamās tiesības. Turpretī minētā tiesa lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu var pilnībā brīvi paust savas šaubas par šīs tiesību normas atbilstību konstitūcijai.
54
Otrkārt, jāatgādina, ka Tiesa jau nospriedusi – pat ja noteiktos apstākļos var būt izdevīgi, ka lietas fakti tiek noskaidroti un problēmas, kas saistītas tikai ar valsts tiesībām, tiek atrisinātas brīdī, kad Tiesai tiek uzdots prejudiciālais jautājums, valsts tiesai ir tiesības vērsties Tiesā jebkurā tiesvedības brīdī, kurš tai šķiet piemērots (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1993. gada 27. oktobris, Enderby, C‑127/92, EU:C:1993:859, 11. un 12. punkts; 2015. gada 4. jūnijs, Kernkraftwerke Lippe‑Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, 31. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2019. gada 14. februāris, Milivojević, C‑630/17, EU:C:2019:123, 46. punkts un tajā minētā judikatūra).
55
Treškārt, ņemot vērā iesniedzējtiesas bažas par Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa) judikatūru, kas apkopotas šī sprieduma 23. un 24. punktā, jāatgādina, ka dalībvalstu konstitucionālajām tiesām tāpat kā vispārējās jurisdikcijas tiesām jāievēro Savienības tiesību pārākuma princips (spriedums, 2022. gada 22. februāris, RS (Konstitucionālās tiesas spriedumu iedarbība), C‑430/21, EU:C:2022:99, 47.–51. punkts un tajos minētā judikatūra). Tāpēc saskaņā ar iedibināto judikatūru Savienības tiesību pārākuma principam piemītošās sekas ir saistošas visām dalībvalsts iestādēm un valsts tiesību normas, tostarp konstitucionāla rakstura, nedrīkst tam radīt šķērsli (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 18. decembris, Komisija/Polija (Tiesas judikatūras ultra vires pārbaude – Savienības tiesību pārākums), C‑448/23, EU:C:2025:975, 171. punkts un tajā minētā judikatūra).
56
Tiesa arī nospriedusi, ka valsts tiesu, kuru nolēmumi saskaņā ar valsts tiesībām nav pārsūdzami, LESD 267. panta trešajā daļā paredzētais pienākums vērsties Tiesā ar prejudiciālu jautājumu ir daļa no sadarbības – kas izveidota, lai nodrošinātu pareizu Savienības tiesību piemērošanu un vienveidīgu interpretāciju visās dalībvalstīs, – starp valstu tiesām, kas ir par šo tiesību piemērošanu atbildīgās tiesas, un Tiesu. Šis pienākums īpaši paredzēts, lai nevienā no dalībvalstīm netiktu izveidots valsts judikatūras kopums, kas neatbilst Savienības tiesību normām. Turklāt minētais pienākums izriet no Tiesas ekskluzīvās kompetences lemt par Savienības tiesību aktu spēkā esību un sniegt galīgu un saistošu šo tiesību interpretāciju (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 18. decembris, Komisija/Polija (Tiesas judikatūras ultra vires pārbaude – Savienības tiesību pārākums), C‑448/23, EU:C:2025:975, 205. un 206. punkts).
57
No tā izriet – ja konstitucionālajai tiesai tiek iesniegts lūgums pārbaudīt Savienības tiesību piemērošanas jomā ietilpstošas valsts tiesību normas atbilstību konstitūcijai, šai tiesai principā jāvēršas Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar LESD 267. panta trešo daļu, jo tai tiek uzdots jautājums par Savienības tiesību interpretāciju vai atvasināto tiesību akta spēkā esību, ja vien tā nekonstatē, ka uzdotajam jautājumam nav nozīmes vai ka Tiesa attiecīgo Savienības tiesību normu jau interpretējusi, vai arī – ka pareiza Savienības tiesību interpretācija ir tik acīmredzama, ka nerodas nekādas pamatotas šaubas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 15. oktobris, KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, 34. un 36. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
58
Turklāt Tiesa jau nospriedusi – ja dalībvalsts konstitucionālā tiesa uzskata, ka Savienības atvasināto tiesību normā, kā to interpretējusi Tiesa, nav ievērots pienākums respektēt šīs dalībvalsts nacionālo identitāti, šai konstitucionālajai tiesai jāaptur tiesvedība un jāvēršas Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar LESD 267. pantu, lai izvērtētu šīs tiesību normas spēkā esību, ņemot vērā LES 4. panta 2. punktu, jo vienīgi Tiesas kompetencē ir konstatēt Savienības tiesību akta spēkā neesību. Bez tam, tā kā Tiesai ir ekskluzīva kompetence sniegt Savienības tiesību galīgo interpretāciju, dalībvalsts konstitucionālā tiesa, pamatojoties uz savu Savienības tiesību normu, tostarp LESD 267. panta, interpretāciju, nevar pamatoti nospriest, ka Tiesa ir pasludinājusi spriedumu, ar kuru pārsniegta tās kompetences joma, un līdz ar to atteikties izpildīt Tiesas prejudiciālo nolēmumu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2022. gada 22. februāris, RS (Konstitucionālās tiesas lēmumu iedarbība), C‑430/21, EU:C:2022:99, 71. un 72. punkts, un 2025. gada 18. decembris, Komisija/Polija (Tiesas judikatūras ultra vires pārbaude – Savienības tiesību pārākums), C‑448/23, EU:C:2025:975, 223. un 230. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
59
Visbeidzot, iesniedzējtiesas paredzētajā gadījumā, ja konstitucionālā tiesa, pārkāpjot Savienības tiesību pārākuma principu, atteiktos izpildīt Tiesas prejudiciālo nolēmumu, jāatgādina, kā minēts šī sprieduma 47. punktā, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru valsts tiesai, kas izmantojusi tai ar LESD 267. pantu piešķirto iespēju, risinājumam pamatlietā ir saistoša Tiesas sniegtā attiecīgo normu interpretācija. Tāpēc minētajai tiesai, lai nodrošinātu Savienības tiesību normu pilnīgu efektivitāti, tās izskatāmajā strīdā nav jāpiemēro tādas valsts konstitucionālās tiesas vērtējumi, kura atteikusies izpildīt Tiesas prejudiciālo nolēmumu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2013. gada 15. janvāris, Križan u.c., C‑416/10, EU:C:2013:8, 69. un 70. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra, un 2022. gada 22. februāris, RS (Konstitucionālās tiesas spriedumu iedarbība), C‑430/21, EU:C:2022:99, 77. punkts).
60
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka LESD 267. pants, Savienības tiesību pārākuma princips un Tiesas Reglamenta 94. panta b) punkts jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts procesuālo tiesību normu par nosacījumiem, lai vērstos tās konstitucionālajā tiesā, kuru interpretējusi šī konstitucionālā tiesa un saskaņā ar kuru lūgumā pārbaudīt Savienības tiesību piemērošanas jomā ietilpstoša valsts tiesiskā regulējuma atbilstību konstitūcijai, ko šajā konstitucionālajā tiesā iesniedz valsts tiesa, jāietver pamatots izskatāmajā lietā piemērojamo tiesību, tostarp Savienības tiesību piemērošanas seku, vērtējums, pretējā gadījumā tas tiek noraidīts kā nepieņemams, un tas var likt minētajai tiesai vispirms vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
Par tiesāšanās izdevumiem
61
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
LESD 267. pants, Savienības tiesību pārākuma princips un Tiesas Reglamenta 94. panta b) punkts jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu dalībvalsts procesuālo tiesību normu par nosacījumiem, lai vērstos tās konstitucionālajā tiesā, kuru interpretējusi šī konstitucionālā tiesa un saskaņā ar kuru lūgumā pārbaudīt Savienības tiesību piemērošanas jomā ietilpstoša valsts tiesiskā regulējuma atbilstību konstitūcijai, ko šajā konstitucionālajā tiesā iesniedz valsts tiesa, jāietver pamatots izskatāmajā lietā piemērojamo tiesību, tostarp Savienības tiesību piemērošanas seku, vērtējums, pretējā gadījumā tas tiek noraidīts kā nepieņemams, un tas var likt minētajai tiesai vispirms vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – bulgāru.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.