62003CO0003_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-3/03 P,
Matratzen Concord GmbH, tidigare Matratzen Concord AG, Köln (Förbundsrepubliken Tyskland), företrätt av W.-W. Wodrich, Rechtsanwalt, med delgivningsadress i Luxemburg.
klagande,
angående överklagande av dom meddelad den 23 oktober 2002 av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt (fjärde avdelningen) i mål T-6/01, Matratzen Concord mot harmoniseringsbyrån – Hukla Germany (Matratzen) (REG 2002, s. II-4335), i vilket det förs talan om upphävande av denna dom, genom vilken förstainstansrätten ogillade talan mot det beslut som fattats av andra överklagandenämnden vid Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) den 31 oktober 2000 om avslag på ansökan om registrering av ett figurmärke såsom gemenskapsfigurmärke (förenade ärendena R 728/1999-2 och R 792/1999-2),
i vilket den andra parten är:
Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller), företrädd av  A. von Mühlendahl och G. Schneider, båda i egenskap av ombud.
svarande i första instans,
meddelar
DOMSTOLEN (fjärde avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden J.N. Cunha Rodrigues samt domarna
F. Macken (referent) och K. Lenaerts,
generaladvokat:
C. Stix-Hackl,
justitiesekreterare: R. Grass,
efter att ha hört generaladvokaten,
följande
Beslut
Domskäl
1. Matratzen Concord GmbH (nedan kallat Matratzen) har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 6 januari 2003, med stöd av artikel 49 i EG‑stadgan för domstolen överklagat förstainstansrättens dom av den 23 oktober 2002 i mål T-6/01, Matratzen Concord mot harmoniseringsbyrån – Hukla Germany (Matratzen) (REG 2002, s. II-4335) (nedan kallad den överklagade domen), och yrkat upphävande av nämnda dom, genom vilken förstainstansrätten ogillade talan mot det beslut som fattats av andra överklagandenämnden vid Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (nedan kallad harmoniseringsbyrån) den 31 oktober 2000 om avslag på ansökan om registrering av ett figurmärke som gemenskapsmärke (förenade ärendena R 728/1999-2 och R 792/1999-2) (nedan kallat det omtvistade beslutet).
Tillämpliga bestämmelser
2. I artikel 8 i rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken (EGT L 11, 1994, s. 1; svensk specialutgåva, område 17, volym 2, s. 3) föreskrivs följande:
”1. Om innehavaren av ett äldre varumärke invänder skall det varumärke som ansökan gäller inte kunna registreras
…
b) om det – på grund av att det är identiskt med eller liknar det äldre varumärket och de varor eller tjänster som omfattas av varumärkena är identiska eller är av liknande slag – föreligger en risk att allmänheten förväxlar dem inom det område där det äldre varumärket är skyddat, inbegripet risken för att varumärket associeras med det äldre varumärket.
2. Med äldre varumärken avses i punkt 1
a) följande kategorier av varumärken för vilka ansökan om registrering gjorts tidigare än ansökan om registrering av gemenskapsvarumärket, med vederbörlig hänsyn tagen till de anspråk som kan göras på prioritet för dessa varumärken:
…
(ii) Varumärken som har registrerats i en medlemsstat eller, vad avser Belgien, Luxemburg eller Nederländerna, hos Benelux varumärkesbyrå.
…”
3. Under rubriken ”Begränsningar av ett gemenskapsvarumärkes rättsverkan” anges i artikel 12 i förordning nr 40/94 följande:
”Gemenskapsvarumärket ger inte innehavaren rätt att förhindra tredje man att i näringsverksamhet använda
…
b) uppgifter om varornas eller tjänsternas art, kvalitet, kvantitet, avsedda ändamål, värde, geografiska ursprung, tidpunkten för framställandet eller andra egenskaper,
…
förutsatt att tredje man handlar i enlighet med god affärssed.”
4. Under rubriken ”Förbud mot bruk av gemenskapsvarumärken” anges i artikel 106.1 i förordning nr 40/94 följande:
”Om inte annat föreskrivs, skall denna förordning inte påverka rätten i medlemsstaternas lagstiftning att väcka sådan talan om intrång i äldre rättigheter som avses i artikel 8 eller artikel 52.2 i förhållande till bruk av ett yngre gemenskapsvarumärke. En sådan talan om intrång i äldre rättigheter som avses i artikel 8.2 och 8.4 får dock inte längre väckas, om innehavaren av den äldre rättigheten i enlighet med artikel 53.2 inte längre kan ansöka om en ogiltighetsförklaring av gemenskapsvarumärket.”
Bakgrund
5. Den 10 oktober 1996 ingav sökanden en ansökan till harmoniseringsbyrån om registrering av nedan avbildat ord- och figurmärke som gemenskapsvarumärke.
>image>25
De varor som registreringsansökan avsåg omfattas av klass 10 (kuddar, huvudkuddar, madrasser, luftkuddar och sängar för medicinskt bruk), klass 20 (madrasser, luftmadrasser, sängar, sängribbor, ej av metall, skyddsöverdrag och sänglinne) och klass 24 (sängtäcken, kuddöverdrag, sänglinne, duntäcken, kuddvar, madrassöverdrag och sovsäckar), enligt Niceöverenskommelsen av den 15 juni 1957 om internationell klassificering av varor och tjänster för varumärkesregistrering, med ändringar och tillägg.
6. Den 21 april 1998 framställde Hukla Germany SA (nedan kallat Hukla), innehavare av ett ordmärke bestående av ordet Matratzen som tidigare registrerats i Spanien för varor i klass 20 (nedan kallat det äldre varumärket), en invändning vid invändningsenheten vid harmoniseringsbyrån med stöd av artikel 42 i förordning nr 40/94.
7. Genom beslut av den 22 september 1999 avslog invändningsenheten invändningen i den del som den avsåg varor i klass 10, och biföll invändningen i den del som den avsåg varor i klasserna 20 och 24. Detta beslut blev föremål för överklagande av både Matratzen och Hukla.
8. Andra överklagandenämnden vid harmoniseringsbyrån avslog, genom det omtvistade beslutet, Matratzens överklagande och biföll Huklas överklagande. I sak ansåg överklagandenämnden att de två aktuella varumärkena i Spanien skulle uppfattas som likartade och att det bland de varor som dessa varumärken avser förekommer vissa som är identiska och andra som är mycket likartade. På grundval av denna bedömning ansåg överklagandenämnden att det förelåg en förväxlingsrisk i den mening som avses i artikel 8.1 b i förordning nr 40/94 med avseende på samtliga kategorier varor som avsågs i ansökan.
Förfarandet vid förstainstansrätten och den överklagade domen
9. Den 9 januari 2001 väckte Matratzen talan vid förstainstansrätten om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet och gjorde gällande dels att artikel 8.1 b i förordning nr 40/94 överträtts, dels att principen om fri rörlighet för varor åsidosatts.
10. När det gäller den påstådda överträdelsen av artikel 8.1 b i förordning nr 40/94, konstaterade förstainstansrätten i punkt 27 i den överklagade domen att det var nödvändigt att ta hänsyn till allmänhetens uppfattning i den medlemsstat där det äldre varumärket registrerats, det vill säga Spanien. Förstainstansrätten erinrade också om att det vid helhetsbedömningen av förväxlingsrisken är av avgörande betydelse hur genomsnittskonsumenten av den kategori vara eller tjänst som är i fråga uppfattar varumärket.
11. Först gjorde förstainstansrätten, i punkt 30 i den överklagade domen, bedömningen att två varumärken är likartade om det ur den berörda målgruppens synvinkel förekommer åtminstone delvis likhet mellan dem med avseende på en eller flera relevanta omständigheter, nämligen visuell likhet, ljudlikhet och begreppsmässig likhet. Förstainstansrätten konstaterade att i förevarande fall bestod ordet Matratzen samtidigt av det äldre varumärket och av ett av de kännetecken som ingick i det varumärke som ansökan avsåg. Följaktligen konstaterade förstainstansrätten att det äldre varumärket med avseende på bild och ljud, var identiskt med ett av de kännetecken som ingick i det varumärke som ansökan avsåg. Enligt förstainstansrätten var emellertid detta konstaterande i sig inte tillräckligt för att dra slutsatsen att de två aktuella varumärkena, betraktade vart och ett för sig, som helhet liknade varandra.
12. I punkt 32 i den överklagade domen klargjorde förstainstansrätten att bedömningen av likheten mellan två varumärken skall grunda sig på det helhetsintryck som varumärkena åstadkommer, i synnerhet med hänsyn till deras särskiljande och mest framträdande beståndsdelar. I punkt 34 i den överklagade domen tillade förstainstansrätten att detta förhållningssätt inte innebär att endast en beståndsdel i ett sammansatt varumärke skall jämföras med ett annat varumärke. Det rör sig tvärtom om att utföra en sådan jämförelse genom att undersöka de aktuella varumärkena, betraktade vart och ett för sig, i deras helhet. I samma punkt betonade förstainstansrätten att detta emellertid inte utesluter att det helhetsintryck av ett sammansatt varumärke som den relevanta målgruppen behåller i minnet under vissa förhållanden kan domineras av en eller flera av dess beståndsdelar.
13. Därefter bedömde förstainstansrätten, på grundval av i fallet relevanta kriterier, beståndsdelarna i varumärket, det vill säga orden Matratzen, Concord och markt samt figurkännetecknet i vart och ett av dem i förhållande till andra. I punkt 43 i den överklagade domen gjorde förstainstansrätten bedömningen att orden Matratzen och Concord kunde betraktas som de viktigaste beståndsdelarna i det varumärke som ansökan avsåg. Emellertid ansåg förstainstansrätten att eftersom ordet Matratzen i huvudsak består av konsonanter som är svåra att uttala och eftersom det saknar likhet med spanska ord, framstod det som mer sannolikt att den relevanta målgruppen skulle behålla det ordet i minnet än ordet Concord. Följaktligen konstaterade förstainstansrätten i punkt 44 i den överklagade domen att den relevanta målgruppen uppfattar en visuell likhet och en ljudlikhet mellan de två varumärkena.
14. Slutligen bedömde förstainstansrätten i punkt 48 i den överklagade domen att graden av likhet mellan de aktuella varumärkena och de varor som de avser sammantaget var tillräckligt hög, och att överklagandenämnden med rätta hade ansett att det förelåg förväxlingsrisk mellan de aktuella varumärkena.
15. I punkt 49 i den överklagade domen uttalade förstainstansrätten att denna slutsats inte motsades av Matratzens argument, som baserats på artikel 12 b i förordning nr 40/94. Förstainstansrätten menade att även om denna bestämmelse antas kunna ha betydelse i registreringsförfarandet är denna betydelse med avseende på bedömningen av förväxlingsrisken begränsad till att utesluta möjligheten att beakta ett beskrivande kännetecken i ett sammansatt varumärke som en särskiljande beståndsdel som är mest framträdande i helhetsintrycket av varumärket. Ordet Matratzen hade i förevarande fall inte ansetts vara beskrivande för de varor som ansökan avsåg ur den relevanta målgruppens synvinkel.
16. När det gällde det påstådda åsidosättandet av principen om fri rörlighet för varor, ansåg förstainstansrätten i punkt 54 i den överklagade domen att registreringen som nationellt varumärke av ett kännetecken som på en annan medlemsstats språk beskriver de berörda varorna eller tjänsterna inte i sig utgör ett hinder för varors fria rörlighet. I punkt 58 konstaterade förstainstansrätten att det framgår av domstolens rättspraxis att artikel 30 EG inte medger några avvikelser från den grundläggande princip om fri rörlighet för varor som följer av utövandet av de rättigheter som ett nationellt varumärke medför annat än om dessa avvikelser är motiverade för att skydda de rättigheter som utgör det särskilda föremålet för den industriella äganderätten i fråga. Den rätt som tillerkänns varumärkesinnehavaren att motsätta sig all användning av detta varumärke som kan förvanska ursprungsgarantin i den mening som här avses, omfattas därför av det särskilda föremålet för varumärkesrätten.
17. I punkt 57 i den överklagade domen, påpekade förstainstansrätten att det följer av artikel 106.1 i förordning nr 40/94 att denna förordning inte påverkar rätten i medlemsstaternas lagstiftning att väcka talan om intrång i äldre nationella varumärken i förhållande till bruk av ett yngre gemenskapsvarumärke. Förstainstansrätten underströk att om det i ett enskilt fall föreligger förväxlingsrisk mellan ett äldre nationellt varumärke och ett kännetecken för vilket ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke har inlämnats kan användning av detta kännetecken förbjudas av en nationell domstol inom ramen för ett mål om varumärkesintrång.
18. Följaktligen ogillades talan av förstainstansrätten.
Överklagandet
19. Matratzen har yrkat att domstolen skall upphäva den överklagade domen och avslå Huklas invändning av den 21 april 1998. Sökanden har också yrkat att domstolen skall förplikta harmoniseringsbyrån att ersätta rättegångskostnaderna.
20. Harmoniseringsbyrån har yrkat att överklagandet skall ogillas och att Matratzen skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
21. Enligt artikel 119 i rättegångsreglerna kan domstolen, om överklagandet är uppenbart ogrundat, vid varje tidpunkt, med referentens rapport som underlag och efter att ha hört generaladvokaten, ogilla öv erklagandet genom motiverat beslut.
Den första grunden
Parternas argument
22. Som första grund har Matratzen anfört att förstainstansrätten vid tolkningen av begreppet likhet, som avses i artikel 8.1 b i förordning nr 40/94, inte har gjort en helhetsbedömning av förväxlingsrisken hos allmänheten med hänsyn tagen till samtliga relevanta faktorer i det enskilda fallet, vilket krävs enligt domstolens rättspraxis. Varken figurdelen eller någon beståndsdel som består av ord får bortses ifrån om man skall göra en korrekt analys och bedömning av det varumärke som ansökan avser.
23. Vid bedömningen av de sakomständigheter som är väsentliga för värderingen av förväxlingsrisken, gjorde sig förstainstansrätten skyldig till felaktig rättstillämpning då den drog slutsatsen att ordet Matratzen utgjorde den mest framträdande beståndsdelen i det varumärke som ansökan avser. Enligt Matratzen borde förstainstansrätten ha dragit slutsatsen att ordet Concord är den mest framträdande beståndsdelen. Förstainstansrätten borde, inom ramen för det varumärke som ansökan avser, ha utgått ifrån principen att beståndsdelen Matratzen med en för spanska konsumenter främmande konsonant, har en underordnad betydelse medan ordet Concord, med ursprung i den romanska språkzonen som är bekant för dem, åtminstone tydligare och lättare behålls i deras minne.
24. Eftersom det helt saknas information beträffande varumärkets användning, dess eventuella betydelse, indikationer på en eventuellt ökad särskiljningsförmåga, huruvida varumärket är allmänt känt på marknaden och andra jämförbara uppgifter, måste man utgå från att varumärket nätt och jämnt har särskiljningsförmåga, det vill säga snarare en svag särskiljningsförmåga. Vid en analog tillämpning av principerna om begränsningarna av effekterna av ett varumärke såsom dessa framgår av artikel 12 b i förordning nr 40/94, skulle ordmärket Matratzen, som har en mindre särskiljningsförmåga, inte med framgång kunna göras gällande mot ett ord- och figurmärke som har en högre särskiljningsförmåga. Även av denna anledning bör inte det varumärke som ansökan avser vägras registrering i harmoniseringsbyråns register för gemenskapsvarumärken.
25. Harmoniseringsbyrån har däremot gjort gällande dels att grunden syftar till att få till stånd en omprövning av konstateranden och bedömningar av fakta, vilka i princip inte kan prövas av domstolen inom ramen för ett överklagande. Harmoniseringsbyrån har även hävdat att förstainstansrätten hänvisade till relevant praxis, i synnerhet vad gäller den korrekta metoden för att jämföra de två varumärkena.
Domstolens bedömning
26. Enligt artikel 8.1 b i förordning nr 40/94 skall, om innehavaren av ett äldre varumärke invänder, det varumärke som ansökan gäller inte kunna registreras om det – på grund av att det är identiskt med eller liknar det äldre varumärket och de varor eller tjänster som omfattas av varumärkena är identiska eller av liknande slag – föreligger en risk att allmänheten förväxlar dem inom det område där det äldre varumärket är skyddat, inbegripet risken för att varumärket associeras med det äldre varumärket.
27. Ordalydelsen i denna bestämmelse utesluter således i sig att den skulle kunna tillämpas om det inte föreligger en risk för förväxling hos allmänheten (se, beträffande den likalydande bestämmelsen artikel 4.1 b i rådets första direktiv 89/104/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar, EGT L 40, 1989, s. 1, svensk specialutgåva, område 13, volym 17, s. 178, dom av den 29 september 1998 i mål C-39/97, Canon, REG 1998, s. I-5507, punkt 18, och av den 22 juni 2000 i mål C-425/98, Marca Mode, REG 2000, s. I-4861, punkt 34).
28. Vid prövningen av huruvida det föreligger förväxlingsrisk hos allmänheten skall det göras en helhetsbedömning av samtliga relevanta faktorer i det enskilda fallet (se, för ett motsvarande synsätt, dom av den 11 november 1997 i mål C-251/95, SABEL, REG 1997, s. I-6191, punkt 22, och av den 22 juni 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, REG 1999, s. I-3819, punkt 18, samt domen i det ovannämnda målet Marca Mode, punkt 40).
29. Helhetsbedömningen av förväxlingsrisken skall, vad gäller de aktuella varumärkenas visuella likhet, ljudlikhet eller begreppsmässiga likhet, grunda sig på det helhetsintryck som varumärkena ger, i synnerhet med hänsyn till deras särskiljande och dominerande beståndsdelar. Frågan hur varumärkena uppfattas av genomsnittskonsumenten när det gäller ifrågavarande varor eller tjänster är av avgörande betydelse vid helhetsbedömningen av förväxlingsrisken. Emellertid uppfattar genomsnittskonsumenten vanligtvis ett varumärke som en helhet och ägnar sig inte åt att undersöka dess olika detaljer (se, för ett motsvarande resonemang, domarna i de ovannämnda målen SABEL, punkt 23, och Lloyd Schuhfabrik Meyer, punkt 25).
30. I förevarande fall har förstainstansrätten, vid avgörandet av om det ur ovan nämnda konsumentgrupps synvinkel förekom en visuell likhet och en ljudlikhet mellan de två varumärkena, inte gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning i sin tolkning av artikel 8.1 b i förordning nr 40/94.
31. Invändningen att förstainstansrätten vid prövningen av förväxlingsrisken, genom att betrakta beståndsdelarna var för sig i det varumärke som ansökan avser, inte har gjort en helhetsbedömning av samtliga relevanta faktorer i det enskilda fallet_saknar grund.
32. Förstainstansrätten har nämligen, med rätta, klargjort i punkt 34 i den överklagade domen att bedömningen av likheten mellan två varumärken inte innebär att endast en beståndsdel i ett sammansatt varumärke skall jämföras med ett annat varumärke, utan att det tvärtom rör sig om att utföra en sådan jämförelse genom att undersöka de aktuella varumärkena, betraktade vart och ett för sig, i deras helhet. Förstainstansrätten har också fastslagit att detta inte utesluter att det helhetsintryck som den relevanta målgruppen behåller i minnet av ett sammansatt varumärke under vissa förhållanden kan domineras av en eller flera av dess delar.
33. Dessutom har förstainstansrätten, som tydligt framgår av punkterna 38–48 i den överklagade domen, i syfte att avgöra om de två varumärkena är lika ur den berörda målgruppens synvinkel, ägnat en betydande del av sitt resonemang åt att bedöma deras särskiljande och mest framträdande beståndsdelar samt förväxlingsrisken hos allmänheten. Vid prövningen av denna risk har förstainstansrätten gjort en helhetsbedömning av samtliga relevanta faktorer i det enskilda fallet.
34. För övrigt har Matratzen, genom att hävda att förstainstansrätten felaktigt tolkat de faktiska omständigheterna i målet när den funnit att ordet Matratzen utgör den mest framträdande beståndsdelen i det varumärke som ansökan avser, i själva verket endast kritiserat den bedömning av de faktiska omständigheterna som förstainstansrätten gjort, utan att därvid göra gällande att förstainstansrätten missuppfattat de handlingar som ingivits till den. Denna bedömning avser emellertid inte en rättsfråga som i sig omfattas av domstolens prövning i ett mål om överklagande (dom av den 19 september 2002 i mål C-104/00 P, DKV mot harmoniseringsbyrån, REG 2002, s. I-7561, punkt 22, samt beslut av den 5 februari 2004 i mål C-326/01 P, Telefon & Buch mot harmoniseringsbyrån,
punkt 35, och i mål C-150/02 P, Streamserve mot harmoniseringsbyrån, punkt 30).
35. När det gäller Matratzens argument, som baserats på artikel 12 b i förordning nr 40/94, noterar domstolen att denna bestämmelse rör begränsningar av gemenskapsvarumärkets rättsverkan genom att det föreskrivs att registreringen inte ger innehavaren rätt att förhindra tredje man att, under vissa omständigheter, i näringsverksamhet använda uppgifter om varornas eller tjänsternas art, kvalitet, kvantitet, avsedda ändamål, värde, geografiska ursprung, tidpunkten för framställandet eller andra egenskaper, det vill säga beskrivande uppgifter. Bestämmelsen gäller inte det äldre varumärkets status enligt artikel 8.2 i förordning nr 40/94. Förstainstansrätten har därför inte gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att fastslå att argumentet som baserats på artikel 12 b i förordning nr 40/94 var irrelevant.
36.
Dessa domskäl visar således inte att det förekommit felaktig rättstillämpning.
37. Det är således uppenbart att överklagandet inte kan bifallas på den första grunden.
Den andra grunden
Parternas argument
38. Matratzen har gjort gällande att förstainstansrätten gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning då den i punkt 54 i den överklagade domen konstaterade att det inte framgår någonstans att principen om fri rörlighet för varor skulle medföra att det inte är tillåtet för en medlemsstat att som nationellt varumärke registrera ett kännetecken som på en annan medlemsstats språk beskriver de berörda varorna eller tjänsterna. I förevarande fall utgör invändningen mot det varumärke som ansökan avser, av den anledningen att det liknar ett äldre varumärke som är registrerat i Spanien, vilket är ett äldre varumärke som i Tyskland är beskrivande för berörda produkter, ett missbruk av immateriella rättigheter enligt en medlemsstats lagstiftning enligt artikel 30 andra meningen EG.
39. Harmoniseringsbyrån har invänt att det inom ramen för invändningsförfarandet inte är möjligt att vare sig bestrida ett äldre nationellt varumärke eller ifrågasätta dess giltighet. Harmoniseringsbyrån anser att konsekvensen av att systemet med gemenskapsvarumärken är parallellt tillämpligt med nationella rättssystem bland annat är att möjligheten att skydda ett varumärke bedöms enligt samma juridiska kriterier, men att resultatet av bedömningen kan bli annorlunda från ett land till ett annat eftersom det är den berörda målgruppens synvinkel i varje land som är avgörande. Följaktligen är det fullt möjligt att registrera ett varumärke i en medlemsstat även om det är beskrivande på ett annat språk än det som talas i denna stat.
Domstolens bedömning
40. Det följer av fast rättspraxis beträffande tillämpningen av principen om fri rörlighet för varor att EG-fördraget inte påverkar immateriella rättigheter enligt en medlemsstats lagstiftning utan endast begränsar utövandet av sådana rättigheter under vissa förhållanden (dom av den 22 juni 1976 i mål 119/75, Terrapin, REG 1976, s. 1039, punkt 5, svensk specialutgåva, volym 3, s. 127, och av den 22 januari 1981 i mål 58/80, Dansk Supermarked, REG 1981, s. 181, punkt 11, svensk specialutgåva, volym 6, s. 13).
41. Artikel 30 EG medger inte avvikelser från den grundläggande principen om fri rörlighet för varor mellan medlemsstaterna annat än om dessa avvikelser är motiverade för att skydda de rättigheter som utgör det särskilda föremålet för den industriella äganderätten i fråga. I det avseendet är varumärkets huvudsakliga funktion att garantera märkesvarans ursprungsidentitet för konsumenten eller den slutlige användaren genom att göra det möjligt för honom att utan förväxlingsrisk särskilja den från sådana varor som har ett annat ursprung. Den rätt som tillerkänns varumärkesinnehavaren att motsätta sig all användning av varumärket som kan förvanska ursprungsgarantin i den mening som här avses, omfattas därför av det särskilda föremålet för varumärkesrätten, vars skydd kan berättiga avvikelser från principen om fri rörlighet för varor (domstolens dom av den 11 juli 1996 i de förenade målen C-427/93, C-429/93 och C-436/93, Bristol-Myers Squibb m.fl., REG 1996, s. I-3457, punkt 48 och av den 23 april 2002 i mål C-143/00, Boehringer Ingelheim, REG 2002, s. I-3759, punkterna 12 och 13).
42. När förstainstansrätten, i punkterna 54 och 56 i den överklagade domen, uttalade att principen om fri rörlighet för varor inte medför att en medlemsstat som nationellt varumärke inte får registrera ett kännetecken som på en annan medlemsstats språk beskriver de berörda varorna eller tjänsterna, eller att innehavaren av ett sådant varumärke, när det i ett enskilt fall föreligger förväxlingsrisk mellan ett nationellt varumärke och ett varumärke som ansökan om registrering som gemenskapsvarumärke avser, inte kan invända mot registreringen av det senare, har förstainstansrätten således inte misstagit sig vad gäller de syften som framställts i punkterna 40 och 41 i detta beslut, och den har därför givit en korrekt tolkning av dessa.
43. Det är således uppenbart att överklagandet inte kan bifallas på den andra grunden.
44. Av det ovan anförda följer att överklagandet är uppenbart ogrundat och att det skall ogillas.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
45. Enligt artikel 69.2 i domstolens rättegångsregler, som enligt artikel 118 skall tillämpas i mål om överklagande, skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Harmoniseringsbyrån har yrkat att klaganden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom klaganden har tappat målet, skall harmoniseringsbyråns yrkande bifallas.
Domslut
På dessa grunder fattar
DOMSTOLEN (fjärde avdelningen)
följande beslut:
1) Överklagandet ogillas.
2) Klaganden skall ersätta rättegångskostnaderna.