62021CO0002
DOMSTOLENS BESLUT (tionde avdelningen)
den 24 juni 2022 (
*1
)
”Begäran om förhandsavgörande – Artikel 99 i domstolens rättegångsregler – Unionsmedborgarskap – Artiklarna 20 och 21 FEUF – Rätt att fritt röra sig och uppehålla sig på medlemsstaternas territorium – Födelseattest utfärdad av den medlemsstat där barnet fötts med angivande av två mödrar till barnet – En av mödrarnas ursprungsmedlemsstat nekar att registrera denna födelseattest i det nationella folkbokföringsregistret – Registreringen av födelseattesten utgör ett villkor för utfärdande av identitetshandlingar – Den nationella lagstiftningen i denna ursprungsmedlemsstat godtar inte föräldrar av samma kön”
I mål C‑2/21,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Wojewódzki Sąd Administracyjny w Krakowie (Förvaltningsdomstolen i vojvodskapet Krakow, Polen) genom beslut av den 9 december 2020, som inkom till domstolen den 4 januari 2021, i målet
Rzecznik Praw Obywatelskich
ytterligare deltagare i rättegången:
K.S.
S.V.D.,
Prokurator Prokuratury Okręgowej w Krakowie M. C.,
Prokuratura Krajowa,
Kierownik Urzędu Stanu Cywilnego w Krakowie,
meddelar
DOMSTOLEN (tionde avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden I. Jarukaitis samt domarna M. Ilešič (referent) och D. Gratsias,
generaladvokat: J. Kokott,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet enligt artikel 99 i domstolens rättegångsregler genom ett särskilt uppsatt beslut som är motiverat
följande
Beslut
1
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 20.2 a och 21.1 FEUF samt artiklarna 7, 21.1 och 24.2 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan).
2
Begäran har framställts i ett mål mellan Rzecznik Praw Obywatelskich (nationell ombudsman, Polen) och Kierownik Urzędu Stanu Cywilnego w Krakowie (chefen för folkbokföringskontoret i Krakow, Polen) (nedan kallad chefen för folkbokföringskontoret). Målet rör den sistnämndes beslut att inte registrera den födelseattest som utfärdats av de spanska myndigheterna för dottern till K.S. och dennas maka, S.V.D., i det polska folkbokföringsregistret.
Tillämpliga bestämmelser
Internationell rätt
3
I artikel 2 i konventionen om barnets rättigheter, som antogs av Förenta nationernas generalförsamling den 20 november 1989 (United Nations Treaty Series, vol. 1577, s. 3), föreskrivs följande:
”1   Konventionsstaterna ska respektera och tillförsäkra varje barn inom deras jurisdiktion de rättigheter som anges i denna konvention utan åtskillnad av något slag, oavsett barnets eller dess föräldrars eller vårdnadshavares ras, hudfärg, kön, språk, religion, politiska eller annan åskådning, nationella, etniska eller sociala ursprung, egendom, funktionsnedsättning, börd eller ställning i övrigt.
2.   Konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att barnet skyddas mot alla former av diskriminering eller bestraffning på grund av föräldrars, vårdnadshavares eller familjemedlemmars ställning, verksamhet, uttryckta åsikter eller tro.”
4
I artikel 7 i denna konvention föreskrivs följande:
”1.   Barnet ska registreras omedelbart efter födelsen och från födelsen ha rätt till ett namn, rätt att förvärva ett medborgarskap och, så långt det är möjligt, rätt att få veta vilka dess föräldrar är och få deras omvårdnad.
2.   Konventionsstaterna ska säkerställa genomförandet av dessa rättigheter i enlighet med sin nationella lagstiftning och sina åtaganden enligt tillämpliga internationella instrument på detta område, särskilt i de fall då barnet annars skulle vara statslöst.”
Unionsrätt
EUF-fördraget
5
I artikel 20 FEUF föreskrivs följande:
”1.   Ett unionsmedborgarskap införs härmed. Varje person som är medborgare i en medlemsstat ska vara unionsmedborgare. Unionsmedborgarskapet ska komplettera och inte ersätta det nationella medborgarskapet.
2.   Unionsmedborgarna ska ha de rättigheter och skyldigheter som föreskrivs i fördragen. De ska bland annat ha
a)
rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier,
[…]
Dessa rättigheter ska utövas enligt de villkor och begränsningar som fastställs i fördragen och genom de åtgärder som beslutats med tillämpning av dessa.”
6
Artikel 21.1 FEUF har följande lydelse:
”Varje unionsmedborgare ska ha rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, om inte annat följer av de begränsningar och villkor som föreskrivs i fördragen och i bestämmelserna om genomförande av fördragen.”
Stadgan
7
Artikel 7 i stadgan, med rubriken ”Respekt för privatlivet och familjelivet”, har följande lydelse:
”Var och en har rätt till respekt för sitt privatliv och familjeliv, sin bostad och sina kommunikationer.”
8
Enligt artikel 21.1 i stadgan ska ”[a]ll diskriminering på grund av bland annat kön, ras, hudfärg, etniskt eller socialt ursprung, genetiska särdrag, språk, religion eller övertygelse, politisk eller annan åskådning, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning … vara förbjuden”.
9
Artikel 24 i stadgan, med rubriken ”Barnets rättigheter”, har följande lydelse:
”1.   Barn har rätt till det skydd och den omvårdnad som behövs för deras välfärd. De ska fritt kunna uttrycka sina åsikter. Dessa åsikter ska beaktas i frågor som rör barnen i förhållande till deras ålder och mognad.
2.   Vid alla åtgärder som rör barn, oavsett om de vidtas av offentliga myndigheter eller privata institutioner, ska barnets bästa komma i främsta rummet.
3.   Varje barn har rätt att regelbundet upprätthålla ett personligt förhållande till och direkta kontakter med båda föräldrarna, utom då detta strider mot barnets bästa.”
Direktiv 2004/38/EG
10
I artikel 4, med rubriken ”Rätt till utresa”, i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, 2004, s. 77, och rättelse i EUT L 229, 2004, s. 35), föreskrivs följande:
”1.   Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna för kontroll av resehandlingar vid de nationella gränserna skall alla unionsmedborgare med giltigt identitetskort eller pass och deras familjemedlemmar, som inte är medborgare i en medlemsstat, och som har giltigt pass, ha rätt att lämna en medlemsstats territorium för att resa till en annan medlemsstat.
…
3.   Medlemsstaterna skall i enlighet med sina lagar för sina egna medborgares räkning utfärda och förnya ett identitetskort eller pass som anger deras medborgarskap.
4.   Passet skall vara giltigt åtminstone i alla medlemsstater och i länder som innehavaren måste fara igenom när denne reser mellan medlemsstaterna. …”
Polsk rätt
11
Artikel 18 i Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej (Republiken Polens konstitution) har följande lydelse:
”Republiken Polen värnar om och skyddar äktenskapet som ett förbund mellan kvinna och man, familjen, moderskapet och ställningen som föräldrar.”
12
Artikel 7 i ustawa – Prawo prywatne międzynarodowe (lagen om internationell privaträtt) av den 4 februari 2011, i dess konsoliderade lydelse (Dz. U., år 2015, position 1792), har följande lydelse:
”Utländsk lag ska inte tillämpas om den skulle få verkningar som strider mot de grundläggande principerna i Republiken Polens rättsordning.”
13
I artikel 104.5 i ustawa – Prawo o aktach stanu cywilnego (folkbokföringslagen) av den 28 november 2014, i dess konsoliderade lydelse (Dz. U., år 2020, position 463), i ändrad lydelse, föreskrivs följande:
”Registrering är obligatorisk när en polsk medborgare som avses i en utländsk folkbokföringshandling innehar en folkbokföringshandling som intygar tidigare händelser, som upprättats i Republiken Polen, och denna medborgare ansöker om verkställighet av en åtgärd som avser folkbokföring, eller ansöker om en polsk identitetshandling eller ett identifikationsnummer för fysiska personer som är polska medborgare.”
14
Artikel 107 i folkbokföringslagen har följande lydelse:
”Chefen för folkbokföringsbyrån ska neka registrering om
1) handlingen inte betraktas som en folkbokföringshandling i den utfärdande staten eller om den inte betraktas som en officiell handling, eller om den inte har utfärdats av en behörig myndighet, eller om den ger upphov till tvivel beträffande dess äkthet eller intygar någon annan händelse än födsel, äktenskap eller dödsfall,
2) den utländska handlingen har registrerats i en annan stat än den där händelsen ägde rum,
3) registreringen strider mot de grundläggande principerna i Republiken Polens rättsordning.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
15
K.S., som är polsk medborgare, och S.V.D., som är irländsk medborgare, gifte sig i Irland år 2018.
16
Under år 2018 föddes deras dotter S.R.S.–D. i Spanien. Hennes födelse registrerades av det spanska folkbokföringskontoret på grundval av en gemensam anmälan från barnets mor, K.S., och hennes hustru S.V.D. I denna födelseattest anges K.S och S.V.D. som ”mor A” respektive ”mor B”.
17
K.S. och S.V.D. begärde att den födelseattest som de spanska myndigheterna hade utfärdat för S.R.S.–D., som är polsk medborgare, skulle registreras i det polska folkbokföringsregistret.
18
Genom beslut av den 16 april 2019 avslog chefen för folkbokföringskontoret denna ansökan med motiveringen att en sådan registrering skulle strida mot de grundläggande principerna i Republiken Polens rättsordning. Eftersom K.S. och S.V.D. inte bestred detta avslagsbeslut, vann det laga kraft den 30 april 2019.
19
Den 25 september 2019 ingav K.S. en ansökan om bistånd till den nationella ombudsmannen och angav att S.R.S.–D. inte hade någon identitetshandling, eftersom ansökan om utfärdande av ett polskt pass för barnet hade avslagits på grund av att barnets födelsebevis inte hade registrerats i det polska folkbokföringsregistret. Genom skrivelse av den 17 februari 2019 informerade de irländska myndigheterna med ansvar för identitetshandlingar denna ombudsman om att barnet inte var irländsk medborgare och följaktligen inte hade rätt till vare sig ett identitetskort eller ett pass.
20
Den nationella ombudsmannen väckte då, i K.S och S.V.D:s namn, talan vid den hänskjutande domstolen mot det beslut som chefen för folkbokföringskontoret hade fattat den 16 april 2019 att inte registrera den födelseattest som de spanska myndigheterna hade utfärdat för deras dotter i det polska folkbokföringsregistret.
21
Under förfarandet vid den hänskjutande domstolen avslog förvaltningsmyndigheten i första instans även en ansökan om utfärdande av ett identitetskort för S.R.S.–D., av det skälet att ett barn enligt polsk rätt endast kan ha en kvinna och en man som föräldrar. Den hänskjutande domstolen ansåg att det var berättigat att invänta det beslut som skulle fattas av förvaltningsmyndigheten i andra instans. Den nationella ombudsmannen angav i skrivelse av den 30 juli 2020 att beslutet att avslå ansökan om utfärdande av ett identitetskort hade fastställts i andra instans.
22
Enligt den hänskjutande domstolen säkerställer de nu tillämpliga bestämmelserna inte på ett effektivt sätt rätten till fri rörlighet för ett barn som S.R.S.–D., som ”obestridligen är polsk medborgare” och följaktligen unionsmedborgare, eftersom de handlingar som krävs för att utöva denna frihet, det vill säga ett polskt identitetskort eller pass, inte kan utfärdas till barnet på grund av att de föräldrar som är angivna i barnets födelseattest är två kvinnor som har gift sig i enlighet med den lag som är tillämplig på den ena av dem. Den hänskjutande domstolen har dessutom konstaterat att den praktiska tillämpningen av dessa bestämmelser i polsk rätt medför att det är svårt för de offentliga myndigheterna, inklusive domstolarna, att med beaktande av barnets bästa ge ett effektivt skydd åt ett underårigt barn.
23
Den hänskjutande domstolen är medveten om att frågor om civilrättslig ställning och de därtill knutna bestämmelserna om äktenskap omfattas av medlemsstaternas behörighet och att unionsrätten inte inkräktar på denna behörighet. Den anser emellertid att skillnaderna mellan de bestämmelser som är tillämpliga i de olika medlemsstaterna inte får inskränka varje unionsmedborgares rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier.
24
Den hänskjutande domstolen har angett att den, för det fall det konstateras att ett beslut att neka att registrera ett barns födelseattest strider mot bestämmelserna i artiklarna 20.2 a och 21.1 FEUF, jämförda med artiklarna 7, 21.1 och 24.2 i stadgan, kan ålägga de polska myndigheterna att ordagrant registrera denna födelseattest. Därefter skulle det vara möjligt att utfärda en identitetshandling som säkerställer att det berörda barnet kan passera unionens inre gränser och som skyddar dennes privat- och familjeliv.
25
Mot denna bakgrund beslutade Wojewódzki Sąd Administracyjny w Krakowie (Förvaltningsdomstolen i vojvodskapet Krakow, Polen) att vilandeförklara målet och ställa följande fråga till EU-domstolen:
”Ska artiklarna 20.2 a och 21.1 FEUF jämförda med artiklarna 7, 21.1 och 24.2 i [stadgan] tolkas så, att de utgör hinder för att myndigheterna i en medlemsstat i vilken ett underårigt barn är medborgare kan neka att registrera barnets födelseattest, som utfärdats i en annan medlemsstat, när en sådan registrering krävs för att barnet ska kunna erhålla en identitetshandling i den medlemsstat där barnet är medborgare, med motiveringen att det i den nationella lagstiftningen i den sistnämnda medlemsstaten inte föreskrivs att par av samma kön kan vara föräldrar och att det i födelseattesten anges personer av samma kön som föräldrar?”
Förfarandet vid domstolen
26
Den hänskjutande domstolen har ansökt om att målet ska handläggas enligt det förfarande för brådskande mål om förhandsavgörande som föreskrivs i artikel 107 i domstolens rättegångsregler.
27
Genom beslut av den 25 januari 2021 beslutade domstolens femte avdelning, på förslag av referenten och efter att ha hört generaladvokaten, att det saknades anledning att bifalla ansökan om att målet skulle handläggas enligt förfarandet för brådskande mål om förhandsavgörande, eftersom villkoren för att målet ska vara brådskande enligt artikel 107 i rättegångsreglerna inte var uppfyllda.
28
Med hänsyn till sambandet mellan förevarande mål och det mål som avgjordes genom domen av den 14 december 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo (C‑490/20, EU:C:2021:1008), vilandeförklarades förfarandet i förevarande mål genom beslut av domstolens ordförande av den 26 januari 2021 fram till dess att dom i det målet meddelades.
29
Efter avkunnandet av domen av den 14 december 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo (C‑490/20, EU:C:2021:1008), sände domstolens kansli en kopia av denna dom till den hänskjutande domstolen och uppmanade den att ange huruvida den önskade vidhålla begäran om förhandsavgörande.
30
Den hänskjutande domstolen underrättade, genom skrivelser av den 17 och den 28 januari 2022, EU-domstolen om att den önskade vidhålla begäran om förhandsavgörande och gjorde bland annat gällande att domstolsförfarandet avseende beslutet att neka att registrera födelseattesten fortsatte att vara vilande till dess den mottagit EU-domstolens avgörande angående denna begäran om förhandsavgörande. Nämnda domstol angav vidare att den advokat som företräder barnets föräldrar i januari 2022 hade väckt talan vid Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Förvaltningsdomstolen i vojvodskapet Warszawa) om upphävande av det administrativa beslutet att inte utfärda ett identitetskort för det berörda underåriga barnet.
Prövning av tolkningsfrågan
31
Enligt artikel 99 i rättegångsreglerna får domstolen, bland annat om svaret på en fråga i en begäran om förhandsavgörande klart kan utläsas av rättspraxis, på förslag av referenten och efter att ha hört generaladvokaten, när som helst avgöra målet genom särskilt uppsatt beslut som är motiverat.
32
Domstolen finner att denna bestämmelse ska tillämpas i förevarande mål.
33
Den hänskjutande domstolen har ställt frågan för att få klarhet i huruvida artiklarna 20.2 a och 21.1 FEUF, jämförda med artiklarna 7, 21.1 och 24.2 i stadgan, ska tolkas så, att den medlemsstat i vilken ett underårigt barn är medborgare – när barnet är unionsmedborgare och det i barnets födelseattest utfärdad av de behöriga myndigheterna i en annan medlemsstat anges två personer av samma kön som föräldrar – är skyldig att registrera barnets födelseattest för att möjliggöra för barnet att erhålla en identitetshandling.
34
Domstolen erinrar inledningsvis om att varje person som är medborgare i en medlemsstat enligt artikel 20.1 FEUF är unionsmedborgare. Det framgår av den hänskjutande domstolens redogörelse att det är ostridigt att S.R.S.–D. är polsk medborgare. Hon har således enligt denna bestämmelse ställning som unionsmedborgare.
35
Domstolen har vid upprepade tillfällen slagit fast att ställningen som unionsmedborgare är avsedd att vara den grundläggande ställningen för medlemsstaternas medborgare (dom av den 14 december 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkt 41 och där angiven rättspraxis).
36
Såsom följer av domstolens praxis kan en medborgare i en medlemsstat som i sin egenskap av unionsmedborgare har utövat sin rätt att röra sig fritt och uppehålla sig i en annan medlemsstat än sin ursprungsmedlemsstat göra gällande de rättigheter som sammanhänger med unionsmedborgarskapet, bland annat dem som föreskrivs i artikel 21.1 FEUF, i förekommande fall även gentemot den egna ursprungsmedlemsstaten. Även unionsmedborgare som är födda i den medlemsstat i vilken föräldrarna mottagits och som aldrig har utnyttjat rätten till fri rörlighet kan åberopa denna bestämmelse och de bestämmelser som antagits för dess genomförande (dom av den 14 december 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkt 42 och där angiven rättspraxis).
37
Enligt artikel 21.1 FEUF ska varje unionsmedborgare ha rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, om inte annat följer av de begränsningar och villkor som föreskrivs i fördragen och i bestämmelserna om genomförande av fördragen. För att medborgarna ska kunna utöva denna rätt föreskrivs i artikel 4.3 i direktiv 2004/38 att medlemsstaterna, i enlighet med sina lagar, ska utfärda ett identitetskort eller pass som anger deras medborgarskap.
38
Eftersom S.R.S.–D. är polsk medborgare är de polska myndigheterna skyldiga att utfärda ett identitetskort eller pass som anger hennes nationalitet samt hennes efternamn såsom det framgår av den födelseattest som upprättats av de spanska myndigheterna. Domstolen har i detta hänseende slagit fast att artikel 21 FEUF utgör hinder för att myndigheterna i en medlemsstat med tillämpning av sin nationella rätt beslutar att inte erkänna ett barns efternamn, såsom detta har fastställts och registrerats i en annan medlemsstat där detta barn är fött och bosatt sedan födseln (dom av den 14 december 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkt 44 och där angiven rättspraxis).
39
Det ska preciseras att de polska myndigheterna enligt artikel 4.3 i direktiv 2004/38 är skyldiga att utfärda ett identitetskort eller pass till S.R.S.–D, oberoende av om den spanska födelseattesten för barnet registreras i det polska folkbokföringsregistret. I den mån det enligt polsk rätt krävs att födelseattesten registreras innan ett polskt identitetskort eller pass kan utfärdas, kan denna medlemsstat således inte åberopa sin nationella rätt för att neka att utfärda ett sådant identitetskort eller ett sådant pass för S.R.S–D (se, analogt, dom av den 14 december 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkt 45).
40
En sådan handling, ensam eller tillsammans med andra handlingar, i förekommande fall en handling som utfärdats av det berörda barnets mottagande medlemsstat, ska ge ett barn, som befinner sig i samma situation som S.R.S.–D., möjlighet att utöva sin rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, vilken garanteras i artikel 21.1 FEUF. Barnet ska kunna utöva denna rätt tillsammans med var och en av sina två mödrar, vars ställning som förälder till barnet har fastställts av den mottagande medlemsstaten i samband med en vistelse i överensstämmelse med föreskrifterna i direktiv 2004/38 (dom av den 14 december 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkt 46).
41
Domstolen erinrar vidare om att de rättigheter som medlemsstaternas medborgare ges i artikel 21.1 FEUF inbegriper en rätt till ett normalt familjeliv, tillsammans med sina familjemedlemmar, i såväl den mottagande medlemsstaten som i den medlemsstat där de är medborgare, när de återvänder dit (dom av den 14 december 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkt 47 och där angiven rättspraxis).
42
Det är i det nationella målet ostridigt att de spanska myndigheterna lagligt fastställt att det finns ett föräldra-barnförhållande, biologiskt eller rättsligt, mellan S.R.S.–D. och hennes två föräldrar, K.S. och S.V.D. och att dessa myndigheter har intygat detta i den födelseattest som utfärdats för de sistnämndas barn. K.S. och S.V.D. ska således, med tillämpning av artikel 21 FEUF, i egenskap av föräldrar till en underårig unionsmedborgare som de har den faktiska vårdnaden om, av alla medlemsstater tillerkännas en rätt att följa med detta barn när det utövar sin rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 december 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkt 48).
43
I och med att S.R.S. – D. enligt den hänskjutande domstolen är polsk medborgare är de polska myndigheterna, i likhet med myndigheterna i alla andra medlemsstater, således skyldiga att erkänna detta föräldra-barnförhållande, för att möjliggöra för detta barn att utan hinder utöva sin rätt enligt artikel 21.1 FEUF att, tillsammans med var och en av sina föräldrar, fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier.
44
För att det verkligen ska vara möjligt för S.R.S.–D. att utöva sin rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier med var och en av sina båda föräldrar är det dessutom nödvändigt att K.S. och S.V.D. har möjlighet att förfoga över en handling i vilken de anges vara personer som har rätt att resa med barnet.
45
En skyldighet för en medlemsstat dels att utfärda ett identitetskort eller pass till ett barn som är medborgare i denna medlemsstat, när barnet är fött i en annan medlemsstat och två personer av samma kön anges som föräldrar i den födelseattest som utfärdats av myndigheterna i denna andra medlemsstat, dels att erkänna det föräldra–barnförhållande som finns mellan detta barn och var och en av dessa båda personer i samband med barnets utövande av sina rättigheter enligt artikel 21 FEUF och de sekundärrättsakter som hänför sig till denna, innebär inte att den medlemsstat där barnet är medborgare i sin nationella rätt måste föreskriva att två personer av samma kön kan vara föräldrar eller att den, för andra ändamål än utövandet av de rättigheter som barnet har enligt unionsrätten, måste erkänna föräldra–barnförhållandet mellan detta barn och de personer som anges som barnets föräldrar i den födelseattest som myndigheterna i den mottagande medlemsstaten har upprättat (dom av den 14 december 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkterna 56 och 57 samt där angiven rättspraxis).
46
Vidare ska det tilläggas att en nationell bestämmelse som kan hindra personer från att utöva sin fria rörlighet endast kan anses motiverad om den är förenlig med de grundläggande rättigheter som garanteras i stadgan och vars efterlevnad domstolen säkerställer (dom av den 14 december 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkt 58 och där angiven rättspraxis).
47
I den situation som är aktuell i det nationella målet är två rättigheter grundläggande, nämligen rätten till respekt för privatlivet och familjelivet, som garanteras i artikel 7 i stadgan, samt barnets rättigheter, som garanteras i artikel 24 i stadgan, bland annat rätten att barnets bästa ska komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn och rätten att regelbundet upprätthålla ett personligt förhållande till och direkta kontakter med båda sina föräldrar.
48
Följaktligen skyddas det berörda barnets förhållande till var och en av de två personer som barnet faktiskt lever ett familjeliv tillsammans med i den mottagande medlemsstaten och som anges som barnets föräldrar i den födelseattest som upprättats av myndigheterna i denna stat av artikel 7 i stadgan.
49
Eftersom artikel 24 i stadgan, såsom det erinras om i förklaringarna avseende stadgan om de grundläggande rättigheterna (EUT C 303, 2007, s. 17), utgör en införlivning i unionsrätten av barnets huvudsakliga rättigheter enligt konventionen om barnets rättigheter, vilken har ratificerats av samtliga medlemsstater, ska vid tolkningen av denna artikel vederbörlig hänsyn tas till bestämmelserna i denna konvention (dom av den 14 december 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkt 63 och där angiven rättspraxis).
50
I artikel 2 i nämnda konvention fastställs principen om icke-diskriminering för barnet. Enligt denna princip ska barnet tillförsäkras de rättigheter som anges i konventionen, däribland rätten enligt artikel 7 i konventionen att registreras omedelbart efter födelsen, ha ett namn, förvärva ett medborgarskap, utan diskriminering av något slag i detta hänseende, inte heller diskriminering på grund av föräldrarnas sexuella läggning.
51
Under dessa omständigheter skulle det strida mot de grundläggande rättigheter som garanteras enligt artiklarna 7 och 24 i stadgan att frånta barnet dess förhållande till en av sina föräldrar i samband med att det utövar sin rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier eller att göra det i praktiken omöjligt eller orimligt svårt för barnet att utöva denna rättighet på grund av att föräldrarna är av samma kön (dom av den 14 december 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, punkt 65).
52
Av dessa överväganden följer att den fråga som ställts ska besvaras på följande sätt. Artiklarna 20 och 21 FEUF, jämförda med artiklarna 7 och 24 i stadgan och artikel 4.3 i direktiv 2004/38, ska tolkas så, att den medlemsstat i vilken ett underårigt barn är medborgare – när barnet är unionsmedborgare och det i barnets födelseattest utfärdad av de behöriga myndigheterna i en annan medlemsstat anges två personer av samma kön som föräldrar – är skyldig dels att utfärda ett identitetskort eller ett pass till barnet, utan att kräva att barnets födelseattest först registreras i det nationella folkbokföringsregistret, dels – i likhet med alla andra medlemsstater – att erkänna den handling som utfärdats i den andra medlemsstaten och som gör det möjligt för detta barn att utan hinder, tillsammans med var och en av dessa två personer, utöva sin rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier.
Rättegångskostnader
53
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (tionde avdelningen) följande:
Artiklarna 20 och 21 FEUF, jämförda med artiklarna 7 och 24 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och artikel 4.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG, ska tolkas så, att den medlemsstat i vilken ett underårigt barn är medborgare – när barnet är unionsmedborgare och det i barnets födelseattest utfärdad av de behöriga myndigheterna i en annan medlemsstat anges två personer av samma kön som föräldrar – är skyldig dels att utfärda ett identitetskort eller ett pass till barnet, utan att kräva att barnets födelseattest först registreras i det nationella folkbokföringsregistret, dels – i likhet med alla andra medlemsstater – att erkänna den handling som utfärdats i den andra medlemsstaten och som gör det möjligt för detta barn att utan hinder, tillsammans med var och en av dessa två personer, utöva sin rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: polska.