62021CJ0449_RES
Mål C‑449/21
Towercast SASU
mot
Autorité de la concurrenceochMinistre chargé de l'économie
(begäran om förhandsavgörande från Cour d'appel de Paris (Appellationsdomstolen i Paris, Frankrike))
Domstolens dom (andra avdelningen) av den 16 mars 2023
”Begäran om förhandsavgörande – Konkurrens – Kontroll av företagskoncentrationer – Förordning (EG) nr 139/2004 – Artikel 21.1 – Exklusiv tillämpning av förordningen på transaktioner som omfattas av begreppet 'koncentration' – Räckvidd – Koncentration utan gemenskapsdimension, som ligger under tröskelvärdena för obligatorisk förhandskontroll enligt lagstiftningen i en medlemsstat och som inte har hänskjutits till Europeiska kommissionen – Kontroll av konkurrensmyndigheterna i denna medlemsstat av en sådan koncentration mot bakgrund av artikel 102 FEUF – Tillåtlighet”
Konkurrens – Unionsbestämmelser – Nationella konkurrensmyndigheters tillämpning – Prövning av en koncentration som saknar unionsdimension och som inte omfattas av tillämpningsområdet för den berörda medlemsstatens bestämmelser om kontroll av koncentrationer – Efterhandskontroll enligt artikel 102 FEUF – Tillåtet
(Artikel 102 FEUF; rådets förordning nr 139/2004, artikel 21.1)
(se punkterna 39, 41 och 53 samt domslutet)
Dominerande ställning – Missbruk – Förbud – Direkt effekt – Följder – Nationella konkurrensmyndigheters möjlighet att med hjälp av sina egna förfaranderegler tillämpa artikel 102 FEUF på en koncentration som saknar unionsdimension
(Artikel 102 FEUF)
(se punkterna 44– 47, 50 och 51)
Dominerande ställning – Missbruk – Begrepp – Koncentration som saknar unionsdimension – Omfattas – Villkor
(Artikel 102 FEUF)
(se punkt 52)
Resumé
Den franska sektorn för sändning av digital markbunden television, som öppnades för konkurrens år 2005, har sedan dess genomgått en konsolidering, vilket innebär att sedan år 2014 återstår endast företagen Itas, Towercast och Télédiffusion de France (TDF). (
1
) Sistnämnda företag hade dessutom en majoritet av marknadsandelarna såväl på grossistmarknaden i föregående led som på grossistmarknaden i efterföljande led för digital markbunden television, betraktade såsom nationella marknader.
I oktober 2016 meddelade TDF att det hade tagit kontroll över sin konkurrent Itas. Förvärvet av Itas, som ligger under de relevanta tröskelvärden som fastställs i artikel 1 i förordningen om kontroll av företagskoncentrationer (
2
) och i den franska handelslagen, hade varken anmälts eller granskats av Europeiska kommissionen eller konkurrensmyndigheten (Frankrike) inom ramen för en förhandskontroll av koncentrationer. Denna transaktion har inte heller föranlett något hänskjutande till kommissionen enligt artikel 22 i förordningen om kontroll av företagskoncentrationer.
Towercast ingav under dessa omständigheter ett klagomål till konkurrensmyndigheten, enligt vilket TDF:s övertagande av kontrollen över Itas utgjorde missbruk av dominerande ställning, eftersom det hindrade konkurrensen på grossistmarknaderna i föregående och efterföljande led för digital markbunden television genom att avsevärt stärka TDF:s dominerande ställning på dessa marknader.
Konkurrensmyndigheten avslog klagomålet genom beslut av den 16 januari 2020. Myndigheten gjorde en annan bedömning än utredningsavdelningen och fann i huvudsak att koncentrationsförordningen endast var tillämplig på koncentrationer såsom de definieras i artikel 3 i denna förordning. Om det berörda företaget inte har gjort sig skyldigt till missbruk, vilket kan särskiljas från en sådan koncentration, omfattas koncentrationen inte längre av förbudet mot missbruk av dominerande ställning i artikel 102 FEUF.
Towercast överklagade den 9 mars 2020 detta beslut till Cour d'appel de Paris (Appellationsdomstolen i Paris, Frankrike). Den hänskjutande domstolen har frågat EU-domstolen om det är möjligt för en nationell konkurrensmyndighet att, mot bakgrund av artikel 102 FEUF, i efterhand kontrollera en koncentration som genomförts av ett företag med dominerande ställning, när koncentrationen ligger under de tröskelvärden för förhandskontroll som föreskrivs i koncentrationsförordningen och i nationell rätt rörande företagskoncentrationer, vilket innebär att den inte har varit föremål för någon förhandskontroll i detta avseende.
I sin dom besvarar EU-domstolen denna fråga jakande.
Domstolens bedömning
Enligt artikel 21.1 i koncentrationsförordningen är denna förordning ensam ”tillämplig på koncentrationer enligt definitionen i artikel 3”, på vilka förordning nr 1/2003 (
3
) i princip inte är tillämplig.
För att ge den hänskjutande domstolen den begärda tolkningen av denna bestämmelse undersöker EU-domstolen först dess lydelse och tillkomsthistoria och därefter syftena med och systematiken i koncentrationsförordningen.
Mot bakgrund av ordalydelsen i artikel 21.1 i koncentrationsförordningen konstaterar domstolen inledningsvis att denna bestämmelse avser att reglera tillämpningsområdet för denna förordning vad gäller prövningen av koncentrationer i förhållande till andra sekundärrättsliga unionsrättsakter på konkurrensområdet. Undersökningen av ordalydelsen i denna bestämmelse ger däremot inte något svar på frågan huruvida bestämmelserna i primärrätten, och i synnerhet artikel 102 FEUF, fortfarande är tillämpliga på en företagskoncentration i en sådan situation som den i det nationella målet, där det inte har gjorts någon förhandskontroll med avseende på bestämmelserna om företagskoncentrationer.
Eftersom artikel 21.1 i koncentrationsförordningen i huvudsak återger innehållet i artikel 22 i förordning nr 4064/89, (
4
) vilken tidigare var tillämplig, påpekar domstolen vidare, vad gäller dess tillkomsthistoria, att den aktuella bestämmelsen ger uttryck för unionslagstiftarens vilja att precisera att övriga förordningar som genomför konkurrensrätten i princip upphör att vara tillämpliga på koncentrationer, inbegripet sådana som utgör missbruk av dominerande ställning.
Inom ramen för den efterföljande undersökningen av syftena med och den allmänna systematiken i koncentrationsförordningen noterar domstolen slutligen att unionslagstiftaren genom artikel 21.1 i koncentrationsförordningen har avsett att precisera att koncentrationsförordningen är det enda processuella instrument som är tillämpligt på förhandsprövning och centraliserad prövning av koncentrationer och ska möjliggöra en effektiv kontroll av alla koncentrationer med avseende på deras inverkan på konkurrensstrukturen. Utan att på något sätt frånta medlemsstaternas behöriga myndigheter möjligheten att tillämpa fördragets konkurrensbestämmelser på koncentrationer såsom de definieras i artikel 3 i koncentrationsförordningen, utgör denna en del av ett lagstiftningspaket som syftar till att genomföra artiklarna 101 och 102 FEUF och till att inrätta ett kontrollsystem som säkerställer att konkurrensen på unionens inre marknad inte snedvrids.
Det följer av systematiken i koncentrationsförordningen att även om det genom denna förordning införs en förhandskontroll av koncentrationer med en gemenskapsdimension, är det ändå inte uteslutet att en efterhandskontroll görs av koncentrationer som inte når upp till detta tröskelvärde.
Domstolen påpekar i detta avseende att konkurrensmyndighetens tolkning i slutändan innebär att en primärrättslig bestämmelse inte är direkt tillämplig på grund av antagandet av en sekundärrättsakt som avser vissa beteenden av företag på marknaden. Artikel 102 FEUF är en bestämmelse med direkt effekt vars tillämpning inte är beroende av att det först har antagits en förfarandeförordning. Det ska dessutom preciseras att det inte kan göras något undantag från det förbud mot missbruk av dominerande ställning som föreskrivs i denna bestämmelse och att uppräkningen av missbruk i bestämmelsen inte är uttömmande.
Under dessa omständigheter kan koncentrationsförordningen inte utgöra hinder för att en koncentration utan gemenskapsdimension, såsom den som är aktuell i det nationella målet, kan bli föremål för kontroll av nationella konkurrensmyndigheter och nationella domstolar på grundval av den direkta effekten av artikel 102 FEUF med tillämpning av deras egna förfaranderegler.
Av detta följer att artikel 102 FEUF kan tillämpas på en koncentration som inte når upp till de tröskelvärden för förhandskontroll som föreskrivs i koncentrationsförordningen respektive i tillämplig nationell rätt när de villkor som föreskrivs i denna artikel för att fastställa att det föreligger missbruk av dominerande ställning är uppfyllda. Det ankommer bland annat på behörig myndighet att kontrollera att den förvärvare som har en dominerande ställning på en viss marknad och som har tagit kontroll över ett annat företag på denna marknad genom detta beteende påtagligt hämmar konkurrensen på denna marknad. Enbart konstaterandet att ett företags ställning har förstärkts är inte tillräckligt för att det ska anses föreligga ett missbruk, eftersom det måste fastställas att den grad av dominans som därigenom uppnås påtagligt skulle hämma konkurrensen, det vill säga så att det på marknaden endast kvarstår företag som i sitt agerande är beroende av det dominerande företaget.
(
1
)	I Frankrike har markbundna sändningar historiskt sett varit föremål för ett statligt monopol som senast innehades av TDF. Detta monopol upphörde i och med att denna sektor öppnades för konkurrens i början av år 2004.
(
2
)	Rådets förordning (EG) nr 139/2004 av den 20 januari 2004 om kontroll av företagskoncentrationer (EUT L 24, 2004, s. 1) (nedan kallad koncentrationsförordningen).
(
3
)	Rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 [EG] (EGT L 1, 2003, s. 1).
(
4
)	Rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer (EGT L 395, 1989, s. 1).