61994CC0149_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I - Inledning
1 En begäran om att ett tamt exemplar av kanadagåsen, som ursprungligen införts till England som en prydnadsfågel, skall omfattas av vildfågeldirektivet(1) och att den ifrågavarande fågeln skulle tillhöra en dvärgras som inte förekommer i vilt tillstånd i Europa, är den säregna bakgrunden till denna begäran om förhandsavgörande som inkommit till domstolen från en fransk domstol. Domstolen ombeds att för första gången avgöra frågan om direktivets tillämplighet på fåglar som fötts upp i fångenskap och att bedöma omfattningen av en medlemsstats befogenheter att införa strängare skyddsåtgärder än dem som fordras enligt direktivet.
II - De faktiska omständigheterna och förfarandet i målet vid den nationella domstolen
2 Den tilltalade i målet vid den nationella domstolen, Didier Vergy, är, enligt vad hans ombud uppgivit vid den muntliga förhandlingen, en jordbrukare som specialiserat sig på avel och uppfödning av gäss och änder, inklusive prydnadsfåglar, för att tillhandahålla dessa för allmänna och enskilda parker, och i synnerhet för Paris stad. Fåglarna i fråga är alla avlade och uppfödda på hans gård. Den nationella domstolen kan naturligtvis bekräfta alla dessa och andra relevanta fakta. Vergy har åtalats för att i Landes-sur-Ajonc den 17 mars 1992 ha marknads- och salufört ett levande exemplar av en fågelart som skyddas enligt den franska Code rural (nedan kallad "jordbrukslagen") och Arrêté ministériel (ministerbeslut) av den 17 april 1981. Av begäran om förhandsavgörande framgår att exemplaret i fråga var en svart kanadagås ("bernache noir du Canada"), även om visst tvivel har uppkommit i fråga om den nationella domstolens identifikation av detta exemplar. Det är i vart fall ostridigt att detta exemplar av kanadagåsen har avlats och uppfötts i fångenskap.
3 Kanadagåsen (Branta canadensis) är en art av familjen Anatidae, mer känd som gäss och änder. Utöver kanadagåsen förekommer tre andra arter av Branta i vilt tillstånd i Europa, nämligen vitkindad gås (Branta leucopsis), prutgås (Branta bernicla) och rödhalsad gås (Branta ruficollis).(2) En ledande auktoritet har angivit följande karakteristik för kanadagåsen: "anpassar sig [lätt] till människan. Lär sig snabbt säkerhetsgränser och håller sig snart inom dem. Tama eller vilda bestånd är således enkla att plantera in mitt i metropoler som London, liksom vid prydnadsvattendrag i parker på landsbygden."(3) Det är den största gås som förekommer i Europa, med (verkligt framträdande) färgsättning. Arten är etablerad i ett antal medlemsstater, inklusive Frankrike.(4)
4 Frågan om bestämningen av exemplaret kan sägas ha föranlett parterna att ge sig in på något av ett hopplöst företag, "a wild-goose chase", om det inte vore för det faktum att fågeln i fråga förefaller att vara tam. Beskrivningen av den som en "bernache noir [sic] du Canada" i begäran om förhandsavgörande motsvarar inte någon av de underarter som anses bestämda inom fågelsystematiken. Även om de föreslår flera möjliga alternativ är både den franska regeringen och kommissionen av den åsikten att det inte är nödvändigt för tolkningen av direktivet i detta fall att bestämma vilken underart det konfiskerade exemplaret tillhör. Vid det muntliga sammanträdet hävdade Vergys ombud att det exemplar som sålts var en dvärgkanadagås (Branta canadensis minima), en ras av kanadagås som inte förekommer i vilt tillstånd någonstans inom medlemsstaternas europeiska territorium. Han framförde den, enligt min mening, rimliga åsikten att användningen av ordet "noir" (vilket antagligen åtminstone borde ha varit "noire") i begäran om förhandsavgörande var ett skrivfel, eftersom det rätta begreppet skulle vara "naine".
5 I dessa förfaranden är bestämningen av exemplaret naturligtvis en av de omständigheter som ligger inom den nationella domstolens behörighet. Denna domstols uppgift är att fastställa vilka skyldigheter medlemsstaterna åläggs genom direktivet. Såvitt jag förstår är kanadagåsen (Branta canadensis) en art med flera raser, det vill säga en art som uppvisar geografisk variation i sådan utsträckning att två eller flera raser kan erkännas.(5) Genom att den är en av de "arter som förekommer naturligt i vilt tillstånd inom medlemsstaternas europeiska territorium", skyddas kanadagåsen i princip genom direktivet.(6)
6 Den tilltalade i målet vid den nationella domstolen har hävdat att de relevanta nationella bestämmelserna inte är förenliga med direktivet, artikel 30 i EG-fördraget och konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter av den 3 mars 1973 (nedan kallad "Washingtonkonventionen")(7) samt rådets förordning (EEG) nr 3626/82 av den 3 december 1982 om genomförande i gemenskapen av konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (nedan kallad "förordning 3626/82").(8)
7 Genom beslut av den 22 mars 1994 har Tribunal de grande instance (regional domstol) i Caen begärt att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande angående följande frågor:
"1) Skall rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 och i synnerhet artiklarna 1, 2, 5 och 6 däri tolkas så att en medlemsstat tillåts utfärda regler som begränsar eller förbjuder handel med exemplar som tillhör en art som inte finns upptagen i bilagorna till detta direktiv?
2) Påverkas svaret på den första frågan av det faktum att exemplaren av den ifrågavarande arten har avlats och uppfötts i fångenskap eller att det inte finns någon naturlig livsmiljö för denna art inom den berörda staten?"
III - De nationella bestämmelserna
8 I artikel L. 211.1 i jordbrukslagen förbjuds bland annat transport, saluförande, bruk, marknadsföring, försäljning och köp av djurarter som inte är husdjur, då ett särskilt vetenskapligt intresse eller kraven på att bevara det nationella biologiska arvet motiverar att de bevaras. Enligt artikel R. 211.1 i jordbrukslagen skall förteckningen över skyddade djurarter upprättas genom samarbete mellan den minister som är ansvarig för naturskydd och jordbruksministern. Den aktuella förteckningen har upprättats genom ett ministerbeslut av den 17 april 1981(9), genom vilket bland annat fångst, utbjudande till försäljning, försäljning eller köp av "fåglar tillhörande familjen Branta (Branta sp.)" förbjuds. Den franska regeringen har upplyst domstolen om att begreppet är avsett att omfatta alla arter av Branta.
IV - Rådets direktiv 79/409/EEG
9 Utgångspunkten för direktivet är enligt andra övervägandet i ingressen att "ett stort antal arter av vilda fåglar som förekommer naturligt inom medlemsstaternas europeiska territorium minskar i antal"(10). Denna minskning "utgör ett allvarligt hot mot bevarandet av den naturliga miljön, särskilt eftersom den medför att den biologiska jämvikten hotas". Effektivt fågelskydd betraktas som ett "typiskt gränsöverskridande miljöproblem som medlemsstaterna har ett gemensamt ansvar för", särskilt vad avser flyttfågelarter vilka "utgör ett ... gemensamt arv" (tredje övervägandet i ingressen). Målet med ett sådant bevarande anges vara "långsiktigt skydd och förvaltning av de naturresurser som utgör en integrerad del av de europeiska folkens arv" samt att "upprätthålla och återupprätta den naturliga jämvikten mellan arter så långt detta rimligen är möjligt" (åttonde övervägandet i ingressen).
10 Direktivets tillämpningsområde beskrivs i artikel 1.1 på följande sätt:
"Detta direktiv behandlar bevarandet av samtliga fågelarter som naturligt förekommer i vilt tillstånd inom medlemsstaternas europeiska territorium på vilket fördraget tillämpas. Det omfattar skydd, skötsel, förvaltning och kontroll av dessa arter och fastställer regler för exploatering av dem."
11 I direktivet finns inte uppräknat de arter av vildfåglar som åtnjuter skydd enligt dess bestämmelser, men dess skydd omfattar "alla arter av fåglar som förekommer naturligt i vilt tillstånd" i Europa med vissa undantag (se artiklarna 6.2-6.4, 7 och 9). De fågelarter som sålunda är skyddade kommer jag att benämna "skyddade arter".(11)
12 I direktivet föreskrivs en mängd allmänna skyldigheter avseende bibehållandet av populationsnivåer för skyddade arter samt bevarandet, bibehållandet och återupprättandet av deras livsmiljöer (artiklarna 2 och 3). De följande bestämmelserna innehåller mer precisa skyldigheter som avser skyddet för utrotningshotade arter och flyttfågelarter (artikel 4) och skyddet för vilda fåglar och deras ägg i allmänhet, inklusive ett förbud mot marknadsföring av vilda fåglar och begränsningar av jakt på skyddade arter (artikel 5-8).
13 Särskilt åläggs medlemsstaterna i artikel 5 att "vidta nödvändiga åtgärder för att införa ett generellt system för skydd av samtliga de fågelarter som avses i artikel 1 där särskilt följande skall förbjudas ... att förvara fåglar av sådana arter som inte får jagas eller fångas" (artikel 5 e). I artikel 6 förbjuds med vissa undantag försäljning, transport för försäljning, förvaring för försäljning och salubjudande av levande eller döda fåglar och av lätt igenkännbara delar eller derivat av sådana fåglar. Medlemsstaterna kan göra undantag från de förbud som artiklarna 5 och 6 innehåller om det inte finns "någon annan lämplig lösning" och av de angivna anledningar och på de stränga villkor som anges i artikel 9. En sådan anledning är uppfödning av vilda fåglar "för forsknings- och utbildningsändamål, för återinplantering och återinförsel" (artikel 9.1 b).
14 Direktivet innehåller fem bilagor, av vilka tre är uppdelade i underavdelningar, bilagorna II och IV i två och bilaga III i tre underavdelningar. Endast bilagorna II och III är relevanta här. I bilaga II definieras de arter som i enlighet med nationell lagstiftning får jagas, antingen inom hela det geografiska område där direktivet är tillämpligt (bilaga II/1) eller i särskilda medlemsstater (bilaga II/2). Handel med exemplar av fågelarter som normalt skulle vara förbjuden enligt artikel 6.1 är tillåten avseende de arter som är upptagna i bilaga III/1 "under förutsättning att fåglarna på ett lagligt sätt har dödats eller fångats eller på annat lagligt sätt förvärvats" (artikel 6.2). Medlemsstaterna får tillåta sådan verksamhet under mer begränsade omständigheter i fråga om de arter som upptagits i bilaga III/2 (artikel 6.3). Kommissionen skall göra undersökningar av den biologiska statusen hos de arter som anges i bilaga III/3 i syfte att besluta om dessa arter skall föras in i förteckningen i bilaga III/2. I avvaktan på ett sådant beslut av kommittén för anpassning av direktivet till den tekniska och vetenskapliga utvecklingen får medlemsstaterna tillämpa befintliga nationella bestämmelser utan att det påverkar tillämpningen av artikel 6.3.
15 Artikel 14 har en självständig placering och enligt denna stadgas att "medlemsstaterna får införa strängare skyddsåtgärder än de som föreskrivs i detta direktiv". Inget av övervägandena i direktivets ingress ger någon ledning i fråga om denna artikels tillämpningsområde.
V - De frågor som ställts till domstolen
16 Den franska regeringen och kommissionen har båda avgivit både skriftliga och muntliga yttranden medan den tilltalade i målet vid den nationella domstolen har avgivit yttrande vid den muntliga förhandlingen.
1) Den första frågan - direktivets tillämpningsområde
17 Den första fråga som den nationella domstolen har ställt avser tillämpning av bestämmelserna i direktivet om skydd för fåglar på andra arter än dem som omnämns i bilagorna. Avsikten med denna fråga framstår inte direkt som uppenbar eftersom alla de inledningsvis omnämnda artiklarna i huvudsak innebär ett åläggande av skyldigheter. Endast artikel 6 har ett tillåtande inslag. Därtill är dessa förbud inte anknutna till någon av förteckningarna i bilagorna och ingen hänvisning görs till artikel 14. Denna domstol är emellertid skyldig att tolka de frågor som hänskjutits för att kunna ge ett svar som är ändamålsenligt för den nationella domstolen när denna slutligt skall avgöra det mål som har givit upphov till frågorna.
18 Den franska regeringen har inledningsvis angivit att i motsats till vad som framgår av begäran om förhandsavgörande r kanadagåsen upptagen i bilagorna till direktivet, i bilaga II/1, och att frågan därför borde omformuleras på så sätt att den avser huruvida det enligt artiklarna 1, 2, 5 och 6 i direktivet är tillåtet för en medlemsstat att anta regler som innebär att handeln med exemplar av kanadagåsen begränsas eller förbjuds. Genom artikel 1 utsträcks direktivets skydd till att omfatta alla vildfågelarter som förekommer naturligt i vilt tillstånd i Europa och kanadagåsen är otvivelaktigt en sådan. Av frånvaron av en uttrycklig bestämmelse om att bilagorna endast berör en viss underart, ras eller population, har regeringen dragit slutsatsen att alla arter, inklusive underarter, raser och populationer, omfattas av dessa. Även om det är riktigt att beskrivningen "svart kanadagås" inte motsvarar någon underart som erkänts i speciallitteraturen, kan den nationella domstolen ha avsett att hänvisa till Branta canadensis fulva. Detta påverkar inte under några omständigheter svaret på frågan, eftersom alla kanadagäss som förekommer eller har fångats i vilt tillstånd åtnjuter det skydd som har fastställts i direktivet.
19 Den franska regeringen har vidare angivit att kanadagåsen inte förekommer i någon av förteckningarna i bilaga III till direktivet och således omfattas av det förbud mot handel med vilda fåglar som fastslås i artikel 6.1. Det faktum att denna art uppträder i bilaga II/1 och inte i bilaga III visar på den tydliga intentionen att genom direktivet förbjuda handel med exemplar av denna art. Det framgår av domstolens rättspraxis, särskilt domen i målet kommissionen mot Italien(12), att de ekonomiska krav och rekreationsbehov som hänvisas till i artikel 2 i direktivet beaktas på andra ställen i själva direktivet och kan inte motivera undantag från de särskilda skyldigheter som föreskrivs i artikel 6. Naturligtvis måste den franska regeringens alla argument ses mot bakgrund av dess ståndpunkt i den andra frågan - att direktivet inte är tillämpligt på fåglar som har avlats och uppfötts i fångenskap.
20 Kommissionen har hävdat att direktivets tillämpningsområde inte är begränsat till de arter som anges i bilagorna, utan bestäms i artikel 1, som avser alla arter som förekommer i vilt tillstånd, inklusive raser av arter som omfattas av direktivet. Då det inte finns någon sådan ras som "svart kanadagås", har kommissionen antagit att den nationella domstolen avsåg att hänvisa antingen till Branta bernicla nigricans eller till Branta canadensis occidentalis. I båda dessa fall tillhör exemplaret en art som medlemsstaterna genom direktivet har ålagts att skydda.
Förslag till avgörande avseende den första frågan
21 Frågan huruvida direktivet avser skydd för alla raser av en skyddad art, oavsett om rasen förekommer i vilt tillstånd i Europa, är huvudfrågan i domstolens mål Van der Feesten, C-202/94. Enligt mitt förslag till avgörande i detta senare mål, som skall föredras i dag, föreslår jag domstolen att fastställa att direktivets tillämpningsområde endast omfattar de raser av skyddade arter som förekommer i vilt tillstånd inom medlemsstaternas europeiska territorium.(13) Om Tribunal de grande instance skulle finna att de exemplar som varit föremål för försäljning, vilken i sin tur har givit upphov till det aktuella förfarandet, tillhör en ras som inte förekommer i vilt tillstånd i Europa, och domstolen skulle följa mitt förslag till avgörande i målet Van der Feesten, så skulle direktivet inte vara tillämpligt på omständigheterna i målet vid den nationella domstolen. I detta fall skulle de franska bestämmelserna behöva prövas mot bakgrund av artikel 30 i fördraget.(14) Någon fråga om detta har emellertid inte ställts av den nationella domstolen i detta mål.
22 Under förutsättning att direktivet är relevant för målet vid den nationella domstolen kan den första frågan i begäran om förhandsavgörande, som inte är begränsad till att avse kanadagåsen utan formulerad i allmänna termer, besvaras kort. De arter som skyddas enligt artikel 1 definieras genom uttrycket "alla arter som naturligt förekommer i vilt tillstånd" och inte genom någon av bilagorna. Skyldigheten att förbjuda handel omfattar således alla exemplar av sådana arter. Detta följer av direktivets lydelse och systematik, vilket till skillnad från exempelvis vissa internationella konventioner om skydd för utrotningshotade djur och växter(15) inte innehåller en förteckning av skyddade arter, utan syftar till att skydda alla europeiska vilda fåglar. I artikel 1.1 bestäms också räckvidden för de ytterligare skyddsåtgärder som föreskrivs i artiklarna 2, 3, 5, 6.1 och 10 i direktivet. Däremot är de avvikelser och undantag som tillåts enligt artiklarna 6 och 7 begränsade till de arter och raser som har upptagits i de relevanta bilagorna, medan det i de fakultativa nationella undantagen enligt artikel 9 uttryckligen måste anges bland annat vilka arter som är föremål för dessa undantag (artikel 9.2 första strecksatsen).
23 Arten "kanadagås" är upptagen i bilaga II/1 till direktivet och får därför jagas inom medlemsstaternas territorium, på vilket direktivet tillämpas, när detta är tillåtet enligt nationell lagstiftning (artikel 7.1 och 7.2).
24 Kanadagåsen får jagas, men eftersom den inte är upptagen i de förteckningar som anges i bilaga III till direktivet får den inte försäljas.(16) Tolkningen av direktivets räckvidd har fastlagts genom domstolens fasta rättspraxis. I domen i målet kommissionen mot Belgien uttalade domstolen att eftersom medlemsstater - under förutsättning att vissa villkor iakttas - kan "tillåta marknadsföring av de arter som upptagits i bilaga III och jakt på de arter som upptagits i bilaga II till direktivet ... följer därav att för de fågelarter som inte är upptagna i dessa bilagor och för de fall då de villkor och begränsningar som anges i artikel 6.2-6.4 inte är uppfyllda gäller fortfarande de allmänna begränsningarna".(17) Den svarande medlemsstaten i det målet befanns inte ha uppfyllt sina åligganden enligt artikel 6 i direktivet, bland annat genom att den tillät marknadsföring av flera vildfågelarter som inte var upptagna i bilaga III till direktivet.
25 Detta resultat varken avviker från det normala eller är ologiskt. Såsom domstolen uttalade i domen i målet kommissionen mot Italien är "det skydd som kan beredas genom direktivet avsett att förhindra att en situation uppstår där alla arter som får jagas också får marknadsföras, till följd av det tryck som marknadsföringen kan utöva på jakt, och följaktligen även på populationsnivån hos den ifrågavarande arten."(18)
26 Den första frågan skall därför, enligt min mening, besvaras så, att direktivet skall tolkas så, att medlemsstaterna därigenom åläggs att förbjuda handel med exemplar av alla arter som förekommer naturligt i vilt tillstånd i Europa, oavsett om de anges i bilagorna till direktivet med förbehåll för de undantag som anges i artikel 6 och med förbehåll för möjligheten till ett särskilt undantag på de villkor som anges i artikel 9.
2) Första delen av den andra frågan - exemplar som har avlats och uppfötts i fångenskap
27 Med första delen av den andra frågan avses i huvudsak att få fastställt huruvida skyddsbestämmelserna i direktivet även omfattar exemplar som avlats och uppfötts i fångenskap, samt huruvida medlemsstaterna till följd därav får anta bestämmelser som begränsar och förbjuder handel med sådana exemplar. Denna fråga har inte tidigare uttryckligen behandlats av domstolen, även om generaladvokaten Da Cruz Vilaça i målet kommissionen mot Belgien uttryckte den klara uppfattningen att direktivet inte omfattar exemplar i fångenskap.(19) De parter som har ingivit yttranden är alla av samma åsikt.
28 Den franska regeringen anser, även om den medger att någon distinktion mellan exemplar som föds upp i fångenskap och andra exemplar inte uttryckligen görs i direktivet, att direktivets allmänna mål är att skydda exemplar som förekommer i vilt tillstånd och dem som infångas i naturen, men inte dem som är avlade och uppfödda i fångenskap. Det framgår av tionde övervägandet i ingressen till direktivet att varje onödig exploatering av naturliga exemplar skall förhindras genom att saluförande av sådana exemplar förbjuds, och att artikel 6.1 därför inte är tillämplig på exemplar som är uppfödda i fångenskap. Regeringen gör en analogi med artikel 13.1 b i livsmiljödirektivet av den 21 maj 1992(20), enligt vilken bland annat handel med exemplar som infångats i naturen är förbjuden och exemplar som är uppfödda i fångenskap alltså uttryckligen är uteslutna. Rådet skulle inte ha tillämpat en helt annan lösning för andra grupper i djurriket än vad som gäller för vilda fåglar. Regeringen har därav dragit slutsatsen att direktivet inte uppställer några krav på att exemplar av skyddade arter som är uppfödda i fångenskap skyddas.
29 Kommissionen har angivit att syftet med direktivet är att säkerställa att fågelpopulationer bibehålls i naturen, och att det inte vore förenligt med detta miljömål om skyddsreglerna utsträcktes till att avse även exemplar av vilda arter som lever i fångenskap. Denna del av frågan skall därför besvaras nekande.
30 Den tilltalade i målet vid den nationella domstolen har också hävdat att syftet med direktivet endast är att skydda vilda djur och att det inte är tillämpligt på exemplar som är avlade och uppfödda i fångenskap.
Förslag till avgörande avseende direktivets tillämplighet på fåglar i fångenskap
31 Jag instämmer med den åsikt som samstämmigt har uttryckts i de yttranden som ingivits i denna fråga. Även om en fågelart åtnjuter skydd genom direktivet redan genom att "förekomma i naturligt tillstånd" i Europa, skall artikel 1 inte tolkas så bokstavligt eller mekaniskt att varje enskild fågel - vild eller inte - därigenom skyddas, om bara några exemplar av samma art förekommer i vilt tillstånd. Ett sådant resultat skulle knappast tjäna behovet av ett "bevarande av livsmiljöer" (andra övervägandet i ingressen) eller "skydd och förvaltning av de naturresurser som utgör en integrerad del av de europeiska folkens arv" (åttonde övervägandet i ingressen). Det vore absurt om strävan att uppnå dessa önskvärda syften skulle föranleda att en sedan länge etablerad och nyttig handel med tama fåglar och prydnadsfåglar skulle tvingas upphöra; det skulle kanske även komma att leda till en utarmning av våra parker.
32 De arter vars skydd, skötsel, förvaltning och kontroll enligt artikel 1.1 andra meningen omfattas av direktivet är i sammanhanget endast sådana arter som "naturligt förekommer" och "i vilt tillstånd". Dessa fraser, som förekommer i något varierande form i övervägandena, leder med nödvändighet till slutsatsen att direktivet inte omfattar exemplar som är avlade och uppfödda i fångenskap.
33 Min ståndpunkt motsägs inte av någon av de materiella bestämmelserna i artikel 2-8, i vilka direktivets tillämpningsföreskrifter huvudsakligen är samlade. Jag skall undvika att uttömmande behandla dessa och i stället framhålla de karakteristiska bestämmelserna i artiklarna 3 och 4, i vilka bevarandet av livsmiljöer behandlas, artikel 5, genom vilken bland annat varje störning av ägg eller bon förbjuds, artiklarna 7 och 8, genom vilka jakt regleras. Det förekommer ingen hänvisning till fåglar i fångenskap och - vilket, enligt min mening, är betydelsefullt - inget förbud mot avel. Enbart av detta sistnämnda skäl anser jag att det står klart att förbuden i artikel 6 mot försäljning, transport för försäljning och förvaring för försäljning inte är tillämpliga på fåglar som har uppfötts i fångenskap.
34 Även artikel 5 e anser jag vara klargörande. Även om det enligt denna artikel är förbjudet "att förvara fåglar av sådana arter som inte får jagas eller fångas", anges att detta skall ske "utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 7 och 9". I dessa föreskrivs - på olika sätt - undantag från det allmänna förbudet mot att döda och fånga som föreskrivs i artikel 5 a. Emellertid är förbudet mot "att förvara" (artikel 5 e) snävare än räckvidden av artikel 1.1, vilket ger ytterligare stöd åt att något allmänt förbud mot att förvara fåglar enbart för att de tillhör en skyddad art inte finns.
35 Domstolen har också underförstått tillstått att uppfödning av skyddade arter i fångenskap inte är förbjudet enligt direktivet. I domen i målet kommissionen mot Belgien fann domstolen att de belgiska bestämmelserna, enligt vilka fångst av vissa skyddade fåglar är tillåten, inte var motiverade enligt artikel 9 i direktivet, bland annat på den grunden att regeringen inte hade visat att "någon annan lämplig lösning [inte fanns], såsom särskilt möjligheten att de ifrågavarande fågelarterna kunde föröka sig i fångenskap"(21).
36 Jag drar därför med lätthet slutsatsen att exemplar av vildfågelarter vilka är avlade och uppfödda i fångenskap inte skyddas genom direktivet.
3) Restriktioner för handeln med exemplar i fångenskap: Artikel 14 i direktivet och artiklarna 30 och 36 i fördraget
37 Slutsatsen i det förra stycket ger emellertid inte ett fullständigt svar på första delen av den andra frågan, eftersom denna avser en medlemsstats möjlighet att begränsa eller förbjuda handel med sådana fåglar som direktivet inte är tillämpligt på. Även om det är riktigt att den nationella domstolen inte har formulerat frågan just på detta sätt, ger den andra frågan jämförd med den första upphov till frågan om tillåtligheten av regler som "begränsar eller förbjuder handel". Eftersom jag är av den åsikten att direktivet inte omfattar fåglar som är avlade och uppfödda i fångenskap och eftersom den franska regeringen stöder sig såväl på artikel 14 i direktivet som på artikel 30-36 i fördraget, måste dessa bestämmelsers relevans studeras. Av processekonomiska skäl och i enlighet med domstolens inställning i ett antal mål av senare datum(22) vore det, enligt min mening, lämpligt att domstolen behandlade denna fråga i förevarande mål.
38 Enligt den franska regeringen omfattar det förbud mot handel som föreskrivs i artikel L. 211-1 i den franska jordbrukslagen exemplar som är uppfödda i fångenskap såväl som dem som är fångade i naturen. Detta motiveras med kraven på bevarande av arter av fåglar som förekommer naturligt i vilt tillstånd, vilka överensstämmer med direktivets syften. Regeringen anser också att ingen bestämmelse i förordning nr 3626/82(23) utesluter nationella bestämmelser genom vilka handel med svart kanadagås förbjuds i Frankrike. Enbart den aleutiska rasen av kanadagås (Branta canadensis leucopareia) och Hawaiigås (Branta sandvicensis) är upptagna i bilaga I, samt rödhalsad gås (Branta ruficollis) i bilaga II(24). Den svarta kanadagåsen omfattas därför inte av vare sig förordningen eller Washingtonkonventionen. I vart fall utgör förordningen inte en reglering av handeln mellan medlemsstaterna med de arter som skyddas i denna. Även om medlemsstaterna genom artikel 6.1 uttryckligen ges tillåtelse att undanta "exemplar av en djur- eller växtart som är uppfödda i fångenskap eller artificiellt odlade" från förbudet mot handel, skall inte denna möjlighet - som inte är tillämplig på svart kanadagås - tolkas på så sätt att den förhindrar medlemsstater att förbjuda handel med exemplar av skyddade djurarter som har uppfötts i fångenskap. I vart fall ges medlemsstaterna genom artikel 15 i förordningen möjlighet att vidta mer långtgående åtgärder, särskilt i syfte att "bevara inhemska arter", vilket skulle kunna inbegripa ett förbud mot handel med exemplar av icke inhemska arter som avlats och uppfötts i fångenskap.
39 Den franska regeringen har vidare hävdat att den nationella lagen är befogad enligt artikel 14 i direktivet, artikel 36 i fördraget samt enligt domstolens fasta rättspraxis avseende tolkningen av artikel 30, i synnerhet domen i "det vallonska avfallsmålet"(25).
40 Den franska regeringen har angivit att de nationella bestämmelserna är motiverade mot bakgrund av följande faktiska överväganden:
- handel med uppfödda exemplar skulle kunna utgöra en täckmantel för handel med exemplar som olovligt fångats i naturen,
- sådan handel innebär nödvändigtvis att avelsdjuren fångas i naturen,
- om uppfödda exemplar släpps ut, vilket är en naturlig följd av handel med sådana exemplar, skulle detta kunna ha negativ inverkan på bevarandet av arter av beteendemässiga och genetiska skäl (såsom att arternas genetiska mångfald försvinner genom att lokala raser och genotyper blandas).
41 Kommissionen har i sitt skriftliga yttrande inte tagit ställning till huruvida artikel 30 i fördraget skulle kunna vara tillämplig på det franska förbudet mot handel med exemplar av vildfåglar som inte omfattas av direktivet. Vid sammanträdet framförde kommissionens ombud ståndpunkten att denna fråga inte var relevant för omständigheterna i förevarande mål, som påstods vara "une affaire franco-française".
42 Didier Vergys ombud framförde vid sammanträdet synpunkten att eftersom det i de franska bestämmelserna inte gjordes någon distinktion mellan fåglar som avlats och uppfötts i fångenskap och dem i vilt tillstånd, så skulle den nationella domstolen kunna tolka dessa bestämmelser mot bakgrund av direktivet och finna att förbudet mot handel endast avsåg exemplar i vilt tillstånd. Om inte, skulle, enligt honom, tillämpningen av förbudet mot handel, som föreskrivs i jordbrukslagen och i ministerbeslutet av den 17 april 1981, skapa ett hinder mot rörlighet för fåglar som avlats och uppfötts i fångenskap och som fritt salufördes i Belgien och Nederländerna. En sådan bestämmelse skulle strida mot artikel 30 i fördraget. Till stöd för denna uppfattning åberopade Didier Vergy kommissionens förteckning över skälen för dess förslag till en rådsförordning med bestämmelser om innehav av och handel med exemplar av vilda djur- och växtarter, i vilken kommissionen anger att "medlemsstaterna har bibehållit och vidtagit ett allt större antal långtgående åtgärder avseende handel med ett stort antal arter - både sådana som omfattas av förordning [nr 3626/82] och sådana som inte gör det - och har därigenom skapat handelshinder mellan sig, vilka inte överensstämmer med en väl fungerande inre marknad och som därför inte kan bibehållas"(26).
43 Den tilltalade i målet vid den nationella domstolen har också påpekat att ett sådant förbud mot handel i en medlemsstat skulle få följder som direkt skulle motverka direktivets syften. Om ingen laglig handel med prydnadsfåglar fanns, skulle parkägare tvingas syssla med illegal handel med exemplar som inte avlats och uppfötts i fångenskap eller tvingas att fånga exemplar i naturen. Den fara som påståtts föreligga, att handel med exemplar i fångenskap skulle kunna dölja en olovlig handel med skyddade fåglar, kan inte motivera förbudet mot handel, eftersom alla fåglar som uppfötts i fångenskap sedan 1979 har ringmärkts vid tidig ålder. Inte heller är uppfödning av sådana fåglar i fångenskap nödvändigtvis beroende av att avelsdjur fångas i naturen, eftersom de finns tillgängliga i andra medlemsstater. Den omständigheten att innehav av exemplar i fångenskap inte är förbjudet talar mot den motivering till förbudet som angivits och som grundas på genetisk renhet. Slutligen kan de franska bestämmelserna inte anses befogade på grund av artikel 14 i direktivet, eftersom fåglar som avlats och uppfötts i fångenskap inte omfattas av direktivet.
Förslag till avgörande avseende restriktioner för handeln med exemplar i fångenskap.
44 Det förefaller inledningsvis vara så, att om direktivet vore tillämpligt på exemplar i fångenskap så skulle det, oavsett de skäl som har framförts av den franska regeringen, enligt artikel 6.1 i direktivet inte enbart vara tillåtet utan krävas att försäljning, transport för försäljning och förvaring för försäljning av dessa skulle förbjudas. Om i övrigt laglig handel med exemplar som avlats och uppfötts i fångenskap skulle kunna användas som täckmantel för handel med exemplar av vilda fåglar som skyddas genom direktivet i en viss medlemsstat, skulle dessutom den berörda medlemsstaten vara tvungen att vidta åtgärder för att förhindra sådan illegal handel. På samma sätt är medlemsstaterna skyldiga att vidta åtgärder för att förhindra att exemplar av kanadagås fångas eller deras ägg plockas i naturen. Sådana åtgärder i varje enskilt fall skulle inte utgöra "strängare skyddsåtgärder", i den mening som avses i artikel 14 i direktivet, utan skulle enbart utgöra en korrekt tillämpning av artikel 6.1 respektive 6.5.
45 Om jag har rätt i min uppfattning att direktivet inte omfattar fåglar som har uppfötts i fångenskap - kan en medlemsstat ändå stödja sig på artikel 14? Domstolen har uttalat att "genom direktivet ... har medlemsstaternas befogenheter i fråga om bevarande av vilda fåglar uttömmande reglerats"(27). Eftersom direktivet, enligt min mening, inte syftar till att ge skydd åt exemplar i fångenskap, kan det franska förbudet mot handel med exemplar som avlats och uppfötts i fångenskap, som jag ser det, inte anses vara befogat enligt artikel 14. Jag kan inte se hur en bestämmelse i ett direktiv, enligt vilket strängare åtgärder tillåts, logiskt kan åberopas till stöd för ett fall som inte omfattas av dess tillämpningsområde.
46 Inte heller artikel 15 i förordning nr 3626/82, som har åberopats av den franska regeringen, förefaller att vara relevant. Enligt artikel 15.1 är det tillåtet för medlemsstater att på vissa villkor vidta mer långtgående skyddsåtgärder i fråga om "de arter som omfattas av denna förordning". Emellertid är kanadagåsen, som den franska regeringen funnit, inte en sådan hotad art som förordningen är tillämplig på. Detta ger oss inte ledning i fråga om huruvida denna tillståndsbestämmelse är tillämplig även på arter som inte omfattas av förordningen. Denna fråga besvaras i artikel 15.3, som i motsats till artikel 14 i direktivet är avfattad på ett konkret sätt.
47 Enligt artikel 15.3 får medlemsstaterna "i djur- eller växtskyddssyfte vidta åtgärder liknande de som anges i denna förordning för arter som inte omfattas av förordningen". Enligt artikel 6 i förordningen är försäljning av exemplar av skyddade arter förbjuden och ett förbud mot handel såsom det ifrågavarande skulle, enligt en möjlig tolkning av förordningen, kunna anses utgöra en sådan åtgärd. Det skall emellertid påpekas att i förordningens ingress anges att "åtgärderna i samband med tillämpningen av konventionen får inte hindra den fria rörligheten för varor inom gemenskapen och får därför endast tillämpas på handel med tredje land" (femte övervägandet). Detta skulle därför utesluta en åtgärd som föranledde att den fria rörligheten mellan medlemsstaterna för exemplar i fångenskap hindrades. Såsom klart framgår av det nionde övervägandet i ingressen skall varje sådan "mer långtgående åtgärd" som antas i enlighet med förordningen i vart fall vara föremål för en utvärdering utifrån fördragets bestämmelser om fri rörlighet för varor. Vidare har den franska regeringen inte visat hur dess förbud mot försäljning av sådana exemplar på något sätt skulle bidra till skyddet för den vilda kanadagåsens hälsa och liv. I än mindre grad har den visat detta i fråga om kanadagåsen i fångenskap, såsom krävs enligt artikel 15.3, eftersom uppfödning av exemplar i fångenskap är tillåten både enligt vildfågeldirektivet och livsmiljödirektivet(28), vilket är fallet även enligt fransk rätt.
48 I sitt yttrande i detta mål har den franska regeringen, enligt min mening med rätta, inte bestridit att förbudet mot marknadsföring i artikel L. 211-1 i jordbrukslagen är en nationell åtgärd "som direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt, kan hindra handeln mellan medlemsstaterna [och som kan] utgöra en åtgärd med verkan som motsvarar en kvantitativ importrestriktion"(29), eller att den tilltalade i målet vid den nationella domstolen kan åberopa artikel 30 i fördraget.
49 Det råder knappast tvivel om att exemplar av fåglar som avlats och uppfötts i fångenskap(30) omfattas av tillämpningsområdet för artikel 30 som "föremål som lagligen transporteras över en gräns som ett led i en kommersiell transaktion utan hänsyn till transaktionens beskaffenhet"(31). Denna ståndpunkt intogs av domstolen i domen i målet Van den Burg(32) samt uttryckligen av kommissionen (om än inte i dess yttrande i detta mål) och av Europaparlamentet, då dessa var för sig lade fram och granskade det förslag till förordning om bestämmelser avseende innehav av och handel med exemplar av vilda djur- och växtarter som nämnts ovan(33).
50 Vidare har domstolen uttryckligen ansett att "även om en lag om marknadsföring av varor inte direkt avser import, kan den beroende på omständigheterna påverka möjligheterna att importera varor från andra medlemsstater, och således omfattas av förbudet i artikel 30 i fördraget"(34). I detta mål kan förbudet mot marknadsföring, vilket omfattar ett förbud mot transport av sådana exemplar, i praktiken anses vara jämförbart med ett fullständigt förbud mot import av sådana varor till Frankrike. Det är tydligt att det inte är ett sådant "försäljningsarrangemang" som, enligt domstolens dom i målet Keck och Mithouard(35), inte faller inom tillämpningsområdet för artikel 30. De aktuella franska bestämmelserna i detta mål måste därför studeras mot bakgrund av den allmänna princip som domstolen utvecklade i målet "Cassis de Dijon"(36) och artikel 36 i fördraget.
51 Enligt domstolens fasta rättspraxis skall "hinder mot den fria rörligheten inom gemenskapen som följer av skillnader mellan de nationella rättsordningarna, i brist på gemensamma bestämmelser för marknadsföring av [varorna] i fråga accepteras i den mån sådana bestämmelser, som är tillämpliga på inhemska och importerade varor utan åtskillnad, anses vara nödvändiga för att uppfylla oeftergivliga krav i gemenskapsrätten ... [skall sådana] bestämmelser ... stå i proportion till det aktuella syftet" samt är skyddet av miljön ett sådant oeftergivligt krav(37). Det har inte påståtts att uppfödning av vildgäss för prydnadsändamål omfattas av gemensamma bestämmelser för marknadsföring. Det kan även accepteras att de franska bestämmelserna är tillämpliga utan åtskillnad genom att marknadsföring av exemplar av vilda fåglar därigenom förhindras, oavsett om exemplaren avlats och uppfötts i Frankrike eller någon annanstans inom gemenskapen. Det är därför nödvändigt att studera vad som gör dessa bestämmelser befogade och huruvida de är proportionerliga.
52 Även om bevarandet av vilda djur inte uttryckligen nämns i fördraget som en del av gemenskapens miljömål, anses det allmänt bidra till att "bevara, skydda och förbättra miljön" i enlighet med den första strecksatsen i artikel 130r.1 i fördraget(38). Den franska regeringens motiveringar, som har sammanfattats ovan i punkt 40, har stötts av i stort sett enbart påståenden. Den har till exempel inte påstått att förtäckt (till skillnad från illegal) marknadsföring, eller förfarandet med att olovligen fånga fåglar i naturen, förekommer inom dess jurisdiktion, eller att den tilltalades verksamhet faktiskt utgör överträdelser av direktivet.
53 De ifrågavarande nationella bestämmelsernas huvudsyfte är att förhindra försäljning av exemplar som uppfötts legalt i Frankrike. De innebär i bästa fall ett indirekt, kanske rent av teoretiskt skydd av fåglar i vilt tillstånd. Dessa bestämmelser skulle nämligen i det långa loppet motverka uppfödning av sådana exemplar, vilket skulle kunna äventyra bevarandet av dessa arter. Skulle den relativt fåtaliga populationen av kanadagås i Frankrike komma att hotas av exempelvis sjukdom eller förändringar i dess livsmiljö, förefaller det vid en bokstavlig tolkning av de franska bestämmelserna i fråga omöjligt att öka denna population genom att föra in nya exemplar från andra medlemsstater för uppfödning i fångenskap. Vidare är det, som Didier Vergy har påpekat, troligare att förbudet mot varje slags handel med uppfödda arter uppmuntrar olovlig marknadsföring än att det förhindrar sådan.
54 Vad beträffar de nationella bestämmelsernas nödvändiga karaktär, har den franska regeringen inte försökt visa att andra former av åtgärder som är mindre ingripande för handeln inte i samma utsträckning skulle kunna innebära ett skydd för vilda arter. Den har inte visat hur handeln med uppfödda exemplar i praktiken skulle komma att föranleda att avelsdjur fångas i naturen. Vore det tillåtet att idka uppfödning i fångenskap av den befintliga populationen, skulle detta faktiskt kunna få motsatt effekt. Det är även möjligt att förbudet mot sådan handel skulle tvinga ägare till prydnadsfåglar i Frankrike att fånga exemplar i naturen eller att börja med olovlig handel med sådana exemplar. Det har också påpekats att fåglarna är tillgängliga i andra medlemsstater.
55 I sitt skriftliga yttrande hävdade den franska regeringen att om exemplar som uppfötts i fångenskap skulle släppas ut i naturen "skulle [det] kunna ha en skadlig inverkan på bevarandet av arterna av beteendemässiga och särskilt av genetiska skäl". Tyvärr har ingen av de parter som inkommit med yttrande i detta mål givit vare sig några närmare uppgifter beträffande sannolikheten för och omfattningen av denna inverkan eller någon närmare förklaring till de beteendemässiga och genetiska skälen. Oaktat tystnaden på denna punkt förefaller det uppenbart att vilken inverkan det än skulle ha att exemplar som uppfötts i fångenskap släpptes ut i naturen, så är det inte försäljningen i sig av dessa exemplar som har denna inverkan, utan snarare redan det faktum att uppfödning bedrivs. Den franska regeringens argument hade kanske varit mer övertygande om det varit förbjudet att bedriva uppfödning. I vart fall gynnas uppfödning i fångenskap av djurarter - i de fall detta är befogat mot bakgrund av intresset av biologisk mångfald - genom gemenskapens miljöpolitik. I enlighet med rådets beslut 93/626/EEG av den 25 oktober 1993 om ingående av konventionen om biologisk mångfald(39) "skall [gemenskapen] såvitt möjligt och om så är lämpligt, och huvudsakligen i syfte att komplettera åtgärder som vidtas på plats ... vidta åtgärder på annan plats för bevarande av komponenter av biologisk mångfald" (artikel 9 a i konventionen om biologisk mångfald). Det har påståtts att uppfödning av skyddade arter under lämplig kontroll kan "fungera som en högkvalitativ genetisk reserv genom vilken arternas överlevnad i vilt tillstånd kan säkerställas"(40).
56 Vad slutligen gäller frågan om det som vid
sammanträdet i målet Van der Feesten benämndes "genetisk förorening" - vilken också kan uppkomma i det förevarande målet, om den nationella domstolen skulle finna att det aktuella exemplaret tillhör en ras som inte förekommer i naturligt tillstånd i Europa - intygade den franska regeringens expert vid samma sammanträde att utsättandet av exemplar av en ny ras kunde vara tillåtet om det var fullständigt möjligt att identifiera rasen och om enighet rådde i vetenskapliga kretsar om distinktionen mellan de ifrågavarande raserna. Det hävdades inte att distinktionen mellan de raser som är aktuella i detta mål har varit svår att göra. Under dessa omständigheter kan den franska regeringen inte stödja sig på faran för genetisk förorening för att motivera ett förbud mot handel med exemplar av kanadagås som har avlats och uppfötts i fångenskap.
57 Jag låter mig heller inte övertygas av den franska regeringens argument att förbudet är grundat på "intresset att skydda ... djurs ... liv" som anges i artikel 36 i fördraget. Enligt artikel L. 211-1 i jordbrukslagen är bevarandet av vilda djurarter föremål för ett särskilt vetenskapligt intresse eller krav på bevarande av det nationella biologiska arvet. Inget av dessa utgör ett intresse som kan motivera ett undantag från artikel 30 i fördraget enligt artikel 36. Vidare har domstolen i dom av den 31 januari 1984 i målet kommissionen mot Förenade kungariket fastslagit att artikel 36 inte kan motivera åtgärder som vidtas på grund av risker för djurs hälsa, som är så små eller avlägsna att de knappast kan anses föreligga i praktiken.(41) Den franska regeringen har inte preciserat vare sig riskerna för djurs hälsa eller omfattningen av dessa risker och har inte heller visat hur förbudet mot att sälja vilda fåglar som avlats och uppfötts i fångenskap skulle undanröja eller minska dessa risker.
58 Mot bakgrund av det ovan anförda anser jag att den franska regeringen inte har framställt något tillräckligt bevis eller tillräckligt argument för att syftet med eller effekten av de ifrågavarande bestämmelserna är att skydda miljön. Även om dessa bestämmelser skulle kunna anses i någon mån ha en skyddseffekt, har det inte visats att bestämmelserna är nödvändiga för att uppnå denna effekt. Under dessa omständigheter är det franska förbudet mot försäljning av exemplar av skyddade arter som har avlats och uppfötts i fångenskap inte befogat enligt direktivet eller någon annan gemenskapsbestämmelse och utgör ett handelshinder som är oförenligt med artikel 30 i fördraget.
4) Andra delen av den andra frågan - var den ifrågavarande arten har sin naturliga livsmiljö
59 Syftet med andra delen av den andra frågan är i huvudsak att få klarhet i huruvida en medlemsstat får utsträcka direktivets skydd till att omfatta vilda fåglar som inte har sin naturliga livsmiljö inom medlemsstatens territorium. Det förefaller emellertid enligt de vittnesmål som avlagts inför domstolen som om ett litet antal exemplar av kanadagåsen - i storleksordningen några tusen - förekommer i vilt tillstånd inom Frankrikes europeiska territorium. Om den ifrågavarande fågeln tillhör den arten, är det därför inte lätt att se frågans relevans. Såsom jag har uttalat, ger målet Van der Feesten ledning för det fall fågeln i fråga tillhör en ras som inte förekommer naturligt i vilt tillstånd i Europa (och följaktligen inte i Frankrike). Emellertid kan den nationella domstolens fråga ges ett rakt svar.
60 Den franska regeringen har påpekat att artikel 1 i direktivet hänvisar till "fågelarter som naturligt förekommer inom medlemsstaternas europeiska territorium" (min kursivering) och har citerat domstolens dom i målet kommissionen mot Frankrike, där domstolen uttalade att "nationell lagstiftning genom vilken skyddet för vilda fåglar begränsas med hänsyn till begreppet nationellt arv är oförenlig med direktivet"(42). Regeringen har dragit slutsatsen att den omständigheten att arten inte har sin naturliga livsmiljö inom den aktuella medlemsstatens territorium inte befriar medlemsstaten från skyldigheten att skydda den ifrågavarande arten. På samma sätt har kommissionen påpekat att direktivet omfattar arter som inte förekommer naturligt eller vanligen inom en medlemsstats territorium, men som förekommer i vilt tillstånd inom en annan medlemsstats territorium och som transporteras, hålls eller säljs i den första medlemsstaten. Även den tilltalade i målet vid den nationella domstolen har intagit denna ståndpunkt.
61 Jag instämmer.
VI Förslag till avgörande
62 Mot bakgrund av det ovan angivna föreslår jag att de frågor som ställts av Tribunal de grande instance de Caen skall besvaras på följande sätt:
1) Rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar skall tolkas så, att medlemsstaterna därigenom åläggs att förbjuda handel med exemplar av alla arter som förekommer naturligt i vilt tillstånd i Europa, oavsett om de anges i bilagorna till direktivet, med förbehåll för de undantag som anges i artikel 6 och med förbehåll för möjligheten till ett särskilt undantag på de villkor som anges i artikel 9.
2) Direktivet är inte tillämpligt på exemplar av vilda fåglar som är avlade och uppfödda i fångenskap. I enlighet härmed kan artikel 14 inte åberopas för att motivera nationella bestämmelser till skydd för sådana exemplar.
3) Artikel 30 i fördraget skall tolkas så, att den hindrar införandet av ett sådant förbud mot marknadsföring av exemplar av vilda fåglar som avlats och uppfötts i fångenskap som det som är aktuellt i målet vid den nationella domstolen.
4) Enligt direktivet skall en medlemsstat skydda alla arter av fåglar som naturligt förekommer i vilt tillstånd inom medlemsstaternas europeiska territorium på vilket fördraget tillämpas, oavsett om denna art förekommer naturligt inom denna medlemsstats territorium.
(1) - Rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar, EGT nr L 103, s. 1 (nedan kallat "direktivet").
(2) - Cramp and Simmons (red.), Handbook of the Birds of Europe the Middle East and North Africa - The Birds of the Western Palaearctic, Oxford University Press, Oxford, 1977, vol. I, s. 424-444.
(3) - Cramp and Simmons, fotnot 2 ovan, s. 425.
(4) - Kommissionens andra rapport om tillämpningen av direktiv 79/409/EEG om bevarande av vilda fåglar (KOM(93) 572 slutlig av den 24 november 1993, s. 162).
(5) - Cramp and Simmons, fotnot 2 ovan, inledningen s. 2.
(6) - Se dock punkt 21 nedan och mitt förslag till avgörande av samma datum som detta förslag i målet Van der Feesten (C-202/94).
(7) - EGT nr L 384, 1982, s. 7.
(8) - EGT nr L 384, s. 1.
(9) - Journal officiel de la République Française N.C. av den 19 maj 1981, s. 4758.
(10) - I syfte att vara kortfattad gör jag avkall på exaktheten genom att genomgående hänvisa till "Europa" snarare än till "medlemsstaternas europeiska territorium".
(11) - En förteckning över sådana arter som i allmänhet benämns "I.R.S.N.B 1988" är offentliggjord i kommissionens första rapport om tillämpning av direktivet, EUR 12835 (1990).
(12) - Dom av den 8 juli 1987 (262/85, Rec. s. 3073).
(13) - Förslaget till avgörande behandlar också frågan huruvida begränsningar i handeln med arter av icke-europeiska raser av skyddade arter är förenliga med artikel 30 i fördraget.
(14) - Se punkt 48-58 nedan.
(15) - Washingtonkonventionen, som nämnts i fotnot 7 ovan, är ett exempel på detta.
(16) - Det framgår av kommissionens andra rapport om direktivets tillämpning att vissa medlemsstater trots det tillåter handel med kanadagåsen, se ovan fotnot 4, s. 51.
(17) - Dom av den 8 juli 1987 (C-247/85, Rec. s. 3029, punkt 7), mina kursiveringar.
(18) - Se fotnot 12, punkt 18.
(19) - 247/85, fotnot 17 ovan, förslag till avgörande, s. 3054.
(20) - Rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, EGT nr L 206, s. 7. Analogin är enligt min mening felaktig, eftersom artikel 13 endast berör växter.
(21) - Dom av den 8 juli 1987, fotnot 17 ovan, punkt 41 (mina kursiveringar).
(22) - I domen i målet Delavant besvarade domstolen exempelvis den fråga som den nationella domstolen borde ha ställt, i stället för att vara bunden av ett felaktigt antagande i fråga om vilka bestämmelser som var tillämpliga (dom av den 8 juni 1995, C-451/93, REG s. I-1545, punkt 12). I målet SCAC besvarade domstolen en fråga som inte var fullständigt nödvändig "för att kunna ge [den nationella domstolen] ett ändamålsenligt svar" (dom av den 29 juni 1995, C-56/94, REG s. I-1769, punkt 26).
(23) - Fotnot 8 ovan.
(24) - I själva verket är dessa tre arter upptagna i bilagorna I och II till Washingtonkonventionen snarare än i bilagorna till förordningen.
(25) - Dom av den 9 juli 1992, kommissionen mot Belgien (C-2/90, Rec. s. I-4431).
(26) - KOM(91) 448 slutlig version, punkt 2.5, s. 4. Se även EGT nr C 26, s. 1. Ett ändrat förslag offentliggjordes i EGT nr C 131, s. 1.
(27) - Domen i målet Van den Burg (C-169/89, Rec. s. I-2143, punkt 9).
(28) - Se punkterna 31 respektive 36 ovan och artikel 14.2 i rådets direktiv 92/43/EEG, fotnot 20 ovan.
(29) - Dom av den 11 juli 1974, Dassonville (8/74, Rec. s. 837, punkt 5).
(30) - Som har påpekats ovan avser de följande synpunkterna i tillämpliga delar även exemplar av icke europeiska raser av skyddade arter.
(31) - Dom av den 28 mars 1995, Evans Medical och Macfarlan Smith (C-324/93, REG s. I-563, punkt 20).
(32) - Fotnot 27 ovan, punkt 6.
(33) - Punkt 42 i detta förslag till avgörande.
(34) - Dom av den 31 mars 1982, Blesgen (75/81, Rec. s. 1211, punkt 7).
(35) - Dom av den 24 november 1993 (C-267/91 och C-268/91, Rec. s. I-6097, punkterna 16 och 17).
(36) - Dom av den 20 februari 1979, Rewe-Zentral (120/78, Rec. s. 649, punkt 8).
(37) - Dom av den 20 september 1988, kommissionen mot Danmark (302/86, Rec. s. 4607, punkterna 6 och 9). Begreppet "varor" är att föredra framför "produkter" med anledning av de ifrågavarande varorna.
(38) - Se exempelvis första övervägandet i ingressen till livsmiljödirektivet, fotnot 20 ovan.
(39) - EGT nr L 309, s. 1.
(40) - Skriftlig fråga i Europaparlamentet, E-259/95, av Jean-Pierre Raffarin. I sitt svar redogjorde rådet för ett antal gemenskapsrättsliga bestämmelser "som gav stöd åt det förslag som den ärade ledamoten givit" (EGT nr C 213, 1995, s. 9) [vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå].
(41) - 40/82, Rec. s. 283.
(42) - Dom av den 27 april 1988, 252/85, Rec. s. 2243, punkt 15.