61995CJ0059_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-59/95,
angående en begäran enligt artikel 177 i EG-fördraget, från Sozialgericht Nürnberg (Tyskland), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den nationella domstolen anhängiga målet mellan
Francisco Bastos Moriana,
Cristóbal Aguilera Reyes,
Cristóbal Gordo Vallo,
Fernando Romero Ramos,
Rosa Moscato,
Ana Muñoz Abato,
och
Bundesanstalt für Arbeit,
angående tolkningen av artiklarna 77.2 b, 78.2 b och 79.1 i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, i dess ändrade lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 2001/83 av den 2 juni 1983 (EGT L 230, s. 6),
meddelar
DOMSTOLEN
sammansatt av ordföranden G.C. Rodríguez Iglesias, avdelningsordförandena J.C. Moitinho de Almeida, J.L. Murray och L. Sevón samt domarna P.J.G. Kapteyn, C. Gulmann (referent), D.A.O. Edward, J.-P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann och M. Wathelet,
generaladvokat: N. Fennelly,
justitiesekreterare: avdelningsdirektören H.A. Rühl,
med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:
- Francisco Bastos Moriana, Cristóbal Aguilera Reyes, Cristóbal Gordo Valle, Fernando Romero Ramos och Ana Muñoz Abato, genom Antonio Pérez Garrido, chef för den sociala avdelningen vid Spaniens generalkonsulat i Düsseldorf,
- Tysklands regering, genom Ernst Röder, Ministerialrat, förbundsekonomiministeriet, och Gereon Thiele, Assessor, samma ministerium, båda i egenskap av ombud,
- Spaniens regering, genom generaldirektören Alberto Navarro González, med ansvar för samordning av gemenskapsrättsliga och institutionella frågor, och Miguel Bravo-Ferrer Delgado, abogado del Estado, statens rättstjänst, båda i egenskap av ombud,
- Europeiska gemenskapernas kommission, genom Maria Patakia, rättstjänsten, och Horstpeter Kreppel, nationell tjänsteman med förordnande vid rättstjänsten, båda i egenskap av ombud
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att muntliga yttranden har avgivits vid sammanträdet den 10 september 1996 av: Francisco Bastos Moriana, Cristóbal Aguilera Reyes, Cristóbal Gordo Valle, Fernando Romero Ramos och Ana Muñoz Abato, företrädda av Antonio Pérez Garrido, Tysklands regering, företrädd av Bernd Kloke, Oberregierungsrat, förbundsekonomiministeriet, i egenskap av ombud, Spaniens regering, företrädd av Luis Pérez de Ayala Becerril, abogado del Estado, statens rättstjänst, i egenskap av ombud, samt av kommissionen, företrädd av juridiske rådgivaren Jürgen Grunwald, i egenskap av ombud,
och efter att den 24 oktober 1996 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Sozialgericht Nürnberg har genom beslut av den 16 januari 1995, vilket inkom till domstolen den 7 mars samma år, med stöd av artikel 177 i EG-fördraget begärt ett förhandsavgörande avseende frågor om tolkningen av artiklarna 77.2 b, 78.2 b och 79.1 i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, i dess ändrade lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 2001/83 av den 2 juni 1983 (EGT L 230, s. 6, nedan kallad förordningen).
2 Frågorna har uppkommit i en tvist mellan å ena sidan Francisco Bastos Moriana, Cristóbal Aguilera Reyes, Cristóbal Gordo Valle, Fernando Romero Ramos, Rosa Moscato och Ana Muñoz Abato (nedan kallade sökandena) och å andra sidan Bundesanstalt für Arbeit, den tyska institution som skall tillämpa lagen om bidrag för barn (Bundeskindergeldgesetz) när det föreligger rätt till kompletterande familjeförmåner.
3 De fyra första sökandena, som är av spansk nationalitet, har under vissa perioder arbetat i Tyskland, där de har betalat obligatoriska avgifter till arbetstagarnas pensionsförsäkring. Några år efter det att de återvände till Spanien drabbades de av invaliditet. De beviljades då tysk ersättning för arbetsoförmåga med stöd av artikel 45 i förordningen, efter sammanläggning av de perioder som hade fullgjorts i Tyskland och i andra medlemsstater.
4 Av de två sista sökandena är en av italiensk nationalitet och bosatt i Italien, medan den andra är av spansk nationalitet och bosatt i Spanien. De är änkor efter en italiensk respektive en spansk medborgare som hade arbetat i Tyskland, där de betalade obligatoriska avgifter till arbetstagarnas pensionsförsäkring, och som sedan hade återvänt till sina hemländer. Dessa sökande erhåller tysk änkepension med stöd av artikel 45 i förordningen, efter sammanläggning av de perioder som hade fullgjorts i Tyskland och i andra medlemsstater. Deras barn har däremot inte fått någon tysk barnpension.
5 Sökandena ansökte vid Bundesanstalt für Arbeit om att beviljas tyska bidrag för minderåriga barn, eftersom dessa bidrag beviljas för längre perioder eller uppgår till högre belopp än de bidrag som beviljas i deras bosättningsstater. Sökandena begärde därför ett tillägg motsvarande skillnaden mellan det tyska bidraget och bidraget i deras bosättningsstater (nedan kallat bidragstillägg).
6 Sökandena gjorde gällande att deras anspråk var berättigade enligt artiklarna 77 och 78 i förordningen med hänsyn till hur dessa har tolkats av domstolen i dom av den 12 juni 1980 i mål 733/79, Laterza (Rec. 1980, s. 1915), av den 9 juli 1980 i mål 807/79, Gravina (Rec. 1980, s. 2205) och senast av den 11 juni 1991 i mål C-251/89, Athanasopoulos m.fl. (Rec. 1991, s. I-2797). Sökandena menade att det av denna rättspraxis följde att bidragstillägg skall utgå till personer som uppbär pension, även om pensionsrätten endast har uppkommit genom tillämpning av förordningens bestämmelser om sammanläggning av perioder som har fullgjorts i olika medlemsstater.
7 Bundesanstalt für Arbeit avslog ansökningarna. Den ansåg nämligen att den åberopade rättspraxisen från domstolen inte var tillämplig på de aktuella målen, eftersom bidragstillägg bara skulle utbetalas enligt artiklarna 77 och 78 i förordningen om pensionsrätten eller det efterlevande barnets rätt hade förvärvats endast på grundval av försäkringsperioder som hade fullgjorts i Tyskland. Detta villkor uppfyllde inte sökandena.
8 Enligt artikel 77.2 b i i förordningen gäller följande vid beviljande av förmåner för pensionärers minderåriga barn: "Till den som får pensioner enligt flera medlemsstaters lagstiftning skall förmånerna utges:
i) enligt lagstiftningen i den medlemsstat i vilken han är bosatt, under förutsättning att han, i förekommande fall med beaktande av bestämmelserna i artikel 79.1 a, har fått rätt till en av de förmåner som avses i punkt 1 enligt denna stats lagstiftning."
9 Vidare föreskrivs i artikel 78.2 b i i förordningen att förmåner till efterlevande barn, inklusive familjebidrag, beviljas "[b]arn till sådana avlidna anställda eller egenföretagare som omfattades av flera medlemsstaters lagstiftningar, enligt ettdera av följande alternativ:
i) enligt lagstiftningen i den medlemsstat i vilken han är bosatt, under förutsättning att han, i förekommande fall med beaktande av bestämmelserna i artikel 79.1 a, har fått rätt till en av de förmåner som avses i punkt 1 enligt denna stats lagstiftning".
10 I artikel 79.1 i förordning nr 1408/71 anges följande:
"Förmåner som avses i artikel 77 och 78 skall utges enligt den lagstiftning som har fastställts med tillämpning av bestämmelserna i dessa artiklar av den institution som svarar för tillämpningen av denna lagstiftning och på dess bekostnad som om pensionären eller den avlidne endast hade omfattats av den behöriga statens lagstiftning.
Dock gäller följande:
a) Om denna lagstiftning föreskriver att rätten att få, bibehålla eller återfå förmåner är beroende av längden av försäkrings-, anställnings- eller bosättningsperioder eller perioder av verksamhet som egenföretagare, skall längden i förekommande fall fastställas med beaktande av bestämmelserna i artikel 45 eller artikel 72.
..."
11 Sozialgericht Nürnberg, som handlägger överklagandet av beslutet från Bundesanstalt für Arbeit, har beslutat att vilandeförklara målet för att begära förhandsavgörande av domstolen beträffande följande frågor:
"1) Skall artikel 77.2 b i förordning (EEG) nr 1408/71 jämförd med artikel 79.1 i samma förordning tolkas så, att familjebidrag för minderåriga barn till pensionärer som har förvärvat rätt till en pension i en medlemsstat, inte endast på grundval av lagstiftningen i denna medlemsstat utan även på grundval av bestämmelserna om samordning i den europeiska socialrätten, skall utbetalas av den medlemsstat där pensionärerna inte är bosatta som en tilläggsförmån motsvarande skillnaden mellan de förmånsbelopp som tillhandahålls i den medlemsstaten och de förmåner som utbetalas eller tillhandahålls i bosättningsstaten?
2) Skall artikel 78.2 b i förordning (EEG) nr 1408/71 jämförd med artikel 79.1 i samma förordning tolkas så, att familjebidrag för efterlevande barn till en avliden anställd eller egenföretagare som omfattades av flera medlemsstaters lagstiftning - för det fall det i en medlemsstat föreligger rätt till barnpension som varken grundas på endast denna stats lagstiftning eller på bestämmelserna om samordning i den europeiska socialrätten - skall utbetalas av den medlemsstat där de efterlevande barnen inte är bosatta som en tilläggsförmån motsvarande skillnaden mellan de förmånsbelopp som tillhandahålls i den medlemsstaten och de förmåner som utbetalas eller tillhandahålls i bosättningsstaten?
3) För det fall det vid jakande svar på den första och den andra frågan föreligger rätt till familjebidrag, skall då tilläggsförmånens storlek minskas med hänsyn till förhållandet mellan försäkringsperioderna i medlemsstaten och motsvarande försäkringsperioder i bosättningsstaten (eller i en annan medlemsstat)?
4) Hindrar det faktum att ett bidrag som har beviljats på grundval av en socialförsäkringskonvention inte har omprövats enligt artikel 94.5 i förordning (EEG) nr 1408/71 att det föreligger rätt till en tilläggsförmån?"
12 Sozialgericht Nürnberg har genom beslut av den 9 november 1995, vilket inkom till domstolens kansli den 16 november 1995, återkallat den fjärde frågan, eftersom den har reglerats till fördel för arbetstagarna i fråga.
De två första frågorna
13 Med de två första frågorna vill den nationella domstolen i huvudsak veta om artiklarna 77.2 b i och 78.2 b i i förordningen skall tolkas så, att den behöriga institutionen i en medlemsstat är skyldig att bevilja personer som uppbär pension eller efterlevande barn som är bosatta i en annan medlemsstat ett familjebidragstillägg, om de familjeförmåner som tillhandahålls av den medlemsstat där personerna är bosatta är lägre än förmånerna enligt lagstiftningen i den förstnämnda medlemsstaten, även om pensionsrätten eller det efterlevande barnets rätt inte har förvärvats endast på grundval av försäkringsperioder som har fullgjorts i den staten.
14 Enligt sökandena, den spanska regeringen och kommissionen fordras det enligt principen om fri rörlighet för arbetstagare i artiklarna 48 och 51 i EG-fördraget att denna fråga besvaras jakande, så att familjebidragstillägg skall utges även om rätten till tysk pension eller det efterlevande barnets rätt endast uppkommer genom tillämpning av bestämmelserna i förordningen om sammanläggning av perioder som har fullgjorts i olika medlemsstater. Annars skulle arbetstagaren kunna förhindras att etablera sig i en annan medlemsstat av rädsla att förlora de familjeförmåner som han skulle ha rätt till om han fortsatte att vara bosatt i samma stat. De har därmed betonat att det inte är tanken på att skydda rättigheter som har förvärvats med stöd av endast en nationell lagstiftning som är avgörande för tolkningen av artiklarna 77 och 78 i förordningen. De har i detta avseende hänvisat till domstolens rättspraxis, enligt vilken målet med artikel 48-51 i fördraget inte skulle uppnås om arbetstagarna skulle förlora sociala trygghetsförmåner på grund av att de utövade sin rätt till fri rörlighet (se särskilt dom av den 28 november 1991 i mål C-186/90, Durighello, Rec. 1991, s. I-5773, punkterna 15 och 16, och ovannämnda dom i målet Athanasopoulos m.fl., punkterna 35 och 37).
15 I detta avseende skall det erinras om att avsikten med reglerna i artiklarna 77 och 78 är att avgöra enligt vilken medlemsstats lagstiftning som förmåner för minderåriga barn till personer som uppbär pension och för efterlevande barn skall beviljas, eftersom förmånerna i princip endast beviljas i enlighet med lagstiftningen i denna enda medlemsstat. Det följer av punkt 2 b i i dessa båda artiklar att när den som uppbär pension eller den avlidne arbetstagaren har omfattats av lagstiftningen i flera medlemsstater, skall förmånerna i fråga utges enligt lagstiftningen i den stat i vilken den som uppbär pensionen eller det efterlevande barnet till den avlidne arbetstagaren är bosatt.
16 Domstolen har emellertid preciserat att dessa bestämmelser skall tolkas så, att den rätt till familjeförmåner som den medlemsstat svarar för, där den som uppbär pension, invaliditets- eller ålderdomsersättning eller ett efterlevande barn är bosatt, inte innebär att den rätt till högre familjeförmåner som tidigare har förelegat i en annan medlemsstat upphör. Under dessa omständigheter skall den sistnämnda staten utge en tilläggsförmån motsvarande skillnaden mellan de båda beloppen (se särskilt ovannämnda domar i målen Laterza och Gravina).
17 Denna tolkning av artiklarna 77 och 78 i förordningen grundas på den princip som domstolen vid upprepade tillfällen har erinrat om, enligt vilken målet med artikel 48-51 i fördraget inte skulle uppnås om arbetstagarna på grund av att de utövade sin rätt till fri rörlighet skulle förlora sociala trygghetsförmåner som de under alla förhållanden har rätt till enligt lagstiftningen i endast en medlemsstat (se särskilt dom av den 21 oktober 1975 i mål 24/75, Petroni, Rec. 1975, s. 1149, punkt 13). Härav följer att bestämmelserna i förordningen inte kan tillämpas om de föranleder en minskning av de förmåner som den berörde personen kan göra anspråk på enligt lagstiftningen i endast en medlemsstat, på grundval av endast de försäkringsperioder som har fullgjorts enligt denna lagstiftning (se ovannämnda dom i målet Petroni, punkt 16).
18 Tillämpningen av bestämmelserna i artiklarna 77 och 78 i förordningen, enligt vilka endast den medlemsstat där den berörde personen är bosatt är behörig att bevilja familjebidragen i fråga, kan således leda till att berörda personer berövas sin rätt till förmåner enligt lagstiftningen i endast en annan medlemsstat. På grund härav tolkade domstolen i de ovannämnda målen Laterza och Gravina nämnda bestämmelser så, att principen om endast en betalningsansvarig stat i fråga om familjebidrag har ett undantag som innebär att den andra medlemsstaten är skyldig att bevilja ett bidragstillägg.
19 Mot bakgrund av det resonemang som ligger till grund för undantaget kan tillämpningsområdet för undantaget inte utvidgas på ett sådant sätt att ett bidragstillägg även skall beviljas när rättigheterna för den som uppbär en pension eller för det efterlevande barnet uppkommit endast genom tillämpning av de regler om sammanläggning som föreskrivs i förordningen. I ett sådant fall medför inte tillämpningen av artiklarna 77 och 78 att de berörda personerna berövas förmåner som har beviljats med stöd av endast lagstiftningen i en annan medlemsstat.
20 Varken domen i målet Athanasopoulos m.fl. eller domen i målet Durighello, vilka har nämnts ovan, kan åberopas mot en sådan tolkning.
21 I den första av dessa domar ombads domstolen precisera sin ovannämnda rättspraxis angående bidragstillägg. Det rörde sig framför allt om huruvida dessa tillägg skulle beviljas endast om pensionsrätten i den medlemsstat där bidragstilläggen begärdes hade förvärvats innan den berörde personen flyttade och om de minderåriga barnen till den som uppbar pension var födda före flytten. Det resonemang som domstolen förde för att besvara dessa båda frågor nekande påverkar inte innehållet i domstolens rättspraxis angående bidragstillägg. Enligt denna rättspraxis förutsätter en rätt till ett sådant tillägg en pensionsrätt eller en rätt för ett efterlevande barn som har förvärvats med stöd av endast den nationella lagstiftningen.
22 Detsamma gäller den ovannämnda domen i målet Durighello. Det målet gällde en annan situation än i förevarande fall, bland annat uppkom där frågan om vilken betydelse artikel 77-79 hade för tillämpningen av en lagstiftning i den medlemsstat där den migrerande arbetstagaren var bosatt. I det målet hade nämligen den migrerande arbetstagaren som uppbar pension nekats de familjebidrag för försörjningsberoende maka som föreskrevs för pensionärer i den nationella lagstiftningen, på grund av att han hade förvärvat rätt till nämnda pension genom tillämpning av bestämmelserna i förordningen. Under de omständigheterna kunde domstolen då den besvarade tolkningsfrågan begränsa sig till att fastslå att artikel 77-79 i förordningen inte hindrade att en sådan lagstiftning som den ifrågavarande var tillämplig när en person uppbar en pension med stöd av förordningen.
23 Mot bakgrund av dessa överväganden skall de två första frågorna besvaras så, att artiklarna 77.2 b i och 78.2 b i i förordningen skall tolkas så, att den behöriga institutionen i en medlemsstat inte är skyldig att bevilja personer som uppbär pension eller efterlevande barn som är bosatta i en annan medlemsstat ett familjebidragstillägg om de familjeförmåner som tillhandahålls av den medlemsstat där personerna är bosatta är lägre än förmånerna enligt lagstiftningen i den förstnämnda medlemsstaten, när pensionsrätten eller det efterlevande barnets rätt inte har förvärvats endast på grundval av försäkringsperioder som har fullgjorts i den staten.
Den tredje frågan
24 Med hänsyn till svaret på de två första frågorna är det inte nödvändigt att besvara den tredje frågan.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
25 De kostnader som har förorsakats den tyska och den spanska regeringen samt Europeiska gemenskapernas kommission, vilka har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
- angående de frågor som genom beslut av den 16 januari 1995 förts vidare av Sozialgericht Nürnberg - följande dom:
Artiklarna 77.2 b i och 78.2 b i i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, i dess ändrade lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 2001/83 av den 2 juni 1983, skall tolkas så, att den behöriga institutionen i en medlemsstat inte är skyldig att bevilja personer som uppbär pension eller efterlevande barn som är bosatta i en annan medlemsstat ett familjebidragstillägg om de familjeförmåner som tillhandahålls av den medlemsstat där personerna är bosatta är lägre än förmånerna enligt lagstiftningen i den förstnämnda medlemsstaten, när pensionsrätten eller det efterlevande barnets rätt inte har förvärvats endast på grundval av försäkringsperioder som har fullgjorts i den staten.