62000CJ0427_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-427/00,
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av R.B. Wainwright, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
sökande,
mot
Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland, företrätt av G. Amodeo, i egenskap av ombud, biträdd av D. Wyatt, QC, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande,
angående en talan om fastställelse av att Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 76/160/EEG av den 8 december 1975 om kvaliteten på badvatten (EGT L 31, 1976, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 3) genom att inte säkerställa att dess badvatten överensstämmer med de gränsvärden som har fastställts i enlighet med artikel 3 i nämnda direktiv,
meddelar
DOMSTOLEN (tredje avdelningen)
sammansatt av domaren C. Gulmann, tillförordnad ordförande på tredje avdelningen, samt domarna J.-P. Puissochet och J.N. Cunha Rodrigues (referent),
generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
justitiesekreterare: R. Grass,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
och efter att den 10 juli 2001 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Europeiska gemenskapernas kommission har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 20 november 2000, med stöd av artikel 226 EG väckt talan om fastställelse av att Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 76/160/EEG av den 8 december 1975 om kvaliteten på badvatten (EGT L 31, 1976, s. 1, svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 3, nedan kallat direktivet) genom att inte säkerställa att dess badvatten överensstämmer med de gränsvärden som har fastställts i enlighet med artikel 3 i nämnda direktiv.
2 I artikel 1.2 a i direktivet föreskrivs följande:
"I detta direktiv avses med
a) badvatten: allt rinnande eller stillastående sötvatten och havsvatten, i vilket
- badning är uttryckligen tillåten av de behöriga myndigheterna i varje medlemsstat,
eller
- badning inte är förbjuden och traditionellt utövas av ett stort antal badare."
3 Enligt artikel 3.1 första stycket i direktivet skall "[m]edlemsstaterna ... för alla badplatser eller för varje enskild badplats fastställa de värden som skall gälla för badvatten i fråga om de parametrar som anges i bilagan".
4 I artikel 3.2 i direktivet fastställs följande: "De värden som fastställs i enlighet med punkt 1 får inte vara mindre stränga än de som anges i kolumn I i bilagan." I bilagan till direktivet förekommer 19 parametrar samt obligatoriska gränsvärden för de flesta av dessa parametrar.
5 Av artikel 4.1 i direktivet framgår att medlemsstaterna var skyldiga att vidta de åtgärder som var nödvändiga för att säkerställa att kvaliteten på badvatten inom tio år efter anmälan av direktivet överensstämde med de gränsvärden som fastställts i enlighet med artikel 3 i direktivet.
6 I artikel 13 i direktivet, i dess lydelse enligt rådets direktiv 91/692/EEG av den 23 december 1991 om att standardisera och rationalisera rapporteringen om genomförandet av vissa direktiv om miljön (EGT L 377, s. 48; svensk specialutgåva, område 15, volym 10, s. 208), fastställs att medlemsstaterna varje år skall lämna en rapport till kommissionen om hur direktivet har genomförts under det aktuella året. Rapporten skall lämnas till kommissionen före utgången av året i fråga.
7 Direktivet anmäldes för Förenade kungariket den 10 december 1975.
8 Förenade kungariket tillställde kommissionen rapporter om genomförandet av direktivet, särskilt vad gällde badsäsongerna 1996 och 1997. Kommissionen kunde av dessa rapporter konstatera att det under badsäsongen 1997 endast var 88,3 procent av de brittiska badvattnen som uppfyllde de obligatoriska gränsvärden som anges i kolumn I i bilagan till direktivet och att detta tal under badsäsongen 1996 var 89,4 procent. Kommissionen påtalade fördragsbrotten för den brittiska regeringen i en formell underrättelse av den 22 januari 1999 och uppmanade den att inkomma med ett yttrande i frågan.
9 Den brittiska regeringen svarade i skrivelse av den 30 mars 1999, varvid den framhöll sin avsikt att med beslutsamhet säkerställa att direktivet iakttogs så snart som möjligt och påpekade att arbeten pågick för att förbättra kvaliteten på badvattnen i fråga.
10 Eftersom kommissionen inte var nöjd med detta svar, riktade den den 28 februari 2000 ett motiverat yttrande till Förenade kungariket vari den konstaterade att denna medlemsstat hade underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet, genom att inte säkerställa att dess badvatten överensstämde med de gränsvärden som har fastställts i enlighet med artikel 3 i direktivet, och uppmanade medlemsstaten att vidta de åtgärder som var nödvändiga för att inom två månader från delgivningen av detsamma följa detta yttrande.
11 De brittiska myndigheterna svarade i skrivelse av den 14 juni 2000, i vilken de medgav att de inte hade rättat sig efter direktivets normer på det sätt som krävs. De hävdade emellertid att de bristfälligheter som hade kunnat konstateras för år 1997 var exceptionella och att det sammanlagda tal som visar i vilken utsträckning direktivet iakttogs år 1999 hade stigit till 91,4 procent. De brittiska myndigheterna gjorde dessutom gällande att genomförandet av grundliga expertundersökningar och korrigerande åtgärder skulle göra det möjligt att respektera de obligatoriska gränsvärdena till 97 procent före år 2005.
12 Kommissionen bedömde emellertid att fördragsbrottet fortgick och väckte följaktligen denna talan.
13 Den brittiska regeringen har i sitt svaromål anfört att kvaliteten på badvattnen i Förenade kungariket har förbättrats väsentligt sedan år 1997 och att den under år 2000 uppfyllde kraven till rekordtalet 94 procent, för kustvattnen. Den brittiska regeringen har emellertid medgett det välgrundade i kommissionens anmärkning beträffande de badvatten som är i fråga i detta fördragsbrottsförfarande.
14 Av artikel 4.1 i direktivet framgår att medlemsstaterna var skyldiga att vidta de åtgärder som var nödvändiga för att säkerställa att kvaliteten på badvatten inom tio år efter anmälan av direktivet överensstämde med de gränsvärden som fastställts i enlighet med artikel 3 i direktivet. Direktivet ålägger således medlemsstaterna att uppnå vissa resultat, och de kan utöver de undantag som föreskrivs i detta direktiv inte åberopa några särskilda omständigheter som grund för att underlåta att uppfylla denna skyldighet (se dom av den 14 juli 1993 i mål C-56/90, kommissionen mot Förenade kungariket, REG 1993, s. I-4109, punkterna 42-44, och av den 25 maj 2000 i mål C-307/98, kommissionen mot Belgien, REG 2000, s. I-3933, punkterna 48 och 49).
15 De brittiska myndigheterna har emellertid inte åberopat något av dessa undantag. Enligt de uppgifter som har lämnats till domstolen och som inte har emotsagts av nämnda myndigheter hade man inte heller sett till att kvaliteten på de brittiska badvattnen inom den i det motiverade yttrandet föreskrivna fristen överensstämde med de obligatoriska gränsvärden som fastställts i enlighet med artikel 3 i direktivet.
16 Det bör följaktligen fastställas att Förenade kungariket har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt nämnda direktiv genom att inte säkerställa att dess badvatten överensstämmer med de obligatoriska gränsvärden som har fastställts i enlighet med artikel 3 i direktivet.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
17 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Förenade kungariket skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Förenade kungariket har tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (tredje avdelningen)
följande dom:
1) Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 76/160/EEG av den 8 december 1975 om kvaliteten på badvatten genom att inte säkerställa att dess badvatten överensstämmer med de obligatoriska gränsvärden som har fastställts i enlighet med artikel 3 i nämnda direktiv.
2) Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland skall ersätta rättegångskostnaderna.