62023CJ0665_RES
Mål C‑665/23
IL
mot
Veracash SAS
(begäran om förhandsavgörande från Cour de cassation (Frankrike))
Domstolens dom (fjärde avdelningen) av den 1 augusti 2025
”Begäran om förhandsavgörande – Betaltjänster på den inre marknaden – Direktiv 2007/64/EG – Artikel 56.1 b – Skyldighet för betaltjänstanvändare att utan onödigt dröjsmål underrätta betaltjänstleverantören om att deras betalningsinstrument förlorats, stulits, missbrukats eller använts utan auktorisation – Artikel 58 – Underrättelse om icke auktoriserade betalningstransaktioner – Rättelse av en sådan transaktion av betaltjänstleverantören endast om betaltjänstanvändaren underrättar sin betaltjänstleverantör ’utan onödigt dröjsmål och senast 13 månader efter debiteringsdagen’– Artiklarna 60 och 61 – Betaltjänstleverantörens och betalarens ansvar för icke auktoriserade betalningstransaktioner – Betalningsansvar för på varandra följande icke auktoriserade transaktioner till följd av förlust, stöld, missbruk eller annan icke auktoriserad användning av ett betalningsinstrument – Dröjsmålet med att lämna underrättelse är inte avsiktligt eller beror på grov vårdslöshet – Räckvidd av rätten till återbetalning”
Tillnärmning av lagstiftning – Betaltjänster på den inre marknaden – Direktiv 2007/64 – Betaltjänstleverantörens ansvar för icke auktoriserade transaktioner– Användaren har inte underrättat leverantören utan onödigt dröjsmål om dessa transaktioner men har dock lämnat underrättelse inom tretton månader efter debiteringsdagen– Användaren fråntas i princip inte sin rätt att få nämnda transaktioner rättade
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/64, artikel 58)
(se punkterna 37, 40–44, 46–51 och 56 samt punkt 1 i domslutet)
Tillnärmning av lagstiftning – Betaltjänster på den inre marknaden – Direktiv 2007/64 –Betaltjänstleverantörens ansvar för icke auktoriserade transaktioner – Icke auktoriserade transaktioner till följd av förlust, stöld, missbruk eller annan icke auktoriserad användning av ett betalningsinstrument – Användaren har underrättat betaltjänstleverantören om transaktionen inom tretton månader efter debiteringsdagen – Underrättelse om transaktionen har avsiktligt eller av grov vårdslöshet skett för sent – Användaren fråntas sin rätt att få denna transaktion rättad – Tillåtet
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/64, artiklarna 56.1 b, 58, 60.1 och 61.2)
(se punkterna 62–65, 67–71 och 62–71 och 76 samt punkt 2 i domslutet)
Tillnärmning av lagstiftning – Betaltjänster på den inre marknaden – Direktiv 2007/64 – Betaltjänstleverantören ansvar för icke auktoriserade transaktioner – Betalningsansvar för på varandra följande icke auktoriserade transaktioner till följd av förlust, stöld, missbruk eller annan icke auktoriserad användning av ett betalningsinstrument – Användaren har underrättat sin leverantör om dessa transaktioner inom tretton månader efter debiteringsdagen – Leverantören har avsiktligt eller på grund av grov vårdslöshet underrättats för sent om enskilda transaktioner – Användarens fråntas endast sin rätt att få dessa transaktioner rättade – Tillåtet
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/64, artiklarna 56.1 b, 58, 60.1 och 61.2)
(se punkterna 82–85 och 87–90 samt punkt 3 i domslutet )
Resumé
Inom ramen för en tvist om vägran att återbetala påstått icke auktoriserade kontantuttag till en enskild på grund av att underrättelse anses har skett för sent klargör domstolen vissa aspekter av ansvaret för icke auktoriserade betalningstransaktioner som genomförs med ett betalningsinstrument, i enlighet med direktiv 2007/64 (
1
), med beaktande av den avvägning som lagstiftaren har gjort mellan betalarens och betaltjänstleverantörens intressen.
IL är en fysisk person som har ett inlåningskonto hos Veracash. Den 24 mars 2017 skickade Veracash ett nytt uttags- och betalkort till IL.
Den 23 maj 2017 meddelade IL Veracash att dagliga uttag hade gjorts från detta konto mellan den 30 mars 2017 och den 17 maj 2017, trots att IL varken hade tagit emot det nya betalkortet eller godkänt dessa uttag.
IL väckte talan vid domstol för att bland annat erhålla återbetalning av de belopp som motsvarade nämnda uttag.
Efter det att Cour d’appel de Paris (Appellationsdomstolen i Paris, Frankrike) hade ogillat talan, eftersom den ansåg att underrättelsen till Veracash hade skett för sent då den ingetts nästan två månader efter den första omtvistade uttaget, överklagade IL till Cour de cassation (Högsta domstolen, Frankrike), som är den hänskjutande domstolen.
Enligt den hänskjutande domstolen beror utgången av tvisten bland annat på huruvida betaltjänstleverantören kan vägra att återbetala beloppet för en icke auktoriserad transaktion om betalaren har underrättat betaltjänstleverantören om denna transaktion inom 13 månader efter debiteringsdagen, såsom föreskrivs i artikel 58 i direktiv 2007/64 och i nationell rätt, men har dröjt med att göra det, utan att dröjsmålet är avsiktligt eller beror på grov vårdslöshet från betalarens sida.
Efter att ha konstaterat att de relevanta bestämmelserna i nationell rätt (
2
) ska tolkas mot bakgrund av direktiv 2007/64, har den hänskjutande domstolen hänskjutit frågor till EU-domstolen för förhandsavgörande avseende tolkningen av nämnda direktiv.
Domstolens bedömning
För det första finner domstolen att betaltjänstanvändaren i princip fråntas rätten att få en transaktion rättad om han inte utan onödigt dröjsmål har underrättat sin betaltjänstleverantör om att han har konstaterat en icke auktoriserad betalningstransaktion, även om betaltjänstanvändaren har underrättat betaltjänstleverantören om detta inom 13 månader efter debiteringsdagen.
Betaltjänstleverantören ska nämligen, enligt ordalydelsen i artikel 58 i direktiv 2007/64, iaktta två tidsmässiga villkor: han ska utan onödigt dröjsmål underrätta sin betaltjänstleverantör om att han har konstaterat en icke auktoriserad betalningstransaktion – en skyldighet som inträder från och med den tidpunkt då användaren får kännedom om betalningstransaktionen och vars efterlevnad ska bedömas mot bakgrund av de omständigheter under vilka användaren befinner sig – och göra denna anmälan inom 13 månader efter debiteringsdagen.
Skyldigheten att underrätta betaltjänstleverantören ”utan onödigt dröjsmål” skiljer sig således från skyldigheten att lämna underrättelse inom tretton månader efter debiteringsdagen, vilket även antyds av användningen av uttrycket ”så snart som möjligt” i skäl 31 i direktiv 2007/64.
För det fall skyldigheten att underrätta betaltjänstleverantören om att ett betalningsinstrument har förlorats, stulits, missbrukats eller använts utan auktorisation, i enlighet med föreskrifterna i artikel 56.1 b i direktiv 2007/64 (
3
), uppkommer samtidigt med underrättelseskyldigheten i artikel 58 i direktivet, skulle det dessutom vara inkonsekvent att anse att det räcker att underrättelseskyldigheten inom tretton månader efter debiteringsdagen enligt artikel 58 har iakttagits, trots att den skyldighet som föreskrivs i artikel 56 ska fullgöras snabbare.
Slutligen syftar underrättelseskyldigheten ”utan onödigt dröjsmål” i artikel 58 i direktiv 2007/64 till att minska riskerna och konsekvenserna av icke auktoriserade betalningstransaktioner. Detta syfte skulle emellertid undergrävas om enbart fristen på tretton månader efter debiteringsdagen skulle iakttas. För övrigt skulle syftet med skyldigheten att underrätta betaltjänstleverantören inom tretton månader, vilket är att garantera parternas rättssäkerhet (
4
), även undergrävas om betaltjänstanvändaren hade rätt att få till stånd en rättelse av en icke auktoriserad betalningstransaktion som han kände till, men som han har dröjt med att underrätta sin betaltjänstleverantör om. Förekomsten av två olika syften bekräftar att det i artikel 58 uppställs två olika tidsmässiga villkor.
För det andra preciserar domstolen emellertid att när det är fråga om en icke auktoriserad betalningstransaktion till följd av användning av ett betalningsinstrument som förlorats, stulits eller missbrukats eller använts utan auktorisation, och betalaren har underrättat sin betaltjänstleverantör om betalningstransaktionen inom 13 månader efter debiteringsdagen, fråntas betalaren i princip, såvida betalaren inte handlat bedrägligt, sin rätt att få till stånd en rättelse av denna transaktion endast om betalaren avsiktligt eller genom grov vårdslöshet, vilket utgör ett klart åsidosättande av omsorgsplikten, har dröjt med att underrätta sin betaltjänstleverantör om transaktionen.
Det framgår härvidlag av artikel 61.2 första meningen, artikel 56.1 b och artikel 60.1 i direktiv 2007/64 att det endast är när betaltjänstanvändaren har handlat bedrägligt eller avsiktligt eller genom grov vårdslöshet har dröjt med att underrätta sin betaltjänstleverantör eller den enhet som betaltjänstleverantören angett om att betalningsinstrumentet har förlorats, stulits, missbrukats eller använts utan auktorisation som betaltjänstleverantören befrias från sin skyldighet att återbetala beloppet för icke auktoriserade betalningstransaktioner till betalaren till följd av en sådan händelse.
Slutligen preciserar domstolen att vid flera på varandra följande icke auktoriserade betalningstransaktioner till följd av användning av ett betalningsinstrument som förlorats, stulits eller missbrukats eller använts utan auktorisation kan betalaren endast fråntas rätten till ersättning för förluster som uppkommit till följd av transaktioner som betalaren avsiktligt eller genom vårdslöst har dröjt med att underrätta sin betaltjänstleverantör om.
Det framgår nämligen av ordalydelsen i artikel 61.2 att det finns ett orsakssamband mellan betalarens beteende och de förluster för vilka betalaren inte kan erhålla rättelse. Eftersom artikel 58 i direktiv 2007/64 uttryckligen avser underrättelse om enskilda betalningstransaktioner, ska det vidare bedömas med avseende på varje enskild transaktion huruvida underrättelsen har skett för sent.
Denna bokstavstolkning stöds av det sammanhang i vilket de relevanta bestämmelserna i direktiv 2007/64 ingår och av de mål som eftersträvas med direktivet. Såväl artikel 61.4 (
5
) som artikel 61.5 (
6
) i direktivet bekräftar nämligen att betalaren inte kan vara ansvarig för förluster som denne inte hade kunnat undvika. Eftersom det vidare i direktivet föreskrivs ett orsakssamband mellan betalarens beteende och de förluster som uppkommit, balanserar direktivet betaltjänstanvändarnas och betaltjänstleverantörernas intressen. Betaltjänstanvändaren uppmuntras således genom detta krav att inte i onödan fördröja underrättelsen till sin betalningsleverantör om en icke auktoriserad betalningstransaktion som användaren har konstaterat, medan betaltjänsteleverantören får ett incitament att iaktta de skyldigheter som åligger betaltjänstlevernarören för att användaren ska kunna konstatera att sådana transaktioner har ägt rum.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/64/EG av den 13 november 2007 om betaltjänster på den inre marknaden och om ändring av direktiven 97/7/EG, 2002/65/EG, 2005/60/EG och 2006/48/EG samt upphävande av direktiv 97/5/EG (EUT L 319, 2007, s. 1, och rättelse i EUT L 187, 2009, s. 5).
(
2
)	Artikel L.‑133‑17 i Code monétaire et financier (valuta- och finanslagen), i dess lydelse enligt ordonnance no 2009‑866 (förordning nr 2009‑866) av den 15 juli 2009 om villkoren för tillhandahållande av betaltjänster och om inrättande av betalningsinstitut (JORF av den 16 juli 2009, text nr 13, och rättelse i JORF av den 25 juli 2009, text nr 18)
(
3
)	Enligt denna artikel är betaltjänstanvändare som har rätt att använda betalningsinstrumentet skyldiga att utan onödigt dröjsmål underrätta sin betaltjänstlevernarören eller en enhet som denne angett, så snart de har fått vetskap om att betalningsinstrumentet förlorats, stulits, missbrukats eller använts utan auktorisation.
(
4
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 2 september 2021, CRCAM (C‑337/20, EU:C:2021:671, punkterna 48–52).
(
5
)	Enligt denna artikel ska betalaren efter underrättelse enligt artikel 56.1 b i direktiv 2007/64 inte belastas med några ekonomiska konsekvenser till följd av användning av ett betalningsinstrument som förlorats, stulits eller missbrukats, såvida inte betalaren har handlat bedrägligt.
(
6
)	Enligt denna artikel ska betalaren, om betaltjänstleverantören inte erbjuder ett lämpligt sätt att lämna anmälan vid varje tidpunkt när ett betalningsinstrument förlorats, stulits eller missbrukats, vilket krävs enligt artikel 57.1 c i direktiv 2007/64, inte vara ansvarig för de ekonomiska konsekvenserna av att betalningsinstrumentet använts, såvida han inte har handlat bedrägligt.