62005CC0125_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I – Inledning
1. Förevarande begäran om förhandsavgörande från Østre Landsret (Danmark) rör huruvida uppsägningen av avtalen med en försäljare, med ett års uppsägningstid, är förenlig med artikel 5.3 i kommissionens förordning (EG) nr 1475/95 av den 28 juni 1995 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på vissa grupper av försäljnings- och serviceavtal för motorfordon.(2)
2. En speciell omständighet i målet är att besvarandet av de frågor som har ställts försvåras något av att det föreligger en betydelsefull skillnad mellan den danska språkversionen av artikel 5.3 i förordning nr 1475/95 och de andra språkversionerna samt av en ibland påtaglig skillnad mellan kommissionens tidigare tolkning av ovannämnda artikel och den uppfattning som kommissionen har gett uttryck för i samband med detta förfarande.
II – Tillämpliga bestämmelser
3. Skäl 19 till förordning nr 1475/95 har följande lydelse:
”[…] För att inte försvåra en utveckling mot mer flexibla och effektiva strukturer för försäljning bör leverantören ges(3) möjlighet att säga upp avtalet om hela, eller en väsentlig del av, säljorganisationen skall omorganiseras […]”
Artikel 5.2 och 5.3 i ovannämnda förordning har följande lydelse:
”2. Om försäljaren enligt artikel 4.1 har åtagit sig att förbättra distributions- och servicestrukturen, gäller undantaget under förutsättning att
1. […]
2. avtalet gäller för en tid av minst fem år eller, om giltighetstiden är obestämd, den normala uppsägningstiden är minst två år för båda parter: […]
3. [...]
3. De villkor för undantag som anges i punkterna 1 och 2 påverkar inte
– leverantörens rätt att säga upp avtalet med minst ett års uppsägningstid på grund av ett behov av omorganisation av hela eller en väsentlig del av säljorganisationen,(4)
– […].
I varje enskilt fall måste parterna, i händelse av meningsskiljaktigheter godta att tvisten snabbt löses genom anlitande av en oberoende expert eller genom skiljedomsförfarande, utan att detta påverkar parternas rätt att vända sig till behöriga domstolar i enlighet med gällande nationell rätt.”
4. I kommissionens förklarande broschyr(5) till ovannämnda förordning anges som svar på fråga 16(6) – som rör förtida uppsägning av försäljningsavtal – följande under a):
”Le constructeur a le droit de mettre fin de manière anticipée (avec un préavis d’un an) lorsqu’il doit réorganiser l’ensemble ou une partie substantielle de son réseau. La nécessité d’une réorganisation est établie de commun accord entre les parties ou, si le distributeur le demande par un tiers expert ou par un arbitre. Le recours à un tiers expert ou à un arbitre ne préjuge pas du droit des parties de saisir un tribunal national (article 5, paragraphe 3). Lorsque le fournisseur s’accorde dans le contrat un droit de résiliation unilatéral excédant les limites fixées par le règlement, il perd automatiquement le bénéfice de l’exemption par catégorie (article 6, paragraphe 1, point 5, voir la section 1.2. ci-dessus).
Cette possibilité de résiliation anticipée a été introduite pour que le constructeur puisse réadapter en souplesse son appareil de distribution (considérant 19). Il peut être nécessaire de procéder à une réorganisation à cause du comportement des concurrents ou de l’évolution des circonstances économiques, que cette évolution soit provoquée par les décisions internes d’un constructeur ou par des événements extérieures, comme la fermeture d’une entreprise employant une main d’œuvre abondante dans une région donnée. Etant donné la multitude des situations qui peuvent se présenter, il serait irréaliste de vouloir énumérer tous les motifs de réorganisation possibles.
C’est l’examen de l’organisation spécifique du réseau d’un constructeur qui permet de décider, dans chaque cas d’espèce, si une ’partie substantielle’ du réseau est affectée ou non. ’Substantiel’ implique un aspect à la fois économique et géographique, qui peut être limité au réseau d’un Etat membre donné, ou à une partie de celui-ci. En toute hypothèse, le constructeur doit parvenir à un accord que ce soit avec le tiers expert, l’arbitre, ou son distributeur dont le contrat sera résilié, sans que les autres distributeurs indirectement affectés aient à être consultés.”(7)
5. Den 1 oktober 2002 ersattes förordning nr 1475/95 av förordning nr 1400/2002.(8)
Artikel 3.5 i förordning nr 1400/2002 har följande lydelse:
” Undantaget skall gälla på villkor att det i det vertikala avtal som leverantören av nya motorfordon ingår med en återförsäljare eller en auktoriserad reparatör anges
[…]
b) att avtalet ingås på obestämd tid; i detta fall skall den normala tidsfristen för att tillkännage en vanlig uppsägning av avtalet vara minst två år för båda parter; denna tidsfrist skall förkortas till minst ett år om
[…]
leverantören säger upp avtalet om det är nödvändigt att organisera om hela eller en väsentlig del av nätet.”
Artikel 10 i ovannämnda förordning har följande lydelse:
”Förbudet enligt artikel 81.1 skall inte gälla under perioden från och med den 1 oktober 2002 till och med den 30 september 2003 i fråga om avtal som redan gäller den 30 september 2002 och som inte uppfyller de villkor för undantag som anges i denna förordning men som uppfyller de villkor för undantag som anges i förordning (EG) nr 1475/95.”
6. I sin förklarande broschyr till förordning nr 1400/2002(9) anger kommissionen följande som svar på fråga 20:(10)
”[…] Att förordning nr 1475/95 löpte ut den 30 september 2002 och ersattes av en ny förordning innebar inte i sig en omorganisation av nätverket. Efter att förordningen trätt i kraft kan dock en fordonstillverkare besluta att avsevärt organisera om sitt nätverk. För att uppfylla kraven i förordning nr 1475/95 och på så sätt utnyttja övergångsperioden skall därför kontrakt i sedvanlig ordning sägas upp två år i förväg såvida man inte beslutar att genomföra en omorganisation eller om det finns en skyldighet att betala ersättning.”
Av fjärde stycket i svaret på fråga 68 i ovannämnda broschyr framgår följande:
”Frågan huruvida det är nödvändigt att organisera om distributionsnätverket är objektiv, och det faktum att leverantören anser att en sådan omorganisation är nödvändig avgör inte frågan vid en eventuell tvist. I så fall är det den nationella domaren eller skiljedomaren som avgör frågan utifrån rådande omständigheter.”
III – De faktiska omständigheterna i målet vid den nationella domstolen
7. Skandinavisk Motor Co. A/S (nedan kallat SM) ingick den 21 september 1996 ett försäljningsavtal med Vulcan Silkeborg A/S (nedan kallat VS) – ett företag som sedan 1975 har sålt bilar av märket Audi i Danmark – om försäljning av bilar av detta märke i Danmark.
8. Artikel 19.1 i avtalet har följande rubrik: ”Opsigelse med förkortat varsel”
”19.1: Leverandøren er dog berettiget til at opsige denne kontrakt med skriftlig meddelelse pr. anbefalet brev og med et varsel på 12 måneder, såfremt en gennemgribende reorganisering af hele eller dele af leverandørens salgsorganisation viser sig nødvendig.”
9. Den 16 maj 2002 godkände Audi AG (nedan kallat Audi) en omorganisationsplan för Audis säljorganisation i Danmark (nedan kallad omorganisationsplan). Mot bakgrund av den förväntade ekonomiska utvecklingen på den danska marknaden och önskade försäljningsmål för försäljarna utarbetades i planen olika möjliga scenarier för den årliga totalförsäljningen av Audi‑bilar i Danmark. För vart och ett av dessa scenarier fastställdes ett visst antal försäljare som skulle kunna nå de uppställda målen.
10. Den 2 september 2002 skickade SM en skrivelse till de 28 Audi‑återförsäljarna i Danmark med följande innehåll:
”Med beaktande av det nya EU‑undantaget för grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden inom motorfordonssektorn som träder i kraft den 1 oktober 2002 måste vi omstrukturera vår säljorganisation inom ett år och anpassa försäljningsavtalen till den nya gruppundantagsförordningen.
Vi måste därför i enlighet med artikel 19.1 i försäljningsavtalen med hänvisning till den nödvändiga omorganisationen säga upp ditt Audi‑personbilskontrakt med 12 månaders uppsägningstid som löper ut den 30 september 2003.”
11. Samma dag skickade SM en separat skrivelse till VS där SM angav att man under de närmaste månaderna skulle undersöka Audis övriga krav på den enskilde försäljaren. I skrivelsen betonades att det fortfarande var för tidigt att fullt ut bedöma konsekvenserna för Audis nuvarande säljorganisation.
12. I en skrivelse av den 3 oktober 2002 meddelade SM VS att man, för att kunna tillmötesgå en framtida efterfrågan på marknaden och förstärka det ekonomiska underlaget för försäljning av Audi, måste minska den nuvarande säljorganisationen på 28 försäljare till 14 försäljare och att VS inte kunde erbjudas ett nytt försäljningsavtal.
13. Mot bakgrund av detta har VW‑Audi Forhandlerforeningen (sammanslutningen av Volkswagen- och Audiåterförsäljare), på de uppsagda försäljarnas vägnar, väckt talan vid Østre Landsret och härvid gjort gällande att uppsägningstiden skulle ha varit 24 månader.
IV – Tolkningsfrågorna
14. Eftersom Østre Landsret ansåg att den aktuella tvisten innehöll frågor om tolkningen av i målet relevanta delar av gemenskapsrätten har den genom beslut av den 15 mars 2005 ställt följande tolkningsfrågor till Europeiska gemenskapernas domstol med stöd av artikel 234 EG:
”1. Skall artikel 5.3 i kommissionens förordning (EG) nr 1475/95 av den 28 juni 1995 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på vissa grupper försäljnings- och serviceavtal för motorfordon (nedan kallad gruppundantagsförordning nr 1475/95) tolkas så att en leverantörs uppsägning, med ett års uppsägningstid, av avtalen med en försäljare skall motiveras utöver leverantörens hänvisning till nämnda bestämmelse?
2. Om svaret på fråga 1 är jakande:
Vilka krav kan det på grundval av gemenskapsrätten ställas på innehållet i en sådan motivering och när skall motiveringen ges?
3. Vad är följden av att en korrekt motivering inte har getts eller att motiveringen inte har getts i tid?
4. Skall artikel 5.3 i gruppundantagsförordning nr 1475/95 tolkas så att det krävs att en uppsägning av avtalet med en försäljare som sker med ett års uppsägningstid skall göras mot bakgrund av en av leverantören redan utarbetad omorganisationsplan?
5. Om svaret på fråga 4 är jakande:
Vilka krav kan det på grundval av gemenskapsrätten ställas på innehållet i och formen av en av leverantören utarbetad omorganisationsplan, och när skall omorganisationsplanen föreligga?
6. Om svaret på fråga 4 är jakande:
Skall leverantören informera den uppsagda försäljaren om omorganisationsplanens innehåll, och när och i vilken form skall försäljaren informeras i ett visst fall?
7. Om svaret på fråga 4 är jakande:
Vad är följden av att en eventuell omorganisationsplan inte uppfyller de krav som kan ställas på formen av och innehållet i en omorganisationsplan?
8. Av den danska versionen av gruppundantagsförordningen nr 1475/95 framgår att uppsägning av försäljaren med ett års uppsägningstid förutsätter att ”… det er nødvendigt at foreta ge...” ”… en gennemgribende reorganisering af hele forhandlernettet eller en del heraf …”. Ordet ”nødvendigt”[*] återfinns i samtliga språkversioner av gruppundantagsförordning nr 1475/95, medan ordet ”gennemgribende” [genomgripande] bara finns i den danska versionen. [*I den svenska versionen används formuleringen ”på grund av ett behov”. Övers. anm.]
Mot denna bakgrund ställs följande fråga:
Vilka krav kan det ställas på omorganisationens karaktär för att leverantören skall kunna säga upp försäljaren med ett års uppsägningstid i enlighet med artikel 5.3 i gruppundantagsförordning nr 1475/95?
9. Skall, vid bedömningen av huruvida förutsättningarna för att leverantören skall kunna säga upp avtalet med ett års uppsägningstid i enlighet med artikel 5.3 i gruppundantagsförordning nr 1475/95 är uppfyllda, hänsyn tas till vilka de ekonomiska konsekvenserna för leverantören skulle ha blivit om leverantören hade sagt upp försäljaren med två års uppsägningstid?
10. Vem har bevisbördan för att förutsättningarna för att leverantören kan säga upp avtalet med ett års uppsägningstid i enlighet med artikel 5.3 i gruppundantagsförordning nr 1475/95 och hur kan en sådan bevisbörda lyftas?
11. Skall artikel 5.3 i gruppundantagsförordning nr 1475/95 tolkas så att förutsättningarna för att leverantören skall kunna säga upp avtalet med ett års uppsägningstid i enlighet med denna bestämmelse kan vara uppfyllda redan på den grunden att genomförandet av gruppundantagsförordning nr 1400/2002 i sig kan ha gjort det nödvändigt att göra en genomgripande omorganisation av leverantörens säljorganisation?”
V – Inledande påpekanden
A –
Artikel 5.3 i förordning nr 1475/95 i olika språkversioner
15. Som den hänskjutande domstolen korrekt har påpekat i tolkningsfråga 8 finns det utan tvekan en betydelsefull skillnad mellan den danska språkversionen av artikel 5.3 i förordning nr 1475/95 och de övriga språkversionerna, eftersom det endast är i den danska språkversionen som det i alla de övriga språkversionerna nämnda ”på grund av ett behov” specificeras ytterligare till ”på grund av ett behov av en genomgripande [’gennemgribende’] omorganisation.”
16. Att det kan förekomma mer eller mindre betydelsefulla skillnader mellan gemenskapslagstiftningens olika språkversioner är i sig beklagligt. Med tanke på gemenskapens lagstiftningsvolym, som skall översättas till fler än tjugo språk, går detta emellertid inte att undvika helt. Gemenskapsinstitutionerna och deras tjänsteavdelningar måste vara uppmärksamma så att sådana skillnader och felaktigheter upptäcks, framför allt när det kan få rättsliga följder för det omgivande samhället.
17. Av handlingarna i målet framgår att kommissionens ansvariga tjänsteavdelning vid korrespondens med den danska Konkurrencestyrelsen på hösten 2002 om tolkningen och tillämpningen av denna del i artikel 5.3 i förordning nr 1475/95 tydligt saknade denna vaksamhet. Jag är förvånad över att kommissionen vid detta tillfälle underlät att uppmärksamma den danska Konkurrencestyrelsen på denna skillnad mellan språkversionerna och att åtgärda den. Härigenom skulle man eventuellt ha kunnat undvika den danska domstolens behov av att vända sig till EG‑domstolen för att få svar på de frågor som denna skillnad har gett upphov till.
18. Utifrån behovet av en enhetlig tolkning av gemenskapsrätten, i dess olika språkversioner, har domstolen i sin rättspraxis utvecklat fyra principer.
19. För det första får inte texten betraktas isolerat utan måste, om osäkerhet råder, tolkas och tillämpas mot bakgrund av övriga språkversioner.(11)
20. För det andra måste den relevanta bestämmelsen, om de olika språkversionerna avviker från varandra, tolkas mot bakgrund av räckvidden av och den allmänna systematiken i den reglering varav de ifrågavarande bestämmelserna utgör en del.(12)
21. För det tredje måste orden i en viss version av texten av rättssäkerhetsskäl ges sin naturliga och normala betydelse och de problem som uppkommer bör om möjligt lösas utan att en av språkversionerna ges företräde.(13)
22. Avslutningsvis skall alla språkversioner av principiella skäl tillmätas samma värde, som inte får variera på grund av hur stor andel av gemenskapsbefolkningen som använder språket i fråga.(14)
23. Utifrån dessa riktlinjer är det relativt enkelt att lösa de problem som har uppstått på grund av den – lätt – avvikande danska versionen av artikel 5.3 i förordning nr 1475/95.
24. Den särskilda specificering vad gäller behovet av omorganisation som endast förekommer i den danska språkversionen, genom användningen av adjektivet ”genomgripande” (”gennemgribende”), kan visserligen vid en bokstavlig tolkning av artikel 5.3 i förordning nr 1475/95 ge en något annan betydelse än samma bestämmelse i de andra språkversionerna, eftersom den tycks ställa högre krav på omorganisationen som förutsättning för att det skall vara tillåtet att använda sig av förkortad uppsägningstid vid uppsägning av ett försäljningsavtal som har ingåtts på obestämd tid.
25. Mot bakgrund av innehållet i och räckvidden av artikel 5.3 anser jag emellertid att kvalifikationen ”genomgripande” i princip är onödig, eftersom en omorganisation av hela eller en väsentlig del av säljorganisationen i sig är genomgripande. Ordet ”genomgripande” tillför inget till de kvantitativa kriterierna ”hela” och ”väsentlig del”. Att den särskilda kvalificeringen är onödig bekräftas också av att ingen av de andra språkversionerna har en liknande kvalifikation.
26. Ordet ”genomgripande” i den danska språkversionen skall följaktligen inte tillmätas någon särskild betydelse vid tolkningen och tillämpningen av artikel 5 i förordningen.
B – Skillnaderna mellan kommissionens ståndpunkter i kommissionens förklarande broschyrer till förordning nr 1475/95 och förordning nr 1400/2002 och kommissionens ståndpunkter i kommissionens skriftliga och muntliga yttranden i detta mål.
27. I sitt svar på fråga 16 a i den förklarande broschyren till förordning nr 1475/95(15) och på fråga 68 i den förklarande broschyren till förordning nr 1400/2002(16), har kommissionen angett att de förutsättningar för uppsägning med förkortad uppsägningstid som föreskrivs i artikel 5.3 i förordning nr 1475/95, nämligen att det föreligger ett ”behov” av omorganisation, har en objektiv karaktär, där en nationell domstol i det konkreta fallet kan pröva huruvida ett sådant behov föreligger.
28. Enligt hänskjutandebeslutet tycks kommissionen så sent som i slutet av 2002 fortfarande ha haft denna uppfattning vid sina informella kontakter med den danska Konkurrencestyrelsen, vilken i en skrivelse av den 20 december 2002 till Dansk Automobilforhandlerforening (den danska branschorganisationen för bilåterförsäljare) hänvisade till denna uppfattning.
29. I sina skriftliga yttranden i detta mål intar kommissionen, utan att nämna sin tidigare uppfattning som har publicerats i broschyrerna, en helt annan ståndpunkt, nämligen att behovet av omorganisation uteslutande beror på tillverkarens subjektiva kommersiella bedömning som inte behöver vara föremål för en senare rättslig prövning.
30. På en direkt fråga från mig och referenten tog kommissionen vid förhandlingen uttryckligen avstånd från de ståndpunkter som den ger uttryck för i broschyrerna.
31. Bortsett från frågan om vilken ståndpunkt som är den rätta – jag återkommer till detta – är vissa kommentarer på sin plats beträffande kommissionens uppträdande.
32. De aktuella broschyrerna skall betraktas som rättsligt icke bindande meddelanden från kommissionen, där kommissionen återger sina ståndpunkter med avseende på tolkningen och tillämpningen av den aktuella allmänna undantagsförordningen. Broschyrerna får inte avvika från fördraget eller sekundärrätten.(17)
33. Även om broschyrerna inte är rättsligt bindande kan de, vilket domstolen och förstainstansrätten flera gånger har uttalat,(18) mycket väl få långtgående rättsliga följder i så mening att de i kombination med principen om berättigade förväntningar binder kommissionen när den utövar sina befogenheter.
34. Med tanke på de eventuella rättsliga följder som kan uppstå måste kommissionen dessutom vara mycket noggrann så att dess administration av konkurrenspolitiken blir så effektiv som möjligt.
35. Marknadsaktörerna brukar ta stor hänsyn till de ståndpunkter som kommissionen ger uttryck för i sina förklarande meddelanden, exempelvis de aktuella broschyrerna. Det rör sig inte bara om effekter i det vertikala förhållandet mellan kommissionen och marknadsaktörerna, utan det horisontella förhållandet mellan marknadsaktörerna påverkas också. De omständigheter som ligger till grund för målet vid den nationella domstolen och de argument som parterna har utväxlat inför den hänskjutande domstolen, där man uttryckligen hänvisade till relevanta avsnitt i broschyrerna, illustrerar tydligt detta.
36. Betydelsen av kommissionens meddelanden, som dessa broschyrer, för den politiska och rättsliga praxisen i medlemsstaterna har ökat sedan tillsynen av administrationen av gemenskapens konkurrensrätt, genom rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget,(19) delegerades till nationella konkurrensmyndigheter och nationella domstolar. Rättssäkerheten och kravet att gemenskapsrätten skall tillämpas och administreras lika i hela gemenskapen, samt gemenskapsrättens genomslagskraft, gagnas av att kommissionen styr dess tillämpning. Detta bekräftas av de händelser som ligger till grund för målet vid den nationella domstolen, där kontakter tidigare har förekommit mellan kommissionen och den danska Konkurrencestyrelsen och där den hänskjutande domstolen som framgår av hänskjutandebeslutet har sökt stöd i de aktuella broschyrerna.
37. Som redan påpekats är de relevanta meddelandena inte bindande rättsregler utan har till syfte att informera om och tolka gemenskapens gällande rätt på området. Det kan inte heller uteslutas att kommissionen vid närmare eftertanke kommer fram till att de förklaringar och tolkningar som anges i broschyrerna juridiskt sett inte är helt korrekta. Med tanke på hur omfattande och komplex gemenskapens konkurrensrätt är kan det även hos kommissionen, som ansvarigt verkställande organ, ibland ske en ”successiv insikt”.
38. För de berörda aktörernas rättssäkerhet och för en effektiv tillämpning och administration av gemenskapens konkurrensrätt på nationell nivå är det emellertid mycket viktigt att kommissionen i så fall kommunicerar sin ändrade uppfattning så snabbt och tydligt som möjligt. Att inte göra detta skadar allvarligt trovärdigheten för kommissionens meddelanden om tolkningen och tillämpningen av – vissa delar – av gemenskapens konkurrensrätt och den konkurrenspolitiken blir därmed mindre effektiv.
39. Kommissionen löper denna risk i samband med de faktiska omständigheterna i det aktuella målet, där den utan närmare förklaring vid den muntliga förhandlingen meddelade att dess tolkning av artikel 5.3 i förordning nr 1475/95, i den lydelse som återges i de passager från de båda broschyrerna som citeras i punkterna 4 och 6 ovan, ”inte längre gäller”.
40. Denna brist på noggrannhet är desto allvarligare när det även av andra begäran om förhandsavgörande som har anhängiggjorts vid domstolen(20) framgår att ersättandet av förordning nr 1475/95 med förordning nr 1400/2002 för många biltillverkare har resulterat i en omorganisation av deras säljorganisationer genom att alla befintliga försäljningsavtal har sagts upp med en förkortad uppsägningstid på ett år, och därefter har nya försäljningsavtal ingåtts enligt de nya villkoren i förordning nr 1400/2002.(21) På detta sätt uppkommer rättsliga frågor som är jämförbara med frågorna i detta mål.
C – Behandlingen av tolkningsfrågorna
41. De frågor som har ställts till EG‑domstolen kan delas in i fyra grupper:
– Med de första tre frågorna vill den hänskjutande domstolen få klarhet i om tillverkaren, ifall denne vill säga upp ett avtal med förkortad uppsägningstid, är skyldig att motivera uppsägningen och om svaret på denna fråga är jakande, hur långt denna motiveringsskyldighet sträcker sig.
– Frågorna 4–9 handlar samtliga om vilken typ av omorganisation som kan motivera en uppsägning med förkortad uppsägningstid i den mening som avses i artikel 5.3 i förordning nr 1475/95, och mer specifikt behandlas, i frågorna 4–7, de uppgifter enligt vilka behovet av omorganisation måste framgå.
– Fråga 10 avser vem som har bevisbördan för att alla eller inga av förutsättningarna för att säga upp ett försäljningsavtal med ett års uppsägningstid är uppfyllda.
– Fråga 11 slutligen avser huruvida den omständigheten att förordning nr 1400/2002 trätt i kraft redan i sig innebär att det finns ett behov av att omorganisera hela eller en väsentlig del av säljorganisationen.
42. Frågorna skall därför behandlas nedan utifrån denna indelning.
VI – Analys och besvarande av tolkningsfrågorna
A – Frågorna 1–3: Motiveringsskyldigheten
43. I artikel 5.3 i förordningen föreskrivs inte någon uttrycklig skyldighet att motivera att det föreligger ett behov av omorganisation av hela eller väsentliga delar av säljorganisationen. Det sägs inte heller något om en sådan motivering i skäl 19 till förordningen.
44. En sådan skyldighet anges däremot uttryckligen i artikel 3.4 i förordning nr 1400/2002. Denna bestämmelse förklaras närmare i skäl 9 till denna förordning.(22)
45. Som framgår av ordalydelsen i artikel 3.4 och skäl 9 gäller emellertid skyldigheten inte enbart när uppsägningen av avtalet sker med förkortad uppsägningstid utan i samtliga fall där avtalet sägs upp. I artikel 3.5 b.ii föreskrivs ingen särskild motiveringsskyldighet för uppsägning med förkortad uppsägningstid.(23)
46. Trots detta hämtar kommissionen, från omständigheten att det föreligger en allmän motiveringsskyldighet vid uppsägning av ett försäljningsavtal i förordning nr 1400/2002, ett argument mot att det föreligger en – implicit – skyldighet att motivera att de förutsättningar föreligger som gör det möjligt att på grundval av artikel 5.3 i förordning nr 1475/95 säga upp ett sådant avtal med förkortad uppsägningstid.
47. Denna ståndpunkt avviker för övrigt starkt från den ståndpunkt som kommissionen meddelade den danska Konkurrencestyrelsen i slutet av år 2002, då den kortfattat sammanfattade att uppsägningen måste motiveras i en detaljerad plan.(24)
48. Oavsett orsaken till denna plötsligt förändrade uppfattning, kan den i vilket fall som helt inte baseras på ett motsatsslut som grundas på ordalydelsen i och räckvidden av artikel 3.4 i förordning nr 1400/2002. Här rör det sig om en allmän motiveringsskyldighet som framför allt syftar till att förhindra att motorfordonsleverantörerna missbrukar sin rätt att säga upp försäljningsavtal för att avskräcka återförsäljarna från konkurrensfrämjande beteende.
49.
I detta fall gäller det snarare om och i vilken utsträckning en uppsägning med förkortad uppsägningstid kräver en särskild motivering som anpassats till den osedvanliga uppsägningsrätten.
50. Denna fråga kan inte besvaras med ett resonemang som hämtar ett avgörande argument från att tillverkaren har en allmän motiveringsskyldighet vid uppsägning av försäljningsavtal i förordning nr 1475/95 och från att det föreskrivs en sådan skyldighet i förordning nr 1400/2002.
51. Eftersom kommissionen i samband med detta mål har kombinerat ett inkonsekvent agerande med en diskutabel argumentation i sina skriftliga och muntliga yttranden, medför detta verkligen inte att kommissionens ståndpunkter blir mer trovärdiga.
52. I förordning nr 1475/95, närmare bestämt i artikel 5.2.2 och 5.3 första strecksatsen föreskrivs uttryckligen att uppsägning med en uppsägningstid på ett år av avtal som har ingåtts på obestämd tid skall vara ett undantag från huvudregeln, som är en uppsägningstid på två år.
53. Om tillverkaren vill använda möjligheten att i undantagsfall använda sig av uppsägning med förkortad uppsägningstid, skall han åtminstone göra troligt att förutsättningarna för att använda sig av den osedvanliga uppsägningstiden föreligger.
54. Utan detta krav förlorar användningen av uppsägningen med förkortad uppsägningstid sin osedvanliga karaktär. Jag anser inte att detta resultat är förenligt med det system och den slutgiltighet som präglar bestämmelserna i artikel 5.2 och 5.3 i förordningen.
55. En tillverkare som säger upp ett försäljningsavtal med en förkortad uppsägningstid har i enlighet med de i föregående punkt angivna bestämmelserna följaktligen en skyldighet att motivera varför han använder sig av uppsägning med förkortad uppsägningstid.
56. För att besvara den första frågan om hur långt motiveringsskyldigheten sträcker sig ämnar jag stödja mig på ordalydelsen i artikel 5.3 första strecksatsen. Där nämns följande tre element:
a) behovet av
b) omorganisation av
c) hela eller en väsentlig del av säljorganisationen.
57. En viss precisering av de två första elementen återfinns i skäl 19 till förordning nr 1475/95.(25) Enligt andra meningen i skäl 19 får den vanliga uppsägningstiden på två år inte försvåra en utveckling mot mer flexibla och effektiva strukturer för försäljning.
58. Av detta härleder jag att ”behov av omorganisation” som skäl för att åberopa den osedvanliga, förkortade uppsägningstiden måste ses tillsammans med säljorganisationens företagsekonomiska effektivitet i den dynamiska ekonomiska omgivning som tillverkaren är verksam i.
59. Det tredje elementet har en mer kvantitativ innebörd: behovet av omorganisation måste vara så omfattande att hela eller en väsentlig del av säljorganisationen berörs.
60. Med stöd av rättspraxis på området(26) instämmer jag utan vidare i kommissionens och parternas uppfattning i målet vid den nationella domstolen att ett nationellt nät av försäljare, som en del av en tillverkares hela säljorganisation, kan anses utgöra en ”väsentlig del” av en sådan organisation.
61. Tolkat på detta sätt innebär de tre elementen tillsammans att en tillverkare som säger upp ett försäljningsavtal med kort uppsägningstid åtminstone måste motivera åberopandet av denna osedvanliga rätt med att det föreligger ett behov av att bibehålla eller i förekommande fall förbättra säljorganisationens företagsekonomiska effektivitet till följd av objektivt – internt eller externt – förändrade ekonomiska förhållanden för tillverkaren som visar på ett sådant behov. Behovet måste dessutom vara så omfattande att det ger anledning till omorganisation av hela eller en väsentlig del av säljorganisationen.
62. Det är rimligt att denna motivering skall ges i det tillkännagivande från tillverkaren till försäljaren i vilket tillverkaren säger upp det gällande försäljningsavtalet med förkortad uppsägningstid. Utan en sådan motivering, som måste göra det sannolikt att de faktiska förutsättningarna för en uppsägning är uppfyllda, uppfyller uppsägningen inte de krav på en uppsägning som anges i artikel 5.3 första strecksatsen i förordningen.
B – Frågorna 4–9: Uppsägningens nödvändighet
63. Av svaret på de tre första frågorna ovan framgår att tillverkaren skall göra det sannolikt att förutsättningarna för att, undantagsvis, använda en uppsägning med kort uppsägningstid är uppfyllda.
64. Detta innebär med nödvändighet att det måste finnas möjlighet till domstolsprövning av huruvida det behov av omorganisation som tillverkaren har anfört som skäl verkligen föreligger.
65. Om inte detta gällde skulle tillverkaren enbart behöva hänvisa till själva behovet för att kunna säga upp försäljningsavtalet, utan att närmare behöva ange sådana faktiska omständigheter till stöd och som kan prövas. Som framgår av punkt 53 ovan, skulle det skydd som enligt artikel 5.2 i förordning nr 1475/95 uttryckligen har till syfte att gynna återförsäljaren enbart bli symboliskt.
66. Att den ståndpunkt som kommissionen har intagit i samband med detta förfarande, vilken avviker från den uppfattning som kommissionen tidigare gett uttryck för i de förklarande broschyrerna till förordningarna nr 1475/95 och nr 1400/2002(27), skall få så långtgående följder är inte heller godtagbart.
67. Ett sådant tillvägagångssätt har till följd att återförsäljaren vid uppsägning med kort uppsägningstid inte längre har något rättsligt skydd i frågan huruvida uppsägningen är ekonomiskt befogad.
68. Således måste en tillverkare som vill säga upp ett försäljningsavtal med kort uppsägningstid dessutom göra sannolikt att det föreligger ett objektivt ekonomiskt behov av uppsägningen. Ett sådant krav, som har tillkommit för att ge distributören ett minimum av rättsligt skydd, behöver för övrigt inte påverka tillverkarens möjligheter att reagera flexibelt på de skiftande ekonomiska förhållanden som gäller för hans verksamhet.
69. Utan att den nationella domstolen skall behöva gå in på de företagsekonomiska avvägningar som ligger till grund för omorganisationens exakta form och utförande, skall den kunna pröva om det föreligger en förändring av de – interna eller externa – ekonomiska förhållanden som skulle kunna motivera en sådan åtgärd.
70. Av ovanstående framgår att förändringen av de objektiva ekonomiska förhållandena måste vara så omfattande att den utgör ett tillräckligt skäl för det tämligen drastiska ingrepp som en omorganisation av hela eller väsentliga delar av en säljorganisation innebär. Även detta kvantitativa förhållande måste kunna prövas av den nationella domstolen.
71. Uppfylls kravet på att tillverkaren skall göra det troligt att det finns objektiva – interna eller externa – ekonomiska förhållanden som är så betydelsefulla att de motiverar en omorganisation av hela eller en väsentlig del av säljorganisationen, skyddas återförsäljaren åtminstone mot att tillverkaren endast ändrar uppfattning i frågan om säljorganisationens optimala form utan att detta dikteras av en förändring av de objektiva förhållandena. Detta är förenligt med räckvidden av artikel 5.3 första strecksatsen i förordningen, tillsammans med skäl 19,(28) till förordning nr 1475/95.
72. Av den omständigheten att en uppsägning av ett försäljningsavtal med förkortad uppsägningstid måste kunna bli föremål för en sådan – begränsad – domstolsprövning som har angetts ovan, följer att tillverkaren vid uppsägning av försäljningsavtalet måste lägga fram uppgifter som gör det sannolikt att det föreligger ett behov av en omfattande omorganisation.
73. Av ovanstående framgår att de uppgifter som tillverkaren måste lägga fram vid uppsägning med förkortad uppsägningstid inte behöver omfatta en fullständigt utarbetad omorganisationsplan. Ett sådant krav skull gå längre än vad som kan anses nödvändigt för att åberopa den osedvanliga uppsägningstiden.
74. Av förklaringarna i punkterna 15–26 ovan framgår att ordet ”genomgripande (”gennemgribende”) i den danska språkversionen av artikel 5.3 första strecksatsen inte har någon speciell betydelse, annat än att det behov som tillverkaren har gjort sannolikt måste vara av en sådan karaktär att en omorganisation av hela eller en väsentlig del av säljorganisationen är proportionerlig.
75. Fråga 9 har redan besvarats indirekt i punkt 71: Om en förändring av de objektiva – interna eller externa – ekonomiska förhållandena gör det nödvändigt för tillverkaren att omorganisera hela eller en väsentlig del av sin säljorganisation kan det – motsatsvis – antas att en underlåtelse att genomföra en sådan omorganisation kommer att få betydande negativa ekonomiska konsekvenser för tillverkaren.
C – Fråga 10: Vem har bevisbördan?
76. Frågan om vem som har bevisbördan framgår tydligt av vad som sagts ovan: den åvilar den tillverkare som vill använda sig av möjligheten att säga upp ett avtal med förkortad uppsägningstid. Det är således upp till honom att göra sannolikt att förutsättningarna för att kunna tillämpa den förkortade uppsägningstiden är uppfyllda.
77. Framför allt framgår det av domstolens rättspraxis att var och en som åberopar ett undantag i den mening som avses i artikel 81.3 EG, gruppundantag icke undantagna, måste visa att de förutsättningarna är uppfyllda.(29) Den som åberopar en speciell uppsägningsmöjlighet för ett avtal, i enlighet med vad som föreskrivs i ett gruppundantag, måste visa att förutsättningarna för detta är uppfyllda.
D – Fråga 11: Är den omständigheten att förordning nr 1400/2002 trätt i kraft redan i sig ett tillräckligt skäl för uppsägning av ett försäljningsavtal med förkortad uppsägningstid?
78. Vid besvarandet av denna fråga måste det göras åtskillnad mellan ikraftträdandet av den nya förordningen som sådan och de eventuella förändringarna av de ekonomiska förhållandena för tillverkning och försäljning av motorfordon.
79. Själva ikraftträdandet av förordningen innebär i sig inte en omständighet eller ett förhållande som utgör en objektiv ekonomisk förändring som skulle kunna göra det nödvändigt att säga upp de gällande försäljningsavtalen med förkortad uppsägningstid.
80. Gruppundantag är en av de rättsliga möjligheter som marknadsaktörerna har för att kunna undanta vissa konkurrensbegränsande klausuler i försäljningsavtal från förbudet i artikel 81.1 EG. Det står dem fritt att inte använda sig av dessa möjligheter.(30)
81. Detta hindrar inte att ikraftträdandet av ett nytt gruppundantag mycket väl kan få sådana ekonomiska följder att de ekonomiska ramar inom vilka tillverkarna av motorfordon är verksamma förändras på ett sådant sätt att det uppstår ett behov av att omorganisera säljorganisationen.
82. Det nya gruppundantaget i förordning nr 1400/2002 skiljer sig väsentligt från sin föregångare i förordning nr 1475/95 och ger därigenom såväl tillverkarna som försäljarna en rad valmöjligheter, olika försäljningsvarianter som de ekonomiska aktörerna kan använda i konkurrensen om konsumenternas gunst.
83. Enligt den förklarande broschyren till förordning nr 1400/2002(31) möjliggör det nya gruppundantaget en större användning av nya distributionstekniker, exempelvis försäljning via Internet och via försäljare som säljer flera olika märken. Vidare bör bilägarna få större möjligheter att välja var de låter utföra reparationer och service och vilka reservdelar som används.
84. Enligt broschyrens ordalydelse slopas restriktiva metoder som möjliggjort en kombination av en exklusiv leveransskyldighet och ett selektivt distributionssystem samt skyldigheten att säkerställa såväl försäljning av nya fordon som service efter försäljningen.
85. Av detta framgår att de ekonomiska förutsättningarna för tillverkning, försäljning och service av bilar kan komma att ändras avsevärt efter att förordning nr 1400/2002 trätt i kraft, ett resultat som enligt skälen till denna förordning också uttryckligen åsyftats.(32)
86. Under dessa omständigheter är det troligt att det nya gruppundantaget kan påverka de objektiva ekonomiska förutsättningarna för försäljning av motorfordon på ett sådant sätt att detta medför ett behov av att anpassa de befintliga säljorganisationerna.(33)
87. Det är upp till den nationella domstolen att avgöra om de förhållanden som har skapats genom det nya gruppundantaget är av en sådan art att de skapar ett tillräckligt starkt behov av omorganisation av hela eller en väsentlig del av säljorganisationen.
VII – Förslag till avgörande
88. På grun dval av ovanstående föreslår jag att domstolen skall besvara de tolkningsfrågor som Østre Landsret har ställt på följande sätt:
Frågorna 1–3:
– En tillverkare som, med hänvisning till artikel 5.3 första strecksatsen i kommissionens förordning (EG) nr 1475/95 av den 28 juni 1995 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på vissa grupper av försäljnings- och serviceavtal för motorfordon, säger upp ett försäljningsavtal med ett års uppsägningstid, skall i tillkännagivandet av uppsägningen åtminstone motivera åberopandet av denna osedvanliga uppsägningstid med att det föreligger ett behov av att bibehålla eller i förekommande fall förbättra säljorganisationens företagsekonomiska effektivitet mot bakgrund av de objektivt – internt eller externt – förändrade ekonomiska förhållandena för tillverkaren, ett behov som dessutom måste vara så omfattande att det medför en omorganisation av hela eller en väsentlig del av säljorganisationen.
Frågorna 4–9
– I tillkännagivandet till återförsäljaren om uppsägning av avtalet med förkortad uppsägningstid skall tillverkaren ange de objektiva – interna eller externa – ekonomiska förhållanden som är av sådan karaktär att de kan visa att det verkligen föreligger ett behov av omorganisation av hela eller en väsentlig del av säljorganisationen.
– Den nationella domstolen skall kunna pröva huruvida dessa ekonomiska förhållanden föreligger och vilken betydelse de har.
– De uppgifter som tillverkaren skall lämna behöver emellertid inte innehålla mer än vad som krävs för att åberopa förkortad uppsägningstid.
– Ordet ”genomgripande” (”gennemgribende”) i den danska språkversionen av artikel 5.3 har ingen annan betydelse än att det behov som tillverkaren gör troligt måste vara av sådan art att en omorganisation av hela eller en väsentlig del av säljorganisationen är en rimlig reaktion.
– Om en förändring av de objektiva – interna eller externa – förhållandena för tillverkaren innebär ett behov av omorganisation av hela eller en väsentlig del av hans säljorganisation kan det – motsatsvis – antas att en underlåtelse att genomföra en sådan omorganisation skulle få betydande negativa konsekvenser.
Fråga 10
– Tillverkaren har bevisbördan för att förutsättningarna för uppsägning med förkortad uppsägningstid, i enlighet med artikel 5.3 första strecksatsen, är uppfyllda.
Fråga 11
– Artikel 5.3 första strecksatsen i förordning nr 1475/95 skall tolkas så att den omständighet att kommissionens förordning (EG) nr 1400/2002 av den 31 juli 2002 om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden inom motorfordonssektorn trätt i kraft, inte i sig skapar förutsättningar för att en tillverkare skall kunna säga upp ett försäljningsavtal med förkortad uppsägningstid.
– Att ovannämnda förordning trätt i kraft kan emellertid medföra att de objektiva ekonomiska förhållandena förändras för tillverkaren på ett sådant sätt att en uppsägning med förkortad uppsägningstid kan anses befogad.
– Tillverkaren skall visa att så är fallet.
(1) .
(2)  –	EGT L 145, s. 25.
(3)  – I den franska och den danska versionen förekommer de jämförbara termerna ”extraordinaire” respektive ”ekstraordninært” [Detsamma gäller den nederländska versionen, där ”buitengewoon” (osedvanlig) används. Övers. anm.]. I den engelska [och den svenska] språkversionen saknas däremot ett motsvarande adjektiv.
(4)  –	I den danska språkversionen talas det i denna punkt om ett behov av en genomgripande omorganisation av hela eller en väsentlig del av säljorganisationen [”nødvendigt at foretage en gennemgribende reorganisering af hele forhandlernettet eller en del heraf”].
(5)  –	Commission européene, Direction générale IV – Concurrence. Distribution Automobil (Règlement (CE) n o  1475/95 publié au Journal officiel L 145 du 29 juin 1995), Brochure Explicative IV950/95 FR. Broschyren föreligger endast i fransk, engelsk och nederländsk version.
(6)  –	Frågan har följande lydelse: ”Est-il possible de mettre fin à l’accord de manière anticipée? (Är det möjligt att säga upp avtalet i förtid?).
(7)  – Tillverkaren har rätt att säga upp avtalet i förtid (med ett års uppsägningstid) om det föreligger behov av att omorganisera hela säljorganisationen eller en väsentlig del av den. Huruvida det föreligger ett behov av omorganisation fastställs av parterna genom överenskommelse eller på återförsäljarens begäran genom anlitande av en oberoende expert eller genom skiljedomsförfarande. Användning av en opartisk expert eller skiljedomare påverkar inte parternas rätt att vända sig till behöriga domstolar i enlighet med gällande nationell rätt [artikel 5.3]. Om leverantören genom avtalen ges en ensidig uppsägningsrätt som är mer långtgående än de rättigheter som framgår av förordningen bortfaller möjligheten för gruppundantag automatiskt [artikel 6.1 5), se ovan 1.2].
Denna möjlighet till förtida uppsägning har införts för att ge tillverkaren flexibilitet i samband med omorganisationen av säljorganisationen [skäl 19]. Behov av omorganisation kan uppstå till följd av konkurrenternas beteende eller till följd av andra ekonomiska förhållanden, oavsett om de motiveras av en tillverkares interna beslut eller externa faktorer, till exempel om ett företag med många anställda i ett visst område lägger ner. Med tanke på de många olika situationer som kan uppstå vore det orealistiskt att göra en lista över alla tänkbara skäl till en omorganisation.
Huruvida en ”väsentlig del” av säljorganisationen är berörd avgörs mot bakgrund av de särskilda organisationsförhållanden som råder för den aktuella tillverkarens säljorganisation. ’Väsentlig’ innebär både en ekonomisk och en geografisk aspekt som kan vara begränsad till säljorganisationen eller en del av den i en viss medlemsstat. Tillverkaren skall komma överens med den försäljare vars försäljningsavtal skall sägas upp – antingen med eller utan medverkan av en opartisk expert eller en skiljedomare – men inte med andra försäljare (som bara påverkas indirekt av en förtida uppsägning).
(8)  –	Kommissionens förordning (EG) nr 1400/2002 av den 31 juli 2002 om tillämpning av artikel 81.3 i fördraget på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden inom motorfordonssektorn (EGT L 203, s. 30).
(9)  –	Europeiska kommissionen – Generaldirektoratet för konkurrens, kommissionens förordning (EG) nr 1400/2002 av den 31 juli 2002 om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden inom motorfordonssektorn, förklarande broschyr, (htt//europa.eu.int/comm/competition/car_sector).
(10)  –	Fråga 20 har följande lydelse: ”Hur kan kontrakt som är förenliga med förordning nr 1475/95 avslutas under övergångsperioden?”
(11)  –	Se bland annat dom av den 5 december 1967 i mål 19/67, Sociale Verzekeringsbank (REG 1967, s. 432), och av den 9 augusti 1994 i mål C‑327/91, Frankrike mot kommissionen (REG 1994, s. I‑3641), punkt 35.
(12)  –	Se bland annat dom av den 24 oktober 1996 i mål C‑72/95, Kraaijeveld (REG 1996, s. I‑5403), punkterna 28–31, och av den 5 december 1996 i de förenade målen C‑267/95 och C‑268/95, Merck och Beecham (REG 1996, s. I‑6285), punkterna 21–24
(13)  –	Se bland annat dom av den 3 mars 1977 i mål 80/76, Kerry Milk (REG 1977, s. 425), punkt 11.
(14)  –	Se bland annat dom av den 2 april 1998 i mål C‑296/95, EMU (REG 1998, s. I‑1605), punkt 36.
(15)  –	Punkt 4 ovan.
(16)  –	Punkt 6 ovan.
(17)  –	Se bland annat dom av den 24 februari 1987 i mål 310/85, Deufil (REG 1987, s. 901), punkt 22, och av den 14 januari 1997 i mål C‑169/95, Spanien mot kommissionen (REG 1997, s. I‑135), punkt 22.
(18)  –	Se bland annat dom av den 24 mars 1993 i mål C‑313/90, CIRFS mot kommissionen (REG 1993, s. I‑1125), punkterna 34 och 36, förstainstansrättens dom av den 5 mars 1997 i mål T‑105/95, WWF UK mot kommissionen (REG 1997, s. II‑313), punkterna 53–55, och av den 20 mars 2002 i mål T‑23/99, LR AF 1998 mot kommissionen (REG 2002, s. II‑1705), punkt 274.
(19)  –	EGT L 1, s 1.
(20)  –	A. Brünsteiner (C‑376/05, EUT C 10, 2006, s. 8), Autohaus Hilgert (C‑377/05, EUT C 10, 2006, s. 8) och City Motors Group (C‑421/05, EUT C 36, 2006, s. 21).
(21)  –	Se även Kileste, P. och Staudt, C., Le règlement no 1400/2002 du 31 juillet 2002, de la commission européenne en matière de distribution automobile, Journal de tribunaux
2003, s. 141, punkt 76.
(22)  –	Artikel 3.4 i förordning nr 1400/2002 har följande lydelse: ”Undantaget skall gälla på villkor att det i det vertikala avtal som ingås med en återförsäljare eller en reparatör anges att en leverantör som önskar tillkännage en uppsägning av ett avtal skall göra detta skriftligt och närmare ange skälen för uppsägningen, vilka skall vara objektiva och öppna, för att förhindra att en leverantör säger upp ett vertikalt avtal med en återförsäljare eller reparatör på grund av praxis som kanske inte begränsas av denna förordning.”
Skäl 9 har följande lydelse: ”För att hindra en leverantör från att säga upp ett avtal på grund av att en återförsäljare eller en reparatör visar prov på ett konkurrensfrämjande beteende, såsom aktiv eller passiv försäljning till utländska konsumenter, försäljning av olika fordonsmärken, flermärkesreparation eller reparation och underhåll som läggs ut på underleverantörer, skall orsakerna till uppsägningen, som måste vara objektiva och öppna, klart anges i skriftlig form i varje tillkännagivande om uppsägning. För att stärka återförsäljarnas och reparatörernas oberoende av leverantörerna bör det dessutom fastställas en minimitidsfrist för tillkännagivande om att inte förnya avtal som ingåtts för en begränsad tid och om uppsägning av avtal som ingåtts på obestämd tid.”
(23)  –	Se artikel 3.5, punkt 5 ovan.
(24)  –	Denna ståndpunkt återges i den ovannämnda skrivelsen (punkt 17 ovan) från den danska Konkurrencestyrelsen till den danska bilhandlarföreningen.
(25)  –	Se punkt 3.
(26)  –	Se bland annat, för ett motsvarande resonemang, dom av den 11 juli 1989 i mål 246/86, Belasco (REG 1986, s. 2117).
(27)  –	Pukterna 27–45 ovan.
(28)  –	Det rör sig här framför allt om vad som anges i första meningen av skäl 19: ”I artikel 5.2.2, 5.2.3 och 5.3 fastställs minimivillkor för undantag med avseende på försäljnings- och serviceavtalets giltighetstid och uppsägning. Eftersom försäljarens investeringar för att förbättra försäljning och service beträffande de varor som omfattas av avtalet och ett kortfristigt avtal eller ett avtal med kort uppsägningstid leder till att försäljarens beroende av leverantören ökar väsentligt.”
(29)  –	Dom av den 17 januari 1984 i de förenade målen 43/82 och 63/82, VBVB och VBBB mot kommissionen (REG 1984, s. 19), punkterna 52 och 61.
(30)  –	Dom av den 18 december 1986 i mål 10/86, VAG France (REG 1986, s. 4071), punkt 16, av den 5 juni 1997 i mål C‑41/96, VAG (REG 1997, s. I‑3123), punkt 61, och av den 30 april 1998 i mål C‑230/96, Cabour (REG 1998, s. I‑2055), punkt 46.
(31)  –	Fotnot 9 ovan, s. 3 och 11.
(32)  –	Bland annat punkt 12 och följande punkter.
(33)  –	Kommissionen har indirekt medgett detta i sitt svar på fråga 20 i den förklarande broschyren till förordning nr 1400/2002: ”Att förordning nr 1475/95 löpte ut den 30 september 2002 och ersattes av en ny förordning innebar inte i sig en omorganisation av nätverket. Efter att förordningen trätt i kraft kan en fordonstillverkare besluta att avsevärt organisera om sitt nätverk […].” I sitt skriftliga yttrande intar kommissionen en påtagligt mer direkt ståndpunkt.