62024CJ0373
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
z 30. októbra 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sociálna politika – Smernica 2003/88/ES – Bezpečnosť a ochrana zdravia pracovníkov – Článok 1 ods. 3 – Článok 2 ods. 1 – Pojem ‚pracovný čas‘ – Činnosť prokurátorov – Smernica 89/391/EHS – Článok 2 ods. 2 – Charakteristiky vlastné pre určité osobitné činnosti verejných služieb – Doba pracovnej pohotovosti na pracovisku a doba pracovnej pohotovosti vo forme nepretržitej dostupnosti, vykonávané mimo pracovného času – Článok 31 Charty základných práv Európskej únie – Spravodlivé a primerané pracovné podmienky“
Vo veci C‑373/24 [Ramavić] (
i
),
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Općinski sud u Puli‑Pola (Obvodný súd Pula‑Pola, Chorvátsko) z 3. mája 2024 a doručený Súdnemu dvoru 24. mája 2024, ktorý súvisí s konaním
NI
proti
Republika Hrvatska,
SÚDNY DVOR (šiesta komora),
v zložení: predsedníčka šiestej komory I. Ziemele (spravodajkyňa), sudcovia A. Kumin a S. Gervasoni,
generálny advokát: J. Richard de la Tour,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Republika Hrvatska, v zastúpení: A. Marjanović, splnomocnená zástupkyňa,
–
chorvátska vláda, v zastúpení: G. Vidović Mesarek, splnomocnená zástupkyňa,
–
Európska komisia, v zastúpení: M. Mataija a D. Recchia, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 1 ods. 3 a článku 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/88/ES zo 4. novembra 2003 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času (Ú. v. EÚ L 299, 2003, s. 9; Mim. vyd. 05/004, s. 381), článku 2 smernice Rady 89/391/EHS z 12. júna 1989 o zavádzaní opatrení na podporu zlepšenia bezpečnosti a ochrany zdravia pracovníkov pri práci (Ú. v. ES L 183, 1989, s. 1; Mim. vyd. 05/001, s. 349), ako aj článku 31 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi NI, zástupkyňou prokurátora Općinsko državno odvjetništvo u Puli‑Pola (Obvodná prokuratúra Pula‑Pola, Chorvátsko), a Republika Hrvatska (Chorvátska republika), zastúpenou Općinsko državno odvjetništvo u Rijeci (Obvodná prokuratúra Rijeka, Chorvátsko), vo veci zaplatenia NI hodín odpracovaných počas období pracovnej pohotovosti na jej pracovisku, ako aj počas období pracovnej pohotovosti vo forme nepretržitej dostupnosti.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 89/391
3
Článok 2 smernice 89/391 stanovuje:
„1.   Táto smernica sa vzťahuje na všetky odvetvia činnosti, verejné a súkromné (priemysel, poľnohospodárstvo, obchod, administratívu, služby, vzdelávanie, kultúru, voľný čas atď.).
2.   Táto smernica sa neuplatňuje tam, kde sú s ňou nevyhnutne v rozpore charakteristiky vlastné pre určité osobitné činnosti verejných služieb, ako sú napríklad ozbrojené sily, polícia alebo pre určité osobitné činnosti služieb civilnej ochrany.
V takom prípade sa bezpečnosť a ochrana zdravia pracovníkov, pokiaľ je to možné, musí zabezpečiť v zmysle cieľov tejto smernice.“
Smernica 2003/88
4
Článok 1 smernice 2003/88 pod názvom „Účel a rozsah pôsobnosti“ stanovuje:
„1.   Táto smernica ustanovuje minimálne požiadavky na bezpečnosť a ochranu zdravia pre organizáciu pracovného času.
2.   Táto smernica sa vzťahuje na:
a)
minimálne doby denného odpočinku, týždenného odpočinku a ročnej dovolenky, prestávky v práci a na maximálny týždenný pracovný čas a
b)
určité aspekty nočnej práce, práce na zmeny a rozvrhnutie práce.
3.   Táto smernica sa vzťahuje na všetky odvetvia činností, verejné a súkromné, v zmysle článku 2 smernice [89/391] bez toho, aby boli dotknuté články 14, 17, 18 a 19 tejto smernice.
…“
5
Článok 2 smernice 2003/88 znie takto:
„Na účely tejto smernice platia tieto definície:
1.
‚pracovný čas‘ je akýkoľvek čas, počas ktorého pracovník pracuje podľa pokynov zamestnávateľa a vykonáva svoju činnosť alebo povinnosti v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi a/alebo praxou;
2.
‚čas odpočinku‘ je akýkoľvek čas, ktorý nie je pracovným časom.
…“
Chorvátske právo
6
Článok 121a Ustav Republike Hrvatske (Ústava Chorvátskej republiky) stanovuje:
„Prokuratúra je samostatný a nezávislý justičný orgán, ktorý je oprávnený a povinný konať proti páchateľom trestných činov a iných protiprávnych konaní, podnikať právne kroky na ochranu majetku Chorvátskej republiky a podávať žaloby na ochranu Ústavy a právneho poriadku.
Chorvátsky parlament menuje generálneho prokurátora Chorvátskej republiky na obdobie štyroch rokov na návrh vlády Chorvátskej republiky po predchádzajúcom stanovisku príslušného výboru chorvátskeho parlamentu.
Najvyššia rada prokurátorov vymenúva zástupcov prokurátorov, odvoláva ich a rozhoduje o ich disciplinárnej zodpovednosti.
Najvyššia rada prokurátorov prijíma rozhodnutia uvedené v treťom odseku tohto článku nestranne a na základe zákonom stanovených kritérií.
Zástupcovia prokurátorov vykonávajú funkciu prokurátora trvale.
Najvyššia rada prokurátorov zložená z jedenástich členov pozostáva zo siedmich zástupcov generálneho prokurátora, dvoch univerzitných profesorov právnych vied a dvoch poslancov, z ktorých jeden je z opozície.
Členovia Najvyššej rady prokurátorov sa volia na obdobie štyroch rokov, pričom jeden člen nemôže byť volený viac ako dvakrát.
Členovia Najvyššej rady prokurátorov si spomedzi seba volia predsedu.
Vedúci prokuratúr nemôžu byť zvolení za členov Najvyššej rady prokurátorov.
Právomoc, organizácia, spôsob výberu členov a spôsob fungovania Najvyššej rady prokurátorov sa riadia zákonom.
Zriadenie, organizácia, mandát a právomoc prokuratúry sa riadia zákonom.“
7
V ustanovení § 10 ods. 1 Zakon o radu (Zákonník práce) sa stanovuje:
„Pracovnoprávny vzťah je založený na pracovnej zmluve.“
8
Podľa § 60 tohto zákonníka:
„1.   Pracovný čas je čas, počas ktorého je pracovník povinný vykonávať prácu alebo počas ktorého je pripravený (k dispozícii) na výkon práce podľa pokynov zamestnávateľa na mieste výkonu práce alebo na inom mieste, ktoré určí zamestnávateľ.
2.   Za pracovný čas sa nepovažuje čas, počas ktorého je pracovník pripravený reagovať na žiadosť svojho zamestnávateľa s cieľom vykonávať práce v prípade potreby, ale nenachádza sa na mieste výkonu svojej práce ani na akomkoľvek inom mieste určenom zamestnávateľom.
3.   Doba nepretržitej dostupnosti a výška odmeny sa riadia pracovnou zmluvou alebo kolektívnou zmluvou.
4.   Čas, ktorý pracovník venuje vykonávaniu úloh na žiadosť svojho zamestnávateľa, sa považuje za pracovný čas bez ohľadu na to, či sa úlohy vykonávajú na mieste určenom zamestnávateľom alebo na mieste zvolenom pracovníkom.“
9
V ustanovení § 52 ods. 1 Poslovnik državnog odvjetništva (Služobný poriadok prokuratúry) sa stanovuje:
„Mimo bežného pracovného času, počas dní týždenného odpočinku, dní pracovného pokoja a počas sviatkov sa úkony vykonávajú spravidla len v prípade naliehavej potreby. Výkon funkcií v rámci prípravných konaní (služba pohotovosti) na župných prokuratúrach a na obvodných prokuratúrach, ktoré vykonávajú tieto funkcie, bude zabezpečený jedným z týchto spôsobov:
–
bez prerušenia v budove prokuratúry počas pracovných dní od 16.00 hod. do 8.00 hod. nasledujúceho pracovného dňa,
–
v budove prokuratúry od 8.00 do 20.00 hod. – počas pracovných dní od 16.00 do 20.00 hod. a od 20.00 hod. za povinnej prítomnosti v mieste sídla prokuratúry,
–
povinná prítomnosť v mieste sídla prokuratúry v pracovný deň po 16.00 hod. až do 8.00 hod. nasledujúceho pracovného dňa a počas sviatkov a dní pracovného pokoja nepretržite.
…“
10
Všeobecné odporúčania č. O-8/11‑1 prokuratúry Chorvátskej republiky o výkone služby pracovnej pohotovosti z 13. októbra 2011 v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej okrem iného stanovujú, že Općinsko državno odvjetništvo u Puli‑Pola (Obvodná prokuratúra Pula‑Pola) zabezpečuje stálu službu, „v stálej pohotovosti doma alebo v mieste bydliska“.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
11
NI je zástupkyňa prokurátora na Općinsko državno odvjetništvo u Puli‑Pola (Obvodná prokuratúra Pula‑Pola). Plní tam svoje úlohy na plný pracovný úväzok, teda 40 hodín týždenne, ktoré sa vykonávajú od pondelka do piatku, od 8:00 do 16:00 hod. NI je tiež povinná vykonávať obdobia pracovnej pohotovosti tak počas obvyklých pracovných hodín, ako aj mimo týchto hodín, počas ktorých môže dochádzať k plneniu naliehavých úloh, najmä v rámci prípravných trestných konaní.
12
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že počas týchto období pracovnej pohotovosti možno od NI vyžadovať, aby bola prítomná v mieste svojho bydliska (pasívna pohotovosť) alebo v mieste sídla prokuratúry (aktívna pohotovosť), a to nepretržite, aby mohla kedykoľvek vykonávať uložené naliehavé úlohy.
13
Keďže NI sa domnievala, že režim, ktorý sa na ňu uplatňuje, najmä povinnosť byť nepretržite k dispozícii počas období svojej pracovnej pohotovosti, je v rozpore so smernicou 2003/88 a judikatúrou Súdneho dvora týkajúcou sa práva na denný odpočinok, práva na týždenný odpočinok a zákazu práce počas obdobia presahujúceho 48 hodín týždenne, podala žalobu na Općinski sud u Puli‑Pola (Obvodný súd Pula‑Pola, Chorvátsko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorou sa domáha preplatenia hodín odpracovaných v rokoch 2015 až 2019 počas období pracovnej pohotovosti, z ktorých niektoré boli odpracované mimo jej obvyklých pracovných hodín, v sume zodpovedajúcej odpracovaniu týchto hodín.
14
NI predovšetkým tvrdí, že nemá primeranú bezpečnosť a ochranu pri práci, pretože hodiny práce odpracuje mimo bežného pracovného času, bez obmedzenia týždenného pracovného času a bez obmedzenia nadčasov. Okrem toho zdôrazňuje, že nedostáva príplatok za odpracované hodiny nadčasov ani za hodiny odpracované v nedeľu a v dňoch pracovného pokoja, a uvádza, že dostáva nižšiu odmenu za hodiny odpracované počas trvania pracovnej pohotovosti ako za hodiny odpracované počas jej bežného pracovného času.
15
Vnútroštátny súd zdôrazňuje, že v Chorvátsku je prokuratúra samostatným a nezávislým justičným orgánom, ktorý je povinný konať proti páchateľom trestných činov a podnikať právne kroky na ochranu majetku Chorvátskej republiky, ako aj Ústavy. Ako zástupkyňa prokurátora sa teda NI podľa služobného poriadku považuje za samostatného a nezávislého úradníka.
16
Vnútroštátny súd uvádza, že samostatnosť a nezávislosť spojené s jej postavením umožňujú NI, aby bola chránená pred vonkajšími tlakmi, ktoré by mohli ovplyvniť jej rozhodnutia. Naproti tomu situácia prokurátorov, ako je NI, sa vyznačuje ich podriadenosťou prokurátorom hierarchicky vyššej prokuratúry a ministerstvu spravodlivosti a správy. Títo prokurátori podliehajú aj povinnému hodnoteniu svojej práce a kompetencií, podliehajú disciplinárnym sankciám a nemôžu vykonávať iné funkcie bez súhlasu Najvyššej rady prokurátorov.
17
Vnútroštátny súd okrem toho uvádza, že NI po svojom bežnom pracovnom čase môže vykonávať úlohy, ktoré si vyžadujú, aby bola nepretržite k dispozícii, kedykoľvek telefonicky zastihnuteľná najmä príslušníkmi poriadkových síl a aby sa mohla okamžite dostaviť do priestorov prokuratúry alebo inde, aby plnila naliehavé úlohy po predvolaní od príslušníka polície, ako pri dopravných nehodách alebo smrteľných pracovných úrazoch.
18
Hodiny odpracované počas pracovnej pohotovosti, či už aktívnej alebo pasívnej, a to mimo obvyklých pracovných hodín, sa nepovažujú za bežný pracovný čas ani za nadčasy a nezohľadňujú sa pri výkone práva na dni denného a týždenného odpočinku alebo nároku na dni dovolenky.
19
Odpracovanie týchto pracovných hodín preto ovplyvňuje zdravie a bezpečnosť NI pri práci, keď je vystavená zvýšenej psychickej a fyzickej záťaži. Najmä skutočnosť, že počas doby pracovnej pohotovosti je možné ju zastihnúť kedykoľvek, často neskoro večer alebo v noci, a počas týchto období má byť pripravená odpracovať pracovné hodiny nad rámec bežného pracovného času, predstavuje zvýšený stres spojený s jej prácou.
20
Na účely vyriešenia sporu vo veci samej, a najmä preplatenia odpracovaných hodín, o ktoré žiada NI, sa vnútroštátny súd domnieva, že je potrebné jednak určiť, či sa má žalobkyňa vo veci samej považovať za „pracovníka“, takže patrí do pôsobnosti smernice 2003/88, a jednak kvalifikovať hodiny odpracované v rámci období pracovnej pohotovosti. V tejto poslednej uvedenej súvislosti sa pýta, či skutočnosť, že tieto hodiny sa nepovažujú za „pracovný čas“ v zmysle tejto smernice, predstavuje porušenie tejto smernice.
21
Za týchto podmienok Općinski sud u Puli‑Pola (Obvodný súd Pula‑Pola, Chorvátsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Patrí funkcia prokurátora (zástupca obvodného prokurátora/obvodný prokurátor) pod pojem ‚pracovník‘ uvedený v článku 1 ods. 3 smernice 2003/88 v spojení s článkom 31 [Charty], t. j. možno príslušníka prokuratúry považovať za pracovníka na účely uplatňovania rovnakých pracovných podmienok pre všetkých pracovníkov prokuratúry?
2.
V súvislosti s prvou prejudiciálnou otázkou má sa článok 2 smernice 89/391, na ktorý odkazuje smernica 2003/88 v článku 1 ods. 3, vykladať v tom zmysle, že členským štátom umožňuje vylúčiť prokurátorov (zástupca obvodného prokurátora/obvodný prokurátor) z uplatňovania ustanovení, ktorými sa preberá táto smernica, vrátane ustanovení článku 2 bodov 1 a 2 smernice 2003/88, ktoré vymedzujú pracovný čas a čas odpočinku?
3.
a)
V prípade kladnej odpovede na prvú otázku a zápornej odpovede na druhú otázku sa kladie otázka, či sa v zmysle ustanovení smernice 2003/88 (najmä článku 2 bodu 1 a iných) má pasívna pohotovosť prokurátorov považovať za pracovný čas vzhľadom na obmedzenia, ktorým podlieha prokurátor počas pasívnej pracovnej pohotovosti [(pracovnej pohotovosti v bydlisku)] z dôvodu povinností a pracovných úloh, ktoré vykonáva počas tejto pohotovosti v súlade so [Všeobecnými odporúčaniami Generálnej prokuratúry Chorvátskej republiky o výkone služby pracovnej pohotovosti č. O‑8/11‑1 z 13. októbra 2011, v znení zmien z 12. októbra 2012, a v súlade s ustanoveniami Zakon o kaznenom postupku (Trestný poriadok)], podľa ktorých je prokurátor ako pracovník značne obmedzený v možnosti vykonávať iné činnosti napriek tomu, že podľa týchto všeobecných odporúčaní… je povinný vykonávať služby pasívnej pracovnej pohotovosti vo svojom bydlisku…?
b)
V prípade kladnej odpovede na prvú otázku a zápornej odpovede na druhú otázku sa kladie otázka, či v zmysle ustanovení smernice 2003/88 (najmä článku 2 bodu 1 a iných) treba službu aktívnej pohotovosti [(na pracovisku)] prokurátorov považovať za pracovný čas vzhľadom na služobné povinnosti a úlohy, ktoré prokurátor vykonáva počas tejto pohotovosti v súlade so Všeobecnými odporúčaniami Generálnej prokuratúry Chorvátskej republiky o práci počas služby pracovnej pohotovosti a v súlade s ustanoveniami [Trestného poriadku], podľa ktorých prokurátor plní tieto služby aktívnej pohotovosti na svojom obvyklom pracovisku alebo na inom mieste, ktoré určí zamestnávateľ (obhliadky a iné)?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
22
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 1 ods. 3 smernice 2003/88 v spojení s článkom 31 Charty vykladať v tom zmysle, že prokurátori patria do pôsobnosti tejto smernice.
23
Na úvod treba pripomenúť, že aj keď je pojem „pracovník“ definovaný v článku 3 písm. a) smernice 89/391 tak, že označuje akúkoľvek osobu zamestnanú zamestnávateľom, vrátane praktikantov a učňov, okrem domáceho služobníctva, smernica 2003/88 nevykonala nijaký odkaz na toto ustanovenie smernice 89/391 ani na takú definíciu pojmu „pracovník“, ktorá vyplýva z vnútroštátnych právnych predpisov a/alebo praxe (rozsudok zo 14. októbra 2010, Union syndicale Solidaires Isère, C‑428/09, EU:C:2010:612, bod 27).
24
Z toho vyplýva, že na účely uplatnenia smernice 2003/88 a vzhľadom na článok 31 Charty sa pojem „pracovník“ nemôže vykladať rôzne podľa vnútroštátnych právnych predpisov, ale má autonómny význam, ktorý je vlastný právu Únie [rozsudky zo 14. októbra 2010, Union syndicale Solidaires Isère, C‑428/09, EU:C:2010:612, bod 28; z 21. februára 2018, Matzak, C‑518/15, EU:C:2018:82, bod 28, ako aj zo 16. júla 2020, Governo della Repubblica italiana (Postavenie talianskych zmierovacích sudcov), C‑658/18, EU:C:2020:572, body 88 a 89].
25
Tento pojem treba definovať podľa objektívnych kritérií, ktoré charakterizujú pracovnoprávny vzťah so zreteľom na práva a povinnosti dotknutých osôb [rozsudok zo 16. júla 2020, Governo della Repubblica italiana (Postavenie talianskych zmierovacích sudcov), C‑658/18, EU:C:2020:572, bod 90, ako aj citovaná judikatúra].
26
V rámci kvalifikácie osoby vo vzťahu k pojmu „pracovník“, ktorej vykonanie v konečnom dôsledku prislúcha vnútroštátnemu súdu, musí tento súd vychádzať z objektívnych kritérií a vykonať celkové posúdenie všetkých okolností veci, ktorá mu bola predložená, s prihliadnutím tak na povahu dotknutých činností, ako aj na vzťah medzi dotknutými účastníkmi konania [rozsudok zo 16. júla 2020, Governo della Repubblica italiana (Postavenie talianskych zmierovacích sudcov), C‑658/18, EU:C:2020:572, bod 91, ako aj citovaná judikatúra].
27
V tejto súvislosti charakteristickým znakom pracovnoprávneho vzťahu je okolnosť, že určitá osoba vykonáva po určitú dobu v prospech inej osoby a pod jej vedením činnosti, za ktoré poberá odmenu. Z toho vyplýva, že pracovnoprávny vzťah predpokladá existenciu vzťahu podriadenosti medzi pracovníkom a jeho zamestnávateľom. Existencia takéhoto vzťahu sa musí posudzovať v každom konkrétnom prípade podľa všetkých prvkov a okolností, ktoré charakterizujú vzťahy medzi stranami (rozsudok z 15. júla 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 49, ako aj citovaná judikatúra).
28
V dôsledku toho na účely overenia, či prokurátori, ako je žalobkyňa vo veci samej, patria do pôsobnosti smernice 2003/88, prináleží vnútroštátnemu súdu, aby preskúmal úlohy a funkcie vykonávané týmito prokurátormi, ako aj povinnosti, ktoré majú voči svojmu zamestnávateľovi.
29
Vzhľadom na to má Súdny dvor v rámci prejudiciálneho konania právomoc poskytnúť na základe spisu vo veci samej, ako aj na základe písomných a ústnych pripomienok, ktoré má k dispozícii, užitočné usmernenia, aby umožnil vnútroštátnemu súdu rozhodnúť spor, ktorý prejednáva (pozri analogicky rozsudok zo 6. októbra 2021, ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, bod 72 a citovanú judikatúru).
30
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že úlohy prokurátorov, akými sú prokurátori obvodnej prokuratúry, spočívajú v plnení služobných úloh stanovených najmä trestným poriadkom pod dohľadom hierarchicky nadriadeného prokurátora v priestoroch súdu alebo prokuratúry, alebo na miestach dotknutých udalostí.
31
Podľa vnútroštátneho súdu totiž zástupca prokurátora obvodnej prokuratúry môže kedykoľvek dostať predvolanie od príslušníka polície, na základe ktorého má povinnosť okamžite sa dostaviť na miesto dotknutej udalosti. Môže byť tiež povinný vykonať prvý výsluch obvinenej osoby, požiadať vyšetrujúceho sudcu o nariadenie prehliadky, potvrdiť naliehavé vyšetrovacie úkony, ktoré boli nariadené ústne, viesť obhliadky miesta činu v prípadoch dopravných nehôd, pracovných úrazov s následkom smrti alebo iných trestných činov, či zúčastniť sa na nich, zúčastniť sa na výsluchu svedkov pred vyšetrovacím sudcom, prijímať preventívne opatrenia alebo žiadať o vzatie obvineného do väzby a zúčastniť sa na pojednávaní týkajúcom sa tejto väzby.
32
V tejto súvislosti z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že postavenie prokurátorov, akým je NI, charakterizuje ich vzťah podriadenosti voči hierarchicky nadriadeným prokurátorom, ako aj voči ministerstvu spravodlivosti a správy, ktoré pre prokuratúru plní úlohy v oblasti výkonu spravodlivosti, medzi ktoré patrí preskúmanie sťažností týkajúcich sa správania prokurátorov alebo vzniku profesijnej zodpovednosti týchto prokurátorov, zabezpečovanie adekvátnych materiálnych, finančných, priestorových a iných podmienok potrebných na ich činnosť a schvaľovanie plánu náboru nových prokurátorov, ako aj zamestnávanie úradníkov ako pomocného personálu pre prokurátorov.
33
Okrem toho z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že prokurátori prokuratúry hierarchicky nižšieho stupňa podliehajú kontrolám vykonávaným prokurátormi prokuratúry hierarchicky vyššieho stupňa, a to v súlade s hierarchickou organizáciou prokuratúry, podľa ktorej sú obvodné prokuratúry podriadené župným prokuratúram, ktoré zase, rovnako ako špecializované prokuratúry, sú podriadené Generálnej prokuratúre Chorvátskej republiky. V dôsledku toho môže Najvyššia rada prokurátorov odvolať prokurátora z dôvodu disciplinárneho previnenia, odsúdení za trestné činy, nedostatočných odborných znalostí alebo straty spôsobilosti.
34
S výhradou overenia vnútroštátnym súdom sa teda zdá, že zástupca prokurátora obvodnej prokuratúry sa nachádza vo vzťahu podriadenosti voči prokurátorom prokuratúry hierarchicky vyššieho stupňa, ktorý charakterizuje existenciu pracovnoprávneho vzťahu.
35
Vzhľadom na vyššie uvedené treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 1 ods. 3 smernice 2003/88 v spojení s článkom 31 Charty sa má vykladať v tom zmysle, že prokurátori patria do pôsobnosti tejto smernice.
O druhej otázke
36
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 smernice 89/391, na ktorý odkazuje článok 1 ods. 3 smernice 2003/88, vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá vylučuje činnosť prokurátorov z pôsobnosti smernice 2003/88.
37
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 1 ods. 3 smernice 2003/88 v spojení s článkom 2 smernice 89/391, na ktorý tento článok 1 ods. 3 odkazuje, sa tieto smernice vzťahujú na všetky odvetvia činností, verejné alebo súkromné, s cieľom podporovať zlepšenie bezpečnosti a ochrany zdravia pracovníkov pri práci a upraviť niektoré aspekty organizácie ich pracovného času (rozsudok z 3. mája 2012, Neidel, C‑337/10, EU:C:2012:263, bod 20).
38
Článok 2 ods. 2 smernice 89/391 však vo svojom prvom pododseku stanovuje, že uvedená smernica sa neuplatňuje tam, kde sú s ňou nevyhnutne v rozpore charakteristiky vlastné pre určité osobitné činnosti verejných služieb, ako sú najmä ozbrojené sily, polícia alebo pre určité osobitné činnosti služieb civilnej ochrany, a vo svojom druhom pododseku spresňuje, že v takom prípade sa bezpečnosť a ochrana zdravia pracovníkov musí v čo najväčšej možnej miere zabezpečiť v zmysle cieľov tejto smernice (rozsudok z 15. júla 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 53).
39
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 2 ods. 2 prvý pododsek smernice 89/391 je potrebné vykladať tak, aby bola jeho pôsobnosť obmedzená len na to, čo je striktne nevyhnutné na ochranu záujmov, ktoré toto ustanovenie členským štátom dovoľuje chrániť (rozsudok z 15. júla 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 55 a citovaná judikatúra).
40
Kritérium použité v tomto ustanovení na vylúčenie určitých činností z pôsobnosti smernice 89/391 a tým aj z pôsobnosti smernice 2003/88 nie je založené na príslušnosti k pracovníkom niektorého z odvetví verejnej služby uvedených v tomto ustanovení, posudzovanej všeobecne, ale výlučne na špecifickej povahe určitých osobitných úloh vykonávaných pracovníkmi týchto odvetví, ktorá odôvodňuje výnimku z pravidiel v oblasti ochrany bezpečnosti a zdravia pracovníkov, z dôvodu absolútnej nevyhnutnosti zabezpečenia účinnej ochrany spoločnosti (rozsudok z 15. júla 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 56 a citovaná judikatúra).
41
Medzi zvláštnosti týchto osobitných činností, ktoré podľa článku 2 ods. 2 prvého pododseku smernice 89/391 odôvodňujú výnimku z pravidiel v oblasti ochrany bezpečnosti a zdravia pracovníkov, patrí skutočnosť, že z dôvodu svojej povahy nemajú súvislosť s rozvrhnutím pracovného času (rozsudok z 15. júla 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 57 a citovaná judikatúra).
42
Článok 2 ods. 2 prvý pododsek smernice 89/391 tak umožňuje zachovať účinnosť osobitných činností verejnej služby, ktorých kontinuita je nevyhnutná na zabezpečenie účinného výkonu základných funkcií štátu. Táto požiadavka kontinuity sa musí posúdiť s prihliadnutím na špecifickú povahu posudzovanej činnosti (rozsudok z 15. júla 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 58 a citovaná judikatúra).
43
V tejto súvislosti Súdny dvor na jednej strane rozhodol, že požiadavka kontinuity aktívnych služieb v oblastiach zdravia, bezpečnosti a verejného poriadku nebráni tomu, aby v prípade, že k nim dochádza za obvyklých podmienok, činnosti týchto služieb mohli byť organizované, vrátane pracovného času ich zamestnancov tak, aby výnimka stanovená v článku 2 ods. 2 prvom pododseku smernice 89/391 bola uplatniteľná na takéto služby iba za okolností osobitnej závažnosti alebo rozsahu, ako sú prírodné alebo technologické katastrofy, atentáty alebo veľké havárie, ktoré si vyžadujú prijatie opatrení nevyhnutných na ochranu života, zdravia, ako aj bezpečnosti spoločnosti, a ktorých riadny výkon by bol ohrozený, ak by sa museli dodržiavať všetky pravidlá uvedené v smernici 2003/88. V takýchto prípadoch je odôvodnené priznať cieľu ochrany obyvateľstva absolútnu prioritu na úkor rešpektovania ustanovení tejto smernice, ktoré možno dočasne nedodržiavať v rámci uvedených služieb (rozsudok z 15. júla 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 59 a citovaná judikatúra).
44
Na druhej strane Súdny dvor konštatoval, že určité osobitné činnosti verejnej služby, aj keď sú vykonávané za obvyklých podmienok, sú do tej miery špecifické, že ich povaha nevyhnutne bráni plánovaniu pracovného času rešpektujúcemu požiadavky uložené smernicou 2003/88 (rozsudok z 15. júla 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 60 a citovaná judikatúra).
45
Tak je to najmä v prípade činností, ktoré na účely účinného plnenia cieľa všeobecného záujmu, ktorý im bol stanovený, môžu byť vykonávané len sústavne a tým istým pracovníkom bez toho, aby bolo možné zaviesť systém rotácie umožňujúci priznať pracovníkovi v pravidelných intervaloch právo na čas alebo dni odpočinku po tom, čo odpracoval určitý počet hodín alebo pracovných dní (rozsudok z 15. júla 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, bod 61 a citovaná judikatúra).
46
V tomto rámci prináleží vnútroštátnemu súdu, ktorý má právomoc vykladať vnútroštátne právo, aby overil, v akom rozsahu je judikatúra pripomenutá v bodoch 40 až 45 tohto rozsudku uplatniteľná na činnosť prokurátorov obvodnej prokuratúry, akou je NI. V súlade s judikatúrou uvedenou v bode 29 tohto rozsudku však Súdny dvor môže tomuto vnútroštátnemu súdu poskytnúť užitočné usmernenia na posúdenie, ktoré má vykonať.
47
V tejto súvislosti treba poznamenať, že z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že činnosť prokurátorov obvodnej prokuratúry v zásade patrí do pôsobnosti článku 2 ods. 1 smernice 89/391, keďže ide o administratívnu činnosť alebo činnosť služby patriacej do verejného sektora [pozri analogicky rozsudok zo 16. júla 2020, Governo della Repubblica italiana (Postavenie talianskych zmierovacích sudcov) (C‑658/18, EU:C:2020:572, bod 85)].
48
Okrem toho nič v tomto rozhodnutí nenaznačuje, že činnosť vykonávaná prokurátormi obvodnej prokuratúry vykazuje osobitné znaky, ktoré bránia plánovaniu pracovného času v súlade s požiadavkami stanovenými smernicou 2003/88. Napríklad vzhľadom na právomoci a povinnosti týchto prokurátorov nemožno vylúčiť, že kontinuitu funkcií prokuratúry by bolo možné zabezpečiť prostredníctvom systému rotácie prokurátorov obvodnej prokuratúry. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že ich obdobie pracovnej pohotovosti sa plánuje jeden mesiac vopred a že je možné, aby obvodná prokuratúra alebo župná prokuratúra zabezpečovala pohotovosť, ktorú má zvyčajne vykonávať iná prokuratúra. Nezdá sa teda, že by systém rotácie alebo plánovania pracovného času bol vo svojej podstate nezlučiteľný s vlastnosťami uvedených činností.
49
Zdá sa, že ak sa činnosti prokurátorov vykonávajú za normálnych podmienok, môžu podliehať plánovaniu pracovného času rešpektujúcemu požiadavky stanovené smernicou 2003/88.
50
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na druhú otázku odpovedať tak, že článok 2 smernice 89/391, na ktorý odkazuje článok 1 ods. 3 smernice 2003/88, sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá vylučuje činnosť prokurátorov z pôsobnosti smernice 2003/88, pokiaľ táto činnosť, ak sa vykonáva za normálnych podmienok, môže podliehať plánovaniu pracovného času rešpektujúcemu požiadavky stanovené smernicou 2003/88.
O tretej otázke
51
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 smernice 2003/88 vykladať v tom zmysle, že doba pracovnej pohotovosti vykonávanej mimo bežného pracovného času prokurátorov, ktorá zahŕňa povinnú prítomnosť týchto prokurátorov na pracovisku, alebo doba pracovnej pohotovosti vo forme nepretržitej dostupnosti, ktorá zahŕňa takúto prítomnosť v mieste ich bydliska, sa má kvalifikovať ako „pracovný čas“ v zmysle tohto článku 2.
52
Článok 2 smernice 2003/88 definuje pojem „pracovný čas“ ako akúkoľvek dobu, v priebehu ktorej pracovník pracuje, je zamestnávateľovi k dispozícii a vykonáva svoju činnosť alebo svoje povinnosti v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi a/alebo zvyklosťami. Podľa ustálenej judikatúry tento pojem je potrebné chápať ako protiklad k času odpočinku, pričom oba pojmy sa navzájom vylučujú (rozsudok z 10. septembra 2015, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C‑266/14, EU:C:2015:578, bod 25 a citovaná judikatúra).
53
V tejto súvislosti treba zohľadniť skutočnosť, že tento článok 2 neupravuje prechodnú kategóriu medzi pojmami „pracovný čas“ a „čas odpočinku“ (rozsudok z 10. septembra 2015, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras, C‑266/14, EU:C:2015:578, bod 26 a citovaná judikatúra) ako aj skutočnosť, že medzi charakteristické prvky pojmu „pracovný čas“ v zmysle tejto smernice nepatrí intenzita práce vykonávanej pracovníkom alebo jeho výkon. Čas pracovnej pohotovosti vykonávaný prokurátormi obvodnej prokuratúry sa teda musí na účely uplatnenia smernice 2003/88 kvalifikovať buď ako „pracovný čas“, alebo ako „čas odpočinku“ (pozri analogicky rozsudok z 9. septembra 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 28 a citovanú judikatúru).
54
Navyše pojmy „pracovný čas“ a „čas odpočinku“ predstavujú pojmy práva Únie, ktoré treba definovať podľa objektívnych kritérií s odkazom na systém a účel smernice 2003/88. Iba takýto autonómny výklad totiž zaručí tejto smernici plnú účinnosť, ako aj jednotné uplatňovanie týchto pojmov vo všetkých členských štátoch (rozsudok z 9. septembra 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 29 a citovaná judikatúra).
55
Treba preto preskúmať, či v situácii, o akú ide vo veci samej, sú splnené prvky tvoriace pojem „pracovný čas“, ak pracovník vykonáva pracovnú pohotovosť na svojom pracovisku alebo trávi čas pracovnej pohotovosti vo forme nepretržitej dostupnosti, teda dobu, počas ktorej pracovník zostáva zamestnávateľovi k dispozícii, aby mohol na žiadosť zamestnávateľa zabezpečovať výkon pracovných činností bez toho, aby mal povinnosť zdržiavať sa na pracovisku (rozsudok z 9. septembra 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 33 a citovaná judikatúra).
56
Pokiaľ ide o čas pracovnej pohotovosti, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že čas, v rámci ktorého pracovník v skutočnosti nevykonáva žiadnu činnosť v prospech svojho zamestnávateľa, nepredstavuje nevyhnutne „čas odpočinku“ na účely uplatnenia smernice 2003/88 (rozsudok z 9. septembra 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 30 a citovaná judikatúra).
57
V tejto súvislosti pokiaľ ide po prvé o čas pracovnej pohotovosti strávený na pracovisku, Súdny dvor už spresnil, že rozhodujúcim faktorom na posúdenie, či sú naplnené charakteristické znaky pojmu „pracovný čas“ v zmysle smernice 2003/88, je skutočnosť, že pracovník bol povinný byť fyzicky prítomný na mieste určenom zamestnávateľom a byť mu k dispozícii, aby v prípade potreby mohol okamžite poskytnúť svoje služby (rozsudok z 9. septembra 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 31 a citovaná judikatúra).
58
Súdny dvor dospel k záveru, že v rámci tohto času pracovnej pohotovosti sa pracovník, ktorý je povinný zdržiavať sa na svojom pracovisku a byť okamžite k dispozícii svojmu zamestnávateľovi, musí zdržiavať mimo svojho rodinného a sociálneho prostredia a má len malý priestor organizovať si čas, v rámci ktorého sa od neho výkon práce nepožaduje. Celú túto dobu treba preto kvalifikovať ako „pracovný čas“ v zmysle smernice 2003/88 bez ohľadu na pracovnú činnosť skutočne vykonávanú pracovníkom počas uvedenej doby (rozsudok z 9. septembra 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 32 a citovaná judikatúra).
59
Po druhé, pokiaľ ide o čas pracovnej pohotovosti vo forme nepretržitej dostupnosti, Súdny dvor rozhodol, že takáto doba sa má tiež v celom jej rozsahu kvalifikovať ako „pracovný čas“ v zmysle smernice 2003/88, ak sa vzhľadom na obmedzenia uložené pracovníkovi, ktoré majú objektívny a veľmi významný dopad na možnosti tohto pracovníka venovať sa jeho osobným a sociálnym záujmom, odlišuje od doby, počas ktorej pracovník musí byť k dispozícii zamestnávateľovi len tým, že je zastihnuteľný (rozsudok z 9. septembra 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 33 a citovaná judikatúra).
60
Z toho vyplýva, že pod pojem „pracovný čas“ v zmysle smernice 2003/88 spadajú všetky časy pracovnej pohotovosti vrátane tých, ktoré boli zabezpečované vo forme nepretržitej dostupnosti, v rámci ktorých majú obmedzenia uložené pracovníkovi takú povahu, že objektívne a veľmi významne ovplyvňujú možnosť tohto pracovníka slobodne nakladať počas týchto období s časom, v ktorom sa od neho výkon práce nepožaduje, a venovať tento čas svojim vlastným záujmom (rozsudok z 9. septembra 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 34 a citovaná judikatúra).
61
V tejto súvislosti Súdny dvor uviedol, že čas pracovnej pohotovosti, v rámci ktorého si pracovník môže, vzhľadom na primeranú lehotu, ktorá mu je poskytnutá na opätovné začatie pracovných činností, plánovať svoje osobné a sociálne záujmy, nepredstavuje a priori„pracovný čas“ v zmysle smernice 2003/88. Naopak, čas pracovnej pohotovosti, v rámci ktorého je lehota, ktorá je stanovená pracovníkovi na to, aby sa vrátil do práce, obmedzená na niekoľko minút, sa musí v zásade celý považovať za „pracovný čas“ v zmysle tejto smernice, keďže pracovník je v takomto prípade v praxi do veľkej miery odrádzaný od plánovania akejkoľvek odpočinkovej činnosti, a to aj krátkodobej (rozsudok z 9. septembra 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 35 a citovaná judikatúra)
62
Ako však Súdny dvor zdôraznil, dopad takejto reakčnej lehoty sa musí zvážiť na záver konkrétneho posúdenia, ktoré prípadne zohľadní aj iné obmedzenia uložené pracovníkovi v rámci jeho času pracovnej pohotovosti (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. septembra 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy, C‑107/19, EU:C:2021:722, bod 36 a citovanú judikatúru).
63
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že zástupca prokurátora obvodnej prokuratúry, akým je NI, je povinný byť počas celej doby svojich pracovných pohotovostí pripravený kedykoľvek zasiahnuť, aby plnil úlohy a vykonával funkcie, ktoré sú rovnocenné s úlohami a funkciami, ktoré vykonáva počas bežného pracovného času na pracovisku. Zdá sa teda, že taký prokurátor sa počas doby pracovnej pohotovosti nemôže skutočne vzdialiť z pracoviska alebo počas doby pracovnej pohotovosti vo forme nepretržitej dostupnosti z miesta svojho bydliska a venovať sa svojim vlastným záujmom.
64
Vnútroštátnemu súdu však prináleží, aby vzhľadom na všetky relevantné skutočnosti a v súlade s judikatúrou pripomenutou v bodoch 55 až 62 posúdil, či sa v prejednávanej veci doba pracovnej pohotovosti vykonávanej prokurátorom obvodnej prokuratúry na jeho pracovisku, ako aj doba pracovnej pohotovosti vo forme nepretržitej dostupnosti, ktorú tento prokurátor vykonáva vo svojom bydlisku, majú kvalifikovať ako „pracovný čas“ v zmysle smernice 2003/88.
65
Vzhľadom na vyššie uvedené treba na tretiu otázku odpovedať tak, že článok 2 smernice 2003/88 sa má vykladať v tom zmysle, že doba pracovnej pohotovosti vykonávanej mimo bežného pracovného času prokurátorov, ktorá zahŕňa povinnú prítomnosť týchto prokurátorov na pracovisku, alebo doba pracovnej pohotovosti vo forme nepretržitej dostupnosti, ktorá zahŕňa takúto prítomnosť v mieste ich bydliska, sa má kvalifikovať ako „pracovný čas“ v zmysle tohto článku 2, pokiaľ počas týchto období pracovnej pohotovosti sú obmedzenia uložené uvedeným prokurátorom takej povahy, že objektívne a veľmi významne ovplyvňujú možnosť týchto prokurátorov slobodne nakladať počas uvedených období s časom, v ktorom sa od nich výkon práce nepožaduje, a venovať tento čas svojim vlastným záujmom.
O trovách
66
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:
1.
Článok 1 ods. 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/88/ES zo 4. novembra 2003 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času v spojení s článkom 31 Charty základných práv Európskej únie sa má vykladať v tom zmysle, že prokurátori patria do pôsobnosti tejto smernice.
2.
Článok 2 smernice Rady 89/391/EHS z 12. júna 1989 o zavádzaní opatrení na podporu zlepšenia bezpečnosti a ochrany zdravia pracovníkov pri práci, na ktorý odkazuje článok 1 ods. 3 smernice 2003/88, sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá vylučuje činnosť prokurátorov z pôsobnosti smernice 2003/88, pokiaľ táto činnosť, ak sa vykonáva za normálnych podmienok, môže podliehať plánovaniu pracovného času rešpektujúcemu požiadavky stanovené smernicou 2003/88.
3.
Článok 2 smernice 2003/88 sa má vykladať v tom zmysle, že doba pracovnej pohotovosti vykonávanej mimo bežného pracovného času prokurátorov, ktorá zahŕňa povinnú prítomnosť týchto prokurátorov na pracovisku, alebo doba pracovnej pohotovosti vo forme nepretržitej dostupnosti, ktorá zahŕňa takúto prítomnosť v mieste ich bydliska, sa má kvalifikovať ako „pracovný čas“ v zmysle tohto článku 2, pokiaľ počas týchto období pracovnej pohotovosti sú obmedzenia uložené uvedeným prokurátorom takej povahy, že objektívne a veľmi významne ovplyvňujú možnosť týchto prokurátorov slobodne nakladať počas uvedených období s časom, v ktorom sa od nich výkon práce nepožaduje, a venovať tento čas svojim vlastným záujmom.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: chorvátčina.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.