62006CC0064
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER
prednesené 27. februára 2007 (
1
)
Vec C-64/06
Telefónica O2 Czech Republic a.s., predtým Český Telecom a.s.
proti
Czech On Line a.s.
„Elektronické komunikácie — Siete a služby — Spoločný regulačný rámec — Dominantný podnik — Povinnosť prepojenia s inými operátormi — Prechodné ustanovenia — Smernica 97/33“
I — Úvod
1.
V súlade s článkom 234 ES Obvodní soud pro Prahu 3 (ďalej len „Obvodný súd pre Prahu 3“) predložil Súdnemu dvoru niekoľko otázok formulovaných relatívne zložito, ktoré však z právneho hľadiska predstavujú oveľa jednoduchší problém.
2.
Vnútroštátny súd sa totiž pýta, či po pristúpení Českej republiky k Európskym spoločenstvám (1. mája 2004) a po skončení správneho konania začatého pred týmto dňom možno dominantnému podniku v odvetví telekomunikácií uložiť, aby uzavrel zmluvu o prepojení jeho siete so sieťou iného operátora bez toho, aby sa predtým vykonala analýza trhu vyžadovaná podľa smernice 2002/21/ES o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby (rámcová smernica) a smernice 2002/19/ES o prístupe a prepojení elektronických komunikačných sietí a príslušných zariadení (prístupová smernica). (
2
) Tohto aspektu sa týkajú prvé tri prejudiciálne otázky.
3.
Keďže vnútroštátna právna úprava takú analýzu nestanovuje a žalobca v konaní vo veci samej sa dovoláva vyššie uvedených smerníc na účely uplatnenia námietok proti predmetnej povinnosti, vo štvrtej otázke sa vnútroštátny súd pýta na prípadný priamy účinok uvedených smerníc.
II — Právny rámec
A — Telekomunikácie v práve Spoločenstva
1. Prehľad
4.
V návrhoch prednesených 27. októbra 2005 vo veci Nuova società di telecomunicazioni (bod 3 a nasl.) (
3
) som zdôraznil úsilie, ku ktorému sa na účely liberalizácie poskytovania služieb elektronických komunikácií zaviazalo Európske spoločenstvo na úsvite posledného desaťročia minulého storočia, a to v dvoch smeroch: flexibilita trhov a aproximácia vnútroštátnych právnych úprav.
5.
Týmto sa začala liberalizácia telekomunikácií, ktorá svoju konkrétnu podobu nadobudla 1. januára 1998, pričom niektorým členským štátom bolo udelené prechodné obdobie. (
4
) Vznikajúci rozmer Spoločenstva v tomto odvetví vyžadoval, aby sa harmonizovali podmienky prístupu k infraštruktúram a ich používania a zaručilo prepojenie medzi verejnými sieťami a ich poskytovateľmi.
6.
Práve s týmto cieľom bola, medzi inými (
5
), prijatá smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/33/ES z 30. júna 1997 o prepojení v telekomunikáciách v súvislosti so zabezpečením univerzálnej služby a interoperability prostredníctvom uplatňovania princípov otvorenej siete (ONP) [neoficiálny preklad]. (
6
)
7.
Keďže sa vytvorili podmienky účinnej hospodárskej súťaže, bolo treba prijať novú právnu úpravu. Dňa 7. marca 2002 Európsky parlament a Rada prijali štyri právne predpisy, počínajúc rámcovou a prístupovou smernicou (
7
).
2. Povinnosť prepojenia (
8
)
8.
Smernica 97/33 priznala subjektom povereným prevádzkou verejných telekomunikačných sietí alebo poskytovaním telekomunikačných služieb právo a zároveň tiež povinnosť dohodnúť sa na vzájomnom prepojení tak, aby sa zaistilo sprístupnenie týchto sietí a poskytovanie služieb v celom Spoločenstve (článok 4 ods. 1). Subjekty so silným postavením na trhu boli povinné vyhovieť všetkým odôvodneným žiadostiam o prepojenie (článok 4 ods. 2).
9.
Podobné ustanovenia sa nachádzajú v prístupovej smernici z roku 2002 (článku 4 ods. 1 a článku 5 ods. 1 a 4), ktorá tiež stanovuje presné povinnosti operátorov s významným vplyvom na trhu (článok 8 v spojení s článkom 12).
3. Pojem operátor „s významným vplyvom na trhu“ a jeho dôsledky
10.
Podľa smernice 97/33 bol za subjekt s významným vplyvom na trhu považovaný subjekt s väčším než 25 % podielom na relevantnom trhu okrem prípadu, keď mal subjekt významný vplyv na trhu aj bez dosiahnutia tejto hranice z dôvodu svojej schopnosti ovplyvniť trh, svojho obratu, kontroly prostriedkov prístupu ku konečnému užívateľovi, svojich finančných zdrojov a skúseností, alebo naopak, keď tieto podmienky nespĺňal, a to aj keď uvedenú hranicu prekročil (článok 4 ods. 3).
11.
Prístupová smernica odkazuje na rámcovú smernicu, ktorá za operátora s významným vplyvom na trhu považuje podnik, ktorý sám alebo spoločne s inými podnikmi má postavenie zodpovedajúce dominancii, t. j. ekonomický vplyv, ktorý mu dovoľuje správať sa v značnom rozsahu nezávisle od konkurentov, zákazníkov a v konečnom dôsledku od spotrebiteľov (článok 14 ods. 2 prvý pododsek rámcovej smernice).
12.
Najmä na účely posúdenia, či sú dva alebo viacero podnikov v spoločnom dominantnom postavení na trhu, konajú národné regulačné orgány podľa práva Spoločenstva, pričom v čo najväčšej miere zohľadňujú „pokyny na analýzu trhu a posúdenie významného vplyvu na trhu“ zverejnené Komisiou podľa článku 15 rámcovej smernice (článok 14 ods. 2 druhý pododsek).
13.
Článok 15 rámcovej smernice, nazvaný „Postup definovania trhu“, definuje metódu, na základe ktorej Komisia po verejnej porade a porade s národnými regulačnými orgánmi prijme odporúčanie, ktoré pravidelne prehodnocuje, a definuje trhy — v súlade so zásadami práva hospodárskej súťaže —, ktorých charakteristiky môžu byť také, že oprávňujú uloženie špecifických povinností (článok 1), a uverejní vyššie uvedené pokyny (odsek 2). Národné regulačné orgány definujú relevantné trhy vzhľadom na odporúčanie a pokyny (odsek 3), zatiaľ čo Komisia po porade s uvedenými orgánmi koná rovnakým spôsobom, ak ide o nadnárodné trhy (odsek 4).
14.
Podľa článku 16 rámcovej smernice národné regulačné orgány vypracujú analýzu relevantných trhov v spolupráci s národnými orgánmi pre hospodársku súťaž (odsek 1) s určením, či je na relevantnom trhu efektívna hospodárska súťaž (odsek 2), pričom v takom prípade neuložia alebo neponechajú v platnosti žiadne špecifické regulačné povinnosti, alebo ak už existujú, zrušia ich (odsek 3). V prípade neexistencie efektívnej hospodárskej súťaže na trhu tieto orgány určia podniky s významným vplyvom na relevantnom trhu a podniknú príslušné opatrenia (odsek 4). V prípade nadnárodných trhov sa analýza vykoná spolu s národnými regulačnými orgánmi dotknutých členských štátov, ktoré spoločným postupom rozhodnú o uvedených povinnostiach (odsek 5).
15.
Definovanie, ako aj analýza trhov podliehajú postupom uvedeným v článkoch 6 a 7 rámcovej smernice (článok 15 ods. 3 a článok 16 ods. 6).
4. Prechod od smernice 97/33 k smerniciam z roku 2002
16.
Cieľom prístupovej smernice je prevzatie povinností stanovených predchádzajúcou právnou úpravou, no bez toho, aby prešli neodkladným prehodnotením (odôvodnenie č. 12 a článok 7 ods. 1); na tento účel Komisia oznámi relevantné trhy v prvom odporúčaní a v rozhodnutí identifikujúcom nadnárodné trhy (článok 7 ods. 2). Vnútroštátne orgány postupujú obdobne s tým istým cieľom (článok 7 ods. 3).
17.
Rámcová smernica ide v rovnakom duchu: jej článok 27 ukladá členským štátom zachovať povinnosti uvedené v článku 7 prístupovej smernice — pričom odkazuje na povinnosti, ktoré majú poskytovatelia v oblasti prístupu a prepojenia podľa článku 4 smernice 97/33 — do prijatia rozhodnutia národným regulačným orgánom týkajúceho sa týchto povinností v súlade s článkom 16 rámcovej smernice.
B — Telekomunikácie v Českej republike
18.
Zákon č. 151/2000 Sb. o telekomunikacích (ďalej len „zákon č. 151/2000“), ktorý toto odvetvie v Českej republike upravoval v období od 1. júla 2000 do 30. apríla 2005, prebral smernicu 97/33, a to najmä svojím § 37 ods. 1, ktorý rovnako ako článok 4 ods. 2 uvedenej smernice zaväzuje dominantných operátorov vyhovieť žiadostiam o prepojenie. V prípade neuzavretia dohody medzi dotknutými operátormi § 40 ods. 5 zákona zmocňuje Český telekomunikační úřad (český regulačný orgán v odvetví telekomunikácií, ďalej len „Český telekomunikačný úrad“) ako príslušný vnútroštátny orgán na uloženie tejto povinnosti vo verejnom záujme.
19.
Dňa 30. apríla 2005 nadobudol účinnosť zákon č. 127/2005 Sb. o elektronických komunikacích (zákon o elektronických komunikáciách); podľa vnútroštátneho súdu tento zákon správne vykonáva smernice prijaté v roku 2002.
III — Spor v konaní vo veci samej
20.
Telefónica O2 Czech Republic, a.s. (predtým Český Telecom, a.s.), a Czech On Line, a.s., poskytujú telekomunikačné služby na českom trhu, na ktorom mala v čase, keď nastali okolnosti tohto prípadu, prvá uvedená spoločnosť významné postavenie. (
9
)
21.
Dňa 29. januára 2001 tieto dve spoločnosti uzavreli zmluvu o prepojení svojich pevných telekomunikačných sietí. Dňa 3. februára 2003 Czech On Line navrhol rozšíriť túto spoluprácu na širokopásmové a vysokorýchlostné internetové služby (Asymetric Digital Subscriber Line, ďalej len „ADSL“), aby ich mohli poskytovať svojim zákazníkom s využitím vlastnej infraštruktúry, a nie infraštruktúry spoločnosti Telefónica O2, ako tomu bolo do toho času; tento návrh sa však nerealizoval.
22.
Czech On Line teda požiadal Český telekomunikačný úrad, aby spoločnosti Telefónica O2 uložil povinnosť prepojenia jej siete vyššie uvedeným spôsobom. Regulačný orgán tejto žiadosti vyhovel 30. apríla 2004; (
10
) jeho predseda, konajúci ako odvolací orgán, však toto rozhodnutie zrušil a vrátil vec na prvostupňové konanie pred regulačným orgánom, ktorý novým rozhodnutím z 9. septembra 2004, potvrdeným 20. januára 2005, obom podnikom uložil povinnosť spolupracovať v oblasti služieb ADSL.
23.
Spoločnosť Telefónica O2 nato podala pred Obvodným súdom pre Prahu 3 návrh na zrušenie tohto rozhodnutia, pričom tvrdila, že zákon č. 151/2000 správne nevykonal rámcovú a prístupovú smernicu, ktorých priamy účinok vyžaduje, aby národný regulačný orgán na účely vyhodnotenia intenzity hospodárskej súťaže vykonal analýzu relevantného trhu ešte predtým, než rozhodne o žiadosti Czech On Line.
IV — Prejudiciálne otázky
24.
Uznesením z 24. novembra 2005 vyššie uvedený vnútroštátny súd konanie prerušil a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Bol Český telekomunikačný úrad (český regulačný orgán v odvetví telekomunikácií) oprávnený uložiť… po 1. máji 2004… telekomunikačnému podniku s významným (dominantným) vplyvom na telekomunikačnom trhu povinnosť uzavrieť zmluvu o prepojení jeho siete s iným operátorom?
2.
Ak je odpoveď na prvú otázku kladná, bol na to národný regulačný orgán oprávnený len za podmienok stanovených v článku 8 ods. 2… prístupovej smernice, teda na základe predchádzajúcej analýzy trhu vykonanej v súlade s článkom 16… a na základe predchádzajúceho postupu opísaného v článkoch 6 a 7 [rámcovej smernice], alebo (napríklad podľa odôvodnenia č. 15, článku 3, článku 4 ods. 1, článku 5 ods. 1 písm. a), článku 5 ods. 4 a článku 10 ods. 1 a 2 [prístupovej smernice] tak mohol urobiť aj bez predchádzajúcej analýzy trhu?
3.
Má skutočnosť, že žiadosť konkrétneho operátora o vydanie rozhodnutia ukladajúceho povinnosť prepojenia jeho siete so sieťou operátora s významným (dominantným) vplyvom na telekomunikačnom trhu bola národnému regulačnému orgánu doručená a konanie o tejto žiadosti sa pred týmto orgánom z rozhodujúcej časti uskutočnilo pred 1. májom 2004, teda pred pristúpením Českej republiky k Európskym spoločenstvám, vplyv na odpoveď na druhú otázku?
4.
Pokiaľ v čase, keď nastali okolnosti prípadu vo veci samej, t. j. v období od 1. mája 2004 do 30. apríla 2005, Česká republika neprebrala v dostatočnej miere vyššie uvedené smernice, je možné priame uplatnenie [rámcovej a prístupovej smernice], a teda
a)
sú tieto smernice (alebo niektorá z nich) bezvýhradné a dostatočne presné nato, aby ich súd mohol uplatniť miesto vnútroštátneho zákona?
b)
je operátor s významným (dominantným) vplyvom na telekomunikačnom trhu oprávnený (má aktívnu legitimáciu) dovolávať sa v dôsledku nenáležitého prebratia prístupovej a rámcovej smernice ich priameho účinku a zaručujú tieto smernice (alebo niektorá z nich) ochranu záujmov tohto operátora, ktorý odmietol uzavrieť zmluvu o prepojení (pre služby ADSL) s inými vnútroštátnymi telekomunikačnými operátormi (a podľa stanoviska národného regulačného orgánu, ktoré musí byť predmetom súdneho preskúmania, tento operátor koná v rozpore s cieľmi nového regulačného rámca)?
c)
môže sa ten istý operátor dovolávať priameho účinku v nedostatočnej miere prebratých smerníc (alebo niektorej z nich), ak (aj pri splnení podmienok uvedených v smerniciach) národný regulačný orgán vo svojich rozhodnutiach vždy rozhoduje o konkrétnych podmienkach prepojenia sietí operátorov a ukladá teda konkrétne povinnosti jednotlivcom?“
V — Konanie pred Súdnym dvorom
25.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania bol zapísaný do registra kancelárie Súdneho dvora 6. februára 2006. Účastníci konania vo veci samej, česká a holandská vláda, ako aj Komisia predložili svoje písomné pripomienky a s výnimkou holandskej vlády sa 1. februára 2007 dostavili na pojednávanie, aby predniesli svoje ústne pripomienky.
VI — Analýza prejudiciálnych otázok
A — Vymedzenie diskusie
26.
Na účely rozhodnutia sporu medzi uvedenými dvomi českými telekomunikačnými spoločnosťami potrebuje Obvodný súd pre Prahu 3 jednoduchšiu odpoveď než tú, ktorú by si bolo možné predstaviť na základe čítania nesúrodej skupiny otázok, ktoré položil. V skutočnosti totiž, jediná ozajstná cesta, to nie je ísť do nových krajín, ale mať iné oči, dívať sa na svet očami druhého [voľný preklad]. (
11
)
27.
Zložitosť teda nespočíva v otázke, či Český telekomunikačný úrad bol po pristúpení Českej republiky k Európskej únii oprávnený uložiť spoločnosti Telefónica O2 povinnosť prepojiť jej sieť so sieťou Czech On Line (prvá otázka), pretože o tom, ako vysvetlím nižšie, nie je nijaká pochybnosť.
28.
Kľúč k problému spočíva v procesnom rámci umožňujúcom takú povinnosť uložiť (druhá otázka) a v overení, či je relevantné, že správne konanie sa uskutočnilo v čase, keď ešte k uvedenému pristúpeniu k Európskej únii nedošlo (tretia otázka).
29.
Konkrétnejšie, vnútroštátny súd sa pýta, či české orgány mali mať v súlade s článkom 8 ods. 2 a článkom 12 prístupovej smernice v spojení s článkami 16, 6 a 7 rámcovej smernice k dispozícii analýzu relevantného trhu. Keďže v tom čase platný zákon č. 151/2000 nebol v súlade s právnou úpravou Spoločenstva prijatou v roku 2002, táto hypotéza predpokladá priamy účinok vyššie uvedených smerníc (štvrtá otázka).
30.
Vnútroštátny súd teda žiada Súdny dvor, aby mu oznámil, či sa dotknutá právna úprava Spoločenstva vzťahuje na udalosti, ktoré sa udiali v rámci sporu vo veci samej.
B — Právomoc Súdneho dvora
31.
Takýto prístup k diskusii ukazuje, že návrh českej vlády smerujúci, bez ďalšieho, k zamietnutiu prejudiciálnych otázok z dôvodu nedostatku právomoci ratione temporis Súdneho dvora je nedôvodný.
32.
V tomto prípade nejde, ako tomu bolo vo veci Ynos (
12
), o situácie vzniknuté a rozhodnuté v členskom štáte pred jeho pristúpením k Spoločenstvu, pričom za tohto predpokladu by bol Súdny dvor nepríslušný, (
13
) ale o určenie časovej uplatniteľnosti smerníc vo vzťahu k udalosti, ktorá nastala pred týmto pristúpením a skončila po ňom, čo je okolnosť, o ktorej má Súdny dvor ako najvyšší orgán poskytujúci výklad práva Spoločenstva jednoznačné právo rozhodnúť.
33.
Napriek tomu, že žiadosť Czech On Line bola preskúmaná a rozhodnutá na prvom stupni v čase, keď ešte Česká republika nebola členom Spoločenstva, (
14
) rozhodnutie, ktorým jej bolo vyhovené, bolo zrušené až neskôr, po pristúpení tohto štátu k Európskej únii. (
15
) Súdny dvor teda nie je príslušný na posúdenie zrušenia, ani jeho dôsledkov; avšak aby mohol zasiahnuť v rámci prejudiciálneho konania, postačuje, že vnútroštátne súdy, ktoré majú rozhodnúť v súvislosti s uvedenou postupnosťou udalostí, váhajú, či majú v danej veci uplatniť právo Spoločenstva, a položia Súdnemu dvoru otázku týkajúcu sa časovej pôsobnosti pravidiel Spoločenstva.
34.
Preto otázky predložené Súdnemu dvoru vykazujú spojitosť s právnym poriadkom Spoločenstva a Súdnemu dvoru teda náleží podať výklad sporných predpisov. (
16
) Netreba zabúdať nato, že v rámci dialógu zavedeného článkom 234 ES prislúcha vnútroštátnemu súdu konajúcemu vo veci, ktorý musí niesť zodpovednosť za prijímané súdne rozhodnutie, posúdiť jednak nevyhnutnosť a jednak relevantnosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru; (
17
) domnienka relevantnosti je totiž priamo spojená s podaním návrhu na rozhodnutie o prejudiciálnej otázke, iba ak by sa ukázalo, že pochybnosti týkajúce sa práva Spoločenstva nemajú žiadnu súvislosť s predmetom sporu vo veci samej, že ide o hypotetický problém alebo že Súdny dvor nedisponuje skutkovými alebo právnymi okolnosťami potrebnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré sa mu položili. (
18
)
C — Prvá prejudiciálna otázka: nadbytočná konzultácia
35.
Česká vláda má však sčasti pravdu, pretože Obvodný súd pre Prahu 3 vyjadruje pochybnosť, v súvislosti s ktorou nevzniká potreba podania návrhu na začatie prejudiciálneho pred Súdnym dvorom na účely dozvedenia sa, či po tom, čo sa Česká republika stala členom Európskej únie, bol Český telekomunikačný úrad oprávnený uložiť spoločnosti Telefónica O2 povinnosť prepojiť jej sieť so sieťou Czech On Line.
36.
Výsledok je rovnaký nezávisle od skúmanej právnej úpravy: či sa už uplatní smernica 97/33, alebo rámcová a prístupová smernica, alebo či vychádzame zo zákona č. 151/2000, pretože otázka nespadá pod právo Spoločenstva, Český telekomunikačný úrad bol oprávnený uvedenú povinnosť uložiť, pretože vyššie uvedené ustanovenia sa v tomto smere od seba nijak nelíšia.
37.
Takže žiaden orgán tohto štátu nemohol o odpovedi pochybovať, pretože už zákon č. 151/2000 túto možnosť uvádzal (§ 40 ods. 5 v spojení s § 37 ods. 1) bez toho, aby mal na riešenie sporu vplyv výklad práva Spoločenstva; navyše aj právo Spoločenstva túto možnosť stanovuje, a to tak v smernici 97/33 (článku 4 ods. 2), ako aj v smerniciach prijatých v roku 2002 (článku 8 v spojení s článkom 12 prístupovej smernice). Z tohto hľadiska sa vnútroštátny právny poriadok a právny poriadok Spoločenstva nijak nelíšia, takže odvolávanie sa na druhý z nich sa javí nadbytočné.
38.
Prvá otázka položená českým súdom sa teda netýka práva Spoločenstva, takže Súdny dvor je povinný zachovať mlčanie bez toho, aby bolo potrebné vziať do úvahy „medzičasovú“ analýzu vykonanú Komisiou v jej písomných pripomienkach; také preskúmanie totiž predpokladá existenciu predchádzajúcich povinností, čo je nezlučiteľné s vecou prejednávanou Obvodným súdom pre Prahu 3, v ktorej správne rozhodnutie uložilo povinnosť ex novo.
D — Druhá a tretia prejudiciálna otázka
39.
Problém je iný: keďže Český telekomunikačný úrad konštatoval, že Telefónica O2 má významný vplyv na trhu, bol oprávnený uložiť prepojenie sietí žalobcu v konaní vo veci samej a Czech On Line; treba sa však skúmať, či tak mohol rozhodnúť automaticky, ako to umožňoval vnútroštátny zákon, alebo či mal vykonať analýzu trhu, ako to stanovuje právo Európskej únie (druhá a tretia otázka).
40.
Keďže zákon č. 151/2000 nebol v súlade so smernicami z roku 2002, uplatniteľnosť práva Spoločenstva posúva ťažisko diskusie smerom k štvrtej otázke, v ktorej sa vnútroštátny súd pýta, či vzhľadom na prednosť práva Spoločenstva (
19
) spĺňajú tieto smernice podmienky potrebné nato, aby mali priamy účinok a vylučovali uplatnenie neharmonizovanej vnútroštátnej právnej úpravy.
41.
Ak by sa na túto poslednú uvedenú otázku malo odpovedať záporne, odpoveď na druhú a tretiu otázku by nemala žiaden význam, pretože v oboch prípadoch by bol Český telekomunikačný úrad oprávnený uložiť spornú povinnosť bez toho, aby vykonal uvedenú analýzu trhu, keďže vyššie uvedené smernice nemajú priamy účinok.
42.
Preto sa tento zdanlivo zložitý návrh na začatie prejudiciálneho konania po jeho „očistení“ obmedzuje na otázku, či článok 8 ods. 2 prístupovej smernice a článok 16 rámcovej smernice, vykladaný v spojení s jej článkami 6 a 7, spĺňajú podmienky stanovené judikatúrou nato, aby sa mohli ustanovenia takej povahy priamo uplatniť.
E — Štvrtá otázka: priamy účinok
43.
Túto vlastnosť ustanovenia smernice, ktorá súvisí s prednosťou práva Spoločenstva pred vnútroštátnym právom a ktorá je zároveň jej nástrojom (
20
), treba chápať ako automatickú „sankciu“ za nesplnenie povinnosti členskými štátmi, ktoré sa nesmú dovolávať svojich právnych predpisov na to, aby bránili ustanoveniam smernice, ktoré sú z hľadiska svojho obsahu bezvýhradné a dostatočne presné. (
21
)
44.
Týmto kritériám vyhovujú ustanovenia, ktoré jednoznačným spôsobom stanovia povinnosť (
22
), ktorá nie je viazaná na žiadnu podmienku, a jej uplatnenie alebo účinky si nevyžadujú prijatie žiadneho právneho aktu, či už inštitúciami Spoločenstva alebo orgánmi členských štátov. (
23
)
45.
Je ľahké konštatovať, že vyššie uvedené ustanovenia rámcovej a prístupovej smernice také vlastnosti nevykazujú, pretože analýza trhu, na ktorú odkazuje článok 8 ods. 2 prístupovej smernice, sa vykonáva v súlade s článkom 16 rámcovej smernice podľa zásad uvedených v článkoch 6 a 7 tej istej smernice. Inými slovami, táto analýza podlieha pokynom vydaným Komisiou podľa článku 15 ods. 2 rámcovej smernice v spolupráci s príslušnými vnútroštátnymi orgánmi pre hospodársku súťaž (článok 16 ods. 1) pri dodržaní pravidiel, ktoré má zverejniť národný regulačný orgán na účely zabezpečenia kritérií transparentnosti a konzultácie (článok 6), a s účasťou Komisie, ako aj regulačných orgánov ostatných členských štátov (článok 7 ods. 3, 4 a 5).
46.
Dokonca aj za predpokladu, že by tieto ustanovenia spĺňali podmienky na to, aby boli priamo uplatniteľné, by bol v tomto prípade priamy účinok vylúčený, pretože judikatúra Spoločenstva ho upiera smerniciam v sporoch medzi súkromnými osobami. V návrhoch prednesených 6. mája 2003 vo veci Pfeiffer (
24
) som pripomenul, že Súdny dvor systematicky odmieta pripustiť, že by sa jednotlivec mohol voči inému jednotlivcovi dovolávať smernice, ktorú členský štát správne a včas nevykonal, pričom uvádza, že podľa článku 249 ES je daná záväzná povaha smernice, na ktorej sa zakladá možnosť dovolávať sa jej pred vnútroštátnymi súdmi, len pre „každý členský štát, ktorému je určená“, takže samotná smernica nemôže vytvárať povinnosti pre jednotlivcov a proti nim sa jej ani nemožno dovolávať (bod 56). (
25
)
47.
Spor, v ktorom tkvie pôvod tejto prejudiciálnej otázky, je priam vzorovým príkladom sporu medzi súkromnými osobami. Stoja v ňom proti sebe dva podniky, a to v súvislosti s povinnosťou uloženou prístupovou smernicou spoločnosti s dominantným postavením pristúpiť na prepojenie požadované druhou spoločnosťou, pričom zásah správnych orgánov nemá iný cieľ, než len nahradiť vôľu dvoch vzájomne si konkurujúcich operátorov na účely dohody, ktorú nie sú schopní uzavrieť. Táto situácia sa líši od situácie vo veci Wells (
26
), v ktorej bol uznaný priamy účinok smernice (
27
) proti štátu v prospech britskej štátnej príslušníčke, pretože použitím tejto smernice boli následne dotknuté práva iného jednotlivca.
48.
Možno teda zhrnúť, že vyššie uvedené články rámcovej a prístupovej smernice nemajú priamy účinok, takže spoločnosť Telefónica O2 sa ich nemôže dovolávať na účely dosiahnutia zrušenia rozhodnutia Českého telekomunikačného úradu. (
28
)
F — Namiesto epilógu
49.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania je procesným nástrojom, ktorým disponujú súdy členských štátov nato, aby im Súdny dvor poskytol pokyny nevyhnutné na uplatnenie práva Spoločenstva. Systém článku 234 ES spočíva na rozdiele medzi výkladom a uplatňovaním právnej normy tak, aby bola legitímna autorita vnútroštátnych súdov uvedená do súladu s nevyhnutnou jednotnosťou právneho poriadku Spoločenstva, ako na to v minulosti poukázal Robert Lecourt (
29
), pričom toto poslanie vyžaduje prísnu deľbu právomocí. (
30
)
50.
Vzhľadom na tieto okolnosti tohto prejudiciálneho konania by bolo žiaduce, aby Súdny dvor svoj zásah obmedzil na to, čo je prísne nevyhnutné, a uspokojil sa s presadením účelného riešenia v rámci hraníc stanovených vnútroštátnym uznesením (
31
) tak, aby sa vyhol rozhodnutiam, ktoré sú na účely sporu vo veci samej neužitočné; v opačnom prípade by totiž prijaté riešenie pôsobilo abstraktným dojmom, bez akejkoľvek spojitosti s konkrétnymi okolnosťami danej veci, akoby išlo o procesný nástroj, ktorého predmetom by bolo preskúmanie zákonnosti predpisov.
51.
Z vyššie uvedených dôvodov ustanovenia rámcovej a prístupovej smernice citované vo vnútroštátnom uznesení neumožňujú spor rozhodnúť a každý výklad zo strany Súdneho dvora je nadbytočný; na to, aby Súdny dvor mohol dať užitočnú odpoveď, (
32
) musí vnútroštátnemu súdu upresniť, že dotknuté ustanovenia nemajú priamy účinok, a preto Český telekomunikačný úrad nebol povinný vykonať analýzu trhu na to, aby uložil spoločnosti Telefónica O2 povinnosť prepojenia jej siete ADSL so sieťou Czech On Line.
VII — Návrh
52.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázky, ktoré mu položil Obvodný súd pre Prahu 3, takto:
Článok 8 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/19/ES zo 7. marca 2002 o prístupe a prepojení elektronických komunikačných sietí a príslušných zariadení (prístupovej smernice) a článok 16 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES zo 7. marca 2002 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby (rámcovej smernice), vykladaný v spojení s jej článkami 6 a 7, nespĺňajú vzhľadom na ich neprebratie do vnútroštátneho práva podmienky nevyhnutné na to, aby mali priamy účinok, takže ich nemožno uplatniť na okolnosti vo veci samej; preto oprávnenie Českého telekomunikačného úradu (českého regulačného orgánu v odvetví telekomunikácií) uložiť spoločnosti Telefónica O2 Czech Republic povinnosť prepojiť jej pripojenie ADSL s pripojeniami Czech On Line, nepodlieha predchádzajúcej analýze trhu.
(
1
)	Jazyk prednesu: španielčina.
(
2
)	Smernice Európskeho parlamentu a Rady zo 7. marca 2002 (Ú. v. ES L 108, s. 33 a 7; Mim. vyd. 13/029, s. 349 a 323).
(
3
)	Vec C-339/04, v ktorej bol vydaný rozsudok z 18. júla 2006, Zb. s. I-6197.
(
4
)	Smernica Komisie 90/388/EHS z 28. júna 1990 o súťaži na trhoch pre telekomunikačné služby [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 192, s. 10), niekoľkokrát zmenená a doplnená smernicou a neskôr nahradená smernicou Komisie 2002/77/ES zo 16. septembra 2002 (Ú. v. ES L 249, s. 21; Mim. vyd. 08/002, s. 178), tento proces začala.
(
5
)	Pozri smernicu Komisie 90/387/EHS z 28. júna 1990 o súťaži na trhoch pre telekomunikačné služby [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 192, s. 1), ktorú konkurenčnému prostrediu prispôsobila smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/51/ES zo 6. októbra 1997 (Ú. v. ES L 295, s. 23). Do tejto skupiny tiež patrí smernica Rady 92/44/EHS z 5. júna 1992 (Ú. v. ES L 165, s. 27) a smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/10/ES z 26. februára 1998 (Ú. v. ES L 101, s. 24), ktoré tento prístup rozšírili na prenajaté okruhy a hlasové telekomunikačné služby.
(
6
)	Ú. v. ES L 199, s. 32.
(
7
)	Do tejto skupiny patria tiež smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/20/ES zo 7. marca 2002 o povolení na elektronické komunikačné sieťové systémy a služby (smernica o povolení) a smernica 2002/22/ES o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí a služieb (smernica univerzálnej služby) (Ú. v. ES L 108, s. 21 a 51; Mim. vyd. 13/029, s. 337 a 367).
(
8
)	Pojmom „prepojenie“ sa rozumie „fyzické a logické vedenie verejných telekomunikačných sietí používaných tým istým alebo iným podnikom s cieľom umožniť komunikáciu užívateľov jedného podniku s užívateľmi toho istého alebo iného podniku alebo umožniť prístup k službám poskytovaných iným podnikom“ [článok 2 ods. 1 písm. a) smernice 97/33 a článok 2 písm. b) prístupovej smernice].
(
9
)	V auguste 2002 česká vláda sprivatizovala Český Telecom, ktorý bol dominantným operátorom, v ktorom mal štát väčšinový majetkový podiel.
(
10
)	Predmetný správny akt sa zakladal na § 40 ods. 2 a 5 zákona č. 151/2000.
(
11
)	PROUST, M.: À la recherche du temps perdu III, La prisonière. Gallimard, Bibliothèque de la Plèiade, 1988, s. 762.
(
12
)	Rozsudok z 10. januára 2006, C-302/04, Zb. s. I-371, body 35 až 37. V tom istom zmysle pozri uznesenie z 9. februára 2006, Lákep a i., C-261/05, Zb. s. I-20, body 17 až 21.
(
13
)	Rozsudok z 15. júna 1999, Andersson a Wåkerås-Andersson, C-321/97, Zb. s. I-3551.
(
14
)	Prvý akt Českého telekomunikačného úradu je z 30. apríla 2004, t. j. dňa pred pristúpením.
(
15
)	Dňa 9. septembra 2004.
(
16
)	Rozsudok z 12. apríla 2005, Keller, C-145/03, Zb. s. I-2529, bod 33.
(
17
)	Rozsudky zo 6. júla 1995, BP Soupergaz, C-62/93, Zb. s. I-1883, bod 10; z 15. decembra 1995, Bosman, C-415/93, Zb. s. I-4921, bod 59; z 13. marca 2001, PreussenElektra, C-379/98, Zb. s. I-2099, bod 38, a z 25. februára 2003, IKA, C-326/00, Zb. s. I-1703, bod 27.
(
18
)	Rozsudok zo 7. septembra 1999, Beck a Bergdorf, C-355/97, Zb. s. I-4977, bod 22.
(
19
)	Všeobecne stanovenú v rozsudku z 15. júla 1964, Costa/ENEL, 6/64, Zb. s. 1141, a pokiaľ ide o smernice, v rozsudku z 5. apríla 1979, Ratti, 148/78, Zb. s. 1629).
(
20
)	V rozsudku Ratti Súdny dvor vylúčil, aby po uplynutí lehoty stanovenej pre vstup smernice do platnosti mohol členský štát uplatňovať svoje neharmonizované vnútroštátne právo voči osobe, ktorá postupovala v súlade s predpismi Spoločenstva, čo sa rovná zbaveniu účinku vnútroštátnych pravidiel odporujúcich týmto predpisom.
(
21
)	Rozsudok z 19. januára 1982, Becker, 8/81, Zb. s. 53, body 24 a 25.
(
22
)	Toto vyplýva z odôvodnenia rozsudku z 26. februára 1986, Marshall, 152/84, Zb. s. 723, bod 52, zopakovaného v rozsudku z 29. mája 1997, Klattner, C-389/95, Zb. s. I-2719, bod 33.
(
23
)	Bod 33 rozsudku Klattner, už citovaného, ktorý cituje rozsudok z 3. apríla 1968, Molkerei-Zentrale Westfalen (28/67, Zb. s. 211), ako aj bod 18 rozsudku zo 17. septembra 1996, Cooperativa Agrícola Zootécnica S. Antonio a i. (veci C-246/94 až C-249/94, Zb. s. I-4373).
(
24
)	Rozsudok z 5. októbra 2004, Pfeiffer a i., C-397/01 až C-403/01, Zb. s. I-8835.
(
25
)	Rozsudky Marshall, už citovaný, bod 49; z 8. októbra 1987, Kolpinghuis Nijmegen, 80/86, Zb. s. 3969, bod 9; zo 14. júla 1994, Faccini Dori, C-91/92, Zb. s. I-3325, bod 24; zo 7. marca 1996, El Corte Inglés, C-192/94, Zb. s. I-1281, body 16 a 17; a Pfeiffer, už citovaný v poznámke pod čiarou 24, body 108 a 109.
(
26
)	Rozsudok zo 7. januára 2004, C-201/02, Zb. s. I-723.
(
27
)	Išlo o smernicu Rady 85/337/EHS z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie (Ú. v. ES L 175, s. 40; Mim. vyd. 15/001, s. 248).
(
28
)	Je zrejmé, že vzhľadom na neexistenciu takého priameho účinku nemožno v tomto prípade vnútroštátnemu súdu odporučiť, aby zvolil násilný výklad zákona č. 151/2000 na základe „zásady konformného výkladu“ (rozsudok z 13. novembra 1990, Marleasing, C-106/89, Zb. s. I-4135) tak, aby súdnou cestou stanovil postup (analýzu trhu), ktorý tento zákon neupravuje, pretože táto zásada má svoje hranice, a to najmä pravidlo, podľa ktorého sa treba vyhnúť výkladu praeter legem. V rozsudku z 26. septembra 1996, Arcaro (C-168/95, Zb. s. I-4705), Súdny dvor zdôraznil, že právo Spoločenstva neobsahuje mechanizmus, ktorý by vnútroštátnemu súdu umožnil zrušiť vnútroštátne ustanovenia, ktoré sú v rozpore so smernicou, ktorej sa nemožno dovolávať pred vnútroštátnymi súdmi (bod 43). Okrem toho treba mať na pamäti, že, ako som už uviedol vyššie, česká právna úprava a právna úprava Spoločenstva sa v podstate zhodujú v tom, že oprávňujú príslušné orgány na to, aby podnikom s dominantným postavením uložili povinnosť prepojenia, takže rozdiely medzi tými dvomi právnymi úpravami sú len formálnej povahy.
(
29
)	LECOURT, R.: Le juge devant le Marché commun. Institut Universitaire des Hautes Études Internationales. Ginebra, 1970, s. 50.
(
30
)	LAGRANGE, M.: L’action préjudicielle dans le droit interne des États membres et en droit communautaire In: Revue trimestrielle de droit européen, 1974, s. 268.
(
31
)	DE RICHEMONT, J.: L'intégration du droit communautaire dans l'ordre juridique interne. Librairie du Journal des Notaires et des Avocats, Paris 1975, s. 41 a nasl.
(
32
)	Je účelné pripomenúť, že v rámci súdnej spolupráce zavedenej článkom 234 ES náleží Súdnemu dvoru dať vnútroštátnemu súdu užitočné riešenie, ktoré mu umožní rozhodnúť spor (rozsudky zo 17. júla 1997, Krüger, C-334/95, Zb. s. I-4517, bod 22, a z 28. novembra 2000, Roquette Frères, C-88/99, Zb. s. I-10465, bod 18), pričom prípadne môže predloženú otázku preformulovať (rozsudky z 11. júla 2002, Marks & Spencer, C-62/00, Zb. s. I-6325, bod 22, a z 23. marca 2006, FCE Bank, C-210/04, Zb. s. I-2803, bod 21).