62007CO0503
UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
z 8. apríla 2008 (
*1
)
Vo veci C-503/07 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora, podané 14. novembra 2007,
Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH, so sídlom v Aachene (Nemecko), v zastúpení: H. Posser a S. Altenschmidt, Rechtsanwälte,
navrhovateľ,
ďalší účastníci konania:
Fels-Werke GmbH, so sídlom v Goslar (Nemecko),
Spenner-Zement GmbH & Co. KG, so sídlom v Erwitte (Nemecko),
žalobcovia v prvostupňovom konaní,
Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: U. Wölker, splnomocnený zástupca, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
žalovaný v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (šiesta komora),
v zložení: predseda šiestej komory L. Bay Larsen, sudcovia P. Kūris a C. Toader (spravodajkyňa),
generálny advokát: J. Mazák,
tajomník: R. Grass,
na základe žiadosti navrhovateľa prejednať vec v rámci skráteného súdneho konania v zmysle článku 62a Rokovacieho poriadku Súdneho dvora
po vypočutí generálneho advokáta,
vydal toto
Uznesenie
1
Svojou žalobou sa Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH (ďalej len „Saint-Gobain Glass Deutschland“) domáha zrušenia uznesenia Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 11. septembra 2007, Fels-Werke a i./Komisia (T-28/07, ďalej len „napadnuté uznesenie“), ktorým bola zamietnutá ako neprípustná žaloba, ktorej predmetom bol návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie K(2006) 5609 z 29. novembra 2006 o národnom alokačnom pláne na podporu znižovania emisií skleníkových plynov oznámenom Spolkovou republikou Nemecko na roky 2008/2012 (ďalej len „sporné rozhodnutie“).
Právny rámec
2
Článok 1 smernice 2003/87/ES Európskeho parlamentu a Rady z 13. októbra 2003 o vytvorení systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v spoločenstve, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 96/61/ES (Ú. v. ES L 275, s. 32; Mim. vyd. 15/007, s. 631), zavádza s účinnosťou od 1. januára 2005 tento systém na účely znižovania emisií skleníkových plynov, najmä oxidu uhličitého, finančne a ekonomicky výhodným spôsobom.
3
Podľa článku 2 sa táto smernica vzťahuje na emisie z činností uvedených v prílohe I, medzi ktorými sa uvádzajú aj zariadenia na výrobu skla.
4
Článok 11 smernice 2003/87 upravuje prvé trojročné obdobie začínajúce od roku 2005 do roku 2007 (ďalej len „prvé obdobie pridelenia“), potom druhé trojročné obdobie pridelenia kvót od roku 2008 do roku 2012 (ďalej len „druhé obdobie pridelenia“).
5
Podmienky a postupy, podľa ktorých vnútroštátne príslušné orgány prideľujú na základe národného alokačného plánu (ďalej len „NAP“) kvóty prevádzkovateľom zariadení v priebehu týchto dvoch období pridelenia, sú upravené v článkoch 9 až 11 smernice 2003/87.
6
Článok 9 ods. 1 prvý pododsek smernice 2003/87 upravuje:
„Pre každé obdobie uvedené v článku 11 ods. 1 a 2 vypracuje každý členský štát [NAP], ktorý uvedie celkové množstvo kvót, ktoré plánuje prideliť pre uvedené obdobie a ako ich navrhuje rozdeliť. [Tento NAP] musí byť založený na objektívnych a transparentných kritériách, vrátane tých, ktoré sú uvedené v prílohe III pri náležitom zohľadnení pripomienok verejnosti. …“
7
Článok 9 ods. 1 druhý pododsek smernice 2003/87 ukladá členským štátom povinnosť zverejniť a oznámiť NAP Komisii Európskych spoločenstiev a ostatným členským štátom pred začiatkom každého príslušného obdobia.
8
Článok 9 ods. 3 uvedenej smernice upravuje nasledujúce:
„Do troch mesiacov od oznámenia [NAP] členským štátom podľa odseku 1 môže Komisia tento [NAP], alebo ktorýkoľvek z jeho aspektov zamietnuť na základe nekompatibility s kritériami uvedenými v prílohe III alebo s článkom 10. Členský štát prijme rozhodnutie podľa článku 11 ods. 1 alebo 2 len v prípade, ak sú navrhované zmeny a doplnenia prijaté Komisiou. Komisia uvedie dôvody v prípade každého zamietnutého návrhu.“
9
V zmysle článku 10 smernice 2003/87 sú členské štáty povinné bezodplatne prideliť najmenej 95 % kvót na prvé obdobie pridelenia.
10
Článok 11 smernice 2003/87 týkajúci sa pridelenia a vydania kvót stanovuje:
„1.   Pre trojročné obdobie začínajúce 1. januára 2005 rozhodne každý členský štát o celkovom množstve kvót, ktoré pridelí na toto obdobie a o pridelení týchto kvót prevádzkovateľom jednotlivých zariadení. Toto rozhodnutie musí byť prijaté aspoň tri mesiace pred začiatkom obdobia a musí byť založené na [NAP] vypracovanom podľa článku 9 a v súlade s článkom 10 pri náležitom zohľadnení pripomienok verejnosti.
2.   Pre päťročné obdobie začínajúce 1. januára 2008 a pre každé nasledujúce päťročné obdobie rozhodne každý členský štát o celkovom množstve kvót, ktoré pridelí pre dané obdobie a začne s procesom prideľovania týchto kvót prevádzkovateľom jednotlivých zariadení. Toto rozhodnutie musí byť prijaté aspoň dvanásť mesiacov pred začiatkom príslušného obdobia a musí byť založené na [NAP] vytvorenom podľa článku 9 a v súlade s článkom 10 pri náležitom zohľadnení pripomienok verejnosti.
3.   Rozhodnutia prijaté podľa odsekov 1 alebo 2 musia byť v súlade s požiadavkami zmluvy [ES], najmä s jej článkami 87 a 88. Pri rozhodovaní o pridelení členské štáty prihliadajú na potrebu poskytovať prístup ku kvótam novým účastníkom.
…“
11
Príloha III smernice 2003/87 vymenúva jedenásť kritérií uplatniteľných pre NAP.
12
Piate a desiate kritérium tejto prílohy upravuje toto:
„5.
[NAP] nerozlišuje medzi spoločnosťami alebo odvetviami tak, aby príliš zvýhodňoval určité podniky alebo činnosti, v súlade s požiadavkami Zmluvy, najmä jej článkov 87 a 88.
…
10.
Plán obsahuje zoznam zariadení, ktoré pokrýva táto smernica s množstvami kvót, ktoré sa im plánujú prideliť.“
13
Podľa článku 13 ods. 1 sú kvóty platné len pre emisie počas obdobia uvedeného v článku 11 ods. 1 alebo 2, na ktoré boli vydané.
Okolnosti predchádzajúce sporu
14
Z napadnutého uznesenia vyplýva, že navrhovateľ prevádzkuje zariadenie vyrábajúce sklo v Porz. Rozhodnutím zo 16. decembra 2004 Umweltbundesamt (federálny úrad pre životné prostredie) boli pre časť tohto zariadenia, ktoré bolo uvedené do prevádzky v priebehu rokov 2003 a 2004, udelené emisné kvóty na prvé obdobie pridelenia (2005 — 2007) na základe nemeckého NAP (ďalej len „nemecký NAP I“) a na základe § 8 zákona o prideľovaní emisných kvót na obdobie od roku 2005 do roku 2007 (Zuteilungsgesetz 2007 z 26. augusta 2004, BGBI. 2004 I, s. 2211, ďalej len „ZuG 2007“).
15
V zmysle § 8 ods. 1 druhej vety ZuG 2007 je dotknuté zariadenie, vyňaté po dobu dvanástich rokov od roku jeho uvedenia do prevádzky, oslobodené od používania koeficientu plnenia.
16
V súlade s § 2 ZuG 2007, pokiaľ inak neupravujú osobitné odchylné pravidlá, sú dotknuté ustanovenia tohto zákona uplatniteľné iba na prvé obdobie pridelenia.
17
Okrem toho § 7 zákona z 8. júla 2004, ktorým sa preberá smernica 2003/87/ES o vytvorení systému obchodovania s emisnými kvótami vypúšťania skleníkových plynov v Spoločenstve (Gesetz zur Umsetzung der Richtlinie 2003/87/EG über ein System für den Handel mit Treibhausgasemissionszertifikaten in der Gemeinschaft, BGBI. 2004 I, s. 1578, ďalej len „TEHG“), najmä upravuje, že NAP prijatý na každé obdobie pridelenia predstavuje základný predpoklad pre prijatie zákona o prideľovaní a prideľovanie sa uskutočňuje na jeho základe.
18
V zmysle § 9 ods. 1 TEHG má každý prevádzkovateľ zariadení právo na získanie emisných kvót v súlade s podmienkami upresnenými v zákone o prideľovaní. V súlade s odsekom 2 tohto ustanovenia sa prideľovanie uskutočňuje vo vzťahu k vykonávanej činnosti, ktorá sa uskutočňuje počas daného obdobia pridelenia.
19
Nakoniec § 10 ods. 1 TEHG upravuje, že pre každé obdobie pridelenia sa požaduje podanie písomnej žiadosti príslušnému orgánu.
20
Dňa 4. júla 2006 informovala Spolková republika Nemecko Komisiu v súlade s článkom 9 ods. 1 smernice 2003/87 o svojom národnom alokačnom pláne na druhé obdobie pridelenia (ďalej len „nemecký NAP II“).
21
Rovnako ako nemecký NAP I, aj nemecký NAP II ponechal vo svojej kapitole 6.1 všeobecné pravidlo prideľovania uplatniteľné na už existujúce zariadenia („Bestandsanlagen“), ktoré začali prevádzku pred 31. decembrom 2002. Pokiaľ ide o zariadenie priemyselného odvetvia, uplatniteľný koeficient plnenia je 0,9875.
22
Kapitola 6.2 nemeckého NAP II okrem iného špecifikuje pod nadpisom „Prideľovania v zmysle § 8 ZuG 2007“, že v zmysle posledného menovaného ustanovenia nie je uplatniteľný žiadny koeficient plnenia v rámci výpočtu množstva emisných kvót udelených zariadeniam uvedeným do prevádzky medzi 1. januárom 2003 a 31. decembrom 2004 počas obdobia dvanástich rokov od uvedenia do prevádzky.
23
Sporným rozhodnutím Komisie bol čiastočne zamietnutý nemecký NAP II. V § 1 ods. 2 tohto rozhodnutia Komisia konštatovala, že pravidlá prideľovania opísané v kapitole 6.2 nemeckého NAP II, najmä pod názvom „Prideľovania v zmysle § 8 ZuG 2007“, boli nezlučiteľné s piatym kritériom prílohy III smernice 2003/87, keďže predstavovali neodôvodniteľnú výhodu v prospech dotknutého zariadenia v porovnaní s inými porovnateľnými existujúcimi zariadeniami, pre ktoré sa používa všeobecná metóda udeľovania.
24
Komisia totiž považovala bezodplatné prideľovanie emisných kvót pre určité činnosti pri uplatnení menej prísneho, a teda výhodnejšieho koeficientu plnenia za selektívne ekonomické zvýhodnenie pre určité podniky, ktoré by mohlo narušiť hospodársku súťaž alebo hroziť jej narušením a ovplyvniť obchodovanie medzi členskými štátmi a následne vyvolať podozrenie o existencii protiprávnej štátnej pomoci v rozpore s článkami 87 ES a 88 ES.
25
Komisia iba pripustila, že počas daného obdobia pridelenia sa môže prideľovanie emisných kvót uskutočňovať metódami, ktoré sú odlišné od tých, ktoré sa použijú pre „nového účastníka“ trhu v zmysle článku 3 písm. h) smernice 2003/87, ktorý sa podľa tejto smernice považuje za osobitnú kategóriu. Odôvodnenie takéhoto rozdielneho zaobchádzania je podľa Komisie počas nasledujúceho obdobia pridelenia už zastarané, keďže sa pôvodne „nový účastník“ trhu zmení na existujúce zariadenie, pre ktoré sa v budúcnosti použijú údaje, ktoré sa používajú pre existujúce zariadenia.
26
V článku 2 ods. 2 sporného rozhodnutia Komisia uviedla, že by proti nemeckému NAP II nevzniesla námietky, ak by sa Spolková republika Nemecko vyhla diskriminácii a prijala a oznámila Komisii nasledujúce zmeny:
„2.   Alokačné záruky z prvého obdobia pridelenia, ako sú opísané v kapitole 6.2 nemeckého NAP II pod nadpisom ‚Nové dodatočné zariadenia v súlade s § 11 ZuG 2007‘ a ‚Prideľovania v zmysle § 8 ZuG 2007‘… sa nesmú uplatniť pri prideľovaní emisných kvót spôsobom zvýhodňujúcim dotknuté zariadenia v porovnaní s inými porovnateľnými existujúcimi zariadeniami, ktoré podliehajú uplatneniu všeobecnej metódy prideľovania upravenej v tomto NAP; inými slovami, na dotknuté zariadenia sa musí uplatniť ten istý koeficient plnenia ako na iné porovnateľné existujúce zariadenia…“
Napadnuté uznesenie
27
Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 7. februára 2007 podal navrhovateľ žalobu o neplatnosť sporného rozhodnutia.
28
Samostatným podaním doručeným toho istého dňa navrhovateľ taktiež navrhol, aby sa vec prejednala v skrátenom súdnom konaní upravenom v článku 76a Rokovacieho poriadku Súdneho dvora. Listom z 23. februára 2007 Komisia vyjadrila nesúhlas s prejednávaním veci v skrátenom súdnom konaní. Rozhodnutím Súdu prvého stupňa zo 7. júna 2007 sa žiadosti o skrátené súdne konanie vyhovelo.
29
Podaním, ktoré došlo do kancelárie Súdu prvého stupňa 23. marca 2007, vzniesla Komisia na základe článku 114 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa námietku neprípustnosti vyššie uvedenej žaloby o neplatnosť, ku ktorej navrhovateľ 12. apríla 2007 predložil pripomienky.
30
Svojou žalobou sa navrhovateľ domáhal, aby Súd prvého stupňa:
—
zrušil článok 1 ods. 2 sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom vyhlasuje alokačné záruky z prvého alokačného obdobia, ktoré sú uvedené v kapitole 6.2 nemeckého NAP II pod názvom „Nové dodatočné zariadenia v súlade s § 11 ZuG 2007“ a „Prideľovania v zmysle § 8 ZuG 2007“, za nezlučiteľné so smernicou 2003/87,
—
zrušil článok 2 ods. 2 sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom toto ustanovenie zaväzuje Spolkovú republiku Nemecko k povinnostiam („Vorgaben“) použiť alokačné záruky z prvého obdobia pridelenia, ktoré sú uvedené v kapitole 6.2 nemeckého NAP II pod názvami „Nové dodatočné zariadenia v súlade s § 11 ZuG 2007“ a „Prideľovania v zmysle § 8 ZuG 2007“ a v rozsahu, v akom tieto ustanovenia predpisujú použitie koeficientu plnenia použiteľného pre iné existujúce porovnateľné zariadenia,
—
zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
31
Súd prvého stupňa napadnutým uznesením zamietol túto žalobu ako neprípustnú, čo odôvodnil najmä tým, že navrhovateľ, ktorý nie je adresátom sporného rozhodnutia, nie je týmto rozhodnutím osobne dotknutý v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES.
32
Na podporu tohto tvrdenia Súd prvého stupňa v bode 59 napadnutého uznesenia predovšetkým konštatoval, že sporné rozhodnutie je všeobecne záväzným aktom, ktorý sa uplatňuje na objektívne určené situácie a spôsobuje právne následky voči kategóriám osôb vymedzených všeobecným a abstraktným spôsobom. Článok 1 ods. 2 a článok 2 ods. 2 sporného rozhodnutia sa totiž týka všetkých prevádzkovateľov zariadení, ktorí sú všeobecným a abstraktným spôsobom vymedzení v pravidlách obsiahnutých v kapitole 6.2 nemeckého NAP II a pôsobia v ekonomickom sektore, podliehajúcim systému pre obchodovanie s kvótami na základe prílohy I smernice 2003/87. Z hľadiska týchto ustanovení, avšak s výhradou existencie vlastností, ktoré sú pre ne osobitné, sú teda títo prevádzkovatelia dotknutí rovnakým spôsobom a nachádzajú sa v rovnakej situácii.
33
Súd prvého stupňa ďalej pripomenul, že podľa ustálenej judikatúry môže iná fyzická alebo právnická osoba než adresát aktu tvrdiť, že je osobne dotknutá v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES iba v prípade, ak je dotknutým aktom zasiahnutá z dôvodu určitých vlastností, ktoré sú pre ňu osobitné, alebo faktickej situácie, ktorá ju vymedzuje proti všetkým ostatným osobám a takto ju individualizuje podobným spôsobom ako adresáta aktu (rozsudky Súdneho dvora z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia, 25/62, Zb. s. 197, 223; z 18. mája 1994, Codorniu/Rada, C-309/89, Zb. s. I-1853, bod 20; z 25. júla 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Rada, C-50/00 P, Zb. s. I-6677, bod 36, a z 1.apríla 2004, Komisia/Jégo-Quéré, C-263/02 P, Zb. s. I-3425, bod 45).
34
V tejto súvislosti Súd prvého stupňa poukázal na skutočnosť, že samotná okolnosť, že akt so všeobecnou pôsobnosťou môže mať rôzne konkrétne účinky na rôzne právne subjekty, na ktoré sa použije, ho nemôže vymedzovať vzhľadom ku všetkým ostatným dotknutým subjektom, pokiaľ sa tento akt použije na základe objektívne určenej situácie.
35
V bode 61 napadnutého uznesenia sa Súd prvého stupňa domnieva, že v prejednávanej veci nie sú žalobcovia vôbec individualizovaní z dôvodu vlastností, ktoré sú pre ne osobitné, ale sú dotknutí rovnako ako všetci ostatní prevádzkovatelia zariadení podliehajúcich rovnakým pravidlám a právnym predpisom členských štátov a Spoločenstva a nachádzajú sa v tej istej situácii. Teda iba z dôvodu ich objektívnej vlastnosti prevádzkovateľov, ktorí sú vymedzení v pravidlách obsiahnutých v kapitole 6.2 nemeckého NAP II a pôsobia v sektoroch zahrnutých v prílohe I smernice 2003/87, môžu žalobcovia tvrdiť, že boli dotknutí sporným rozhodnutím.
36
Okrem toho v rovnakom bode napadnutého uznesenia Súd prvého stupňa rozhodol, že žiadne z tvrdení uvádzaných žalobcami nie je spôsobilé toto posúdenie spochybniť.
37
V bode 65 napadnutého uznesenia Súd prvého stupňa najmä uvádza, že nie je možné akceptovať tvrdenie, na základe ktorého Saint-Gobain Glass Deutschland patrí do uzatvoreného okruhu osôb, pretože patrí do skupiny prevádzkovateľov, ktorí požiadali o emisné kvóty a získali ich počas obdobia rokov 2003 až 2004 na základe § 8 ods. 1 ZuG 2007. V tejto súvislosti Súd prvého stupňa konštatoval, že Saint-Gobain Glass Deutschland svojimi tvrdeniami, pokiaľ ide o zloženie údajného uzatvoreného okruhu prevádzkovateľov, ani neupresnil a ani nepredložil dôkazy. Rovnako ani neupresnil, ani nepredložil do spisu zoznam prevádzkovateľov, ktorí mali z uplatnenia § 8 ods. 1 ZuG 2007 prospech, tak ako to urobili ostatní dvaja žalobcovia.
38
Súd prvého stupňa okrem toho pripomenul, že možnosť určiť v dobe prijatia napadnutého opatrenia viac alebo menej presne počet, alebo dokonca aj totožnosť právnych subjektov, na ktoré sa uvedené opatrenia použijú, vôbec neznamená, že tieto subjekty sa musia považovať za osobne dotknuté týmto opatrením, pokiaľ je nesporné, že sa toto použitie uskutočňuje na základe objektívnej právnej alebo faktickej situácie definovanej dotknutým aktom (rozsudok Súdneho dvora z 22. novembra 2001, Antillean Rice Mills/Rada, C-451/98, Zb. s. I-8949, bod 52).
39
Na základe uvedeného Súd prvého stupňa dospel k záveru, že Saint-Gobain Glass Deutschland nepreukázal, že bol z dôvodu ním uvádzanej príslušnosti k uzatvorenému okruhu prevádzkovateľov sporným rozhodnutím osobne dotknutý.
40
Okrem toho sa Súd prvého stupňa rovnako domnieva, že tak z cieľov smernice 2003/87, vykladaných vo svetle jej piateho odôvodnenia, ako ani z piateho kritéria prílohy III, ani zo žiadnych ďalších ustanovení uvedenej smernice nevyplýva pre prevádzkovateľov zariadenia nejaká záruka, že sa na nich uplatní určitá alokačná metóda alebo že dokonca obdržia určité množstvo emisných kvót skleníkových plynov, najmä keď sa táto údajná záruka vzťahuje na viac období pridelenia. Článok 11 ods. 1 a 2 smernice 2003/87, vykladaný v spojení s článkom 9 ods. 1 a s článkom 13 ods. 1 tejto smernice, naopak jasne rozlišujú medzi prvým a druhým alokačným obdobím a obmedzujú platnosť pridelených emisných kvót iba na jediné obdobie pridelenia, z čoho plynie, že členské štáty musia prijať samostatné rozhodnutie o prideľovaní emisných kvót pre každé obdobie pridelenia.
Návrhy účastníkov konania
41
Svojím odvolaním proti rozhodnutiu Súdu prvého stupňa Saint-Gobain Glass Deutschland navrhuje, aby Súdny dvor:
—
zrušil napadnuté uznesenie v rozsahu, v akom sa týka navrhovateľa,
—
zrušil článok 1 ods. 2 sporného rozhodnutia, v rozsahu, v akom toto rozhodnutie vyhlasuje alokačné záruky z prvého obdobia pridelenia, ako sú popísané v kapitole 6.2 nemeckého NAP II nezlučiteľné so smernicou 2003/87,
—
zrušil článok 2 ods. 2 sporného rozhodnutia po prvé v rozsahu, v akom toto ustanovenie ukladá Spolkovej republike Nemecko obmedzenia týkajúce sa použitia alokačných záruk z prvého obdobia pridelenia, ktoré sú uvedené v kapitole 6.2 nemeckého NAP II, a po druhé v tom rozsahu, v akom toto ustanovenie nariaďuje použitie rovnakého koeficientu plnenia ako pre iné existujúce porovnateľné zariadenia,
—
subsidiárne zrušil napadnuté uznesenie a vrátil vec na rozhodnutie Súdu prvého stupňa,
—
zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
42
Komisia navrhuje zamietnuť odvolanie proti rozhodnutiu Súdu prvého stupňa ako neprípustné a subsidiárne zamietnuť ako neopodstatnené. Taktiež navrhuje zaviazať žalobcu na náhradu trov konania.
O odvolaní
43
Na podporu odvolania proti rozhodnutiu Súdu prvého stupňa uvádza Saint-Gobain Glass Deutschland dva dôvody na zrušenie napadnutého uznesenia vychádzajúce z porušenia procesných pravidiel a porušenia článku 230 štvrtého odseku ES.
44
V zmysle článku 119 rokovacieho poriadku, ak je odvolanie zjavne neprípustné alebo zjavne nedôvodné, Súdny dvor ho môže odôvodneným uznesením kedykoľvek na základe správy sudcu spravodajcu a po vypočutí generálneho advokáta odmietnuť alebo zamietnuť.
45
Súdny dvor si myslí, že tak tomu v prejednávanom prípade je, a že vzhľadom na prijatie tohto uznesenia nie je potrebné rozhodnúť o návrhu na skrátené súdne konanie.
O neprípustnosti odvolania
46
Komisia sa domnieva, že navrhovateľ stratil záujem na konaní, keďže zrušenie ustanovení sporného rozhodnutia v rámci odvolania by nemalo žiadny právny účinok vzhľadom nato, že bolo prijaté rozhodnutie Komisie K(2007) 5258 z 26. októbra 2007, ktorým sa schválili zmeny uskutočnené Spolkovou republikou Nemecko v jej právnych predpisoch, najmä nahradenie systému založeného na jednotnom koeficiente plnenia iným systémom.
47
Na základe žiadosti Súdneho dvora formulovanej podľa článku 54a rokovacieho poriadku ho Komisia zoznámila s posledným uvedeným rozhodnutím.
48
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor môže vyhlásiť odvolanie za neprípustné, pokiaľ na základe skutočnosti, ktorá nastala po vydaní rozsudku Súdu prvého stupňa, už nemá tento rozsudok škodlivý charakter pre subjekt, ktorý podal odvolanie. Existencia záujmu navrhovateľa na konaní totiž predpokladá, že odvolanie je spôsobilé získať výhodu pre účastníka konania, ktorý ho podal (pozri rozsudok Súdneho dvora z 19. októbra 1995, Rendo a i./Komisia, C-19/93 P, Zb. s. I-3319, bod 13, a uznesenie z 25. januára 2001, Lech-Stahlwerke/Komisia, C-111/99 P, Zb. s. I-727, bod 18).
49
V prejednávanom prípade je potrebné konštatovať, že rozhodnutie, na ktoré sa odvoláva Komisia s cieľom preukázať neexistenciu záujmu na podaní odvolania navrhovateľom po prvé nenahrádza sporné rozhodnutie a po druhé odkazuje iba na zmeny spojené s článkom 1 ods. 2 sporného rozhodnutia.
50
Žalobca pritom popiera tvrdenia týkajúce sa nezlučiteľnosti alokačných záruk z prvého obdobia pridelenia, uvedených v článku 2 ods. 2 sporného rozhodnutia so smernicou 2003/87 po prvé v rozsahu, v akom toto ustanovenie ukladá členskému štátu, ktorý je adresátom sporného rozhodnutia, obmedzenie týkajúce sa použitia alokačných záruk z prvého obdobia pridelenia, ktoré sú uvedené v kapitole 6.2 nemeckého NAP II, a po druhé v tom rozsahu, v akom tomuto štátu nariaďuje použitie rovnakého koeficientu plnenia ako pre iné existujúce porovnateľné zariadenia.
51
Za týchto podmienok a pri nedostatku doplňujúcich informácií nie je Súdny dvor spôsobilý konštatovať skutočnosť, ktorú navrhuje Komisia, teda že Saint-Gobain Glass Deutschland nemá žiadny právny záujem na podaní tohto odvolania.
52
Je teda potrebné zamietnuť námietku neprípustnosti uplatnenú Komisiou.
O prvom odvolacom dôvode vychádzajúcom z porušenia procesného práva
Argumentácia účastníkov konania
53
Saint-Gobain Glass Deutschland tvrdí, že Súd prvého stupňa sa napadnutým uznesením dopustil porušenia práva na spravodlivý súdny proces, ako aj práva byť vypočutý. V tejto súvislosti uvádza najmä fakt, že účastníkom konania sa musí zaistiť možnosť vyjadriť sa ku všetkým faktickým alebo právnym otázkam, ktoré majú význam pre vyriešenie sporu.
54
Podľa názoru navrhovateľa Súd prvého stupňa založil svoje uznesenie najmä na skutočnosti, že navrhovateľ ani neupresnil, ani nepreukázal zloženie uzatvoreného okruhu prevádzkovateľov, na ktorý sa odvolával s cieľom, aby sa mu priznalo postavenie osoby osobne dotknutej sporným rozhodnutím. Saint-Gobain Glass Deutschland trvá na tom, že ho Súd prvého stupňa o poskytnutie zoznamu dotknutých prevádzkovateľov vôbec nepožiadal. Z toho vyplýva záver, že nebol spôsobilý predložiť Súdu prvého stupňa dôvody nepredloženia takéhoto zoznamu.
55
V tejto súvislosti žalobca tvrdí, že bez výslovnej výzvy Súdu prvého stupňa nemal žiadny dôvod predmetný zoznam predložiť. Navyše príslušnosť k uzatvorenému okruhu subjektov dotknutých prijatím sporného rozhodnutia priamo vyplývala zo štruktúry vnútroštátnych predpisov a nezávisela od predloženia zoznamu dotknutých prevádzkovateľov.
56
Saint-Gobain Glass Deutschland taktiež tvrdí, že nebolo možné vypracovať taký zoznam, pretože Umweltbundesamt (spolkový úrad pre životné prostredie) by žiadosť tohto druhu, vzhľadom na ochranu údajov, nevybavil kladne. Súd prvého stupňa naopak mal možnosť prijať organizačné procesné opatrenia alebo opatrenia v rámci dokazovania. Pokiaľ by Súd prvého stupňa takúto žiadosť podal, Spolková republika Nemecko by taký zoznam spôsobilý preukázať príslušnosť žalobcu k uzatvorenému okruhu prevádzkovateľov poskytla.
57
Komisia sa domnieva, že napadnutým uznesením sa Súd prvého stupňa nedopustil žiadneho porušenia svojich procesných predpisov.
Posúdenie Súdnym dvorom
58
Na úvod je potrebné konštatovať, že na rozdiel od toho, čo sa, ako sa zdá, domnieva navrhovateľ, Súd prvého stupňa uviedol skutočnosť, že sa mu neposkytol zoznam prevádzkovateľov dotknutých sporným rozhodnutím, aby sa preukázalo, že navrhovateľ bol týmto rozhodnutím osobne dotknutý, iba pre úplnosť.
59
Súd prvého stupňa totiž v bode 61 napadnutého uznesenia najprv usúdil, že žalobcovia neboli sporným rozhodnutím osobne dotknutí a že žiadny z argumentov, ktoré predložili, tento záver nevyvracia.
60
V reakcii na niektoré argumenty predložené Saint-Gobain Glass Deutschland, ktoré sa zakladali na jeho údajnej príslušnosti k uzatvorenému okruhu prevádzkovateľov dotknutých sporným rozhodnutím, Súd prvého stupňa v bode 65 napadnutého uznesenia najmä pripomenul, že možnosť viac alebo nemej presne určiť počet alebo dokonca aj totožnosť právnych subjektov, na ktoré sa sporné ustanovenie vyššie uvedeného rozhodnutia použije, vôbec neznamená, že tieto subjekty sa musia považovať za osobne dotknuté týmto opatrením, pokiaľ je nesporné, že sa toto uplatnenie uskutočňuje na základe objektívnej právnej alebo faktickej situácie definovanej dotknutým aktom.
61
V tejto súvislosti Súd prvého stupňa konštatoval, že Saint-Gobain Glass Deutschland svojimi tvrdeniami, týkajúcimi sa zloženia údajného uzatvoreného okruhu prevádzkovateľov, ani neupresnil, ani nepredložil dôkazy. Súd prvého stupňa teda iba pre úplnosť poznamenal, že navrhovateľ, na rozdiel od ostatných žalobcov, neposkytol ku spisu zoznam prevádzkovateľov.
62
Podľa ustálenej judikatúry ide však o odvolací dôvod namierený proti nadbytočnému dôvodu tohto rozsudku, ktorý nemôže viesť k jeho zrušeniu, a je teda neúčinný (rozsudok z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia, C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P až C-208/02 P a C-213/02 P, Zb. s. I-5425, bod 148, ako aj uznesenie z 23. februára 2006, Piau/Komisia, C-171/05 P, bod 86).
63
Z tohto dôvodu je potrebné prvý odvolací dôvod ako celok zamietnuť.
O druhom odvolacom dôvode vychádzajúceho z porušenia článku 230 štvrtého odseku ES
Argumentácia účastníkov konania
64
Podstata tohto dôvodu Saint-Gobain Glass Deutschland spočíva v tom, že Súd prvého stupňa nesprávne použil pojem osobná dotknutosť aktom Spoločenstva.
65
Podľa navrhovateľa bol okruh dotknutých prevádzkovateľov s konečnou platnosťou určený a/alebo určiteľný na základe nemeckých právnych predpisov a nemohol byť v žiadnom prípadne rozšírený. Za týchto podmienok nemohol Súd prvého stupňa tvrdiť, že sa zákaz zachovania platnosti alokačných záruk uplatnil na základe objektívnej právnej alebo faktickej situácie definovanej dotknutým aktom.
66
Podľa navrhovateľa boli prevádzkovatelia v spornom rozhodnutí presne určení, takže objektívny odkaz na oblasť uplatnenia § 8 ZuG 2007 sa môže nahradiť menným zoznamom prevádzkovateľov bez toho, aby došlo ku zmene pôsobnosti tohoto rozhodnutia.
67
Navrhovateľ tvrdí, že vychádzajúc z rozsudku z 13. mája 1971, International Fruit Company a i./Komisia (41/70 až 44/70, Zb. s. 411, bod 21), že sporné rozhodnutie mohol Súd prvého stupňa kvalifikovať ako súbor individuálnych rozhodnutí, pretože týmto rozhodnutím Komisia vo vzťahu k prevádzkovateľom, na ktorých sa vzťahuje alokačná záruka stanovená v § 8 ZuG 2007, zakázala ďalšiu platnosť uvedenej alokačnej záruky. V konečnom vyznení predstavuje rozhodnutie Komisie o nemeckom NAP II tak všeobecné rozhodnutie, ako aj súbor rozhodnutí individuálnych vzhľadom k tomu, že zakazuje použitie alokačných záruk vyplývajúcich z § 8 ZuG 2007.
68
Komisia trvá na tom, aby sa tento dôvod zamietol ako neopodstatnený. V tejto súvislosti sa domnieva, že Súd prvého stupňa uplatnil článok 230 štvrtý pododsek ES správne.
69
Sporné rozhodnutie okrem toho nie je možné posudzovať ako súbor individuálnych rozhodnutí vzhľadom na to, že Komisia sa nevyjadrovala k individuálnym žiadostiam a že v každom prípade nemala k dispozícii informácie o zariadeniach dotknutých oznámeným NAP dostatočné k tomu, aby sa mohla vyjadriť v tom zmysle, ktorý sa snaží dokázať navrhovateľ.
Právne posúdenie
70
Je potrebné konštatovať, tak ako to správne urobil Súd prvého stupňa, že možnosť určiť viac či menej presne počet alebo dokonca i totožnosť právnych subjektov, na ktoré sa opatrenie použije, vôbec neznamená, že tieto subjekty sa musia považovať za osobne dotknuté týmto opatrením, ak je nesporné, tak ako v prejednávanom prípade, že sa toto použitie vykoná na základe objektívnej právnej alebo faktickej situácie definovanej dotknutým aktom (pozri najmä rozsudok Súdneho dvora z 22. novembra 2001, Antillean Rice Mills/Rada, už citovaný vyššie, bod 52; ako aj uznesenia z 24. mája 1993, Arnaud a i./Rada, C-131/92, Zb. s. I-2573, bod 13, a z 21. júna 1993, Chiquita Banana a i./Rada, C-276/93, Zb. s. I-3345, bod 8).
71
Pokiaľ ide o argumentáciu, ktorou sa navrhovateľ snaží dokázať, že sporné rozhodnutie má hybridnú povahu, keďže predstavuje súčasne všeobecne záväzný akt aj súbor individuálnych rozhodnutí, je potrebné po prvé konštatovať, tak ako to spravil Súd prvého stupňa v bode 59 napadnutého uznesenia, že sporné rozhodnutie určené Spolkovej republike Nemecko má charakter všeobecne záväzného aktu tým, že sa uplatňuje na objektívne určené situácie a vyvoláva právne účinky voči kategóriám osôb chápaných všeobecným a abstraktným spôsobom.
72
Po druhé skutočnosť, že sporné rozhodnutie spôsobilo zákaz ďalšej platnosti alokačnej záruky, ktorej by sa mohli domáhať určití prevádzkovatelia na základe § 8 ZuG 2007, nemá taký charakter, aby tomuto rozhodnutiu dalo povahu súboru individuálnych rozhodnutí.
73
V tejto súvislosti na rozdiel od toho, čo tvrdí navrhovateľ v rámci tohto odvolania, okolnosť, že NAP predložený členským štátom Komisii musí obsahovať zoznam zariadení patriacich pod systém pre obchodovanie s kvótami, ako aj označení kvót, ktoré tento štát zamýšľa uvedeným zariadeniam prideliť, nedovoľuje vychádzať z predpokladu, že sa Komisia sporným rozhodnutím vyjadrila k individuálnym žiadostiam, čo naopak charakterizovalo situáciu vo veci, v ktorej bol vydaný už citovaný rozsudok International Fruit Company a i./Komisia.
74
Takéto tvrdenie potvrdzuje skutočnosť, že zoznam upravený v prílohe III bodu 10 smernice 2003/87 poukazuje na uvedené zariadenia a nie na menný výpočet prevádzkovateľov, ktorým sa pridelia kvóty.
75
Okrem toho v súlade s článkom 11 ods. 2 a 3 tejto smernice patrí rozhodovanie o celkovom množstve kvót, ktoré sa pridelia na dané obdobie, a o začatí postupu prideľovania týchto kvót prevádzkovateľom každého zariadenia vrátane rozhodovania o prideľovaní uvedených kvót do kompetencie každého členského štátu, ale nie Komisie. Takéto rozhodnutie sa prijíma na základe vlastného NAP vypracovaného na základe článku 9 a v súlade s článkom 10 vyššie uvedenej smernice.
76
Nakoniec, ako uviedol Súd prvého stupňa v bode 67 napadnutého uznesenia, ani z cieľov smernice 2003/87, vykladaných vo svetle jej piateho odôvodnenia, ani z piateho kritéria prílohy III, ani zo žiadnych ďalších ustanovení uvedenej smernice nevyplýva pre prevádzkovateľov zariadení nejaká záruka, že pre nich bude použitá určitá alokačná metóda, alebo že dokonca dostanú určité množstvo emisných kvót skleníkových plynov. Zmeny v nemeckom NAP II, prijaté neskôr Spolkovou republikou Nemecko a odsúhlasené Komisiou, toto konštatovanie potvrdzujú.
77
Za týchto podmienok sa Súd prvého stupňa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia pri uplatnení článku 230 ES, keď rozhodol, že sporné rozhodnutie má všeobecnú pôsobnosť, a teda sa navrhovateľa osobne nedotýka.
78
V každom prípade je potrebné uviesť, že aj keď sa žalobcovia nemôžu domáhať zrušenia napadnutého rozhodnutia, zostáva im zachovaná možnosť spochybniť vnútroštátne opatrenia prijaté na základe sporného rozhodnutia, a v tejto súvislosti môžu namietať protiprávnosť tohto rozhodnutia pred vnútroštátnymi súdmi, rozhodujúcimi v súlade s článkom 234 ES (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. septembra 1983, Universität Hamburg, 216/82, Zb. s. 2771, bod 10, a zo 17. novembra 1998, Kruidvat/Komisia, C-70/97 P, Zb. s. I-7183, body 48 a 49).
79
Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné tento odvolací dôvod zamietnuť ako zjavne neopodstatnený, a odvolanie zamietnuť v celom rozsahu.
O trovách
80
Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku, ktorý je uplatniteľný aj na konanie o odvolaní proti rozhodnutiu Súdu prvého stupňa v zmysle článku 118 toho istého predpisu, každý účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Saint-Gobain Glass Deutschland na náhradu trov konania a navrhovateľ nemal úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) nariadil:
1.
Odvolanie sa zamieta.
2.
Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH je povinný nahradiť trovy konania.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.