62002CC0384_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Návrh na začatie prejudiciálneho konania v tejto veci sa týka výkladu článku 3 písm. a) smernice Rady 89/592/EHS z 13. novembra 1989 o koordinácii právnych predpisov týkajúcich sa obchodovania s využitím dôverných informácií [ neoficiálny preklad ](2) . Presnejšie, otázka spočíva v určení toho, za akých okolností a podmienok môže byť osobe majúcej prístup k dôverným informáciám umožnené, aby prezradzovala dôverné informácie tretej osobe „počas bežného výkonu práce, povolania alebo svojich funkcií“.
I – Skutkový stav, uplatniteľné právo a prejudiciálne otázky
2. V trestnom konaní boli na Københavns Byret (Dánsko) proti pánovi Grøngaardovi a pánovi Bangovi vznesené obvinenia, pretože prezradili dôverné informácie.
3. Pán Bang je politicky vymenovaným predsedom Finansforbundet, odborovej organizácie zastupujúcej pracovníkov zamestnaných vo finančnom sektore.
4. Pán Grøngaard bol v rozhodnom čase členom správnej rady vymenovaným zamestnancami spoločnosti RealDanmark, ktorá je spoločnosťou kótovanou na burze a dôležitou finančnou inštitúciou. Súčasne bol pán Grøngaard vymenovaný zo strany Finansforbundet za člena výboru spoločnosti pre fúziu zriadeného dohodou uzatvorenou medzi RealDanmark a Finansforbundet. Pán Grøngaard je tiež predsedom Kapitalkreds, jednej z jedenástich sekcií Finansforbundet.
5. Pán Grøngaard prezradil pánovi Bangovi dôverné informácie pri dvoch príležitostiach. Po mimoriadnom zasadnutí správnej rady RealDanmark 22. augusta 2000 najprv pánovi Bangovi 23. augusta prezradil podrobnosti o vyjednávaní o fúzii s Danske Bank, finančnou inštitúciou kótovanou na burze.
6. Medzi 28. augustom a 4. septembrom 2000 sa pán Bang radil so svojimi dvoma zástupkyňami – pani Madsen a pani Nielsen, a so spolupracovníkom zo sekretariátu Finansforbundet pánom Christensenom, prezradiac im tie isté informácie, ktoré dostal od pána Grøngaarda. Dňa 31. augusta 2000 pán Christensen kúpil akcie RealDanmark za sumu približne 48 000 eur.
7. Dňa 18. septembra 2000 sa na schôdzi správnej rady RealDanmark ďalej prejednávali podrobnosti fúzie. Fúzia bola tiež predmetom diskusií na mimoriadnom zasadnutí výboru spoločnosti pre fúziu 22. septembra 2000. Pán Grøngaard bol prítomný na oboch zasadnutiach. Opätovne sa 26. septembra 2000 obrátil na pána Banga s úmyslom pomôcť zamestnancom riešiť následky fúzie. Najmä prejednávali harmonogram fúzie, ako aj súvisiace zvýšenie cien akcií RealDanmark vo výške medzi 60 a 70 %.
8. V dňoch 27. a 28. septembra 2000 pán Bang v uvedenom poradí poskytol informácie pánovi Larsenovi, vedúcemu sekretariátu Finansforbundet, a svojmu kolegovi pánovi Christensenovi, ktoré sa týkali najmä dátumu predpokladaného oznámenia fúzie a správy o zmene emisných kurzov. Dňa 29. septembra 2000 pán Christensen kúpil nové akcie RealDanmark za sumu približne 214 000 eur.
9. Dňa 2. októbra 2000 bola fúzia medzi RealDanmark a Dansk Bank verejne oznámená. Po tomto oznámení sa cena akcií RealDanmark zvýšila približne o 65 %. Pán Christensen predal svoje akcie v RealDanmark 2. a 3. októbra 2000, a dosiahol čistý zisk okolo 180 000 eur. Následne bol odsúdený na trest odňatia slobody vo výmere 6 mesiacov za obchodovanie s využitím dôverných informácií.
10. Proti pánovi Bangovi a pánovi Grøngaardovi bolo začaté trestné stíhanie vo veci prezradenia dôverných informácií, ktoré je v rozpore s článkom 36 ods. 1 Lov om Værdipapirhandel (dánsky zákon o obchodovaní s cennými papiermi) (ďalej len „Værdipapirhandelslov“). Podľa článku 94 ods. 1 bodu 1 Værdipapirhandelslov im hrozí buď peňažný trest, alebo odňatie slobody až na 18 mesiacov. Tieto ustanovenia tvoria časť prebratia smernice Dánskom uskutočneného v článkoch 34 až 39 a 93 až 96 Værdipapirhandelslov. Článok 36 ods. 1 zákona stanovuje, že „je zakázané komukoľvek, kto disponuje dôvernou informáciou, prezradiť ju(3) akejkoľvek inej osobe, pokiaľ k tomuto nedôjde pri bežnom výkone jeho práce, profesie alebo jeho funkcie“. Tento zákaz prezradenia sa uplatňuje na všetky osoby majúce prístup k dôverným informáciám, t. j. kohokoľvek, kto disponuje dôvernou informáciou. Naopak, podľa článku 3 písm. a) smernice iba osobám majúcim bezprostredný prístup k dôverným informáciám sa zakazuje „prezradiť túto dôvernú informáciu tretím osobám, pokiaľ k tomuto nedôjde pri bežnom výkone ich práce, profesie alebo ich funkcií“ [ neoficiálny preklad ].
11. Článok 1 ods. 1 smernice definuje dôvernú informáciu ako „informáciu, ktorá nebola uverejnená, ktorá je presnej povahy a týka sa jedného alebo viacerých emitentov cenných papierov alebo jedného alebo viacerých cenných papierov a ktorá by mohla podstatným spôsobom ovplyvniť, ak by sa uverejnila, kurzy tohto alebo týchto cenných papierov“ [ neoficiálny preklad ]. Článok 2 ods. 1 smernice opisuje osoby majúce bezprostredný prístup k dôverným informáciám ako osobu, ktorá získa prístup k dôvernej informácii „z dôvodu svojho postavenia členov správnych, riadiacich alebo dozorných orgánov emitenta, z dôvodu svojho podielu na základnom imaní emitenta alebo z dôvodu, že majú prístup k tejto informácii prostredníctvom výkonu svojej práce, povolania alebo svojich funkcií“ [ neoficiálny preklad ].
12. Článok 36 ods. 1 Værdipapirhandelslov má preto širší rozsah pôsobnosti ako článok 3 písm. a) smernice. Toto je v súlade s článkom 6 smernice, ktorý umožňuje členským štátom prijať prísnejšie ustanovenia, ako sú ustanovenia, ktoré upravuje smernica, a najmä rozšíriť rozsah zákazu upraveného v článku 3.
13. Za uvedených okolností položil vnútroštátny súd Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1. Odporuje článok 3 písm. a) smernice 89/592 tomu, aby osoba prezradila dôverné informácie, ktoré získala v postavení člena správnej rady vymenovaného zamestnancami podniku, ktorého sa dôverné informácie týkajú, a aby ich prezradila predsedovi odborovej organizácie združujúcej zamestnancov, ktorí túto osobu vymenovali ako člena správnej rady spoločnosti?
2. Odporuje článok 3 písm. a) smernice 89/592 tomu, aby osoba prezradila dôverné informácie, ktoré získala v postavení člena výboru pre fúziu podniku, a aby ich prezradila predsedovi odborovej organizácie zastupujúcej zamestnancov, ktorá vymenovala túto osobu za člena výboru pre fúziu?
3. Odporuje článok 3 písm. a) smernice 89/592 tomu, aby predseda odborovej organizácie prezradil dôverné informácie, ktoré získal za okolností, ktoré sú uvedené v prvej otázke, a aby ich prezradil v uvedenom poradí:
a) svojim dvom zástupcom;
b) najvyššiemu vedúcemu administratívy sekretariátu odborovej organizácie a
c) svojim spolupracovníkom v rámci sekretariátu odborovej organizácie?
4. Odporuje článok 3 písm. a) smernice 89/592 tomu, aby predseda odborovej organizácie prezradil dôverné informácie, ktoré získal za okolností, ktoré sú uvedené v druhej otázke, a aby ich prezradil v uvedenom poradí:
a) svojim dvom zástupcom;
b) najvyššiemu vedúcemu administratívy sekretariátu odborovej organizácie a
c) svojim spolupracovníkom v rámci sekretariátu odborovej organizácie?
5. Aký vplyv na zodpovedanie prvej a štvrtej otázky má skutočnosť, že dôverné informácie, ktoré boli prezradené, sú:
a) informácie o skutočnosti, že boli začaté jednania o fúzii medzi dvoma spoločnosťami, ktoré sú kótované na burze;
b) informácie, ktoré sa týkajú dátumu fúzie medzi dvoma spoločnosťami, ktoré sú kótované na burze, alebo
c) informácie, ktoré sa týkajú dôležitosti nárastu kurzu akcií jednej kótovanej spoločnosti, ktorý sa očakáva z dôvodu fúzie s inou spoločnosťou kótovanou na burze?“
14. Písomné pripomienky boli predložené pánom Grøngaardom, pánom Bangom, dánskou vládu a Komisiou. Ústne pripomienky boli v mene pána Grøngaarda, pána Banga, dánskej a švédskej vlády a Komisie prednesené na pojednávaní 24. marca 2004.
II – Posúdenie
15. V centre prejudiciálnych otázok položených vnútroštátnym súdom je výklad článku 3 písm. a) smernice a presnejšie rozsah „bežn[ého] výkon[u] [jej] práce, profesie alebo [jej] funkcií“ v súvislosti s tým, či osoba majúca prístup k dôverným informáciám môže prezradiť dôvernú informáciu. Toto treba posúdiť vo vzťahu k trom rôznym kontextom.
16. Prvá otázka nastoľuje problém, či môže člen správnej rady vymenovaný zamestnancami podniku prezradiť dôvernú informáciu predsedovi odborovej organizácie.
17. Druhá otázka sa zaoberá vzťahom medzi členom výboru spoločnosti pre fúziu a predsedom odborovej organizácie, ktorú zastupuje.
18. Tretia aj štvrtá otázka sa obe zaoberajú problémom, či môže predseda odborovej organizácie prezradiť informácie určitým členom uvedenej odborovej organizácie. Preto sa nimi možno zaoberať spoločne.
19. Piatou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či je typ dôvernej informácie, ktorá bola prezradená, relevantným faktorom pri výklade článku 3 písm. a) smernice. Úvahy vo vzťahu k piatej otázke zahrniem do úvah pri posudzovaní zákonnosti prezradení uskutočnených v kontextoch uvedených v otázkach jedna až štyri.
20. Hoci je hlavným predmetom tejto veci rozsah výnimky zo zákazu prezradenia dôverných informácií, pred Súdnym dvorom boli v rámci tvrdení zmieňované základné sociálne práva pracovníkov na informácie a na prerokovanie. Právo pracovníkov na informácie a právo na prerokovanie môžu byť v rozpore s požiadavkami na prezradenie uloženými smernicou pre dobré fungovanie kapitálových trhov.(4)
21. V rozsahu, v akom smernica – a v tomto prípade dánsky zákon o obchodovaní s využitím dôverných informácií – zahŕňa zákaz prezradenia dôverných informácií zahŕňajúcich informácie vzťahujúce sa na uvažované fúzie s možnými dôsledkami pre zamestnancov, by mohli existovať prípady, keď by toto ustanovenie mohlo byť v rozpore s právom pracovníkov získať informácie o udalostiach, ktoré pravdepodobne ovplyvnia ich situáciu. Je to tak preto, že zákaz prezradenia zahrnutý v smernici je uložený všetkým potenciálnym investorom bez zohľadnenia ich osobitnej úlohy v spoločnosti (t. j. bez rozlišovania medzi riadiacimi orgánmi a zamestnancami). Zladenie cieľov sledovaných dvoma súbormi noriem sa preto ukáže ako nevyhnutné dokonca aj vtedy, ak nie sú v priamom rozpore.
22. Majúc na zreteli ochranu sociálnych práv priznanú právom Spoločenstva, a pred tým, ako sa začnem zaoberať prejudiciálnymi otázkami položenými vnútroštátnym súdom, vysvetlím najskôr úlohu zákazu prezradenia dôverných informácií obsiahnutého v smernici, a to pred tým, ako vymedzím podmienky, za ktorých môže osoba využiť výnimku zo zákazu prezradenia dôverných informácií podľa článku 3 písm. a) smernice v troch kontextoch vyznačených vyššie.
A – Úloha zákazu prezradenia v smernici
23. Účastníci zaujímajú opačné názory na rozsah pôsobnosti, ktorý by mal mať článok 3 písm. a) smernice. Pán Grøngaard a pán Bang namietajú, že zužujúci výklad článku 3 písm. a) smernice by bol v rozpore so zásadou nulla poena sine lege
a článkom 7 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd(5) .
24. Hoci súhlasím s tým, že uplatňovanie zásady zákonnosti je vyžadované trestnoprávnou povahou veci, myslím si, že uvedená zásada má odlišný dosah ako je ten, ktorý uviedli pán Grøngaard a pán Bang. Treba predovšetkým pripomenúť, že, podľa článku 13 smernice členské štáty majú zabezpečiť len to, že „sankcie musia byť dostatočné na to, aby podporovali dodržiavanie [jej ustanovení]“ [ neoficiálny preklad ]. Sankcie za porušenie ustanovení smernice teda nie sú nevyhnutne trestnoprávnej povahy, ako je to v článku 94 ods. 1 bode 1 Værdipapirhandelslov. Výklad pôsobnosti smernice však nemôže závisieť od povahy vnútroštátneho konania (občianskeho, trestného, správneho), v rámci ktorého dochádza k odvolávaniu sa na uvedený výklad.(6) Preto, zatiaľ čo Súdny dvor sa obmedzí na poskytnutie výkladu smernice, vnútroštátnemu súdu prináleží „zabezpečiť, aby bola zásada [zákonnosti] dodržiavaná pri výklade, vo svetle znenia a účelu smernice, vnútroštátnej právnej úpravy prijatej na jej prebratie“(7) . Zásada zákonnosti preto sama osebe nevyžaduje osobitný výklad zákazu prezradenia obsiahnutého v článku 3 písm. a) smernice.
25. Ďalšie pripomienky predložené Súdnemu dvoru podporujú zužujúci výklad výnimky zo zákazu prezradenia, ktorý by podľa môjho názoru mal prevážiť, a to z dôvodov, ktoré objasním nižšie.
26. Anklagemyndighed (Úrad prokurátora) vo svojich vyhláseniach uskutočnených pred vnútroštátnym súdom a Komisia a dánska vláda pred Súdnym dvorom predložili niekoľko tvrdení na podporu tohto názoru. Po prvé reštriktívny výklad je podľa Anklagemyndighed a dánskej vlády podporený doslovným výkladom ustanovenia. Po druhé taký výklad je v súlade s účelom smernice, ktorým je zabezpečiť, aby sa s investormi zaobchádzalo rovnako a aby boli chránení proti nezákonnému používaniu dôverných informácií. Aby sa tieto ciele dosiahli, zákaz prezradenia informácií má preventívnu funkciu. Navyše Komisia podčiarkuje skutočnosť, že článok 3 písm. a) smernice predstavuje výnimku zo všeobecného pravidla a ako taký by mal byť vykladaný doslovne.
27. Zatiaľ čo presný význam článku 3 písm. a) môže byť objasnený iba vo vzťahu ku konkrétnym prípadom, je užitočné identifikovať úlohu tohto ustanovenia v rámci smernice na to, aby sa posúdil jeho rozsah pôsobnosti. Hlavným účelom smernice je zabezpečiť dobré fungovanie sekundárneho trhu cenných papierov.(8) Na uvedený účel smernica podporuje dôveru investorov.(9) Taká dôvera sa opiera o skutočnosť, že so všetkými investormi sa zaobchádza na základe rovnosti.(10) Z tejto zásady vyplýva, že všetci investori by mali mať rovnaký prístup k informáciám. Táto rovnosť v prístupe k informáciám o spoločnostiach kótovaných na burze a o cenných papieroch totiž zaručuje racionálnu tvorbu cien na trhu.
28. Zaobchádzanie s investormi na základe rovnosti na kapitálových trhoch sa dosahuje dvoma spôsobmi. Po prvé z toho vyplýva povinnosť transparentnosti, keď sa od spoločností kótovaných na burze vyžaduje zverejňovanie určitého množstva príslušných informácií tak, aby cena ich akcií zodpovedala objektívnej hodnote spoločnosti.(11) Uvedené umožňuje všetkým investorom, aby cenu akcií posúdili s ohľadom na skutočnú situáciu dotknutých spoločností. Po druhé zaobchádzanie s investormi na základe rovnosti je zabezpečené zákazom používania a prezradenia dôverných informácií upraveným v smernici.(12)
29. V prejednávanej veci ide iba o zákaz prezradenia, ako je uvedený v článku 3 písm. a) smernice. Zdôvodnenie zákazu prezradenia je také, že čím väčšiemu počtu ľudí sú dôverné informácie zverené, tým vyššie je riziko, že niekto ich využije, a tým ovplyvní integritu trhu. Zákaz prezradenia je teda nevyhnutným dôsledkom zákazu používania dôverných informácií a má preventívnu úlohu. Tiež treba poznamenať, že zákaz je obmedzený na také dôverné informácie, aké sú definované v článku 2 smernice, a trvá iba dovtedy, kým nie je dôverná informácia zverejnená. Akákoľvek výnimka z takého zákazu predstavuje riziko podkopania dôvery investorov na trhu a mala by byť preto vykladaná doslovne.
30. Keďže, berúc do úvahy účel smernice, sa zdá, že akákoľvek výnimka zo zákazu uvedeného v článku 3 písm. a) smernice by mala byť vykladaná doslovne, na prvý pohľad sa zdá, že doslovné znenie výrazu „počas bežného výkonu práce, povolania alebo svojich funkcií“ [ neoficiálny preklad ] má neobmedzený rozsah pôsobnosti, pretože akákoľvek osoba majúca prístup k dôverným informáciám, nech už je jej činnosť akákoľvek, sa v zásade môže domáhať výnimky. Podmienky, za ktorých možno prezradenie dôverných informácií v súlade so zákonom uskutočniť, sa však musia upresniť vo vzťahu k praktickému kontextu, v ktorom k nemu došlo.
31. Anklagemyndighed a dánska vláda poznamenávajú, že prípravné dokumenty k smernici(13) stanovujú výnimku zo zákazu prezradenia iba v prípadoch, keď je to nevyhnutné alebo vhodné.
32. Pán Grøngaard a pán Bang však tvrdia, že v súlade s ustálenou judikatúrou(14) nemôžu byť prípravné práce použité na účely výkladu vtedy, keď sa znenie takých dokumentov neodzrkadlilo v znení predmetného ustanovenia.
33. Je pravdou, že z prípravných prác nemožno vyvodiť žiadne všeobecné kritérium, pretože môžu len dopĺňať doslovný význam predmetného ustanovenia. Možno tiež dodať, že v tomto prípade neboli zverejnené citované prípravné dokumenty, čo hovorí proti ich použitiu pri výklade smernice. Slovo „bežného“ bude v skutočnosti vykladané odkazom na vnútroštátny kontext. Prípravné práce napriek tomu posilňujú primeranosť zužujúceho výkladu výnimky zo zákazu prezradenia(15) .
34. Napokon je dôležité poznamenať, že definícia toho, aké činnosti člena správnej rady možno zahrnúť pod „bežn[ý] výkon… práce, povolania alebo [jeho] funkcií“ [ neoficiálny preklad ], bude značne závisieť od pravidiel upravujúcich výkon a povahu uvedených funkcií v rozličných vnútroštátnych právnych systémoch. Usmernenie, ktoré môže Súdny dvor vnútroštátnemu súdu poskytnúť pri výklade ustanovenia práva Spoločenstva, bude preto musieť byť doplnené analýzou príslušných vnútroštátnych pravidiel zo strany vnútroštátneho súdu, ktoré definujú a upravujú rozličné profesijné činnosti, v rámci ktorých môže dôjsť k prezradeniu dôverných informácií.
B – Prezradenie dôverných informácií členom správnej rady vymenovaným zamestnancami podniku predsedovi odborovej organizácie
35. Treba tu rozlišovať dva prípady. Prvým je prípad člena správnej rady vymenovaného zamestnancami spoločnosti, ktorý požaduje radu od odborníka, a druhým prípadom je prípad člena správnej rady vymenovaného zamestnancami podniku radiaceho sa so svojím „zázemím“ (to znamená s akcionármi alebo so zamestnancami spoločnosti).
1. Prípad člena správnej rady vymenovaného zamestnancami podniku požadujúceho radu od predsedu odborovej organizácie v jeho pôsobnosti odborníka v sociálnych a priemyselných vzťahoch
36. Pri hodnotení prípadu člena správnej rady vymenovaného zamestnancami podniku požadujúceho radu od predsedu odborovej organizácie v jeho pôsobnosti odborníka na sociálne a priemyselné vzťahy(16) sa budem zaoberať troma relevantnými problémami: po prvé možnosťou radiť sa s odborníkom; po druhé či by mal byť predseda odborovej organizácie považovaný za odborníka na sociálne a priemyselné vzťahy; a po tretie rozsahom prípustného prenosu informácií.
37. Čo sa týka prvého problému, pán Grøngaard tvrdí, že vo svojej pôsobnosti člena správnej rady sa mohol v súlade so zákonom radiť s predsedom odborovej organizácie o ťažkých rozhodnutiach, ktoré mal prijať vo vzťahu k plánovanej fúzii.
38. Komisia a dánska vláda uznávajú, že člen správnej rady vymenovaný zamestnancami podniku sa môže radiť s odborníkom na účely výkonu svojich povinností voči spoločnosti, ale trvajú na tom, že taká rada môže byť požadovaná iba vtedy, ak je požadovaná v záujme spoločnosti, a iba vtedy, ak je odborník viazaný povinnosťou mlčanlivosti. Na pojednávaní dánska vláda uviedla, že konzultácia s predsedom odborovej organizácie zo strany člena správnej rady vymenovaného zamestnancami podniku je v záujme spoločnosti iba vo výnimočných prípadoch.
39. Všetci účastníci konania teda uznávajú, že člen správnej rady koná v rámci bežného výkonu svojej funkcie vtedy, keď požaduje radu odborníka. Tiež súhlasia s tým, že člen správnej rady vymenovaný zamestnancami podniku má rovnaké oprávnenie. Uvedené však neoprávňuje členov správnej rady prezradzovať dôverné informácie ich poradcom. Ďalej, a ako poznamenala Komisia a dánska a švédska vláda, keďže právo obchodných spoločností je harmonizované právom ES iba vo veľmi obmedzenom rozsahu, to, čo je bežným výkonom práce člena správnej rady spoločnosti, bude musieť byť určené odkazom na uplatniteľné vnútroštátne právo. Právo ES však uloží hranice výkladu vnútroštátneho práva.
40. Predovšetkým a nepochybne, bude musieť vnútroštátny súd vyložiť príslušné ustanovenia vnútroštátneho práva vo svetle účelu smernice, teda tak, že akákoľvek výnimka zo zákazu prezradenia vytvára riziko podkopania dôvery v kapitálové trhy. Uvedené vyžaduje vyváženie možnosti člena správnej rady požadovať kvalifikovanú radu týkajúcu sa transakcie s rizikom, že umožnenie prezradenia poruší zásadu rovnosti medzi investormi.
41. Aby sa uchránila zásada ochrany investora, musí byť možnosť člena správnej rady oznamovať dôverné informácie obmedzená s ohľadom na objektívnu potrebu uvedeného člena požadovať radu, na potrebu, aby odborník získal prístup k dôverným informáciám, a napokon, na typ prenášanej informácie. Inými slovami, člen správnej rady môže prezradiť dôverné informácie v rámci bežného výkonu svojej funkcie iba vtedy, keď požaduje radu na to, aby mohol vykonávať svoju funkciu, a keď obmedzuje také prezradenie na to, čo je nevyhnutné na to, aby dostal relevantnú odbornú radu.
42. Po druhé výklad, ktorý dá vnútroštátny súd v prípade výnimky zo zákazu prezradenia, bude musieť byť v súlade so základnými sociálnymi právami chránenými právom ES. Ako sa švédska vláda zmienila vo svojich ústnych pripomienkach prednesených pred Súdnym dvorom, smernica neobsahuje absolútny zákaz prezradenia. Preto musia byť vzaté do úvahy aj iné záujmy, ako je dobré fungovanie kapitálových trhov, ako sú napríklad záujmy pracovníkov. V dôsledku toho budú záujmy pracovníkov, a najmä účinky, ktoré môže mať transakcia na ich zamestnaneckú situáciu, dôležité pri posudzovaní toho, či na účely vykonávania osobitnej funkcie člena správnej rady vymenovaného zamestnancami podniku by mohlo byť nevyhnutné radiť sa s odborníkom na sociálne a priemyselné vzťahy.
43. Druhý problém musí byť nastolený vo vzťahu k možnosti predsedu odborovej organizácie konať ako odborník na sociálne a priemyselné vzťahy. Inými slovami, záver, že člen správnej rady je oprávnený radiť sa s odborníkom na sociálne a priemyselné vzťahy, nestačí na to, aby oprávnil pána Grøngaarda prezradiť informácie predsedovi jeho odborovej organizácie. Je tiež nevyhnutné posúdiť, či predsedu odborovej organizácie možno považovať za odborníka na sociálne a priemyselné vzťahy a či on ako odborník na sociálne a priemyselné vzťahy konal. Možno sa opýtať, či ho možno vzhľadom na jeho prvoradé poslanie chrániť práva pracovníkov považovať za nezávislého odborníka. Na pojednávaní sa dánska vláda pokúšala vymedziť rozdiel medzi radou poskytovanou právnikom a radou poskytovanou predsedom odborovej organizácie. Definovať však, čo možno považovať za radu odborníka, by predstavovalo riziko nenáležitého obmedzovania práva člena správnej rady v rámci výkonu jeho funkcie na konzultáciu s osobou, ktorú považuje za najvhodnejšiu. Nezdá sa, že by právo ES v zásade vylučovalo, aby predseda odborovej organizácie konal ako odborník za určitých okolností, ale bude napriek tomu potrebné overiť, či pán Grøngaard jednoducho nepostupoval informácie ďalšej osobe, čo nemožno kvalifikovať ako „radenie sa s odborníkom“.
44. Ak pán Grøngaard skutočne konal v rámci výkonu svojej funkcie vtedy, keď sa radil s pánom Bangom, aby posúdil dosah fúzie na zamestnancov RealDanmark, a ak pána Banga možno považovať za odborníka na sociálne a priemyselné vzťahy, zákonnosť prezradenia bude zo zásady daná. Potom bude treba definovať jeho rozsah. V tejto súvislosti účastníci konania predkladajú dva opačné názory.
45. Na jednej strane je Anklagemyndighed názoru, že čím viac môže byť prezradená dôverná informácia spôsobilá ovplyvniť hodnoty akcií, tým menej často bude prezradenie takej informácie spadať do rámca bežného výkonu práce dotknutej osoby.
46. Na druhej strane pán Grøngaard tvrdí, že by nemala existovať žiadna spojitosť medzi typom prezradenej informácie a možnosťou prezradenia informácie v rámci bežného výkonu práce. Napriek tomu odôvodňuje prezradenie presného časového harmonogramu plánovanej fúzie potrebou vysvetliť, prečo by Finansforbundet musel sprístupniť zdroje na zriadenie pracovnej skupiny pre „fúziu“. Ďalej tvrdí, že musel prezradiť informácie o očakávanom výmennom pomere, aby posúdil pravdepodobnosť konkurenčnej ponuky na kúpu spoločnosti.
47. V tejto súvislosti všeobecná štruktúra smernice vyžaduje doslovný výklad toho, čo možno v súlade so zákonom oznamovať. Ako bolo pripomenuté vyššie, pojem dôverných informácií je definovaný v článku 2 smernice funkčným spôsobom. Schopnosť ovplyvňovať kurz akcií robí z informácie dôvernú informáciu. Prezradenie dôvernej informácie preto nevyhnutne obsahuje riziko, že príjemca bude schopný predvídať zmenu v cene kótovaných akcií. Definovanie toho, či je viac alebo menej pravdepodobné, že dôverná informácia bude mať dosah na kurz, sa okrem toho vo väčšine prípadov ukáže ako nemožné. Treba mať tiež na zreteli to, že akákoľvek výnimka zo zákazu prezradenia uvedeného v článku 3 písm. a) smernice automaticky zmenšuje jeho preventívnu funkciu.
48. Napokon, a na rozdiel od toho, čo tvrdí tak Komisia, ako aj dánska vláda, nezdá sa byť nevyhnutné podmieňovať zákonnosť prezradenia informácií podľa článku 3 písm. a) smernice existenciou osobitnej povinnosti mlčanlivosti. V skutočnosti tretia zarážka článku 2 ods. 1 smernice už stanovuje povinnosť mlčanlivosti vtedy, keď má osoba prístup k dôverným informáciám „z dôvodu výkonu svojej práce, povolania alebo svojich funkcií“ [ neoficiálny preklad ].
2. Prípad člena správnej rady vymenovaného zamestnancami podniku radiaceho sa s predsedom odborovej organizácie v jeho pôsobnosti ako jeho „zázemia“
49. Otázkou je, či okrem konzultácie s predsedom ako odborníkom sa s ním mohol pán Grøngaard radiť ako so svojím „zázemím“.
50. Pán Grøngaard argumentuje, že keďže všetci členovia správnej rady požívajú rovnaké práva a výsady, zakázať členom správnej rady vymenovaným zamestnancami podniku prezradiť informácie ich „zázemiu“ by v skutočnosti vyústilo do ich diskriminácie, pretože podľa dánskeho práva môžu členovia správnej rady oznamovať informácie akcionárom, s ktorými majú osobitné väzby alebo ktorí ich vymenovali bez toho, aby porušili svoju povinnosť mlčanlivosti. Pán Bang argumentuje v prípade tejto otázky rovnako a argumentáciu zakladá na usmerneniach vydaných Finansforbundet, ktoré uvádzajú, že člen správnej rady vymenovaný zamestnancami podniku sa môže vždy radiť s predsedom odborovej organizácie, dokonca aj keď je viazaný povinnosťou nezverejňovať dôverné informácie.
51. Komisia je názoru, že v prípade členov správnej rady treba ich správanie posudzovať berúc do úvahy ich „dvojitú lojalitu“, na jednej strane k spoločnosti a na druhej strane k osobám, ktoré ich vymenovali alebo zvolili, ako sú napríklad akcionári. Komisia však vyjadruje pochybnosti týkajúce sa toho, či by sa mohlo v súlade s cieľmi smernice povoliť členovi správnej rady radiť sa so svojím „zázemím“.
52. Pre dánsku vládu patrí prezradenie dôvernej informácie členom správnej rady svojmu „zázemiu“ (čím sa odkazuje buď na akcionárov, alebo na zamestnancov spoločnosti) pod bežný výkon jeho funkcií iba vtedy, keď 1. sa na prezradenie vzťahuje poverenie spoločnosti; 2. prezradenie informácie je objektívne odôvodnené záujmami spoločnosti; a 3. zodpovedá potrebe informácií zo strany akcionárov/zamestnancov vzhľadom na funkciu osoby poskytujúcej informáciu.
53. Zatiaľ čo posúdenie toho, či sa môže člen správnej rady radiť so svojím „zázemím“, závisí sčasti na vnútroštátnom práve obchodných spoločností, vo vzťahu k tejto kontroverznej otázke sú pre vec dôležité prvky porovnávacieho práva. Možnosť člena správnej rady radiť sa s akcionárom ako so svojím „zázemím“ je podľa nemeckého práva vylúčená.(17) V talianskom práve niektoré akademické právne názory prijímajú myšlienku, že člen správnej rady môže prenášať dokonca aj dôverné informácie vtedy, ak by v opačnom prípade hrozilo riziko ohrozenia záujmov akcionárov.(18) Podľa holandského práva nie je v zásade individuálne poskytovanie informácií členom správnej rady akcionárovi prípustné. Iba ak, napríklad, by mohol byť úspech verejného obstarávania závislý od dohody akcionárov, môžu byť o takej transakcii informovaní pred tým, ako sa informácia stane verejnou.(19) Vcelku tento krátky porovnávací prehľad ukazuje, že konzultácia členov správnej rady s ich zázemím je upravená iba v niekoľkých právnych systémoch a je v súlade so zákonom iba vtedy, ak sú splnené prísne podmienky.
54. V tejto súvislosti by mohla byť významná ďalšia okolnosť. Podľa môjho názoru by mohla byť možnosť radiť sa so s vojím príslušným „zázemím“ odlišná na jednej strane u členov správnej rady zvolených valným zhromaždením a na druhej strane zvolených zamestnancami. Skôr ako by kontakty medzi členom správnej rady vymenovaným zamestnancami podniku a predsedom odborovej organizácie striktne predstavovali radenie sa so „zázemím“, mohli by zo svojej podstaty patriť k úlohám zástupcu pracovníkov, ako to naznačila švédska vláda vo svojich ústnych pripomienkach predložených Súdnemu dvoru. To bude musieť byť posúdené vo svetle konkrétnych vnútroštátnych pravidiel, ktoré definujú účasť zástupcov pracovníkov v správnej rade spoločnosti.
55. Pri svojom výklade dánskeho práva však vnútroštátny súd bude musieť vziať do úvahy právo Spoločenstva v troch nasledujúcich súvislostiach. Predovšetkým, vnútroštátny súd bude musieť vyložiť vnútroštátne právne ustanovenia vo svetle rizika, že dôvera v kapitálové trhy by mohla byť v rozpore s cieľom smernice podkopaná. Po druhé, treba pripomenúť, že z dôvodov zmieňovaných vyššie má byť akákoľvek výnimka zo zákazu prezradenia dôverných informácií vykladaná doslovne. Po tretie, práva pracovníkov na informácie a na prerokovanie, ako sú chránené právom Spoločenstva, budú musieť byť tiež zohľadnené.
56. Sociálne práva vzťahujúce sa na prerokovanie a na informovanie pracovníkov sú zakotvené najmä v článkoch 17 a 18 Dohovoru o základných sociálnych právach pracovníkov z roku 1989, v článku 27 Dohovoru o základných právach a v článku 136 ES, ktorý stanovuje, že „Spoločenstvo a členské štáty… majú za cieľ podporovať… dialóg medzi sociálnymi partnermi“. Tiež patria do právneho poriadku Spoločenstva ako základné princípy práva vyplývajúce z ústavných tradícií členských štátov.(20) Také práva tiež boli rozvinuté takými sekundárnymi právnymi predpismi, ako je smernica 94/45/ES.(21) Účelom uvedenej smernice, ako je vykladaná judikatúrou, je „zabezpečiť, aby boli zamestnanci podnikov alebo skupín podnikov s významom na úrovni Spoločenstva riadne informovaní a aby sa s nimi rokovalo vtedy, keď sa prijímajú rozhodnutia, ktoré ich ovplyvňujú v inom členskom štáte, ako je členský štát, v ktorom sú zamestnaní“(22) . Nedávne opatrenia, ktoré neboli prijaté v čase, keď došlo k okolnostiam tejto veci, dopĺňajú právo na informácie a prerokovanie týkajúce sa udalostí, ktoré môžu mať dosah na ich situáciu.(23) Všetky uvedené opatrenia organizujú obeh informácií v rámci spoločnosti smerom k zvyšovaniu prístupu k informáciám priznaného zástupcom pracovníkov prostredníctvom výborov pracovníkov alebo členov správnej rady vymenovaných zamestnancami podniku, ako to je v dánskych spoločnostiach. Sociálne práva vo vzťahu k odborom by tiež mohli byť do istej miery pre vec významné, hoci je nesporné, že z práva na založenie odborov a z práva na vstup do nich, ktoré sú chránené právom Spoločenstva,(24) priamo nevyplýva právo prenášať dôverné informácie zo spoločnosti do odborovej organizácie. Všetky tieto okolnosti treba vziať do úvahy pri výklade vnútroštátnych ustanovení, ktoré upravujú konzultovanie člena správnej rady so svojím „zázemím“ (najmä pri určovaní toho, či majú byť zamestnanci zahrnutí pod pojem „zázemie“ vtedy, keď je právo na konzultovanie so „zázemím“ priznané vnútroštátnou právnou úpravou).
57. Napokon, ak by aj vnútroštátny súd zistil, že podľa dánskeho práva mali všetci členovia správnej rady právo radiť sa so svojím „zázemím“, zostala by otvorená otázka, či by mohol byť predseda odborovej organizácie považovaný za „zázemie“ člena správnej rady vymenovaného zamestnancami podniku, pretože člen správnej rady vymenovaný zamestnancami podniku zastupuje všetkých zamestnancov v spoločnosti a nie len tých, ktorí sú členmi odborov.(25)
C – Prezradenie dôvernej informácie členom výboru spoločnosti pre fúziu predsedovi odborovej organizácie, ktorá ho vymenovala
58. Na účely odpovede na túto otázku treba mať na zreteli, že v tomto prípade konal pán Grøngaard vo svojej pôsobnosti člena výboru pre fúziu a nie ako člen správnej rady, ako to bolo pri prvej otázke. Otázka uplatnenia článku 3 písm. a) smernice bude teda musieť byť posúdená v inom súbore okolností. V tomto prípade boli dôverné informácie prenášané členom výboru pre fúziu predsedovi odborovej organizácie, ktorá ho vymenovala.
59. Výbory pre fúzie sú osobitnou črtou dánskeho práva. Na pojednávaní ako odpoveď na otázku položenú Súdnym dvorom 4. februára 2004 bolo spresnené, že výbor pre fúziu bol v tomto prípade vytvorený dohodou uzatvorenou medzi RealDanmark a Finansforbundet. Výbor pre fúziu sa skladá v rovnakom počte zo zástupcov riadiacich orgánov RealDanmark a odborov. Dánska vláda a pán Grøngaard podporujú rozdielne výklady týkajúce sa možnosti výborov pre fúziu prijímať záväzné rozhodnutia. Vo všeobecnosti sa zdá, že zriadenie výboru pre fúziu umožňuje tok informácií medzi spoločnosťou a odbormi.
60. Pán Grøngaard sa domnieva, že vo svojej pôsobnosti zástupcu Finansforbundet vo výbore spoločnosti pre fúziu bol oprávnený prezradiť dôverné informácie predsedovi uvedenej odborovej organizácie.
61. Komisia uznáva možnosť, aby sa člen výboru pre fúziu radil s odborníkom, pokiaľ je odborník viazaný povinnosťou mlčanlivosti. Zatiaľ čo vyjadruje pochybnosť týkajúcu sa možnosti dovoliť prezradenie „zázemiu“, Komisia uznáva, že člen výboru pre fúziu zastupujúci odbory môže považovať uvedenú odborovú organizáciu za svoje „zázemie“. Tiež uvádza, že akékoľvek prezradenie „zázemiu“ by malo podliehať podmienke, že informovaná osoba je viazaná povinnosťou mlčanlivosti.
62. Dánska vláda naznačuje, že rovnaké podmienky by mali byť uplatňované pri posudzovaní zákonnosti prezradenia informácií zo strany člena správnej rady vymenovaného zamestnancami podniku a zo strany člena výboru spoločnosti pre fúziu.
63. Ak je spojitosť medzi odborovou organizáciou a výborom pre fúziu dostatočne silná na to, aby sa preukázalo, že poskytovanie informácie výboru pre fúziu je rovnocenné s jej prezradením odborom, potom môže byť prezradenie informácií považované za zákonné na účely článku 3 písm. a) smernice.
64. Všeobecnejšie a v zmysle rovnakej rámcovej analýzy, ako je analýza prijatá pre predchádzajúcu otázku, vnútroštátny súd bude musieť určiť, či pán Grøngaard konajúci ako člen výboru pre fúziu mohol v rámci bežného výkonu zamestnania prezradiť dôvernú informáciu predsedovi odborovej organizácie, ktorú zastupuje. Bude treba zvážiť povahu jeho postavenia vo výbore pre fúziu na to, aby sa stanovilo, či z neho vyplývalo poskytovanie informácií predsedovi odborovej organizácie.
65. Čo sa týka rozsahu prezradenia, návrh na začatie prejudiciálneho konania nespresňuje, ako podrobne sa o plánovanej fúzii vo výbore pre fúziu diskutovalo. Bude na vnútroštátnom súde, aby s dôrazom na preventívnu funkciu článku 3 písm. a) smernice určil, ktoré informácie boli v súlade so zákonom poskytnuté, keďže sa o nich diskutovalo na stretnutí výboru pre fúziu.
D – Prezradenie dôverných informácií predsedom odborovej organizácie členom uvedenej odborovej organizácie
66. Táto posledná otázka sa týka rozširovania informácií v rámci odborovej organizácie. Aj keď sa nezdá byť dôležité posudzovať, ako bola informácia získaná, zákonnosť jej prezradenia bude musieť byť posudzovaná. Treba poznamenať, že podobné problémy budú nastolené napríklad v rámci akejkoľvek finančnej inštitúcie poskytujúcej poradenstvo spoločnosti. Keďže smernica v tomto ohľade nič nestanovuje, je pre vec významné poznamenať, že niekoľko orgánov na dozor nad kapitálovými trhmi (regulačných orgánov) zaviedlo usmernenia ukladajúce kontroly a obmedzenia na takéto rozširovanie dôverných informácií v rámci spoločnosti.(26)
67. Pán Bang tvrdí, že konal v rámci obmedzení svojej funkcie predsedu odborovej organizácie vtedy, keď poskytol informáciu získanú od pána Grøngaarda vybraným členom uvedenej odborovej organizácie. Tvrdí, že bez poskytnutia takej informácie by nebol schopný vykonávať svoju funkciu. Ďalej sa opiera o stanovisko dánskeho ministerstva spravodlivosti z 23. novembra 2001, ktoré uviedlo, že prenos informácií patrí k bežnému výkonu jeho funkcií. Hoci dánske ministerstvo spravodlivosti tiež vyžadovalo, aby bol prenos informácií primeraný a nevyhnutný, a preto dospelo k záveru, že v tomto prípade nebol v súlade so zákonom, pán Bang uvedené kritériá odmieta a domnieva sa, že prezradenie bolo zákonné.
68. Zdá sa, že stanovisko dánskej vlády sa medzi jej písomnými a ústnymi pripomienkami vyvíjalo. Spočiatku zastávala názor, že keďže pán Grøngaard nezákonne poskytol dôverné informácie pánovi Bangovi, pán Bang ich nemohol v súlade so zákonom prezradiť tretej osobe. Ak by bolo prvé prezradenie v súlade so zákonom, bolo by možné tvrdiť, že predseda odborovej organizácie mohol v rámci bežného výkonu svojich funkcií poskytnúť informácie svojim najbližším spolupracovníkom, aby chránil záujmy členov odborov. Na pojednávaní sa vláda tohto rozlišovania vzdala a tvrdila, že prezradenie by mohlo byť považované za zákonné, iba ak by bolo uskutočnené v záujme spoločnosti, od ktorej informácie pochádzali.
69. Komisia navrhuje, aby sa odpovedalo, že predseda odborovej organizácie nemôže v zásade prezradiť dôverné informácie, len ak by k takému prezradeniu došlo v rámci jeho funkcie poradcu osoby majúcej bezprostredný prístup k dôverným informáciám a osoby získavajúce informácie sú viazané povinnosťou mlčanlivosti. Podľa Komisie nie je rozhodné, či predseda získava informácie od člena správnej rady vymenovaného zamestnancami podniku, alebo od člena výboru pre fúziu.
70. Podľa môjho názoru nie je rozhodný pôvod informácie, t. j. či bola získaná od pána Grøngaarda konajúceho ako člen správnej rady vymenovaný zamestnancami podniku alebo konajúceho v jeho pôsobnosti člena výboru pre fúziu. V oboch prípadoch bol pán Bang viazaný zákazom prezradenia informácií obsiahnutým v článku 36 ods. 1 Værdipapirhandelslov. Otázka, ktorú treba vyriešiť, je preto len tá, či pán Bang mohol prezradiť dôvernú informáciu „pri bežnom výkone… jeho funkcie“ [ neoficiálny preklad ] predsedu odborovej organizácie. Majúc na zreteli povolanie osoby poskytujúcej informácie, prezradenie bude zákonné, iba ak k nemu došlo na účely výkonu konkrétnych funkcií. Rozsah poskytovania bude musieť byť posúdený osobitne.
71. Ako predseda odborovej organizácie musel pán Bang chrániť záujmy pracovníkov, čo bola úloha, ktorú nemohol vykonávať sám.(27) Pán Bang preto mohol prezradiť dôverné informácie spolupracovníkom, ale iba s obmedzeniami v súvislosti s typom informácií, ktoré môžu byť v súlade so zákonom prezradené, a adresátmi prezradenia. V oboch prípadoch by mal vnútroštátny súd vyvážiť potrebu reagovať na možné prepúšťania spôsobené plánovaniu fúziou s rizikom, že rovnosť medzi investormi by mohla byť na sekundárnom trhu narušená. Zdá sa teda jasné, že pán Bang mohol prezradiť určité informácie niektorým zo svojich spolupracovníkov v súlade s článkom 3 písm. a) smernice.
72. Všeobecné právo informovať členov odborovej organizácie však z článku 3 písm. a) smernice nemožno vyvodiť. Čo sa týka príjemcov dôverných informácií, pán Bang informoval svojich dvoch zástupcov, najvyššieho vedúceho administratívy sekretariátu odborovej organizácie a spolupracovníkov v rámci sekretariátu odborovej organizácie. Keďže neexistuje žiaden dôkaz, ktorý by vysvetľoval, ako sa pán Bang rozhodol, komu v rámci odborov prezradí dôvernú informáciu a na aký účel bolo každé prezradenie uskutočnené, nemožno rozhodnúť, či pán Bang mohol v rámci bežného výkonu svojich funkcií predsedu odborovej organizácie prezradiť informácie uvedeným osobám. Vnútroštátny súd bude musieť posúdiť v každom jednotlivom prípade, či príjemca informácie takú informáciu potreboval na to, aby plnil svoje úlohy v rámci odborovej organizácie.
73. Čo sa týka rozsahu prezradenia, jeho presné hranice budú musieť byť obmedzené na to, čo bolo nevyhnutné na účely dosiahnutia cieľa sledovaného prezradením, ktorým bolo v tomto prípade chrániť záujmy pracovníkov RealDanmark.(28)
III – Návrh
74. Preto treba na prejudiciálne otázky položené vnútroštátnym súdom podľa môjho názoru odpovedať takto:
1. Článok 3 písm. a) smernice Rady 89/592/EHS z 13. novembra 1989 o koordinácii právnych predpisov týkajúcich sa obchodovania s využitím dôverných informácií [ neoficiálny preklad ] sa má vykladať v tom zmysle, že člen správnej rady vymenovaný zamestnancami podniku môže prezradiť dôvernú informáciu predsedovi odborovej organizácie iba vtedy, ak vzhľadom na príslušné vnútroštátne pravidlá definujúce funkciu členov správnej rady možno uvedené prezradenie považovať za nevyhnutné na výkon jeho funkcií, majúc na zreteli odborné znalosti, ktoré môže predseda odborovej organizácie poskytnúť vo vzťahu k predmetu prezradenia, alebo majúc na zreteli možné právo takého člena správnej rady podľa vnútroštátneho práva radiť sa so svojím „zázemím“.
2. Článok 3 písm. a) smernice 89/592 sa má vykladať v tom zmysle, že člen správnej rady vymenovaný zamestnancami podniku môže v prípade, keď sa radí s odborníkom, a v rozsahu, v akom je taká konzultácia uskutočnená v rámci výkonu jeho funkcií, prezradiť dôvernú informáciu uvedenému odborníkovi, len ak je také prezradenie nevyhnutné pre odborníka na to, aby bol schopný poskytnúť kvalifikovanú radu.
3. Článok 3 písm. a) smernice 89/592 sa má vykladať v tom zmysle, že člen výboru spoločnosti pre fúziu môže prezradiť dôverné informácie predsedovi odborovej organizácie, ktorá ho do uvedeného výboru vymenovala, len ak je vzťah medzi výborom pre fúziu a odborovou organizáciou taký, že informovanie výboru pre fúzie je rovnocenné informovaniu odborovej organizácie.
4. Článok 3 písm. a) smernice 89/592 sa má vykladať v tom zmysle, že predseda odborovej organizácie môže bez ohľadu na to, ako získal prístup k dôvernej informácií, prezradiť takú informáciu členom svojej odborovej organizácie, len ak je také prezradenie nevyhnutné na to, aby mohol vykonávať svoju funkciu, pričom musia byť také informácie obmedzené na informácie nevyhnutné na to, aby mohli členovia odborovej organizácie vykonávať svoje odborárske úlohy, a musia byť obmedzené na členov, ktorých pomoc je pre neho nevyhnutná na to, aby mohol vykonávať svoju funkciu.
(1) .
(2)
–	Ú. v. ES L 334, 1989, s. 30, ďalej len „smernica“.
(3)
–	V dánčine existuje jazykový rozdiel medzi dánskym zákonom, ktorý obsahuje výraz „videregive“, a smernicou, kde je použité sloveso „meddele“.
(4)
–	Frison-Roche, M.-A.: „Le besoin conjoint d’une régulation analogue des relations sociales et des marchés globalisés“, Revue Internationale de Droit Economique, 2002/1, s. 67.
(5)
–	Článok 7 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd: „1. Nikoho nemožno odsúdiť za konanie alebo opomenutie, ktoré v čase, keď bolo spáchané, nebolo podľa vnútroštátneho alebo medzinárodného práva trestným činom. Takisto nesmie byť uložený trest prísnejší, než aký bolo možné uložiť v čase spáchania trestného činu. 2. Tento článok nebráni súdeniu a potrestaniu osoby za konanie alebo opomenutie, ktoré v čase, keď bolo spáchané, bolo trestné podľa všeobecných právnych zásad uznávaných civilizovanými národmi.“
(6)
–	Rozsudok zo 7. januára 2004, X, C‑60/02, Zb. s. I‑651, bod 56).
(7)
–	Rozsudok z 12. decembra 1996, X, C‑74/95 a C‑129/95, Zb. s. I‑6609, bod 26.
(8)
–	Druhé a tretie odôvodnenie preambuly smernice.
(9)
–	Štvrté odôvodnenie preambuly smernice.
(10)
–	Piate odôvodnenie preambuly smernice. Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs vo veci Alpine Investments (rozsudok z 10. mája 1995, C‑384/93, Zb. s. I‑1141, body 71 až 73).
(11)
–	Povinnosti týkajúce sa transparentnosti uložené spoločnostiam kótovaným na burze boli upravené smernicou 2001/34/ES Európskeho parlamentu a Rady z 28. mája 2001 o prijímaní cenných papierov na kótovanie na burze cenných papierov a o informáciách, ktoré sa o týchto cenných papieroch musia zverejňovať (Ú. v. ES L 184, 2001, s. 1; Mim. vyd. 06/004 s. 24).
(12)
–	Právny poriadok Spoločenstva týkajúci sa kapitálových trhov sa v súčasnosti preskúmava v rámci uplatňovania Akčného plánu pre finančné služby z roku 1999 schváleného členskými štátmi na Európskej rade v Lisabone z marca 2000. Smernica bola v dôsledku toho nahradená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2003/6/ES z 28. januára 2003 o obchodovaní s využitím dôverných informácií a o manipulácii s trhom (zneužívanie trhu) (Ú. v. EÚ L 96, 2003, s. 16; Mim. vyd. 06/004 s. 367 ).
(13)
–	Návrh smernice koordinujúcej predpisy o obchodovaní s využitím dôverných informácií.
(14)
–	Rozsudky z 26. februára 1991, Antonissen, C‑292/89, Zb. s. I‑745, bod 18, z 13. februára 1996, Bautiaa a Société française maritime, C‑197/94 a C‑252/94, Zb. s. I‑505, bod 51, a z 8. júna 2000, Epson Europe, C‑375/98, Zb. s. I‑4243, bod 26.
(15)
–	Pozri napríklad rozsudok z 11. júna 1998, Kuusijärvi, C‑275/96, Zb. s. I‑3419, bod 46.
(16)
–	Pojmom „sociálne a priemyselné vzťahy“ myslím akékoľvek záležitosti, ktoré sa môžu stať predmetom diskusie medzi zamestnancami a riadiacimi orgánmi v spoločnosti (znižovanie stavu zamestnancov, mzdové podmienky, dôchodky, štruktúra spoločnosti, personálna politika, miesto výkonu práce, technológia, atď.).
(17)
–	Gesetz über den Wertpapierhandel und zur Änderung der börsenrechtlichen und wertpapierrechtlichen Vorschriften z 26. júla 1994, Bundesgesetzblatt
1994, I, s. 1749.
(18)
–	Antolisei, F.: Manuale di diritto penale – Leggi complementari, Miláno 2002, zv. I, s. 277.
(19)
–	Toto bolo objasnené zo strany Beleidsregel 03-01 van de Autoriteit Financiële Markten, pôvodne Stichting Toezicht Effectenverkeer inzake de toepassing van de artikelen 46 en 46a Wet toezicht effectenverkeer bij het polsen van (potentiële) aandeelhouders in het kader het verrichten van transacties. Toto nariadenie prijaté dánskym finančným úradom nadobudlo účinnosť 11. apríla 2003.
(20)
–	Článok 6 EÚ. Toto bolo uznané v rozsudku zo 6. marca 2001, Dunnett a i./BEI (T‑192/99, Zb. s. II‑813, body 89 a 90).
(21)
–	Smernica Rady 94/45/ES z 22. septembra 1994 o zriaďovaní Európskej zamestnaneckej rady alebo postupu v podnikoch s významom na úrovni spoločenstva a v skupinách podnikov s významom na úrovni spoločenstva na účely informovania zamestnancov a prerokovania s nimi (Ú. v. ES L 254, 1994, s. 64; Mim. vyd. 05/002, s. 232).
(22)
–	Rozsudky z 29. marca 2001, Bofrost*, C‑62/99, Zb. s. I‑2579, bod 28, a z 13. januára 2004, Kühne & Nagel, C‑440/00, Zb. s. I‑787, bod 39).
(23)
–	Smernica Rady 2001/86/ES z 8. októbra 2001, ktorou sa dopĺňajú stanovy európskej spoločnosti v súvislosti s účasťou zamestnancov na riadení (Ú. v. ES L 294, 2001, s. 22; Mim. vyd. 06/004, s. 272), a smernica 2002/14/ES Európskeho parlamentu a Rady z 11. marca 2002, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre informovanie a porady so zamestnancami v Európskom spoločenstve (Ú. v. ES L 80, 2002, s. 29; Mim. vyd. 05/004, s. 219).
(24)
–	Podľa článku 11 Dohovoru o základných sociálnych právach zamestnancov z roku 1989 majú zamestnanci právo na vytvorenie profesijných organizácií alebo odborov a právo vstúpiť do nich „na obranu svojich hospodárskych a sociálnych záujmov“. Článok 12 Dohovoru o základných právach stanovuje, že: „každý má právo na… slobodu spolčovania na všetkých úrovniach, najmä v politických, odborových a občianskych záležitostiach, z čoho vyplýva právo každého na vytvorenie odborových organizácií a na vstup do nich na ochranu svojich záujmov“. Článok 137 ES všeobecnejšie stanovuje: „spoločenstvo podporuje a dopĺňa činnosti členských štátov v… zastupovan[í] a kolektívn[ej] ochran[e] záujmov pracujúcich“. Judikatúra tiež uznala, že „sloboda zapájať sa do činností odborových organizácií predstavuje všeobecnú zásadu pracovného práva“ (rozsudok z 18. januára 1990, Maurissen a Union syndicale/Dvor audítorov, C‑193/87 a C‑194/87, Zb. s. I‑95, bod 21).
(25)
–	Zástupca pána Gr o øngaarda na pojednávaní spresnil, že 90 % zamestnancov RealDanmark bolo členmi Finansfor d bundet, ale nebol schopný vysvetliť, prečo by mal byť napriek tomu považovaný za zástupcu odborov.
(26)
–	V Španielsku napríklad zákon 44/2002 (BOE, 23. novembra 2002) predpisuje prijatie opatrení zabraňujúcich zneužívaniu informácií vnútri spoločnosti.
(27)
–	Zatiaľ čo člen správnej rady spoločnosti má uznávané právo radiť sa s odborníkom, pán Bang môže postúpiť informácie spolupracovníkom len v rozsahu, v akom je to pre neho potrebné na vykonávanie jeho úloh.
(28)
–	V tomto ohľade sa zdá opodstatnené, aby pán Bang informoval vybraných spolupracovníkov, že sa uskutoční transakcia medzi RealDanmark a ďalšou finančnou inštitúciou na účely riešenia možných prepúšťaní. Z tvrdení pred Súdnym dvorom však nie je jasné, prečo pán Bang musel na ochranu záujmov pracovníkov informovať svojich kolegov o presnom časovom harmonograme fúzie a o očakávanom zvýšení ceny akcií RealDanmark.