62021CJ0767
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
zo 14. decembra 2023 (
*1
)
„Odvolanie – Inštitucionálne právo – Poslanci Európskeho parlamentu – Rokovací poriadok Európskeho parlamentu – Pravidlá správania – Článok 10 ods. 3 – Zákaz vystavovať transparenty počas rokovaní Parlamentu – Ústny akt predsedu Parlamentu zakazujúci poslancom vystavovať štátnu vlajku na ich poslaneckej lavici – Žaloby o neplatnosť – Článok 263 ZFEÚ – Pojem ‚napadnuteľný akt‘“
Vo veci C‑767/21 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 8. decembra 2021,
Jérôme Rivière, bydliskom v Nice (Francúzsko),
Dominique Bilde, bydliskom v Lagarde (Francúzsko),
Joëlle Mélin, bydliskom v Aubagne (Francúzsko),
Aurélia Beigneux, bydliskom v Hénin‑Beaumonte (Francúzsko),
Thierry Mariani, bydliskom v Paríži (Francúzsko),
Jordan Bardella, bydliskom v Montmorency (Francúzsko),
Jean‑Paul Garraud, bydliskom v Libourne (Francúzsko),
Jean‑François Jalkh, bydliskom v Gretz‑Armainvilliers (Francúzsko),
Gilbert Collard, bydliskom v Marseille (Francúzsko),
Gilles Lebreton, bydliskom v Montivilliers (Francúzsko),
Nicolaus Fest, bydliskom v Berlíne (Nemecko),
Gunnar Beck, bydliskom v Neussi (Nemecko),
Philippe Olivier, bydliskom v Draveile (Francúzsko),
v zastúpení: F. Wagner, avocat,
odvolatelia,
ďalší účastník konania:
Európsky parlament, v zastúpení: N. Lorenz a T. Lukácsi, splnomocnení zástupcovia,
žalovaný v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (tretia komora),
v zložení: predsedníčka tretej komory K. Jürimäe, sudcovia N. Piçarra (spravodajca), M. Safjan, N. Jääskinen a M. Gavalec,
generálna advokátka: T. Ćapeta,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 16. februára 2023,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Jérôme Rivière, Dominique Bilde, Joëlle Mélin, Aurélia Beigneux, Thierry Mariani, Jordan Bardella, Jean Paul Garraud, Jean-François Jalkh, Gilbert Collard, Gilles Lebreton, Nicolaus Fest, Gunnar Beck a Philippe Olivier, poslanci Európskeho parlamentu sa svojím odvolaním domáhajú zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie zo 6. októbra 2021, Rivière a i./Parlament (T‑88/20, ďalej len napadnutý rozsudok, EU:T:2021:664), ktorým tento súd zamietol ako neprípustnú ich žalobu o neplatnosť ústneho aktu predsedu Parlamentu z 13. januára 2020, ktorým sa poslancom zakazuje vystavovať štátnu vlajku na ich poslaneckej lavici (ďalej len „sporný akt“).
Právny rámec
2
Článok 10 rokovacieho poriadku Európskeho parlamentu (9. volebné obdobie – 2019 – 2024) (ďalej len „rokovací poriadok“) s názvom „Pravidlá správania“ stanovuje:
„1.   Správanie poslancov sa musí vyznačovať vzájomnou úctou a byť založené na hodnotách a princípoch stanovených v Zmluvách, a najmä v Charte základných práv. …
2.   Poslanci nesmú narúšať riadny priebeh parlamentnej činnosti ani ohrozovať zachovanie bezpečnosti a poriadku v priestoroch Parlamentu ani fungovanie jeho vybavenia.
3.   Poslanci nesmú narúšať poriadok v rokovacej sále a musia sa zdržať nevhodného správania. Nesmú vystavovať transparenty.
…“
3
Článok 171 tohto rokovacieho poriadku s názvom „Pridelenie rečníckeho času a zoznam rečníkov“ v odseku 4 stanovuje:
„Rečnícky čas sa pre [prvú] časť rozpravy prideľuje podľa nasledujúcich kritérií:
a)
prvá časť rečníckeho času sa rozdelí rovnomerne medzi všetky politické skupiny;
b)
druhá časť sa rozdelí medzi politické skupiny v pomere k celkovému počtu ich členov;
c)
nezaradeným poslancom sa pridelí celkový rečnícky čas podľa rečníckeho času, ktorý boli pridelený jednotlivým politickým skupinám podľa písmen a) a b);
d)
pridelenie rečníckeho času v pléne musí zohľadniť skutočnosť, že poslanci so zdravotným postihnutím môžu potrebovať viac času.“
4
Článok 175 uvedeného rokovacieho poriadku s názvom „Okamžité opatrenia“ v odsekoch 1 až 3 stanovuje:
„1.   Predseda napomenie každého poslanca, ktorý poruší pravidlá správania stanovené v článku 10 ods. 3 alebo 4.
2.   V prípade opakovaného porušenia predseda poslanca napomenie druhý raz a táto skutočnosť sa zaznamená v zápisnici.
3.   Ak poslanec pokračuje v porušovaní alebo sa dopustí ďalšieho porušenia, predseda mu môže odobrať slovo a vykázať ho z rokovacej sály až do konca rokovania. …“
Okolnosti predchádzajúce sporu
5
Okolnosti predchádzajúce sporu, ako vyplývajú z bodov 1 až 3 napadnutého rozsudku, možno zhrnúť takto.
6
Na plenárnom zasadnutí 13. januára 2020 prijal na základe článku 10 ods. 3 rokovacieho poriadku ústne predseda Parlamentu akty na zabezpečenie dodržiavania poriadku v rokovacej sále, vrátane sporného aktu.
7
Na plenárnych zasadnutiach 29. a 30. januára 2020 sa podpredsedovia, ktorí predsedali týmto zasadnutiam, odvolávali na sporný akt.
Žaloba podaná na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
8
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 13. februára 2020 podali odvolatelia žalobu o neplatnosť sporného aktu.
9
Na podporu svojej žaloby uviedli štyri žalobné dôvody. Prvý žalobný dôvod sa skladal z dvoch častí, z ktorých prvá bola založená na porušení a skreslení článku 10 rokovacieho poriadku a druhá na porušení článku 4 ods. 2 ZEÚ. Druhý žalobný dôvod bol založený na porušení zásady právnej istoty, tretí na zneužití právomoci a štvrtý na porušení zásad rovnosti zaobchádzania, zákonnosti, riadnej správy vecí verejných, fumus persecutionis a na porušení slobody prejavu poslancov.
10
Parlament vzniesol námietku neprípustnosti žaloby založenú po prvé na neexistencii napadnuteľného aktu v zmysle článku 263 ZFEÚ, po druhé na nedostatku aktívnej legitimácie žalobcov a po tretie na nedostatku ich právneho záujmu na podaní žaloby. Subsidiárne Parlament tvrdil, že žaloba nie je dôvodná.
11
Všeobecný súd vyhovel námietke neprípustnosti založenej na neexistencii napadnuteľného aktu v zmysle článku 263 ZFEÚ.
12
V bode 38 napadnutého rozsudku Všeobecný súd dospel k záveru, že z písomných vyjadrení účastníkov konania vyplýva, že sporný akt spočíval v zákaze adresovanom poslancom podľa článku 10 ods. 3 rokovacieho poriadku vystavovať štátne vlajky na ich poslaneckej lavici. V tejto súvislosti spresnil, že hoci odvolatelia namietali tiež proti zákazu vystúpiť v rozprave tým poslancom, ktorí nerešpektovali uvedený akt, nič neumožňuje preukázať, že tento akt presahuje rámec zákazu vystavovať štátne vlajky.
13
V bodoch 42 až 44 tohto rozsudku Všeobecný súd uviedol, že podľa rokovacieho poriadku, ktorý je inšpirovaný parlamentnými tradíciami spoločnými pre členské štáty, sa poslanci „vyjadrujú tým, že [v Parlamente] vystupujú“. Spresnil, že okrem možnosti, ktorú im priznáva tento rokovací poriadok, predložiť raz za zasadnutie vyhlásenie v rozsahu najviac 200 slov, uvedený rokovací poriadok „nestanovuje žiadny iný spôsob prejavu, ktorý by mali účastníci rozpravy k dispozícii“. Podľa Všeobecného súdu takto stanovené obmedzenie týkajúce sa spôsobov prejavu poslancov má za cieľ zaručiť ich rovnosť a v dôsledku toho riadny priebeh parlamentnej činnosti. Tento dvojitý cieľ sleduje aj článok 171 ods. 4 uvedeného rokovacieho poriadku, ktorý stanovuje presné kritériá rozdelenia rečníckeho času medzi poslancov.
14
V bodoch 45 a 48 napadnutého rozsudku Všeobecný súd rozhodol, že „obrázok alebo predmet môže prostredníctvom symbolu, ktorý reprezentuje, alebo prostredníctvom oznamu, ktorý informuje, nepochybne slúžiť ako spôsob vyjadrenia, čím poslancom, ktorí ho používajú, poskytne možnosť presadzovať a obhajovať svoje politické presvedčenie mimo ich rečníckeho času“ na plenárnych zasadnutiach Parlamentu. Dospel k záveru, že v prejednávanej veci sa vlajka vystavená odvolateľmi na ich poslaneckých laviciach stala „akýmsi transparentom politickej skupiny a symbolom veci, ktorú obhajuje“. Okrem toho v bode 49 tohto rozsudku konštatoval, že „vystavenie vlajky členského štátu najmä na poslaneckej lavici poslanca zvoleného do Parlamentu je v rozpore s reprezentatívnou funkciou [tohto] poslanca“, tak ako je vymedzená najmä v článku 14 ods. 2 ZEÚ a článku 22 ods. 2 ZFEÚ.
15
V bode 50 uvedeného rozsudku Všeobecný súd rozhodol, že vzhľadom na funkciu, ktorú jej odvolatelia prisudzujú, je štátna vlajka takto vystavená na ich poslaneckej lavici „obmedzená len na jednoduchý spôsob vyjadrenia alebo oznámenia názorov“, ktorý sa nelíši od predmetov, na ktoré sa vzťahuje pojem „transparenty“ použitý v článku 10 ods. 3 rokovacieho poriadku alebo ich ekvivalenty v rôznych jazykových verziách tohto ustanovenia.
16
Vzhľadom na všetky tieto dôvody Všeobecný súd v bodoch 51 a 52 napadnutého rozsudku rozhodol, že správanie odvolateľov v rozsahu, v akom môže narúšať riadny priebeh parlamentnej činnosti, spadá do pôsobnosti článku 10 ods. 3 rokovacieho poriadku, že sporný akt spadá „do rámca vnútornej organizácie práce Parlamentu“ a nevyvoláva právne účinky, ktoré by mohli ovplyvniť podmienky výkonu poslaneckého mandátu odvolateľov tým, že by podstatným spôsobom zmenilo ich právne postavenie. Tento akt preto nepredstavuje napadnuteľný akt v zmysle článku 263 ZFEÚ.
17
Všeobecný súd tak zamietol žalobu ako neprípustnú.
Návrhy účastníkov konania
18
Odvolatelia navrhujú, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
vyhlásil žalobu za prípustnú,
–
zrušil sporný akt a
–
uložil Parlamentu povinnosť nahradiť trovy konania.
19
Parlament navrhuje zamietnuť odvolanie a uložiť odvolateľom povinnosť nahradiť trovy konania.
O odvolaní
O prípustnosti odvolania
20
Parlament tvrdí, že odvolanie nespĺňa podmienky prípustnosti uvedené v článku 168 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora z dôvodu, že presne neuvádza právnu argumentáciu na podporu uvedených dôvodov, ktoré neobsahovali nijakú právnu argumentáciu.
21
V tejto súvislosti z článku 256 ods. 1 druhého pododseku ZFEÚ, z článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ako aj z článku 168 ods. 1 písm. d) a článku 169 ods. 2 rokovacieho poriadku vyplýva, že v odvolaní musia byť presne uvedené napádané časti rozsudku, ktorého zrušenie sa navrhuje, ako aj právne tvrdenia, ktoré tento návrh konkrétne podporujú, inak sú odvolanie alebo dotknutý odvolací dôvod neprípustné (rozsudok z 23. novembra 2021, Rada/Hamas, C‑833/19 P, EU:C:2021:950, bod 50 a citovaná judikatúra).
22
Odvolanie však umožňuje jednoznačne identifikovať dva odvolacie dôvody, ktorými odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu jednak skreslenie skutkových okolností a ich nesprávnu právnu kvalifikáciu v bode 38 napadnutého rozsudku a jednak nesprávne právne posúdenie v bodoch 41 až 50 tohto rozsudku, pokiaľ ide o výklad článku 10 ods. 3 rokovacieho poriadku. Z vyjadrenia Parlamentu k odvolaniu okrem toho vyplýva, že Parlament bol schopný pochopiť podstatu týchto dôvodov a vyjadriť sa k nim.
23
Za týchto podmienok treba konštatovať, že odvolanie v každom zo svojich odvolacích dôvodov dostatočne presne identifikuje vytýkané body napadnutého rozsudku a uvádza dôvody, pre ktoré sú tieto body podľa odvolateľov poznačené nesprávnym právnym posúdením, čo umožňuje Súdnemu dvoru vykonať preskúmanie zákonnosti.
24
Toto odvolanie treba preto vyhlásiť za prípustné.
O podstate odvolania
O prvom odvolacom dôvode
– Argumentácia účastníkov konania
25
Svojím prvým odvolacím dôvodom odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd v bode 38 napadnutého rozsudku skreslil skutkové okolnosti a dopustil sa nesprávnej právnej kvalifikácie týchto skutkových okolností, keď nedospel k záveru, že praktickým účinkom sporného aktu bolo odňať poslancom právo vystúpiť v rozprave na plenárnych zasadnutiach 29. a 30. januára 2020, a teda podstatná zmena podmienok výkonu mandátu tých poslancov, ktorí odmietli odstrániť štátne vlajky z ich poslaneckých lavíc.
26
Parlament zastáva názor, že prvý odvolací dôvod je zjavne nedôvodný.
– Posúdenie Súdnym dvorom
27
Z článku 256 ods. 1 ZFEÚ a článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie vyplýva, že odvolanie je obmedzené na právne otázky a že Všeobecný súd je preto sám príslušný konštatovať a posudzovať relevantné skutkové okolnosti, ako aj dôkazy. Toto posúdenie tak, s výnimkou prípadu skreslenia, nie je právnou otázkou, ktorá ako taká podlieha preskúmaniu Súdnym dvorom v rámci odvolacieho konania (rozsudok z 10. júla 2019, VG/Komisia, C‑19/18 P, EU:C:2019:578, bod 47 a citovaná judikatúra).
28
O takéto skreslenie dôkazov ide však vtedy, ak sa bez uvedenia nových dôkazov hodnotenie existujúcich dôkazov javí ako zjavne nesprávne. Toto skreslenie musí zjavne vyplývať z dokumentov v spise, bez toho, aby bolo potrebné vykonať nové posúdenie skutkových okolností a dôkazov. Okrem toho, ak odvolateľ tvrdí, že sa Všeobecný súd dopustil skreslenia dôkazov, musí presne označiť dôkazy, ktoré ním boli skreslené, a preukázať chyby v jeho analýze, ktoré viedli Všeobecný súd pri jeho posúdení k takémuto skresleniu (rozsudok z 3. decembra 2015, Taliansko/Komisia, C‑280/14 P, EU:C:2015:792, bod 52 a citovaná judikatúra).
29
Zo žaloby na prvom stupni však jednoznačne vyplýva, že odvolatelia sa pred Všeobecným súdom domáhali zrušenia jediného sporného aktu, ktorý spočíva výlučne v ústnom zákaze vystavovať štátne vlajky na ich poslaneckých laviciach. Na Všeobecnom súde nenamietali následné akty spočívajúce v odňatí práva vystúpiť v rozprave na plenárnych zasadnutiach 29. a 30. januára 2020. Za týchto podmienok nemôžu Všeobecnému súdu vytýkať, že sa v napadnutom rozsudku dopustil skreslenia a nesprávneho právneho posúdenia skutkových okolností.
30
V každom prípade treba dodať, že v bode 38 napadnutého rozsudku Všeobecný súd správne konštatoval, že hoci odvolatelia poukázali aj na zákaz vystúpiť v rozprave uložený poslancom, ktorí nedodržiavali sporný akt, nič nedokazuje, že tento akt išiel „nad rámec zákazu adresovaného poslancom Parlamentu podľa článku 10 ods. 3 rokovacieho poriadku vystavovať štátne vlajky na ich poslaneckej lavici“.
31
Všeobecný súd sa teda nedopustil skreslenia alebo nesprávneho právneho posúdenia skutkových okolností, keď rozhodol, že cieľom sporného aktu bolo len ukončiť prítomnosť štátnych vlajok na poslaneckých laviciach, bez toho, aby tento akt mal na plenárnych zasadnutiach 29. a 30. januára 2020 konkrétne za následok zákaz dotknutým poslancom vystúpiť v rozprave.
32
Z toho vyplýva, že prvý odvolací dôvod nie je dôvodný, a preto musí byť zamietnutý.
O druhom odvolacom dôvode
– Argumentácia účastníkov konania
33
Svojím druhým odvolacím dôvodom odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd sa v bodoch 41 až 50 napadnutého rozsudku dopustil „porušenia a skreslenia práva a skutkového stavu“ článku 10 ods. 3 rokovacieho poriadku, ako aj „zjavne nesprávneho posúdenia“, ktoré ho v bode 52 tohto rozsudku viedli k rozhodnutiu, že sporný akt spadá do rámca vnútornej organizácie práce Parlamentu, nemá právne účinky, ktoré by mohli ovplyvniť podmienky výkonu poslaneckého mandátu odvolateľov, a preto nepredstavuje napadnuteľný akt v zmysle článku 263 ZFEÚ.
34
V tejto súvislosti odvolatelia po prvé tvrdia, že štátne „vlajky“ nespadajú do pôsobnosti článku 10 ods. 3 rokovacieho poriadku, ktorý odkazuje len na „transparenty“. Všeobecný súd mal, predtým ako určil, či použitie takejto vlajky poslancami narušilo poriadok v rokovacej sále alebo predstavuje nevhodné správanie poslancov, ktoré môže ohroziť riadny priebeh parlamentnej činnosti, preukázať, že štátna vlajka je „transparent“ v zmysle tohto ustanovenia.
35
V tomto kontexte odvolatelia tvrdia, že pojem „transparenty“ musí byť definovaný v súlade s obvyklým významom tohto pojmu vo francúzskom jazyku, ako bol spresnený v stanovisku, ktoré prijalo oddelenie Dictionnaire de l’Académie française v liste z 20. februára 2020 v odpovedi na žiadosť, ktorú zaslali dvaja odvolatelia.
36
Tvrdia tiež, že Všeobecný súd nemal v bode 50 napadnutého rozsudku zohľadniť rôzne jazykové verzie článku 10 ods. 3 rokovacieho poriadku na účely určenia, či predmetné „štátne vlajky“ mohli byť kvalifikované ako „transparenty“ v zmysle tohto ustanovenia. Týmto rozhodnutím Všeobecný súd porušil článok 1 nariadenia Rady č. 1 z 15. apríla 1958 o používaní jazykov v Európskom hospodárskom spoločenstve (Ú. v. ES 1958, 17, s. 385; Mim. vyd. 01/001, s. 3), zmeneného nariadením Rady (EÚ) č. 517/2013 z 13. mája 2013 (Ú. v. EÚ L 158, 2013, s. 1), ktorý stanovuje, že francúzština je úradný a pracovný jazyk inštitúcií Európskej únie. Predmetné pojmy sa teda mali vo vzťahu k francúzskym poslancom vykladať len v súlade s významom, ktorý im prikladá francúzština.
37
Po druhé odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd nesprávne vyložil článok 10 ods. 3 druhú vetu rokovacieho poriadku, ktorá zakazuje len vystavovanie „transparentov“, nie však „vlajok“. V dôsledku toho Všeobecný súd nesprávne stotožnil „malú vlajku vystavenú“ na poslaneckej lavici s vystavením „transparentov“, zatiaľ čo odvolatelia v žiadnom prípade nevystavovali štátne vlajky „vždy a všade“.
38
Po tretie Všeobecný súd neskúmal v rámci kontextuálnej analýzy článku 10 ods. 2 a 3 rokovacieho poriadku, či sporný akt smeruje k náprave prípadného narušenia, spôsobeného prítomnosťou týchto vlajok, priebehu parlamentnej činnosti alebo poriadku a bezpečnosti rokovaní. Neuviedol teda dôvody, pre ktoré vystavenie štátnej vlajky na poslaneckej lavici predstavovalo nevhodné správanie.
39
Po štvrté odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 43 až 45 napadnutého rozsudku konštatoval, že cieľom sporného aktu bolo zaručiť rovnosť poslancov a mohlo byť založené na článku 10 rokovacieho poriadku, hoci takýto cieľ sleduje článok 171 tohto rokovacieho poriadku.
40
Po piate podľa odvolateľov „poslanci [Parlamentu] sú volení predovšetkým občanmi svojej krajiny na základe vnútroštátnych zoznamov v rámci stanovenom každým [členským] štátom“. Okolnosť, že sa občania iných členských štátov môžu na tieto zoznamy začleniť a hlasovať v tomto členskom štáte, neodstraňuje „túto vnútroštátnu povahu volieb“. Navyše tvrdenie o „štátnej príslušnosti“ vyplýva z článku 4 ods. 2 ZEÚ. Preto na rozdiel od toho, ako Všeobecný súd rozhodol v bode 49 napadnutého rozsudku, prítomnosť štátnej vlajky na lavici poslanca Parlamentu nie je ani v rozpore s reprezentatívnou funkciou tohto poslanca, ako je definovaná Zmluvami, ani nemôže narušiť riadny priebeh parlamentnej činnosti.
41
Parlament zastáva názor, že druhý odvolací dôvod je zjavne nedôvodný.
– Posúdenie Súdnym dvorom
42
Svojím druhým odvolacím dôvodom odvolatelia v podstate vytýkajú Všeobecnému súdu, že v bodoch 41 až 50 napadnutého rozsudku nesprávne vyložil článok 10 ods. 3 rokovacieho poriadku. Podľa nich toto ustanovenie nemôže byť základom sporného aktu, keďže štátne vlajky nespadajú do jeho pôsobnosti. Za týchto podmienok by takýto akt mohol ovplyvniť podmienky výkonu ich poslaneckého mandátu tým, že by podstatným spôsobom zmenil ich právne postavenie, a v dôsledku toho predstavuje napadnuteľný akt v zmysle článku 263 ZFEÚ.
43
Treba pripomenúť, že za „napadnuteľné akty“ v zmysle článku 263 ZFEÚ sa považujú všetky opatrenia prijímané inštitúciami, orgánmi alebo úradmi alebo agentúrami Únie bez ohľadu na ich formu, ktoré majú vyvolávať záväzné právne účinky (rozsudky z 20. februára 2018, Belgicko/Komisia, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, bod 31, a z 9. júla 2020, Česká republika/Komisia, C‑575/18 P, EU:C:2020:530, bod 46, ako aj citovaná judikatúra).
44
Na účely určenia, či sporný akt vyvoláva záväzné právne účinky, treba vychádzať z podstaty tohto aktu a posúdiť tieto účinky z hľadiska objektívnych kritérií, ako je obsah uvedeného aktu, prípadne zohľadniť kontext jeho prijatia, ako aj právomoci inštitúcie, ktorá je jeho autorom (pozri v tomto zmysle rozsudky z 20. februára 2018, Belgicko/Komisia, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, bod 32, a z 9. júla 2020, Česká republika/Komisia, C‑575/18 P, EU:C:2020:530, bod 47).
45
Treba pripomenúť, že sporný akt spočíva v ústnom zákaze používať štátne vlajky na poslaneckých laviciach a že bol prijatý na základe článku 10 ods. 3 druhej vety rokovacieho poriadku, ktorý stanovuje, že „poslanci nesmú vystavovať transparenty“ počas parlamentných rokovaní. Ako uviedla generálna advokátka v bode 71 svojich návrhov, toto ustanovenie má priamy účinok bez toho, aby bolo potrebné prijať vykonávacie opatrenia.
46
Na účely určenia, či sa Všeobecný súd, ako tvrdia odvolatelia, dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade článku 10 ods. 3 druhej vety rokovacieho poriadku, treba zohľadniť, ako bolo pripomenuté v bode 40 napadnutého rozsudku, nielen jeho doslovné znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou (rozsudok z 28. septembra 2023, Gargždų geležinkelis, C‑671/21, EU:C:2023:709, bod 50 a citovaná judikatúra).
47
Formulácia ustanovenia práva Únie použitá v jednej z jeho jazykových verzií nemôže slúžiť ako jediný základ na výklad tohto ustanovenia, ani sa jej nemôže priznať prednostná povaha vo vzťahu k iným jazykovým verziám. Nevyhnutnosť jednotného uplatňovania a jednotného výkladu každého z ustanovení práva Únie teda vylučuje, aby sa posudzovalo izolovane v jednej zo svojich jazykových verzií, ale vyžaduje, aby sa vykladalo v súlade so všeobecnou štruktúrou a účelom právnej úpravy, ktorej je súčasťou [pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. októbra 1977, Bouchereau, 30/77, EU:C:1977:172, bod 14, a rozsudok z 15. septembra 2022, Minister for Justice and Equality (Štátny príslušník tretej krajiny, ktorý je bratrancom občana Únie), C‑22/21, EU:C:2022:683, bod 20].
48
Všeobecný súd teda v bode 50 napadnutého rozsudku správne zohľadnil iné jazykové verzie než francúzske znenie článku 10 ods. 3 druhej vety rokovacieho poriadku na účely určenia, či štátne vlajky predstavujú „transparenty“ v zmysle tohto ustanovenia. Okrem toho, na rozdiel od tvrdení odvolateľov, Všeobecný súd nijako neporušil článok 1 nariadenia Rady č. 1, zmeneného nariadením č. 517/2013, ktorý sa obmedzuje na výpočet úradných a pracovných jazykov inštitúcií Únie.
49
Pokiaľ ide o otázku, či sa zákaz vystavovania „transparentov“ stanovený v článku 10 ods. 3 druhej vete rokovacieho poriadku vzťahuje aj na štátne vlajky, Všeobecný súd v bode 50 napadnutého rozsudku uviedol, že pojmy použité v iných jazykových verziách tohto ustanovenia, ktoré zodpovedajú francúzskym pojmom „banderoles“ a „bannières“, všeobecne označujú predmety často vyrobené z textílií, niekedy pripevnené na drevených paličkách, na ktorých sú uvedené najmä politické slogany, názory alebo vyhlásenie výzvy alebo politického cieľa. Mohol teda v tom istom bode 50 správne rozhodnúť, že z dôvodu funkcie, ktorú v prejednávanej veci odvolatelia pripisujú štátnej vlajke, sa táto vlajka môže považovať za prostriedok na vyjadrenie alebo oznámenie názorov zhodný s transparentmi.
50
Takýto výklad potvrdzujú kontextuálne a teleologické prvky článku 10 ods. 3 druhej vety rokovacieho poriadku.
51
Ako totiž Všeobecný súd uviedol v bodoch 42 až 44 napadnutého rozsudku, tradícia ústnej rozpravy, ktorou sa vyznačuje parlamentná činnosť, sa odráža v rokovacom poriadku. Z jeho všeobecnej štruktúry vyplýva, že poslanci sa vyjadrujú tak, že vystúpia a v zásade nemajú k dispozícii žiadny iný prostriedok prejavu. V tomto kontexte článok 10 ods. 3 druhá veta rokovacieho poriadku v spojení s jeho článkom 175 obmedzuje prostriedky prejavu poslancov mimo ich rečnícky čas, aby sa zaručila tak ich rovnosť, ako aj poriadok v rokovacej sále.
52
V dôsledku toho na rozdiel od toho, čo tvrdia odvolatelia, Všeobecný súd správne konštatoval, že vystavili transparent v zmysle článku 10 ods. 3 druhej vety rokovacieho poriadku, keď na svoje poslanecké lavice vystavili štátnu vlajku. Práve vzhľadom na politickú funkciu, ktorá je takejto vlajke pripisovaná, treba konanie dotknutých poslancov chápať ako prejav politického názoru rovnako ako vystavenie „transparentov“ uvedených v článku 10 ods. 3 druhej vete rokovacieho poriadku.
53
Pokiaľ ide o argumentáciu odvolateľov, podľa ktorej Všeobecný súd nesprávne opomenul uviesť dôvody, pre ktoré sa domnieval, že vystavenie týchto štátnych vlajok narúša poriadok v rokovacej sále a predstavuje nevhodné správanie poslancov, stačí uviesť, že zákaz stanovený v článku 10 ods. 3 druhej vete rokovacieho poriadku nezávisí od konkrétneho preukázania toho, že takéto vystavenie narúša riadny priebeh parlamentnej činnosti.
54
Pokiaľ ide o argumentáciu odvolateľov, podľa ktorej Všeobecný súd nesprávne vyložil článok 10 ods. 3 druhú vetu rokovacieho poriadku v tom zmysle, že cieľom tohto ustanovenia je zachovanie rovnosti medzi poslancami, pokiaľ ide o ich rečnícky čas, stačí uviesť, že Všeobecný súd v bode 44 napadnutého rozsudku správne rozhodol, že cieľom tohto ustanovenia v spojení s článkom 175 tohto rokovacieho poriadku je zaručiť rovnosť poslancov, pokiaľ ide o ich spôsoby prejavu, a teda vzhľadom na to, že poslanci sa v zásade vo svojom rečníckom čase vyjadrujú ústne.
55
Napokon, pokiaľ ide o argumentáciu odvolateľov, podľa ktorej majú na základe práva na rešpektovanie národnej identity zaručeného článkom 4 ods. 2 ZEÚ právo vystaviť na svojich poslaneckých laviciach malú štátnu vlajku, treba na úvod pripomenúť, že toto ustanovenie na rozdiel od toho, čo tvrdia odvolatelia, neodkazuje na „štátnu príslušnosť“. Uvedené ustanovenie naopak ukladá Únii povinnosť rešpektovať rovnosť členských štátov pred Zmluvami, ako aj ich národnú identitu, ktorá je obsiahnutá v ich základných politických a ústavných systémoch a rešpektovať základné funkcie štátu.
56
Okrem toho poslanci Parlamentu zastupujú občanov Únie, ako výslovne vyplýva z článku 10 ods. 2 a článku 14 ods. 2 ZEÚ a tiež z článku 22 ods. 2 ZFEÚ, aj keď sú volení zo zoznamov zostavených na úrovni členských štátov. V súlade so zásadou reprezentatívnej demokracie, na ktorej je podľa článku 10 ods. 1 ZEÚ založené fungovanie Únie, zloženie Parlamentu verne a úplne zodpovedá slobodne vyjadrenej voľbe uskutočnenej občanmi Únie prostredníctvom všeobecných a priamych volieb, pokiaľ ide o osoby, ktoré ich majú zastupovať počas daného volebného obdobia (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. decembra 2019, Junqueras Vies, C‑502/19, EU:C:2019:1115, bod 83).
57
Z toho vyplýva, ako Všeobecný súd správne rozhodol v bode 49 napadnutého rozsudku, že vystavenie vlajok členských štátov na laviciach poslancov zvolených do Parlamentu je v rozpore s reprezentatívnou funkciou týchto poslancov, ako je definovaná v Zmluvách, na ktoré výslovne odkazuje článok 10 ods. 1 rokovacieho poriadku.
58
Za týchto podmienok treba konštatovať, že sporný akt nemá právne účinky, ktoré by mohli ovplyvniť podmienky výkonu poslaneckého mandátu odvolateľov tým, že podstatným spôsobom zmenili ich právne postavenie, keďže jeho účinky nejdú nad rámec účinkov vyvolaných zákazom stanoveným v článku 10 ods. 3 druhej vete rokovacieho poriadku.
59
Všeobecný súd sa teda nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 52 napadnutého rozsudku rozhodol, že sporný akt nepredstavuje napadnuteľný akt.
60
Z toho vyplýva, že druhý odvolací dôvod musí byť zamietnutý ako nedôvodný.
61
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba odvolanie zamietnuť v celom rozsahu.
O trovách
62
Podľa článku 184 ods. 2 rokovacieho poriadku ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne aj o trovách konania. Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe článku 184 ods. 1 uvedeného rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
63
Keďže Parlament navrhol zaviazať odvolateľov na náhradu trov konania a odvolatelia nemali úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené uložiť im povinnosť znášať nielen vlastné trovy konania, ale nahradiť aj trovy konania, ktoré vznikli Parlamentu.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
1.
Odvolanie sa zamieta.
2.
Jérôme Rivière, Dominique Bilde, Joëlle Mélin, Aurélia Beigneux, Thierry Mariani, Jordan Bardella, Jean‑Paul Garraud, Jean‑François Jalkh, Gilbert Collard, Gilles Lebreton, Nicolaus Fest, Gunnar Beck a Philippe Olivier znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinní nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskemu parlamentu.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.