62021CJ0168_RES
Vec C‑168/21
Procureur général près la cour d’appel d’Angers
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko)]
Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 14. júla 2022
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Súdna spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie 2002/584/SVV – Článok 2 ods. 4 – Podmienka obojstrannej trestnosti skutku – Článok 4 bod 1 – Dôvod na nepovinné nevykonanie európskeho zatykača – Preskúmanie vykonávajúcim súdnym orgánom – Skutky, z ktorých len niektoré sú trestné podľa práva vykonávajúceho členského štátu – Článok 49 ods. 3 Charty základných práv Európskej únie – Zásada primeranosti trestných činov a trestov“
Súdna spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Dôvody na nepovinné nevykonanie európskeho zatykača – Podmienka obojstrannej trestnosti – Zatykač vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia – Trest odňatia slobody uložený za skutky, ktoré predstavujú trestný čin podľa práva členského štátu, ktorý vydal zatykač, a podľa práva vykonávajúceho členského štátu – Kvalifikácia trestného činu, ktorá si len v členskom štáte, ktorý vydal zatykač, vyžaduje narušenie chráneného právneho záujmu – Dodržanie podmienky obojstrannej trestnosti
(Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené a doplnené rámcovým rozhodnutím 2009/299, článok 2 ods. 4 a článok 4 bod 1)
(pozri body 44 – 47, 49 – 51, výrok 1)
Súdna spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Dôvody na nepovinné nevykonanie európskeho zatykača – Podmienka obojstrannej trestnosti – Zatykač vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia – Trest odňatia slobody uložený za jediný trestný čin tvorený viacerými skutkami – Skutky, z ktorých len niektoré sú trestné vo vykonávajúcom členskom štáte – Dodržanie podmienky obojstrannej trestnosti – Porušenie zásady primeranosti trestov – Neexistencia – Povinnosť vykonať európsky zatykač
(Charta základných práv Európskej únie, článok 49 ods. 3; rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené a doplnené rámcovým rozhodnutím 2009/299, článok 2 ods. 4, článok 4 bod 1 a článok 5)
(pozri body 58, 60 – 64, 68, 69, výrok 2)
Zhrnutie
Európsky zatykač a podmienka obojstrannej trestnosti skutku: nie je potrebná úplná zhoda znakov skutkovej podstaty dotknutého trestného činu v členskom štáte, ktorý vydal zatykač, a vo vykonávajúcom členskom štáte
Vykonávajúci súdny orgán teda nemôže odmietnuť vykonať európsky zatykač na základe toho, že len niektoré zo skutkov tvoriacich uvedený trestný čin v členskom štáte, ktorý vydal zatykač, predstavujú trestný čin aj vo vykonávajúcom členskom štáte
V júni 2016 talianske súdne orgány vydali na KL európsky zatykač (EZ) na účely výkonu trestu odňatia slobody v trvaní dvanásť rokov a šesť mesiacov. Tento trest zodpovedal úhrnnému trestu za štyri trestné činy, okrem iného trestný čin označený ako „ničenie a rabovanie“. Cour d’appel d’Angers (Odvolací súd Angers, Francúzsko) odmietol odovzdať KL s odôvodnením, že dva zo skutkov, ktoré tvoria posledný uvedený trestný čin, vo Francúzsku nie sú trestné. Vnútroštátny súd, ktorý prejednáva kasačný opravný prostriedok podaný proti tomuto zamietavému rozhodnutiu, v tomto smere uviedol, že znaky skutkovej podstaty trestného činu „ničenia a rabovania“ sú v dotknutých dvoch členských štátoch rozdielne, keďže podľa talianskeho práva na rozdiel od francúzskeho práva narušenie verejného pokoja predstavuje zásadný prvok na účely kvalifikácie tohto trestného činu.
Vnútroštátny súd si preto kladie otázku, či je v prejednávanej veci dodržaná podmienka obojstrannej trestnosti skutku, upravená v rámcovom rozhodnutí 2002/584, (
1
) ktorej splneniu podlieha odovzdanie KL. Pokiaľ táto podmienka nebráni odovzdaniu KL, podľa vnútroštátneho súdu treba odpovedať na otázku, či je za takých okolností potrebné odmietnuť vykonať EZ vzhľadom na zásadu primeranosti trestov, zakotvenú v článku 49 ods. 3 Charty základných práv Európskej únie. (
2
) V dôsledku toho uvedený súd položil Súdnemu dvoru tieto otázky.
Súdny dvor rozhodol, že podmienka obojstrannej trestnosti skutku, stanovená v rámcovom rozhodnutí 2002/584, (
3
) je splnená v situácii, keď bol EZ vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody uloženého za skutky, ktoré v členskom štáte, ktorý vydal zatykač, tvoria jediný trestný čin, pri ktorom je potrebné, aby tieto skutky zasahovali do právneho záujmu chráneného v tomto členskom štáte, a uvedené skutky predstavujú trestný čin aj podľa práva vykonávajúceho členského štátu, no narušenie tohto chráneného právneho záujmu nie je znakom jeho skutkovej podstaty. Súdny dvor ďalej konštatoval, že vzhľadom na túto podmienku a zásadu primeranosti trestov vykonávajúci súdny orgán nemôže odmietnuť vykonať EZ vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody, ak bol tento trest v členskom štáte, ktorý vydal zatykač, vyžiadanej osobe uložený za spáchanie jediného trestného činu tvoreného viacerými skutkami, z ktorých len niektoré sú trestné vo vykonávajúcom členskom štáte.
Posúdenie Súdnym dvorom
Po prvé, pokiaľ ide o pôsobnosť podmienky obojstrannej trestnosti skutku, Súdny dvor v prvom rade uviedol, že nevyhnutnou a dostatočnou podmienkou na účely posúdenia obojstrannej trestnosti je to, či skutky, ktoré viedli k vydaniu EZ, predstavujú trestné činy aj podľa práva vykonávajúceho členského štátu. Nevyžaduje sa teda, aby boli trestné činy v oboch týchto členských štátoch zhodné. Z toho vyplýva, že pri posudzovaní tejto podmienky na účely určenia, či existuje dôvod na nevykonanie EZ, (
4
) je úlohou vykonávajúceho súdneho orgánu overiť, či skutkové okolnosti trestného činu, v súvislosti s ktorým bol vydaný tento EZ, by samy osebe boli takisto trestné podľa práva vykonávajúceho členského štátu, ak by nastali na jeho území.
Súdny dvor ďalej konštatoval, že ako výnimku z pravidla, podľa ktorého musí byť EZ vykonaný, treba dôvod na nepovinné nevykonanie EZ, ktorým je podmienka obojstrannej trestnosti skutku, vykladať reštriktívne, a teda nemôže byť vykladaný spôsobom, ktorý by viedol k znemožneniu cieľa spočívajúceho v uľahčení a urýchlení odovzdávania osôb medzi súdnymi orgánmi. Výklad, podľa ktorého si táto podmienka vyžaduje úplnú zhodu medzi znakmi skutkovej podstaty trestného činu podľa práva členského štátu, ktorý vydal zatykač, a znakmi skutkovej podstaty trestného činu podľa práva vykonávajúceho členského štátu, ako aj pokiaľ ide o právny záujem chránený právnymi poriadkami týchto dvoch členských štátov, by však narušil účinnosť postupu odovzdávania osôb. Vzhľadom na minimálnu harmonizáciu v oblasti trestného práva na úrovni Únie totiž taká dokonalá zhoda nemusí nastať pri veľkom počte trestných činov. Vyššie uvedený výklad by v dôsledku toho výrazne obmedzil situácie, v ktorých by mohla byť splnená táto podmienka, čo by ohrozilo cieľ sledovaný rámcovým rozhodnutím 2002/584. Navyše by tento výklad nebol ani v súlade s cieľom bojovať proti beztrestnosti vyžiadanej osoby, ktorá sa nachádza na inom území, než je územie, na ktorom spáchala trestný čin.
Po druhé Súdny dvor v prvom rade poukazuje na to, že skutočnosť, že len niektoré zo skutkov tvoriacich trestný čin v členskom štáte, ktorý vydal zatykač, sú trestné aj podľa práva vykonávajúceho členského štátu, neznamená, že vykonávajúci súdny orgán môže odmietnuť vykonať EZ, lebo v opačnom prípade by sa dôvod na nevykonanie, ktorý súvisí s podmienkou obojstrannej trestnosti skutku, rozšíril na tie zo skutkov, ktoré predstavujú trestný čin podľa práva vykonávajúceho členského štátu, a teda nepatria do pôsobnosti tohto dôvodu. Rámcové rozhodnutie 2002/584 (
5
) nestanovuje podmienku, podľa ktorej vyžiadanej osobe nebude v členskom štáte, ktorý vydal zatykač, uložený trest za tie zo skutkov, ktoré nepredstavujú trestný čin vo vykonávajúcom členskom štáte. Vykonanie EZ však možno podriadiť iba jednej z podmienok taxatívne stanovených v tomto rámcovom rozhodnutí.
Okrem toho Súdny dvor uviedol, že výklad podmienky obojstrannej trestnosti skutku v tom zmysle, že vykonanie EZ by mohlo byť zamietnuté z dôvodu, že niektoré zo skutkov, ktoré sú trestné v členskom štáte, ktorý vydal zatykač, nepredstavujú trestný čin vo vykonávajúcom členskom štáte, by bránil účinnému odovzdaniu dotknutej osoby a viedol by k jej beztrestnosti v súvislosti so všetkými dotknutými skutkami. Za takých okolností je teda uvedená podmienka splnená. Nakoniec Súdny dvor uviedol, že vykonávajúcemu súdnemu orgánu v rámci posudzovania tejto podmienky neprináleží skúmať trest uložený v členskom štáte, ktorý vydal zatykač, z hľadiska zásady primeranosti trestov.
(
1
)	Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (Ú. v. ES L 190, 2002, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 34), zmenené a doplnené rámcovým rozhodnutím Rady 2009/299/SVV z 26. februára 2009 (Ú. v. EÚ L 81, 2009, s. 24) (ďalej len „rámcové rozhodnutie 2002/584“). Podmienka obojstrannej trestnosti skutku je upravená v článku 2 ods. 4 tohto rámcového rozhodnutia.
(
2
)	Podľa tejto zásady prísnosť trestov nesmie byť neprimeraná vo vzťahu k trestnému činu.
(
3
)	Pozri článok 2 ods. 4 tohto rámcového rozhodnutia, podľa ktorého je možné poriadiť odovzdanie osoby tejto podmienke v prípade iných trestných činov, než sú uvedené v odseku 2 tohto článku, a jeho článok 4 bod 1, podľa ktorého vykonávajúci súdny orgán môže odmietnuť vykonať EZ, pokiaľ v niektorom z prípadov upravených v článku 2 ods. 4 skutok, na základe ktorého bol EZ vydaný, nie je trestný podľa práva vykonávajúceho členského štátu.
(
4
)	Pozri článok 4 bod 1 rámcového rozhodnutia 2002/584.
(
5
)	Pozri článok 5 rámcového rozhodnutia 2002/584, ktorý upravuje podmienky, ktorým môže právo vykonávajúceho členského štátu podriadiť vykonanie EZ.