62022CJ0663_RES
Vec C‑663/22
Expedia Inc.
proti
Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio)
Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 30. mája 2024
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Nariadenie (EÚ) 2019/1150 – Články 1, 15, 16 a 18 – Cieľ – Uplatňovanie – Monitorovanie – Preskúmanie – Opatrenia prijaté členským štátom – Povinnosť poskytovať informácie o ekonomickej situácii poskytovateľa online sprostredkovateľských služieb“
Aproximácia právnych predpisov – Elektronický obchod – Nariadenie 2019/1150 – Online sprostredkovateľské služby – Opatrenie prijaté členským štátom – Povinnosť poskytovateľov takýchto služieb pravidelne poskytovať informácie týkajúce sa ich ekonomickej situácie, v prípade nesplnenia ktorej im hrozia sankcie – Odôvodnenie na účely riadneho a účinného presadzovania tohto nariadenia – Nedostatok
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2019/1150, odôvodnenia 7, 46 a 51, článok 1 ods. 5 a články 15, 16 a 18)
(pozri body 41 – 44, 47, 52 – 58 a výrok)
Zhrnutie
Súdny dvor na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre Lazio, Taliansko) po prvýkrát podal výklad nariadenia 2019/1150 (
1
), pričom poskytol spresnenia týkajúce sa miery voľnej úvahy, ktorú majú k dispozícii členské štáty pri prijímaní vnútroštátnych opatrení na zabezpečenie primeraného a účinného presadzovania tohto nariadenia. (
2
)
Expedia Inc., spoločnosť so sídlom v Seattli (Spojené štáty americké), spravuje digitálne platformy na poskytovanie online rezervácií ubytovacích a cestovných služieb. Ako poskytovateľ online sprostredkovateľských služieb v Taliansku má povinnosť zasielať Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (Úrad pre dohľad nad komunikáciami, Taliansko) (ďalej len „AGCOM“) dokument s názvom „Informativa economica di sistema“ (systematické ekonomické vyhlásenie), (
3
) v ktorom musia byť zahrnuté informácie o jej ekonomickej situácii. Za nezaslanie tohto vyhlásenia AGCOM‑u alebo oznámenie nesprávnych údajov sa ukladajú sankcie.
Keďže vnútroštátny súd mal pochybnosti o súlade takejto povinnosti s právom Únie, rozhodol sa podať Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania, pričom sa v podstate pýtal, či sa má nariadenie 2019/1150 vykladať v tom zmysle, že odôvodňuje, aby členský štát prijal opatrenia, podľa ktorých sa na poskytovateľov online sprostredkovateľských služieb na to, aby mohli poskytovať svoje služby v tomto členskom štáte, vzťahuje povinnosť pravidelne zasielať orgánu tohto členského štátu dokument týkajúci sa ich ekonomickej situácie, v ktorom musia byť podrobne opísané mnohé informácie týkajúce sa najmä príjmov dosiahnutých týmito poskytovateľmi, pričom v prípade nesplnenia povinnosti im hrozia sankcie.
Posúdenie Súdnym dvorom
Na úvod Súdny dvor pripomenul, že pokiaľ si to vyžaduje vykonanie niektorých ustanovení nariadenia, členské štáty môžu za určitých podmienok prijať opatrenia na jeho vykonanie.
V prejednávanej veci bolo úlohou Súdneho dvora určiť cieľ, ktorého dosiahnutie sleduje nariadenie 2019/1150 a ustanovenia tohto nariadenia, ktoré priznávajú členským štátom úlohu pri jeho presadzovaní.
Súdny dvor v prvom rade uviedol, že nariadenie 2019/1150 (
4
) ukladá dotknutým poskytovateľom služieb konkrétne povinnosti týkajúce sa transparentnosti, ako aj spravodlivosti podmienok uplatňovaných vo vzťahu ku komerčným používateľom (
5
) a obsahuje ustanovenia týkajúce sa mimosúdneho a súdneho riešenia sporov medzi takýmito poskytovateľmi a komerčnými používateľmi. Informácie, ktorých poskytnutie môže Európska komisia požadovať od členských štáty podľa článkov 16 a 18 nariadenia 2019/1150, musia byť teda relevantné na to, aby sa tejto inštitúcii umožnilo monitorovať vývoj vzťahov najmä medzi poskytovateľmi online sprostredkovateľských služieb a uvedenými komerčnými používateľmi alebo vypracúvať správy o hodnotení tohto nariadenia.
Keďže cieľom nariadenia 2019/1150 je dosiahnuť spravodlivé, predvídateľné, udržateľné a dôveryhodné prostredie pre online obchodné operácie v rámci vnútorného trhu, v ktorom v prospech komerčných používateľov existuje primeraná transparentnosť, spravodlivosť a účinné možnosti nápravy, informácie zhromaždené vnútroštátnymi orgánmi možno kvalifikovať ako „relevantné“ v zmysle článkov 16 a 18 tohto nariadenia len vtedy, ak majú dostatočne priamu súvislosť s týmto cieľom. Členský štát však nemôže na základe uplatnenia nariadenia 2019/1150 zhromažďovať svojvoľne určené informácie z dôvodu, že by ich Komisia mohla neskôr požadovať pri výkone svojej úlohy monitorovania a preskúmavania tohto nariadenia, keďže toto nariadenie neukladá členským štátom povinnosť zhromažďovať takéto informácie z vlastnej iniciatívy.
V druhom rade ak členský štát zverí správnemu orgánu úlohu monitorovať v súlade s článkom 15 nariadenia 2019/1150 presadzovanie tohto nariadenia, informácie, ktoré môže tento orgán zhromažďovať pri výkone tejto úlohy, sú vhodné na dosiahnutie cieľa tohto nariadenia len vtedy, ak s ním dostatočne priamo súvisia. To nie je prípad súvislosti zhromažďovania informácií o ekonomickej situácii poskytovateľov online sprostredkovateľských služieb s cieľom nariadenia 2019/1150. Informácie požadované od poskytovateľov týchto služieb na základe nariadenia 2019/1150 sa totiž musia týkať podmienok poskytovanej služby, najmä s cieľom umožniť príslušným orgánom oboznámiť sa so zmluvnými podmienkami, ktoré títo poskytovatelia stanovujú pre komerčných používateľov online sprostredkovateľských služieb v rámci Únie a posúdiť ich spravodlivosť. Súvislosť medzi ekonomickou situáciou poskytovateľa takýchto služieb na jednej strane a podmienkami, v rámci ktorých sa tieto služby poskytujú týmto komerčným používateľom na druhej strane, za predpokladu, že existuje, však môže byť len nepriama.
V dôsledku toho Súdny dvor dospel k záveru, že nariadenie 2019/1150 neodôvodňuje, aby členský štát na účely riadneho a účinného presadzovania tohto nariadenia prijal opatrenia, podľa ktorých sa na poskytovateľov online sprostredkovateľských služieb na to, aby mohli poskytovať svoje služby v tomto členskom štáte, vzťahuje povinnosť pravidelne zasielať orgánu tohto členského štátu dokument týkajúci sa ich ekonomickej situácie, v ktorom musia byť podrobne uvedené mnohé informácie týkajúce sa najmä príjmov dosiahnutých týmito poskytovateľmi, pričom v prípade nesplnenia povinnosti im hrozia sankcie.
(
1
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/1150 z 20. júna 2019 o podpore spravodlivosti a transparentnosti pre komerčných používateľov online sprostredkovateľských služieb (Ú. v. EÚ L 186, 2019, s. 57).
(
2
)	Treba poznamenať, že rozsudky vyhlásené v ten istý deň v spojených veciach C‑662/22 a C‑667/22, Airbnb Ireland a Amazon Services Europe, spojených veciach C‑664/22 a C‑666/22, Google Ireland a Eg Vacation Rentals Ireland, ako aj vo veci C‑665/22 Amazon Services Europe, ktoré sa okrem iného týkajú výkladu nariadenia 2019/1150, sa týkajú podobnej problematiky, o akú ide v prejednávanej veci. Tieto ďalšie rozsudky sa však zameriavajú na smernicu 2000/31/ES Európskeho parlamentu a Rady z 8. júna 2000 o určitých právnych aspektoch služieb informačnej spoločnosti na vnútornom trhu, najmä o elektronickom obchode (smernica o elektronickom obchode) (Ú. v. ES L 178, 2000, s. 1; Mim. vyd. 13/025, s. 399) a na vzájomný vzťah tejto smernice a tohto nariadenia.
(
3
)	Po zmenách, ktoré vo vnútroštátnom právnom rámci vykonali talianske orgány, najmä po tom, čo AGCOM prijal delibera n. 161/21/CONS – Modifiche alla delibera n. 397/13 del 25 giugno 2013 „Informativa Economica di Sistema“ (rozhodnutie č. 161/21/CONS, ktorým sa mení rozhodnutie č. 397/13 z 25. júna 2013, „systematické ekonomické vyhlásenie“).
(
4
)	Pozri odôvodnenia 7 a 51, ako aj článok 1 ods. 1 nariadenia 2019/1150.
(
5
)	Pozri článok 2 ods. 1 nariadenia 2019/1150.