62003CJ0374_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci C‑374/03,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Verwaltungsgericht Sigmaringen (Nemecko) z 31. júla 2003 a doručený Súdnemu dvoru 8. septembra 2003, ktorý súvisí s konaním:
Gaye Gürol
proti
Bezirksregierung Köln,
SÚDNY DVOR (prvá komora),
v zložení: predseda prvej komory P. Jann, sudcovia K. Lenaerts, J. N. Cunha Rodrigues (spravodajca), E. Juhász a M. Ilešič,
generálny advokát: L. A. Geelhoed,
tajomník: M.-F. Contet, hlavná referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 21. októbra 2004,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
– pani Gürol, v zastúpení: I. Baysu, Rechtsanwältin,
– Bezirksregierung Köln, v zastúpení: R. Bongs a E. Frings‑Schäfer, splnomocnení zástupcovia,
– nemecká vláda, v zastúpení: C.-D. Quassowski a A. Tiemann, splnomocnení zástupcovia,
– rakúska vláda, v zastúpení: E. Riedl, splnomocnený zástupca,
– Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: B. Martenczuk a D. Martin, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 2. decembra 2004,
vyhlásil tento
Rozsudok
Odôvodnenie
1. Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 9 rozhodnutia Asociačnej rady č. 1/80 z 19. septembra 1980 o vývoji pridruženia [ neoficiálny preklad ] (ďalej len „rozhodnutie č. 1/80“). Asociačná rada bola zriadená Dohodou o pridružení medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom a Tureckom podpísanou v Ankare 12. septembra 1963 Tureckom na strane jednej a členskými štátmi EHS a Spoločenstvom na strane druhej, ktorá bola v mene Spoločenstva uzavretá, schválená a potvrdená rozhodnutím Rady č. 64/732/EHS z 23. decembra 1963 (Ú. v. ES 217, 1964, s. 3685; Mim. vyd. 11/011, s. 10), ďalej len „dohoda o pridružení“).
2. Tento návrh vyplynul zo sporu medzi pani Gürol, tureckou štátnou príslušníčkou, a Bezirksregierung Köln, týkajúceho sa žiadosti o poskytnutie pomoci na vzdelávanie podľa spolkového zákona o individuálnej podpore vzdelávania (Bundesausbildungsförderungsgesetz, ďalej len „BAföG“).
Právny rámec
Pridruženie EHS – Turecko
3. Článok 12 dohody o pridružení stanovuje:
„Zmluvné strany sa zaväzujú k dodržiavaniu článkov 48, 49 a 50 Zmluvy o založení Spoločenstva pri postupnom uskutočňovaní vzájomného voľného pohybu pracovníkov.“ [ neoficiálny preklad ]
4. Podľa článku 36 dodatkového protokolu, ktorý bol podpísaný 23. novembra 1970 v Bruseli a uzavretý, schválený a potvrdený v mene Spoločenstva nariadením Rady (EHS) č. 2760/72 z 19. decembra 1972 (Ú. v. ES L 293, s. 1; Mim. vyd. 11/011, s. 41, ďalej len „dodatkový protokol“):
„Voľný pohyb pracovníkov medzi členskými štátmi Spoločenstva a Tureckom sa bude uskutočňovať postupne v súlade so zásadami uvedenými v článku 12 dohody o pridružení od konca dvanásteho roku do konca dvadsiateho druhého roku od nadobudnutia platnosti tejto dohody.
Asociačná rada stanoví na tento účel potrebné pravidlá.“ [ neoficiálny preklad ]
5. Článok 9 rozhodnutia č. 1/80 stanovuje toto:
„Turecké deti, ktoré riadne bývajú v členskom štáte Spoločenstva so svojimi rodičmi, ktorí tam sú alebo boli legálne zamestnaní, majú právo v tomto členskom štáte na vzdelávanie všeobecného charakteru, učňovské vzdelávanie a profesijné vzdelávanie na základe tých istých kvalifikačných kritérií na prístup, pokiaľ ide o požadované vzdelávanie, ako majú deti štátnych príslušníkov tohto členského štátu. V tomto členskom štáte môžu požívať výhody stanovené v tejto oblasti vnútroštátnou právnou úpravou.“ [ neoficiálny preklad ]
Vnútroštátna právna úprava
6. Podľa § 1 BAföG:
„Podľa tohto zákona existuje právo na individuálnu pomoc na vzdelávanie pre vzdelávanie, ktoré zodpovedá záujmom, kapacitám a výsledkom, ak študent okrem toho nemá potrebné prostriedky na svoje živobytie a na svoje vzdelávanie.“
7. § 5 BAföG nazvaný „Vzdelávanie v zahraničí“ stanovuje v odseku 2:
„Pomoc na vzdelávanie sa poskytne každému študentovi, ktorý má trvalé bydlisko na vnútroštátnom území a študuje vo vzdelávacom zariadení nachádzajúcom sa v zahraničí:
– ak je toto štúdium na prospech vzdelávaniu danej osoby v danom štádiu tohto vzdelávania a ak aspoň časť tohto vzdelávania môže byť uznaná ako prvok vyžadovanej alebo zvyčajnej dĺžky vzdelávania, alebo
– ak v rámci medzinárodnej spolupráce medzi nemeckým vzdelávacím zariadením a zahraničným zariadením môžu byť ponúknuté vyučovania jedinečného vzdelávania, ktoré sa navzájom kombinujú, alternatívne nemeckým zariadením alebo zahraničným zariadením, alebo
– ak študent navštevuje vzdelávanie po tom, ako navštevoval nemecké vzdelávacie zariadenie počas aspoň jedného roka, vo vzdelávacom zariadení členského štátu Európskej únie,
a daná osoba má dostatočné jazykové znalosti. Pre profesijné zariadenia sa bod 1 uplatňuje iba vtedy, ak študijný program vyžaduje tento pobyt v krajine s cieľom nadobudnúť jazykové znalosti. Vzdelávanie musí trvať aspoň šesť mesiacov alebo jeden semester; ak sa vykonáva v rámci spolupráce so zahraničným zariadením, musí trvať aspoň dvanásť týždňov. Bod 1 sa vzťahuje na študentov uvedených v § 8 ods. 2 BAföG iba vtedy, keď je pobyt v cudzine predpísaný v ustanoveniach týkajúcich sa vzdelávania ako časti vzdelávania, ktorá sa musí povinne vykonať v zahraničí.“
8. § 8 ods. 1 BAföG stanovuje:
„Pomoc na vzdelávanie sa vypláca:
1. nemeckým občanom v zmysle ústavy (Grundgesetz);
2. osobám bez štátnej príslušnosti v zmysle zákona o postavení osôb bez štátnej príslušnosti na spolkovom území;
3. cudzincom bývajúcim v Nemecku s právom azylu na základe zákona o postupe udelenia azylu;
4. cudzincom, ktorí majú zvyčajné bydlisko v Nemecku a majú postavenie utečenca podľa článku 1 zákona o opatreniach v prospech utečencov prijatých v rámci akcií humanitárnej pomoci;
5. cudzincom, ktorí majú zvyčajné bydlisko v Nemecku a majú postavenie utečenca, ktorých povolenie na pobyt na území Spolkovej republiky Nemecko nie je len dočasné;
6. cudzincom, ktorí majú zvyčajné bydlisko v Nemecku a sú chránení proti vyhosteniu v zmysle § 51 ods. 1 zákona o cudzincoch;
7. cudzincom, ktorí majú trvalé bydlisko na území, kde sa zákon uplatňuje, keď jeden z dvoch rodičov je nemeckým občanom v zmysle ústavy;
8. študentom, ktorí ako deti majú podľa zákona o pobyte štátnych príslušníkov Spoločenstva (Aufenthaltsgesetz/EWG) slobodu pohybu, študentom, ktorí ako deti majú podľa tohto zákona právo na pobyt, alebo študentom, ktorí nemajú právo voľného pohybu alebo právo na pobyt ako deti podľa tohto istého zákona, pretože majú 21 rokov alebo viac alebo nie sú závislými osobami vo vzťahu k rodičom alebo manželovi;
9. študentom, ktorí pochádzajú z iného členského štátu Európskeho spoločenstva alebo iného štátu Európskeho hospodárskeho priestoru a ktorí mali v Nemecku zamestnanie pred začatím svojho vzdelávania; musí však existovať v zásade súvislosť medzi obsahom vykonávanej činnosti a navštevovaným vzdelávaním.“
9. Podľa odseku 2 bodu 2 toho istého ustanovenia:
„Pomoc na vzdelávanie sa poskytne iným cudzincom iba pod podmienkou, že aspoň jeden z ich rodičov mal pobyt v Nemecku a tam legálne pracoval celkovo počas troch rokov v priebehu šiestich posledných rokov pred začatím časti vzdelávania, na ktoré je možné poskytnúť pomoc.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
10. Pani Gürol, žalobkyňa vo veci samej, je tureckou štátnou príslušníčkou narodenou v Nemecku, ktorej rodičia, takisto tureckí štátni príslušníci, žijú v uvedenom členskom štáte podobne ako ich dcéra a sú tam legálne zamestnaní.
11. Od začatia svojho univerzitného vzdelávania roku 1995 pani Gürol študuje politickú ekonómiu, odbor „regionálne štúdie“ na univerzite v Tübingene (Nemecko). Na úspešné vykonanie tohto cyklu štúdií dostala pomoc na vzdelávanie podľa BAföG.
12. Na začiatku svojho univerzitného štúdia si pani Gürol zriadila svoje primárne bydlisko v Tübingene, uvádzajúc, že jej sekundárne bydlisko je u jej rodičov, ktorí bývajú vo Philippsburgu (Nemecko). V rámci toho istého cyklu štúdií navštevovala vzdelávací kurz na univerzite Bogazici v Istanbule (Turecko) od októbra 1999 do septembra 2000. Počas tohto pobytu za svoje primárne bydlisko deklarovala bydlisko svojich rodičov. Po návrate do Nemecka si znovu zriadila svoje primárne bydlisko v Tübingene a vyhlásila bydlisko svojich rodičov za sekundárne.
13. Pani Gürol 13. augusta 1999 podala na Landesamt für Ausbildungsförderung Nordrhein-Westfalen (orgán pre pomoc na vzdelávanie v spolkovej krajine Severné Porýnie – Vestfálsko), ktorý bol medzitým nahradený Bezirksregierung Köln, žiadosť o pomoc na vzdelávanie z dôvodu svojho študijného pobytu v Istanbule.
14. Rozhodnutím z 2. septembra 1999 bola táto žiadosť zamietnutá žalovaným v spore vo veci samej, uplatňujúc ustanovenia § 5 ods. 2 BAföG. Žalovaný vo veci samej usúdil, že pani Gürol má byť považovaná za cudzinca v zmysle § 8 ods. 2 bodu 2 toho istého zákona, a preto, najmä na rozdiel od nemeckých štátnych príslušníkov, má právo podľa § 5 ods. 2 štvrtej vety BAföG na pomoc na vzdelávanie v cudzine „iba vtedy, keď je pobyt v cudzine predpísaný v ustanoveniach týkajúcich sa vzdelávania ako časti vzdelávania, ktorá sa musí povinne vykonať v zahraničí“. Nie je však tomu tak v prípade hlavného cyklu štúdií, ktorý si vybrala pani Gürol.
15. Program štúdií takého cyklu totiž uvádzal iba to, že študijný pobyt na univerzite mimo Nemecka počas jedného alebo dvoch semestrov predstavuje dobrú príležitosť pre študentov, ktorí si vybrali odbor „regionálne štúdie“, na prehĺbenie ich jazykových a kultúrnych znalostí daného regiónu a nadobudnutie skúseností, najmä vzhľadom na budúce profesijné uplatnenie. Išlo teda iba o jednoduché odporúčanie a nebolo uvedené, že by išlo o povinný pobyt na zahraničnej univerzite s cieľom úspešne zvládnuť uvedené vzdelávanie, hoci listom z 9. augusta 1999 univerzita Tübingen potvrdila, že pobyt v zahraničí bol naliehavo požadovaný fakultou ekonomických vied tejto univerzity. Okrem toho skúšobný poriadok vzťahujúci sa na uvedené vzdelávanie neuvádzal študijný pobyt v zahraničí ako podmienku na získanie predmetného diplomu.
16. Sťažnosť podaná 29. septembra 1999 pani Gürol proti vyššie uvedenému rozhodnutiu bola zamietnutá rozhodnutím zo 17. decembra 1999.
17. Vnútroštátny súd, na ktorý bola v tejto veci podaná žaloba 2. februára 2000, uvádza, že ak žiadne právo na požadovanú pomoc nevyplýva najmä z BAföG, takéto právo by mohlo prípadne vyplývať z článku 9 rozhodnutia č. 1/80.
18. Za týchto podmienok Verwaltungsgericht Sigmaringen rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1. Má článok 9 prvá veta rozhodnutia č. 1/80… taký priamy účinok vo vnútroštátnom právnom poriadku členských štátov, že turecké deti riadne bývajúce v členskom štáte Spoločenstva so svojimi rodičmi, ktorí tam sú alebo boli legálne zamestnaní, majú na základe tých istých kvalifikačných kritérií ako deti štátnych príslušníkov tohto členského štátu právo na rovnaký prístup k všeobecnému vzdelávaniu, učňovskému vzdelávaniu alebo profesijnému vzdelávaniu?
2. V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
Spĺňajú podmienku ‚riadneho bydliska so svojimi rodičmi‘ takisto aj turecké deti, ktoré si zriadili a udržiavajú svoje primárne bydlisko v mieste, kde sa vykonáva univerzitné profesijné vzdelávanie, a sú prihlásené v bydlisku svojich rodičov iba ako v sekundárnom bydlisku?
3. V prípade kladnej odpovede na druhú otázku:
Implikuje článok 9 prvá veta rozhodnutia č. 1/80… okrem práva na rovnaký prístup k vzdelávacím zariadeniam v prospech osôb uvedených v tomto článku aj rovnosť v oblasti práva na verejné dávky poskytované členským štátom s cieľom uľahčiť účasť na vzdelávaní alebo majú byť ustanovenia prvej a druhej vety článku 9 rozhodnutia č. 1/80… spolu vykladané tak, že členské štáty si ponechali možnosť podriadiť poskytnutie sociálnych dávok v oblasti vzdelávania vo vzťahu k osobám uvedeným v prvej vete iným podmienkam alebo tieto dávky obmedziť?
4. V prípade kladnej odpovede na druhú a tretiu otázku:
Vzťahuje sa to takisto na možnosť vyššieho vzdelávania poskytovanú osobám uvedeným v spornom ustanovení v krajine ich pôvodu, v Turecku?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
19. Touto otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či článok 9 prvá veta rozhodnutia č. 1/80 má priamy účinok na území členských štátov.
20. V súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora ustanovenie rozhodnutia Asociačnej rady EHS – Turecko sa musí chápať tak, že má priamy účinok, ak vzhľadom na jeho znenie, ako aj na predmet a povahu rozhodnutia, ktorého je súčasťou, a dohodu, na ktorú sa viaže, toto ustanovenie obsahuje jasnú a presnú povinnosť, ktorá nie je podmienená z hľadiska vykonávania alebo účinkov žiadnym neskorším aktom (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 20. septembra 1990, Sevince, C‑192/89, Zb. s. I‑3461, bod 15, a z 8. mája 2003, Wählergruppe Gemeinsam, C‑171/01, Zb. s. I‑4301, body 54 a 55).
21. Ako to pripustili všetci účastníci, ako aj ostatné oprávnené subjekty v tomto konaní, článok 9 prvá veta rozhodnutia č. 1/80 zodpovedá týmto podmienkam.
22. Pokiaľ ide o znenie tohto ustanovenia, je potrebné uviesť, že toto ustanovenie udeľuje tureckým deťom, ktoré majú riadne bydlisko v členskom štáte Spoločenstva spolu s ich rodičmi, ktorí tam sú alebo boli legálne zamestnaní, právo na prístup v tomto členskom štáte k všeobecnému vzdelávaniu, učňovskému vzdelávaniu a profesijnému vzdelávaniu na základe tých istých kvalifikačných kritérií na vstup, pokiaľ ide o požadované vzdelanie, ako deťom štátnych príslušníkov tohto členského štátu.
23. Článok 9 prvá veta rozhodnutia č. 1/80 obsahuje povinnosť rovnosti zaobchádzania v prístupe k vyučovaniu a profesijnému vzdelávaniu na základe tých istých kvalifikačných kritérií, na ktorú sa môže v zásade odvolávať dotknutá osoba na vnútroštátnom súde a žiadať od neho, aby neuplatnil diskriminačné ustanovenia právnej úpravy členského štátu, ktorá podmieňuje poskytnutie práva podmienke nevzťahujúcej sa na vlastných štátnych príslušníkov bez toho, aby sa na tento účel vyžadovalo prijatie dodatočných opatrení (pozri analogicky rozsudok zo 4. mája 1999, Sürül, C‑262/96, Zb. s. I‑2685, bod 63).
24. Tento záver posilňuje okolnosť, že článok 9 rozhodnutia č. 1/80 predstavuje iba vykonanie a konkretizáciu v osobitnej oblasti prístupu k vyučovaniu a profesijnému vzdelávaniu v hostiteľskom členskom štáte (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. novembra 1998, Akman, C‑210/97, Zb. s. I‑7519, bod 41), všeobecného princípu nediskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti, ktorý je uvedený v článku 9 dohody o pridružení, pričom toto ustanovenie sa odvoláva na článok 7 Zmluvy EHS (neskôr článok 6 Zmluvy ES, zmenený, teraz článok 12 ES) (pozri analogicky rozsudok Wählergruppe Gemeinsam, už citovaný, bod 59).
25. Konštatovanie, podľa ktorého princíp nediskriminácie uvedený v článku 9 prvej vete rozhodnutia č. 1/80 sa môže priamo vzťahovať na situáciu jednotlivcov, nie je navyše ani v rozpore s predmetom a povahou tohto rozhodnutia a dohody o pridružení, na ktorú sa viaže (pozri rozsudok Wählergruppe Gemeinsam, už citovaný, body 61 až 65).
26. Za týchto podmienok je potrebné odpovedať na prvú otázku tak, že článok 9 prvá veta rozhodnutia č. 1/80 má priamy účinok v členských štátoch.
O druhej otázke
27. Z odôvodnenia rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že touto otázkou vnútroštátny súd hľadá v podstate odpoveď na otázku, či je podmienka bydliska s rodičmi v zmysle článku 9 prvej vety rozhodnutia č. 1/80 splnená v prípade tureckého dieťaťa, ktoré po tom, ako malo riadne bydlisko so svojimi rodičmi v hostiteľskom členskom štáte, si zriadi svoje primárne bydlisko v mieste nachádzajúcom sa v tom istom štáte, kde sa venuje univerzitnému štúdiu, a vyhlási preto, že u svojich rodičov má iba sekundárne bydlisko.
28. Vnútroštátny súd sa osobitne pýta, či podmienka bydliska uvedená v článku 9 prvej vete rozhodnutia č. 1/80 predpokladá existenciu spoločného rodinného domova alebo či je existencia spoločného bydliska dostačujúca, a či je v tomto poslednom uvedenom prípade uvedená podmienka splnená zachovaním sekundárneho bydliska u rodičov.
29. Turecké dieťa, ktoré tak ako v konaní vo veci samej riadne býva v hostiteľskom členskom štáte so svojimi rodičmi a premiestni v okamihu, keď začína svoje štúdium, svoje primárne bydlisko z miesta, kde bývajú rodičia, do miesta, kde sa nachádza vyučovacie alebo vzdelávacie zariadenie v tomto istom členskom štáte, vyhlásiac pritom, že jeho sekundárne bydlisko je u jeho rodičov, spĺňa podmienku bydliska stanovenú v článku 9 prvej vete rozhodnutia č. 1/80.
30. Na jednej strane uvedené ustanovenie nepodmieňuje právo na rovnaké zaobchádzanie pri prístupe k vyučovaniu a profesijnému vzdelávaniu ani osobitnými podmienkami bydliska u rodičov v priebehu vyučovacieho obdobia, akými je existencia spoločného domova detí a rodičov, ani osobitným režimom bydliska v priebehu uvedeného obdobia, akým je skôr primárne bydlisko ako sekundárne bydlisko.
31. Na druhej strane tento výklad podporuje zabezpečenie úplného uskutočnenia cieľa sledovaného uvedeným ustanovením, ktorým je umožniť tureckým deťom vyučovanie a profesijné vzdelávanie v hostiteľskom členskom štáte ich rodičov bez toho, aby sa obmedzil výber dotknutých osôb, pokiaľ ide o poskytovaný typ vyučovania alebo profesijného vzdelávania.
32. Všetky typy vyučovania a vzdelávania nie sú totiž nevyhnutne poskytované v blízkosti bydliska rodičov dotknutej osoby, a teda iba právo tejto dotknutej osoby usadiť sa v inom mieste ako bydlisku rodičov môže v prípade potreby naozaj zabezpečiť tureckým deťom, podobne ako deťom štátnych príslušníkov hostiteľského členského štátu, skutočný výber vyučovania alebo vzdelávania, ktorému sa zamýšľajú venovať.
33. V dôsledku toho je potrebné odpovedať na druhú otázku tak, že podmienka bydliska s rodičmi v zmysle článku 9 prvej vety rozhodnutia č. 1/80 je splnená v prípade tureckého dieťaťa, ktoré si po tom, ako riadne bývalo so svojimi rodičmi v hostiteľskom členskom štáte, zriadi svoje primárne bydlisko na mieste v tom istom členskom štáte, kde sa venuje univerzitnému štúdiu, aj keď vyhlásilo, že u svojich rodičov má len sekundárne bydlisko.
O tretej a štvrtej otázke
34. Týmito otázkami, ktoré je potrebné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či článok 9 prvá a druhá veta rozhodnutia č. 1/80 musí byť vykladaný v tom zmysle, že zaručuje v prospech osôb uvedených v tomto ustanovení právo na nediskriminačný prístup k takej pomoci na vzdelávanie, ktorú stanovuje právna úprava v konaní vo veci samej, a či sa v prípade kladnej odpovede toto právo uplatňuje rovnako, keď ide o vyššie vzdelávanie navštevované v Turecku.
35. Je potrebné skonštatovať, že pomoc na vzdelávanie poskytnutá na základe BAföG, ktorá podľa § 1 BAföG slúži študentom, ktorí nemajú okrem iného potrebné prostriedky na vlastné živobytie a vzdelávanie, je podľa § 5 ods. 2 toho istého zákona poskytnutá tureckým študentom, ktorí si želajú absolvovať vzdelávanie v zahraničí iba vtedy, ak je takéto vzdelávanie predpísané „v ustanoveniach týkajúcich sa vzdelávania ako časti vzdelávania, ktorá sa musí povinne vykonať v zahraničí“. Na rozdiel od toho nemeckí štátni príslušníci majú právo na uvedenú pomoc už vtedy, ak je ich štúdium v zahraničí „prínosné“ v danom štádiu ich vzdelávania a ak aspoň časť tohto vzdelávania môže byť uznaná ako prvok požadovanej alebo zvyčajnej dĺžky vzdelávania.
36. Článok 9 prvá veta rozhodnutia č. 1/80 priznáva tureckým deťom právo na nediskriminačný prístup k všeobecnému vzdelávaniu, učňovskému vzdelávaniu a profesijnému vzdelávaniu v hostiteľskom členskom štáte. Rovnaký prístup k vzdelávaniu v zmysle tohto ustanovenia sa takto vzťahuje na akúkoľvek formu vzdelávania vrátane vyučovania ekonomických vied, poskytovaného na univerzitách, akými sú tie, o ktoré ide v konaní vo veci samej (pozri analogicky rozsudok z 15. marca 1989, Echternach a Moritz, 389/87 a 390/87, Zb. s. 723, body 29 a 30).
37. Druhá veta toho istého článku stanovuje, že turecké deti „môžu požívať [v hostiteľskom členskom štáte] výhody stanovené v tejto oblasti vnútroštátnou právnou úpravou“.
38. Toto upresnenie je potrebné vnímať v tom zmysle, že ak právna úprava hostiteľského členského štátu stanovuje výhody v oblasti vyučovania, akou je sporná pomoc určená na pokrytie nákladov prístupu k vzdelaniu a nákladov na živobytie študenta, tureckí štátni príslušníci môžu z toho požívať výhody podobne ako štátni príslušníci tohto členského štátu.
39. Nediskriminačný prístup tureckých detí k vyučovaniu a vzdelávaniu poskytovanému v cudzine vrátane toho, o ktoré ide v konaní vo veci samej, by v skutočnosti zostal vo veľkej miere iluzórnym, keby im nebolo zaručené rovnaké právo na výhodu, akou je sporná pomoc.
40. Tento výklad je takisto jediný, ktorý umožňuje úplne dosiahnuť cieľ sledovaný článkom 9 rozhodnutia č. 1/80, ktorým je zabezpečiť rovnosť šancí medzi tureckými deťmi a deťmi štátnych príslušníkov hostiteľského členského štátu v oblasti vyučovania a profesijného vzdelávania. Ak by sa totiž zásada rovnosti zaobchádzania neuplatňovala na štúdiá v zahraničí, posledné uvedené deti by mali prístup k štúdiu, ktoré je prínosom pre ich vzdelávanie, kým v prípade tureckých detí by hrozilo, že im bude možnosť takéhoto štúdia odňatá, aj keď by takisto bolo prínosom pre ich vzdelávanie, iba preto, že takéto štúdium nebolo nevyhnutné na úspešné dokončenie zvoleného vzdelávania.
41. Okrem toho druhá veta uvedeného článku 9 by bola pozbavená ozajstného účinku, keby tak ako uvádzajú Bezirksregierung Köln, ako aj nemecká a rakúska vláda, jej cieľom bolo jednoducho oprávniť hostiteľský členský štát poskytnúť výhody stanovené vnútroštátnym právom tohto členského štátu v prospech tureckých detí, keďže uvedený členský štát nepotrebuje vôbec takéto povolenie.
42. Uvedené ustanovenie zahŕňa podobne ako článok 9 prvá veta rozhodnutia č. 1/80 takisto povinnosť rovnosti zaobchádzania vo vzťahu k prospechu z výhod poskytovaných v oblasti vyučovania a profesijného vzdelávania, na ktorú sa v zásade môže odvolávať dotknutá osoba na vnútroštátnom súde a žiadať od neho, aby tento súd neuplatnil diskriminačné ustanovenia právnej úpravy členského štátu, ktorá podriaďuje poskytnutie výhody podmienke, ktorá sa nevzťahuje na vlastných štátnych príslušníkov, bez toho, že by bolo potrebné prijatie dodatočných vykonávacích opatrení na tento účel.
43. Za týchto podmienok a vzhľadom na úvahy uvedené v bodoch 24 a 25 tohto rozsudku článok 9 druhá veta rozhodnutia č. 1/80 má priamy účinok v členských štátoch.
44. Keďže nediskriminačný prístup k opatreniam pomoci na vzdelávanie je tak zaručený tureckým deťom a keďže hostiteľský členský štát ponúka svojim vlastným štátnym príslušníkom možnosť využiť pomoc na vzdelávanie pre štúdium vykonané v zahraničí, turecké deti musia vo svetle znenia článku 9 druhej vety rozhodnutia č. 1/80 a na účely zachovania rovnosti šancí medzi študentmi mať tú istú výhodu, ak chcú študovať mimo tohto členského štátu. V tomto smere nič neodôvodňuje vylúčenie prospechu z rovnosti zaobchádzania s tureckými deťmi iba preto, že sa rozhodnú vykonať uvedené štúdium v štáte pôvodu svojej rodiny.
45. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy je potrebné odpovedať na tretiu a štvrtú otázku tak, že článok 9 druhá veta rozhodnutia č. 1/80 má priamy účinok v členských štátoch. Toto ustanovenie zaručuje v prospech tureckých detí právo na nediskriminačný prístup k takej pomoci na vzdelávanie, ktorú stanovuje právna úprava, o ktorú ide v konaní vo veci samej, pričom títo poslední uvedení majú takéto právo aj vtedy, keď navštevujú vyššie vzdelávanie v Turecku.
O trovách
46. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania vo veci samej, nemôžu byť nahradené.
Výrok
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol a vyhlásil:
1. Článok 9 prvá veta rozhodnutia Asociačnej rady č. 1/80 z 19. septembra 1980 o vývoji pridruženia [ neoficiálny preklad ], prijatého Asociačnou radou, ktorá bola založená dohodou o pridružení Turecka k Európskemu hospodárskemu spoločenstvu, má priamy účinok v členských štátoch.
2. Podmienka bydliska s rodičmi v zmysle článku 9 prvej vety rozhodnutia č. 1/80 je splnená v prípade tureckého dieťaťa, ktoré si po tom, ako riadne bývalo so svojimi rodičmi v hostiteľskom členskom štáte, zriadi svoje primárne bydlisko v mieste nachádzajúcom sa v tom istom členskom štáte, kde sa venuje univerzitnému štúdiu, aj keď vyhlásilo, že u svojich rodičov má len sekundárne bydlisko.
3. Článok 9 druhá veta rozhodnutia č. 1/80 má priamy účinok v členských štátoch. Toto ustanovenie zaručuje tureckým deťom právo na nediskriminačný prístup k takej pomoci na vzdelávanie, ktorú stanovuje právna úprava, o ktorú ide v konaní vo veci samej, pričom títo poslední uvedení majú takéto právo aj vtedy, keď navštevujú vyššie vzdelávanie v Turecku.