62018CC0160
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MACIEJ SZPUNAR
prednesené 13. júna 2019 (
1
)
Vec C‑160/18
X BV
proti
Staatssecretaris van Financiën
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Vlastné zdroje Európskej únie – Následné vymáhanie dodatočného cla – Dovoz hydinového mäsa – Mechanizmus preverovania na účely určenia sumy dodatočného cla – Metóda výpočtu dodatočného cla – Zákonnosť mechanizmu preverovania“
Úvod
1.
Toto je už druhá príležitosť, aby Súdny dvor preskúmal zákonnosť ustanovení práva Únie týkajúcich sa dodatočného cla v odvetví hydinového mäsa. Rovnako ako predchádzajúca vec aj táto vec sa týka dovozu mrazeného hydinového mäsa pochádzajúceho z Brazílie. (
2
) V predchádzajúcej veci týkajúcej sa tejto otázky Súdny dvor konštatoval neplatnosť ustanovení práva Únie. (
3
) Tieto ustanovenia boli zmenené, existujú však vážne pochybnosti o dostatočnosti týchto zmien. Táto vec poskytuje príležitosť odpovedať na uvedenú otázku.
Právny rámec
Medzinárodné právo
2.
Článok 5 ods. 1 písm. b) Dohody o poľnohospodárstve, ktorá tvorí prílohu 1A Dohody o založení Svetovej obchodnej organizácie a ktorá bola prijatá Úniou rozhodnutím Rady z 22. decembra 1994 týkajúcim sa uzavretia dohôd v mene Európskeho spoločenstva, pokiaľ ide o záležitosti v rámci jeho kompetencie, ku ktorým sa dospelo na Uruguajskom kole multilaterálnych rokovaní (1986 – 1994) (
4
) (ďalej len „dohoda o poľnohospodárstve“), stanovuje:
„Napriek ustanoveniam článku II ods. 1 b) GATT 1994 ktorýkoľvek člen sa môže odvolať na ustanovenia ďalej uvedených odsekov 4 a 5 v súvislosti s dovozom poľnohospodárskeho výrobku, pri ktorom boli opatrenia uvedené v článku 4 ods. 2 tejto dohody prevedené na bežné colné poplatky a ktorý je označený v jeho Listine koncesií a záväzkov symbolom ‚SSG‘ ako predmet koncesie, pre ktorú môžu byť uplatnené ustanovenia tohto článku, ak:
…
b)
cena, za ktorú dovozy takéhoto výrobku môžu vstúpiť na colné územie člena [Svetovej obchodnej organizácie] poskytujúceho koncesiu, je stanovená na báze dovoznej ceny CIF príslušnej dodávky, vyjadrená v domácej mene a klesá pod počiatočnú cenu rovnajúcu sa priemeru referenčnej ceny… príslušného výrobku za obdobie rokov 1986 – 1988.“
Právo Únie
3.
Podľa článku 29 ods. 1 písm. d) a článku 29 ods. 2 písm. a) nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (
5
):
„1.   Colnou hodnotou dovážaného tovaru je jeho prevodná hodnota, t. j. cena skutočne zaplatená alebo ktorá sa má zaplatiť za tovar predávaný na vývoz na colné územie spoločenstva, podľa potreby upravená podľa článku 32 a 33, a to za podmienky že:
…
d)
kupujúci a predávajúci nie sú v spojení alebo, ak sú v spojení, je prevodná hodnota prijateľná pre colné účely podľa odseku 2.
2.
a)
Pri určovaní, či je prevodná hodnota prijateľná na účely odseku 1, nie je skutočnosť, že kupujúci a predávajúci sú v spojení, sama o sebe dostatočným dôvodom na to, aby prevodná hodnota bola považovaná na neprijateľnú. Pokiaľ je to potrebné, budú preskúmané okolnosti predaja a prevodná hodnota bude prijatá, ak spojenie neovplyvnilo cenu. Ak na základe informácií poskytnutých deklarantom alebo iným spôsobom majú colné orgány dôvody na to, aby považovali cenu za ovplyvnenú spojením, oznámia svoje dôvody deklarantovi a poskytnú mu primeranú možnosť na vyjadrenie. Ak o to požiada deklarant, budú mu tieto dôvody oznámené písomnou formou.
…“
4.
Článok 30 ods. 1 a ods. 2 písm. a) nariadenia č. 2913/92 uvádza:
„1.   Ak nemôže byť colná hodnota určená podľa článku 29, určí sa postupne podľa odseku 2 písmeno a), b), c) a d), a to podľa prvého písmena, pod ktorým môže byť určená s tým, že poradie použitia písmen c) a d) je možné na žiadosť deklaranta zameniť; iba v prípade ak nie je možné colnú hodnotu určiť podľa určitého písmena, môže byť použité ďalšie písmeno, a to v poradí ustanovenom v tomto odseku.
2.   Colnou hodnotou podľa tohto článku je:
a)
prevodná hodnota rovnakého tovaru predávaného na vývoz do spoločenstva, v rovnakej alebo približne rovnakej dobe ako tovar, pri ktorom sa určuje colná hodnota;
…“
5.
Podľa článku 220 ods. 1 uvedeného nariadenia:
„1.   Ak suma cla vyplývajúca z colného dlhu nebola zapísaná do účtovnej evidencie v súlade s článkami 218 a 219 alebo ak bola zapísaná do účtovnej evidencie vo výške nižšej ako suma dlžná na základe právnych predpisov, zapíše sa suma cla, ktorá má byť vybratá alebo zostáva na vybratie do 2 dní odo dňa, kedy sa colné orgány o tejto skutočnosti dozvedeli a môžu vypočítať sumu dlžnú na základe právnych predpisov a určiť dlžníka (dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie). Táto lehota môže byť predĺžená v súlade s článkom 219.“
6.
Článok 141 nariadenia Rady (ES) č. 1234/2007 z 22. októbra 2007 o vytvorení spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov a o osobitných ustanoveniach pre určité poľnohospodárske výrobky (nariadenie o jednotnej spoločnej organizácii trhov) (
6
) uvádza:
„1.   Dodatočné dovozné clo sa uplatňuje na dovozy jedného alebo viacerých výrobkov zo sektorov… hydiny… pri colnej sadzbe stanovenej v článkoch 135 až 140 s cieľom zabrániť vzniku nepriaznivých účinkov na trh Spoločenstva, ktoré môžu byť dôsledkom týchto dovozov, alebo ich odstraňovať, ak:
a)
sa dovozy uskutočňujú za cenu, ktorá je pod úrovňou ceny, ktorú Spoločenstvo nahlásilo WTO (ďalej len ‚spúšťacia cena‘), alebo
…
2.   Dodatočné dovozné clá sa neuložia, ak je nepravdepodobné, že by dovozy narušili trh Spoločenstva, alebo ak by účinky boli neprimerané plánovanému cieľu.
3.   Na účely odseku 1 písm. a) sa dovozné ceny stanovia na základe dovozných cien CIF zásielky, o ktorej sa uvažuje.
Dovozné ceny CIF sa overujú v porovnaní s reprezentatívnymi cenami výrobku na svetovom trhu alebo na dovoznom trhu Spoločenstva pre tento výrobok.“
7.
Ustanovenia vykonávajúce nariadenie č. 1234/2007, pokiaľ ide o dodatočné dovozné clo, sú uvedené v nariadení Komisie (ES) č. 1484/95 z 28. júna 1995, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá uplatňovania systému dodatočných dovozných ciel a stanovujúce dodatočné dovozné clá v sektoroch hydinového mäsa, vajec a pre vaječný albumín, a ktorým sa zrušuje nariadenie č. 163/67/EHS (
7
). Článok 2 uvedeného nariadenia v jeho verzii uplatniteľnej do 11. septembra 2009 uvádzal:
„1.   Reprezentatívne ceny uvedené v [článku 141 ods. 3 druhom pododseku nariadenia č. 1234/2007] sa určujú v pravidelných intervaloch, pričom sa berú do úvahy najmä:
–
ceny na trhoch tretích krajín,
–
cif dovozné ceny; na účely tohto nariadenia bude cif dovozná cena pozostávať z týchto faktorov: a) franko‑paluba cena v krajine pôvodu; a b) náklady na prepravu a poistenie do miesta vstupu na colné územie spoločenstva,
–
ceny dovážaných výrobkov v rozličných štádiách obchodovania v spoločenstve.
…
2.   Členské štáty oznámia Komisii každý pondelok ceny uvedené v druhej a tretej zarážke odseku 1 týkajúce sa reprezentatívnych zásielok výrobkov uvedených v prílohe II.“
8.
Od 11. septembra 2009 znel ten istý článok takto:
„1. Reprezentatívne ceny v zmysle článku 141 ods. 3 nariadenia [č. 1234/2007] sa určujú pravidelne na základe údajov získaných v rámci dohľadu Spoločenstva, ktorý sa riadi článkom 308d nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93… .
…“
9.
Článok 3 nariadenia č. 1484/95 uvádza:
„1.   Dodatkové clo sa zavedie na základe cif dovoznej ceny predmetnej zásielky v súlade s ustanoveniami článku 4.
2.   Ak cif dovozná cena na 100 kg zásielky bude vyššia ako uplatniteľná reprezentatívna cena uvedená v článku 2 ods. 1, dovozca predloží príslušným orgánom dovážajúcich členských štátov minimálne tieto dôkazy:
–
kúpnu zmluvu alebo iný ekvivalentný doklad,
–
poistnú zmluvu,
–
faktúru,
–
osvedčenie o pôvode (ak to pripadá do úvahy),
–
prepravnú zmluvu,
–
a v prípade prepravy po mori, námorný nákladný list.
3.   V prípade uvedenom v odseku 2, dovozca zloží zábezpeku uvedenú v článku 248 ods. 1 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93…, rovnajúcu sa čiastke dodatkového cla, ktoré by zaplatil, ak by sa výpočet dodatkového cla vykonal na základe reprezentatívnej ceny daného produktu, ako je uvedené v prílohe I.
4.   Dovozca má k dispozícii jeden mesiac od predaja daných produktov, na základe limitu šiestich mesiacov od dátumu prijatia deklarácie o prepustení do voľného obehu nato, aby dokázal, že so zásielkou sa nakladalo za podmienok potvrdzujúcich správnosť cien uvedených v odseku 2. Nedodržanie jedného z týchto termínov má za následok prepadnutie zloženej zábezpeky. Lehotu šiestich mesiacov môžu však príslušné orgány predĺžiť maximálne o tri mesiace na žiadosť dovozcu, ktorá však musí byť náležite odôvodnená.
Zložená zábezpeka sa uvoľní do tej miery, do akej bude poskytnutý dôkaz o podmienkach nakladania k spokojnosti colných úradov.
V opačnom prípade zábezpeka prepadne formou uhradenia dodatkových ciel.
5.   Ak príslušné orgány zistia pri preverovaní, že požiadavky tohto článku neboli splnené, vymáhajú clo splatné v súlade s článkom 220 nariadenia (EHS) č. 2913/92. Výška cla, ktorá sa má vymáhať, alebo ktorá zostala predmetom vymáhania, zahŕňa aj úroky počnúc dátumom prepustenia tovarov do voľného obehu až do dátumu (vyrovnania) vymáhania. Uplatňovanou úrokovou mierou je miera platná pre operácie spojené s vymáhaním na základe vnútroštátneho práva.“
10.
Od 1. mája 2010 znejú odseky 3 a 4 článku 3 nariadenia č. 1484/95 takto:
„3.   V prípade uvedenom v odseku 2 musí dovozca zložiť zábezpeku uvedenú v článku 248 ods. 1 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93…, ktorej výška sa rovná rozdielu medzi výškou dodatočného dovozného cla vypočítaného na základe reprezentatívnej ceny uplatniteľnej v prípade príslušného výrobku a výškou dodatočného dovozného cla vypočítaného na základe dovoznej ceny CIF príslušnej zásielky.
4.   Dovozca musí do dvoch mesiacov od predaja príslušných výrobkov v lehote deviatich mesiacov odo dňa prijatia vyhlásenia o uvoľnení do colného režimu voľného obehu preukázať, že sa so zásielkou zaobchádzalo v súlade s podmienkami potvrdzujúcimi správnosť cien uvedených v odseku 2. Nedodržanie jednej z týchto lehôt má za následok prepadnutie zloženej zábezpeky. Príslušné orgány však môžu lehotu deviatich mesiacov na žiadosť dovozcu, ktorá musí byť náležite odôvodnená, predĺžiť, a to maximálne o tri mesiace.
Zložená zábezpeka sa uvoľní do tej miery, do akej sa poskytne dôkaz o podmienkach zaobchádzania k spokojnosti colných úradov. V opačnom prípade zábezpeka prepadne a použije sa na úhradu dodatočného cla.“
11.
Článok 4 nariadenia č. 1484/95 stanovuje sumu dodatočného cla v závislosti od rozdielu medzi dovoznou cenou CIF a spúšťacou cenou tovaru. Toto ustanovenie vykonáva článok 5 ods. 5 dohody o poľnohospodárstve, o ktorú ide v bode 2 vyššie.
Skutkový stav, konanie a prejudiciálne otázky
12.
X, spoločnosť založená podľa holandského práva (ďalej len „spoločnosť X“) je súčasťou medzinárodnej skupiny spoločností, ku ktorým patrí tiež spoločnosť F, výrobca hydiny so sídlom v Brazílii. Spoločnosť X nakupuje od spoločnosti F mrazené hydinové mäso a dováža ho na colné územie Únie, kde ho predáva ďalším podnikom, a to prepojeným, ako aj neprepojeným. Výrobky predávané spoločnosťou X spadajú pod článok 141 nariadenia č. 1234/2007.
13.
Holandské colné orgány uzatvorili so spoločnosťou X dohodu o metóde výpočtu colnej hodnoty predmetných výrobkov. Táto hodnota bola definovaná na základe ceny, za ktorú spoločnosť X nakupovala tieto výrobky od inej spoločnosti tej istej skupiny zvýšenej o 15 % z dôvodu dodatočných nákladov a ziskovej marže. Colné orgány sa domnievali, že takto určená colná hodnota je na účely výpočtu dovoznej ceny CIF (
8
) primeraná, a to na účely uplatnenia článku 141 nariadenia č. 1234/2007.
14.
Predmetom sporu vo veci samej sú zásielky hydinového mäsa dovezené na colné územie Únie spoločnosťou X od 1. januára 2009 do 30. júna 2010. Deklarovaná dovozná cena CIF týchto výrobkov bola vyššia ako spúšťacia cena (a preto vyššia ako reprezentatívna cena, ktorá bola nižšia ako spúšťacia cena). Colné orgány prepustili tovar do režimu voľného obehu bez toho, aby požadovali zloženie zábezpeky upravenej v článku 3 ods. 3 nariadenia č. 1484/95 alebo predloženie dôkazu vyžadovaného článkom 3 ods. 4 uvedeného nariadenia o tom, že sa s tovarom zaobchádzalo v súlade s podmienkami potvrdzujúcimi správnosť uvádzanej dovoznej ceny.
15.
V rámci neskoršieho preverovania však tieto orgány konštatovali, že X ďalej dodávala predmetné zásielky hydinového mäsa podnikom v Únii, a to tak prepojeným ako nezávislým, za nižšie ceny ako bola deklarovaná dovozná cena. Tieto ceny boli tiež nižšie ako uplatniteľná reprezentatívna cena.
16.
Analogickým uplatnením článku 4 nariadenia č. 1484/95 colné orgány podrobili dotknutý tovar dodatočnému clu v celkovej sume 2163793,55 eura, ktorá bola vypočítaná na základe rozdielu medzi uplatniteľnou reprezentatívnou cenou a spúšťacou cenou.
17.
Žaloba podaná proti tomuto rozhodnutiu spoločnosťou X bola zamietnutá súdom prvej inštancie, ako aj odvolacím súdom. X podala proti rozsudku vydanému v odvolacom konaní na vnútroštátnom súde z 24. novembra 2015 kasačnú sťažnosť.
18.
Za týchto podmienok Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 3 ods. 2, 4 a 5 nariadenia (ES) č. 1484/95 v spojení s článkom 141 [nariadenia č. 1234/2007] vykladať v tom zmysle, že účelom v ňom opísaného kontrolného mechanizmu, a to aj v prípade dodatočnej kontroly, je len zabezpečiť, aby sa príslušné orgány včas dozvedeli o skutočnostiach alebo okolnostiach týkajúcich sa priebehu transakcií, ktoré vzbudzujú pochybnosti o správnosti uvedených dovozných cien CIF a môžu byť podnetom pre dôslednejšie overenie?
Alebo je správne opačné ponímanie a kontrolný mechanizmus opísaný v článku 3 ods. 2, 4 a 5 nariadenia č. 1484/95 sa má, aj v prípade dodatočnej kontroly, vykladať v tom zmysle, že jeden alebo viac ďalších predajov uskutočnených dovozcom na spoločnom trhu za cenu nižšiu, ako je uvedená dovozná cena CIF zásielky s prirátaním sumy splatných dovozných ciel a poplatkov, nezodpovedajú predpísaným (odbytovým) podmienkam na spoločnom trhu, takže už len z toho dôvodu vzniká povinnosť zaplatiť dodatočné clá? Má na zodpovedanie druhej otázky vplyv skutočnosť, či sa ďalší predaj, resp. ďalšie predaje vykonané dovozcom, uskutočnil, resp. uskutočnili za cenu, ktorá je nižšia ako platná reprezentatívna cena? Má v tejto súvislosti význam skutočnosť, že reprezentatívna cena bola v čase pred 11. septembrom 2009 stanovená inak ako po tomto dátume? Je pre zodpovedanie tejto otázky dôležitá skutočnosť, či sú kupujúci v Únii a dovozca prepojené podniky?
2.
Pokiaľ by z odpovede na prvú otázku vyplývalo, že ďalší predaj so stratou je dostatočnou indíciou na to, aby sa neuznala uvedená dovozná cena CIF, ako sa potom má určiť výška splatných dodatočných ciel? Má sa vymeriavací základ zistiť metódami na určenie colnej hodnoty, ktoré sú stanovené v článkoch 29 až 31 [nariadenia č. 2913/92]? Alebo sa má vymeriavací základ zistiť výlučne podľa platnej reprezentatívnej ceny? Bráni v období pred 11. septembrom 2009 článok 141 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1234/2007 použitiu reprezentatívnej ceny stanovenej v tomto období?
3.
Ak z odpovedí na otázky 1 a 2 vyplýva, že pre povinnosť platiť dodatočné clá je rozhodujúce, že dovezené výrobky boli na vnútornom trhu ďalej predané so stratou a že na výpočet výšky splatných dodatočných ciel sa ako vymeriavací základ musí použiť reprezentatívna cena, je potom článok 3 ods. 2, 4 a 5 [nariadenia č. 1484/95] so zreteľom na rozsudok Súdneho dvora Európskej únie z 13. decembra 2001, Kloosterboer Rotterdam, C‑317/99, ECLI:EU:C:2001:681, zlučiteľný s článkom 141 [nariadenia č. 1234/2007]?“
Analýza
19.
Vnútroštátny súd položil Súdnemu dvoru tri prejudiciálne otázky. Tretia otázka nastoľuje problém zákonnosti článku 3 ods. 2, 4 a 5 nariadenia č. 1484/95 z hľadiska článku 141 nariadenia č. 1234/2007 a rozsudku Kloosterboer Rotterdam (
9
). Tento problém sa objavuje tiež vo vzťahu k článku 5 ods. 1 písm. b) dohody o poľnohospodárstve. Vnútroštátny súd podmieňuje túto tretiu otázku odpoveďou na prvé dve otázky a výkladom vyššie uvedených ustanovení. Podľa môjho názoru však samotný text týchto ustanovení vyvoláva vážne pochybnosti o ich zákonnosti. Preto začnem analýzu tejto veci treťou otázkou.
O tretej prejudiciálnej otázke
20.
Ako som uviedol vyššie, tretia prejudiciálna otázka sa týka platnosti článku 3 ods. 2, 4 a 5 nariadenia č. 1484/95 z hľadiska článku 141 nariadenia č. 1234/2007 a rozsudku Kloosterboer Rotterdam. Je ťažké pochopiť tieto ustanovenia, a teda tiež problém ich prípadného rozporu s nariadením č. 1234/2007 bez toho, aby sme pripomenuli ich pôvodné znenie, ako aj históriu spochybnenia tohto znenia Súdnym dvorom.
21.
Pôvodné znenie článku 3 ods. 1 prvého pododseku a článku 3 ods. 3 nariadenia č. 1484/95 bolo takéto:
„1.   Na žiadosť dovozcu sa môže dodatočné clo stanoviť na základe dovoznej ceny CIF príslušnej zásielky, ak je táto cena vyššia ako použiteľná reprezentatívna cena uvedená v článku 2 ods. 1.
…
3.   V prípade nepodania žiadosti uvedenej v odseku 1, dovozná cena príslušnej zásielky zohľadnená pri uvalení dodatočného cla bude reprezentatívna cena uvedená v článku 2 ods. 1.“
22.
Článok 3 ods. 1 druhý pododsek a článok 3 ods. 2 uvedeného nariadenia upravovali mechanizmus preverovania správnosti dovoznej ceny CIF deklarovanej dovozcom, a to v znení, ktoré bolo v zásade rovnaké ako súčasné znenie článku 3 ods. 2 až 5 uvedeného nariadenia.
23.
Logika týchto ustanovení bola teda dosť jasná. Dodatočné clo sa v zásade uplatňovalo na základe reprezentatívnej ceny. Ak sa však dovoz uskutočnil za vyššiu cenu, ako je reprezentatívna cena, takáto metóda výpočtu dodatočného cla bola pre dovozcu nevýhodná, pretože suma tohto cla závisela od rozdielu medzi použitou dovoznou cenou (v danom prípade reprezentatívnou cenou) a spúšťacou cenou; o čo je dovozná cena nižšia ako spúšťacia cena, o to je dodatočné clo vyššie.
24.
V takej situácii teda bolo prípustné, aby dovozca mohol požiadať o uplatnenie dovoznej ceny CIF namiesto reprezentatívnej ceny, to znamená skutočnej dovoznej ceny. (
10
) Zohľadnenie takej žiadosti záviselo od dodržania určitých podmienok. Po prvé dovozca musel predložiť súbor dokumentov, ktoré potvrdzovali správnosť deklarovanej dovoznej ceny CIF. Po druhé musel v krátkej lehote po predaji tovaru dovezeného na trh Únie preukázať, že predaj sa uskutočnil za podmienok, ktoré potvrdzujú správnosť deklarovanej ceny. Po tretie dovozca bol povinný zložiť zábezpeku v sume dodatočného cla, ktoré by musel zaplatiť v prípade uplatnenia reprezentatívnej ceny. Ak sa colné orgány domnievali, že dovezený tovar nebol ďalej predaný za podmienok, ktoré potvrdzujú správnosť deklarovanej dovoznej ceny CIF, opäť sa využilo všeobecné pravidlo, to znamená uplatnenie reprezentatívnej ceny, a zložená zábezpeka automaticky prepadla na úhradu dodatočného cla. Napokon po piate, ak sa v rámci dodatočného preverovania colné orgány domnievali, že vyššie uvedené podmienky neboli splnené, mohli dodatočne požadovať zaplatenie dodatočného cla tak, ako by bolo vypočítané na základe reprezentatívnej ceny.
25.
V rozsudku Kloosterboer Rotterdam (
11
) Súdny dvor spochybnil všeobecnú zásadu výpočtu dodatočného cla na základe reprezentatívnej ceny a konštatoval neplatnosť tak článku 3 ods. 3 nariadenia č. 1484/95 (všeobecná zásada), ako aj článku 3 ods. 1 uvedeného nariadenia (možnosť požadovať uplatnenie dovoznej ceny CIF doplnenú o povinnosť predložiť požadované listiny). Súdny dvor sa najmä domnieval, že z článku 5 ods. 3 prvého pododseku nariadenia č. 2777/75/EHS (
12
) jasne vyplýva, že základom pre výpočet dodatočného cla môže byť len dovozná cena CIF a že z tejto zásady nie je žiadna výnimka. Súdny dvor sa tiež domnieval, že reprezentatívnu cenu možno zohľadniť len na účely preverenia presnosti deklarovanej dovoznej ceny CIF. (
13
)
26.
Súdny dvor vyššie uvedené ustanovenia posúdil výlučne z hľadiska nariadenia č. 2777/75, zdôraznil však, že toto nariadenie vyhovovalo dohode o poľnohospodárstve. (
14
) Navyše treba vziať do úvahy skutočnosť, že metóda výpočtu dodatočného cla upravená v pôvodnom znení článku 3 nariadenia č. 1484/95 bola spochybnená orgánom na urovnávanie sporov Svetovej obchodnej organizácie v jeho správe z 13. júla 1998. (
15
)
27.
Nariadenie č. 1484/95 bolo zmenené ešte pred vyhlásením rozsudku Súdneho dvora nariadením č. 493/1999/ES (
16
). Odôvodnenie tohto nariadenia poukazuje na nezlučiteľnosť článku 3 nariadenia č. 1484/95 s pravidlami Svetovej obchodnej organizácie. Po tejto zmene článok 3 ods. 1 nariadenia č. 1484/95 stanovuje, že dodatočné clo sa uplatňuje na základe dovoznej ceny CIF. Okrem toho bolo zrušené pôvodné znenie odseku 3 tohto článku.
28.
Naopak, pokiaľ je dovozná cena CIF deklarovaná dovozcom vyššia ako reprezentatívna cena, naďalej sa uplatňujú všetky ďalšie požiadavky uložené dovozcovi na základe článku 3 ods. 1 druhého pododseku a článku 3 ods. 2 nariadenia č. 1484/95 (
17
) v jeho pôvodnom znení. Teraz sú uvedené v článku 3 ods. 2 až 5 uvedeného nariadenia. Tiež naďalej zostal v účinnosti mechanizmus automatickej straty zábezpeky, ak dovozca nepreukáže, že predal dovezený tovar za podmienok, ktoré potvrdzujú správnosť dovoznej ceny CIF. Colné orgány tiež naďalej môžu dodatočne určiť, že podmienky na uplatnenie dovoznej ceny CIF neboli splnené a môžu vybrať dodatočné clo vypočítané na základe reprezentatívnej ceny.
29.
Zachovanie mechanizmu, ktorý má de facto za následok automatický výpočet dodatočného cla na základe reprezentatívnej ceny v situácii, kedy by sa v zásade mala uplatniť dovozná cena CIF, sa mi zdá nelogické. Ako teda treba tieto ustanovenia vykladať?
30.
V pripomienkach, ktoré predniesla v prejednávanej veci Komisia, sa vysvetľuje zachovanie tohto mechanizmu skutočnosťou, že pokiaľ je deklarovaná dovozná cena CIF vyššia ako reprezentatívna cena, predpokladá sa, že táto cena nezodpovedá realite, keďže by to znamenalo nadobudnutie tovarov za vyššiu cenu, ako je trhová cena. Tento predpoklad má povahu vyvrátiteľnej domnienky: dovozca totiž môže preukázať správnosť deklarovanej dovoznej ceny CIF, pokiaľ predá dovezený tovar na trhu Únie za podmienok, ktoré colné orgány uznajú za podmienky potvrdzujúce reálnosť daného predaja.
31.
V opačnom prípade je však dodatočné clo vyberané vo výške sumy vypočítanej na základe reprezentatívnej ceny. Komisia nakoniec tento výsledok svojej úvahy na pojednávaní potvrdila. Vo svojich pripomienkach holandská vláda navrhuje podobný výklad článku 3 ods. 2 až 5 nariadenia č. 1484/95.
32.
Tento výklad nie je ovplyvnený zmenou článku 3 ods. 3 tohto nariadenia, ktorá nadobudla účinnosť 1. mája 2010 a podľa ktorej nie je zábezpeka stanovená v celej výške dodatočného cla vypočítaného na základe reprezentatívnej ceny, ale vo výške rozdielu medzi dodatočným clom vypočítaným na základe reprezentatívnej ceny a clom vypočítaným na základe dovoznej ceny CIF. V takej situácii totiž dovozca platí clo vypočítané na základe dovoznej ceny (
18
) a rozdiel je vybratý buď prostredníctvom prepadnutia zábezpeky, alebo po následnom preverení na základe odseku 5 uvedeného článku. Nie je tu žiaden skutočný rozdiel.
33.
Zdá sa mi, že to je jediný možný výklad ustanovení článku 3 ods. 2 až 5 nariadenia č. 1484/95. Z toho teda vyplýva, že pokiaľ je dovozná cena CIF vyššia ako reprezentatívna cena, dovozná cena CIF predstavuje základ pre výpočet dodatočného cla jedine za podmienky, že dovozca splní dodatočné požiadavky, konkrétne požiadavky týkajúce sa podmienok predaja dovezeného tovaru. Odhliadnuc od znenia ustanovení, táto situácia nie je zásadne odlišná od situácie, na ktorú sa vzťahoval článok 3 nariadenia č. 1484/95 v jeho znení spochybnenom Súdnym dvorom. Chýba len požiadavka žiadosti o uplatnenie dovoznej ceny CIF podanej dovozcom.
34.
Pritom treba zdôrazniť, že v súlade s článkom 3 ods. 4 prvým pododsekom druhou vetou nariadenia č. 1484/95 dochádza k prepadnutiu zloženej zábezpeky aj vtedy, keď dovozca nedodrží lehoty stanovené na účely predloženia dôkazu predaja tovaru za cenu, ktorá potvrdzuje správnosť dovoznej ceny CIF. Neprichádza tu teda do úvahy meritórne posúdenie skutkovej situácie, keďže formálna chyba stačí na to, aby sa de facto uplatnila reprezentatívna cena ako základ pre výpočet dodatočného cla. Už uvedené podľa môjho názoru potvrdzuje, že mechanizmus upravený v článku 3 ods. 2 až 5 nariadenia č. 1484/95 v jeho súčasnom znení je totožný s mechanizmom uplatniteľným za pôvodného právneho stavu spochybneného Súdnym dvorom.
35.
Je pravda, že Súdny dvor priamo nekonštatoval nezákonnosť článku 3 ods. 2 nariadenia č. 1484/95 v jeho pôvodnom znení. Mechanizmus kontroly, ktorý ním bol upravený, bol však neoddeliteľným prvkom pôvodnej právnej úpravy, v rámci ktorej bol pravidlom výpočet dodatočného cla na základe reprezentatívnej ceny a v ktorej bolo možné uplatnenie dovoznej ceny CIF len výnimočne, pod podmienkou dodržania vymedzených podmienok. Zachovanie tohto kontrolného mechanizmu v novom právnom rámci znamená skryté zachovanie účinnosti toho istého pravidla, keďže v praxi vedie k rovnakému výsledku.
36.
Domnievam sa teda, že Komisia tým, že zmenila alebo zrušila článok 1 ods. 1 prvý pododsek a článok 3 ods. 3 nariadenia č. 1484/95 v jeho pôvodnom znení a pritom zachovala v platnosti článok 3 ods. 1 druhý pododsek a článok 1 ods. 2 (pričom jedinou zmenou bolo číslovanie), tento akt plne neprispôsobila rozsudku vo veci Kloosterboer Rotterdam. (
19
) Z tohto dôvodu treba konštatovať neplatnosť článku 3 ods. 2 až 5 nariadenia č. 1484/95 v jeho súčasnom znení.
37.
Je pravda, že vo svojej tretej prejudiciálnej otázke vnútroštátny súd uvádza výlučne článok 3 ods. 2, 4 a 5 uvedeného nariadenia. Odsek 3 tohto článku, ktorý dovozcovi ukladá povinnosť zložiť zábezpeku v sume dodatočného cla vypočítaného na základe reprezentatívnej ceny, však tvorí neoddeliteľnú súčasť mechanizmu upraveného v článku 3 ods. 2 až 5 uvedeného nariadenia. Táto zábezpeka by nemala zmysel, ak by nebolo možné automatické uplatnenie reprezentatívnej ceny ako základu pre výpočet dodatočného dovozného cla. Treba preto posudzovať článok 3 ods. 2 až 5 nariadenia č. 1484/95 v celosti.
38.
Vo svojich pripomienkach v tejto veci Komisia poznamenala, že predaj tovaru na území Únie za cenu nižšiu, ako je spúšťacia cena, by veľmi pravdepodobne vyvolal narušenie tohto trhu, čo samo osebe odôvodňuje uplatnenie dodatočného cla. Treba však upriamiť pozornosť na skutočnosť, že v súlade s článkom 141 ods. 2 nariadenia č. 1234/2007 je nepravdepodobná povaha takého narušenia trhu podmienkou neuplatnenia dodatočného cla. Naopak, pravdepodobnosť takého narušenia nepredstavuje dostatočný základ pre uplatnenie takého cla. Také uplatnenie dodatočného dovozného cla na tovar totiž odôvodňuje len dovoz tovaru za dovoznú cenu CIF, ktorá je nižšia ako spúšťacia cena.
39.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy navrhujem odpovedať na tretiu prejudiciálnu otázku tak, že článok 3 ods. 2 až 5 nariadenia č. 1484/95 je vzhľadom na článok 141 ods. 3 nariadenia č. 1234/2007 a článok 5 ods. 1 písm. b) dohody o poľnohospodárstve neplatný.
O prvej otázke
40.
Prvá otázka sa týka výkladu článku 3 ods. 2 až 5 nariadenia č. 1484/95. Ak Súdny dvor príjme môj návrh odpovede na tretiu prejudiciálnu otázku a bude konštatovať neplatnosť týchto ustanovení, odpoveď na prvú otázku sa stane bezpredmetnou. Preto ďalej preskúmam prvú otázku len v krátkosti.
41.
Prvou otázkou sa vnútroštátny súd v zásade pýta, či okolnosť, že dovozca predal dovezený tovar za cenu nižšiu, ako je deklarovaná dovozná cena CIF zvýšená o dodatočné clo, stačí na to, aby bola uvedená dovozná cena odmietnutá ako základ pre výpočet dodatočného cla.
42.
Odpoveď na túto otázku vyplýva z vyššie uvedeného výkladu článku 3 ods. 2 až 5 nariadenia č. 1484/95.
43.
Pokiaľ je dovozná cena CIF nižšia ako reprezentatívna cena, dovozca je v zásade povinný preukázať, že tovar predal za cenu potvrdzujúcu správnosť uvedenej dovoznej ceny. Tieto dôkazy posudzujú colné orgány. (
20
) Toto posúdenie následne podlieha súdnej kontrole. Ide o zistenie skutkového stavu. Je úlohou colných orgánov posúdiť, či a do akej miery predaj za cenu, ktorá je nižšia ako deklarovaná dovozná cena CIF, popiera správnosť uvedenej dovoznej ceny. Toto posúdenie nie je automatické, keďže colné orgány môžu na základe všetkých skutkových okolností dospieť k záveru, že deklarovaná dovozná cena zodpovedá skutočnosti, hoci bol následne tovar predaný za nižšiu cenu. Jedným z prvkov takého posúdenia môže byť porovnanie predajnej ceny tovaru s reprezentatívnou cenou.
44.
Napriek pochybnostiam prechovávaným vnútroštátnym súdom, pokiaľ ide o túto otázku v prejednávanej veci, málo záleží na tom, že metóda výpočtu reprezentatívnej ceny bola od 11. septembra 2009 zmenená. Ako základ pre porovnanie treba použiť reprezentatívnu cenu v deň dovozu vypočítanú v súlade s ustanoveniami účinnými v tento deň.
45.
Skutočnosť, že nadobúdatelia tovaru na trhu Únie sú s dovozcom prepojení, nevyvoláva žiaden automatický dôsledok. Ide o skutkovú okolnosť, ktorú môžu colné orgány zohľadniť na účely posúdenia správnosti deklarovanej dovoznej ceny.
46.
Problém zákonnosti článku 3 ods. 2 až 5 nariadenia č. 1484/95 nevyplýva zo skutočnosti, že colné orgány môžu spochybniť správnosť dovoznej ceny CIF deklarovanej dovozcom, ale z účinku, ktorý je s tým spojený, najmä z automatického uplatnenia reprezentatívnej ceny ako základu pre výpočet dodatočného cla.
47.
Rovnaké úvahy sa uplatňujú na situáciu, keď colné orgány, ako je to v prejednávanej veci, nepoužili postup upravený v článku 3 ods. 2 až 4 nariadenia č. 1484/95, ale pristúpili k následnému prevereniu na základe článku 3 ods. 5 tohto nariadenia. Toto ustanovenie sa týka situácie, v ktorej neboli splnené „požiadavky tohto článku“. Týmito požiadavkami treba rozumieť predaj tovaru dovozcom za cenu potvrdzujúcu správnosť dovoznej ceny CIF, ktorú deklaroval.
O druhej otázke
48.
Druhá otázka smeruje k určeniu základu, na ktorom treba vypočítať dodatočné clo vtedy, keď colné orgány odmietnu dovoznú cenu CIF deklarovanú dovozcom z toho dôvodu, že nezodpovedá skutočnosti.
49.
Pokiaľ sa pridŕžame znenia ustanovení článku 3 ods. 2 až 5 nariadenia č. 1484/95, odpoveď na túto otázku je jednoduchá: toto clo musí byť vypočítané na základe reprezentatívnej ceny.
50.
Ako som však uviedol v odpovedi na tretiu otázku, toto riešenie je podľa môjho názoru protiprávne, v každom prípade v rozsahu, v akom predpokladá automatické a konečné použitie reprezentatívnej ceny. Vyvstáva teda otázka, ako majú colné orgány postupovať, ak majú pochybnosti, pokiaľ ide o správnosť dovoznej ceny CIF deklarovanej dovozcom.
51.
Podľa môjho názoru možno odpoveď na túto otázku nájsť vo všeobecných ustanoveniach colného práva týkajúcich sa určenia colnej hodnoty tovaru. Podľa článku 29 ods. 1 nariadenia č. 2913/92 (
21
) je pre colnú hodnotu tovaru v zásade určujúca prevodná hodnota. Z tejto zásady však existuje množstvo výnimiek, medzi inými vtedy, keď, ako je to v prejednávanej veci, sú nadobúdateľ (to znamená dovozca) a predávajúci prepojení. V takom prípade musia colné orgány určiť, či má toto prepojenie vplyv na cenu. (
22
)
52.
Ak sa ukáže, že na účely určenia colnej hodnoty nie je možné použiť prevodnú hodnotu, články 30 a 31 nariadenia č. 2913/92 opisujú subsidiárne metódy určenia colnej hodnoty tovaru. Tieto metódy sú v súlade s Dohodou o vykonaní článku VII Všeobecnej dohody o clách a obchode z roku 1994 uvedenej v prílohe 1A Dohody o založení Svetovej obchodnej organizácie, rovnako ako dohoda o poľnohospodárstve. Konkrétne, článok 30 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 2913/92 umožňuje určiť colnú hodnotu tovaru na základe prevodnej hodnoty rovnakého tovaru dovezeného na colné územie Únie. Zdá sa teda, že v prípade tovaru, na ktorý sa vzťahuje nariadenie č. 1234/2007, možno colnú hodnotu rovnakého tovaru určiť na základe reprezentatívnej ceny, čo by umožnilo na tomto základe vypočítať sumu dodatočného cla. To by však vyžadovalo, aby colné orgány o veci primeraným spôsobom rozhodli s výhradou preskúmania daného rozhodnutia súdom, pričom toto nemôže mať za následok prenesenie dôkazného bremena na dovozcu, ani automatické uplatnenie reprezentatívnej ceny namiesto dovoznej ceny CIF. Konkrétne žiadne ustanovenie, či už ide o právo Únie alebo medzinárodné právo, neumožňuje odmietnuť dovoznú cenou deklarovanú dovozcom z toho jediného dôvodu, že tovar bol následne predaný za nižšiu cenu, ako je uvedená dovozná cena. Taká okolnosť môže nanajvýš predstavovať dôvod pre overenie správnosti deklarovanej dovoznej ceny.
53.
Navrhujem preto odpovedať na druhú otázku tak, že keď colné orgány spochybnia správnosť dovoznej ceny CIF deklarovanej dovozcom, sú povinné určiť základ pre výpočet sumy dodatočného cla, o ktoré ide v článku 141 nariadenia č. 1234/2007, v súlade s článkami 29 až 31 nariadenia č. 2913/92.
Návrh
54.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko), takto:
1.
Článok 3 ods. 2 až 5 nariadenia Komisie (ES) č. 1484/95 z 28. júna 1995, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá uplatňovania systému dodatočných dovozných ciel a stanovujúce dodatočné dovozné clá v sektoroch hydinového mäsa, vajec a pre vaječný albumín, a ktorým sa zrušuje nariadenie č. 163/67/EHS, je neplatný z hľadiska článku 141 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 1234/2007 z 22. októbra 2007 o vytvorení spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov a o osobitných ustanoveniach pre určité poľnohospodárske výrobky (nariadenie o jednotnej spoločnej organizácii trhov) a článku 5 ods. 1 písm. b) Dohody o poľnohospodárstve, ktorá tvorí prílohu 1A Dohody o založení Svetovej obchodnej organizácie.
2.
Keď colné orgány spochybnia správnosť dovoznej ceny CIF deklarovanej dovozcom, sú povinné určiť základ pre výpočet sumy dodatočného cla, o ktoré ide v článku 141 nariadenia č. 1234/2007, v súlade s článkami 29 až 31 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva.
(
1
)	Jazyk prednesu: poľština.
(
2
)	Ďalšie veci, ktorých predmetom bol medzinárodný obchod s hydinovým mäsom, tiež umožnili vývoj práva Únie; pozri napríklad rozsudok z 13. januára 2004, Kühne & Heitz (C‑453/00, EU:C:2004:17).
(
3
)	Rozsudok z 13. decembra 2001, Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:681).
(
4
)	Ú. v. ES L 336, 1994, s. 1; Mim. vyd. 11/021, s. 105.
(
5
)	Ú. v. ES L 302, 1992, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307.
(
6
)	Ú. v. ES L 299, 2007, s. 1.
(
7
)	Ú. v. ES L 145, 1995, s. 47; Mim. vyd. 03/017, s. 437.
(
8
)	Pojem „cena CIF“ vyplýva z medzinárodných pravidiel obchodu (Incoterms) zverejnených Medzinárodnou obchodnou komorou a zahŕňa cenu tovaru, poistenie a prepravu (Cost, Insurance & Freight).
(
9
)	Rozsudok z 13. decembra 2001 (C‑317/99, EU:C:2001:681).
(
10
)	Treba zdôrazniť, že táto možnosť bola obmedzená na situácie, kedy bola dovozná cena CIF vyššia ako reprezentatívna cena. To bolo odôvodnené touto logikou, keďže v opačnom prípade by dovozca nemal žiaden záujem požadovať uplatnenie dovoznej ceny CIF – uplatnenie reprezentatívnej ceny by bolo pre neho výhodnejšie.
(
11
)	Rozsudok z 13. decembra 2001, Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:681).
(
12
)	Nariadenie Rady (EHS) z 29. októbra 1975 o spoločnej organizácii trhu s hydinovým mäsom, (Ú. v. ES L 282, 1975, s. 77; Mim. vyd. 03/002, s. 138). Toto ustanovenie bolo nahradené článkom 141 ods. 3 nariadenia č. 1234/2007.
(
13
)	Rozsudok z 13. decembra 2001, Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:681, bod 30).
(
14
)	Rozsudok z 13. decembra 2001, Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:681, body 23 až 25).
(
15
)	Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Ruiz‑Jarabo Colomer vo veci Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:229, body 35 až 37).
(
16
)	Nariadenie Komisie (ES) z 5. marca 1999, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 1484/95 (Ú. v. ES L 59, 1999, s. 15; Mim. vyd. 03/024, s. 420), článok 1 ods. 3.
(
17
)	Pozri bod 24 vyššie.
(
18
)	V súlade s článkom 4 nariadenia č. 1484/95.
(
19
)	Rozsudok z 13. decembra 2001 (C‑317/99, EU:C:2001:681).
(
20
)	Toto je jasne uvedené v článku 3 ods. 4 druhom pododseku nariadenia č. 1484/95, podľa ktorého „zložená zábezpeka sa uvoľní do tej miery, do akej bude poskytnutý dôkaz o podmienkach nakladania k spokojnosti colných úradov“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát).
(
21
)	Toto nariadenie bolo účinné v čase skutkových okolností sporu vo veci samej. V súčasnosti sú ustanovenia týkajúce sa určenia colnej hodnoty tovaru uvedené v článku 69 a nasl. nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 952/2013 z 9. októbra 2013, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Únie (Ú. v. EÚ L 269, 2013, s. 1).
(
22
)	Článok 29 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 2913/92.