62005CC0427
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
JÁN MAZÁK
prednesené 8. mája 2007 (
1
)
Vec C-427/05
Agenzia delle Entrate – Ufficio di Genova 1
proti
Porto Antico di Genova SpA
„Štrukturálne fondy — Nariadenie (EHS) č. 4253/88 — Článok 21 ods. 3 druhý pododsek — Zákaz zrážok — Výpočet zdaniteľného príjmu — Zohľadnenie poskytnutých subvencií Spoločenstva“
I — Úvod
1.
Commissione Tributaria Regionale di Genova (Oblastný daňový súd Janov) uznesením z 19. novembra 2005 položil Súdnemu dvoru dve prejudiciálne otázky týkajúce sa výkladu článku 21 ods. 3 nariadenia Rady (EHS) č. 4253/88 z 19. decembra 1988, ktorým sa vykonáva nariadenie (EHS) č. 2052/88, pokiaľ ide o koordináciu činností rozličných štrukturálnych fondov navzájom na jednej strane a ich činností s operáciami Európskej investičnej banky a ďalšími existujúcimi finančnými nástrojmi na druhej strane [neoficiálny preklad] (
2
), zmeneného a doplneného nariadením Rady (EHS) č. 2082/93 z 20. júla 1993 (
3
) (ďalej len „nariadenie č. 4253/88“ alebo „nariadenie“).
2.
Otázky vznikli v konaní medzi Agenzia delle Entrate — Ufficio di Genova 1 (daňová správa talianskeho ministerstva financií, ďalej len „daňová správa“) a Porto Antico di Genova SpA (ďalej len „Porto Antico“), ktoré sa týkalo žiadosti Porto Antico o vrátenie dane, ktorej suma bola vypočítaná okrem iného na základe grantov poskytnutých z fondov Spoločenstva a regionálnych fondov Liguria. Vzhľadom na tieto okolnosti kladie vnútroštátny súd v podstate otázku, či sa má článok 21 ods. 3 nariadenia č. 4253/88 vykladať tak, že je v rozpore s ním taká vnútroštátna daňová právna úprava, ktorá zohľadňuje sumy poskytnuté zo štrukturálnych fondov Spoločenstva na účely výpočtu zdaniteľného príjmu.
II — Právny rámec
A — Právo Spoločenstva
3.
Článok 21 nariadenia č. 4253/88 (
4
) sa nachádza v kapitole VI tohto nariadenia nazvanej „Finančné ustanovenia“ [neoficiálny preklad] a samotný tento článok má názov „Platby“ [neoficiálny preklad]. Druhý pododsek článku 21 ods. 3 stanovuje:
„Platby konečným príjemcom sa uskutočnia bez akejkoľvek zrážky alebo zadržania platby, ktoré by mohli znížiť sumu finančnej pomoci, na ktorú majú nárok.“ [neoficiálny preklad]
B — Príslušné vnútroštátne právo
4.
Príslušné vnútroštátne ustanovenia týkajúce sa výpočtu dane z príjmu sa nachádzajú v dekréte prezidenta Talianskej republiky č. 917 z 22. decembra 1986 („DPR č. 917“) (
5
). Článok 55 ods. 3 DPR č. 917 v znení platnom v čase skutkových okolností — teda v roku 2000 — stanovoval:
„[Nasledujúce položky] sa považujú za mimoriadny príjem:
…
b)
príjem, v hotovosti alebo ako naturálie, získaný ako príspevok alebo dar s výnimkou platieb, na ktoré sa odkazuje v bodoch e) a f) článku 53 ods. 1, a platieb za nákup odpisovateľného majetku bez ohľadu na spôsob financovania. Tieto položky príjmu sa považujú za zisk buď v daňovom roku, v ktorom boli nadobudnuté, alebo v rovnomernom pomere v daňovom roku, v ktorom boli nadobudnuté, a nasledujúcich daňových rokoch, najneskôr však do nasledujúcich štyroch daňových rokov…“
III — Skutkový rámec, konanie a prejudiciálne otázky
5.
Z uznesenia vnútroštátneho súdu vyplýva, že Porto Antico vo svojom daňovom priznaní riadne podanom za daňový rok 2000 uviedol granty získané od Európskeho fondu pre regionálny rozvoj (EFRR) a regionálnych fondov Liguria ako aktíva na účely výpočtu dane z príjmu IRPEG (Imposta sul Reddito delle Persone Giuridiche — Daň z príjmu právnických osôb) a IRAP (Imposta Regionale sulle Attivita Produttive — Regionálna daň z podnikania) za rok 2000. Na základe toho bol vypočítaný zdaniteľný príjem Porto Antico a zaplatená daň.
6.
Keďže sa Porto Antico domnieval, že došlo k omylu, keď uviedol tieto granty ako aktíva na účely výpočtu zdaniteľného príjmu, požiadal Amministrazione Finanziaria, avšak neúspešne, o vrátenie súm zaplatených navyše, a to celkovo 336989000 LIT. Porto Antico sa odvolal v tejto súvislosti na článok 21 ods. 3 nariadenia.
7.
Porto Antico podal žalobu na Commissione Tributaria Provinciale di Genova proti predmetnému rozhodnutiu Amministrazione Finanziaria, ktorým bola žiadosť o vrátenie zamietnutá. Rozhodnutím z 10. apríla 2003 bolo žalobe vyhovené.
8.
Daňová správa sa odvolala proti tomuto rozhodnutiu na vnútroštátny súd, pričom uviedla, že poskytnutá finančná pomoc nemôže byť oslobodená od dane podľa článku 21 nariadenia.
9.
Za týchto okolností Commissione Tributaria Regionale di Genova rozhodol, že na to, aby mohol vydať rozsudok, je potrebné, aby o tejto otázke rozhodol Súdny dvor — keďže určenie, že vnútroštátna daňová právna úprava je v rozpore s nariadením č. 4253/88, by spôsobilo zamietnutie odvolania podaného daňovou správou — a preto predložil Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Je článok 55 DPR (dekrétu prezidenta Talianskej republiky) č. 917 z 22. decembra 1986 (v znení platnom v roku 2000), podľa ktorého sa na účely určenia zdaniteľného príjmu zohľadňujú príspevky EHS, zlučiteľný s ustanovením článku 21 ods. 3 nariadenia č. 2082/93, ktorý stanovuje, že „platby konečným príjemcom sa uskutočnia bez akejkoľvek zrážky alebo zadržania platby, ktoré by mohli znížiť sumu finančnej pomoci, na ktorú majú nárok“ [neoficiálny preklad]?
2.
V prípade určenia nezlučiteľnosti, vzťahuje sa táto nezlučiteľnosť len na priznané prostriedky poskytované a vyplácané orgánmi Spoločenstva alebo tiež na prostriedky uvedené v JPD (Jednotný programový dokument) vyplácané vnútroštátnymi orgánmi?“
IV — Právna analýza
A — Prvá prejudiciálna otázka
10.
Vo svojej prvej otázke sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 21 ods. 3 nariadenia č. 4253/88 vykladať tak, že je v rozpore s ním taká vnútroštátna daňová právna úprava, ktorá zohľadňuje sumy poskytnuté zo štrukturálnych fondov Spoločenstva na účely výpočtu zdaniteľného príjmu.
1. Hlavné tvrdenia účastníkov konania
11.
V tomto konaní predložili písomné pripomienky vlády Talianska, Francúzska, Írska, Holandska, Spojeného kráľovstva a Švédska, ako aj Komisia a Porto Antico. Írsko, Komisia a Porto Antico boli takisto zastúpení na pojednávaní 15. februára 2007.
12.
Všetci účastníci konania okrem Porto Antico súhlasia s tým, že nie je v rozpore s článkom 21 ods. 3 nariadenia taká vnútroštátna právna úprava, akou je DPR č. 917, ktorá stanovuje, že sumy prijaté zo štrukturálnych fondov sa majú zohľadniť na účely výpočtu zdaniteľného príjmu a že na prvú položenú otázku je teda potrebné odpovedať negatívne.
13.
Vlády a Komisia v podstate uvádzajú, že zákaz akejkoľvek „zrážky alebo zadržania platby“ v článku 21 ods. 3 nariadenia — ktorý stanovuje len spôsob platby — sa týka času platby a slúži na zabezpečenie toho, aby príjemca dostal celú sumu finančnej pomoci bez toho, aby bol povinný znášať poplatky napríklad za spracovanie, distribúciu a správu. Nevzťahuje sa však na také dane, o aké ide vo veci samej, ktoré sa zvyčajne ukladajú neskôr — po tom, ako už bola celá finančná pomoc vyplatená konečnému príjemcovi.
14.
Podľa účastníkov konania to vyplýva zo znenia nariadenia, ako aj z jeho predmetu a cieľa. Takisto v podstate uvádzajú, odvolávajúc sa na judikatúru Súdneho dvora (
6
), že v rozpore s nariadením sú len poplatky, ktoré sú priamo a neoddeliteľne spojené s vyplatenými sumami, čo však nie je tento prípad. Niektorí účastníci konania zakladajú svoje stanovisko takisto aj na v súčasnosti platnom nariadení Rady (ES) č. 1260/1999 z 21. júna 1999 o všeobecných ustanoveniach o štrukturálnych fondoch (
7
), ktorým bolo zrušené nariadenie č. 4253/88 a ktoré uvádza inter alia, že „táto čiastka nesmie byť znížená žiadnou zrážkou, zadržaním platby alebo iným špecifickým poplatkom“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát).
15.
Porto Antico však zdôrazňuje skutočnosť, že uloženie takých daní, o aké ide vo veci samej, v skutočnosti spôsobuje zníženie sumy pomoci a že praktický účinok nariadenia by bol zmarený, keby členský štát mohol ukladať takéto dane. Uvádza, že členské štáty by mohli ukladaním takýchto daní mariť sociálno-ekonomické ciele sledované Spoločenstvom prostredníctvom vyplácania pomoci a dokonca presmerovať časť finančnej pomoci do vlastného štátneho rozpočtu. Navyše podľa Porto Antico existuje riziko, že ukladanie priamych daní rôznymi členskými štátmi spôsobuje porušenie zásady rovnosti, pretože vzhľadom na neexistenciu harmonizácie priamych daní v Spoločenstve sa daňové systémy v jednotlivých členských štátoch odlišujú.
2. Posúdenie
16.
Je potrebné najprv poznamenať, že znenie druhého pododseku článku 21 ods. 3 nariadenia samo osebe nevylučuje uplatnenie tohto ustanovenia aj na ukladanie daní, ako sú tie, o ktoré ide vo veci samej.
17.
Ako správne uviedla Komisia, pojmy „zrážka alebo zadržanie“ môžu v zásade znamenať aj zníženie finančnej pomoci prostredníctvom zdanenia. V predmetnom prípade však môže byť relevantný len pojem „zrážka“, pretože predmetná suma dane nebola zadržaná pri vyplatení pomoci, ale bola uložená následne prostredníctvom dane z príjmu Porto Antico.
18.
Je potrebné dodať, že odôvodnenia v preambule nariadenia neuvádzajú nič o tom, či sa zákaz akejkoľvek zrážky týka aj zrážok vo forme priameho zdaňovania.
19.
Navyše nemožno tvrdiť, že také vnútroštátne daňové pravidlo, o aké ide vo veci samej, by bolo v rozpore s článkom 21 ods. 3 nariadenia len preto, že priame zdaňovanie patrí do právomoci členských štátov. Treba pripomenúť v tejto súvislosti, že aj keď podľa ustálenej judikatúry priame dane patria do právomoci členských štátov, členské štáty ju musia vykonávať v súlade s právom Spoločenstva. (
8
) Predmetné opatrenie najmä nesmie byť prekážkou systému zriadeného nariadením alebo tento systém narúšať (
9
), čo treba vykladať vzhľadom na jeho znenie, kontext a cieľ. (
10
)
20.
Súdny dvor — v rozsudku Komisia/Portugalsko — už mal príležitosť rozhodnúť, pokiaľ ide o sumy vyplatené ako pomoc z usmerňovacej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), o význame a pôsobnosti druhého pododseku článku 21 ods. 3 nariadenia, ktorý nepovoľuje žiadne zrážky na pomoc poskytnutú príjemcom. (
11
) Súdny dvor už predtým rozhodol taktiež o porovnateľných ustanoveniach týkajúcich sa záručnej sekcie EPUZF, ktoré vyžadovali vyplatenie celej pomoci príjemcovi. (
12
)
21.
V rozsudku Komisia/Portugalsko Súdny dvor upresnil, že sa domnieva, že zásady, ktoré vyplývajú z citovanej judikatúry týkajúcej sa ustanovení nariadení o záručnej sekcii, sú uplatniteľné aj na pomoc poskytnutú usmerňovacou sekciou EPUZF podľa článku 21 nariadenia č. 4253/88. V tejto súvislosti Súdny dvor odkázal na spoločnú charakteristiku záručnej aj usmerňovacej sekcie, ktorou je najmä skutočnosť, že sú obidve financované z rozpočtu Spoločenstva, čo umožňuje prostredníctvom nich poskytovať finančnú pomoc vo forme príspevkov na činnosti v ich príslušných oblastiach pôsobnosti. Súdny dvor zdôraznil, že „taká pomoc, ktorá vychádza z jedného finančného zdroja, sa spravuje rovnakými pravidlami vyplácania, medzi ktoré patrí aj pravidlo, na základe ktorého suma pomoci prijatá príjemcom musí zodpovedať sume, ktorá mu bola priznaná“ (
13
).
22.
Hoci táto vec sa týka finančnej pomoci z iného štrukturálneho fondu, a to EFRR, nič nenasvedčuje, že by to bránilo tomu, aby požiadavka stanovená v článku 21 ods. 3 nariadenia, že pomoc má byť vyplatená celá, bola vykladaná na účely tejto veci podľa tých istých pravidiel ako v už citovanej judikatúre.
23.
Podľa tejto judikatúry zákaz zrážok nemožno vykladať čisto formálne v tom zmysle, že sa uplatňuje len na skutočne vykonané zrážky pri platbách. Preto sa musí zákaz akejkoľvek zrážky vykladať tak, že sa týka aj všetkých poplatkov, ktoré priamo a neoddeliteľne súvisia s poukázanými sumami. (
14
)
24.
Kľúčovou teda nie je otázka, v ktorej fáze alebo akým spôsobom sa z technického hľadiska vykoná zrážka z poskytnutých platieb, ale skôr otázka, či je zrážka osobitne spojená s platbou finančnej pomoci. Na lepšie pochopenie tejto požiadavky je vhodné pripomenúť typy zrážok, o ktorých Súdny dvor rozhodol, že sú v rozpore s právom Spoločenstva.
25.
V rozsudku Kellinghusen a Ketelsen Súdny dvor rozhodol, že požiadavka, aby boli platby poskytované v plnom rozsahu, bráni inter alia tomu, aby členské štáty požadovali platbu administratívnych nákladov — za spracovanie žiadostí o predmetnú kompenzačnú pomoc –, ktoré znižujú sumu pomoci. (
15
)
26.
V rozsudku Švédsko/Komisia Súdny dvor rozhodol, že predmetný zákaz sa týka aj poplatku za vydanie máp, ktorý bol priamo spojený s platbou kompenzačnej pomoci, keďže nebolo možné podať žiadosť o pomoc bez takejto mapy, ktorú vydávali vnútroštátne orgány. (
16
)
27.
Nakoniec v rozsudku Komisia/Portugalsko vyberané poplatky, ktoré mali byť odmenou za služby poskytnuté zo strany IFADAP — vnútroštátneho orgánu povereného riadiacimi úlohami spojenými s finančnou pomocou z usmerňovacej sekcie EPUZF — boli priamo a neoddeliteľne spojené s vyplatenými sumami, keďže ich bolo potrebné uhradiť za podanie žiadostí o pomoc a zodpovedali percentuálnemu podielu zo sumy projektu financovaného v rámci pomoci poskytnutej z usmerňovacej sekcie EPUZF. (
17
)
28.
V tejto veci je však situácia podstatne odlišná. Ako potvrdil zástupca Porto Antico na pojednávaní, po tom, ako bola vyplatená finančná pomoc predmetnej spoločnosti a tá ju mohla použiť na svoje podnikateľské činnosti, stala sa súčasťou aktív spoločnosti a tak ako iné príjmy a výdavky spoločnosti sa zohľadňuje pri výpočte základu dane z príjmu. Sumy pochádzajúce z finančnej pomoci sú teda zdaňované v súlade so všeobecným systémom podľa sadzieb stanovených talianskou právnou úpravou týkajúcou sa dane z príjmu.
29.
Nemožno preto tvrdiť, že uloženie dane v predmetnom prípade predstavuje zrážku, ktorá je priamo a neoddeliteľne spojená s vyplatenými sumami, ako sa uvádza v už citovanej judikatúre, hoci je možné, ako tvrdí Porto Antico, identifikovať sumu dane pochádzajúcu z vyplatenej finančnej pomoci. Je potrebné v tejto súvislosti najmä poznamenať, že vyplatenie predmetnej finančnej pomoci nebolo — a ani nemohlo byť — podriadené povinnosti túto pomoc neskôr zohľadniť na účely výpočtu zdaniteľného príjmu.
30.
Samozrejme, Porto Antico sa úplne nemýli, keď uvádza vzhľadom na zákaz zrážok, že aj priame dane ako tie, o ktoré ide vo veci samej, vedú v konečnom dôsledku k zníženiu sumy vyplatenej pomoci, ktorá zostáva k dispozícii príjemcovi. Súdny dvor však, opakujem, obmedzil zákaz zrážok stanovený v druhom pododseku článku 21 ods. 3 nariadenia na poplatky, ktoré sú priamo a neoddeliteľne spojené s vyplatenými sumami. Zníženia so vzdialenejším vzťahom s predmetnou pomocou Spoločenstva, akými sú tie, o ktoré ide v tomto prípade, vyplývajúce zo skutočnosti, že táto pomoc podlieha dani z príjmu, preto nebránia účinnému uplatňovaniu nariadenia a v dôsledku toho nie sú v rozpore s právom Spoločenstva.
31.
Naozaj, ako uviedli viacerí účastníci konania, zdá sa byť nepravdepodobné, že by bol úmysel zákonodarcu dať zákazu zrážok stanovenému v článku 21 nariadenia — ktorý uvádza len pojem „platby“ — až taký veľký dosah.
32.
Je potrebné ďalej poznamenať, že finančná pomoc takto vyplatená v plnom rozsahu, ako sa vyžaduje podľa druhého pododseku článku 21 ods. 3 nariadenia, musí byť použitá zo strany príjemcu v súlade s ekonomickým a právnym rámcom predmetného členského štátu, kam patrí nielen miera zdaňovania, ale tiež iné relevantné faktory ako náklady dostupnej infraštruktúry alebo všeobecná cenová úroveň.
33.
Iste, to znamená, že pomoc môže mať potom menšiu „hodnotu“ v niektorých členských štátoch ako v iných. To je však dôsledkom rozdielov, ktoré stále existujú medzi členskými štátmi v týchto oblastiach, najmä pokiaľ ide o priame zdaňovanie, a ktoré v súčasnosti ešte nie sú v rámci práva Spoločenstva harmonizované.
34.
Na rozdiel od toho, čo tvrdí Porto Antico, v prípade týchto rozdielov, ktoré vznikajú iba z dôvodu prípustných rozdielov medzi ekonomickými a právnymi systémami členských štátov vrátane systémov zdaňovania, však nemožno usudzovať, že sú v rozpore so zásadou rovnosti. Je potrebné navyše dodať, že nikto netvrdil, že DPR č. 917 by bol diskriminačný, pokiaľ ide o pomoc vyplatenú z fondov Spoločenstva.
35.
Vzhľadom na uvedené vyššie navrhujem odpovedať na prvú prejudiciálnu otázku tak, že s článkom 21 ods. 3 nariadenia nie je v rozpore taká vnútroštátna daňová právna úprava, akou je článok 55 DPR č. 917, ktorá zohľadňuje sumy poskytnuté zo štrukturálnych fondov Spoločenstva na účely výpočtu zdaniteľného príjmu.
B — Druhá prejudiciálna otázka
36.
Keďže druhá otázka má význam len v prípade, že by došlo k určeniu nezlučiteľnosti, vzhľadom na odpoveď na prvú otázku nie je potrebné na ňu odpovedať.
V — Návrh
37.
Z týchto dôvodov navrhujem odpovedať na prejudiciálne otázky predložené Súdnemu dvoru takto:
Vnútroštátna daňová právna úprava, akou je článok 55 dekrétu prezidenta Talianskej republiky č. 917 z 22. decembra 1986 (v znení platnom v roku 2000), ktorá zohľadňuje sumy poskytnuté zo štrukturálnych fondov Spoločenstva na účely výpočtu zdaniteľného príjmu, nie je v rozpore s článkom 21 ods. 3 nariadenia Rady (EHS) č. 4253/88 z 19. decembra 1988, ktorým sa vykonáva nariadenie (EHS) č. 2052/88, pokiaľ ide o koordináciu činností rozličných štrukturálnych fondov navzájom na jednej strane a ich činností s operáciami Európskej investičnej banky a ďalšími existujúcimi finančnými nástrojmi na druhej strane [neoficiálny preklad], ktoré stanovuje, že „platby konečným príjemcom sa uskutočnia bez akejkoľvek zrážky alebo zadržania platby, ktoré by mohli znížiť sumu finančnej pomoci, na ktorú majú nárok“ [neoficiálny preklad].
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	Ú. v. ES L 374, 1988, s. 1.
(
3
)	Nariadenie Rady, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 4253/88, ktorým sa vykonáva nariadenie (EHS) č. 2052/88, pokiaľ ide o koordináciu činností rozličných štrukturálnych fondov navzájom na jednej strane a ich činností s operáciami Európskej investičnej banky a ďalšími existujúcimi finančnými nástrojmi na druhej strane [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 193, 1993, s. 20).
(
4
)	Vnútroštátny súd — ako aj niektorí účastníci konania — odkazuje v súvislosti so svojimi otázkami na článok 21 ods. 3 nariadenia č. 2082/93. Keďže toto je len nariadenie, ktorým sa iné nariadenie mení a dopĺňa, ďalej kvôli presnosti používam odkaz na článok 21 ods. 3 zmeneného a doplneného nariadenia č. 4253/88.
(
5
)	Takisto nazývaný: Testo unico delle imposte sui redditi (Jednotné ustanovenia upravujúce daň z príjmu) GURI č. 302, 31. decembra 1986, riadny dodatok.
(
6
)	Najmä rozsudky z 5. októbra 2006, Komisia/Portugalsko, C-84/04, Zb. s. I-9843; zo 7. októbra 2004, Švédsko/Komisia, C-312/02, Zb. s. I-9247; z 22. októbra 1998, Kellinghusen a Ketelsen, C-36/97 a C-37/97, Zb. s. I-6337, a z 19. mája 1998, Jensen a Korn- og Foderstofkompagniet, C-132/95, Zb. s. I-2975.
(
7
)	Ú. v. ES L 161, 1999, s. 1; Mim. vyd. 14/001, s. 31.
(
8
)	Pozri v tejto súvislosti najmä rozsudok Súdneho dvora zo 7. septembra 2004, Manninen, C-319/02, Zb. s. I-7477, bod 19, a tam citovanú judikatúru.
(
9
)	Pozri v tejto súvislosti rozsudok z 10. marca 1981, Irish Creamery Milk Suppliers Association, 36/80 a 71/80, Zb. s. 735, bod 15.
(
10
)	Pozri v tejto súvislosti okrem iného rozsudok zo 17. novembra 1983, Merck, 292/82, Zb. s. 3781, bod 12.
(
11
)	Už citovaný v poznámke pod čiarou 6, body 29 a 30.
(
12
)	Pozri rozsudky Kellinghusen a Ketelsen, už citovaný v poznámke pod čiarou 6, Švédsko/Komisia a Jensen a Korn- og Foderstofkompagniet, už citovaný v poznámke pod čiarou 6.
(
13
)	Pozri, pokiaľ ide o toto odôvodnenie, rozsudok Komisia/Portugalsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 6, body 31 a 32.
(
14
)	Pozri rozsudky Komisia/Portugalsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 6, bod 35, a Švédsko/Komisia, už citovaný v poznámke pod čiarou 6, bod 22.
(
15
)	Pozri rozsudok Kellinghusen a Ketelsen, už citovaný v poznámke pod čiarou 6, bod 21.
(
16
)	Pozri rozsudok Švédsko/Komisia, už citovaný v poznámke pod čiarou 6, body 24 a 25.
(
17
)	Pozri rozsudok Komisia/Portugalsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 6, bod 36.