Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE,
predstavljeni 18. decembra 2025(1)
Zadeva C‑280/25 [Lin II](i)
Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Oradea
Kazenski postopek
proti
M. G. D.
ob udeležbi
Statul român – Agenţia Naţională de Administrare Fiscală prin Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Cluj-Napoca, prin Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Satu Mare
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (vrhovno sodišče, Romunija))
„ Predhodno odločanje – Zaščita finančnih interesov Evropske unije – Člen 325(1) PDEU – Konvencija ZFI – Člen 2(1) – Obveznost boja proti goljufijam, ki škodijo finančnim interesom Unije, z odvračilnimi in učinkovitimi ukrepi – Pojem velike goljufije – Zastaralni rok za kazensko odgovornost – Sistemsko tveganje nekaznovanosti – Varstvo temeljnih pravic – Člen 49(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Načelo zakonitosti v kazenskem pravu – Zahtevi po predvidljivosti in določnosti kazenskega zakona – Načelo retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona (lex mitior) – Nacionalni standard varstva temeljnih pravic – Uporaba sodbe Lin I – Omejitve načela primarnosti prava Unije – Pravnomočne nacionalne sodbe – Zastaranje kazenske odgovornosti, ki je nastopilo pred sodbo Lin I in ki ni bilo priznano s pravnomočno sodbo – Nacionalno načelo prepovedi oblikovanja lex tertia pri uporabi milejšega kazenskega zakona – Pomanjkanje predvidljivosti in nenatančnost merila sistemskega tveganja nekaznovanosti “
1.        Sodišče je v sodbi Lin(2) člen 325(1) PDEU in člen 2(1) Konvencije ZFI(3) razlagalo tako:
„[…] [O]d sodišč države članice [se] ne zahteva, da ne uporabijo sodb ustavnega sodišča te države članice, s katerimi je nacionalna zakonska določba, ki ureja razloge za pretrganje zastaralnega roka v kazenskih zadevah, razveljavljena zaradi kršitve načela zakonitosti v kazenskem pravu – kot je varovano v nacionalnem pravu – v delu, v katerem to načelo vključuje zahtevi po predvidljivosti in določnosti kazenskega zakona, tudi če je posledica teh sodb ta, da bo zaradi zastaranja kazenske odgovornosti ustavljen postopek v velikem številu kazenskih zadev, vključno z zadevami, ki se nanašajo na kazniva dejanja velike goljufije, ki škodijo finančnim interesom Evropske unije.
Navedene določbe prava Unije pa je treba razlagati tako, da
se od sodišč te države članice zahteva, da ne uporabijo nacionalnega standarda varstva v zvezi z načelom retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona (lex mitior), ki omogoča, da se ovrže pretrganje zastaralnega roka za kazensko odgovornost v takih zadevah – tudi v okviru pravnih sredstev zoper pravnomočne sodbe – s procesnimi dejanji, opravljenimi pred tako razveljavitvijo.“
2.        Sodna sestava kazenskega senata (v nadaljevanju: kazenski senat) Înalta Curte de Casație și Justiție (vrhovno sodišče, Romunija) je zdaj pred Sodiščem
izpostavila nekatere težave, s katerimi se srečuje pri uporabi sodbe Lin I, na vsebino katere se nanašajo vprašanja za predhodno odločanje.
I.      Pravni okvir
A.      Pravo Unije
3.        Pravila prava Unije, povzeta v sodbi Lin I [in sicer ustrezne določbe Konvencije PIF in Direktive (EU) 2017/1371(4)], se uporabljajo tudi za ta predlog za sprejetje predhodne odločbe.
B.      Romunsko pravo
1.      Kazenska zakonodaja
4.        V sodbi Lin I so povzete tudi določbe romunskega prava (romunska ustava, kazenski zakonik iz leta 1968, kakor je bil spremenjen leta 1996,(5) kazenski zakonik iz leta 2009,(6) kakor je bil spremenjen z uredbo-zakonom št. 71 z dne 30. maja 2022,(7) zakonik o kazenskem postopku(8) in zakon št. 241/2005(9)), ki se uporabljajo v tem sporu.
2.      Romunska sodna praksa o zastaranju v kazenskih zadevah pred sodbo Lin I(10)
a)      Ustavna sodba št. 297/2018
5.        Ustavno sodišče je s sodbo št. 297/2018 z dne 26. aprila 2018, objavljeno 25. junija 2018, potem ko je sprejelo ugovor protiustavnosti, razsodilo, da je pretrganje zastaranja kazenske odgovornosti z izvršitvijo katerega koli procesnega dejanja v zadevi, kot je določeno v členu 155(1) kazenskega zakonika iz leta 2009, protiustavno.
6.        Ustavno sodišče je menilo, da ta določba kazenskega zakonika iz leta 2009 ni predvidljiva in je v nasprotju z načelom zakonitosti v kazenskem pravu, ker izraz „katero koli procesno dejanje“ iz te določbe zajema tudi dejanja, o katerih osumljenec ali obdolženec ni obveščen. Zaradi te okoliščine naj se ne bi mogel seznaniti s tem, da je bilo zastaranje pretrgano in da je za njegovo kazensko odgovornost začel teči nov zastaralni rok.(11)
7.        Romunski zakonodajalec ni ukrepal, da bi spremenil člen 155(1) kazenskega zakonika iz leta 2009 v smislu, ki ga je določilo ustavno sodišče, na splošnih sodiščih pa se je izoblikovala neenotna sodna praksa glede pretrganja zastaranja kazenske odgovornosti.
b)      Ustavna sodba št. 358/2022
8.        Ustavno sodišče je s sodbo št. 358/2022 z dne 26. maja 2022, objavljeno 9. junija 2022, potem ko je sprejelo nov ugovor protiustavnosti, razsodilo, da je člen 155(1) kazenskega zakonika iz leta 2009 protiustaven.
9.        Ustavno sodišče je poudarilo, da:
–        zakonodajalec ni ukrepal, kot je zahtevano v členu 147(1) ustave, da bi uskladil določbe, ki so bile v sodbi št. 297/2018 razglašene za neustavne, in uredil primere, v katerih se pretrga zastaranje kazenske odgovornosti;
–        ker tak zakonodajni ukrep ni bil izveden, sodni organi niso mogli sami določiti razlogov za pretrganje zastaranja odgovornosti. Uporaba člena 155(1) kazenskega zakonika iz leta 2009 ni bila dovolj jasna in predvidljiva, kar je privedlo do neenotne sodne prakse. Obstoječi pravni okvir ne zagotavlja zakonodajnih elementov, ki so potrebni za predvidljivo uporabo člena 155(1) navedenega kazenskega zakonika po sodbi št. 297/2018;
–        romunsko pozitivno pravo tako od dneva objave sodbe št. 297/2018 do začetka veljavnosti zakonodajnega akta zakonodajalca, s katerim so izrecno urejeni razlogi za pretrganje tega roka, ni določalo nobenega primera pretrganja zastaranja kazenske odgovornosti.(12)
c)      Sodba vrhovnega sodišča št. 67/2022
10.      Vrhovno sodišče je v sodbi št. 67/2022 z dne 25. oktobra 2022 (v nadaljevanju: sodba št. 67/2022), objavljeni 28. novembra 2022, navedlo:
–        določbe o pretrganju zastaranja so določbe kazenskega materialnega prava. Z vidika njihove časovne uporabe zanje velja načelo prepovedi retroaktivne uporabe kazenskega zakona iz člena 3 kazenskega zakonika iz leta 2009, razen za milejše določbe, v skladu z načelom lex mitior iz člena 15(2) romunske ustave in člena 5 navedenega kazenskega zakonika;
–        člen 155(1) kazenskega zakonika iz leta 2009 med 25. junijem 2018 (datum objave ustavne sodbe št. 297/2018, ki je bila pojasnjena z ustavno sodbo št. 358/2022) in 30. majem 2022 ni določal razlogov za pretrganje zastaranja kazenske odgovornosti;
–        sodišče, ki odloča o izrednem pravnem sredstvu za razveljavitev, ki temelji na učinkih ustavnih sodb št. 297/2018 in št. 358/2022, ne sme ponovno preučiti zastaranja kazenske odgovornosti, če je pritožbeno sodišče obravnavalo in presojalo učinek tega razloga za ustavitev kazenskega postopka v postopku pred izdajo sodbe št. 358/2022.
3.      Romunska sodna praksa po sodbi Lin I
11.      Vrhovno sodišče je v dveh razširjenih sestavah(13) izdalo sodbi št. 37 z dne 17. junija 2024 (v nadaljevanju: sodba 37/2024) in št. 16 z dne 16. septembra 2024 (v nadaljevanju: sodba 16/2024), v katerih je analiziralo vpliv sodbe Lin I na to, kar je predmet tega predloga za sprejetje predhodne odločbe.
12.      Brez poseganja v vsebino teh dveh sodb vrhovnega sodišča, ki ju bom obravnaval pozneje, ti dve sodbi vrhovnega sodišča nasprotujeta temu, da romunska sodišča ne uporabijo nacionalne sodne prakse v zvezi z uporabo načela lex mitior za pretrganje zastaralnega roka za kazensko odgovornost.
II.    Dejansko stanje, spor in vprašanji za predhodno odločanje
13.      Dejansko stanje v kazenskem postopku, kot je povzeto v predložitveni odločbi, je bilo v bistvu tako.
14.      M. G. D. je med 3. majem 2012 in 23. januarjem 2014 kot direktor dveh gospodarskih družb na podlagi kaznivega dejanja z enotnim naklepom večkrat in zavestno predložil B. V., soobtoženemu v tej zadevi, dvanajst davčnih računov v zvezi s fiktivnimi nakupi.
15.      B. V. je račune vnesel v računovodske izkaze druge gospodarske družbe, da bi tako zmanjšal davčno osnovo in oškodoval državni proračun. Škoda, povzročena državnemu proračunu, je znašala 268.536 romunskih levov (RON) (v protivrednosti 59.304 EUR), od tega je znesek DDV znašal 163.656 RON (v protivrednosti 36.142 EUR).
16.      Tribunalul Bihor (sodišče v Bihorju, Romunija) je 24. februarja 2022 M. G. D. obsodilo za dejanja, ki so mu bila očitana, kot sostorilca kaznivega dejanja davčne utaje.
17.      Curtea de Apel Oradea (višje sodišče v Oradei, Romunija) je 21. marca 2024 ugodilo pritožbi, ki jo je M. G. D. vložil zoper sodbo, izdano na prvi stopnji.
18.      S sodbo z dne 21. marca 2024 je bila odrejena ustavitev kazenskega postopka zoper M. G. D. zaradi poteka zastaralnega roka za kazensko odgovornost zaradi sostorilstva pri nadaljevani davčni goljufiji, ki mu je bila očitana in je določena v členu 9(1)(c) zakona št. 241/2005.(14)
19.      Državno tožilstvo je zoper sodbo z dne 21. marca 2024 vložilo kasacijsko pritožbo. V njej trdi, da se kazenski postopek ne bi smel ustaviti, ker se je zanj uporabljala sodba Lin I(15) in zato zastaralni rok za kazensko odgovornost ni potekel.(16)
20.      Predložitveno sodišče navaja, da je bil v sodbi, ki se izpodbija s kasacijsko pritožbo, izdani po sodbi Lin I, uporabljen nacionalni standard v zvezi z uporabo milejšega kazenskega zakona, kot ga je vrhovno sodišče določilo v sodbi 67/2022 in potrdilo (v drugih sestavah od
tiste, ki je predložila predlog za sprejetje predhodne odločbe) v sodbah 37/2024 in 16/2024, ki so zavezujoče za nacionalna sodišča.
21.      V teh okoliščinah je kazenski senat vrhovnega sodišča Sodišču v predhodno odločanje predložil ti vprašanji:
„1.      Ali je treba pri razlagi in uporabi člena 325 [PDEU], člena 1(1)(a), člena 2 in člena 9 Konvencije ZFI [ter] člena 49 [Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina)], če v nacionalnem pravu ni določbe, ki bi določala minimalni znesek, na podlagi katerega bi se goljufija, ki škodi finančnim interesom Evropske unije, lahko štela za veliko, določbe prava Unije razlagati tako, da se goljufija šteje za veliko le, če se nanaša na znesek, ki presega 50.000 EUR?
2.      Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je treba določbe člena 2 PEU, člena 4(2) in (3) PEU, člena 2(2) PDEU, člena 325(1) PDEU in člena 2(1) Konvencije ZFI, kot jih razlaga sodba Sodišča [Lin I], [kot tudi] člena 49(1), člena 52(3) in člena 53 Listine razlagati tako, da nacionalno sodišče v kazenskih postopkih glede kaznivih dejanj v zvezi z [davkom na dodano vrednost (DDV)] ne sme uporabiti nacionalnega standarda varstva v zvezi z načelom lex mitior, kot izhaja iz zavezujoče sodne prakse vrhovnega sodišča te države članice, v skladu s katero procesna dejanja, ki so se zgodila pred razveljavitvijo nacionalne zakonske določbe, ki ureja razloge za pretrganje zastaranja kazenske odgovornosti, nimajo učinka pretrganja zastaranja, če:
a)      neuporaba tega nacionalnega standarda ni združljiva s prepovedjo uporabe lex tertia – načelom ustavnega reda;
b)      se z uporabo te nacionalne sodne prakse lahko šteje, da je splošni zastaralni rok za kazensko odgovornost potekel pred razglasitvijo sodbe Lin [I];
c)      bi neuporaba tega nacionalnega standarda na podlagi prava Unije imela za posledico zagotovitev ravni varstva temeljnih pravic iz Listine, ki ni enakovredna ali primerljiva z varstvom, ki ga zagotavlja člen 7 Evropske konvencije o človekovih pravicah (v nadaljevanju: EKČP);
d)      nacionalno pravo ne določa posebnih meril, na podlagi katerih bi lahko sodišče države članice opravilo predhodno presojo sistemskega tveganja nekaznovanosti, ki izhaja iz uporabe tega nacionalnega standarda v primeru kaznivih dejanj velike goljufije, ki škodijo finančnim interesom Unije?“
III. Postopek pred Sodiščem
22.      Predlog za sprejetje predhodne odločbe je na Sodišče prispel 10. aprila 2025. Obravnavan je bil po hitrem postopku v skladu s členom 105 Poslovnika Sodišča.
23.      Pisni stališči sta predložili romunska vlada in Evropska komisija. Obe sta se udeležili obravnave 7. oktobra 2025.
IV.    Presoja
A.      Prvo vprašanje za predhodno odločanje
24.      Predložitveno sodišče želi v bistvu izvedeti, ali se, če v nacionalnem pravu ni določbe, ki bi določala minimalni znesek, na podlagi katerega se goljufija, ki škodi finančnim interesom Unije, šteje za veliko, goljufija na področju DDV šteje za veliko le, če se nanaša na znesek, ki presega 50.000 EUR.
25.      Pravila prava Unije, katerih razlago potrebuje predložitveno sodišče, so člen 325 PDEU ter člen 1(1),
člen 2 in člen 9 Konvencije ZFI v povezavi z načelom zakonitosti v kazenskem pravu, določenim v členu 49 Listine.
1.      Člen 325 PDEU
26.      Člen 325(1) PDEU državam članicam nalaga, da preprečujejo goljufije in vsa druga nezakonita dejanja, ki škodijo finančnim interesom Unije, z odvračilnimi in učinkovitimi ukrepi.(17) Ta določba pregona ne omejuje na velike goljufije in se nanaša preprosto na goljufije, ki škodijo finančnim interesom Unije, brez lastnostnih pridevnikov.
27.      Ponavljam, da v členu 325 PDEU ni omenjen pojem velike goljufije, ki pa je uporabljen v Konvenciji ZFI (člen 2).
28.      Razlaga člena 325 PDEU torej ne daje konkretnega odgovora na prvo vprašanje predložitvenega sodišča.
2.      Konvencija ZFI
29.      Člen 1 Konvencije ZFI za namene te konvencije opredeljuje ravnanja, ki pomenijo goljufije, ki škodijo finančnim interesom Unije.
30.      Člen 2 Konvencije ZFI državam članicam nalaga obveznost, da sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da se ravnanja iz člena 1 kaznujejo z učinkovitimi, sorazmernimi in odvračilnimi kazenskimi sankcijami, ki vsaj pri velikih goljufijah vključujejo tudi kazen odvzema prostosti, ki lahko vodi v izročitev.
31.      Ta določba (člen 2(1) in (2) Konvencije ZFI) določa:
„1.      […] [Z]a veliko goljufijo se šteje goljufija, ki zajema najmanjši znesek, ki ga določi posamezna država članica. Najmanjši znesek ne sme presegati 50.000 [EUR].
2.      Država članica lahko za male goljufije, katerih skupni znesek je manjši od 4000 [EUR] in po njeni notranji zakonodaji ne vključujejo posebno oteževalnih okoliščin določi drugačne sankcije od tistih, ki so navedene v odstavku 1.“
32.      Sodišče je razsodilo, da je člen 2(1) Konvencije ZFI oblikovan jasno in natančno ter da ne vsebuje nobenega pogoja, tako da ima neposredni učinek.(18)
33.      Razlikovanje med kategorijami goljufij, ki škodijo finančnim interesom Unije, je tako značilno za Konvencijo ZFI. V skladu s členom 2 te konvencije:
–        se za male goljufije štejejo tiste, katerih znesek je manjši od 4000 EUR in ne vključujejo posebno oteževalnih okoliščin. Države članice lahko te male goljufije kaznujejo z upravnimi kaznimi, čeprav jim nič ne preprečuje, da se odločijo za kazenske sankcije;
–        so goljufije, ki niso male, vendar tudi ne nujno velike, tiste, katerih znesek presega 4000 EUR in vključujejo posebne okoliščine. Države članice jih morajo kaznovati z učinkovitimi in odvračilnimi kazenskimi sankcijami;
–        so velike goljufije tiste, katerih znesek presega 4000 EUR in vključujejo posebno oteževalne okoliščine ter škodijo finančnim interesom Unije v višini „najmanjš[ega] znes[ka], ki ga določi posamezna država članica“. Ta najmanjši znesek ne sme presegati 50.000 EUR. Države morajo velike goljufije kaznovati z učinkovitimi in odvračilnimi kazenskimi sankcijami, ki morajo vključevati kazen odvzema prostosti, ki lahko vodi v izročitev.
34.      Konvencija ZFI v skladu z njenim členom 9 državam članicam ne preprečuje sprejetja določb nacionalnega prava, ki bi strožje kaznovale goljufije, ki škodijo finančnim interesom Unije.
35.      Države članice se torej lahko odločijo, da bodo naložile zaporne kazni za sankcioniranje katere koli kategorije goljufij. Za opredelitev velike goljufije, ki škodi finančnim interesom Unije, lahko tudi določijo prag, ki je nižji od 50.000 EUR, ali pa praga preprosto ne določijo.(19)
36.      Določitev kazenskih sankcij za zaščito finančnih interesov Unije je področje, na katerem si Unija in države članice delijo pristojnost v smislu člena 4(2) PDEU.(20)
37.      Res je, da se je Sodišče v delu sodne prakse sklicevalo na velike goljufije, ki škodijo finančnim interesom Unije, da bi poudarilo primarnost prava Unije nad nacionalnimi pravili, ki otežujejo kaznovanje takih goljufij.(21) Vendar je v drugih sodbah navajalo le goljufije, brez lastnostnih pridevnikov.(22)
38.      Menim, da te razlike niso bistvene in so posledica vrste in obsega goljufivih dejavnosti v sporih, ki so pripeljali do vprašanj za predhodno odločanje.
39.      Iz navedenega izhaja, da pravo Unije državam članicam prepušča, da opredelijo pojem velike goljufije, pri čemer se zahteva, da najnižji znesek, ki ga določi posamezna država članica, ne sme presegati 50.000 EUR, če ta pojem opredeli na podlagi količinskega praga.
3.      Romunska zakonodaja
40.      Romunija je sprejela nacionalno zakonodajo, s katero je glede na informacije v spisu izkoristila možnost, ki jo daje Konvencija ZFI, da zaostri pregon goljufij zoper finančne interese Unije.
41.      V členu 9(1) zakona št. 241/2005 v različici, ki je veljala 23. januarja 2014, so naštete kategorije dejanj, ki pomenijo kazniva dejanja davčne utaje, za katera je zagrožena zaporna kazen, ne glede na višino nastale škode.
42.      V členu 9(2) in (3) zakona št. 241/2005 so določeni najnižji pragovi za povzročeno škodo, vendar le za namen zvišanja najnižje in najvišje meje zaporne kazni.
43.      Zakonodajna izbira Romunije se mi zdi združljiva s členom 325 PDEU in Konvencijo ZFI.
44.      Če ni nacionalnega predpisa, ki bi določal najnižji prag škode, morajo nacionalna sodišča ugotoviti, ali so podane okoliščine, zaradi katerih so storjene goljufije v skladu z njihovo splošno nacionalno zakonodajo velike. Te lahko vključujejo nadaljevano obliko kaznivega dejanja(23), povratništvo, stopnjo organiziranosti goljufije, članstvo v hudodelski ali kriminalni združbi in znesek goljufije.
4.      Opredelitev goljufije v sporu o glavni stvari
45.      Celotna škoda, povzročena državnemu proračunu, je v tej zadevi znašala 268.536 RON (v protivrednosti 59.304 EUR), od tega je znesek DDV znašal 163.656 RON (v protivrednosti 36.142 EUR).
46.      Zadevna dejanja(24) bi zaradi svoje narave in učinkov načeloma lahko pomenila goljufijo v smislu člena 325 PDEU in člena 1(1)(b) Konvencije ZFI.(25)
47.      Pojem „goljufija“ iz Konvencije ZFI(26) zajema prihodke iz uporabe enotne stopnje od usklajene osnove za odmero DDV, ki je določena v skladu s pravili prava Unije. Ni pomembno, da se DDV ne pobira neposredno v imenu Unije.(27) Poleg tega bi bilo treba upoštevati skupni znesek goljufij, saj je težko natančno določiti njihov vpliv na proračun Unije in proračun države članice.(28)
48.      Zdi se – o čemer mora presoditi predložitveno sodišče – da vse kaže na to, da:
–        skupni znesek škode (torej ne le škode, povzročene finančnim interesom Unije) presega prag 50.000 EUR iz člena 2(2) Konvencije ZFI, ki je določen za opredelitev goljufije kot velike;
–        je bila goljufija organizirana in se je izvajala v obdobju skoraj dveh let;
–        je bila za tako kaznivo dejanje v skladu z romunsko zakonodajo, ki se je uporabljala v času dejanskega stanja, zagrožena zaporna kazen.
49.      Z vidika prava Unije torej predložitvenemu sodišču nič ne preprečuje, da kaznivo dejanje s temi elementi in drugimi elementi, ki jih lahko presoja na podlagi nacionalnega prava (povratništvo, članstvo v hudodelski združbi ali drugi), opredeli kot veliko goljufijo, ki škodi finančnim interesom Unije.
5.      Vmesni predlog
50.      Skratka, člen 325(1) PDEU ter člene 1, 2 in 9 Konvencije ZFI je treba razlagati tako, da lahko države članice goljufijo zoper finančne interese Unije opredelijo kot veliko, tudi če zadevni znesek ne presega 50.000 EUR.
B.      Drugo vprašanje za predhodno odločanje
51.      Besedilo drugega vprašanja za predhodno odločanje je zapleteno.
52.      Predložitveno sodišče formalno prosi za razlago člena 2 ter člena 4(2) in (3) PEU,
člena 2(2) in člena 325(1) PDEU, člena 2(1) Konvencije ZFI ter členov 49, 52(3) in 53 Listine.
53.      Predložitveno sodišče želi izvedeti, ali je treba te določbe razlagati „[…] tako, da nacionalno sodišče v kazenskih postopkih glede kaznivih dejanj v zvezi z [DDV] ne sme uporabiti nacionalnega standarda varstva v zvezi z načelom lex mitior, kot izhaja iz zavezujoče sodne prakse vrhovnega sodišča […] države članice“.
54.      Za odgovor na drugo vprašanje za predhodno odločanje je treba predvsem upoštevati položaj, ki je v Romuniji nastal s sodbo Lin I. Ta položaj bom preučil v oddelku 1 tega dela,
–        nato bom napotil na svoje sklepne predloge v zadevi Lin I (oddelek 2);
–        obravnaval bom težave pri uporabi sodbe Lin I za zastarana kazniva dejanja, pri čemer pravnomočna sodba bodisi obstaja bodisi ne (oddelek 3);
–        obravnaval bom težave, ki jih povzroča uporaba nacionalnega načela, ki prepoveduje oblikovanje lex tertia (oddelek 4), in
–        se nazadnje posvetil predvidljivosti in določnosti merila, ki v skladu s sodbo Lin I omogoča, da se nacionalni standard varstva ne uporabi (oddelek 5).
1.      Položaj, ki je v Romuniji nastal s sodbo Lin I
55.      Sodba Lin I je bila izdana 24. julija 2023. Kot sem že navedel, je Sodišče v tej sodbi razsodilo, da:
–        bi nacionalni standard varstva v zvezi s predvidljivostjo kazenskega zakona (ki izhaja iz ustavne sodbe št. 297/2018) in nacionalni standard varstva v zvezi z načelom retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona (ki izhaja iz sodbe vrhovnega sodišča št. 67/2022) lahko povzročila sistemsko tveganje nekaznovanosti v korist storilcev velikih goljufij v zvezi s finančnimi interesi Unije;
–        sta načeloma oba standarda nezdružljiva s členom 325(1) PDEU ter členoma 1 in 2 Konvencije ZFI. Pomenita jamstva, ki presegajo pravice, varovane s členom 49 Listine in s tem s členom 7 EKČP. Kljub temu se od nacionalnih sodišč ne zahteva, da ne uporabijo sodb ustavnega sodišča v zvezi s prvim standardom.
56.      V sodbi Lin I je bila namreč v skladu s precedenčno zadevo, v kateri je bila izrečena sodba M. A. S. in M. B., sprejeta zunanja omejitev primarnosti prava Unije: od romunskih sodišč se ni zahtevalo, da ne uporabijo nacionalne sodne prakse, ki izhaja iz ustavnih sodb št. 297/2018 in št. 358/2022, kljub obstoju sistemskega tveganja nekaznovanosti kaznivih dejanj velikih goljufij, ki škodijo finančnim interesom Unije, če ti sodbi temeljita na načelu zakonitosti v kazenskem pravu, kot je varovano z nacionalnim pravom, v delu, v katerem to načelo vključuje zahtevi po predvidljivosti in določnosti kazenskega zakona.
57.      Ni pa bila v sodbi Lin I sprejeta ta zunanja omejitev primarnosti člena 325(1) PDEU ter členov 1 in 2 Konvencije ZFI, kar zadeva nacionalni standard v zvezi z načelom lex mitior. Razsojeno je bilo, da se od sodišč države članice zahteva, da ne uporabijo nacionalnega standarda varstva v zvezi z načelom retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona (lex mitior), ki omogoča, da se ovrže pretrganje zastaralnega roka za kazensko odgovornost v takih zadevah – tudi v okviru pravnih sredstev zoper pravnomočne sodbe – s procesnimi dejanji, opravljenimi pred tako razveljavitvijo.
58.      Sodišče je sodno prakso, ki izhaja iz sodbe Lin I, potrdilo v dveh sklepih z dne 9. januarja 2024.(29)
59.      Zdi se, da vrhovno sodišče (vsaj nekatere njegove sestave) ne sprejema sodbe Lin I v zvezi z neuporabo nacionalnega standarda glede retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona. Ta zadržanost je v osnovi izražena v njegovih sodbah 37/2024 in 16/2024, katerih vsebino bom preučil v nadaljevanju.
a)      Sodba vrhovnega sodišča št. 37/2024
60.      Vrhovno sodišče v tej sodbi meni, da je zastaranje kazenske odgovornosti – ki ga ni mogoče ločiti od njenega pretrganja – v romunskem pravu institut, ki spada v materialno pravo in za katerega med drugim velja načelo lex mitior. Na podlagi te premise meni, da:
–        nacionalni standard varstva, ki se nanaša na načelo retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona, tudi glede pretrganja zastaranja kazenske odgovornosti, konkretizira načelo zakonitosti v kazenskem pravu, kot ga urejata člen 7 EKČP in člen 49 Listine, ter zagotavlja širše varstvo, saj zahteva njegovo prednostno uporabo;
–        obveznost, ki jo nacionalnim sodiščem nalaga sodba Lin I, zagotavlja raven varstva, ki ni enakovredna ali primerljiva z varstvom, zagotovljenim s členom 7 EKČP. Sodišče je pri presoji združljivosti pravil nacionalnega prava s pravom Unije na področju varstva finančnih interesov Unije upoštevalo informacije in pojasnila predložitvenega sodišča, ki so pomanjkljivo in v nekaterih primerih napačno odražale pravni položaj, ki izhaja iz nacionalnih sodb v zvezi z načelom zakonitosti v kazenskem pravu in učinki sodb ustavnega sodišča;
–        bi neuporaba razlage iz sodbe št. 67/2022 pomenila tako kršitev temeljne pravice do zakonitosti v kazenskem pravu, kot se odraža v nacionalnem pravnem redu, kot tudi kršitev pravne varnosti, saj bi ustvarila pogoje za različno uporabo pravne obravnave steka zakonov skozi čas glede na vrsto kaznivega dejanja, odvisno od tega, ali gre za kaznivo dejanje, ki vpliva na finančne interese Unije, ali za drugo kaznivo dejanje.
b)      Sodba vrhovnega sodišča št. 16/2024
61.      V tej sodbi vrhovno sodišče navaja, da:
–        imajo procesna dejanja, sprejeta pred 25. junijem 2018 (datum objave sodbe št. 297/2018 ustavnega sodišča v Monitorul Oficial al României), učinek pretrganja zastaranja kazenske odgovornosti ne glede na višino škode, ne da bi bilo treba konkretno presoditi sistemsko tveganje nekaznovanosti, v vseh zadevah, ki se nanašajo na kazniva dejanja zoper finančne interese Unije in kazniva dejanja korupcije, le če je milejši kazenski zakon, ki je bil na splošno uveden s sodbo št. 265 ustavnega sodišča z dne 6. maja 2014 (v nadaljevanju: ustavna sodba št. 265/2014), kazenski zakonik ali posebna zakonodaja, ki vsebuje kazenske določbe, v različici, ki je veljala v obdobju med 1. februarjem 2014 in 24. junijem 2018;(30)
–        morajo sodišča v skladu s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju: ESČP) določiti in uporabiti določbe EKČP in upoštevno sodno prakso ESČP v zvezi z razlago pravic, od katerih ni dovoljeno odstopati, kadar v zvezi s temi pravicami obstaja neskladje med standardom varstva iz Listine, kot ga razlaga Sodišče, na eni strani, in standardom varstva iz EKČP na drugi strani, in sicer v smislu, da je prvi nižji od drugega;
–        načela zakonitosti v kazenskem pravu, retroaktivnosti milejšega kazenskega zakona in prepovedi retroaktivnosti strožjega kazenskega zakona spadajo v kategorijo pravic, od katerih ni dovoljeno odstopati, ki so del ustavnih tradicij držav članic;
–        je ustavno sodišče (ustavna sodba št. 265/2014) v zvezi z mehanizmom uporabe milejšega kazenskega zakona v nacionalnem pravu odločilo o potrebi po celoviti uporabi milejšega kazenskega zakona, kar pomeni, da je treba med zaporednimi zakoni z uporabo merila presoje in concreto izbrati in uporabiti en sam kazenski zakon, in sicer milejši;
–        se je le v teh okoliščinah mogoče izogniti različnemu pravnemu obravnavanju v primeru kaznivih dejanj v steku (na primer z upoštevanjem obstoja razlogov za pretrganje zastaranja kazenske odgovornosti v primeru goljufije na področju DDV, hkrati pa neobstoja takih razlogov v zvezi z goljufijami na področju davka od dohodkov pravnih oseb, ki nimajo nobene zveze s proračunom Unije) ali uvedbi dvojnih meril na področju temeljnih pravic, kar bi vodilo v določitev nezakonite kazni;
–        morajo zato romunska sodišča tudi po razglasitvi sodbe Lin I, da bi ugotovila, katera procesna dejanja pretrgajo zastaranje pred 25. junijem 2018, na splošno določiti milejši kazenski zakon in se izogniti uporabi lex tertia;
–        je zastaranje kazenske odgovornosti kot institut kazenskega materialnega prava eno od meril, ki jih je treba upoštevati pri splošni uporabi milejšega kazenskega zakona, in ga je treba presojati v okviru mehanizma, vzpostavljenega z ustavno sodbo št. 265/2014;
–        ker so med 25. junijem 2018 in 30. majem 2022 zastaralni roki za kazensko odgovornost potekli brez možnosti pretrganja, bi neuporaba sodne prakse ustavnega sodišča povzročila ponovno aktiviranje kazenske odgovornosti po izteku veljavnih zastaralnih rokov na podlagi poznejšega strožjega kazenskega zakona, kar bi pomenilo kršitev člena 7(1) EKČP.
2.      Sklepni predlogi v zadevi Lin I(31)
62.      Neprimerno bi bilo, da bi in extenso
ponavljal premisleke iz sklepnih predlogov v zadevi Lin I, s katerimi se Sodišče ni strinjalo.
63.      V skladu z razlago, predlagano v teh sklepnih predlogih, bi člen 49 Listine v smislu omejitve primarnosti prava Unije romunskim sodiščem omogočal, da kot milejši kazenski zakon uporabijo zakon, ki je razložen v sodbah ustavnega sodišča in vrhovnega sodišča o pretrganju zastaralnih rokov za kazensko odgovornost.
64.      Enak rezultat bi bil dosežen z razširitvijo sodne prakse M. A. S. in M. B. na zadevo Lin I, to je z dajanjem prednosti uporabi nacionalnega standarda varstva v zvezi z načelom lex mitior (ki je višji od standarda iz člena 49 Listine) pred členom 325 PDEU, da bi se povečalo varstvo temeljnih pravic v primerjavi z zaščito finančnih interesov Unije v primeru velikih goljufij.
65.      Sodišče ima zdaj možnost (ki bi jo po mojem mnenju moralo pozdraviti), da ponovno preuči del sodbe Lin I, ki se nanaša na neuporabo višjega nacionalnega standarda varstva v zvezi z načelom lex mitior.
66.      Generalnega pravobranilca lojalnost Sodišču zavezuje, da opozori na po njegovem mnenju šibke točke že izdane sodbe, da bi jo lahko Sodišče bolje pojasnilo (tudi v drugačnem smislu od sklepnih predlogov) in zagotovilo sodno odločitev, ki bi sprožala kar najmanj kritik(32), ali jo prilagodilo (ali celo popravilo), kot se je dejansko zgodilo s sodbo M. A. S. in M. B. v primerjavi s prejšnjo sodbo Taricco v okviru dialoga z najvišjimi nacionalnimi sodišči.
67.      S tega vidika menim, da bi bilo treba podrobneje pojasniti zlasti dva elementa sodbe Lin I.
68.      Prvi se nanaša na trditev iz točke 108 sodbe Lin I: „iz sodne prakse Sodišča izhaja, da pravila, ki urejajo zastaranje v kazenskih zadevah, ne spadajo na področje uporabe člena 49(1) Listine (glej v tem smislu sodbo [Taricco], točke od 54 do 57)“.
69.      Iz teh točk sodbe Taricco ni mogoče izčrpno sklepati, da so pravila o zastaranju v kazenskih zadevah izključena s področja uporabe člena 49(1) Listine. Če bi Sodišče želelo ohraniti to izključitev, bi moralo poiskati trdnejšo podlago.
70.      Drugi element, ki ga je treba po mojem mnenju dodatno pojasniti ali po možnosti popraviti, se nanaša na „povečanje“ sistemskega tveganja nekaznovanosti hudih kaznivih dejanj, ki škodijo finančnim interesom Unije, kot bistveni argument za zavrnitev nacionalnega standarda glede retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona. Iz razlogov, ki jih bom predstavil v nadaljevanju, ta trditev povzroča številne težave.(33)
71.      Vsekakor moram kot generalni pravobranilec upoštevati predpostavko, da bo Sodišče ohranilo sodno prakso, ki izhaja iz sodbe Lin I, in analizirati ovire, s katerimi se predložitveno sodišče srečuje pri njenem izvajanju v Romuniji.
3.      Uporaba sodbe Lin I za zastarana kazniva dejanja
72.      Predložitveno sodišče v točki (b) drugega vprašanja za predhodno odločanje izhaja iz premise, da je „z uporabo […] nacionalne sodne prakse […] splošni zastaralni rok za kazensko odgovornost potekel pred razglasitvijo sodbe Lin [I]“.
73.      Če je zastaranje kazenske odgovornosti na podlagi sodbe vrhovnega sodišča 67/2022 nastopilo pred izdajo sodbe Lin I, ali bi lahko ta sodba vplivala na kazenske postopke, ki se nanašajo na že zastarana kazniva dejanja? Za odgovor je treba preveriti, ali je bilo zastaranje kazenske odgovornosti razglašeno s pravnomočno sodbo ali ne.
a)      Pravnomočne sodbe
74.      V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča spoštovanje pravice do učinkovitega sodnega varstva ne pomeni obveznosti držav članic, da zagotovijo izredna pravna sredstva, ki omogočajo obnovo postopka, ki se je končal s pravnomočno sodbo, zaradi sodbe v zvezi z vprašanjem za predhodno odločanje o razlagi.
75.      Pravo Unije ne zahteva, da mora sodni organ za to, da bi upošteval razlago upoštevne določbe tega prava, ki jo je Sodišče podalo po tem, ko je bila izdana pravnomočna odločba tega organa, to odločbo načeloma spremeniti.(34)
76.      Načelo pravnomočnosti zagotavlja stabilnost prava in pravnih razmerij ter učinkovito izvajanje sodne oblasti. Iz tega sledi, da sodnih odločb, ki so postale pravnomočne po tem, ko so bila izčrpana vsa razpoložljiva pravna sredstva, ali po tem, ko so se iztekli roki zanje, ni več mogoče izpodbijati.(35)
77.      Zato pravo Unije nacionalnemu sodišču ne nalaga, da ne uporabi nacionalnih procesnih pravil, v skladu s katerimi postane sodna odločba pravnomočna, čeprav bi bilo tako mogoče odpraviti nacionalni položaj, ki s tem pravom ni združljiv.(36)
78.      Ob neobstoju ureditve Unije na nekem področju so pravila za izvajanje načela pravnomočnosti določena v nacionalnem pravnem redu držav članic na podlagi načela procesne avtonomije, vendar ob upoštevanju načel enakovrednosti in učinkovitosti.(37)
79.      V skladu s to sodno prakso in ob upoštevanju, da mora o nacionalnem pravu presoditi predložitveno sodišče, menim, da uporaba sodbe Lin I ne more povzročiti razveljavitve pravnomočnih sodnih odločb, izdanih pred izdajo te sodbe. Ta pravna nemožnost se nanaša tudi na pravnomočne sodbe, izdane (pred sodbo Lin I) na podlagi najvišjega nacionalnega standarda varstva v zvezi z načelom lex mitior, tudi če to povzroči nekaznovanost hudih kaznivih dejanj, ki škodijo finančnim interesom Unije.
80.      Menim, da v tej zadevi ni podan noben od izjemnih položajev, v katerih sodna praksa Sodišča daje prednost pravilom Unije pred učinkom res iudicata pravnomočnih nacionalnih sodb. Primarnost pravil Unije torej ne prevlada nad obveznostjo spoštovanja učinka res iudicata pravnomočnih nacionalnih sodb.(38)
b)      Nepravnomočne sodbe
81.      Zastaranje kazenske odgovornosti je v obravnavani zadevi ugotovljeno s sodbo pritožbenega sodišča, zoper katero je bila vložena kasacijska pritožba.
82.      Sodišče je podalo avtonomno razlago pojma pravnomočne sodbe, uporabljenega v členu 49(1), zadnji stavek, Listine.(39) Obsodbe tako ni mogoče šteti za pravnomočno, če je zoper njo mogoče vložiti redno pravno sredstvo, in sicer vsako pravno sredstvo, ki je del običajnega poteka postopka in ki kot tako pomeni procesni razvoj, s katerim lahko vsaka stranka razumno računa,(40)
83.      Kazenska sodba, zoper katero je kasacijska pritožba dopustna in vložena v roku, po definiciji ni pravnomočna. Vrhovno sodišče bi torej načeloma lahko uporabilo sodbo Lin I, ne da bi moralo spoštovati učinek pravnomočnosti, ki ga, ponavljam, sodba, izdana v pritožbenem postopku, nima.
84.      Vendar se je treba vprašati, kaj se zgodi, če je bila davčna goljufija storjena veliko pred sodbo Lin I (v tem primeru med letoma 2012 in 2014) in če je pritožbeno sodišče leta 2024 razsodilo, da je kazenska odgovornost zastarala zaradi izteka osemletnega roka, izračunanega brez pretrganja na podlagi nacionalnega standarda varstva v zvezi z lex mitior. Ali je treba v takem primeru na podlagi sodbe Lin I kazensko odgovornost ponovno aktivirati?
85.      Kot bom pojasnil v nadaljevanju, je moj odgovor na to vprašanje nikalen.
86.      Trditi bi bilo mogoče, da člen 325 PDEU ter člena 1 in 2 Konvencije ZFI zavezujejo Romunijo od začetka njune veljavnosti (od 1. decembra 2009 oziroma 1. januarja 2008) in da se v sodbi Lin I te določbe razlagajo z učinkom ex tunc.
87.      V skladu s tem bi bil romunski standard varstva v zvezi z lex mitior, ki izhaja iz sodbe 67/2022 vrhovnega sodišča, nezdružljiv s pravili prava Unije od trenutka, ko so ta pravila (ki imajo neposredni učinek) začela veljati za Romunijo. Na podlagi primarnosti prava Unije bi se štelo, da za velike goljufije na področju DDV še vedno obstaja kazenska odgovornost, medtem ko bi na podlagi romunskega standarda v zvezi z lex mitior prišlo do njihovega zastaranja pred sodbo Lin I, ne da bi bilo to zastaranje ugotovljeno s pravnomočno sodbo.
88.      Vendar menim, da je treba na podlagi sodne prakse ESČP, ki se v skladu s členom 52(3) Listine uporablja v okviru člena 49 Listine, to razlago izključiti.
89.      Po mnenju ESČP:
–        ponovna vzpostavitev kazenske odgovornosti po izteku zastaralnega roka ni združljiva s temeljnima načeloma zakonitosti (nullum crimen, nulla poena sine lege) in predvidljivosti iz člena 7 EKČP;
–        če je v skladu z nacionalnim pravom zastaralni rok potekel in je zato kazenska odgovornost izključena, člen 7 EKČP nasprotuje temu, da bi se v zvezi s tem kaznivim dejanjem začel nov pregon, če ni veljavne pravne podlage. V nasprotnem primeru bi bila dopuščena „retroaktivna uporaba kazenskega zakona v škodo obtoženca“;(41)
–        EKČP od držav pogodbenic ne zahteva, da ne upoštevajo veljavnega zastaralnega roka in torej ponovno aktivirajo zastaralni rok, ki je potekel. V nekaterih položajih obnova kazenskega postopka ni mogoča, na primer če je bil tak postopek ustavljen zaradi poteka zastaralnega roka, določenega z nacionalno zakonodajo. Njegovo ponovno štetje bi povzročilo težave v zvezi s pravno varnostjo in vplivalo na pravico do obrambe, ki jo zagotavlja člen 7 EKČP.(42)
–        Nezastarljivost kaznivega dejanja zahteva dovolj jasno in predvidljivo pravno podlago(43) v nacionalnem ali mednarodnem pravu.(44)
90.      Uporaba sodbe Lin I dejansko vodi do „ponovnega štetja“ zastaralnih rokov, ki so v skladu z romunskim pravom, kot ga razlagata najvišji nacionalni sodišči, že potekli. V skladu s tem se ponovno sproži kazenski pregon goljufij na področju DDV, ki so bile storjene pred izrekom sodbe Lin I in so že zastarale.
91.      Ne glede na to, da je treba sodbo Lin I spoštovati tako kot vse sodbe Sodišča, bi jo bilo težko opredeliti kot dovolj jasno in predvidljivo pravno podlago(45) za neuporabo pravil o zastaranju kazenske odgovornosti iz sodbe vrhovnega sodišča 67/2022.(46)
92.      Obstaja več razlogov, ki mi omogočajo, da pridem do tega vmesnega sklepa, glede na to, da sodba Lin I:
–        ne določa, da kazniva dejanja velike goljufije na področju DDV, ki škodijo finančnim interesom Unije, ne zastarajo;(47)
–        je bilo z njo uvedeno, da se na romunski standard varstva v zvezi z lex mitior (ki je višji od standarda iz prava Unije) ni mogoče sklicevati, in sicer v obliki, ki bi zahtevala večjo jasnost. Poleg tega je bilo to uvedeno na podlagi premise, ki po mnenju nacionalnih sodišč ne odraža dobro nacionalnega prava, saj se z nacionalnim standardom varstva v zvezi z načelom retroaktivne uporabe lex mitior, tudi v zvezi s pretrganjem zastaranja odgovornosti, neločljivo uresničuje načelo zakonitosti v kazenskem pravu;
–        omogoča različne razlage, kot je razvidno iz sodb vrhovnega sodišča 37/2024 in 16/2024 ter tega predloga za sprejetje predhodne odločbe. Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe je razvidno, da tudi znotraj samega romunskega vrhovnega sodišča še vedno obstajajo pomembne razlike glede uporabe sodbe Lin I, odvisno od sestave tega vrhovnega sodišča, ki mora odločiti;(48)
–        odstopa od sodbe M. A. S. in M. B., ki se nanaša na pravila o zastaranju v kazenskih zadevah v Italiji. Neuporaba romunskega standarda v zvezi z lex mitior omogoča, da se nekaterim osebam naložijo kazenske sankcije, ki bi se jim lahko izognile, če bi se uporabil nacionalni standard, tako kot je bilo v Italiji;(49)
–        priznava (kot je bilo logično glede na sodbo M. A. S. in M. B.), da se zunanja omejitev primarnosti prava Unije uporablja za načelo zakonitosti v kazenskem pravu, hkrati pa jo zavrača v zvezi z načelom lex mitior. Zadnjenavedeno pa je po mnenju vrhovnega sodišča neizogiben del načela zakonitosti v kazenskem pravu v Romuniji;
–        je v njej po tem, ko je bilo ugotovljeno, da uporaba obeh nacionalnih standardov povzroča sistemsko tveganje nekaznovanosti, navedeno, da drugi standard (v zvezi z lex mitior) povzroča daljše trajanje tega tveganja.(50) Vendar ta informacija ni podprta z razpoložljivimi statističnimi podatki. Po mnenju vrhovnega sodišča je vpliv na načelo zakonitosti v kazenskem pravu v primeru obeh nacionalnih standardov enak, kar velja tudi za tveganje nekaznovanosti.
93.      Nepredvidljivost sodbe Lin I v zvezi z uporabo nacionalnega standarda  glede lex mitior za pretrganje zastaranja kazenske odgovornosti je še toliko bolj očitna, ker temelji na predpostavki, da se pravila o zastaranju štejejo za postopkovna pravila, in ne za pravila materialnega kazenskega prava. Vendar taka predpostavka ne izhaja iz prava Unije(51) in je, nasprotno, v nasprotju z ustaljeno sodno prakso romunskih vrhovnih sodišč, ko gre za to državo.
94.      V času dejanskega stanja zakonodajalec Unije še ni harmoniziral pravil o zastaranju, ki se uporabljajo v kazenskih postopkih na področju DDV.(52) Države članice so torej lahko svobodno določile, da v njihovem pravnem sistemu ureditev zastaranja kazenske odgovornosti (vključno z njenim pretrganjem) spada pod materialno kazensko pravo. To je bilo, ponavljam, stališče romunskih vrhovnih sodišč.
95.      Zato je bila odločitev Sodišča, da pravilom o zastaranju kazenske odgovornosti pripiše postopkovno naravo(53), v sodbi Taricco sporna in jo je bilo treba v sodbi M. A. S. in M. B. prilagoditi. V zadnjenavedeni sodbi je bila, kot sem že navedel, priznana omejitev primarnosti prava Unije, potem ko je bila priznana materialnopravna narava pravil o zastaranju v italijanskem pravu.(54)
96.      V drugih zadevah je Sodišče samo priznalo materialnopravno – in ne postopkovno – naravo zastaralnega roka, določenega v pravilih prava Unije. Tako je Sodišče v sodbi Volvo in DAF Trucks samo potrdilo, da se „[…] drugače kot procesni roki – zastaralni rok, po poteku katerega ni več mogoče vložiti tožbe, nanaša na materialno pravo, saj vpliva na izvajanje subjektivne pravice, ki je zadevna oseba ne more več učinkovito uveljavljati pred sodiščem“.(55) Zato je členu 10 (naslovljenemu „Zastaralni roki“) Direktive 2014/104 priznalo materialnopravno, in ne postopkovno naravo.(56)
97.      Zato menim, da pravila prava Unije, na katera se nanaša drugo vprašanje za predhodno odločanje:
–        ne zahtevajo revizije pravnomočnih kazenskih sodb, v katerih je bilo na podlagi nacionalnega standarda varstva v zvezi z milejšim kazenskim zakonom pred razglasitvijo sodbe Lin I ugotovljeno, da je zastaralni rok za kazensko odgovornost potekel;
–        ne nasprotujejo uporabi nacionalnega standarda varstva v zvezi z milejšim kazenskim zakonom za kazniva dejanja, storjena pred razglasitvijo sodbe Lin I, ker ta sodba ni jasna in predvidljiva pravna podlaga za ponovno aktiviranje kazenske odgovornosti za kazniva dejanja, za katera so romunska sodišča ugotovila zastaranje, tudi če njihova sodba ni pravnomočna.
4.      Prepoved uporabe lex tertia
98.      Predložitveno sodišče [v točki (a) drugega vprašanja za predhodno odločanje] navaja, da je „prepoved[…] uporabe lex tertia […] načelo[…] ustavnega reda“.
99.      Na podlagi te izjave predložitveno sodišče sprašuje, ali je treba opustiti uporabo nacionalnega standarda varstva v zvezi z lex mitior, če njegova neuporaba ni združljiva z ustavnim načelom prepovedi lex tertia.(57)
100. V skladu s sodbo ustavnega sodišča št. 265/2014 je treba za retroaktivno uporabo milejšega kazenskega zakona uporabiti metodo celovite primerjave in ne metodo diferencirane primerjave. Tako je treba v primeru steka zaporednih pravnih ureditev:
–        izbrati in uporabiti tisti zakon, ki kot celota zagotavlja ugodnejši položaj za obtoženca;
–        ni pa mogoče združiti ugodnih določb zakonov v steku in s sodnimi sredstvi ustvariti lex tertia, kar bi pomenilo, da bi sodnikom v nasprotju s členom 61 romunske ustave dali možnost oblikovanja kazenskopravnih pravil;
–        pri določanju milejšega kazenskega zakona upoštevati določeno število elementov, kot so vrsta in višina kazni, pogoji inkriminacije, razlogi za izključitev kazenske odgovornosti, vpliv obteževalnih, olajševalnih ali razbremenilnih okoliščin, pravila o udeležbi, poskusu, povratništvu in drugo.(58)
101. Če dobro razumem, prepoved oblikovanja lex tertia nacionalnim sodiščem, ki se soočajo z zaporedjem več pravnih ureditev, preprečuje, da bi elemente ene od njih (na primer tiste, ki se nanašajo na opredelitev kaznivih dejanj in kazni) združila z elementi druge (na primer s pravili, ki urejajo zastaranje kazenske odgovornosti). Tako naj bi se preprečilo, da bi sodišča „zgradila“ milejši kazenski zakon.
102. Predložitveno sodišče v odgovoru na vprašanja Sodišča o tej prepovedi navaja, da če bi se uporabila sodba Lin I, bi bil milejši kazenski zakon posledica kombinacije različnih določb zakonov v steku. Romunska vlada je na obravnavi potrdila to trditev.
103. Tako naj bi se za pretrganje zastaranja v primeru velike goljufije na področju DDV, storjene 1. januarja 2016, za katero se v romunskem pravu uporablja desetletni zastaralni rok, zaporedoma uporabljale:
–        ureditev iz člena 155(1) kazenskega zakonika iz leta 2009, ki je veljala, dokler ni bila z ustavno sodbo št. 297/2018 razglašena za neveljavno. V skladu s to ureditvijo je zastaranje pretrgalo vsako procesno dejanje, ne glede na to, ali je bil obdolženec o njem obveščen ali ne;
–        ureditev, ki izhaja iz sodne prakse ustavnega in vrhovnega sodišča in se je uporabljala od 25. junija 2018 do 30. maja 2022. V skladu z njo po romunskem pravu ni bilo razlogov za pretrganje zastaranja kazenske odgovornosti. Neobstoj teh razlogov za pretrganje se nanaša na dejanja, storjena v obdobju pred letom 2018, kot milejši kazenski zakon, ki se uporablja retroaktivno;
–        ureditev, ki izhaja iz spremembe člena 155(1) kazenskega zakonika iz leta 2009 z OUG št. 71/2022, ki se uporablja od 30. maja 2022. V skladu s to ureditvijo zastaranje pretrgajo procesna dejanja, o katerih je bil obdolženec obveščen.
104. V tem primeru bi se za velike goljufije na področju DDV uporabljale različne ureditve pretrganja zastaralnega roka za kazensko odgovornost, ki bi jih bilo treba, če bi sledili merilu iz sodbe Lin I, kombinirati. Nasprotno pa se na podlagi romunskega standarda varstva v zvezi z lex mitior uporablja le milejša ureditev pretrganja zastaranja, tudi za vsa procesna dejanja, izvedena med 1. januarjem 2016 in 30. majem 2022.
105. Uporaba sodbe Lin I bi torej pomenila, da se za določitev milejšega kazenskega zakona oblikuje lex tertia. To pa se ne bi zgodilo v primeru rešitve, ki jo je vrhovno sodišče uporabilo v sodbah 67/2022, 16/2024 in 37/2024.
106. Menim, da tudi če bi bila rešitev, ki sem jo pravkar opisal, posledica uporabe sodbe Lin I, se načelo, ki prepoveduje uporabo lex tertia za določitev lex mitior, ne razlikuje bistveno od višjega standarda nacionalnega varstva, ki je bil že obravnavan v sodbi Lin I.
107. Če Sodišče v sodbi Lin I ni sledilo precedenčni zadevi, v kateri je bila izrečena sodba M. A. S. in M. B., ter je zavrnilo uporabo višjega standarda varstva v zvezi z lex mitior s strani romunskih sodišč, ne vidim nobenega razloga za spremembo te smeri sodne prakse, da bi se spoštovala ustavna zahteva, da se ne oblikuje lex tertia.
108. Prepoved oblikovanja lex tertia je namreč le še eno od nacionalnih pravil (čeprav je res pravilo ustavnega reda), ki v Romuniji prežemajo izvajanje v praksi načela retroaktivne uporabe kazenskih zakonov, ki so za obtoženca ugodnejši. S sodbo Lin I je bilo to načelo v celoti zavrnjeno, saj je bilo odločeno, da romunska sodišča ne smejo uporabiti ustreznega nacionalnega standarda varstva, da bi se preprečilo tveganje nekaznovanosti goljufij, ki škodijo finančnim interesom Unije.
109. Kar zadeva različno obravnavanje med ureditvijo zastaranja, ki se (v skladu s sodbo Lin I) uporablja za goljufije, ki škodijo finančnim interesom Unije, in ureditvijo zastaranja v zvezi z drugimi kaznivimi dejanji, ta razlika vsekakor obstaja. To pomeni, da bi za obdolženca veljala različna pravila o pretrganju zastaralnih rokov za kazensko odgovornost glede na to, ali bi šlo na primer za kazniva dejanja na področju DDV ali kazniva dejanja v zvezi z davkom od dohodkov pravnih oseb.
110. Vendar ta razlika:
–        na eni strani ne pomeni uporabe lex tertia v zvezi z načelom lex mitior, ampak izhaja iz področja uporabe prava Unije, natančneje člena 325 PDEU;
–        na drugi strani pomeni, da za davčne goljufije, za katere se člen 325 PDEU ne uporablja, velja romunski standard varstva v zvezi z načelom milejšega kazenskega zakona.
5.      Sistemsko tveganje nekaznovanosti: obseg in negotovost
111. Predložitveno sodišče izhaja iz premise, da nacionalno pravo ne določa posebnih meril, na podlagi katerih bi sodišče ocenilo sistemsko tveganje nekaznovanosti, na katero se nanaša sodba Lin I (drugo vprašanje za predhodno odločanje, točka (d)).
112. Sodišče je v sodbi Lin I menilo, da pravni položaj, ki je nastal zaradi ustavnih sodb št. 297/2018 in 358/2022 ter sodbe vrhovnega sodišča 67/2022, „ustvarja sistemsko tveganje nekaznovanosti za kazniva dejanja velike goljufije, ki škodijo finančnim interesom Unije, zlasti v zadevah, katerih zapletenost zahteva daljšo preiskavo organov kazenskega pregona“.(59)
113. Tak položaj, je dodalo, „[…] prinaša neločljivo tveganje, da številnih primerov velikih goljufij, ki škodijo finančnim interesom Unije, ne bo mogoče sankcionirati zaradi izteka tega [zastaralnega] roka, zlasti v zadevah, katerih zapletenost zahteva daljšo preiskavo […]“.(60)
114. Kot je razvidno, je Sodišče v sodbi Lin I sámo ugotovilo, da uporaba sodne prakse najvišjih nacionalnih sodišč povzroča sistemsko tveganje nekaznovanosti storilcev velikih goljufij, ki škodijo finančnim interesom Unije. Romunska sodišča torej pri uporabi sodbe Lin I te presoje ne smejo več opraviti, temveč jo morajo upoštevati kot dano.
115. Več težav je z razlikovanjem, ki ga je uvedlo Sodišče, med: (a) sistemskim tveganjem nekaznovanosti, ki ga povzroča uporaba romunske sodne prakse v zvezi s predvidljivostjo kazenskega zakona, in (b) istim tveganjem v zvezi z načelom lex mitior.(61)
116. Razlogovanje Sodišča v zvezi s tem razlikovanjem(62) vodi do tega, da so primarnost, enotnost in učinkovitost prava Unije ogroženi le v drugem primeru (to je, če nacionalno sodišče upošteva nacionalni standard v zvezi z lex mitior za procesna dejanja, opravljena pred 25. junijem 2018).
117. Drugače povedano, sodba Lin I dopušča sistemsko tveganje nekaznovanosti za velike goljufije, ki škodijo finančnim interesom Unije, storjene med 25. junijem 2018 in 30. majem 2022, če izhaja iz uporabe nacionalnega standarda varstva v zvezi s predvidljivostjo kazenskega zakona, vendar tega tveganja ne sprejema, če zajema primere pred 25. junijem 2018, v katerih se uporablja nacionalni standard varstva v zvezi z načelom lex mitior (drugi sestavni del istega načela zakonitosti v kazenskem pravu).
118. Menim, da sodba Lin I ne vsebuje zadostnih argumentov, ki bi dokazovali, zakaj se sistemsko tveganje nekaznovanosti razlikuje glede na to, ali se uporabi eden ali drugi nacionalni standard.
119. Prvič, nacionalni standard varstva v zvezi z načelom lex mitior ima omejen vpliv na odpravo kazenske odgovornosti. Ne vodi do dekriminalizacije kaznivih dejanj v zvezi z velikimi goljufijami, ki škodijo finančnim interesom Unije. Le preprečuje pretrganje zastaranja kaznivega dejanja med 1. februarjem 2014 in 25. junijem 2018 s podaljšanjem ureditve, ki se je uporabljala med 25. junijem 2018 in 30. majem 2022 in ki je bila potrjena s sodbo Lin I, za nazaj.
120. V zadevah, kot je obravnavana, je bilo s sodbo, izdano v pritožbenem postopku, na podlagi nacionalnega standarda v zvezi z lex mitior razglašeno zastaranje kazenske odgovornosti enega obtoženca (sostorilca kaznivega dejanja z osemletnim zastaralnim rokom), ne pa drugega (storilca kaznivega dejanja z desetletnim zastaralnim rokom). Nacionalni standard v zvezi z lex mitior retroaktivno podaljšuje le neobstoj procesnih dejanj, ki bi lahko pretrgala zastaranje, vendar, ponavljam, ne dekriminalizira velikih goljufij na področju DDV niti ne skrajšuje zastaralnega roka za njihov pregon.
121. Drugič, večje tveganje nekaznovanosti, ki izhaja iz uporabe nacionalnega standarda varstva  v zvezi z lex mitior v primerjavi z uporabo nacionalnega standarda v zvezi z načelom zakonitosti, se zdi bolj domneva kot ugotovljeno dejstvo, saj:
–        število storilcev kaznivih dejanj, ki jim je neobstoj pretrganja zastaranja kazenske odgovornosti med 25. junijem 2018 in 30. majem 2022, ki ga sodba Lin I dopušča, da bi se zaščitila predvidljivost kazenskega zakona, koristil, ni gotovo;
–        prav tako ni znan dejanski učinek uporabe načela lex mitior na pretrganje zastaranja kazenske odgovornosti za primere pred 25. junijem 2018, ki v skladu s sodbo Lin I pomeni tveganje za enotnost, primarnost in učinkovitost prava Unije.
122. Iz podatkov, ki jih je na obravnavi predložila romunska vlada, čeprav niso bili izčrpno razčlenjeni, izhaja, da je število kazenskih postopkov zaradi davčne goljufije v obdobju med letoma 2014 in 2025, ustavljenih na podlagi zastaranja kazenske odgovornosti zaradi uporabe milejšega zakona zelo omejeno. Ti podatki ne potrjujejo bojazni, da gre za sistemsko tveganje nekaznovanosti takega ravnanja.
123. Sodišče se je v sodbi M. A. S. in M. B. izreklo o spremembi zastaralnih rokov za kazensko odgovornost v Italiji. Navedlo je, da mora nacionalno sodišče preveriti, ali neuporaba nacionalnih pravil na tem področju zaradi sodbe Sodišča „vodi do položaja negotovosti v [nacionalnem] pravnem redu glede določitve ureditve zastaranja, ki se uporablja, kar naj bi bilo v nasprotju z načelom določnosti zakona, ki se uporablja“.(63)
124. Glede na negotovost, ki jo je povzročila sodba Sodišča, je bilo priznano, da nacionalno sodišče ni bilo dolžno opustiti uporabe zadevnih nacionalnih določb. Isto sodno prakso je mogoče prenesti na sodbo Lin I v zvezi z goljufijami, ki škodijo finančnim interesom Unije in so se zgodile v Romuniji pred 25. junijem 2018.
125. Položaj, ki je nastal s sodbo Lin I, namreč ustvarja negotovost za romunska sodišča (pri uporabi nacionalnega standarda varstva v zvezi z načelom lex mitior), ki je primerljiva s tisto, ki je nastala v Italiji z uporabo sodbe Taricco. Zato bi bilo tudi iz tega razloga upravičeno priznati zunanjo omejitev primarnosti prava Unije, podobno kot je Sodišče to storilo v sodbi M.A.S. in M.B.
V.      Predlog
126. Glede na navedeno predlagam, naj se na prvo vprašanje kazenskega senata Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (vrhovno sodišče, Romunija) odgovori:
Člen 325(1) PDEU ter člene 1, 2 in 9 Konvencije, pripravljene na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji, o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti, podpisane 26. julija 1995 v Bruslju in priložene Aktu Sveta z dne 26. julija 1995,
je treba razlagati tako, da
države članice goljufije, ki škodijo finančnim interesom Evropske unije, lahko štejejo za velike, če zadevni znesek ne presega 50.000 EUR.
127. Sodišču tudi predlagam, naj glede na odločbe nacionalnih sodišč, ki odločajo na zadnji stopnji, ponovno preuči dele izreka sodbe z dne 24. julija 2023, Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606), ki se nanašajo na obveznost neuporabe nacionalnega standarda varstva v zvezi z načelom retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona, in razsodi tako:
Člen 325(1) PDEU ter členi 1, 2 in 9 Konvencije, pripravljene na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji, o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti, podpisane 26. julija 1995 v Bruslju in priložene Aktu Sveta z dne 26. julija 1995,
ne zahtevajo revizije pravnomočnih kazenskih sodb, v katerih je bilo na podlagi nacionalnega standarda varstva v zvezi z milejšim kazenskim zakonom pred razglasitvijo sodbe Lin I ugotovljeno, da je zastaralni rok za kazensko odgovornost potekel;
ne nasprotujejo uporabi nacionalnega standarda varstva v zvezi z milejšim kazenskim zakonom za kazniva dejanja, storjena pred razglasitvijo sodbe Lin I, ker ta sodba ni jasna in predvidljiva pravna podlaga za ponovno aktiviranje kazenske odgovornosti za kazniva dejanja, za katera so romunska sodišča ugotovila zastaranje, tudi če njihova sodba ni pravnomočna.
128. Če bi Sodišče sodbo Lin v celoti ohranilo v veljavi, bi bil odgovor na drugo vprašanje kazenskega senata Înalta Curte de Casație și Justiție (vrhovno sodišče) lahko naslednji:
Sodišča države članice ne smejo sprejemati odločb, ki so nezdružljive s sodbo Lin.
Zato za ta sodišča velja, da:
se od njih zahteva, da ne uporabijo standarda varstva v zvezi z načelom retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona, pri čemer se ta zahteva ne spremeni zaradi učinka nacionalnega pravila, ki prepoveduje uporabo lex tertia;
ne smejo prezreti, da je bil s sodbo Lin I ugotovljen obstoj sistemskega tveganja nekaznovanosti za velike goljufije, ki škodijo finančnim interesom Unije, ko uporabijo nacionalni standard varstva v zvezi z načelom milejšega kazenskega zakona, zato ni nujno, da ta sodišča obstoj tega tveganja presojajo od primera do primera.
1      Jezik izvirnika: španščina.
i      Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.
2      Sodba z dne 24. julija 2023, Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606); v nadaljevanju: sodba Lin I).
3      Konvencija, pripravljena na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji, o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti, podpisana 26. julija 1995 v Bruslju in priložena Aktu Sveta z dne 26. julija 1995 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 8, str. 57, v nadaljevanju: Konvencija ZFI).
4      Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. julija 2017 o boju proti goljufijam, ki škodijo finančnim interesom Unije, z uporabo kazenskega prava (UL 2017, L 198, str. 29, v nadaljevanju: Direktiva ZFI).
5      Codul Penal din 21 iulie 1968, republicat (kazenski zakonik z dne 21. julija 1968, ponovno objavljen) (Monitorul Oficial al României, del I, št. 65 z dne 16. aprila 1997). Ta kazenski zakonik izhaja iz besedila, noveliranega z Lege nr. 140/1996, pentru modificarea și completarea Codului penal (zakon št. 140/1996 o spremembi kazenskega zakonika) (Monitorul Oficial al României, del I, št. 289 z dne 14. novembra 1996), in je veljal do 1. februarja 2014 (v nadaljevanju: kazenski zakonik iz leta 1968).
6      Legea nr. 286/2009 privind Codul penal (zakon št. 286/2009 o kazenskem zakoniku) z dne 17. julija 2009 (Monitorul Oficial al României, del I, št. 510 z dne 24. julija 2009, v nadaljevanju: kazenski zakonik iz leta 2009). Uporablja se od 1. februarja 2014.
7      Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 71 din 30 mai 2022 pentru modificarea articolului 155 alineatul (1) din Legea nr. 286/2009 privind Codul penal (uredba-zakon št. 71 z dne 30. maja 2022 o spremembi člena 155(1) zakona št. 286/2009 o kazenskem zakoniku) (Monitorul Oficial al României, del I, št. 531 z dne 30. maja 2022, v nadaljevanju: OUG št. 71/2022).
8      Legea nr. 135/2010 privind Codul de procedură penală (zakon št. 135/2010 o zakoniku o kazenskem postopku) (Monitorul Oficial al României, del I, št. 486 z dne 15. julija 2010).
9      Legea nr. 241/2005 (zakon št. 241/2005) (Monitorul Oficial al României, del I, št. 672 z dne 27. julija 2005), kakor je bil spremenjen z Legea nr. 50/2013 (zakon št. 50/2013) (Monitorul Oficial al României, del I, št. 146 z dne 19. marca 2013) – različica, ki je veljala 23. januarja 2014.
10      V naslednjih točkah podajam povzetek sodb, ki sem jih predstavil v sklepnih predlogih v zadevi Lin I (EU:C:2023:532). V nadaljevanju teh sklepnih predlogov bom uporabljal izraza „vrhovno sodišče“ in „ustavno sodišče“.
11      Nasprotno je ustavno sodišče menilo, da je prejšnja zakonodajna rešitev (člen 123, prvi odstavek, kazenskega zakonika iz leta 1968) izpolnjevala pogoje predvidljivosti, ki jih nalaga ustava, saj je določala, da lahko zastaranje kazenske odgovornosti pretrga le izvršitev dejanja, o katerem mora biti obdolženec po zakonu obveščen.
12      Ta zakonodajni akt je bil sprejet nekaj dni po razglasitvi
ustavne sodbe št. 358/2022. Z OUG št. 71/2022 je bil spremenjen člen 155 kazenskega zakonika iz leta 2009. Od takrat odstavek 1 tega člena določa: „[z]astaranje kazenske odgovornosti se pretrga z izvršitvijo katerega koli procesnega dejanja v zadevi, o katerem mora biti osumljenec ali obtoženec po zakonu obveščen“.
13      To sta sestava za poenotenje sodne prakse in sestava za obravnavo postopkov z zahtevo za varstvo zakonitosti.
14      V predložitveni odločbi (točka 8) je ta sodba opredeljena kot „pravnomočna“, čeprav je navedeno, da je bila pritožba zoper njo razglašena za dopustno (točka 6). Na obravnavi je bilo pojasnjeno, da pridevnik „pravnomočni“ ne preprečuje vložitve kasacijske pritožbe zoper sodbo, izdano v pritožbenem postopku.
15      Državno tožilstvo predlaga, naj se upošteva zavezujoča narava razlage prava Unije iz sodbe Lin I in naj se zato kasacijski pritožbi ugodi.
16      Po mnenju tožilstva je do pretrganja zastaralnega roka s procesnimi akti prišlo pred datumom objave sodbe ustavnega sodišča št. 297/2018 in po datumu objave sodbe ustavnega sodišča št. 358/2022.
17      Sodbi Lin I (točka 83) in z dne 21. decembra 2021, Euro Box Promotion in drugi (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 in C‑840/19, EU:C:2021:1034, v nadaljevanju: sodba Euro Box Promotion, točka 181).
18      Sodbi Lin I (točka 96) in Euro Box Promotion (točka 253).
19      Glej v tem smislu Obrazložitveno poročilo h Konvenciji o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti (UL 1997, C 191, str. 1), oddelek III, člen 2: „Razen v primerih goljufije, ki se nanaša na najnižji znesek, ki ga določi vsaka država članica in ki ne presega 50.000 EUR, Konvencija prepušča državam članicam, da glede na svoje ustaljene pravne prakse opredelijo dejanske okoliščine, na podlagi katerih je mogoče nekatera goljufiva ravnanja opredeliti kot elemente velike goljufije. […] Vendar lahko vsaka država članica določi zaporne kazni za druge primere goljufije“.
20      Sodbi Lin I (točka 80) in z dne 5. decembra 2017, M. A. S. in M. B. (C‑42/17, EU:C:2017:936, v nadaljevanju: sodba M.A.S. in M. B., točka 43).
21      Sodbe Lin I (točka 97); Euro Box Promotion (točka 213); M. A. S. in M. B. (točka 39), in z dne 5. junija 2018, Kolev in drugi (C‑612/15, EU:C:2018:392, točka 76).
22      Sodba z dne 8. septembra 2015, Taricco in drugi (C‑105/14, EU:C:2015:555, v nadaljevanju: sodba Taricco, točka 58). V zvezi s kaznivimi dejanji korupcije ni uporabilo lastnostnega pridevnika „velika“ niti v sodbi Euro Box Promotion (točke 194, 203, 212 in 213) niti v sklepu z dne 9. januarja 2024, Unitatea Administrativ Teritorială Judeţul Braşov (C‑131/23, EU:C:2024:42, točki 75 in 85).
23      Predložitvena odločba (točka 57).
24      Obtožencu se očita sostorilstvo pri nadaljevani davčni goljufiji, ki je opredeljeno v členu 9(1)(c) zakona št. 241/2005.
25      Ker so se očitana dejanja zgodila med letoma 2012 in 2014, se zanje uporablja Konvencija ZFI, ker se Direktiva ZFI uporablja od 6. julija 2019.
26      „[V]sako namerno dejanje ali opustitev v zvezi z […] uporabo ali predložitvijo lažnih, nepravilnih ali nepopolnih izjav ali dokumentov, katere posledica je nezakonito zmanjšanje sredstev splošnega proračuna [Unije] ali proračunov, ki jih upravlja[…] [Unija] ali se upravljajo v [njenem] imenu“.
27      Sodba Taricco (točka 41) in sodba z dne 2. maja 2018, Scialdone (C‑574/15, EU:C:2018:295, točke od 37 do 39).
28      Ta rešitev je izrecno navedena v uvodni izjavi 4 Direktive ZFI.
29      Zadevi Parchetul de pe lângà Tribunalul Braçov (C‑75/23, EU:C:2024:44) in Unitatea Administrativ Teritorială Judeţul Braşov (C‑131/23, EU:C:2024:42).
30      Vrhovno sodišče je v sodbi št. 16/2024 navedlo tudi, da „procesna dejanja, za katera obstaja zakonska obveznost obveščanja obdolženca ali obtoženca, pretrgajo zastaralni rok za kazensko odgovornost po 30. maju 2022 le za dejanja, storjena po 30. maju 2022, za dejanja, ki so bila storjena pred tem datumom pa le, če je milejši kazenski zakon, ki je bil na splošno uveden [z ustavno sodbo št. 265/2014], kazenski zakonik ali posebna zakonodaja, ki vsebuje kazenske določbe, v različici, ki je veljala od 30. maja 2022.“
31      Sklepni predlogi v zadevi Lin I (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:532).
32      Med kritikami sodbe Lin I glej Alonso García, R., „Límites y contra-límites en la aplicación nacional de la CDFUE, y“preeminencia” del derecho de la UE (STJUE 24 julio 2023, C‑107/23 PPU, asunto Lin)“, Revista Española de Derecho Europeo, 2024, št. 1, str. od 149 do 167; Caiola, A., „La continuité d’une évolution jurisprudentielle. À la recherche de l’équilibre entre la protection des intérêts financiers de l’Union européenne et le respect du principe de légalité des délits et des peines“, Revue des affaires européennes, 2023_št. 3, str. 783; Dimitrakopulos, I., „Statutes of limitations and scope of Article 49 (1) of the EU Charter of Fundamental Rights: weaknesses of the ECJ’s approach in Taricco and Lin“, European Law Review, 2025, št. 2, str. od 221 do 228; in Bonelli, M., „Growing pains: Direct effect, primacy and fundamental rights after Lin“, Common Market Law Review, 2024, št. 3, str. od 1045 do 1076.
33      Bonelli, M., v „Growing pains: Direct effect, primacy and fundamental rights after Lin“, Common Market Law Review, 2024, št. 4, str. 1075, je navedeno: „«Whereas the Opinion of the Advocate General suggested opting for a high level of protection of fundamental rights that could ultimately act as a limit to the duty to set aside national case law, the Court opted for a much more primacy-oriented and effectiveness-oriented judgment, with limited consideration for the fundamental rights concerns expressed by the Advocate General. What is regrettable is not necessarily the outcome of the Court’s ruling, especially when one considers that ultimately the Court did accept certain limitations to primacy and effectiveness insofar as it saw the [Romanian Constitutional Court] judgments as expressions of a legitimate higher standard of protection. But rather the problem lies with the limited engagement with the question of how to define the EU standard of fundamental rights protection, and most notably with the lack of explanation of why the Romanian lex mitior standard as expressed in the Cassation Court decision could not be upheld.“
34      Sodbe z dne 9. aprila 2024, Profi Credit Polska (Obnova postopka, ki se je končal s pravnomočno sodbo) (C‑582/21, EU:C:2024:282, v nadaljevanju: sodba Profi Credit Polska, točki 35 in 36); z dne 6. oktobra 2015, Târșia (C‑69/14, EU:C:2015:662, točka 38), in z dne 10. julija 2014, Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, točka 60).
35      Sodbi Profi Credit Polska (točka 37) in z dne 17. maja 2022, Ibercaja Banco (C‑600/19, EU:C:2022:394, točka 41).
36      Sodbe Profi Credit Polska (točka 38); z dne 17. maja 2022, Ibercaja Banco (C‑600/19, EU:C:2022:394, točka 42); z dne 2. aprila 2020, CRPNPAC in Vueling Airlines (C‑370/17 in C‑371/18, EU:C:2020:260, točka 89); z dne 11. septembra 2019, Călin (C‑676/17, EU:C:2019:700, točka 27), in z dne 6. oktobra 2015, Târșia (C‑69/14, EU:C:2015:662, točka 29).
37      Sodbe Profi Credit Polska (točki 39 in 40); z dne 24. oktobra 2018, XC in drugi (C‑234/17, EU:C:2018:853, točka 21), in z dne 10. julija 2014, Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, točka 54).
38      Sodbi z dne 2. aprila 2020, CRPNPAC in Vueling Airlines (C‑370/17 in C‑371/18, EU:C:2020:260, točki 96 in 97), in z dne 3. septembra 2009, Fallimento Olimpiclub (C‑2/08, EU:C:2009:506, točke od 29 do 31).
39      Sodba z dne 1. avgusta 2025, Baji Trans (C‑544/23, EU:C:2025:614, točke od 100 do 107).
40      Sodba z dne 1. avgusta 2025, Baji Trans (C‑544/23, EU:C:2025:614, točka 102).
41      ESČP, svetovalno mnenje P16–2021–001 z dne 26. aprila 2022 o uporabi zastaranja za preiskave, obsodbe in kazni za kazniva dejanja, ki pomenijo mučenje, točka 77 (v nadaljevanju: ESČP, svetovalno mnenje o zastaranju dejanj mučenja); sodbi z dne 18. junija 2020, Antia in Khupenia proti Gruziji (CE:ECHR:2020:0618JUD000752310, točke od 38 do 43), in z dne 22. septembra 2015, Borcea proti Romuniji (CE:ECHR:2015:0922DEC005595914, točka 65).
42      ESČP, svetovalno mnenje o zastaranju dejanj mučenja (točka 66); sodba z dne 12. marca 2019, Taşdemir proti Turčiji (dec.), št. 52538/09 (CE:ECHR:2019:0312DEC005253809, točka 14).
43      V primeru Armenije nezastarljivost mučenja ni bila zapisana v njenem kazenskem zakoniku, temveč je izhajala iz uporabe Konvencije OZN proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju v armenskem pravu ter pripomb in priporočil Odbora proti mučenju. ESČP je v zgoraj navedenem mnenju menilo, da mora nacionalno sodišče zaradi te okoliščine ugotoviti, ali obstaja dovolj jasna in predvidljiva pravna podlaga, da se mučenje šteje za kaznivo dejanje, ki ne zastara.
44      ESČP, svetovalno mnenje o zastaranju dejanj mučenja (točka 78). Opredelitev kaznivega dejanja v kazenskem zakoniku kot nezastarljivega ne pomeni omilitve splošnega pravila, da zastaranega kaznivega dejanja ni mogoče ponovno preganjati, saj bi to pomenilo kršitev načela zakonitosti v kazenskem pravu. Nezastarljivost se uporablja za posebej huda kazniva dejanja, kot so dejanja mučenja, katerih kaznovanje se zahteva z zavezujočimi mednarodnimi pravili. V takih primerih kazenska odgovornost in kazenski pregon, ki sledi, ne zastarata: kazenska odgovornost za taka kazniva dejanja bo preprosto vedno obstajala, ne da bi bila časovno pogojena.
45      ESČP priznava, kar se mi zdi logično, da je zahteva po predvidljivosti pravne podlage za ponovno sprožitev kazenskega pregona v zvezi z zastaranimi dejanji, ki izhaja iz člena 7 EKČP, izpolnjena, kadar gre za predvidljive razlage kazenskih pravil v sodni praksi. Glej sodbi z dne 21. oktobra 2013, Del Rio Prada proti Španiji (CE:ECHR:2013:1021JUD004275009, točke 93, 112, 115 in 117), in z dne 15. aprila 2025, Badescu in drugi proti Romuniji (CE:ECHR:2025:0415JUD002219818, točka 125). Vendar meni, da nepredvidljive sodne razlage, ki zaostrujejo kazenski pregon, pomenijo kršitev člena 7 EKČP; glej sodbo z dne 3. decembra 2019, Parmark in Bakir proti Turčiji (CE:ECHR:2019:1203JUD002242907, točke od 73 do 77), v kateri je zavrnilo razlago turških sodišč, s katero je bila med teroristična kazniva dejanja vključena moralna prisila.
46      Bonelli, M., „Growing pains: Direct effect, primacy and fundamental rights after Lin“, Common Market Law Review, 2024, št. 4, str. 1046: „in general, the approach of the Court until Lin had proved difficult to predict and understand“.
47      Goljufije v zvezi s finančnimi interesi Unije niso primerljive s kaznivim dejanjem mučenja, katerega nezastarljivost izhaja iz opredelitve tega kaznivega dejanja kot mednarodnega standarda ius cogens, priznanega z mednarodnimi pogodbami.
48      Zdi se, da se sodne sestave kazenskega senata ne strinjajo s sodno prakso razširjenih senatov vrhovnega sodišča, pristojnih za odločanje o zahtevah za poenotenje sodne prakse in zahtevah za varstvo zakonitosti. Dvomi se pojavljajo tudi v zadevi C‑496/25, Lin III, v zvezi s katero teče postopek pred Sodiščem.
49      Sodbi M. A. S. in M. B. (točka 60) in Taricco (točka 53).
50      Sodba Lin I (točka 122).
51      Prav tako ne izhaja nujno iz EKČP. Sodna praksa ESČP se je nagibala k temu, da se ta pravila štejejo za postopkovna, saj ne določajo kaznivih dejanj in kazni zanje, temveč le predpogoj za preiskavo zadeve (ESČP, 22. junij 2000, Coëme in drugi proti Belgiji, CE:ECHR:2000:0622JUD003249296, točka 149; 12. februar 2013, Previti proti Italiji, CE:ECHR:2013:0212DEC000184508, točka 80, in 22. september 2015, Borcea proti Romuniji, CE:ECHR:2015:0922DEC005595914, točka 64). Vendar je ESČP menilo, da gre za kršitev člena 7 EKČP, če je obdolženec obsojen za kaznivo dejanje, za katero je zastaralni rok že potekel, kar pomeni priznanje materialnopravne in ne le procesne narave zastaranja (ESČP, svetovalno mnenje o zastaranju dejanj mučenja, točke od 72 do 77; in ESČP, 18. junij 2020, Antia in Khupenia proti Gruziji, CE:ECHR:2020:0618JUD000752310, točke od 38 do 43).
52      Pozneje so bila s členom 12 Direktive o ZFI delno harmonizirana pravila o zastaranju, ki se uporabljajo za tovrstna kazniva dejanja, vendar ni bilo pojasnjeno, ali so pravila o zastaranju kazenske odgovornosti materialnopravne ali postopkovne narave.
53      Sodba Taricco (točke od 55 do 57).
54      Sodba M.A.S. in M. B. (točka 45): „Italijanska republika je lahko […] v tem času svobodno določila, da ta ureditev v njenem pravnem redu – tako kot pravila o določitvi kaznivih dejanj in kazni – spada pod materialno kazensko pravo in zato za njo tako kot za zadnjenavedena pravila velja načelo zakonitosti v kazenskem pravu.“
55      Sodba z dne 22. junija 2022, Volvo in DAF Trucks (C‑267/20, EU:C:2022:494, točka 46).
56      Direktiva 2014/104/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. novembra 2014 o nekaterih pravilih, ki urejajo odškodninske tožbe po nacionalnem pravu za kršitve določb konkurenčnega prava držav članic in Evropske unije (UL 2014, L 349, str. 1).
57      Sodišče je predložitveno sodišče zaprosilo za pojasnila v zvezi s to točko, o kateri se je razpravljalo na obravnavi.
58      Ustavna sodba št. 265/2014 (točki 31 in 32).
59      Sodba Lin I (točka 91).
60      Sodba Lin I (točka 94).
61      Sodba Lin I (točki 122 in 123).
62      Sodba Lin I (točka 122): „V nasprotju z nacionalnim standardom varstva v zvezi s predvidljivostjo kazenskega zakona, ki je po navedbah predložitvenega sodišča omejen na nevtralizacijo učinka pretrganja, ki ga imajo procesna dejanja, ki so bila opravljena v obdobju od 25. junija 2018, ko je bila objavljena sodba Curtea Constituțională (ustavno sodišče) št. 297/2018, do 30. maja 2022, ko je začela veljati OUG št. 71/2022, naj bi nacionalni standard varstva v zvezi z načelom retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona (lex mitior) […] vsaj v nekaterih primerih omogočal nevtralizacijo učinka pretrganja, ki ga imajo procesna dejanja, ki so bila opravljena pred 25. junijem 2018, vendar po začetku veljavnosti kazenskega zakonika 1. februarja 2014, torej v obdobju več kot štirih let.“
63      Sodba M.A.S. in M. B. (točka 59): „[…] nacionalno sodišče [mora] preveriti, ali ugotovitev, ki se zahteva v točki 58 sodbe Taricco, da zadevne določbe kazenskega zakonika preprečujejo naložitev učinkovitih in odvračilnih kazenskih sankcij v velikem številu velikih goljufij, ki škodijo finančnim interesom Unije, vodi do položaja negotovosti v italijanskem pravnem redu glede določitve ureditve zastaranja, ki se uporablja, kar naj bi bilo v nasprotju z načelom določnosti zakona, ki se uporablja. Če je dejansko tako, nacionalno sodišče ni dolžno opustiti uporabe zadevnih določb kazenskega zakonika.“