62010CJ0137_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C‑137/10,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Conseil d’État (Belgija) z odločbo z dne 4. marca 2010, ki je prispela na Sodišče 15. marca 2010, v postopku
Evropski skupnosti
proti
Région de Bruxelles-Capitale,
SODIŠČE (tretji senat),
v sestavi K. Lenaerts, predsednik senata, E. Juhász (poročevalec), G. Arestis, J. Malenovský in T. von Danwitz, sodniki,
generalni pravobranilec: P. Cruz Villalón,
sodna tajnica: R. Şereş, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 10. novembra 2010,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za belgijsko vlado T. Materne, zastopnik, skupaj z J.‑P. Lagassom in F. Van de Gejuchtom, odvetnika,
– za Svet Evropske unije A. Vitro in M. Balta, zastopnika,
– za Evropsko komisijo I. Martínez del Peral in J.-P. Keppenne, zastopnika,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 13. januarja 2011
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 207(2) ES in 282 ES.
2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Evropskima skupnostma, ki ju zastopa Svet Evropske Unije, in Région de Bruxelles‑Capitale (v nadaljevanju: regija Bruselj - glavno mesto) (Belgija) zaradi veljavnosti urbanističnih pristojbin, ki jih je regija Bruselj - glavno mesto naložila Svetu glede na pravila Unije, in se nanaša na pogoje za zastopanje in načine zastopanja institucije Evropskih skupnosti, ki ni Evropska komisija, v postopku pred sodiščem države članice.
Pravni okvir
Pravo Unije
3. Ker je dejansko stanje v postopku v glavni stvari nastalo pred 1. decembrom 2009, ko je začela veljati Lizbonska pogodba, so uporabljive tiste določbe primarnega prava Unije, ki so veljale pred tem datumom.
4. Člen 207(2) in (3) ES je določal:
„2. Svetu pomaga generalni sekretariat, za katerega je odgovoren generalni sekretar, visoki predstavnik za skupno zunanjo in varnostno politiko, temu pa pomaga namestnik generalnega sekretarja, ki je odgovoren za organizacijsko vodenje generalnega sekretariata. Generalnega sekretarja in njegovega namestnika imenuje Svet s kvalificirano večino.
Svet odloča o organizaciji generalnega sekretariata.
3. Svet sprejme svoj poslovnik.
[…]“
5. Člen 281 ES je določal:
„Skupnost je pravna oseba.“
6. Člen 282 ES je določal:
„Skupnost ima v vseh državah članicah kar najširšo pravno in poslovno sposobnost, ki jo pravnim osebam priznava nacionalna zakonodaja; zlasti lahko pridobiva premično in nepremično premoženje in z njim razpolaga ter je lahko stranka v sodnem postopku. V ta namen jo zastopa Komisija.“
7. Besedilo člena 185 ESAE je bilo enako besedilu člena 282 ES.
8. Člen 47 PEU določa:
„Unija je pravna oseba.“
9. Člen 335 PDEU, ki ustreza členu 282 ES, zdaj določa:
„Unija ima v vseh državah članicah kar najširšo pravno in poslovno sposobnost, ki jo pravnim osebam priznava nacionalna zakonodaja; zlasti lahko pridobiva premično in nepremično premoženje in z njim razpolaga ter je lahko stranka v sodnem postopku. V ta namen jo zastopa Komisija. V zadevah, povezanih z delovanjem posameznih institucij, pa Unijo zastopa vsaka institucija na podlagi svoje upravne avtonomije.“
Nacionalna ureditev
10. Vlada regije Bruselj - glavno mesto je z odlokoma z dne 12. junija in 18. decembra 2003 za pridobitev vseh urbanističnih dovoljenj predvidela plačilo urbanističnih pristojbin, ki jih ta regija namenja za zagotavljanje javnih storitev, zlasti pa za izgradnjo, adaptacijo in prenovo socialnih stanovanj.
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
11. Da bi Svet lahko sprejemal delegacije novih držav članic, je pri vladi regije Bruselj - glavno mesto 20. novembra 2002 vložil vlogo za urbanistično dovoljenje za izvedbo adaptacijskih del na svoji glavni stavbi „Justus Lipsius“. Dovoljenje je bilo izdano z aktoma z dne 12. in 22. decembra 2003. V teh aktih pa je bilo določeno, da mora Svet v dvanajstih mesecih od izdaje urbanističnega dovoljenja plačati urbanistično pristojbino 1.109.750 EUR.
12. Ker je taka pristojbina davek, ki sta ga Evropski skupnosti oproščeni na podlagi člena 3 Protokola o njunih privilegijih in imunitetah, ki je bil najprej priložen Pogodbi o ustanovitvi enotnega Sveta in enotne Komisije Evropskih skupnosti, podpisani 8. aprila 1965, nato pa na podlagi Amsterdamske pogodbe Pogodbi ES, je Svet 23. januarja 2004 pri Collège d’urbanisme de la Région Bruxelles – Capitale (urbanistični kolegij regije Bruselj - glavno mesto) vložil pritožbo zoper naložitev plačila zadevne pristojbine. Ker ta v zakonskem roku ni odgovoril, je Svet 10. novembra 2004 vložil pritožbo pri vladi regije Bruselj - glavno mesto, s katero je zahteval spremembo urbanističnega dovoljenja glede pristojbine.
13. Vlada regije Bruselj - glavno mesto je z odlokom z dne 14. julija 2005 pritožbo zavrgla kot nedopustno zaradi domnevnega izteka pritožbenega roka. Svet je kot zastopnik Evropskih skupnosti zoper ta odlok vložil ničnostno tožbo pri Conseil d’État. Tožena stranka, vlada regije Bruselj - glavno mesto, je uveljavljala ugovor nedopustnosti tožbe, ker naj Svet ne bi bil pravilno zastopan.
14. Predložitveno sodišče poudarja, da je Komisija na podlagi člena 282 ES in člena 185 ESAE z dokumentom z dne 23. septembra 2005 Svet dejansko pooblastila za vložitev take ničnostne tožbe. Toda predložitveno sodišče opozarja, da je Komisija s svojim pooblastilom za zastopanje pooblastila točno določeno osebo, in sicer „Jeana Clauda Pirisa [generalni direktor pravne službe Sveta] ali katero koli drugo osebo, ki bi jo ta imenoval, za vložitev predloga za razglasitev ničnosti odloka vlade regije Bruselj - glavno mesto z dne 14. julija 2005 pri belgijskem Conseil d’État“. Predložitveno sodišče pa navaja, da je iz tožbe razvidno, da sta jo vložili „Evropski skupnosti, ki ju v imenu Sveta Evropske unije zastopa namestnik generalnega sekretarja Pierre de Boissieu“. Iz tega pa izhaja, da je to tožbo vložila oseba, ki je Komisija ni poimensko pooblastila, medtem ko naj ne bi bilo razvidno, da bi J. C. Piris nato imenoval P. de Boissieuja za vložitev tožbe.
15. V teh okoliščinah se je Conseil d’État, ker je menil, da je obseg členov 207 ES in 282 ES dejansko lahko predmet razprave, „zlasti z vidika njegove pristojnosti za preverjanje, ali je pristojni organ pravne osebe – tožeče stranke – sprejel odločitev za vložitev tožbe ob upoštevanju pravil o zastopanju, ki veljajo zanj“, odločil, da Sodišču predloži ta vprašanja za predhodno odločanje:
„1. Ali je treba člen 282 [ES] in zlasti izraz ‚v ta namen jo zastopa Komisija‘ iz drugega stavka tega člena razlagati tako, da je institucija zakonito pooblaščena za zastopanje Skupnosti zaradi preprostega obstoja pooblastila, s katerim je Komisija na to institucijo prenesla svoje pristojnosti za zastopanje Skupnosti pred sodiščem, ne glede na to, ali je bila v tem pooblastilu poimensko določena fizična oseba, pooblaščena za zastopanje pooblaščene institucije, ali ne?
2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali lahko nacionalno sodišče, kakršno je Conseil d’État, preveri dopustnost tožbe evropske institucije, ki jo je Komisija ustrezno pooblastila za začetek postopkov pred sodiščem v smislu člena 282, drugi stavek, [ES], tako da preuči, ali to institucijo zastopa ustrezna fizična oseba, ki je pooblaščena za vložitev tožbe na nacionalno sodišče?
3. Podredno, in če je odgovor na prejšnje vprašanje pritrdilen, ali je treba člen 207(2), prvi pododstavek, prvi stavek, [ES] in zlasti izraz ‚temu pa pomaga namestnik generalnega sekretarja, ki je odgovoren za organizacijsko vodenje generalnega sekretariata‘ razlagati tako, da lahko namestnik generalnega sekretariata Sveta zakonito zastopa Svet za namene vložitve tožbe pri nacionalnih sodiščih?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
16. Predložitveno sodišče s tem vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je bilo pooblastilo, s katerim je Komisija na drugo institucijo Skupnosti prenesla svojo pristojnost za zastopanje Skupnosti pred nacionalnim sodiščem v sporu, ki se nanaša na to institucijo, pri čemer ta pristojnost izhaja iz člena 282 ES, pravilno podeljeno, ne glede na to, ali je bila v tem pooblastilu poimensko določena fizična oseba, pooblaščena za zastopanje pooblaščene institucije.
17. Najprej je treba poudariti, da se dejansko stanje, iz katerega izvira to vprašanje, nanaša na določbe Pogodbe ES, ki so prenehale veljati. Poleg tega se edino vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, nanaša na dopustnost tožbe, ki sta jo vložili Evropski skupnosti. Tako je ne glede na splošnost in abstraktnost vprašanj za predhodno odločanje preizkus teh vprašanj in odgovor Sodišča mogoče omejiti na to, kar je nujno za to, da predložitveno sodišče ta spor reši.
18. Nato je treba poudariti, da sta v skladu s sistemom iz Pogodb, kakor izhaja iz člena 282 ES in člena 184 ESAE, zgolj Skupnosti, ne pa njune institucije, imeli pravno osebnost kot pravni osebi javnega prava. To v skladu s členom 47 PEU za Unijo velja še danes. Skupnosti sta v skladu s členom 282 ES in členom 185 ESAE imeli kar najširšo pravno sposobnost, ki jo pravnim osebam priznavajo nacionalne zakonodaje; zlasti sta lahko pridobivali premično in nepremično premoženje in z njim razpolagali ter bili stranki v sodnem postopku, s tem namenom pa ju je zastopala Komisija.
19. Komisija je lahko s pooblastilom prenesla svoje pristojnosti na druge institucije v zadevah, povezanih z delovanjem teh institucij.
20. Poleg tega je bilo v pravnem redu Skupnosti v interesu dobrega upravljanja, da sta bili Skupnosti pri pridobitvi ali odsvojitvi premoženja ter v sodnih postopkih pred nacionalnimi sodišči pravilno zastopani s strani institucije, ki jo je zadevna pridobitev ali odsvojitev premoženja oziroma sodni postopek zadeval. Ta institucija je bila namreč v okviru svoje upravne in funkcionalne avtonomije primernejša, da oceni in brani interese Skupnosti v teh zadevah.
21. Glede obsega tega pooblastila iz narave pristojnosti zastopanja in iz pristojnosti prenosa, ki ju ima Komisija, izhaja, da je ta lahko pooblastilo prenesla na drugo institucijo, tako da je za zastopanje določila fizično osebo ali pa tudi ne. V takih primerih je tako pooblaščena institucija kot fizična oseba, če je bila določena, za zastopanje Skupnosti lahko pooblastila odvetnika.
22. Poudariti je treba, da je bila praksa takega prenosa pristojnosti potrjena in zapisana v členu 335 PDEU. Od takrat lahko torej vsaka institucija na podlagi svoje upravne avtonomije zastopa Unijo v zadevah, povezanih s svojim delovanjem.
23. V zadevi iz postopka v glavni stvari se zdi, da je bila fizična oseba, poimensko določena v pooblastilu, pravni svetovalec, in sicer vodja pravne službe Sveta, ki je za zastopanje institucije v postopku pred nacionalnim sodiščem pooblastil odvetnika, če bi bilo zastopanje po odvetniku nujno v skladu s postopkovnimi pravili zadevne države članice.
24. Če je torej obstajala nepretrgana veriga pooblastil, pri čemer je prvo pooblastilo Komisija podelila Svetu z določitvijo fizične osebe iz pooblaščene institucije, drugo pa je ta oseba dala odvetniku, da bi ta navedeno institucijo zastopal pred nacionalnim sodiščem, je Komisija pooblastilo zakonito podelila, pooblaščena institucija pa je bila pravilno zastopana.
25. Glede na zgornje ugotovitve je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je bilo pooblastilo, s katerim je Komisija na drugo institucijo Skupnosti prenesla svojo pristojnost za zastopanje Skupnosti pred nacionalnim sodiščem v sporu, ki se nanaša na to institucijo, pri čemer ta pristojnost izhaja iz člena 282 ES, pravilno podeljeno, ne glede na to, ali je bila v tem pooblastilu poimensko določena fizična oseba, pooblaščena za zastopanje pooblaščene institucije. V takih primerih sta tako ta institucija kot fizična oseba, če je bila določena, za zastopanje Skupnosti lahko pooblastili odvetnika.
Drugo in tretje vprašanje
26. Glede na odgovor na prvo vprašanje na drugo in tretje vprašanje ni treba odgovoriti.
Stroški
27. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
Pooblastilo, s katerim je Evropska komisija na drugo institucijo Skupnosti prenesla svojo pristojnost za zastopanje Evropskih skupnosti pred nacionalnim sodiščem v sporu, ki se nanaša na to institucijo, pri čemer ta pristojnost izhaja iz člena 282 ES, je bilo pravilno podeljeno, ne glede na to, ali je bila v tem pooblastilu poimensko določena fizična oseba, pooblaščena za zastopanje pooblaščene institucije. V takih primerih sta tako ta institucija kot fizična oseba, če je bila določena, za zastopanje Evropskih skupnosti lahko pooblastili odvetnika.