62024CJ0588
TIESAS SPRIEDUMS (desmitā palāta)
2026. gada 15. janvārī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Konkurence – LESD 101. pants – Aizliegums slēgt aizliegtas vienošanās – Valstu konkurences iestāžu īstenotas konkurences tiesību normu pārkāpumu procedūras – Saprātīga termiņa ievērošana – Pārkāpuma procedūras izmeklēšanas posma noslēgšanas termiņš – Valsts tiesiskais regulējums, kurā valsts konkurences iestādei ļauts vienpusēji pagarināt šo termiņu, ja iestājušies tādi apstākļi, kuru dēļ paplašināts šīs procedūras priekšmets vai skarto uzņēmumu skaits – Vispārējais tiesību uz labu pārvaldību princips – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants – Efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips – Uzņēmumu tiesības uz aizstāvību – Efektivitātes princips
Lietā C‑588/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) iesniegusi ar 2024. gada 26. augusta lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 10. septembrī, tiesvedībā
Imballaggi Piemontesi Srl
pret
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCM),
piedaloties:
DS Smith Holding Italia SpA,
Associazione Italiana Scatolifici (ACIS),
TIESA (desmitā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs J. Pasers [J. Passer], piektās palātas priekšsēdētāja M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún] (referente) un tiesnesis D. Gracijs [D. Gratsias],
ģenerāladvokāts: A. Rants [A. Rantos],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Imballaggi Piemontesi Srl vārdā – E. R. Desana, E. Musumeci un T. S. Musumeci, avvocati,
–
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCM) vārdā – P. Gentili, avvocato dello Stato,
–
Itālijas valdības vārdā – S. Fiorentino, pārstāvis, kuram palīdz A. Jacoangeli un L. Reali, avvocati dello Stato,
–
Grieķijas valdības vārdā – K. Boskovits, pārstāvis,
–
Portugāles valdības vārdā – C. Alves, P. Barros da Costa un A. Nogueira, pārstāves,
–
Eiropas Komisijas vārdā – E. Rousseva un P. Tomassi, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. un 47. pantu, kā arī 1950. gada 4. novembrī Romā parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) 6. pantu.
2
Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Imballaggi Piemontesi Srl un Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCM) (Konkurences un tirgus uzraudzības iestāde, Itālija) par sodiem, ko minētā iestāde piemērojusi Imballaggi Piemontesi par aizliegtu vienošanos, kas vērsta pret konkurenci.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Līgums par Eiropas Savienības darbību
3
Saskaņā ar LESD 101. panta 1. punktu:
“Turpmāk norādītais ir aizliegts kā nesaderīgs ar iekšējo tirgu: visi nolīgumi uzņēmumu starpā, uzņēmumu apvienību lēmumi un saskaņotas darbības, kas var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm un kuru mērķis vai sekas ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci iekšējā tirgū [..].”
Harta
4
Hartas 41. pantā “Tiesības uz labu pārvaldību” paredzēts:
“1.   Ikvienai personai ir tiesības uz objektīvu, godīgu un pieņemamā termiņā veiktu jautājumu izskatīšanu [Eiropas] Savienības iestādēs un struktūrās.
2.   Šīs tiesības ietver:
a)
ikvienas personas tiesības tikt uzklausītai, pirms tiek veikts kāds individuāls pasākums, kas to varētu nelabvēlīgi ietekmēt;
[..]
c)
pārvaldes pienākumu pamatot savus lēmumus.
[..]”
5
Hartas 47. pantā “Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu” noteikts:
“Ikvienai personai, kuras tiesības un brīvības, kas garantētas Savienības tiesībās, tikušas pārkāptas, ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, ievērojot nosacījumus, kuri paredzēti šajā pantā.
Ikvienai personai ir tiesības uz taisnīgu, atklātu un laikus veiktu lietas izskatīšanu neatkarīgā un objektīvā, tiesību aktos noteiktā tiesā. [..]
[..]”
Itālijas tiesības
Likums Nr. 287/90
6
1990. gada 10. oktobraLegge n. 287 – Norme per la tutela della concorrenza e del mercato (Likums Nr. 287 par konkurences un tirgus aizsardzības noteikumiem; 1990. gada 13. oktobraGURI Nr. 240, 3. lpp.), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Likums Nr. 287/90”), 1. panta “Piemērošanas joma un saistība ar [Savienības] tiesībām” 4. punktā paredzēts:
“Šīs sadaļas tiesību normas interpretē, pamatojoties uz konkurences jomā piemērojamajiem [Savienības] tiesību principiem.”
7
Šī likuma 12. panta “Izmeklēšanas pilnvaras” 1.quater punktā noteikts:
“Procedūrās par LESD 101. vai 102. panta vai šī likuma 2. vai 3. panta pārkāpumiem, to vidū arī īstenojot šī likuma II nodaļā minētās [AGCM] pilnvaras, jāievēro Savienības tiesību vispārējie principi un [Harta].”
8
Minētā likuma 14. panta “Izmeklēšana” 1. punkta redakcija ir šāda:
“Ja ir aizdomas par LESD 101. vai 102. panta vai šī likuma 2. vai 3. panta pārkāpumu, [AGCM] saprātīgā termiņā veic izmeklēšanu un informē ieinteresētos uzņēmumus un vienības par izmeklēšanas sākšanu. Uzņēmumu un vienību īpašniekiem vai juridiskajiem pārstāvjiem ir tiesības tikt uzklausītiem personīgi vai ar īpaša pārstāvja starpniecību termiņā, kas noteikts paziņošanas brīdī, un viņiem ir iespēja iesniegt apsvērumus un viedokļus jebkurā izmeklēšanas posmā, kā arī tikt atkārtoti uzklausītiem pirms izmeklēšanas pabeigšanas.”
Republikas prezidenta Dekrēts Nr. 217/98
9
1998. gada 30. aprīļadecreto del Presidente della Repubblica n. 217 – Regolamento recante norme in materia di procedure istruttorie di competenza dell’Autorità garante della concorrenza e del mercato (Republikas prezidenta Dekrēts Nr. 217 par noteikumiem attiecībā uz izmeklēšanas procedūrām, kas ietilpst Konkurences un tirgus uzraudzības iestādes kompetencē, un tirgu; 1998. gada 9. jūlijaGURI Nr. 158), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Republikas prezidenta Dekrēts Nr. 217/98”), 6. panta “Izmeklēšanas uzsākšana” 3. punktā noteikts:
“Lēmumā par izmeklēšanas sākšanu jānorāda iespējamo pārkāpumu būtiskie elementi, procedūras noslēgšanas termiņš, par procedūru atbildīgā persona, dienests, kurā var iepazīties ar izmeklēšanas dokumentiem, kā arī termiņš, kādā ieinteresētie uzņēmumi un vienības var izmantot [Likuma Nr. 287/90] 14. panta 1. punktā paredzētās tiesības tikt uzklausītiem.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
10
Ar 2017. gada 22. marta lēmumu AGCM atbilstoši Likuma Nr. 287/90 14. pantam uzsāka pārkāpuma procedūras izmeklēšanas posmu (turpmāk tekstā – “aplūkotā izmeklēšanas procedūra”) attiecībā uz 19 sabiedrībām – to vidū arī Imballaggi Piemontesi –, lai konstatētu LESD 101. panta iespējamos pārkāpumus, ņemot vērā to dalību varbūtējā gofrētā kartona lokšņu tirgū pastāvošā kartelī, kas dēvēts par “lokšņu karteli”. Kā izmeklēšanas procedūras noslēgšanas termiņš šajā lēmumā bija noteikts 2018. gada 31. maijs.
11
Ar 2017. gada 5. jūlija lēmumu minētā izmeklēšanas procedūra tika paplašināta, attiecinot to uz vēl trim sabiedrībām, kuras bija iesaistītas šajā varbūtējā kartelī, kā arī vēl četrām sabiedrībām – to vidū arī Imballaggi Piemontesi –, kuras bija iesaistītas citā, iepakojumu tirgū varbūtēji pastāvošā kartelī, kas dēvēts par “iepakojumu karteli” un ar ko tiek pārkāpts LESD 101. pants.
12
Ar 2017. gada 5. decembra lēmumu aplūkotā izmeklēšanas procedūra tika vēlreiz paplašināta, attiecinot to uz vēl divām sabiedrībām, kuras bija iesaistītas varbūtējā lokšņu kartelī, kā arī vēl astoņām sabiedrībām, kuras bija iesaistītas varbūtējā iepakojumu kartelī.
13
Ar 2018. gada 31. janvāra lēmumu šīs izmeklēšanas procedūras noslēgšanas termiņš, kas sākotnēji bija noteikts 2018. gada 31. maijā, tika pagarināts līdz 2018. gada 31. decembrim.
14
Ar 2018. gada 9. maija lēmumu aplūkotā izmeklēšanas procedūra tika paplašināta, attiecinot to uz vēl četrām sabiedrībām, kuras bija iesaistītas varbūtējā lokšņu kartelī, kā arī vēl divām sabiedrībām, kuras bija iesaistītas varbūtējā iepakojumu kartelī.
15
Ar 2018. gada 31. oktobra lēmumu, no vienas puses, izmeklēšanas procedūra tika vēlreiz paplašināta, attiecinot to uz vēl trīs sabiedrībām, kuras bija iesaistītas varbūtējā lokšņu kartelī, kā arī vēl sešām sabiedrībām, kuras bija iesaistītas varbūtējā iepakojumu kartelī.
16
No otras puses, tika paplašināts arī minētās izmeklēšanas procedūras priekšmets, iekļaujot tajā arī konstatējumu, pirmkārt, par iespējamu rīcību, kuras mērķis ir ierobežot vai kontrolēt gofrētā kartona lokšņu ražošanu, otrkārt, par cenu saraksta saskaņotu noteikšanu 2004. gadam, kā arī, treškārt, – attiecībā uz iepakojumu tirgu – par LESD 101. pantam pretrunā esošu klientu sadali saistībā ar iespējamiem to izsludinātajiem konkursiem.
17
Visbeidzot ar 2018. gada 31. oktobra lēmumu šīs izmeklēšanas procedūras noslēgšanas termiņš tika otrreiz pagarināts, nosakot to 2019. gada 19. jūlijā.
18
Lēmums par aplūkotās izmeklēšanas procedūras pabeigšanu tika pieņemts 2019. gada 17. jūlijā. Ar šo lēmumu AGCM konstatēja, ka Imballaggi Piemontesi ir piedalījusies lokšņu kartelī, un piemēroja tai 6147746 EUR naudas sodu.
19
Ar 2021. gada 24. maija spriedumu Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacio Reģionālā administratīvā tiesa, Itālija) noraidīja Imballaggi Piemontesi prasību par minēto lēmumu.
20
Minētā sabiedrība pārsūdzēja šo spriedumu Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija), kas ar 2023. gada 1. marta spriedumu daļēji apmierināja šo pārsūdzību, kā arī apmierināja pirmajā instancē celto prasību daļā, kas attiecās uz naudas soda apmēru.
21
Imballaggi Piemontesi lūdza šai tiesai pārskatīt 2023. gada 1. marta spriedumu. Tieši saistībā ar šo prasību Consiglio di Stato (Valsts padome), kas ir iesniedzējtiesa, ir iesniegusi šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
22
Iesniedzējtiesa uzsver, ka aplūkotā izmeklēšanas procedūra bija ārkārtīgi sarežģīta, jo ietvēra divu LESD 101. pantam pretrunā esošu aizliegtu vienošanos, proti, lokšņu karteļa un iepakojumu karteļa, konstatēšanu, un gan to uzņēmumu skaits, kurus skāra šī izmeklēšanas procedūra, gan procedūras priekšmets laika gaitā tika paplašināts. Tādēļ procedūras noslēgšanas termiņš bija divreiz jāpagarina, lai, pirmkārt, nodrošinātu to AGCM tiesību aktos noteikto uzdevumu pareizu un efektīvu izpildi, kuru mērķis ir aizsargāt brīvu konkurenci saskaņā ar LESD 101. un 102. pantu, un, otrkārt, garantētu gan uzņēmumu, uz kuriem sākotnēji bija attiecināta minētā izmeklēšanas procedūra, gan uzņēmumu, uz kuriem tā vēlāk tika paplašināti attiecināta, tiesības uz aizstāvību.
23
Minētā tiesa norāda, ka nevienā Savienības vai valsts tiesību normā nav paredzēts obligāts termiņš tādu administratīvo procedūru pabeigšanai, kuru mērķis ir konstatēt pret konkurenci vērstu aizliegtu vienošanos.
24
Izmeklēšanas procedūras maksimālais ilgums valsts tiesībās neesot skaidri noteikts. Republikas prezidenta Dekrēta Nr. 217/98 6. panta 3. punktā paredzēts, ka lēmumā par izmeklēšanas sākšanu citstarp jānorāda izmeklēšanas procedūras noslēgšanas termiņš, tādējādi AGCM ir piešķirta diskrecionāra vara noteikt termiņu pilnīgi autonomi, ņemot vērā konkrētās procedūras sarežģītību.
25
Iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai lēmumā par izmeklēšanas sākšanu norādītais procedūras noslēgšanas termiņš ir uzskatāms par obligātu vai arī – kā šī tiesa sliecas uzskatīt – AGCM jābūt tiesībām vienpusēji pagarināt šo termiņu, pieņemot pamatotu aktu, ja ir iestājušies apstākļi, kuru dēļ izmeklēšana ir kļuvusi sarežģītāka, nekā šī iestāde sākotnēji bija paredzējusi.
26
Šajā ziņā minētā tiesa norāda, pirmkārt, ka Republikas prezidenta Dekrēta Nr. 217/98 6. panta 3. punktā termiņš, kurā jāpabeidz procedūra, nav kvalificēts kā obligāts.
27
Otrkārt, būtu jāpiekrīt no Consiglio di Stato (Valsts padome) 2018. gada 29. maija sprieduma izrietošajai judikatūrai, saskaņā ar kuru – tāpat kā AGCM ir tiesības katrā atsevišķā gadījumā autonomi noteikt termiņu, kas nepieciešams izmeklēšanas procedūras pabeigšanai – tai ir arī tiesības izmeklēšanas gaitā pārskatīt šīs procedūras ilgumu, ja vien tas tiek darīts pirms sākotnēji noteiktā procedūras noslēgšanas termiņa beigām un ar pienācīgi pamatotu aktu.
28
Dažos spriedumos Consiglio di Stato (Valsts padome) esot konstatējusi, ka citu valsts kontroles un uzraudzības iestāžu īstenotajās procedūrās katrai no šīm iestādēm piemērojamajos valsts tiesību aktos noteiktie termiņi ir obligāti. Iesniedzējtiesa tomēr uzsver, ka tas tā nav AGCM konkurences jomā īstenoto procedūru gadījumā, kurām Republikas prezidenta Dekrētā Nr. 217/98 nav paredzēts termiņš, kādā izmeklēšanas procedūra jāpabeidz, un šo termiņu, ņemot vērā konkrētās lietas sarežģītību, nosaka AGCM.
29
Treškārt, iesniedzējtiesa atsaucas uz 2013. gada 28. februāra sprieduma Arango Jaramillo u.c./EIB (pārskatīšana) (C‑334/12 RX‑II, EU:C:2013:134) 28. punktu, no kura izriet, ka tad, ja procedūras ilgums nav noteikts Savienības tiesību normā, iestādes noteiktā termiņa konkrētā tiesību akta pieņemšanai “saprātīgums” jāvērtē, ievērojot katras lietas faktiskos apstākļus, it īpaši lietas iznākuma nozīmi ieinteresētajām personām, lietas sarežģītību un lietas dalībnieku uzvedību. Tā norāda, ka minētā sprieduma 29. punktā Tiesa ir arī nospriedusi, ka termiņa saprātīgums nevar tikt noteikts, atsaucoties uz vienu precīzu, abstrakti noteiktu maksimālo robežu, bet tas ir jānosaka katrā atsevišķā gadījumā, ņemot vērā konkrētās lietas apstākļus.
30
Tāpat iesniedzējtiesa norāda, ka no Vispārējās tiesas 2012. gada 27. jūnija sprieduma Bolloré/Komisija (T‑372/10, EU:T:2012:325) 105. punkta izriet, pirmkārt, ka saprātīga termiņa pārsniegšana var būt pamats lēmuma, ar kuru konstatēti pārkāpumi, atcelšanai tikai tad, ja ir pierādīts, ka šī principa pārkāpums ir ietekmējis attiecīgo uzņēmumu tiesības uz aizstāvību, un, otrkārt, ka, izņemot šo īpašo gadījumu, pienākuma pieņemt lēmumu saprātīgā termiņā neizpilde neietekmē administratīvā procesa likumību.
31
Šajā kontekstā attiecīgajiem uzņēmumiem esot pietiekami precīzi jāpierāda, ka tiem ir bijušas grūtības aizstāvēties pret Eiropas Komisijas apgalvojumiem, precizējot, kurus dokumentus vai liecības tie vairs nevar pieprasīt, un norādot iemeslus, kuru dēļ tas var apdraudēt to aizstāvību.
32
Iesniedzējtiesa apgalvo, ka šajā lietā nav šaubu, ka Imballaggi Piemontesi nav pierādījusi, kā aplūkotās izmeklēšanas procedūras noslēgšanas termiņa pagarināšana ir ietekmējusi tās tiesību uz aizstāvību izmantošanu. Gluži pretēji, lēmums par šo termiņa pagarinājumu tika pieņemts, lai nodrošinātu uz sacīkstes principu balstītu procesu ar visiem iesaistītajiem uzņēmumiem un tātad lai pilnībā īstenotu to tiesības uz aizstāvību, ņemot vērā šīs procedūras subjektīvo un objektīvo paplašināšanu, proti, jaunos apstākļus, kas iestājās šīs procedūras laikā. Tādējādi iesniedzējtiesa piekrīt AGCM viedoklim, ka aizliegums pagarināt sākotnēji paredzēto procedūras noslēgšanas termiņu šādās tik sarežģītās lietās radītu sistēmisku risku, ka rīcība, kas kvalificējama kā Savienības konkurences tiesību pārkāpums, paliktu nesodīta, bet tas apdraudētu efektivitātes principu.
33
Noslēgumā minētā tiesa uzsver – pat ja tiktu atzīts, ka AGCM paziņojumā par iebildumiem noteiktais izmeklēšanas procedūras noslēgšanas termiņš ir obligāts, šī iestāde zaudētu vienīgi savas soda piemērošanas pilnvaras, bet ne “konformatīvās pilnvaras”, proti, pilnvaras konstatēt aizliegto vienošanos un aizliegt attiecīgajiem uzņēmumiem turpmāk īstenot līdzīgu rīcību.
34
Šādos apstākļos Consiglio di Stato (Valsts padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Hartas 41. un 47. pantam un ECPAK 6. pantam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā konkurenci ierobežojošu vienošanos uzraudzības jomā, nolūkā īstenot soda piemērošanas pilnvaras un neskarot konformatīvo pilnvaru īstenošanu, konkrēti nav paredzēts [AGCM] paziņojumā par iebildumiem noteiktā procedūras noslēgšanas termiņa obligātums, ļaujot iestādei ar pamatotiem termiņa pagarināšanas aktiem vienpusēji pagarināt šo termiņu, ja iestājas apstākļi, kuru dēļ nepieciešama objektīva vai subjektīva izmeklēšanas paplašināšana?”
Par prejudiciālo jautājumu
35
Vispirms jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu iedibinātajā valstu tiesu un Tiesas sadarbības procedūrā Tiesai ir jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas ļautu izlemt tās izskatīšanā esošo strīdu (spriedums, 1997. gada 17. jūlijs, Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, 22. punkts). Šajā nolūkā Tiesai vajadzības gadījumā ir jāpārformulē tai uzdotie jautājumi (skat. spriedumus, 2000. gada 28. novembris, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, 18. punkts, un 2025. gada 4. septembris, C.J. (Soda izpilde saskaņā ar EAO), C‑305/22, EU:C:2025:665, 88. punkts).
36
Pirmām kārtām, jānorāda, ka šajā lietā iesniedzējtiesa kā Savienības tiesību normas, kuras tās ieskatā ir jāinterpretē, ir identificējusi Hartas 41. un 47. pantu.
37
Šajā ziņā jāatgādina, ka Hartas piemērošanas joma attiecībā uz dalībvalstu rīcību ir noteikta tās 51. panta 1. punktā, saskaņā ar kuru Hartas noteikumi uz dalībvalstīm attiecas tikai tad, ja tās īsteno Savienības tiesību aktus, un tādējādi šī tiesību norma apstiprina pastāvīgās judikatūras atziņu, ka Savienības tiesību sistēmā garantētās pamattiesības ir piemērojamas visās situācijās, kuras reglamentētas Savienības tiesībās, taču ne ārpus šādām situācijām (skat. spriedumus, 2013. gada 26. februāris, Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, 19. punkts, un 2025. gada 6. marts, D. K. (Tiesneša atsaukšana), C‑647/21 un C‑648/21, EU:C:2025:143, 38. punkts).
38
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka pamatlieta skar valsts tiesisko regulējumu par termiņiem, kas piemērojami tādas procedūras izmeklēšanas posmam, kuru valsts konkurences iestāde veic, īstenojot Savienības konkurences tiesības, it īpaši LESD 101. pantu.
39
Šajos apstākļos ar pamatlietā aplūkoto valsts tiesisko regulējumu ir īstenoti Savienības tiesību akti Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē. Tāpēc tā ir piemērojama pamatlietā.
40
Otrām kārtām, tā kā prejudiciālais jautājums skar arī ECPAK 6. pantu, jāatgādina, ka, lai gan – kā apliecina LES 6. panta 3. punkts – pamattiesības, kas atzītas ECPAK, kā vispārējie principi ir daļa no Savienības tiesībām un lai gan Hartas 52. panta 3. punktā ir paredzēts, ka tajā ietvertajām tiesībām, kuras atbilst ECPAK garantētajām tiesībām, ir tāda pati nozīme un apjoms, kāds tām ir noteikts minētajā konvencijā, pēdējā minētā konvencija, kamēr Savienība nav tai pievienojusies, nav Savienības tiesību sistēmā formāli integrēts juridisks instruments (spriedums, 2024. gada 18. aprīlis, Préfet du Gers un Institut national de la statistique et des études économiques, C‑716/22, EU:C:2024:339, 50. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
41
Šādos apstākļos Tiesa ir nospriedusi, ka Savienības tiesību interpretācija, kā arī Savienības tiesību aktu spēkā esības pārbaude ir jāveic, ņemot vērā Hartā garantētās pamattiesības (spriedums, 2024. gada 18. aprīlis, Préfet du Gers un Institut national de la statistique et des études économiques, C‑716/22, EU:C:2024:339, 51. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
42
Tiesību efektīvas aizsardzības tiesā princips ir vispārējs Savienības tiesību princips, kas šobrīd ir pausts Hartas 47. pantā. Ar minēto 47. pantu Savienības tiesībās tiek nodrošināta ar ECPAK 6. panta 1. punktu un 13. pantu piešķirtā aizsardzība. Tādēļ ir jāatsaucas vienīgi uz Hartas 47. pantu (spriedums, 2017. gada 16. maijs, Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, 54. punkts un tajā minētā judikatūra).
43
Trešām kārtām, par Hartas 41. pantu jāatgādina, ka no minētā panta formulējuma skaidri izriet, ka tas ir adresēts nevis dalībvalstīm, bet vienīgi Eiropas Savienības iestādēm, organizācijām un struktūrām (spriedums, 2022. gada 22. septembris, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság u.c., C‑159/21, EU:C:2022:708, 34. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
44
Tomēr, ciktāl iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai valstu konkurences iestāžu īstenotajās Savienības konkurences tiesību procedūrās ir ievērots saprātīgs termiņš, tāpat jāatgādina, ka Hartas 41. pantā nostiprinātajās tiesībās uz labu pārvaldību ir atspoguļots vispārējs Savienības tiesību princips, kurš piemērojams dalībvalstīm, tām īstenojot šīs tiesības (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. septembris, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság u.c., C‑159/21, EU:C:2022:708, 35. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
45
No Tiesas judikatūras arī izriet, ka saprātīga termiņa ievērošana administratīvo procesu norisē konkurences politikas jomā ir vispārējs Savienības tiesību princips (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2006. gada 21. septembris, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Komisija, C‑105/04 P, EU:C:2006:592, 35. punkts un tajā minētā judikatūra) un tas kā tiesību uz labu pārvaldību sastāvdaļa ir pārņemts arī Pamattiesību hartas 41. panta 1. punktā.
46
Visbeidzot, ceturtām kārtām, lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir minēts arī efektivitātes princips.
47
Šādos apstākļos jākonstatē, ka ar prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai LESD 101. pants, lasot to vispārējā tiesību uz labu pārvaldību principa, Hartas 47. panta, kā arī efektivitātes principa gaismā, jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, kurā tādas valsts konkurences iestādes īstenotas procedūras gadījumā, kuras mērķis ir konstatēt pretkonkurences praksi, nav skaidri paredzēts, ka šīs procedūras izmeklēšanas posma noslēgšanas termiņš, ko šī iestāde noteikusi paziņojumā par iebildumiem, ir obligāts, un tāpēc minētā iestāde var vienpusēji pagarināt šo termiņu, pieņemot pamatotus aktus, ja ir iestājušies apstākļi, kuru dēļ paplašināts minētās procedūras priekšmets vai tajā iesaistīto uzņēmumu skaits.
48
Šajā ziņā – ja nav specifiska Savienības tiesiskā regulējuma, kurā būtu regulēti procesuālie termiņi, kas piemērojami valsts konkurences iestāžu veiktajai Savienības konkurences tiesību pārkāpumu konstatēšanai un sodu piemērošanai par šiem pārkāpumiem, dalībvalstīm ir jānosaka un jāpiemēro valsts procesuālo tiesību normas šajā jomā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 30. janvāris, Caronte & Tourist, C‑511/23, turpmāk tekstā – “spriedums Caronte & Tourist”, EU:C:2025:42, 43. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
49
Tomēr dalībvalstīm šī kompetence jāīsteno, ievērojot Savienības tiesības. Atbilstoši efektivitātes principam dalībvalstis nedrīkst Savienības tiesību īstenošanu padarīt praktiski neiespējamu vai to pārmērīgi apgrūtināt, un – konkrēti, konkurences tiesību jomā – tām jānodrošina, lai to pieņemtie vai piemērotie noteikumi neapdraudētu LESD 101. un 102. panta efektīvu piemērošanu (spriedums Caronte & Tourist, 44. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
50
Valsts tiesību normas, kurās noteikti procesuālie termiņi, kas piemērojami valsts konkurences iestāžu veiktajai pārkāpumu konstatēšanai un sodu piemērošanai par šiem pārkāpumiem, jāizstrādā tā, lai nodrošinātu līdzsvaru starp mērķiem garantēt tiesisko drošību un nodrošināt lietu izskatīšanu saprātīgā termiņā kā Savienības tiesību vispārējos principus, no vienas puses, un LESD 101. un 102. panta efektīvu un iedarbīgu īstenošanu, lai ievērotu sabiedrības intereses novērst iekšējā tirgus darbības izkropļošanu ar konkurencei kaitīgiem nolīgumiem vai praksi, no otras puses (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 21. janvāris, Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, 49. punkts).
51
Lai noteiktu, vai termiņus regulējošajā valsts tiesiskajā regulējumā šāds līdzsvars ir ievērots, īpaši jāņem vērā attiecīgā termiņa ilgums, kā arī tā piemērošanas noteikumu kopums, piemēram, datums, kad sākas termiņš, un tā sākšanas, kā arī apturēšanas vai pārtraukšanas noteikumi (spriedums Caronte & Tourist, 47. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
52
Jāņem vērā arī konkurences tiesību lietu īpatnības un – konkrētāk – apstāklis, ka šajās lietās parasti jāveic sarežģīta faktu un ekonomiskā analīze (spriedums Caronte & Tourist, 48. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
53
Turklāt, nosakot saprātīgus laika ierobežojumus, kas piemērojami valsts konkurences iestāžu veiktām procedūrām, lai sodītu par pretkonkurences darbībām, tiesiskās drošības princips liek dalībvalstīm ieviest pietiekami precīzu, skaidru un paredzamu termiņu sistēmu, lai visi iesaistītie dalībnieki varētu precīzi zināt saistību, kas ar aplūkotajiem noteikumiem tiem noteikti, apjomu un spētu atbilstoši rīkoties (spriedums Caronte & Tourist, 49. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
54
Tāpat, nosakot procesuālos termiņus valsts konkurences iestāžu veiktajai pārkāpumu konstatēšanai un sodu piemērošanai, dalībvalstis var paredzēt ne tikai vispārējus noilguma noteikumus, kas piemērojami pārkāpuma procedūrai kopumā, bet arī – vajadzības gadījumā – termiņus, kas piemērojami šīs procedūras konkrētu posmu norisei (šajā nozīmē skat. spriedumu Caronte & Tourist, 51. punkts).
55
Attiecībā uz šiem termiņiem dalībvalstis var paredzēt, ka tie netiek noteikti abstrakti un vispārīgi, bet ka šīs iestādes tos nosaka katrā gadījumā atsevišķi atkarībā no pārkāpuma procedūras sarežģītības, ja vien valsts tiesību normas par šiem termiņiem atbilst šī sprieduma 50.–53. punktā minētajām prasībām (pēc analoģijas skat. spriedumu lietā Caronte & Tourist, 51. punkts).
56
Par iespēju pagarināt izmeklēšanas posma noslēgšanas termiņu, kuru valsts konkurences iestāde noteikusi paziņojumā par iebildumiem, pirmkārt, jāatgādina, ka Tiesa ir nospriedusi – lai efektīvi izpildītu pienākumu īstenot Savienības tiesības konkurences jomā, valsts konkurences iestādēm jāspēj piešķirt dažāda līmeņa prioritāti tai iesniegtajām sūdzībām, šajā ziņā baudot plašu novērtējuma brīvību (spriedums Caronte & Tourist, 57. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
57
Tomēr nevar izslēgt, ka atkarībā no prioritātes, kas piešķirama vienai vai vairākām no uzsāktajām pārkāpuma procedūrām, valsts konkurences iestāde var būt spiesta uz laiku atlikt kādas citas pārkāpuma procedūras izskatīšanu un tātad arī pagarināt šīs procedūras izmeklēšanas posma noslēgšanas termiņu.
58
Otrkārt, kā izriet no šī sprieduma 52. punkta, Savienības konkurences tiesību lietās principā ir jāveic sarežģīta faktu un ekonomiskā analīze. Tādējādi daudzos gadījumos ar lielu sarežģītības pakāpi varētu izradīties nepieciešams pieņemt daudzus aktus un izmeklēšanas pasākumus, lai veiktu šādu analīzi, un šādi akti un pasākumi neizbēgami pagarina pārkāpuma procedūras ilgumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 21. janvāris, Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, 56. punkts).
59
Treškārt, Tiesa ir nospriedusi, ka tāds noilgumu reglamentējošs valsts tiesiskais regulējums, kas tam raksturīgo iezīmju dēļ sistēmiski liedz uzlikt efektīvus un atturošus sodus par Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem, konkurences tiesību normu piemērošanu var padarīt praktiski neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtināt. Tādēļ tā ir atzinusi, ka valsts tiesiskais regulējums, ar ko noteikts noilguma termiņš, kura piemērošana, ņemot vērā konkurences tiesību lietu lielo sarežģītību, varētu radīt sistēmisku nesodāmības risku par nodarījumiem, kas kvalificējami kā šo tiesību pārkāpumus, neatbilst efektivitātes principam (spriedums Caronte & Tourist, 73. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
60
No šāda viedokļa raugoties, valsts konkurences iestādei noteiktais aizliegums pagarināt pārkāpuma procedūras izmeklēšanas posma noslēgšanas termiņu varētu kavēt efektīvu un atturošu sodu piemērošanu par LESD 101. vai 102. panta pārkāpumiem.
61
Proti, šāds aizliegums varētu liegt šai iestādei veikt tādu izmeklēšanu, kura aptvertu visus pretkonkurences darbības aspektus, un likt tai pieņemt lēmumu, pamatojoties uz iespējami nepilnīgiem pierādījumiem, lai netiktu zaudēta iespēja sodīt uzņēmumus, kuriem sākotnēji bija paziņots procedūras noslēgšanas termiņš. Tā iznākumā pastāvētu risks, ka paliktu nesodīti atsevišķi nodarījumi, kas kvalificējami kā minēto pantu pārkāpumi, un/vai arī dažu citu uzņēmumu rīcība, kuri tāpat piedalījās šajos pārkāpumos, bet uz kuriem pārkāpuma procedūra sākotnēji nebija attiecināta.
62
No tā izriet, ka valsts konkurences iestādēm, ja tas ir nepieciešams, lai varētu piemērot efektīvus un atturošus sodus par Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem, jābūt iespējai pagarināt šīs procedūras izmeklēšanas posma noslēgšanas termiņu.
63
Taču šāds termiņa pagarinājums principā nedrīkstētu izraisīt to, ka tiek pārsniegts saprātīgais termiņš, kurā minētais pārkāpuma procedūras posms jāpabeidz.
64
Šajā ziņā no Tiesas judikatūras izriet, ka tiesību akta pieņemšanai veltītā termiņa saprātīgais raksturs jāvērtē, ievērojot katras lietas atbilstošo apstākļu kopumu, it īpaši lietas iznākuma nozīmi ieinteresētajai personai, lietas sarežģītību un lietas dalībnieku uzvedību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 28. februāris, Arango Jaramillo u.c./EIB (pārskatīšana), C‑334/12 RX‑II, EU:C:2013:134, 28. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
65
Tomēr šo kritēriju uzskaitījums nav izsmeļošs un termiņa saprātīgā rakstura izvērtēšanai nav vajadzīga sistemātiska lietas apstākļu pārbaude, ņemot vērā visus kritērijus, ja procedūras ilgums šķiet pamatots attiecībā uz vienu no tiem. Tādējādi ir iespējams atsaukties uz lietas sarežģītību, lai pamatotu pirmajā brīdī šķietami pārmērīgu izskatīšanas ilgumu (spriedums, 2007. gada 25. janvāris, Sumitomo Metal Industries un Nippon Steel/Komisija, C‑403/04 P un C‑405/04 P, EU:C:2007:52, 117. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
66
Tiesa ir arī precizējusi, ka termiņa saprātīgo raksturu nevar noteikt, atsaucoties uz vienu precīzu, abstrakti noteiktu maksimālo robežu, bet tas ir jānosaka katrā atsevišķā gadījumā, ņemot vērā konkrētās lietas apstākļus (spriedums, 2013. gada 28. februāris, Arango Jaramillo u.c./EIB (pārskatīšana), C‑334/12 RX‑II, EU:C:2013:134, 29. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
67
Vispārīgākā nozīmē pārkāpuma procedūras izmeklēšanas posma noslēgšanas termiņa pagarināšana nedrīkstētu izraisīt attiecīgo uzņēmumu pamattiesību pārkāpumu. Proti, īstenojot procesuālo autonomiju, dalībvalstij jāgarantē ne tikai pilnīga Savienības konkurences tiesību efektivitāte, kā arī šo tiesību pārkāpumu izmeklēšana un sodīšana, bet arī pamattiesību ievērošana, tostarp uzņēmumu, pret kuriem uzsāktas pārkāpuma procedūras, tiesības uz aizstāvību (šajā nozīmē skat. spriedumu Caronte & Tourist, 62. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
68
Šajā kontekstā jāatgādina, ka tiesības uz labu pārvaldību ietver iestādes pienākumu pamatot savus lēmumus (spriedums, 2020. gada 24. novembris, Minister van Buitenlandse Zaken, C‑225/19 un C‑226/19, EU:C:2020:951, 34. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra), jo šis pienākums, ciktāl tā mērķis ir ļaut ieinteresētajai personai saprast tai nelabvēlīgā individuālā pasākuma iemeslus, ir arī loģiskas tiesību uz aizstāvību ievērošanas principa sekas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 8. maijs, PI, C‑230/18, EU:C:2019:383, 57. punkts un tajā minētā judikatūra).
69
Tādēļ, pirmām kārtām, atbilstoši šī sprieduma 53. punktā minētajam tiesiskās drošības principam un no tā izrietošajai paredzamības prasībai attiecīgajam uzņēmumam par pārkāpuma procedūras izmeklēšanas posma noslēgšanas termiņa pagarināšanu ir jāpaziņo pēc iespējas agrāk un katrā ziņā pirms pagarinātā termiņa beigām. Tāpat lēmumā par termiņa pagarināšanu jānosaka jauns šī izmeklēšanas posma noslēgšanas termiņš.
70
Šajā ziņā no Tiesas judikatūras izriet, ka tiesiskās drošības princips, no kura izriet tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, it īpaši nosaka – tiesību normām ir jābūt skaidrām un precīzām un to sekām jābūt paredzamām, it īpaši tad, ja šīs normas var nelabvēlīgi ietekmēt personas vai uzņēmumus. Turklāt tiesības atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu ir ikvienam tiesību subjektam, kas ir situācijā, kurā kompetentā iestāde, sniedzot tam konkrētus solījumus, ir radījusi pamatotas cerības (spriedums, 2018. gada 17. oktobris, Klohn, C‑167/17, EU:C:2018:833, 50. un 51. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
71
Rakstveida apsvērumos Imballaggi Piemontesi atsaucas uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, apgalvojot, ka AGCM nebija tiesīga pagarināt aplūkotās izmeklēšanas procedūras noslēgšanas termiņu. Taču, neskarot pārbaudi, kas jāveic iesniedzējtiesai, no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem neizriet, ka šī sabiedrība būtu saņēmusi no minētās iestādes solījumu, ka paziņojumā par iebildumiem noteiktais procedūras noslēgšanas termiņš nevarēs tikt pagarināts.
72
Otrām kārtām, pārkāpuma procedūras izmeklēšanas posma noslēgšanas termiņa pagarinājumam jābūt pienācīgi pamatotam ar tādu apstākļu iestāšanos, kuru dēļ izmeklēšana ir kļuvusi sarežģītāka, nekā valsts konkurences iestāde bija paredzējusi, nosakot šo termiņu.
73
Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka aplūkotā izmeklēšanas procedūra bija ārkārtīgi sarežģīta un gan šajā procedūrā iesaistīto uzņēmumu skaits, gan tās priekšmets laika gaitā tika paplašināts. Tas izskaidrojot to, kādēļ minētās procedūras noslēgšanas termiņš tika divreiz pagarināts, lai, pirmkārt, nodrošinātu AGCM uzdevumu efektīvu izpildi un, otrkārt, garantētu gan uzņēmumu, uz kuriem sākotnēji attiecās šī procedūra, gan uzņēmumu, uz kuriem tā tika attiecināta vēlāk, tiesības uz aizstāvību. Iesniedzējtiesai jāpārbauda, vai lēmumi par aplūkotās izmeklēšanas procedūras noslēgšanas termiņa pagarināšanu bija pienācīgi pamatoti ar šādu apstākļu iestāšanos.
74
Visbeidzot, trešām kārtām, saskaņā ar Hartas 47. pantā nostiprināto efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principu par pārkāpuma procedūras izmeklēšanas posma noslēgšanas termiņa pagarinājumu jābūt iespējai veikt pārbaudi tiesā, izvērtējot, vai lēmums par šī termiņa pagarināšanu un jauna procedūras noslēgšanas termiņa noteikšanu pieņemts, ievērojot saprātīga termiņa principu un attiecīgā uzņēmuma tiesības uz aizstāvību – tas it īpaši nozīmē, ka šim lēmumam jābūt savlaicīgi paziņotam šim uzņēmumam un pienācīgi pamatotam ar tādu apstākļu iestāšanos, kuru dēļ izmeklēšana ir kļuvusi sarežģītāka, nekā valsts konkurences iestāde bija paredzējusi, nosakot pagarināto termiņu.
75
Šajā lietā šādas pārbaudes tiesā esība šķiet pierādīta – kā izriet gan no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, gan no Imballaggi Piemontesi rakstveida apsvērumiem, tā norādījusi, ka ir Itālijas tiesās apstrīdējusi abus attiecīgās izmeklēšanas procedūras noslēgšanas termiņa pagarinājumus.
76
Vēl jānorāda – pat ja konkrētā gadījumā šāds termiņa pagarinājums būtu pretrunā saprātīga termiņa ievērošanas principam, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka tāda lēmuma atcelšanu, kas pieņemts administratīvajā procedūrā, kura balstīta uz LESD 101. vai 102. pantu, ar šī principa pārkāpumu var pamatot tikai tad, ja šī pārkāpuma dēļ ir pārkāptas arī attiecīgā uzņēmuma tiesības uz aizstāvību (2024. gada 4. oktobra spriedums, Ferriere Nord/Komisija, C‑31/23 P, EU:C:2024:851, 150. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra), un šajā kontekstā šim uzņēmumam ir juridiski pietiekami jāpierāda, ka administratīvās procedūras pārmērīgā ilguma dēļ tam ir bijušas grūtības aizstāvēties pret konkurences iestādes apgalvojumiem (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2011. gada 29. marts, ArcelorMittal Luxembourg/Komisija un Komisija/ArcelorMittal Luxembourg u.c., C‑201/09 P un C‑216/09 P, EU:C:2011:190, 118. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
77
Iesniedzējtiesa norāda, ka pamatlietā Imballaggi Piemontesi nav pierādījusi, ka aplūkotās izmeklēšanas procedūras noslēgšanas termiņa pagarināšana ir ietekmējusi tās tiesību uz aizstāvību izmantošanu.
78
Visbeidzot jāprecizē, ka iespēja pagarināt termiņu, kurā valsts konkurences iestādēm jāpabeidz LESD 101. un 102. panta pārkāpumu izmeklēšanas procedūras, katrā ziņā ir pakļauta absolūtā noilguma termiņa ierobežojumam, kuru, ievērojot līdzvērtības un efektivitātes principus, nosaka dalībvalstis (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 21. janvāris, Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, 37. punkts).
79
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka LESD 101. pants, lasot to vispārējā tiesību uz labu pārvaldību principa, Hartas 47. panta, kā arī efektivitātes principa gaismā, jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj valsts tiesisko regulējumu, kurā tādas valsts konkurences iestādes īstenotas procedūras gadījumā, kuras mērķis ir konstatēt pretkonkurences praksi, nav skaidri paredzēts, ka šīs procedūras izmeklēšanas posma noslēgšanas termiņš, ko šī iestāde noteikusi paziņojumā par iebildumiem, ir obligāts, un tāpēc minētā iestāde var vienpusēji pagarināt šo termiņu, pieņemot pamatotus, tiesā pārbaudāmus aktus, ja ir iestājušies apstākļi, kuru dēļ paplašināts minētās procedūras priekšmets vai tajā iesaistīto uzņēmumu skaits, ar nosacījumu, ka šāda pagarinājuma dēļ netiek pārsniegts saprātīgais termiņš, kurā šis izmeklēšanas posms jāpabeidz.
Par tiesāšanās izdevumiem
80
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nospriež:
LESD 101. pants, lasot to vispārējā tiesību uz labu pārvaldību principa, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta un efektivitātes principa gaismā,
jāinterpretē tādējādi, ka
tas pieļauj valsts tiesisko regulējumu, kurā tādas valsts konkurences iestādes īstenotas procedūras gadījumā, kuras mērķis ir konstatēt pretkonkurences praksi, nav skaidri paredzēts, ka šīs procedūras izmeklēšanas posma noslēgšanas termiņš, ko šī iestāde noteikusi paziņojumā par iebildumiem, ir obligāts, un tāpēc minētā iestāde var vienpusēji pagarināt šo termiņu, pieņemot pamatotus, tiesā pārbaudāmus aktus, ja ir iestājušies apstākļi, kuru dēļ paplašināts minētās procedūras priekšmets vai tajā iesaistīto uzņēmumu skaits, ar nosacījumu, ka šāda pagarinājuma dēļ netiek pārsniegts saprātīgais termiņš, kurā šis izmeklēšanas posms jāpabeidz.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.