62023CC0188
ĢENERĀLADVOKĀTES TAMARAS ČAPETAS [TAMARA ĆAPETA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2024. gada 16. maijā (
1
)
Lieta C‑188/23
Land Niedersachsen
pret
Conti 11. Container Schiffahrts‑GmbH & Co. KG MS“MSC Flaminia”
(Oberlandesgericht München (Federālās zemes Augstākā tiesa, Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Vide – Bāzeles Konvencija par kontroli pār kaitīgo atkritumu robežšķērsojošo transportēšanu un to aizvākšanu – Regula (EK) Nr. 1013/2006 – Piemērošanas joma – Atkritumi, kas radušies atklātā jūrā pēc ķīmisku vielu ugunsgrēka un sprādzieniem – 2019. gada 16. maija sprieduma Conti 11. Container Schiffahrt (C‑689/17, EU:C:2019:420) interpretācija
I. Ievads
1.
Ir plkst. 5.42 2012. gada 14. jūlijā. Konteinerkuģis Flaminia veic reisu no Čārlstonas (Amerikas Savienotās Valstis) uz Antverpeni (Beļģija), kad Atlantijas okeāna vidū izceļas ķīmisko vielu ugunsgrēks un sprādzieni. Tiek nodarīts būtisks kaitējums, un kuģis ir piesārņots ar bīstamām un toksiskām atliekām. Iet bojā vairāki apkalpes locekļi. Ugunsgrēks un sprādzieni turpinās dienām ilgi. Tuvākā osta atrodas vairāku simtu jūras jūdžu attālumā. Pēc nedēļām ilgiem glābšanas darbiem un vairāku apkārtējo ostu atteikumiem atļaut kuģim iebraukt tas galu galā tiek aizvilkts uz Vilhelmshāfeni [Wilhelmshaven] (Vācija).
2.
Vācijas Land Niedersachsen (Lejassaksijas federālā zeme; turpmāk tekstā – “federālā zeme”) kompetentās iestādes pieprasa sākt Regulā (EK) Nr. 1013/2006 (
2
) noteikto paziņošanas un piekrišanas procedūru, pirms Flaminia varētu tikt aizvilkta uz Mangaliju [Mangalia] (Rumānija), lai no kuģa (daļēji) aizvāktu bīstamos un toksiskos atkritumus un saremontētu kuģi.
3.
Prasītāja pamatlietā Conti uzskata, ka saskaņā ar Tiesas 2017. gada sprieduma Conti 11. Container Schiffahrt (
3
) interpretāciju šāda procedūra nav nepieciešama, un pieprasa federālajai zemei atlīdzināt ar to saistītos izdevumus.
4.
Savukārt federālā zeme būtībā apgalvo, ka no vides aizsardzības viedokļa nebūtu bijis iespējams atļaut kuģim, kas pārvadā aptuveni 30000 t toksisku notekūdeņu un citu materiālu, izbraukt no Vilhelmshāfenes uz Mangaliju, neveicot attiecīgo paziņošanas un piekrišanas procedūru. Tā uzskata, ka viens no pienākumiem, kas izriet no Bāzeles konvencijas (
4
), kuras līgumslēdzējas puses ir Eiropas Savienība un tās dalībvalstis, ir nodrošināt minētās procedūras izpildi tieši attiecībā uz šādu bīstamo atkritumu pārvietošanu. Federālā zemes uzskata, ka tad, ja Atkritumu sūtījumu regulā noteiktā paziņošanas prasība nebūtu attiecināma uz šāda veida pārvietošanu – kā to ir sapratusi pirmās instances tiesa, pamatojoties uz spriedumu Conti 11. Container Schiffahrt –, Eiropas Savienība neizpildītu tai Bāzeles konvencijā noteiktās saistības.
5.
Tādējādi galvenais Tiesai uzdotais jautājums ir saistīts ar tās sprieduma Conti 11. Container Schiffahrt interpretāciju: vai minētajā spriedumā ir norādīts, ka Atkritumu sūtījumu regulas normas, iespējams, ir pretrunā Bāzeles konvencijā noteiktajiem Eiropas Savienības pienākumiem? Ja atbilde ir noliedzoša, vai uzskatāms, ka federālā zeme ir pamatoti pieprasījusi Conti veikt Atkritumu sūtījumu regulā noteikto paziņošanas un piekrišanas procedūru?
II. Šīs lietas tiesiskie un faktiskie apstākļi un prejudiciālie jautājumi
6.
Conti ir Vācijas sabiedrība, kuras juridiskā adrese ir Hamburgā (Vācija). Pamatlietā aplūkotajā laikposmā šai sabiedrībai, kas bija īpašam nolūkam – viena kuģa iegādei – dibināta sabiedrība, piederēja konteinerkuģis, kurš kuģoja ar nosaukumu Flaminia.
7.
2000. gada novembrī Conti saskaņā ar fraktēšanas līgumu iznomāja Flaminia Ženēvā (Šveice) bāzētai Šveices sabiedrībai MSC.
8.
Aptuveni no 2000. gada novembra līdz 2012. gada jūnijam Flaminia pārvadāja tūkstošiem kravas konteineru uz dažādām pasaules ostām, tostarp Ņūorleānas (Amerikas Savienotās Valstis) ostu, un no tām.
9.
2012. gada jūnijā ASV ķīmisko produktu ražotājs lūdza no Ņūorleānas izvest trīs cisternkonteinerus ar 80 % divinilbenzola (turpmāk tekstā – “DVB”). DVB ir ķīmisks savienojums, ko izmanto ūdens attīrīšanā.
10.
DVB uzglabāšanas temperatūra nedrīkst pārsniegt noteiktu līmeni, lai izvairītos no ķīmiska procesa, ko sauc par “pašpolimerizāciju”, kā rezultātā strauji paaugstinās temperatūra un rodas uzliesmojoši tvaiki (
5
).
11.
2012. gada 14. jūlijā, kad Flaminia atradās Atlantijas okeāna vidū ceļā no Čārlstonas uz Antverpeni (Beļģija), konteineros, kuros tika pārvadāts DVB, notika sprādziens, kas izraisīja lielu ugunsgrēku uz kuģa klāja.
12.
Trīs apkalpes locekļi zaudēja dzīvību. Tika iznīcināti simtiem konteineru, un kuģim tika nodarīti lieli bojājumi.
13.
Nav skaidrs, kas tieši izraisīja ugunsgrēku un sprādzienus (
6
).
14.
Kad apkalpe un pasažieri bija pametuši kuģi, Flaminia palika dreifējam Atlantijas okeāna vidū. Ugunsgrēks turpinājās (
7
). Notika vēl viens sprādziens (
8
).
15.
Conti iesaistīja glābējus. Lai kontrolētu ugunsgrēku un glābtu kuģi un kravu, glābēji uz kuģa izsmidzināja jūras ūdeni. Viens no šā procesa rezultātiem bija tāds, ka pēc ugunsgrēka ierobežošanas Flaminia kravas telpās palika aptuveni 30000 t ugunsdzēsības ūdens, kas bija piesārņots ar bīstamiem un toksiskiem atlikumiem.
16.
Vēlāk izrādījās, ka pat pēc tam, kad bija izsūknēta lielākā daļa ugunsdzēsības ūdens, uz kuģa klāja palika 30500 t atkritumu (
9
), kas inter alia sastāvēja no dubļiem, ugunsgrēkā bojātas cietās kravas, piesārņota ūdens un tērauda lūžņiem.
17.
Sprādziena laikā Flaminia atradās starp Kanādu un Apvienoto Karalisti, aptuveni 650 jūras jūdžu attāluma no tuvākās ostas (Sanmigela, Azoru salas, Portugāle) austrumu virzienā (
10
).
18.
Pēc pārvietošanas plāna iesniegšanas glābēji vilka Flaminia cauri Lamanša jūras šaurumam uz Vilhelmshāfeni, kas bija vienīgā pieejamā patvēruma osta (
11
), kā rādīts šajā kartē, (
12
) ko sagatavojis Vācijas Federālais Jūras negadījumu izmeklēšanas birojs:
19.
Kuģis ieradās Vilhelmshāfenes ostā 2012. gada 9. septembrī (
13
).
20.
Niedersächsisches Ministerium für Umwelt, Energie und Klimaschutz (Lejassaksijas Vides, enerģētikas un klimata aizsardzības ministrija, Vācija) 2012. gada 30. novembra vēstulē informēja Conti, ka ugunsgrēka dzēšanai uz kuģa klāja izmantotais ūdens, kā arī dubļi un tērauda lūžņi ir kvalificējami kā “atkritumi” Atkritumu sūtījumu regulas izpratnē. Tāpēc, lai kuģis varētu atstāt Rumāniju, ir jāpabeidz šajā regulā paredzētā paziņošanas un piekrišanas procedūra.
21.
Lai gan Conti iebilda, Gewerbeaufsichtsamt Oldenburg (Oldenburgas Komercdarbības uzraudzības dienests, Vācija) 2012. gada 4. decembrī uzdeva tai pabeigt paziņošanas un piekrišanas procedūru attiecībā uz nogādāšanu Rumānijā. Tā arī aizliedza pārvietot kuģi pirms šīs procedūras pabeigšanas un apstiprināta atkritumu aizvākšanas plāna iesniegšanas.
22.
Prasītājai bija jāpabeidz divas paziņošanas procedūras.
23.
Pirmā paziņošanas procedūra attiecās uz daļas no ūdens, kas izlietots uz Flaminia, transportēšanu no Vilhelmshāfenes uz Odensi [Odense] (Dānija) (
14
).
24.
Otra paziņošanas procedūra attiecās uz Flaminia veikto atlikušo atkritumu transportēšanu no Vilhelmshāfenes uz Mangaliju (
15
).
25.
Tieši šī otrā tiesvedība ir pamatā Conti prasībai iesniedzējtiesā.
26.
Lai gan tas skaidri neizriet no iesniedzējtiesas nolēmuma, lietas dalībnieki tiesas sēdē apstiprināja, ka ne visi atlikušie atkritumi tika izkrauti Mangalijā (Rumānijā). Tā vietā notika vēl viens reiss uz Orhūsu [Aarhus] (Dānija) un pēc tam – Odensi (Dānija), kur kopā tika aizvāktas aptuveni 28 4000 t atkritumu (
16
).
27.
Kā tika apstiprināts tiesas sēdē, saistībā ar šo braucienu Conti pabeidza paziņošanas procedūru attiecībā uz Rumānijas iestādēm.
28.
Kad bija pabeigta atkritumu aizvākšana Dānijā, Flaminia atstāja Odensi, lai dotos uz Mangaliju, kur tika veikti remontdarbi.
29.
Saistībā ar ugunsgrēku un sprādzieniem uz Flaminia klāja dažādu jurisdikciju tiesās tika celtas vairākas prasības.
30.
Pirmkārt, vairākas prasības tika celtas ASV Ņujorkas Dienvidu apgabala apgabaltiesā (Amerikas Savienotās Valstis). 2018. gada jūlijā minētā tiesa noteica, ka ugunsgrēkā uz Flaminia klāja ir vainojams konteineru ražotājs un DVB ražotājs. ASV Otrā iecirkņa apelācijas tiesa 2023. gada jūnijā apstiprināja šo lēmumu “visos būtiskākajos aspektos” (
17
).
31.
No otras puses, starp Conti un MSC noslēgtajā fraktēšanas līgumā bija ietverta šķīrējklauzula, kas noteica, ka visi no līguma izrietošie strīdi ir izskatāmi šķīrējtiesā Londonā (Apvienotā Karaliste). Tādējādi, kamēr Ņujorkā (Amerikas Savienotās Valstis) norisinājās tiesvedība, Conti cēla arī prasību šķīrējtiesā saistībā ar fraktēšanas līgumu. Ar 2021. gada 30. jūlija nolēmumu, kas labots 2021. gada 1. septembrī, šķīrējtiesas kolēģija, kas izveidota saskaņā ar pēdējo minēto līgumu, nolēma, ka MSC ir pārkāpusi fraktēšanas līgumu un tai ir pienākums samaksāt aptuveni 200 miljonus ASV dolāru (USD) (184 miljoni EUR) (turpmāk tekstā – “šķīrējtiesas nolēmums”). Prasība par minētā nolēmuma apstiprināšanu saskaņā ar Konvenciju par ārvalstu šķīrējtiesu nolēmumu atzīšanu un izpildīšanu (
18
) (pazīstama arī kā “Ņujorkas konvencija”) pašreiz tiek izskatīta ASV Luiziānas Austrumu apgabala apgabaltiesā (Amerikas Savienotās Valstis) (
19
). Augstajā tiesā (Anglija un Velsa) un Apelācijas tiesā (Anglija un Velsa) tika noraidīta atsevišķa MSC prasība mazināt tās atbildību līdz aptuveni 28,2 miljoniem sterliņu mārciņu (GBP) (32,9 miljoni EUR) (
20
). Atļauja iesniegt apelācijas sūdzību Apvienotās Karalistes Augstajā tiesā tika piešķirta 2023. gada 19. decembrī (
21
), un šī lieta ir izskatīšanā šo secinājumu pabeigšanas laikā.
32.
Visbeidzot, administratīvais lēmums, ar kuru Conti tika noteikts pienākums izpildīt paziņošanas un piekrišanas procedūru, pirms tā varētu pārvietot Flaminia uz Rumāniju, bija iemesls šīs prasības izskatīšanai Vācijas tiesās. Pirmajā instancē Landgericht München I (Minhenes I apgabaltiesa, Vācija) lūdza Tiesu interpretēt Atkritumu sūtījumu regulu. Šī tiesa, saņēmusi atbildi uz jautājumu saistībā ar spriedumā Conti 11. Container Schiffahrt, piesprieda Conti zaudējumu atlīdzību, uzskatot, ka nebija piemērojama Atkritumu sūtījumu regulā paredzētā paziņošanas un piekrišanas procedūra. Šis pirmās instances tiesas spriedums tika pārsūdzēts iesniedzējtiesā šajā lietā.
33.
Tikmēr Flaminia ir jau ticis nodots ekspluatācijā. Pašlaik tas ar nosaukumu “CMA CGM San Francisco” kuģo zem Libērijas karoga.
34.
Šādos apstākļos apelācijas tiesvedības stadijā, kas tika sākta saistībā ar Conti prasību atlīdzināt zaudējumus, kurus izraisījusi, iespējams, nevajadzīgi piemērota paziņošanas procedūra, Oberlandesgericht München (Federālās zemes Augstākā tiesa Minhenē) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Atkritumu sūtījumu regulas] 1. panta 3. punkta b) apakšpunktā paredzētais paziņošanas pienākuma izņēmums ir spēkā neesošs, ja tas ir pretrunā [Bāzeles konvencijas] noteikumiem, ja paziņošanas pienākuma izņēmums attiecas arī uz tādiem kaitīgiem atkritumiem, kas radušies uz kuģa notikušas avārijas rezultātā un kas saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas 2019. gada 16. maija spriedumu lietā C‑689/17 ir uzskatāmi par atkritumiem šī izņēmuma noteikuma izpratnē?
2)
Ja atbilde uz a) jautājumu ir noliedzoša, vai [Atkritumu sūtījumu regulas] 1. panta 3. punkta b) apakšpunktā paredzētais izņēmums attiecībā uz [Bāzeles konvenciju] ir jāinterpretē šauri, proti, tādējādi, ka tādas atliekas metāllūžņu un ar dubļiem un kravas atliekām sajaukta izlietota ūdens veidā, kādas tiek aplūkotas pamatlietā un kas ir radušās uz kuģa notikušas avārijas rezultātā, ir jāuzskata par atkritumiem, kas ir radušies uz kuģiem šīs tiesību normas izpratnē?”
35.
Iesniedzējtiesa 2024. gada 7. februārī informēja Tiesu, ka ir izdevusi rīkojumu apturēt tiesvedību pēc Conti un federālās zemes vienota lūguma. Tomēr vēlākā saziņā ar Tiesas kanceleju minētā tiesa arī precizēja, ka tiesvedība tajā jebkurā brīdī var atsākties, tādējādi šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu nav zaudējis jēgu un lūgtā interpretācija joprojām ir nepieciešama.
36.
Rakstveida apsvērumus Tiesā iesniedza Conti, federālā zeme, Eiropas Parlaments, Padome un Komisija. Tiesas sēdē, kas notika 2024. gada 27. februārī, mutvārdu apsvērumus sniedza šie lietas dalībnieki un Francijas valdība.
III. Juridiskā analīze
37.
Šā lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu galvenais iemesls ir Tiesas spriedums lietā Conti 11. Container Schiffahrt vai, precīzāk, tas, kā šo spriedumu saprata un piemēroja Landgericht München I (Minhenes I apgabaltiesa), izlemjot šo strīdu pirmajā instancē.
38.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas bija sprieduma Conti 11. Container Schiffahrt pamata, bija par to, kā interpretēt frāzi “atkritumi, kas radušies uz kuģu klāja”, kas ietverta Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunktā. Saskaņā ar šo normu minētās regulas darbības joma neattiecas uz “atkritumiem, kas radušies transportlīdzekļos, vilcienos, lidmašīnās un uz kuģiem līdz brīdim, kad šādi atkritumi tiek izkrauti reģenerācijas vai apglabāšanas nolūkā”.
39.
Tiesa uzskatīja, ka šis jēdziens ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas arī uz atkritumiem, kas radušies kuģa avārijas rezultātā atklātā jūrā (
22
). Tādējādi tāda veida atkritumi kā tie, kas radušies ugunsgrēka un sprādzienu dēļ uz Flaminia klāja, līdz brīdim, kad tie tiek izkrauti reģenerācijas vai apglabāšanas nolūkā, ir izslēgti no Atkritumu sūtījumu regulas piemērošanas jomas (
23
).
40.
Ja uzskata, ka situācija ietilpst Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunkta darbības jomā, no tā izriet, ka paziņošanas un piekrišanas procedūra, kas ir šīs regulas pamatā, nav piemērojama. Tādējādi šādā gadījumā paziņošanas un piekrišanas procedūra, kas šajā regulā noteikta attiecībā uz atkritumu sūtījumiem starp divām dalībvalstīm, nav obligāti piemērojama līdz brīdim, kad šādi atkritumi tiek izkrauti reģenerācijas vai apglabāšanas nolūkā. Pamatojoties uz šādu loģiku, Landgericht München I (Minhenes I apgabaltiesa) nolēma, ka Conti prasība pret federālo zemi par zaudējumu atlīdzināšanu var tikt apmierināta.
41.
Tomēr iesniedzējtiesa jautā, vai paziņošanas un piekrišanas procedūras nepiemērošana atkritumu sūtījumiem no Vācijas ostas uz Rumānijas ostu nebūtu pretrunā Bāzeles konvencijai.
42.
Tāpēc ar pirmo jautājumu šī tiesa būtībā lūdz Tiesu atzīt Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunktu par spēkā neesošu tiktāl, ciktāl tas pieļauj atkāpi no Bāzeles konvencijā noteiktās sistēmas. Tā uzskata, ka, lai gan Tiesa nav izskatījusi šo jautājumu spriedumā Conti 11. Container Schiffahrt, atbilde uz to būtu svarīga, lai atrisinātu tajā izskatāmo strīdu, jo Conti būtu tiesības pieprasīt kompensāciju tikai tad, ja tai par labu tiktu piemērots izņēmums, kas izriet no Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunkta.
43.
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā lūdz Tiesai skatīt Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunktu kopsakarā ar Bāzeles konvenciju, lai panāktu minētās regulas atbilstību Eiropas Savienības saistībām saskaņā ar Bāzeles konvenciju.
44.
Tādējādi abi jautājumi būtībā ir vērsti uz to, lai konstatētu, ka Flaminia gadījumā federālajai zemei bija pamats noteikt paziņošanas un piekrišanas procedūru.
45.
Manuprāt, šīs lietas konkrētajos apstākļos Atkritumu sūtījumu regula patiešām nosaka minēto prasību. Tomēr šādu nostāju pieņemu nevis tādēļ, ka šīs regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunkts šķietami ir spēkā neesošs, bet gan tāpēc, ka šis noteikums nav piemērojams attiecīgajā situācijā. Pierādīšu, ka spriedums Conti 11. Container Schiffahrt nenoved pie cita secinājuma.
46.
Mani secinājumi ir strukturēti šādi. Pirmkārt, paskaidrošu, ka Bāzeles konvencija ir piemērojama šīs lietas apstākļiem un prasa sākt attiecīgo paziņošanas un piekrišanas procedūru. Atkritumu sūtījumu regula tika pieņemta, lai atkritumu sūtījumus Eiropas Savienībā organizētu tā, lai tā līdztekus citiem mērķiem atbilstu Bāzeles konvencijai. Tāpēc Tiesai būtu jāinterpretē Atkritumu sūtījumu regulas noteikumi atbilstoši Bāzeles konvencijas noteikumiem (A).
47.
Otrkārt, kā turpmāk konstatēšu, spriedums Conti 11. Container Schiffahrt nepadara Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunktu nesaderīgu ar Bāzeles konvencijas prasībām. Manuprāt, Tiesas atbilde šajā lietā attiecās uz Flaminia brauciena pirmo posmu, pēc kura notika atkritumus izraisošs negadījums, proti, braucienu no atklātās jūras uz Vāciju. Tiesa spriedumā Conti 11. Container Schiffahrt paskaidroja, ka šā brauciena izslēgšana no Atkritumu sūtījumu regulā noteiktās paziņošanas un piekrišanas procedūras piemērošanas jomas ir saskanīga ar Atkritumu sūtījumu regulas vides mērķiem, kuri ir tādi paši kā Bāzeles konvencijā (B).
48.
Treškārt, šī lieta neattiecas uz Flaminia braucienu no atklātās jūras uz Vāciju. Tā drīzāk attiecas uz brauciena otro posmu – no Vilhelmshāvenes ostas Vācijā līdz Mangalijas ostai Rumānijā. Turpmāk paskaidrošu, ka Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunkts neattiecas uz šādu atkritumu pārvadāšanu, pat ja šie atkritumi “radušies [..] uz kuģiem”. Tādējādi ir attiecīgi piemērojama Atkritumu sūtījumu regulā paredzētā paziņošanas un piekrišanas procedūra (C).
49.
Visbeidzot, pirms es turpinu, ir svarīgi uzsvērt, ka netiek apstrīdēts, ka Atkritumu sūtījumu regulas un Bāzeles konvencijas normas attiecas uz to atkritumu veidu, kas uz Flaminia klāja tika pārvadāti no Vācijas uz Rumāniju, proti, metāllūžņiem un izlietoto ūdeni, kas sajaukts ar dubļiem un kravas atliekām (
24
). Savas analīzes vajadzībām pamatošos uz pieņēmumu, ka šie tiesību instrumenti ir piemērojami ratione materiae.
A.
Atkritumu sūtījumu regula un Bāzeles konvencija
50.
Kāpēc šīs lietas izspriešanā ir nepieciešams, lai Tiesa sniegtu Bāzeles konvencijas interpretāciju?
51.
ES tiesību akti, kas reglamentē bīstamo atkritumu sūtījumus starp dalībvalstīm, ir spēkā kopš 1984. gada (
25
).
52.
Kad Eiropas Savienība 1989. gadā bija parakstījusi Bāzeles konvenciju (
26
), tā, izmantojot Regulu Nr. 259/93 (
27
), mēģināja saskaņot savus spēkā esošos tiesību aktus ar šo konvenciju.
53.
Ar Atkritumu sūtījumu regulu, kuras interpretācija tiek aplūkota šajā lietā, 2006. gadā atcēla un aizstāja Regulu Nr. 259/93 (
28
). Tomēr tas neatrisināja nodomu saskaņot Savienības tiesību aktus ar Bāzeles konvenciju.
54.
Atkritumu sūtījumu regulas 3. apsvērumā ir paskaidrots, ka tā ir izstrādāta “cita starpā, nolūkā pielāgot pastāvošo Kopienas atkritumu pārvietošanas uzraudzības un kontroles sistēmu Bāzeles konvencijas prasībām” (
29
).
55.
Šajā apsvērumā Savienības likumdevējs ir vēlējies skaidri norādīt, ka Eiropas Savienība vēlas izpildīt savas saistības saskaņā ar Bāzeles konvenciju (
30
) un ka tā piekrīt tajā noteiktajiem pamatprincipiem, piemēram, prasībai līdz minimumam samazināt bīstamo atkritumu sūtījumus (
31
) un katras Bāzeles konvencijas līgumslēdzējas puses tiesībām aizliegt bīstamo atkritumu importu savā teritorijā (
32
).
56.
Gan Atkritumu sūtījumu regulai, gan Bāzeles konvencijai ir viens un tas pats mērķis – aizsargāt cilvēku veselību un vidi.
57.
Attiecīgi Atkritumu sūtījumu regulas 1. apsvērumā ir paredzēts, ka Atkritumu sūtījumu regulas “galvenais un dominējošais mērķis un sastāvdaļa” ir “vides aizsardzība” un tās ietekmei uz “starptautisko tirdzniecību ir tikai gadījuma raksturs” (
33
).
58.
Līdzīgi arī Bāzeles konvencijas preambulas pirmajā apsvērumā ir paskaidrots, ka tās puses ir pieņēmušas šo konvenciju, “ievērojot risku nodarīt kaitējumus cilvēka veselībai un apkārtējai videi ar kaitīgiem un citādiem atkritumiem un to robežas šķērsojošo transportēšanu” (
34
).
59.
Tādējādi Bāzeles konvencijas mērķis ir izveidot globālu sistēmu, lai kontrolētu bīstamo atkritumu vai citu atkritumu pārvietošanu, – šajā nolūkā sākt šo atkritumu rašanās samazināšanu līdz minimumam un veicināt to apsaimniekošanu videi nekaitīgā veidā, it īpaši, ja minētie atkritumi tiek transportēti pāri robežām. Starptautisko vides tiesību līmenī šī konvencija ietver ideju, ka tieši atkritumu ražotājam ir jāuzņemas galīgā atbildība par šiem atkritumiem no to sākotnējās rašanās līdz to apglabāšanai, tādējādi īstenojot atkritumu tirdzniecības pārvaldību visā to aprites ciklā (
35
).
60.
Impulss sākt globāli saskaņot konkrētus noteikumus atkritumu sūtījumu jomā, iespējams, radās saistībā ar kuģa Khian Sea incidentu. 1986. gadā šim kuģim, kas Filadelfijā (Amerikas Savienotās Valstis) bija iekrāvis toksiskos pelnus, tika liegts iebraukt Bahamu salās – 4000 t pelnu tas izgāza Gonavas (Haiti) pludmalē, vēl 16 mēnešus kuģoja pa pasaules jūrām, un galu galā atlikušās 10000 t izgāza Atlantijas un Indijas okeānā (
36
).
61.
Ņemot vērā šā incidenta aktualitāti, tika pieņemta Bāzeles konvencija, lai reglamentētu “bīstamo atkritumu”“robežšķērsojošo transportēšanu” (
37
).
62.
Saskaņā ar Bāzeles konvencijas 2. panta 3. punktā sniegto definīciju ““robežšķērsojošā transportēšana” nozīmē jebkuru bīstamo un citu atkritumu pārvietošanu no rajona, kas atrodas vienas valsts nacionālajā jurisdikcijā, uz rajonu vai caur rajonu, kas atrodas citas valsts nacionālajā jurisdikcijā, vai uz rajonu vai caur rajonu, kas neatrodas kādas valsts nacionālajā jurisdikcijā, ar noteikumu, ka tāda transportēšana skar mazākajā mērā divas valstis” (
38
).
63.
Aplūkojot to godprātīgi un atbilstoši tās parastajai nozīmei (
39
), ir skaidrs, ka ar šo definīciju un it īpaši ar vārdu “jebkurš” Bāzeles konvencija ir centusies aptvert pēc iespējas plašāku braucienu spektru no līgumslēdzējām valstīm, uz tām, starp tām un caur tām.
64.
Attiecīgi tādu bīstamo un citu atkritumu pārvietošana no Vācijas uz Rumāniju kā šajā lietā ietilpst Bāzeles konvencijas teritoriālās piemērošanas jomā.
65.
Tomēr Bāzeles konvencijas 1. pants izslēdz no tās piemērošanas jomas divu veidu bīstamo atkritumu un citu atkritumu robežšķērsojošo [pārrobežu] transportēšanu [pārvietošanu], un tādējādi tiem nav piemērojama arī paziņošanas un piekrišanas procedūra. Pirmkārt, tā ir tādu radioaktīvo atkritumu pārvietošana, kuri ietilpst citās starptautiskās konvencijās (1. panta 3. punkts). Otrkārt, runa ir par tādu atkritumu pārvietošanu, kas radušies jūras kuģa “normālas” darbības rezultātā, ja šādu atkritumu izmešanu aptver citi starptautiski tiesiskie dokumenti (1. panta 4. punkts) (
40
).
66.
Tas jau ir apstiprināts un netiek apstrīdēts, ka šajā lietā aplūkotie atkritumi nav nedz radioaktīvie atkritumi, nedz radušies Flaminia“normālas” darbības rezultātā (
41
). Tādējādi to pārvietošana ietilpst Bāzeles konvencijas darbības jomā.
67.
Tā kā attiecīgie atkritumi ietilpst šīs konvencijas piemērošanas jomā, tos nevar pārvietot no vienas valsts uz citu valsti bez importētājas valsts iepriekšējas apzinātas piekrišanas.
68.
Šajā saistībā Bāzeles konvencijas 6. panta 1. punktā, kas reglamentē atkritumu pārrobežu pārvietošanu starp šīs konvencijas pusēm, ir prasīts, lai eksportētāja valsts vai arī ražotājs vai eksportētājs ar eksportētājas valsts kompetentās iestādes starpniecību paziņotu attiecīgo valstu kompetentajai iestādei par šādu atkritumu pārvietošanu. Šāds paziņojums tādēļ ir jāsaņem arī importētājai valstij un tām valstīm, kuru teritoriju kuģis šķērso tranzītā.
69.
Turklāt Bāzeles konvencijas 6. panta 3. punkts aizliedz eksportētājai valstij atļaut šādu atkritumu pārrobežu pārvietošanu, kamēr nav saņemts rakstveida apstiprinājums, ka importētāja valsts ir piekritusi šādai pārvietošanai, kā arī apstiprinājums, ka pastāv līgums, kurš noslēgts ar personu, kas atbildīga par atkritumu aizvākšanu, un kurā atrunāta ekoloģiski pamatota šo atkritumu izmantošana.
70.
Īsāk sakot, Bāzeles konvencijā ir noteikts, ka paziņošanas un piekrišanas procedūra ir jāpabeidz, pirms var īstenot jebkuru pārrobežu pārvadājumu, kas nav izslēgts no tās darbības jomas.
71.
Tas ietver šajā lietā aplūkotā atkritumu veida pārvietošanu no Vācijas uz Rumāniju.
72.
Attiecībā uz šādu atkritumu pārvietošanu no Eiropas Savienības un tās dalībvalstīm, uz tām, to iekšienē un cauri tām paziņošanas un piekrišanas procedūru reglamentē Atkritumu sūtījumu regula (
42
).
73.
Eiropas Savienība paziņoja Bāzeles konvencijas sekretariātam par Atkritumu sūtījumu regulu kā reģionālu “vienošanos” atbilstoši Bāzeles konvencijas 11. panta 1. punktam. Šīs tiesību normas attiecīgajā daļā ir paredzēts, ka “Puses var veidot divpusējas, daudzpusējas vai reģionālas vienošanās vai nolīgumus attiecībā uz bīstamo vai citu atkritumu pārrobežu pārvadāšanu ar Pusēm vai valstīm, kas nav Puses, ar noteikumu, ka šādas vienošanās vai nolīgumi neatkāpjas no prasības ekoloģiski pamatoti izmantot bīstamos un citus atkritumus, ko paredz šī Konvencija”.
74.
Atkritumu sūtījumu regula teritoriāli attiecas uz četriem atkritumu pārvietošanas veidiem: i) sūtījumiem starp dalībvalstīm tranzītā caur trešām valstīm vai bez tā; ii) atkritumu importu Eiropas Savienībā no trešām valstīm; iii) atkritumu eksportu no Eiropas Savienības uz trešām valstīm un iv) atkritumu sūtījuma tranzītu caur Eiropas Savienību ceļā starp trešām valstīm (
43
).
75.
Tā kā Atkritumu sūtījumu regulā sūtījumi ir iedalīti dažādās kategorijās, lai “procedūras un kontroles režīmus atkritumu sūtīšanas jomā” pielāgotu inter alia atkarībā no sūtījuma “galamērķa un maršruta”, jāuzskata, ka šī regula paredz iespēju atšķirīgi traktēt tāda kuģa dažādos brauciena posmus, ar kuru pārvadā atkritumus, kas ietilpst šīs regulas piemērošanas jomā (
44
).
76.
Atkritumu sūtījumu regulas izpratnē šajā lietā īstenotā atkritumu pārvietošana no Vilhelmshāvenes uz Mangaliju ir uzskatāma par sūtījumu ES iekšienē, kā aprakstīts šīs regulas 1. panta 2. punkta a) apakšpunktā un reglamentēts II sadaļā.
77.
Atkritumu sūtījumu regulas 4.–17. pantā ir sīki reglamentēta iepriekšējas rakstiskas paziņošanas un piekrišanas procedūra, kas jāievēro gan tad, ja atkritumi tiek nosūtīti apglabāšanai, gan tad, ja tie paredzēti reģenerācijas darbībām.
78.
Saskaņā ar šo procedūru “paziņotājam” – fiziskai vai juridiskai personai (
45
), kas var ietvert “īpašnieku”, piemēram, atkritumu radītāju vai personu, kurai tie pieder (
46
), – ar kompetentās nosūtīšanas un tranzīta iestādes starpniecību ir jāsāk paziņošanas un piekrišanas procedūra attiecībā uz plānoto sūtījumu (
47
). Šai personai arī jāsaņem šā sūtījuma galamērķa iestāžu piekrišana – ar nosacījumiem vai bez nosacījumiem (
48
).
79.
Tādējādi pirms brauciena no Vilhelmshāvenes uz Mangaliju sākšanas Conti kā “paziņotājam” saskaņā ar Atkritumu sūtījumu regulu bija pienākums sākt paziņošanas un piekrišanas procedūru ar Vācijas kompetento iestāžu starpniecību un saņemt nepieciešamo piekrišanu no Rumānijas iestādēm.
80.
Šajā saistībā Conti tomēr apgalvo, ka Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunkta piemērošana šajā lietā aplūkotajā situācijā izslēdz tās paziņošanas pienākumu, jo aplūkotie atkritumi jākvalificē kā “atkritumi, kas radušies transportlīdzekļos, vilcienos, lidmašīnās un uz kuģiem līdz brīdim, kad šādi atkritumi tiek izkrauti reģenerācijas vai apglabāšanas nolūkā”.
81.
Šo secinājumu 71. punktā jau paskaidroju, ka Bāzeles konvencija nenoteic, ka uz attiecīgā atkritumu sūtījuma pārvietošanu no Vācijas uz Rumāniju nav attiecināma paziņošanas un piekrišanas procedūras.
82.
Nepieciešamība Atkritumu sūtījumu regulu interpretēt atbilstīgi Bāzeles konvencijai izriet no Eiropas Savienības starptautiskajām saistībām, ko tā uzņēmusies saskaņā ar LESD 216. panta 2. punktu un kas atspoguļo vispārējo starptautisko tiesību principu, ka līgumi ir jāpilda (pacta sunt servanda) (
49
), tāpēc minētās regulas interpretācijai jābūt tādai, kas neparedz, ka 1. panta 3. punkta b) apakšpunkts izslēdz minēto sūtījumu no šīs regulas darbības jomas.
83.
Tā kā nav norāžu, kas ļautu Tiesai secināt, ka, pieņemot Atkritumu sūtījumu regulu, Eiropas Savienība ir vēlējusies atkāpties no saistībām, ko tā uzņēmusies ar Bāzeles konvenciju (
50
), Tiesai šīs regulas normas būtu jāinterpretē tādējādi, lai tās atbilstu šim starptautiskajam nolīgumam (
51
).
84.
Šajā lietā tas nozīmē, ka atbilstīga Atkritumu sūtījumu regulas interpretācija būtu tāda interpretācija, saskaņā ar kuru 1. panta 3. punkta b) apakšpunkts neizslēdz no šīs regulas darbības jomas sūtījumu no Vācijas uz Rumāniju.
85.
Šī mērķa labad pievērsīšos spriedumam Conti 11. Container Schiffahrt, lai izskaidrotu, kāpēc, manuprāt, šis spriedums neliedz piemērot šādu interpretāciju saistībā ar šajā lietā aplūkoto situāciju.
B.
Spriedums Conti 11. Container Schiffahrt
86.
Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniedzējtiesa paskaidro, ka, ņemot vērā spriedumu Conti 11. Container Schiffahrt, Landgericht München I (Minhenes I apgabaltiesa) uzskatīja, ka federālajai zemei nevajadzēja likt pabeigt Atkritumu pārvadājumu regulā noteikto paziņošanas un piekrišanas procedūru. Pēdējā minētā tiesa interpretēja šo spriedumu tādējādi, ka Atkritumu sūtījumu regulas darbības joma neietver atkritumus un atliekas, kas ugunsgrēka un sprādzienu rezultātā radušies uz Flaminia klāja. Attiecīgi Conti varētu prasīt, lai federālā zeme kompensētu izmaksas, kas radušās Atkritumu sūtījumu regulas nepareizas piemērošanas dēļ.
87.
Manuprāt, Tiesas spriedums tiek nepareizi interpretēts.
88.
Spriedums Conti 11. Container Schiffahrt tika sagatavots, lai atbildētu uz minētajā lietā uzdoto jautājumu, ar kuru Tiesai tika lūgts precizēt, vai “atliekas metāllūžņu un ar dubļiem un kravas atliekām sajaukta izlietota ūdens formā, kas ir radušās avārijas rezultātā un atrodas uz kuģa”, ir jākvalificē kā “atkritumi, kas radušies [..] uz kuģiem” Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
89.
Tādējādi no formulējuma redzams, ka Landgericht München I (Minhenes I apgabaltiesa) necentās noskaidrot, vai nav attiecināma Atkritumu sūtījumu regulā paredzētā paziņošanas un piekrišanas procedūra, kā arī nenorādīja, attiecībā uz kuru Flaminia braucienu tiks piemērots skaidrojums.
90.
Ņemot vērā aprakstīto situāciju un veidu, kādā šis jautājums ir uzdots, Tiesa atbildēja, ka tādi atkritumi, kādi tiek aplūkoti pamatlietā, ir jāinterpretē kā atkritumi, kas ietilpst jēdzienā “atkritumi, kas ir radušies uz kuģiem” un kas tādējādi ir izslēgti no Atkritumu sūtījumu regulas piemērošanas jomas līdz brīdim, kad tie tiek izkrauti reģenerācijas vai apglabāšanas nolūkā (
52
).
91.
Tomēr, kā izriet no tās konstatējumu pamatojuma (
53
), Tiesa ir interpretējusi šo regulu saistībā ar Flaminia brauciena pirmo posmu, proti, no atklātās jūras līdz pirmajai ostai, ko tā sasniedza pēc avārijas, proti, Vilhelmshāfenes ostai Vācijā. Piemēram, Tiesa uzsvēra, ka tādu atkritumu gadījumā, kas ir radušies avārijas rezultātā atklātā jūrā, kuģa atbildīgā persona “pirms piestāšanas ostā nepārprotami nespēja” (
54
) uzzināt visu informāciju, kas ir prasīta, lai sāktu paziņošanas un piekrišanas procedūru. Turpinājumā Tiesa, atsaucoties arī uz ģenerāladvokāta secinājumiem, norāda, ka tas “varēja aizkavēt kuģa iebraukšanu drošā ostā, un tas varēja palielināt jūras piesārņojuma risku” (
55
).
92.
Šāda sprieduma interpretācija izriet arī no ģenerāladvokāta H. Saugmandsgora Ēes secinājumiem. Piemēram, viņš paskaidroja, ka “nenoliedzami ir tas, ka ar šo prejudiciāla nolēmuma lūgumu iesniedzējtiesa uzdod Tiesai jautājumu tikai par [Atkritumu sūtījumu regulas] 1. panta 3. punkta b) apakšpunkta materiālo piemērojamību, novērtējot regulas piemērojamību vietai, kurā notika avārija, vai Vācijai” (
56
).
93.
Tādējādi no sprieduma Conti 11. Container Schiffahrt izriet, ka Tiesa secināja, ka saskaņā ar Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunkta gramatisko un kontekstuālo interpretāciju (lai gan to spēcīgi ietekmē šīs regulas teleoloģiskā interpretācija, ņemot vērā tās mērķi aizsargāt vidi) nebūtu pamatoti piemērot paziņošanas un piekrišanas procedūru braucienam no atklātas jūras uz dalībvalsts ostu. Prasība pabeigt šo procedūru šāda brauciena gadījumā, lai tādu kuģi kā Flaminia varētu aizvilkt uz dalībvalsts ostu, būtu pretrunā šīs regulas mērķim.
94.
Proti, tikai attiecībā uz šādu braucienu Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj nepiemērot šajā regulā paredzēto paziņošanas un piekrišanas procedūru.
95.
Šāda interpretācija nav pretrunā Bāzeles konvencijai, kuras mērķis – kā jau paskaidroju – arī ir aizsargāt vidi un cilvēku veselību. Turklāt Bāzeles konvencijā nav tieši reglamentēti tādi apstākļi kā šajā lietā, kad atkritumi rodas no avārijas jūrā.
96.
Faktiski, ņemot vērā to, ka Bāzeles konvencija piešķir dalībvalstīm zināmu rīcības brīvību nodrošināt, ka atkritumu pārrobežu pārvietošana un apglabāšana notiek tādos apstākļus, kas nerada draudus cilvēka veselībai un apkārtējai videi (
57
), Tiesai, ņemot vērā tai izklāstītos apstākļus, nebija pamata novērtēt Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunkta saderību ar Bāzeles konvenciju.
97.
Tāpēc spriedumā Conti 11. Container Schiffahrt Tiesa nelēma – un tādējādi arī nepieņēma prejudiciālu nolēmumu – par interpretāciju, atbilstoši kurai tad, kad Flaminia bija sasniedzis pirmo drošo ostu Vācijā, par tā turpmāko braucienu bija jāpaziņo un jāsaņem piekrišana.
98.
Citiem vārdiem sakot, Tiesa vēl nav lēmusi par to, vai Atkritumu sūtījumu regulā paredzētā paziņošanas un piekrišanas procedūra būtu piemērojama atkritumu pārvadāšanai starp divām dalībvalstu ostām, piemēram, no Vilhelmshāvenes uz Mangaliju, ja sūtītie atkritumi ir radušies avārijā atklātā jūrā (
58
).
99.
Tāpēc, atbildot uz iesniedzējtiesas pirmo jautājumu, uzskatu, ka Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunkta interpretācija, ko Tiesa sniegusi spriedumā Conti 11. Container Schiffahrt, neliecina, ka šī tiesību norma būtu pretrunā Bāzeles konvencijai.
100.
Kā paskaidrošu nākamajā sadaļā, manā ieskatā, šī tiesību norma nav piemērojama pat attiecībā uz Flaminia braucienu no Vācijas uz Rumāniju.
C.
Federālā zeme ir pareizi interpretējusi Atkritumu sūtījumu regulu
101.
Kā jau norādīju (
59
), attiecībā uz braucienu no Vācijas uz Rumāniju ir piemērojams cits Atkritumu sūtījumu regulas regulējums, kas atšķiras no tā, ko piemēro spriedumā Conti 11. Container Schiffahrt (
60
) aplūkotajam braucienam.
102.
Strīds starp lietas dalībniekiem pamatlietā un jautājums, uz kuru Tiesai ir jāatbild šajā lietā, ir par to, vai Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunktu var izmantot, lai sūtījumu, kas tiek vests no Vilhelmshāvenes ostas uz Mangalijas ostu, atbrīvotu no minētās regulas II sadaļā paredzētās paziņošanas un piekrišanas procedūras.
103.
Manuprāt, šajā gadījumā nevar.
104.
Spriedumā Conti 11. Container Schiffahrt Tiesa, interpretējot Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunktu, paskaidroja, ka tajā nav norāžu par atkritumu izcelsmi vai par veidu, kādā tie ir radušies (
61
), tomēr šķiet, ka šajā tiesību normā ir paredzēts laika elements atkritumu izslēgšanai no šīs regulas piemērošanas jomas.
105.
Patiešām, no minētās tiesību normas teksta izriet, ka izslēgšana no Atkritumu sūtījumu regulas piemērošanas jomas saskaņā ar tās 1. panta 3. punkta b) apakšpunktu attiecas uz jebkuru laika posmu, “līdz brīdim, kad šādi atkritumi tiek izkrauti reģenerācijas vai apglabāšanas nolūkā” (
62
).
106.
Protams, kā to būtībā norāda Conti, var interpretēt, ka šajā frāzē ir runa par brīdi pēc kuģa ierašanās dalībvalsts ostā. Tas savukārt nozīmētu, ka kuģa vienkārši (īslaicīga) dokošana dalībvalsts ostā nebūtu vienmēr jāuzskata par galīgo brīdi, līdz kuram ir apturēta paziņošanas un piekrišanas procedūra attiecībā uz bīstamo atkritumu sūtījumiem.
107.
Tomēr, ņemot vērā Atkritumu sūtījumu regulas pieņemšanas vēsturi un mērķus, šis arguments mani nepārliecina.
108.
Atkritumu sūtījumu regulas sagatavošanas dokumenti liecina, ka 2003. gadā Komisija savā sākotnējā tiesību akta priekšlikumā bija ierosinājusi ierobežot 1. panta 3. punkta b) apakšpunkta darbības jomu un attiecināt to uz atkritumiem, “kas ir radušies lidojumā esošos civilās aviācijas gaisa kuģos visa lidojuma laikā līdz pat nosēšanās brīdim” (
63
).
109.
Trīspusējo sarunu laikā šo tiesību normu grozīja – vispirms ietvēra atkritumus, kas radušies lidmašīnās “līdz brīdim, kad šādi atkritumi tiek izkrauti reģenerācijas vai apglabāšanas nolūkā”, un pēc tam to attiecināja inter alia uz atkritumiem, kas radušies uz kuģiem (
64
).
110.
Lai gan mēs neesam informēti par iemesliem, kas noveda pie šādām redakcionālām izmaiņām, saskaņā ar referenta sniegto paskaidrojumu (
65
), kam piekrita arī Komisija (
66
), ieteikumā otrajam lasījumam pamatojums bija tāds, ka “būtu nesamērīgi” Atkritumu sūtījumu regulas darbības jomā iekļaut atkritumus, kas radušies lidmašīnā lidojuma laikā, uz kuģa jūras brauciena laikā vai vilcienā dzelzceļa brauciena laikā.
111.
Patiešām, citi scenāriji, kas norādīti Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punktā, reglamentē visas situācijas, kad noteikta veida procedūru garantē cits juridisks instruments. Tādējādi, lai gan attiecībā uz šāda veida situācijām nebija nepieciešamības pievienot vēl vienu pienākumu slāni, izmantojot Atkritumu sūtījumu regulu, šī nosacītā atkāpe nav jāsaprot kā ES likumdevēja nodoms izslēgt jebkāda veida kontroli pār atkritumu pārvadājumiem ES iekšienē.
112.
Tāpat 1. panta 3. punkta b) apakšpunkts mērķis nav izslēgt jebkāda veida atkritumu pārvadājumu kontroli. Gluži pretēji, kā būtībā skaidro Eiropas Parlaments, Padome un Komisija, Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunkts tika iekļauts tieši tādēļ, lai būtu kā “rezerves” noteikums attiecībā uz visiem atkritumiem, kas radušies transportlīdzekļos, vilcienos, lidmašīnās un kuģos, gadījumos, kad nav piemērojams 1. panta 3. punkta a) apakšpunkts, un attiecībā uz kuriem būtu “nesamērīgi” iesniegt paziņojumu pirms sasniegts transportlīdzekļa, vilciena, lidmašīna vai kuģa pirmā pieturas vieta.
113.
Taču, tiklīdz uz kuģa radušies atkritumi sasniedz drošu ostu, tie tiek izkrauti vai tie sūtīti tālāk, kā gadījumā iemesli paziņošanas un piekrišanas procedūras atcelšanai vairs nepastāv. No šī brīža šādi atkritumi vairs nebūtu jāuzskata par “atkritumiem, kas radušies [..] uz kuģiem” Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
114.
Šie apsvērumi saskan ar Tiesas sniegto 1. panta 3. punkta b) apakšpunkta interpretāciju spriedumā Conti 11. Container Schiffahrt. Minētajā spriedumā Tiesa paskaidroja: ja atkritumi ir radušies uz kuģa, ne vienmēr ir iespējams uzzināt un sīki sniegt visu informāciju, kas vajadzīga, lai izpildītu Atkritumu sūtījumu regulā paredzēto paziņošanas un piekrišanas procedūru (
67
).
115.
Tomēr Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunkta piemērošanas joma ir jāsaskaņo ar 1. panta 2. punkta vispārējo piemērošanas jomu, kas plaši aptver visus iespējamos atkritumu sūtījumus no Eiropas Savienības, uz to un tās iekšienē (
68
). Tāpēc ir šauri jāinterpretē Atkritumu sūtījumu regulas vispārējās piemērošanas jomas atkāpe (
69
)– proti, paziņošanas un piekrišanas procedūras nepiemērošanas laikposms, kas paredzēts līdz brīdim, kad tiek “izkrauti” starp ES ostām pārvadātie atkritumi.
116.
Atbilstīgi šādai interpretācijai no šīs tiesību normas izrietošajai pienākuma veikt paziņošanas un piekrišanas procedūru apturēšanai būtu jāattiecas tikai uz īsāko praktiski iespējamo laikposmu pēc kuģa ierašanās dalībvalsts ostā, lai līdz minimumam samazinātu jebkādu iespējamo risku videi, ko rada šis sūtījums.
117.
Šāda interpretācija ir iespējama, jo no šīs tiesību normas sagatavošanas dokumentiem, formulējuma vai konteksta nekādi neizriet, ka pienākuma veikt paziņošanas un piekrišanas procedūru izslēgšanai būtu jāattiecas uz brīdi pēc lidmašīnas, kuģa vai vilciena ierašanās dalībvalstī.
118.
Teleoloģiski šāda interpretācija arī visvairāk atbilstu galvenajam mērķim – nodrošināt vides aizsardzību gadījumos, kad tiek veikti bīstamo atkritumu sūtījumi –, ņemot vērā, ka Atkritumu sūtījumu regulā paredzētā uzraudzības un kontroles sistēma ir izveidota tieši šajā nolūkā (
70
).
119.
Saistībā ar šo galveno mērķi nav nozīmes tam, vai bīstamie atkritumi tiek faktiski izkrauti pēc kuģa ierašanās dalībvalsts ostā (
71
).
120.
Tiesas sēdē Francijas valdība paskaidroja, ka pretējā gadījumā bīstamo atkritumu izkraušana Eiropas Savienības ostā varētu notikt piespiedu kārtā pat situācijā, kad patiesībā infrastruktūras vai praktisku iemeslu dēļ vai atkritumu stāvokļa vai atrašanās vietas dēļ (piemēram, ja tie ir sakausēti ar kuģa korpusu vai iesprostoti tā iekšpusē) izkraušana nebūtu videi droša.
121.
Conti norāda, ka tieši tādēļ, ka Vilhelmshāvenes ostas infrastruktūra nebija piemērota, lai praktiski izkrautu visus bīstamos atkritumus, kas atradās uz šī kuģa klāja, tā izvēlējās pārvietot Flaminia uz Mangalijas ostu, lai reģenerētu un apglabātu (daļu) attiecīgos atkritumus.
122.
Visbeidzot, vienlīdz svarīgi ir tas, ka interpretācija, saskaņā ar kuru Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunkta nebūtu piemērojams situācijai šajā lietā, atbilstu Eiropas Savienībai noteiktajām saistībām atbilstoši Bāzeles konvencijai.
123.
Tas, ka Bāzeles konvencijā nav ietverts Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunktam līdzvērtīgs atbrīvojums, nav iemesls secinājumam, ka šī regula ir pretrunā Bāzeles konvencijai. Tomēr vienlaikus šī tiesību norma nevar atbrīvot no paziņošanas un piekrišanas procedūras piemērošanas situācijās, kad tā ir skaidri paredzēta Bāzeles konvencijā.
124.
Visu iepriekš minēto iemeslu dēļ Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 3. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas aptur šajā regulā paredzēto pienākumu veikt paziņošanas un piekrišanas procedūru attiecībā uz atkritumiem, kas avārijas gadījumā radušies uz kuģa, līdz brīdim, kad šis kuģis ierodas dalībvalsts ostā. Attiecībā uz jebkādiem turpmākiem sūtījumiem šādi atkritumi vairs nav uzskatāmi par “atkritumiem, kas radušies [..] uz kuģiem” 1. panta 3. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
125.
No tā izriet, ka federālā zeme nav pieļāvusi kļūdu, secinot, ka attiecībā uz braucienu starp Vilhelmshāvenes ostu un Mangalijas ostu ir jāpiemēro Atkritumu sūtījumu regulā paredzētā paziņošanas un piekrišanas procedūra.
IV. Secinājumi
126.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Oberlandesgericht München (Federālās zemes Augstākā tiesa, Vācija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)
Pirmā jautājumā analīzē nav atklāts neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1013/2006 (2006. gada 14. jūnijs) par atkritumu sūtījumiem 1. panta 3. punkta b) apakšpunkta spēkā esamību.
2)
Regulas Nr. 1013/2006 1. panta 3. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka
tādas atliekas metāllūžņu un ar dubļiem un kravu atliekām sajaukta izlietotā ūdens veidā, kas radušās uz kuģa notikušas avārijas rezultātā, vairs nav uzskatāmas par “atkritumiem, kas radušies [..] uz kuģiem” šīs tiesību normas izpratnē, tiklīdz kuģis, kas pārvadā šādus atkritumus, ir ieradies dalībvalsts ostā.
Sākot no tā brīža, uz šādu atkritumu pārvietošanu attiecina Regulā Nr. 1013/2006 noteikto iepriekšējas rakstiskas paziņošanas un piekrišanas procedūru.
(
1
)	Oriģinālvaloda – angļu.
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2006. gada 14. jūnijs) par atkritumu sūtījumiem (OV 2006, L 190, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Atkritumu sūtījumu regula”).
(
3
)	Spriedums, 2019. gada 16. maijs, Conti 11. Container Schiffahrt (C‑689/17, EU:C:2019:420; turpmāk tekstā – “Conti 11. Container Schiffahrt”).
(
4
)	Bāzeles Konvencija par kontroli pār kaitīgo atkritumu robežšķēršojošo transportēšanu un to aizvākšanu (OV 1993, L 39, 3. lpp.), kas Eiropas Savienības vārdā apstiprināta ar Padomes 1993. gada 1. februāra Lēmumu 93/98/EEK par slēdzienu Kopienas vārdā attiecībā uz Konvenciju par bīstamo atkritumu starptautisko pārvadājumu un to apglabāšanas kontroli (OV 1993, L 39, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Bāzeles konvencija”).
(
5
)	ASV Otrā iecirkņa apelācijas tiesa raksturo DVB kā “ķīmisku savienojumu, ko izmanto ūdens attīrīšanā. Ja DVB‑80 tiek pakļauts karstuma iedarbībai, tā molekulas var kļūt nestabilas, kā rezultātā tiek izraisīta to reakcija, savstarpēja saistīšanās un polimēra ķēdes veidošanās. Šādu divu vai vairāku vienkāršu molekulu saistīšanos, veidojot lielākas molekulas, kam ir replicējoša struktūra, sauc par polimerizāciju. DVB‑80 polimerizācijas gadījumā rodas siltums. Tāpēc polimerizācijas process var kļūt pašvadīts un var pat paātrināties bez papildu siltuma pievienošanas. Šo parādību sauc par pašpolimerizāciju.” Skat. ASV Otrā iecirkņā apelācijas tiesas 2023. gada 30. jūnija rīkojumu lietā In Re: M/V MSC Flaminia (Nr. 18‑2974), 12. lpp. Skat. arī ASV Piektā iecirkņa apelācijas tiesas 2024. gada 29. janvāra spriedumu lietā Conti 11. Container Schiffa[h]rts‑GmbH & Co KG M.S., MSC Flaminia pret MSC Mediterranean Shipping Company S.A. (Nr. 22-30808), 3. lpp. (paskaidro, ka DVB jāuzglabā temperatūrā, kas nepārsniedz 80°F (aptuveni 26,6°C)).
(
6
)	Vēlos uzsvērt, ka, lai gan iesniedzējtiesa paskaidro, ka “pašlaik nav zināmi” cēloņi ugunsgrēkam un sprādzieniem uz Flaminia klāja, gan Anglijas un Velsas tiesas, gan Amerikas Savienoto Valstu tiesas uzskata, ka ugunsgrēku un sprādzienus izraisīja pašpolimerizācijas process vienā vai vairākos konteineros no trim iekrautajiem konteineriem ar DVB. Šajā ziņā skat. ASV Luiziānas Austrumu apgabala apgabaltiesas 2022. gada 9. jūlija rīkojumu lietā Conti 11. Container Schiffarts‑GmbH & Co KG M.S., MSC Flaminia pret MSC Mediterranean Shipping Company S.A. (lieta 2:22‑cv‑01114‑CJB‑DMD), 2. lpp.; ASV Otrā apgabala apelācijas tiesas 2023. gada 30. jūnija rīkojumu lietā In Re: M/V “MSC Flaminia” (Nr. 18‑2974), 7. lpp., un Apelācijas tiesas (Anglija un Velsa) spriedumu MSC Mediterranean Shipping Company S.A. pret Stolt Tank Containers BV u.c. (Re “MSC Flaminia” (Nr. 2)), [2023], EWCA Civ 1007, 4. punkts. Savā 2023. gada jūnija rīkojumā ASV Otrā iecirkņa apelācijas tiesa (5. lpp.) arī apstiprināja, ka DVB ražotājs un to cisternu ražotājs, kurās šī viela tika uzglabāta, būtu attiecīgi (precīzi) 55 % un 45 % apmērā atbildīgi.
(
7
)	Sīki izklāstītajā saskaņotajā faktisko apstākļu kopsavilkumā Augstā tiesa (Anglija un Velsa) paskaidro: “Ugunsgrēks uz kuģa klāja nekontrolēti turpinājās četras dienas un radīja tik lielus bojājumus, ka pastāvēja nopietnas bažas par to, vai no kuģa vispār ir kaut kas atlicis; karstums un dūmi radīja sprādziena un toksisku dūmu apdraudējuma risku uz kuģa, un tas būtiski traucēja [glābēju] darbu. Patiešām, uzliesmojumi joprojām tika konstatēti pat pēc tam, kad kuģis ieradās savā patvēruma ostā (vairāk nekā mēnesi vēlāk).” Skat. spriedumu, 2022. gada 2. novembris, MSC Mediterranean Shipping Company SA pret Stolt Tank Containers BV u.c., [2022], EWHC 2746 (Jūrlietu tiesa), pielikums, A.8. punkts.
(
8
)	Skat. “Neue Explosionen auf deutschem Frachter”, Rheinische Post, 2012. gada 18. jūlijs, pieejams: https://rp‑online.de/panorama/ausland/neue‑explosionen‑auf‑deutschem‑frachter_aid‑14108635.
(
9
)	Šos datus ieguvu no Apelācijas tiesas (Anglija un Velsa) sprieduma MSC Mediterranean Shipping Company S.A. pret Stolt Tank Containers BV u.c. (Re “MSC Flaminia” (Nr. 2)), [2023], EWCA Civ 1007, 7. punkts.
(
10
)	Skat. Bundesstelle für Seeunfalluntersuchung (Federālais Jūras negadījumu izmeklēšanas birojs, Vācija), Brand und Explosion an Bord der MSC Flaminia am 14. Juli 2012 auf dem Atlantik und die sich daran anschließenden Ereignisse (Untersuchungsbericht 255/12, 2012. gada 28. februāris; turpmāk tekstā – “BSU izmeklēšanas ziņojums”), 122. lpp. Saskaņā ar šo ziņojumu Flaminia atradās aptuveni 740 jūras jūdzes no Bjantrī līča (Īrija) ostas, 890 jūras jūdzes no Bigo (Spānija) ostas, 900 jūras jūdzes no Felmutas (Apvienotā Karaliste) ostas, 930 jūras jūdzes no Brestas (Francija) ostas, 970 jūras jūdzes no Hihonas (Spānija) ostas un 1000 jūras jūdzes no Sentdžonsas (Kanāda) ostas.
(
11
)	Lai gan bija vairākas citu valstu ostas, kas bija ģeogrāfiski tuvāk. Skat. BSU izmeklēšanas ziņojuma 134. un 135. lpp., kā arī spriedumu, 2022. gada 2. novembris, MSC Mediterranean Shipping Company SA pret Stolt Tank Containers BV u.c., [2022], EWHC 2746 (Jūrlietu tiesa), pielikums, A.9., A.11. un A.12. punkts (paskaidro, ka glābēji sazinājās ar Apvienotās Karalistes, Īrijas, Francijas, Beļģijas, Nīderlandes, Portugāles un Spānijas ostām un iestādēm).
(
12
)	Skat. BSU izmeklēšanas ziņojuma 12. lpp.
(
13
)	Apelācijas tiesa (Anglija un Velsa) paskaidro, ka par šo pārvešanu uz Vilhelmshāfeni Conti bija jāsamaksā aptuveni 1,9 miljoni EUR Apvienotās Karalistes, Francijas, Beļģijas un Vācijas valsts iestādēm, lai saņemtu atļauju kuģot cauri Lamanša jūras šaurumam un Ziemeļjūras dienvidu ūdeņiem. Skat. Apelācijas tiesas (Anglija un Velsa) spriedumu MSC Mediterranean Shipping Company S.A. pret Stolt Tank Containers BV u.c. (Re “MSC Flaminia” (Nr. 2)), [2023], EWCA Civ 1007, 5. punkts.
(
14
)	Saskaņā ar Apelācijas tiesas (Anglija un Velsa) sniegto informāciju tas ietvēra “izlietotā ūdens izsūknēšanu no kuģa tilpnes un piesārņojuma novēršanu. Līdz 2013. gada 28. februārim aptuveni 30000 t bija iekrautas baržās, aizvestas uz Dāniju un iznīcinātas”. Skat. Apelācijas tiesas (Anglija un Velsa) spriedumu MSC Mediterranean Shipping Company S.A. pret Stolt Tank Containers BV u.c. (Re “MSC Flaminia” (Nr. 2)), [2023], EWCA Civ 1007, 6. punkts.
(
15
)	Kā norāda iesniedzējtiesa, Rumānijas iestādes sākumā noraidīja kuģi uz tā esošo atkritumu (aptuveni 24000 t) dēļ (skat. iesniedzējtiesas nolēmumu, 3. lpp.). Šis skaitlis nedaudz atšķiras no skaitļa, kas ietverts Apelācijas tiesas (Anglija un Velsa) spriedumā, kurā paskaidrots: “Pēc tam, kad bija izsūknēta lielākā daļa izlietotā ūdens, uz kuģa klāja palika aptuveni 30500 t atkritumu, ko veidoja aptuveni 14800 t ugunsgrēkā bojātas cietās kravas (proti, konteineru saturs), 7800 t piesārņota ūdens un 5400 t tērauda lūžņu. Vairumu šo tērauda lūžņu veidoja bojāti kravas konteineri, tomēr bija arī tērauda lūžņi no ugunsgrēkā bojātās kuģa konstrukcijas. Visi šie atkritumi bija piesārņoti ar bīstamiem un toksiskiem atlikumiem, kas bija jāaizvāc, pirms varēja veikt kuģa remontu. Conti organizēja šo atkritumu aizvākšanu ostas iekārtās Rumānijā.” Skat. Apelācijas tiesas (Anglija un Velsa) spriedumu MSC Mediterranean Shipping Company S.A. pret Stolt Tank Containers BV u.c. (Re “MSC Flaminia” (Nr. 2)), [2023], EWCA Civ 1007, 7. punkts.
(
16
)	To apstiprina arī faktisko apstākļu izklāsts Apelācijas tiesas (Anglija un Velsa) spriedumā MSC Mediterranean Shipping Company S.A. pret Stolt Tank Containers BV u.c. (Re “MSC Flaminia” (Nr. 2)), [2023], EWCA Civ 1007, 7. punkts.
(
17
)	Skat. ASV Otrā iecirkņa apelācijas tiesas 2023. gada 30. jūnija rīkojumu lietā In Re: M/V MSC Flaminia (Nr. 18‑2974), 48. lpp. (konstatēja, ka “Stolt [konteineru ražotājs] un Deltech [DVB ražotājs] ir atbildīgi saskaņā ar nebrīdināšanas teoriju [..] MSC nerīkojās nolaidīgi, kad veica DVB kravas izvietošanu un pārvadāšanu [..] NSB un Conti nebija nolaidīgas, kad pieņēma darbā vai apmācīja Flaminia apkalpi, un apkalpe rīkojās saprātīgi [..] Ņūorleānas terminālis nebija nolaidīgs, veicot kravas apstrādi [..] Jūras pavadzīmes paredz, ka Stolt un Deltech ir pienākums atlīdzināt MSC, Conti un NSB zaudējumus”).
(
18
)	Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencija par ārvalstu šķīrējtiesu nolēmumu atzīšanu un izpildīšanu, parakstīta Ņujorkā 1958. gada 10. jūnijā, Apvienoto Nāciju Organizācijas līgumu sērija (UNTS), 330. sējums, 3. lpp.
(
19
)	Attiecībā uz šīs tiesvedības jaunākajām norisēm skat. ASV Piektā iecirkņa apelācijas tiesas spriedumu Conti 11. Container Schiffahrts‑GmbH & Co KG MS – MSC FLAMINIA pret MSC Mediterranean Shipping Company SA (Nr. 22‑30808, 2024. gada 29. janvāris; atceļ ASV Luiziānas Austrumu apgabala apgabaltiesas lēmumu).
(
20
)	Skat. spriedumus, 2022. gada 2. novembris, MSC Mediterranean Shipping Company SA pret Stolt Tank Containers BV u.c., [2022], EWHC 2746 (Jūrlietu tiesa) (atsevišķi šī pati tiesa arī konstatēja, ka MSC nebija tiesību noteikt Conti aizliegumu sākt vai turpināt izpildīt šķīrējtiesas nolēmumu citā jurisdikcijā vai tiesā; skat. spriedumu, 2022. gada 12. aprīlis, MSC Mediterranean Shipping Company SA pret Stolt Tank Containers BV u.c., [2022], EWHC 835 (Jūrlietu tiesa), 104. punkts), un, spriedums, 2023. gada 1. septembris, MSC Mediterranean Shipping Company SA pret Stolt Tank Containers BV u.c. (Re “MSC Flaminia” (Nr. 2)), [2023], EWCA Civ 1007.
(
21
)	Skat. Apvienotās Karalistes Augstākā tiesa, “Atļauja iesniegt apelācijas sūdzību”, 2023. gada decembris, pieejama: https://www.supremecourt.uk/pta/permission‑to‑appeal‑2023‑12.html.
(
22
)	Skat. spriedumu Conti 11. Container Schiffahrt, 52. un 53. punkts un rezolutīvā daļa.
(
23
)	Skat. spriedumu Conti 11. Container Schiffahrt, 53. punkts un rezolutīvā daļa.
(
24
)	No pieteikuma, ko Conti2015. gada 30. decembrī iesniedza valsts tiesā un kas ir daļa no valsts lietas materiāliem šajā lietā, izriet, ka Oldenburgas Komercdarbības uzraudzības dienests noteikti raksturoja uz Flaminia klāja esošos metāllūžņus un izlietoto ūdeni, kas sajaukts ar dubļiem un kravas atliekām, kā tādus, saistībā ar kuriem ir jāsāk paziņošanas un piešķiršanas procedūra saskaņā ar Atkritumu sūtījumu regulu. Conti pieteikumā norādīts, ka šis lēmums ir reģistrēts valsts lietas materiālos kā K.10. pielikums. Tomēr šis dokuments nav daļa no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem, tāpēc nevaru pārbaudīt, vai šis konstatējums ir ticis pārsūdzēts iesniedzējtiesā.
(
25
)	Skat. Padomes Direktīvu 84/631/EEK (1984. gada 6. decembris) par bīstamo atkritumu pārrobežu sūtījumu uzraudzību un kontroli Kopienā (OV 1984, L 326, 31. lpp.). Šī direktīva tika izstrādāta, daļēji pamatojoties uz citu direktīvu, kuru pieņēma 1978. gadā un ar kuru tika tuvināti tādi valsts noteikumi par toksisko un bīstamo atkritumu apglabāšanu, kas jau tika piemēroti vai tika izstrādāti dalībvalstīs; skat. Padomes Direktīvu 78/319/EEK (1978. gada 20. marts) par toksiskajiem un bīstamajiem atkritumiem (OV 1978, L 84, 43. lpp.).
(
26
)	Tomēr Bāzeles konvencija tika noslēgta tikai 1993. gadā; skat. Lēmumu 93/98. Tad to atkal grozīja 1997. gadā; skat. Padomes Lēmumu 97/640/ES (1997. gada 22. septembris) par Konvencijas par bīstamo atkritumu starptautisko pārvadājumu un to apglabāšanas kontroli (Bāzeles konvencija) grozījumu apstiprināšanu Kopienas vārdā, kā noteikts Pušu konferences Lēmumā III/1 (OV 1997, L 272, 45. lpp.).
(
27
)	Skat. Padomes Regulu (1993. gada 1. februāris) par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem Eiropas Kopienā, ievešanu tajā un izvešanu no tās (OV 1993, L 30, 1. lpp.; skat. it īpaši tās 1. un 4. apsvērumu un 12. panta b) punktu, 14. panta 1. punktu, 16. panta 1. un 2. punktu un 19. panta 1. punktu. Skat. arī trešo apsvērumu priekšlikumā Padomes Regulai (EEK) par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem Eiropas Kopienā, ievešanu tajā un izvešanu no tās (COM(90) 415 galīgā redakcija) un Lēmuma 93/98 ceturto apsvērumu.
(
28
)	Skat. Atkritumu sūtījumu regulas 61. panta 1. punktu, kurā noteikts, ka Regulu Nr. 259/93 atceļ ar 2007. gada 12. jūliju.
(
29
)	Šajā ziņā skat. arī Priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai par atkritumu sūtījumiem (COM(2003) 379 galīgā redakcija), 5. lpp. (kurā paskaidrots, ka “priekšlikuma prioritāte ir arī Bāzeles konvencijas noteikumu un principu īstenošana”).
(
30
)	Skat. Atkritumu sūtījumu regulas 3., 4. un 5. apsvērumu.
(
31
)	Skat. Atkritumu sūtījumu regulas 8. apsvērumu.
(
32
)	Skat. Atkritumu sūtījumu regulas 9. apsvērumu.
(
33
)	Skat. arī Atkritumu sūtījumu regulas 7. apsvērumu (kurā noteikts, ka “ir svarīgi atkritumu sūtījumu uzraudzību un kontroli organizēt un reglamentēt tā, lai ņemtu vērā vajadzību saglabāt, aizsargāt un uzlabot vides kvalitāti un cilvēku veselību, kā arī veicinātu vienādu regulas piemērošanu visā Kopienā”). Skat. arī tās 18., 22. un 42. apsvērumu.
(
34
)	Skat. arī Bāzeles konvencijas preambulas otro apsvērumu, kurā līdzīgi izskaidrots minētās konvencijas pieņemšanas iemesls: “Apzinoties pieaugošās briesmas cilvēku veselībai un apkārtējai videi, bīstamo un citu atkritumu ražošanas un robežšķērsojošās transportēšanas pieaugšanas rezultātā un to sarežģītā raksturojuma dēļ.” Skat. arī Bāzeles konvencijas astoto līdz desmito, kā arī divdesmit trešo un divdesmit ceturto apsvērumu.
(
35
)	Skat. Kuplewatzky, N., “Trade in dangerous substances (chemicals/waste)” no: Delimatsis, P. un Reins, L., Trade and Environmental Law, Edward Elgar, Čeltenhama, 2021, 263. lpp.
(
36
)	Vispārīgi skat. Müller, S. M., The Toxic Ship: The Voyage of the Khian Sea and the Global Waste Trade, University of Washington Press, Vašingtona, 2023, un it īpaši 2., 3, 34. lpp. un turpmākās lappuses. Khian Sea reiss izraisīja arī tiesvedību ASV tiesās; skat. inter alia ASV Trešā iecirkņa apelācijas tiesas spriedumu United States of America pret William P. Reilly un John Patrick Dowd, 33 F.3d 1396 (Trešais iecirknis, 1994).
(
37
)	Lai atrisinātu problēmu saistībā ar tādas vienotas definīcijas noteikšanu jēdzienam “bīstamie atkritumi”, kura būtu pieņemama visām līgumslēdzējām valstīm un kuru būtu iespējams paplašināt, Bāzeles konvencijā ir izmantota divējāda pieeja, lai noteiktu, uz kādiem atkritumu veidiem attiecas tās materiālā piemērošanas joma. Tādējādi tiek uzskatīts, ka atkritumi ietilpst šajā kategorijā, ja tie ir vai nu (1) uzskaitīti Bāzeles konvencijas I pielikumā un tiem piemīt III pielikumā uzskaitītās īpašības (skat. Bāzeles konvencijas 1. panta 1. punkta a) apakšpunktu), vai (2) “noteikti vai tiek uzskatīti par kaitīgiem atbilstoši iekšējai likumdošanai eksporta, importa vai tranzīta valstī, kura ir Puse” (skat. Bāzeles konvencijas 1. panta 1. punkta b) apakšpunktu). Jebkurus atkritumus, kas ietilpst jebkurā minētās konvencijas II pielikumā norādītajā kategorijā un kas jātransportē pāri robežām, uzskata par “citiem atkritumiem” (skat. šīs konvencijas 1. panta 2. punktu). Šajā saistībā skat. Bāzeles konvencijas preambulu un tās 1., 4.A un 6. pantu.
(
38
)	Mans izcēlums. Savukārt ““rajons, kas atrodas valsts nacionālajā jurisdikcijā” ir jebkurš sauszemes un jūras rajons vai gaisa telpa, kuras ietvaros valsts atbilstoši starptautiskajām tiesībām nes administratīvo un normatīvo atbildību par cilvēku veselības aizsardzību un apkārtējās vides stāvokli”. Skat. Bāzeles konvencijas 2. panta 9. punktu.
(
39
)	Proti, saskaņā ar prasībām, kas noteiktas 1969. gada 23. maija Vīnes Konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām (United Nations Treaty Series, 1155. sēj., 331. lpp.) 31. panta 1. punktā.
(
40
)	Skat. attiecīgi Bāzeles konvencijas 1. panta 3. un 4. punktu.
(
41
)	Manā ieskatā, vienīgais veids, kā saprast īpašības vārda “normāls” nozīmi, ir nošķirt “normālu” un “anormālu” kuģa izmantošanu. Manuprāt, neparedzēts un nejauši izraisīts ķīmisks ugunsgrēks ar postošiem sprādzieniem uz konteinerkuģa klāja nav “normāla” šī kuģa darbība. Tomēr Bāzeles konvencijas sekretariāts būtībā ir uzskatījis, ka “normāla” un “anormāla” kuģa izmantošanas nošķiršanai nav nozīmes Bāzeles konvencijas piemērošanas nolūkā. Skat. Bāzeles konvencijas sekretariāts, Legal analysis of the application of the Basel Convention to hazardous and other wastes generated on board ships (UNEP/CHW.11/INF/22, 2023. gada 18. februāris, 28., 29., 31., 32. un 40. punkts).
(
42
)	Visas šajā lietā iesaistītās puses ir paskaidrojušas, ka ES Līgumi un Atkritumu sūtījumu regula ir tikai divi no instrumentiem, par kuriem ir paziņots Bāzeles konvencijas sekretariātam saskaņā ar Bāzeles konvencijas 11. pantu.
(
43
)	Šajā ziņā skat. Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 2. punktu.
(
44
)	Skat. Atkritumu sūtījumu regulas 1. panta 1. punktu.
(
45
)	Šā jēdziena definīcija ir ietverta Atkritumu sūtījumu regulas 2. panta 15. punktā. Proti, paziņotājs ir “kādas dalībvalsts izcelsmes sūtījuma gadījumā – jebkura fiziska vai juridiska persona, kas ir attiecīgās dalībvalsts jurisdikcijā, kas plāno veikt atkritumu sūtījumu un kam uzlikts paziņošanas pienākums”, un “gadījumā, ja atkritumus, kuru izcelsme nav dalībvalstī, importē Kopienā vai pārvadā tranzītā caur Kopienu, – jebkura no šādām fiziskām vai juridiskām personām, kas ir nosūtīšanas valsts jurisdikcijā un kas plāno veikt atkritumu sūtījumu vai kas plāno nodrošināt vai jau ir nodrošinājis atkritumu sūtījumu: i) persona, kas noteikta saskaņā ar nosūtīšanas valsts tiesību aktiem; vai, gadījumā, ja šāda persona nav noteikta; ii) īpašnieks eksportēšanas laikā”.
(
46
)	Atkritumu sūtījumu regulas 2. panta 10. punktā paskaidrots, ka “īpašnieks” ir “atkritumu radītājs vai fiziska vai juridiska persona, kam pieder atkritumi (un kā definēts [Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvas 2006/12/EK [(2006. gada 5. aprīlis) par atkritumiem (OV 2006, L 114, 9. lpp.)] 1. panta 1. punkta c) apakšpunktā)”.
(
47
)	Skat. Atkritumu sūtījumu regulas 7. panta 1. punktu. Jēdziena “kompetentā iestāde” definīciju skat. šīs regulas 2. panta 18. punktā
(
48
)	Skat. Atkritumu sūtījumu regulas 9. panta 1. punktu.
(
49
)	Šajā ziņā skat. spriedumu, 2022. gada 20. janvāris, Komisija/Hubei Xinyegang Special Tube (C‑891/19 P, EU:C:2022:38, 31. un 32. punkts).
(
50
)	Tādējādi situācija šajā lietā atšķirtas no situācijas 2015. gada 16. jūlija spriedumā Komisija/Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, 48. punkts). Skat. arī manus secinājumus lietā Changmao Biochemical Engineering/Komisija (C‑123/21 P, EU:C:2022:890, 101. punkts).
(
51
)	Skat. spriedumu, 2024. gada 27. februāris, EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann (C‑382/21 P, EU:C:2024:172, 70. un 74. punkts). Par Savienības tiesību interpretācijas atbilstību starptautiskajām tiesībām skat. manus secinājumus EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann (C‑382/21 P, EU:C:2023:576, 48.–93. punkts).
(
52
)	Skat. spriedumu Conti 11. Container Schiffahrt, 53. punkts.
(
53
)	Skat. it īpaši sprieduma Conti 11. Container Schiffahrt 48.–50. punktu.
(
54
)	Spriedums Conti 11. Container Schiffahrt, 49. punkts. Mans izcēlums.
(
55
)	Spriedums Conti 11. Container Schiffahrt, 50. punkts. Mans izcēlums.
(
56
)	Skat. ģenerāladvokāta H. Saugmandsgora Ēes [H. Saugmandsgaard Øe] secinājumus lietā Conti 11. Container Schiffahrt (C‑689/17, EU:C:2019:62, 30. punkts, mans izcēlums). Secinājumu 75. punktā ģenerāladvokāts turpina paskaidrot, ka “runājot, pirmkārt, par savāktā izlietotā ūdens sūtījumu uz Dāniju un, otrkārt, par Vācijā neizkrauto atkritumu sūtījumu uz Rumāniju, es atgādinu, ka šo problemātikas daļu, ko rada pamatlietas fakti, iesniedzējtiesa ir izslēgusi no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu piemērošanas jomas”. Turklāt 77. punktā viņš norādīja, ka “ir pamats uzdot jautājumu, vai šajā gadījumā patiešām iesniedzējtiesai ir noderīgi, ka Tiesa interpretē [Atkritumu sūtījumu regulas] 1. panta 3. punkta b) apakšpunktu, lai noskaidrotu, vai šī tiesību norma ir piemērojama attiecīgo atkritumu sūtījumiem pēc tam, kad kuģis ir pametis Vācijas ostu”.
(
57
)	Skat. Bāzeles konvencijas 4. un 10. apsvērumu. Šajā ziņā skat. arī Bāzeles konvencijas 11. pantu.
(
58
)	Patiešām, manuprāt, Atkritumu sūtījumu regulas teleoloģiska interpretācija, ko Tiesa izmantoja spriedumā Conti 11, Container Schiffahrt, lai nodrošinātu, ka tiek samazināts jūras piesārņojuma risks un tādējādi līdz minimumam samazināta kavēšanās, kas saistīta ar kuģa ierašanos drošā ostā, būtu novedusi pie tāda paša secinājuma, ja Tiesa būtu izskatījusi situāciju, kurā brauciens notiek starp divām ES ostām, ņemot vērā Atkritumu sūtījumu regulas primāro un galveno vides aizsardzības mērķi.
(
59
)	Skat. šo secinājumu 75. punktu.
(
60
)	Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2015. gada 26. novembris, Total Waste Recycling (C‑487/14, EU:C:2015:780, 35. un 36. punkts, kur paskaidrots, ka tad, ja brauciena laikā tiek mainīts bīstamo atkritumu sūtījuma maršruts, ir jāsāk jauna paziņošanas procedūra, ņemot vērā, ka pēc šīm izmaiņām “informācija attiecībā uz sūtījumu [..] vairs neatbilst patiesībai, un tātad nevar tikt uzskatīts, ka attiecībā uz tām būtu sniegta piekrišana”).
(
61
)	Spriedums Conti 11. Container Schiffahrt, 40. un 43. punkts.
(
62
)	Mans izcēlums.
(
63
)	Skat. Priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par atkritumu sūtījumiem, (COM (2003) 379 galīgā redakcija), 49. lpp. Mans izcēlums.
(
64
)	Ieteikums otrajam lasījumam par Padomes kopējo nostāju, lai pieņemtu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu par atkritumu sūtījumiem (A6‑0287/2005), 6. grozījums, kas galu galā pieņemts kā Eiropas Parlamenta normatīvā rezolūcija par Padomes kopējo nostāju, lai pieņemtu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu par atkritumu sūtījumiem (P6_TA(2005)0393). Mans izcēlums.
(
65
)	Ieteikums otrajam lasījumam par Padomes kopējo nostāju, lai pieņemtu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu par atkritumu sūtījumiem (A6‑0287/2005), 6. grozījums, kas galu galā pieņemts kā Eiropas Parlamenta normatīvā rezolūcija par Padomes kopējo nostāju, lai pieņemtu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu par atkritumu sūtījumiem (P6_TA(2005)0393), 6. grozījuma pamatojums.
(
66
)	Komisijas atzinums atbilstīgi EK Līguma 251. panta 2. punkta trešās daļas c) apakšpunktam par Eiropas Parlamenta grozījumiem Padomes kopējā nostājā attiecībā uz priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai par atkritumu pārvadājumiem, ar ko groza Komisijas priekšlikumu saskaņā ar EK līguma 250. panta 2. punktu (COM(2005) 641 galīgā redakcija, 3. lpp.).
(
67
)	Šajā ziņā skat. spriedumu Conti 11. Container Schiffahrt, 49. punkts.
(
68
)	Šajā ziņā skat. šo secinājumu 74. punktu.
(
69
)	Attiecībā uz atkāpes no vispārēja noteikuma šauru interpretāciju skat. pēc analoģijas spriedumu, 2020. gada 28. maijs, Interseroh (C‑654/18, EU:C:2020:398, 69. punkts).
(
70
)	Šajā ziņā skat. šo secinājumu 57. punktu.
(
71
)	Šāda interpretācija ir arī vienīgais veids, kā nodrošināt Atkritumu sūtījumu regulā paredzētā paziņošanas un piekrišanas regulējuma pilnīgu iedarbīgumu, jo ir ļoti iespējams, ka paziņošanas procedūras apturēšanas saistīšana ar fizisku izkraušanas darbību var izraisīt papildu un ilgstošas tiesvedības par šā jēdziena precīzu tvērumu un tādējādi rīcību, kuras mērķis ir apiet augstu vides un cilvēku veselības aizsardzības līmeni, kas ir nepieciešams, ja bīstamo atkritumu sūtījums tiek veikts pa Eiropas Savienības iekšējiem ūdensceļiem.