62023CJ0398
TIESAS SPRIEDUMS (astotā palāta)
2024. gada 28. novembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Noziedzīgi nodarījumi un sodi, kas piemērojami narkotisko vielu nelikumīgas tirdzniecības un cīņas pret organizēto noziedzību jomā – Pamatlēmums 2004/757/TI – 4. un 5. pants – Pamatlēmums 2008/841/TI – 3. un 4. pants – Valsts tiesiskais regulējums, ar ko netiek īstenotas Savienības tiesības – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 51. panta 1. punkts – Tiesības uz informāciju kriminālprocesā – Direktīva 2012/13/ES – 1. un 6. pants – Tiesības tikt informētam par izvirzīto apsūdzību – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā – Pamattiesību hartas 47. panta pirmā daļa un 52. panta 1. punkts – Kriminālprocess pret vairākām personām – Vienošanās par lietas noregulējumu, ko viens no apsūdzētajiem noslēdzis ar prokuroru – Pārējo apsūdzēto piekrišana
Lietā C‑398/23
par lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar LESD 267. pantu, ko Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa, Bulgārija) iesniegusi ar 2023. gada 29. jūnija lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 29. jūnijā, kriminālprocesā pret
PT,
piedaloties –
Sofiyska gradska prokuratura,
TIESA (astotā palāta)
šādā sastāvā: devītās palātas priekšsēdētājs N. Jēskinens [N. Jääskinen], kas pilda astotās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši M. Gavalecs [M. Gavalec] un N. Pisarra [N. Piçarra] (referents),
ģenerāladvokāts: P. Pikamēe [P. Pikamäe],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Eiropas Komisijas vārdā – M. Wasmeier un I. Zaloguin, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Pamatlēmuma 2004/757/TI (2004. gada 25. oktobris), ar ko paredz minimuma noteikumus par noziedzīgu darbību pazīmēm un sodiem narkotisko vielu nelikumīgas tirdzniecības jomā (OV 2004, L 335, 8. lpp.), 4. panta 1. punktu un 5. pantu, Padomes Pamatlēmuma 2008/841/TI (2008. gada 24. oktobris) par cīņu pret organizēto noziedzību (OV 2008, L 300, 42. lpp.) 4. pantu, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā (OV 2012, L 142, 1. lpp.) 6. panta 1. un 3. punktu, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 20. pantu, 47. panta pirmo daļu, 48. panta 2. punktu un 52. panta 1. punktu.
2
Šis lūgums iesniegts kriminālprocesā, kas uzsākts pret PT un citām personām, kuras apsūdzētas noziedzīgas organizētas grupas vadīšanā un/vai dalībā šīs grupas darbībās.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Harta
3
Saskaņā ar Hartas 47. panta pirmo daļu:
“Ikvienai personai, kuras tiesības un brīvības, kas garantētas Savienības tiesībās, tikušas pārkāptas, ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, ievērojot nosacījumus, kuri paredzēti šajā pantā.”
4
Hartas 52. panta 1. punkts ir formulēts šādi:
“Visiem šajā Hartā atzīto tiesību un brīvību izmantošanas ierobežojumiem ir jābūt noteiktiem tiesību aktos, un tajos jārespektē šo tiesību un brīvību būtība. Ievērojot proporcionalitātes [samērīguma] principu, ierobežojumus drīkst uzlikt tikai tad, ja tie ir nepieciešami un patiešām atbilst vispārējas nozīmes mērķiem, ko atzinusi [Eiropas] Savienība, vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības un brīvības.”
Pamatlēmums 2004/757
5
Direktīvas 2004/757 4. panta “Sodi” 1. punktā ir noteikts:
“Ikviena dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka par 2. un 3. pantā definētajiem likumpārkāpumiem soda ar iedarbīgiem, samērīgiem un preventīviem kriminālsodiem.
Ikviena dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka par 2. pantā minētajiem likumpārkāpumiem ir paredzēts kriminālsods, kas paredz brīvības atņemšanu, kuras maksimālais termiņš ir vismaz 1 līdz 3 gadi.”
6
Šī pamatlēmuma 5. pantā “Īpaši apstākļi” ir paredzēts:
“Neskarot 4. pantu, ikviena dalībvalsts var veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka 4. pantā minētos sodus var samazināt, ja likumpārkāpējs:
a)
atsakās no noziedzīgām darbībām, kas saistītas ar narkotisko vielu un prekursoru tirdzniecību un
b)
administratīvajām vai tiesu iestādēm sniedz informāciju, ko tās citādi nespētu iegūt, tādējādi palīdzot:
i)
novērst vai mazināt likumpārkāpuma sekas;
ii)
identificēt vai nodot tiesai pārējos likumpārkāpējus;
iii)
iegūt pierādījumus vai
iv)
novērst turpmākus likumpārkāpumus, kas minēti 2. un 3. pantā.”
Pamatlēmums 2008/841
7
Pamatlēmuma 2008/841 3. panta “Sankcijas” 1. punkta a) apakšpunktā ir noteikts:
“Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka:
a)
par 2. panta a) punktā minēto pārkāpumu paredzētais sods ir brīvības atņemšana uz maksimālo laiku vismaz no diviem līdz pieciem gadiem; [..].”
8
Šī pamatlēmuma 4. pantā “Īpaši apstākļi” ir paredzēts:
“Katra dalībvalsts var veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka 3. pantā minētās sankcijas var samazināt vai likumpārkāpējam sankcijas var nepiemērot, ja tas, piemēram:
a)
atsakās no noziedzīgajām darbībām; un
b)
sniedz administratīvajām vai tiesībaizsardzības iestādēm informāciju, ko tās citādi nebūtu spējušas iegūt, tādējādi palīdzot tām:
i)
novērst, izbeigt vai samazināt nodarījuma sekas;
ii)
identificēt vai nodot tiesai pārējos likumpārkāpējus;
iii)
atrast pierādījumus;
iv)
atņemt noziedzīgai organizācijai nelikumīgos resursus vai ieņēmumus, kas radušies no noziedzīgām darbībām; vai
v)
novērst turpmāku to pārkāpumu izdarīšanu, kas minēti 2. pantā.”
Direktīva 2012/13
9
Direktīvas 2012/13 14. un 41. apsvērumā ir noteikts:
“(14)
[Šajā direktīvā] noteikti kopējie minimālie standarti, kas jāpiemēro attiecībā uz noziedzīgos nodarījumos aizdomās turētām vai apsūdzētām personām sniedzamo informāciju par viņu tiesībām un par viņām izvirzīto apsūdzību, lai veicinātu dalībvalstu savstarpēju uzticēšanos. Šī direktīva ir pieņemta atbilstīgi tiesībām, kas noteiktas [Hartā], un jo īpaši tās 6., 47. un 48. pantā, balstoties uz [Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas, kas parakstīta 1950. gada 4. novembrī Romā] 5. un 6. pantu Eiropas Cilvēktiesību tiesas interpretācijā. [..]
[..]
(41)
Šajā direktīvā ir ievērotas pamattiesības un principi, kas atzīti [Hartā]. Jo īpaši šīs direktīvas mērķis ir veicināt tiesības uz brīvību, tiesības uz taisnīgu tiesu un tiesības uz aizstāvību. Tā būtu atbilstīgi jāīsteno.”
10
Šīs direktīvas 1. pants “Priekšmets” ir formulēts šādi:
“Šī direktīva paredz noteikumus par aizdomās turēto vai apsūdzēto personu tiesībām uz informāciju par viņu tiesībām kriminālprocesā un par viņiem izvirzīto apsūdzību. [..]”
11
Minētās direktīvas 6. panta “Tiesības uz informāciju par apsūdzību” 1. un 3. punktā ir noteikts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, lai aizdomās turētie vai apsūdzētās personas saņemtu informāciju par noziedzīgo darbību, kuras izdarīšanā viņus tur aizdomās vai apsūdz. Minēto informāciju sniedz nekavējoties un tik detalizēti, cik nepieciešams, lai garantētu procesa taisnīgu norisi un tiesību uz aizstāvību efektīvu īstenošanu.
[..]
3.   Dalībvalstis nodrošina, lai ne vēlāk kā tad, kad tiesā tiek iesniegti apsūdzības argumenti, tiktu sniegta detalizēta informācija par apsūdzību, tostarp par noziedzīga nodarījuma būtību un juridisko kvalifikāciju, kā arī apsūdzētās personas līdzdalības pakāpi.”
Bulgārijas tiesības
12
Nakazatelno‑protsesualen kodeks (Kriminālprocesa kodekss; turpmāk tekstā – “NPK”), redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem, 381. pants “Vienošanās par lietas noregulējumu pirmstiesas procedūrā” ir noteikts:
“(1)   Izmeklēšanas noslēgumā pēc prokurora vai advokāta priekšlikuma starp viņiem var tikt noslēgta vienošanās par lietas noregulējumu. [..]
[..]
(5)   Vienošanās ir jānoslēdz rakstveidā, un tajā jāvienojas par šādiem jautājumiem:
1.
Vai ir izdarīta darbība, vai to ir izdarījusi apsūdzētā persona un vai tā ir izdarīta prettiesiski, vai šī darbība ir uzskatāma par noziedzīgu nodarījumu un kāda ir tās juridiskā kvalifikācija?
2.
Kādam vajadzētu būt soda veidam un kādam vajadzētu būt tā apmēram?
[..]
(6)   Vienošanos paraksta prokurors un advokāts. Apsūdzētais paraksta vienošanos, ja viņš tai piekrīt, vispirms paziņojot, ka viņš atsakās no savām tiesībām uz lietas izskatīšanu parastā kārtībā.
(7)   Ja kriminālprocess ir vērsts pret vairākām personām vai attiecas uz vairākiem nodarījumiem, vienošanos var noslēgt dažas no šīm personām vai par dažiem no šiem pārkāpumiem.
[..]”
13
NPK 383. panta “Vienošanās par lietas noregulējumu sekas” 1. punktā ir paredzēts:
“Tiesas apstiprinātā vienošanās rada sekas, kādas ir notiesājošam spriedumam, kurš stājies likumīgā spēkā.”
14
Saskaņā ar NPK 384. pantu “Vienošanās par lietas noregulējumu iztiesāšanas stadijā”:
“(1)   Saskaņā ar šajā nodaļā paredzētajiem nosacījumiem un procedūrām pirmās instances tiesa var apstiprināt vienošanos par lietas noregulējumu, kas panākta pēc tiesvedības uzsākšanas, bet pirms tiesas izmeklēšanas posma beigām.
[..]
(3)   Šādos gadījumos vienošanās [par lietas noregulējumu] tiek apstiprināta tikai pēc visu [procesā] iesaistīto pušu piekrišanas saņemšanas.”
15
NPK 384.a pantā “Lēmums par vienošanos, kas noslēgta ar dažiem apsūdzētajiem vai par kādu no noziedzīgajiem nodarījumiem” ir noteikts:
“(1)   Ja pēc tiesvedības uzsākšanas, bet pirms tiesas izmeklēšanas posma beigām ir panākta vienošanās ar kādu no apsūdzētajiem vai par kādu no noziedzīgajiem nodarījumiem, tiesa aptur tiesvedību.
(2)   Par noslēgto vienošanos lemj cits iztiesāšanas sastāvs [..].
(3)   Šā panta 1. punktā minētais iztiesāšanas sastāvs turpina lietas izskatīšanu pēc tam, kad ir pieņemts lēmums par vienošanos.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
16
2020. gada 25. martāSpetsializirana prokuratura (Specializētā prokuratūra, Bulgārija) izvirzīja apsūdzību Spetsializiran nakazatelen sad (Specializētā krimināllietu tiesa, Bulgārija) 41 personai, to skaitā SD un PT, par noziedzīgas organizētas grupas darbības vadīšanu un/vai dalību tās darbībās ar mērķi izplatīt narkotiskās vielas mantkārīgā nolūkā. PT ir apsūdzēts saskaņā ar Nakazatelen kodeks (Kriminālkodekss) par dalību šajā noziedzīgajā grupā un par narkotisko vielu glabāšanu izplatīšanas nolūkā.
17
2020. gada 19. augustā lieta tika nodota atpakaļ Spetsializirana prokuratura (specializētā prokuratūra), lai novērstu procesuālo noteikumu pārkāpumus apsūdzības rakstā.
18
2020. gada 26. augustā procesa pirmstiesas stadijā prokurors un SD advokāts noslēdza vienošanos, saskaņā ar kuru SD tiks piemērots vieglāks sods nekā likumā paredzētais, jo viņš bija atzinis savu vainu viņam izvirzītajās apsūdzībās. Šo vienošanos par lietas noregulējumu 2020. gada 1. septembrī apstiprināja cits iztiesāšanas sastāvs, nevis tas, kurš sākotnēji izskatīja lietu.
19
2020. gada 28. augustāSpetsializirana prokuratura (specializētā prokuratūra) iesniedza izlabotu apsūdzības rakstu, un tika uzsākta procesa iztiesāšanas stadija.
20
2020. gada 17. novembrī prokurors un PT advokāts noslēdza vienošanos par lietas noregulējumu, saskaņā ar kuru šim apsūdzētajam, kurš atzinis savu vainu apsūdzībās pret viņu, tiks piespriests trīs gadu brīvības atņemšanas sods, kas noteikts nosacīti ar pārbaudes laiku uz pieciem gadiem.
21
2021. gada 21. janvārī iztiesāšanas sastāvs, kas saskaņā ar NPK 384.a pantu tika iecelts, lai lemtu par vienošanos, atteicās to apstiprināt, pamatojoties uz to, ka daži apsūdzētie nebija devuši savu piekrišanu, kura ir prasīta NPK 384. panta 3. punktā.
22
2022. gada 10. maijā prokurors un PT advokāts noslēdza jaunu vienošanos par lietas noregulējumu ar identisku saturu, un lūdza iztiesāšanas sastāvu, kurš izskata lietu, lemt par šo vienošanos, nelūdzot pārējo apsūdzēto piekrišanu.
23
2022. gada 18. maijā saskaņā ar NPK 384.a pantu ieceltais iztiesāšanas sastāvs atteicās apstiprināt iepriekšējā punktā minēto vienošanos par lietas noregulējumu, pamatojoties uz to, ka šādai apstiprināšanai ir nepieciešama pārējo 39 apsūdzēto piekrišana saskaņā ar NPK 384. panta 3. punktu.
24
Šī atteikuma rezultātā prokurors, PT un viņa advokāts tajā pašā dienā apliecināja, ka viņi vēlas noslēgt vienošanos par lietas noregulējumu un lai šo vienošanos apstiprinātu tiesa, kurā iesniegti visi pierādījumi, nelūdzot pārējo apsūdzēto piekrišanu.
25
Ar 2022. gada 28. jūnija lēmumu, lai izvērtētu ne tikai NPK 384. panta 3. punkta atbilstību Savienības tiesībām, bet arī šī kodeksa 384.a panta atbilstību tām, ciktāl pēdējā minētajā pantā ir prasīts, lai vienošanos par lietas noregulējumu apstiprinātu ad hoc iecelts iztiesāšanas sastāvs, Spetsializiran nakazatelen sad (Specializētā krimināllietu tiesa) vērsās Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, par kuru šodien pasludināts spriedumu PT (Vienošanās starp prokuroru un noziedzīga nodarījuma izdarītāju) (C‑432/22).
26
Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa, Bulgārija), kas pārņēma lietas no Spetsializiran nakazatelen sad (Specializētā krimināllietu tiesa) un ir iesniedzējtiesa šajā lietā, vispirms precizē, ka tā vēlas uzdot jautājumu par NPK 384. panta 3. punkta saderību ne tikai ar Pamatlēmuma 2004/757 4. panta 1. punktu un 5. pantu, kā arī Pamatlēmuma 2008/841 4. pantu, bet arī ar Hartas 20. pantu, kā to interpretējusi Tiesa 2023. gada 6. jūnija spriedumā O. G. (Attiecībā uz trešās valsts valstspiederīgo izdots Eiropas apcietināšanas orderis) (C‑700/21, EU:C:2023:444), un ar Direktīvas 2012/13 6. panta 3. punktu, ciktāl minētajā 384. panta 3. punktā ir prasīta pārējo apsūdzēto piekrišana tad, ja vienošanās par lietas noregulējumu ir noslēgta kriminālprocesa, kas uzsākts pret vairākām personām, iztiesāšanas stadijā, bet ne šāda procesa pirmstiesas stadijā.
27
Turklāt iesniedzējtiesa uzskata, ka vienošanās par lietas noregulējumu ir “juridisks ceļš”, kas ļauj ne tikai piemērot iedarbīgu, samērīgu un preventīvu sodu, kā arī pārtraukt apsūdzētā, kurš noslēdz šādu vienošanos, noziedzīgo darbību, bet arī iesniegt tiesai, kas izskata lietu, pierādījumus par citu apsūdzēto noziedzīgo darbību. Tādējādi minētā tiesa uzskata, ka ar šādu vienošanos Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē tiek īstenotas šī sprieduma iepriekšējā punktā minētās Pamatlēmumu 2004/757 un 2008/841 normas, tādēļ tai ir piemērojama Harta.
28
Pirmām kārtām, attiecībā uz 2023. gada 6. jūnija spriedumu O. G. (Attiecībā uz trešās valsts valstspiederīgo izdots Eiropas apcietināšanas orderis) (C‑700/21, EU:C:2023:444) – no tā 43. punkta, pēc iesniedzējtiesas domām, izriet, ka tās personas stāvoklis, kas tiek apsūdzēta kriminālprocesa pirmstiesas stadijā, ir analoģisks tam, kādā ir apsūdzētais šī procesa iztiesāšanas stadijā, pat ja šajā pēdējā posmā apsūdzība ir formulēta detalizētāk. Minētā tiesa uzskata, ka “nelabvēlīga attieksme pret apsūdzēto”, kas izriet no prasības saņemt pārējo apsūdzēto piekrišanu, lai tiesa varētu apstiprināt vienošanos par lietas noregulējumu, ko noslēdzis šis apsūdzētais iztiesāšanas stadijā, “neatbilst vienlīdzības prasībai, kas ietverta Hartas 20. pantā”, jo šāda prasība nav piemērojama tādu vienošanos par lietas noregulējumu gadījumā, kas noslēgtas procesa pirmstiesas posmā.
29
Otrām kārtām, iesniedzējtiesa uzskata, ka “tikai Tiesa var izvērtēt, vai vienošanās [par lietas noregulējumu], ko reglamentē Bulgārijas tiesības”, ietilpst tiesībās uz aizstāvību, kas minētas Hartas 48. panta 2. punktā, un apstiprinošas atbildes gadījumā izvērtēt, vai ar NPK 384. panta 3. punktu tiek ierobežota šādu tiesību efektivitāte un vai šis ierobežojums “ir attaisnots ar pamatotu iemeslu” atbilstoši Hartas 52. panta 1. punktam. Minētā tiesa piebilst, pirmkārt, ka 384. panta 3. punkts tādam apsūdzētajam kā PT liedz tiesības uz to, lai vienošanās, ko viņš noslēdzis, lai saņemtu vieglāku sodu, tiktu izskatīta pēc būtības, un, otrkārt, ka tiesību noslēgt šādu vienošanos, kas izriet no minētā 384. panta 3. punkta, ierobežojums “nedrīkst būt attaisnots ar vajadzību aizsargāt citu apsūdzēto intereses”, bet būtu pieņemams tikai tad, “ja tas ir vajadzīgs cietušā interešu aizsardzībai”.
30
Trešām kārtām, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai NPK 384. panta 3. punkts ir saderīgs ar Direktīvas 2012/13 6. panta 1. punktu, ciktāl ar šo valsts tiesību normu “tiek ierobežota šā Direktīvas [2012/13] panta lietderīgā iedarbība”, liedzot apsūdzētajam, kurš ir izmantojis “savas tiesības piekļūt pilnam apsūdzības raksta tekstam saskaņā ar [minētās] direktīvas 6. panta 3. punktu”, noslēgt vienošanos par lietas noregulējumu, nesaņemot pārējo apsūdzēto piekrišanu. Minētā tiesa uzskata: tā kā piekļuve detalizētai informācijai par apsūdzību, kas izvirzīta apsūdzētajam, ir iespējama tikai kriminālprocesa iztiesāšanas stadijā, NPK 384. panta 3. punktā apsūdzētais, kurš ir saņēmis šādu informāciju, ir padarīts par “atkarīgu no pārējo apsūdzēto un viņu advokātu piekrišanas, lai [vienošanās par lietas noregulējumu] tiktu izskatīta pēc būtības [..] un attiecīgā gadījumā apstiprināta”. Tā no minētā secina, ka šajā gadījumā šī tiesību norma liedz PT “izjust detalizētās informācijas par apsūdzību lietderīgo iedarbību, kas ir tiesības, kuras tai ir skaidri atzītas Direktīvas [2012/13] 6. panta 3. punktā”.
31
Šajos apstākļos Sofiyski gradski sad (Sofijas pilsētas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru tādas vienošanās apstiprināšanai, ar kuru tiek izbeigts kriminālprocess pret apsūdzēto, ir nepieciešama pārējo apsūdzēto un viņu advokātu piekrišana tad, ja process ir iztiesāšanas stadijā, turpretī šāda piekrišana nav nepieciešama, ja process ir pirmstiesas stadijā, ir saderīgs ar Pamatlēmuma 2004/757 4. panta 1. punktu un 5. pantu un Pamatlēmuma 2008/841 4. pantu kopsakarā ar Pamattiesību hartas 20. pantu?
2)
Vai valsts tiesiskais regulējums, kas ierobežo apsūdzētā iespēju lūgt tiesai pēc būtības izskatīt viņa noslēgto vienošanos (ar kuru viņam tiek piespriests vieglāks sods), ar prasību saņemt piekrišanu no pārējiem apsūdzētajiem, ir saderīgs ar Pamatlēmuma 2004/757 4. panta 1. punktu kopsakarā ar Hartas 48. panta 2. punktu un 52. panta 1. punktu?
3)
Vai valsts tiesiskais regulējums, kas šo ierobežojumu paredz arī kā sekas tam, ka apsūdzētajam tiek sniegta detalizēta informācija par apsūdzību, ir saderīgs ar Direktīvas 2012/13 6. panta 3. punktu kopsakarā ar tā 1. punktu, lasot tos kopsakarā ar Hartas 47. panta [pirmo daļu] un 52. panta 1. punktu?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo un otro jautājumu
32
Ar pirmo un otro jautājumu, kuri jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Pamatlēmuma 2004/757 4. panta 1. punkts un 5. pants, kā arī Pamatlēmuma 2008/841 4. pants, lasot tos kopsakarā ar Hartas 20. pantu, 48. panta 2. punktu un 52. panta 1. punktu, jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts tiesību norma, atbilstoši kurai kriminālprocesā, kas uzsākts pret vairākiem apsūdzētajiem, starp prokuroru un vienu no apsūdzētajiem noslēgtas vienošanās apstiprināšana tiesā šī procesa iztiesāšanas stadijā ir atkarīga no to pārējo apsūdzēto piekrišanas, kuri nav atzinuši savu vainu, lai gan šāda piekrišana nav prasīta, lai apstiprinātu identisku vienošanos, kas noslēgta minētā kriminālprocesa pirmstiesas stadijā.
33
Pamatlēmuma 2004/757 4. panta 1. punkta pirmajā daļā dalībvalstīm ir paredzēts pienākums veikt vajadzīgos pasākumus, lai šī pamatlēmuma 2. un 3. pantā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem būtu piemērojami iedarbīgi, samērīgi un preventīvi sodi, bet minētā pamatlēmuma 4. panta 1. punkta otrajā daļā dalībvalstīm konkrēti tiek uzlikts pienākums veikt vajadzīgos pasākumus, lai par tā 2. pantā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem būtu paredzēts brīvības atņemšanas sods, kura maksimālais termiņš ir vismaz 1 līdz 3 gadi. Pamatlēmuma 2008/841 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir ietvertas tiesību normas, kas ir analogas Pamatlēmuma 2004/757 4. panta 1. punkta otrajā daļā ietvertajām.
34
Pamatlēmuma 2004/757 5. pantā, kā arī Pamatlēmuma 2008/841 4. pantā būtībā ir paredzēta iespēja dalībvalstīm īpašos apstākļos veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka attiecīgi pirmā pamatlēmuma 4. pantā un otrā pamatlēmuma 3. pantā paredzētie sodi varētu tikt samazināti, un pēdējā minētajā gadījumā, lai noziedzīgā nodarījuma izdarītājs varētu tikt atbrīvots no soda.
35
Vispirms jānosaka, vai, kā apgalvo iesniedzējtiesa, ar Bulgārijas tiesību aktiem, kas reglamentē vienošanos par lietas noregulējumu, tiek īstenoti Savienības tiesību akti Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē un vai līdz ar to Tiesas kompetencē ir interpretēt Hartas tiesību normas, uz kurām attiecas pirmais un otrais jautājums.
36
Hartas 51. panta 1. punkts paredz, ka tās normas dalībvalstīm ir piemērojamas tikai tad, ja tās īsteno Savienības tiesību aktus. Minētā 51. panta 2. punktā ir precizēts, ka ar Hartu netiek paplašināta Savienības tiesību piemērošanas joma, kā tā noteikta Līgumos.
37
Šī Hartas tiesību norma apstiprina Tiesas pastāvīgo judikatūru, atbilstoši kurai Savienības tiesību sistēmā garantētās pamattiesības piemērojamas visās situācijās, kuras reglamentē Savienības tiesības, taču ne ārpus šādām situācijām. Tādējādi saistībā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam Tiesa var interpretēt Savienības tiesības tikai tai piešķirtās kompetences robežās (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 11. jūlijs, Hann‑Invest u.c., C‑554/21, C‑622/21 un C‑727/21, EU:C:2024:594, 30. un 31. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
38
Jēdziens “Savienības tiesību aktu īstenošana” Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē paredz, ka ir jābūt savstarpējai saiknei starp Savienības tiesību aktu un attiecīgo valsts pasākumu, kas ir ciešāka nekā divu jomu līdzīgums vai vienas jomas netiešā ietekme uz otru jomu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 6. marts, Siragusa, C‑206/13, EU:C:2014:126, 24. punkts, un 2024. gada 29. jūlijs, protectus, C‑185/23, EU:C:2024:657, 42. punkts).
39
Tiesa jau ir secinājusi, ka Savienības pamattiesības nav piemērojamas attiecībā uz valsts tiesisko regulējumu, jo attiecīgās jomas Savienības tiesību noteikumos dalībvalstīm nav paredzēti nekādi konkrēti pienākumi saistībā ar situāciju pamatlietā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 6. marts, Siragusa, C‑206/13, EU:C:2014:126, 26. punkts, kā arī 2014. gada 10. jūlijs, Julián Hernández u.c., C‑198/13, EU:C:2014:2055, 35. punkts).
40
Tieši ņemot vērā šos apsvērumus, jāizvērtē Savienības tiesību normas, kuru gaismā iesniedzējtiesa vēlas izvērtēt pamatlietā aplūkotās valsts tiesību normas.
41
Pirmām kārtām, Pamatlēmuma 2004/757 4. panta 1. punkts un Pamatlēmuma 2008/841 3. pants ir ietverti aktos, kas pieņemti, pamatojoties uz LES 31. panta 1. punktu, kura noteikumi tika pārņemti LESD 83. panta 1. punkta pirmajā daļā. Tajos ir ietverti minimālie noteikumi par sodiem, kas piemērojami par noziedzīgiem nodarījumiem noziedzības jomās, kas ietilpst to attiecīgajās piemērošanas jomās, proti, narkotisko vielu nelikumīga tirdzniecība un organizētā noziedzība.
42
Kā Tiesa uzsvērusi šodien pasludinātā sprieduma PT (Vienošanās starp prokuroru un noziedzīga nodarījuma izdarītāju) (C‑432/22) 39. punktā – šo tiesību normu īstenošana nozīmē, ka dalībvalstis pieņem tiesību normas, kas attiecas uz materiālām krimināltiesībām. Turpretī procesuālo krimināltiesību jomā, kurā būtībā ietilpst Bulgārijas tiesību normas, kas reglamentē pamatlietā aplūkoto vienošanos par lietas noregulējumu, proti, NPK 384. panta 3. punkts, neviens Savienības leģislatīvs akts, kurš attiecas uz šāda veida vienošanos, nav pieņemts, pamatojoties uz LES 31. pantu vai LESD 82. pantu, kurā noteikta Savienības kompetence procesuālo krimināltiesību jomā.
43
No tā izriet, ka saikne starp šā sprieduma 41. punktā minētajām Savienības materiālo krimināltiesību normām un Bulgārijas procesuālo krimināltiesību normām, kuras reglamentē pamatlietā aplūkoto vienošanos par lietas noregulējumu, nav ciešāka nekā divu jomu līdzīgums vai vienas jomas netiešā ietekme uz otru jomu. Šajos apstākļos starp tām nevar tikt konstatēta saikne šā sprieduma 38. punktā atgādinātās judikatūras izpratnē.
44
Otrām kārtām, Pamatlēmuma 2004/757 5. pantā “Īpaši apstākļi” un Pamatlēmuma 2008/841 4. pantā “Īpaši apstākļi” ir tikai paredzēts, ka dalībvalstis var veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka šajos pamatlēmumos minētos sodus var samazināt, ja noziedzīgā nodarījuma izdarītājs atsakās no savām noziedzīgām darbībām jomās, uz kurām attiecas minētie pamatlēmumi, un sniedz administratīvajām vai tiesībaizsardzības iestādēm informāciju, ko tās nebūtu varējušas iegūt citādi, tostarp palīdzot identificēt vai nodot tiesai pārējos noziedzīgā nodarījuma izdarītājus vai atrast pierādījumus. Šīs Savienības tiesību normas neprecizē nedz kārtību, nedz nosacījumus, ar kādiem var noslēgt vienošanos par lietas noregulējumu, nedz arī uzliek dalībvalstīm pienākumu pieņemt tiesību normas šajā jomā, pretēji tam, kas prasīts šā sprieduma 39. punktā minētajā judikatūrā, lai varētu konstatēt saikni starp minētajām Savienības tiesību normām un normām, kas Bulgārijas tiesībās reglamentē vienošanos par lietas noregulējumu.
45
No iepriekš minētā pamatojuma izriet, ka NPK noteikumi par vienošanās par lietas noregulējumu noslēgšanu un apstiprināšanu, it īpaši NPK 384. panta 3. punkts, nav uzskatāmi par Pamatlēmumu 2004/757 un 2008/841 noteikumu “īstenošanu” Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē.
46
Tādēļ atbildēt uz pirmo un otro jautājumu nav Tiesas kompetencē.
Par trešo jautājumu
47
Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2012/13 6. panta 1. un 3. punkts, lasot tos Hartas 47. panta pirmās daļas un 52. panta 1. punkta gaismā, jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāda valsts tiesību norma, atbilstoši kurai kriminālprocesā, kas uzsākts pret vairākiem apsūdzētajiem, starp prokuroru un vienu no apsūdzētajiem noslēgtas vienošanās par lietas noregulējumu apstiprināšana tiesā ir atkarīga no pārējo apsūdzēto piekrišanas tikai tad, ja šāda vienošanās noslēgta šī procesa iztiesāšanas stadijā.
48
Kā izriet no Direktīvas 2012/13 1. panta, šajā direktīvā, kas pieņemta, pamatojoties uz LESD 82. panta 2. punktu, ir noteikti kopējie minimālie standarti attiecībā uz to, kā par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu aizdomās turētās vai apsūdzētās personas tiek informētas par viņu tiesībām un par tām izvirzīto apsūdzību. Kā būtībā norādīts šīs direktīvas 14. un 41. apsvērumā, šīs direktīvas pamatā it īpaši ir Hartas 47. un 48. pantā minētās tiesības un tās mērķis ir veicināt šīs tiesības.
49
Direktīvas 2012/13 6. panta 1. punktā dalībvalstīm ir noteikts pienākums nodrošināt, lai aizdomās turētie vai apsūdzētās personas nekavējoties un pietiekami detalizēti saņemtu informāciju par noziedzīgo darbību, kuras izdarīšanā viņus tur aizdomās vai apsūdz. Minētā 6. panta 3. punktā ir precizēts, ka detalizēta informācija par apsūdzību, tostarp par noziedzīga nodarījuma būtību un juridisko kvalifikāciju, kā arī apsūdzētās personas līdzdalības pakāpi, jāsniedz ne vēlāk kā tad, kad kompetentā valsts tiesa tiek aicināta spriest par apsūdzības pamatotību.
50
Katrā ziņā neatkarīgi no brīža, kad atbilstoši minētajam 6. panta 3. punktam ir sniegta detalizēta informācija par apsūdzību, apsūdzētajai personai un tās advokātam, ievērojot sacīkstes principu un pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principu, tostarp ir jābūt piešķirtam pietiekamam termiņam, lai iepazītos ar šo informāciju, un tiem ir jābūt sniegtai iespējai efektīvi sagatavot aizstāvību, iesniegt savus varbūtējos apsvērumus un, attiecīgā gadījumā, sagatavot jebkādu lūgumu, tostarp lūgumu par izmeklēšanas veikšanu, kurus tiem ir tiesības iesniegt saskaņā ar valsts tiesībām (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2018. gada 5. jūnijs, Kolev u.c., C‑612/15, EU:C:2018:392, 96. punkts, kā arī 2021. gada 21. oktobris, ZX (Apsūdzības raksta koriģēšana), C‑282/20, EU:C:2021:874, 38. punkts un tajā minētā judikatūra).
51
Detalizētas informācijas par apsūdzību, tostarp par noziedzīgā nodarījuma raksturu un juridisko kvalifikāciju, paziņošana apsūdzētajai personai laikā, kas tai ļauj efektīvi sagatavot savu aizstāvību, ir nepieciešama, lai šī persona varētu saprast, par ko tā tiek apsūdzēta, attiecīgi organizēt savu aizstāvību, kā arī attiecīgā gadījumā apstrīdēt savu vainu, cenšoties pierādīt viena vai vairāku konstatēto noziedzīgo nodarījumu veidojošo apstākļu neesamību, vai arī izdarīt izvēli atzīt savu vainu brīvprātīgi un pilnībā apzinoties tai inkriminētos faktus, kā arī tiesiskās sekas, kas saistītas ar šo izvēli (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2023. gada 9. novembris, BK (Noziedzīga nodarījuma pārkvalificēšana), C‑175/22, EU:C:2023:844, 40. punkts).
52
Tomēr tiesību pietiekami detalizēti un laikus tikt informētam par izvirzīto apsūdzību, kuras tiek garantētas Direktīvas 2012/13 6. panta 1. un 3. punktā, efektivitāte netiek apdraudēta, ja kompetentā valsts tiesa vienošanos par lietas noregulējumu, ko noslēdzis viens no apsūdzētajiem un prokurors, var apstiprināt ar nosacījumu, ka pārējie apsūdzētie, kuri savu vainu nav atzinuši, tam piekrīt.
53
Proti, lai gan, kā apgalvo iesniedzējtiesa, prasība par šādu piekrišanu kriminālprocesa iztiesāšanas stadijā ir valsts likumdevēja iecerētas sekas tam, ka šim apsūdzētajam tiek sniegta detalizēta informācija par viņam izvirzīto apsūdzību, ņemot vērā ietekmi, kāda šai informācijai, kura ir detalizētāka par to, kas sniegta šāda procesa pirmstiesas stadijā, var būt uz to, kā apsūdzētie, kuri nav atzinuši savu vainu, īsteno tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu un tiesības uz aizstāvību, tomēr nav pierādīts, ka šāda piekrišanas prasība aizskar vai liedz minētajam apsūdzētajam īstenot tiesības, kas garantētas Direktīvas 2012/13 6. panta 1. un 3. punktā, lasot tos Hartas 47. panta pirmās daļas un 52. panta 1. punkta gaismā.
54
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto pamatojumu, uz trešo jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2012/13 6. panta 1. un 3. punkts, lasot tos Hartas 47. panta pirmās daļas un 52. panta 1. punkta gaismā, jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāda valsts tiesību norma, atbilstoši kurai kriminālprocesā, kas uzsākts pret vairākiem apsūdzētajiem, starp prokuroru un vienu no apsūdzētajiem noslēgtas vienošanās par lietas noregulējumu apstiprināšana tiesā ir atkarīga no pārējo apsūdzēto piekrišanas tikai tad, ja šāda vienošanās noslēgta šī procesa iztiesāšanas stadijā.
Par tiesāšanās izdevumiem
55
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā 6. panta 1. un 3. punkts, lasot tos Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta pirmās daļas un 52. panta 1. punkta gaismā,
jāinterpretē tādējādi, ka
tiem nav pretrunā tāda valsts tiesību norma, atbilstoši kurai kriminālprocesā, kas uzsākts pret vairākiem apsūdzētajiem, starp prokuroru un vienu no apsūdzētajiem noslēgtas vienošanās par lietas noregulējumu apstiprināšana tiesā ir atkarīga no pārējo apsūdzēto piekrišanas tikai tad, ja šāda vienošanās noslēgta šī procesa iztiesāšanas stadijā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – bulgāru.