62023CC0040
ĢENERĀLADVOKĀTA MANUELA KAMPOSA SANČESA‑BORDONAS
[MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2024. gada 22. februārī (
1
)
Lieta C‑40/23 P
Eiropas Komisija
pret
Nīderlandes Karalisti
Apelācija – Valsts atbalsts – LESD 107. un 108. pants – Regula (ES) 2015/1589 – 4. panta 3. punkts – Pasākuma, kas nav ticis kvalificēts par valsts atbalstu, atzīšana par saderīgu ar iekšējo tirgu – Tiesiskās drošības princips
1.
Ar šo apelācijas sūdzību Eiropas Komisija ir pārsūdzējusi Vispārējās tiesas 2022. gada 16. novembra spriedumu Nīderlandes Karaliste/Komisija, (
2
) ar kuru tika atcelts Lēmums C(2020) 2998 final (
3
).
2.
Vispārējās tiesas ieskatā Komisija ir pārsniegusi savas pilnvaras, šajā lēmumā atzīstot par saderīgu ar iekšējo tirgu pasākumu, kas iepriekš nav ticis kvalificēts kā “atbalsts” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
3.
Strīds starp Komisiju un Nīderlandes valdību sniedz iespēju Tiesai pirmo reizi (ja vien nekļūdos) lemt par jautājumu, kam ir nozīme saistībā ar valsts atbalsta pārbaudes mehānismu, kas paredzēts LESD 107. un 108. pantā un sīkāk noteikts Regulā (ES) 2015/1589 (
4
).
I. Tiesvedības priekšvēsture
4.
Tiesvedības priekšvēsture ir izklāstīta pārsūdzētā sprieduma 2.–18. punktā, un to var rezumēt šādi:
–
2019. gada 27. martā Nīderlandes iestādes atbilstoši Direktīvai (ES) 2015/1535 (
5
) paziņoja Eiropas Komisijai likumprojektu par ogļu izmantošanas aizliegumu elektroenerģijas ražošanai.
–
Likumprojekta, kas netika paziņots Komisijai atbilstoši LESD 108. panta 3. punktam, mērķis bija samazināt oglekļa dioksīda (CO2) emisijas. Tajā bija paredzēta iespēja piešķirt kompensāciju par kaitējumu, kas nodarīts elektrostacijai, kuru salīdzinājumā ar citām elektrostacijām nesamērīgi skartu aizliegums izmantot ogles elektroenerģijas ražošanai.
–
Pēc likumprojekta paziņošanas atbilstoši Direktīvai 2015/1535 Komisija pēc savas iniciatīvas sāka informācijas par iespējamo atbalstu pārbaudi.
–
Komisija lūdza Nīderlandes iestādēm iesniegt tai noteiktu informāciju, un tās atkārtoti apstiprināja, ka likumā paredzētā kompensācija nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
–
Likums tika pieņemts 2019. gada 11. decembrī un stājās spēkā tā paša gada 20. decembrī. Tolaik Nīderlandē bija piecas ar oglēm darbināmas elektrostacijas (
6
).
–
Tā kā elektrostacija Hemweg 8 tās īpatnību dēļ (
7
) nevarēja izmantot piecu gadu pārejas posmu, kas bija piešķirts pārējām četrām elektrostacijām, tā bija jāslēdz 2019. gada nogalē, un šīs elektrostacijas īpašnieks (Vattenfall) saņēma atlīdzību 52,5 miljonu EUR apmērā no Nīderlandes ekonomikas un klimata ministrijas.
–
2020. gada 12. maijā Komisija pieņēma lēmumu, ar kuru tā Vattenfall piešķirto kompensācijas pasākumu par Hemweg 8 slēgšanu atzina par saderīgu ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu.
–
Lēmuma 48. punktā saistībā ar iespējamu valsts atbalsta pastāvēšanu bija norādīts, ka, “ņemot vērā Nīderlandes iestāžu sniegto informāciju, [nevarēja] ar pietiekamu pārliecību secināt, ka šajā lietā [pastāvētu] tiesības uz 52,5 miljonu EUR lielu kompensāciju”. Komisija no tā secināja, ka nevar izslēgt, ka izvērtētais pasākums “piešķir valsts atbalstu attiecīgajam uzņēmumam”.
–
Lēmuma 49. punktā Komisija norādīja, ka jebkurā gadījumā “nav jāizdara galīgs secinājums par to, vai pasākums rada vai nerada priekšrocību operatoram un vai tas ir uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo, pat ja pastāv[ētu] valsts atbalsts, pēc tās domām, tas [ir] saderīgs ar iekšējo tirgu” (
8
).
II. Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
5.
2020. gada 27. jūlijā Nīderlandes Karaliste apstrīdēja lēmumu Vispārējā tiesā.
6.
Prasības pamatojumam Nīderlandes Karaliste izvirzīja piecus atcelšanas pamatus:
–
Pirmie trīs pamati bija izvirzīti “gadījumā, ja pārsūdzētais lēmums būtu jāsaprot tādējādi, ka tas noteikti nozīmē attiecīgā pasākuma kvalificēšanu par atbalstu” (
9
).
–
Ceturtais un piektais pamats bija vērsti “pret pārsūdzēto lēmumu, ciktāl tajā nav lemts par to, vai attiecīgais pasākums ir valsts atbalsts” (
10
). Tie bija balstīti attiecīgi uz: a) to, ka Komisijai nav kompetences atzīt pasākumu par saderīgu ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punktu, iepriekš nekvalificējot to par valsts atbalstu; un b) tiesiskās drošības principa pārkāpumu.
7.
Vispārējā tiesa apmierināja abus pēdējos pamatus un atcēla lēmumu.
8.
Argumenti, kuru dēļ tā apmierināja ceturto atcelšanas pamatu, būtībā bija šādi:
–
“Jēdziena “atbalsts” lietošana LESD 107. panta 3. punktā nozīmē, ka valsts pasākuma saderība ar iekšējo tirgu var tikt izvērtēta tikai pēc tam, kad šis pasākums ir kvalificēts par atbalstu” (
11
).
–
“Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, ja Komisija iepriekšējas izskatīšanas stadijas noslēgumā nevar pārliecināties, ka valsts pasākums vai nu nav “atbalsts” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, vai arī gadījumā, ja tas tiek kvalificēts par atbalstu, tas ir saderīgs ar Līgumu vai ja šī procedūra tai nav ļāvusi pārvarēt visas grūtības, kas radušās, izvērtējot aplūkotā pasākuma saderību, šai iestādei ir pienākums sākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru, kaut arī tai nav šādas rīcības brīvības” (
12
).
–
“Komisija var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu tikai tādu pasākumu, kas ietilpst LESD 107. panta 1. punkta piemērošanas jomā, proti, pasākumu, kas kvalificēts par valsts atbalstu” (
13
).
–
Šo secinājumu apstiprina Regulas 2015/1589 4. pants, to interpretējot atbilstoši Tiesas judikatūrai.
–
No iepriekš minētā izriet, ka “Regulas 2015/1589 4. pantā, kas šajā lietā ir piemērojams saskaņā ar minētās regulas 15. panta 1. punktu, [..] tātad ir noteikts izsmeļošs to lēmumu saraksts, kurus Komisija var pieņemt pēc attiecīgā valsts pasākuma iepriekšējas izskatīšanas, un starp šiem lēmumiem nav minēta iespēja pieņemt lēmumu, ar kuru valsts pasākums tiek atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu, ja Komisija iepriekš nav lēmusi par šī valsts pasākuma kvalifikāciju par valsts atbalstu” (
14
).
–
Attiecībā uz lēmumu “nav strīda par to, ka Komisijai bija šaubas par attiecīgā pasākuma kvalificēšanu par atbalstu [..], līdz ar to [..] [Komisija] nolēma nelemt par šo jautājumu pārsūdzētajā lēmumā un vienlaikus secināja, ka attiecīgais pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu”. Tādējādi “Komisija ir pieņēmusi lēmumu, kas ir pretrunā gan LESD 107. panta 3. punktam, gan Regulas 2015/1589 4. panta 3. punktam” (
15
).
–
Tātad, “pārsūdzētajā lēmumā uzskatīdama, ka attiecīgais pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu, iepriekš nelemjot par jautājumu, vai šāds pasākums ir atbalsts, Komisija ir pārsniegusi savas pilnvaras” (
16
).
9.
Saistībā ar tiesiskās drošības principa pārkāpumu Vispārējā tiesa apmierināja piekto atcelšanas pamatu, balstoties uz šādiem argumentiem:
–
“Komisija pārsūdzētajā lēmumā ir atzinusi, ka attiecīgais pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu. Tomēr tā nav kvalificējusi šo pasākumu, lai gan [..] runa ir par priekšnosacījumu, kas nepieciešams, lai izvērtētu minētā pasākuma saderību ar iekšējo tirgu” (
17
).
–
“Gadījumā, ja Vattenfall konkurenti sāktu tiesvedību valsts tiesā par attiecīgā pasākuma likumību un ja pēdējā minētā to atzītu par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, no tā izrietētu, ka LESD 108. panta 3. punkts būtu pārkāpts tādēļ, ka par attiecīgo pasākumu nav paziņots Komisijai, un ka Nīderlandes Karalistei būtu pienākums pieprasīt Vattenfall procentus par nelikumības laikposmu” (
18
).
–
“Attiecīgā pasākuma nekvalificēšana atstāja Nīderlandes Karalisti nenoteiktā situācijā attiecībā uz jauna atbalsta piešķiršanu atbilstoši noteikumiem par atbalsta kumulāciju” (
19
).
–
“Tāpēc no tā nevar secināt, ka pārsūdzētais lēmums ļāva Nīderlandes Karalistei, kas ir pārsūdzētā lēmuma adresāte, precīzi zināt savas tiesības un pienākumus un attiecīgi rīkoties” (
20
).
–
“Šādos apstākļos ir jānospriež, ka Komisija, nolemjot nelemt par jautājumu, vai attiecīgais pasākums ir jākvalificē par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ir pārkāpusi tiesiskās drošības principu” (
21
).
III. Apelācijas sūdzība un tiesvedība Tiesā
10.
Apelācijas sūdzībā, kas Tiesā reģistrēta 2023. gada 26. janvārī, Komisijas prasījumi ir šādi:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
noraidīt ceturto un piekto pamatu, kas izvirzīti tiesvedībā Vispārējā tiesā;
–
izmantot Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmās daļas otrajā teikumā piešķirtās pilnvaras pašai pieņemt galīgo nolēmumu lietā un noraidīt prasību pilnībā kā nepamatotu;
–
piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
11.
Komisijas apelācijas sūdzībā ir izvirzīts viens pamats, kas ir iedalīts divās daļās. Šajās daļās tā attiecīgi apgalvo: a) kļūdainu LESD 107. panta 3. punkta un Regulas 2015/1589 4. panta 3. punkta interpretāciju; un b) tiesību kļūdu, interpretējot tiesiskās drošības principu.
12.
Pārsūdzētā sprieduma atcelšanas gadījumā Komisija lūdz atzīt par nepieņemamiem vai vismaz nepamatotiem pirmos trīs pamatus, bet ceturto un piekto pamatu noraidīt kā nepamatotus.
13.
Nīderlandes Karaliste lūdz noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
14.
Lietā tika iesniegta replika un atbilde uz repliku.
IV. Izvērtējums
A.
Apelācijas sūdzības pamata pirmā daļa: kļūdaina LESD 107. panta 3. punkta un Regulas 2015/1589 4. panta 3. punkta interpretācija
1. Komisijas un Nīderlandes Karalistes argumenti
15.
Komisija apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pārlieku šauri interpretēts LESD 107. panta 3. punkts un Regulas 2015/1589 4. panta 3. punkts, atzīstot, ka šai iestādei nebija pilnvaru pieņemt lēmumu.
16.
Komisija apgalvo:
–
Vispārējā tiesa ir balstījusies uz (nepamatotu) pieņēmumu, ka pilnvarām bija jābūt tieši paredzētām konkrētā Regulas 2015/1589 normā.
–
Iepriekš minēto tiesību normu interpretācija, ņemot vērā to mērķus, apstiprina, ka nevienā no tām nav prasīts iepriekš kvalificēt pasākumu kā valsts atbalstu, lai varētu lemt par tā saderību ar iekšējo tirgu.
–
Gluži pretēji, Vispārējās tiesas interpretācijā ir pieļauti visi trūkumi, kas izriet no nenoteiktības, kura raksturīga nevajadzīgi ieilgušai procedūrai situācijās, kad pasākuma nesaderību ar iekšējo tirgu var jau iepriekš izslēgt.
17.
Nīderlandes valdības ieskatā pārsūdzētais spriedums ir pareizs. Tā norāda:
–
Komisijas pilnvaru apmēru nosaka “atbalsta” jēdziens LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Atbilstoši judikatūrai Komisijai vispirms ir jāpārbauda, vai pastāv valsts atbalsts, un pēc tam ir jānovērtē, vai tas ir saderīgs ar iekšējo tirgu.
–
Dažos gadījumos var būt vienkāršāk noteikt, vai pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu, nekā noteikt, vai tas ir uzskatāms par valsts atbalstu. Tomēr Komisija var izslēgt nesaderību vienīgi tad, ja nepastāv domstarpības starp dalībvalsti un Komisiju attiecībā uz to, vai konkrētais pasākums ir uzskatāms par valsts atbalstu.
–
Tā kā šajā lietā pastāv strīds par šo jautājumu un tā kā strīdīgais pasākums nav ticis paziņots, Komisija kā Līgumu sargātāja nevar neņemt vērā vienu no valsts atbalsta sistēmas pamatelementiem.
2. Juridiskā analīze
18.
Apelācijas sūdzības pamata pirmajā daļā izvirzītais jautājums principā šķiet vienkāršs, ievērojot tā aprakstu, tomēr uz to sniedzamā atbilde ir delikāta un sarežģīta.
19.
Iesākumā jānorāda, ka manā skatījumā Vispārējā tiesa nepamatoti secināja, ka Komisija ir “pārsniegusi pilnvaras” (
22
) lēmumā, ar kuru tieši ir tikušas izmantotas pilnvaras, kas piešķirtas ar LESD 107. un 108. pantu un Regulu 2015/1589.
20.
Vispārējās tiesas ieskatā Komisijai nekādā gadījumā nav pilnvaru pieņemt lēmumu, kurā tā atzīst valsts pasākuma saderību ar iekšējo tirgu, ja iepriekš tā nav šo pasākumu kvalificējusi par valsts atbalstu.
21.
Manuprāt, šī atziņa ir izraisījusi tiesību kļūdu, kas ir jālabo (
23
).
22.
Starp Komisijai piešķirtajām pilnvarām LESD 107. un 108. pantā ietilpst arī pilnvaras pārtraukt sākotnējās izskatīšanas procedūru (kas ir veikta saskaņā ar Regulas 2015/1589 4. pantu), neizvirzot iebildumus par izskatīto valsts pasākumu. Tā tas bija arī šajā lietā.
23.
Citādi ir, ja šādi izlemjot, konkrētajā lēmumā tiek konstatēts trūkums, kas to padara par spēkā neesošu (kas nav pilnvaru neesamības trūkums), piemērojot LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu izskatāmajam pasākumam, pirms tam nepārliecinoties, vai tas ir valsts atbalsts (
24
).
24.
Līdz ar to atstājot otrajā plānā jautājumu par Komisijas pilnvarām, šīs apelācijas sūdzības galvenais aspekts ir jautājums par to, vai tiesību normas par valsts atbalsta kontroli (LESD 107. un 108. pants un Regula 2015/1589) ir interpretējamas šauri, vai arī, tieši otrādi, tās ļauj atbalstīt Komisijas apgalvojumu. Šī iestāde aizstāv teleoloģisku un funkcionālu tai uzticēto konkurences sargātājas iekšējā tirgū funkciju interpretāciju.
25.
Nenoliedzami, ir pietiekami daudz pamatotu argumentu par labu šaurai interpretācijai, kuru izvēlējās Vispārējā tiesa un kuru šajā apelācijas tiesvedībā aizstāv Nīderlandes valdība.
26.
Tomēr manā ieskatā tādos gadījumos kā šajā lietā var būt nepieciešams veikt piemērojamo tiesību normu svaigu interpretāciju, kurā līdzās tiesību normu gramatiskajai nozīmei tiek ņemta vērā teleoloģiskā nozīme, galu galā atzīstot lēmumu par spēkā esošu.
27.
Vispirms aplūkošu pārsūdzētajā spriedumā veikto interpretāciju.
a) Šaura interpretācija
28.
Vispārējā tiesa vispirms ir interpretējusi LESD 107. un 108. pantu šādā loģiskā secībā:
–
Iesākumā ir jānosaka, vai pasākums ir “atbalsts”. Proti, vai valsts līdzekļi vai priekšrocības, kas piešķirtas uzņēmumam vai ražošanas nozarei, ir piešķirtas vienīgi nolūkā piešķirt atbalstu vai priekšrocības (
25
).
–
Ja Komisijai ir šaubas par to, vai pārbaudāmais pasākums ir uzskatāms par “atbalstu” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, tai jāuzsāk formāla izmeklēšanas procedūra, kas paredzēta LESD 108. panta 2. punktā.
29.
Tādu pašu secību var atvedināt no Regulas 2015/1589 4. panta par paziņotajiem atbalstiem (
26
). Kā norāda Vispārējā tiesa (
27
), valsts atbalsta pārbaudes kārtību divās secīgās stadijās, no kurām katrā tiek pievērsta uzmanība atšķirīgiem jautājumiem, apstiprina minētajā pantā ietvertās normas, atbilstoši kurām:
–
Komisijai “pēc sākotnējas izskatīšanas” vispirms ir jāpārbauda, vai dalībvalsts iecerētais un paziņotais pasākums “nav atbalsts” (2. punkts).
–
“Ja Komisija pēc sākotnējas izskatīšanas konstatē, ka nav šaubu par to, ka paziņotais pasākums, ciktāl uz to attiecas LESD 107. panta 1. punkt[s], ir saderīgs ar iekšējo tirgu, tā nolemj, ka pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu (“lēmums necelt iebildumus”). Lēmumā norāda, kuru no LESD paredzētajiem izņēmumiem piemēro” (3. punkts) (
28
).
–
“Ja Komisija pēc sākotnējas izskatīšanas konstatē, ka ir neskaidrības par to, vai paziņotais pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu, tā nolemj sākt procedūras saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu [..]” (4. punkts).
30.
No LESD 107. un 108. panta kopsakarā ar Regulas 2015/1589 4. pantu tātad var secināt, ka atbalsta izvērtējums ir procedūra, kurā: a) pirmkārt, ir jākonstatē, ka pastāv valsts atbalsts; un b) pēc tam ir jāizvērtē, vai šāds atbalsts, lai gan tas principā ir nelikumīgs, tomēr ir saderīgs ar iekšējo tirgu.
31.
Atzīt šo pieeju, kas ir izvēlēta pārsūdzētajā spriedumā, nozīmētu, ka Komisija nevarētu lemt par strīdīgā pasākuma saderību ar iekšējo tirgu, iepriekš nenolemjot, ka tas ir atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
32.
Jāatzīst, ka šai interpretācijai ir rodams stabils pamatojums piemērojamajās tiesību normās. Tomēr, ņemot vērā turpinājumā izklāstīto, neuzskatu, ka tā ir vienīgā iespējamā interpretācija vai ka tā būtu obligāti piemērojama šajā lietā. Lai gan ne viens vien Tiesas spriedums, šķiet, to apstiprina, nav skaidrs, vai šī judikatūra ir attiecināma uz tādu gadījumu kā šajā lietā.
b) Vai šī interpretācija izriet no Tiesas judikatūras?
33.
Iesākumā jāprecizē, ka pārsūdzētajā spriedumā izvēlētais risinājums līdz šim (ja vien nekļūdos) tiešā veidā nav pieņemts nevienā Tiesas nolēmumā, kas pieņemts šai tiesvedībai analogos apstākļos.
34.
Kā norādījusi Komisija (
29
), spriedums British Aggregates, uz kuru ir izdarīta atsauce pārsūdzētā sprieduma 54. punktā, tā daļā, kuru min Vispārējā tiesa, attiecas uz Komisijas (izsmeļošā) juridiskā novērtējuma apmēru par to, vai pasākumu var uzskatīt par valsts atbalstu. Šajā spriedumā nav lemts par Komisijas pilnvarām atzīt pasākumu par saderīgu ar iekšējo tirgu, iepriekš nenoskaidrojot, vai tas ir uzskatāms par valsts atbalstu (
30
).
35.
Tas pats ir sakāms par 2011. gada 24. maija spriedumu Komisija/Kronoply un Kronotex (
31
), kura 43. un 44. punkts ir citēts pārsūdzētā sprieduma 58. punktā:
–
Pirmkārt, minētajā 43. un 44. punktā būtībā ir vienīgi atkārtots Regulas (EK) Nr. 659/1999 (
32
) 4. pants.
–
Otrkārt, minētajā lietā ar Komisijas lēmumu tika apstiprināta valsts atbalsta pastāvēšana, par kuru tā izlēma neizvirzīt iebildumus sākotnējās izskatīšanas par pasākuma saderību ar iekšējo tirgu noslēgumā. Debates pēc būtības šeit bija par Komisijas izmantotajiem pierādījumiem, lai atzītu minēto saderīgumu.
36.
Patiesībā netrūkst Tiesas nolēmumu, kuros tik tiešām ir norādīts, ka pasākuma kvalifikācija par valsts atbalstu ir jautājums, kas ir jāatrisina pirms lemšanas par to, vai tas ir saderīgs ar iekšējo tirgu. Tomēr šīm atziņām manā ieskatā ir gadījuma raksturs, un tās nav obligāti nepieciešamas Tiesas pieņemtā nolēmuma pamatojumam nevienā no šīm lietām.
37.
2021. gada 16. marta spriedumā Komisija/Polija (
33
) ir norādīts, piemēram, ka “Komisijai ir jāuzsāk formālā izmeklēšanas procedūra, ja pēc Regulas 2015/1589 4. pantā paredzētās sākotnējās izskatīšanas tā nav varējusi iegūt pārliecību, ka paziņotais pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu. Tas pats attiecas uz gadījumu, kad Komisijai saglabājas šaubas par to, vai izvērtētais pasākums vispār ir kvalificējams kā “atbalsts” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē” (
34
).
38.
Tomēr iepriekš minētā sprieduma priekšmets bija divas prasības par Komisijas uzsākto formālo izmeklēšanas procedūru un par vēlāko lēmumu, kurā strīdīgais nodokļu pasākums tika atzīts par valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
39.
Savukārt 2020. gada 24. novembra spriedumā Viasat Broadcasting UK (
35
) ir atzīts, ka “uz jautājumu par to, vai pasākums ir kvalificējams par valsts atbalstu, ir jāatbild pirms jautājuma, vai nesaderīgs atbalsts LESD 107. panta izpratnē tomēr ir vajadzīgs attiecīgā pasākuma adresātam uzticētā uzdevuma izpildei atbilstoši LESD 106. panta 2. punktam [..]. Līdz ar to Komisijai, pirms tā uzsāk iespējamo pasākuma pārbaudi attiecībā pret šo normu, ir jāvar pārbaudīt, vai šis pasākums ir valsts atbalsts [..]” (
36
).
40.
Šīs tiesvedības galvenais jautājums bija par “procentu [maksājumiem] par laikposmu, kurā [..] piemērotie atbalsta pasākumi tika īstenoti nelikumīgi, pirms tika pieņemts Eiropas Komisijas galīgais lēmums, ar ko tie tika atzīti par saderīgiem ar iekšējo tirgu”.
41.
Visbeidzot 2023. gada 31. janvāra spriedumā Komisija/Braesch u.c. (
37
) ir atzīts – “ja Komisija LESD 108. panta 3. punktā paredzētās sākotnējās izskatīšanas stadijas noslēgumā konstatē, ka paziņotais pasākums ir “valsts atbalsts” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, kas nerada bažas par tā saderīgumu ar iekšējo tirgu, Komisija pieņem lēmumu [..], ar kuru tā paziņo, ka pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu atbilstoši LESD 107. panta 3. punkta noteikumiem”.
42.
Arī minētajā lietā Tiesa neaplūkoja jautājumu, kas ir šīs tiesvedības priekšmets. Komisijas lēmumā, par kuru bija minētā tiesvedība, bija atzīts, ka noteikta veida pasākumi ir kvalificējami par tādu “valsts atbalstu” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, kuru varēja atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu ar finanšu stabilitāti saistītu iemeslu dēļ saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu (
38
).
43.
Attiecībā uz agrākiem Vispārējās tiesas nolēmumiem Komisija norāda, ka 2019. gada 20. jūnija spriedumā (
39
) Vispārējā tiesa ir atzinusi, ka Komisija varēja novērtēt valsts pasākuma saderību ar iekšējo tirgu “gadījumam, ja šis pasākums būtu kvalificējams par valsts atbalstu”. Tātad tā ir piekritusi, ka Komisija var atzīt pasākumu par saderīgu ar iekšējo tirgu bez nepieciešamības iepriekš izlemt, vai šāds pasākums ir kvalificējams par atbalstu (
40
).
44.
Šajā tiesvedībā izvirzīto jautājumu Tiesa vēl nav atrisinājusi (vēlreiz atkārtoju, ja vien nekļūdos), jo tajā nav bijusi lieta, kurā ir aplūkotas Komisijas pilnvaras atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu tādu pasākumu, kas iepriekš nav ticis kvalificēts par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
c) Integrēta un funkcionāla interpretācija
45.
Uzskatu, ka var pastāvēt alternatīva interpretācija līdzšinējai, ja pieņem, ka jebkura valsts atbalsta likumība ir atkarīga no lēmuma par tā saderību ar iekšējo tirgu.
46.
Atkārtoju, ka šīs lietas apstākļos izšķirošais jautājums ir nevis tas, vai Komisijai ir pilnvaras atzīt pasākumu par saderīgu ar iekšējo tirgu, bet gan tas, ar kādiem nosacījumiem tā var atzīt tā nesaderību.
47.
Manā ieskatā LESD 107. un 108. pantā Komisijai ir piešķirtas vispārējas pilnvaras uzraudzīt, lai iekšējā tirgū tiktu nodrošināta konkurence. Šīs pilnvaras tai ir atzītas, lai nodrošinātu, ka dalībvalstis, piešķirot ar valsts līdzekļiem finansētu atbalstu, neizkropļo vai nedraud izkropļot konkurenci (
41
).
48.
Šādu vispārēju pilnvaru pastāvēšanu apstiprina Regulas 2015/1589 12. panta 1. punkta saturs: “Komisija pēc savas iniciatīvas var izskatīt no jebkura avota iegūtu informāciju par iespējami nelikumīgu valsts atbalstu” (
42
).
49.
Šajā pantā paredzētā iespēja apstiprina, ka Komisijai ir aktīvas uzraudzības pienākums, lai aizsargātu netraucētu konkurenci iekšējā tirgū. Šis pienākums neaprobežojas tikai ar dalībvalstu paziņoto atbalsta projektu pārbaudi vai sūdzībām, ko tai var iesniegt ieinteresētās personas, bet kopumā vispārīgi attiecas uz visiem valsts pasākumiem, kas var izkropļot konkurenci iekšējā tirgū.
50.
Ievērojot šo vispārējo uzraudzības pienākumu, Komisijas klusēšana attiecībā uz pasākumu, kurš tai nav ticis paziņots, par kuru tai ieinteresētā persona nav iesniegusi sūdzību vai kurš, neatkarīgi no tā, kādā veidā tas ir nonācis Komisijas uzmanības lokā, nav radījis Komisijai šaubas, kas liktu tai rīkoties pēc savas iniciatīvas, galu galā nozīmē netiešu paziņojumu par saderību ar iekšējo tirgu, proti, pieņēmumu, ka tas nav pasākums, kas varētu izkropļot konkurenci.
51.
Šajā pašā nozīmē atgādinu, ka saskaņā ar Regulas 2015/1589 4. panta 6. punktu tiek pieņemts, ka Komisija ir atļāvusi pasākumu, ja tā nav pieņēmusi lēmumu saskaņā ar 2., 3. vai 4. punktu termiņā, kas noteikts šī panta 5. punktā. Tātad tiek pieņemts, ka Komisija ir piešķīrusi atļauju, arī nepieņemot tiešu lēmumu – vienā vai otrā ziņā – par to, vai valsts pasākums ir kvalificējams kā valsts atbalsts.
52.
Piekrītu Komisijai (
43
), ka ir grūti saprotams, kādēļ sekas, ko šī iestāde var radīt nerīkojoties (klusējot atļaudama pasākumu, lai gan iepriekš nav nolemts, vai tas ir uzskatāms par atbalstu), nevar būt tādas pašas arī gadījumā, kad tā tieši izlemj neizvirzīt iebildumus par šo pašu pasākumu, jo uzskata to par saderīgu ar iekšējo tirgu neatkarīgi no tā, vai tas ir valsts atbalsts vai nē.
53.
Atšķirībā no paziņojuma par saderību, kam, atkārtoju, nav obligāti nepieciešama iepriekšēja izvērtējamā pasākuma atzīšana par valsts atbalstu, Komisija var sniegt tiešu paziņojumu par valsts atbalsta nesaderību vienīgi noteiktos gadījumos: ja – saskaņā ar LESD 107. pantu un ievērojot LESD 108. pantā noteiktās procedūras – šādu īpašu paziņojumu sniedz attiecībā uz pasākumiem, kas ir kvalificējami par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Precīzāk, runa ir par pasākumiem, kuri visos aspektos ietilpst pēdējās minētās tiesību normas definīcijā un kuri vēlākā stadijā ir jāizvērtē no nesaderības ar iekšējo tirgu skatpunkta (
44
).
54.
Līdz ar to šo lēmumu gadījumā, ja Komisija pirmajā sākotnējā izskatīšanā viennozīmīgi izslēdz, ka attiecīgais pasākums nav saderīgs ar iekšējo tirgu, tā vienīgi pilda savu vispārējo pienākumu nodrošināt, lai tiktu aizsargāta konkurence.
55.
Neatkarīgi no tā, vai tas būtu atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, būtiski ir tas, ka jebkurā gadījumā strīdīgajam pasākumam nebija nepamatotas negatīvas ietekmes uz konkurenci (
45
) un tirdzniecību starp dalībvalstīm un tas bija piemērots skaidri noteiktām sabiedrības interesēm (apkārtējās vides aizsardzība, samazinot piesārņojumu izraisošās emisijas).
56.
Ja Komisija nonāktu pie pretēja secinājuma un prima facie konstatētu, ka pasākums varētu būt nesaderīgs ar iekšējo tirgu, tai būtu jāuzsāk formālā izmeklēšanas procedūra, kas paredzēta LESD 108. panta 2. punktā. Šajā tiesvedībā pēc pārbaudes, ka tas visos aspektos (
46
) ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, Komisija attiecīgā gadījumā varēja atzīt to par nelikumīgu.
57.
Tāpat pievienojos Komisijai (
47
), ka LESD 107. pantā nav noteikta kārtība, kādā Komisijai ir jāpārbauda, vai valsts pasākums ir valsts atbalsts un vai tas ir saderīgs ar iekšējo tirgu, lai pieņemtu tādu lēmumu kā šajā lietā. Vispārējās tiesas veiktā šīs normas interpretācija nepamatoti ierobežo rīcības iespējas, kas tajā ir piešķirtas Komisijai.
58.
Šāda pieeja ne tikai atbilst vispārējām pilnvarām, kas Komisijai ir piešķirtas iekšējā tirgus aizsardzības jomā, lai nodrošinātos pret iespējamiem valsts atbalsta radītiem izkropļojumiem, bet arī vienlaikus dabīgā kārtā sakrīt ar labas pārvaldības principa prasībām atbilstoši Komisijas apgalvotajam.
59.
Patiesi, nebūtu lietderīgi veltīt ierobežotos Savienības iestādes resursus, lai veiktu formālu izmeklēšanas procedūru kā LESD 108. panta 2. punktā paredzētā (kas dažkārt ir delikāta un kompleksa) tikai tādēļ, lai konstatētu pasākuma valsts atbalsta raksturu, ja pēc rūpīgas iepriekšējas pārbaudes (
48
) var viennozīmīgi izslēgt, ka tas būtu nesaderīgs ar iekšējo tirgu arī tādā gadījumā, ja tas būtu atbalsts (
49
).
60.
Kopumā apelācijas sūdzības pamata pirmā daļa, manuprāt, ir jāapmierina, jo Komisijai bija pilnvaras pieņemt lēmumu un tajā nav pieļauti nekādi trūkumi, kas varētu izraisīt tā prettiesiskumu tādēļ, ka strīdīgais valsts pasākums ir atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu (un pret to nav izvirzīti nekādi iebildumi), neatkarīgi no tā, vai tas ir kvalificējams par valsts atbalstu.
B.
Apelācijas sūdzības pamata otrā daļa
1. Komisijas un Nīderlandes Karalistes argumenti
61.
Komisija apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta tiesību kļūda, interpretējot tiesiskās drošības principu. Savas nostājas pamatojumam tā izvirza šādus argumentus:
–
Lēmumā norādot, ka strīdīgais pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu, turklāt tiek stiprināta tiesiskā drošība. It īpaši no tā skaidri izriet, ka Komisija neuzsāks formālo izmeklēšanas procedūru un neuzdos atgūt strīdīgos līdzekļus.
–
Turpretī Vispārējās tiesas risinājums nozīmē, ka tādās lietās kā šī Komisijai būs jāveic detalizēta un sarežģīta pārbaude, lai noteiktu, vai pasākums ir valsts atbalsts, kas drīzāk mazina, nevis stiprina tiesisko drošību.
–
Atbilstoši Tiesas judikatūrai (
50
), lai gan Komisijai ir jāinformē dalībvalsts, ja tā uzskata, ka pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu, tai turpretī nav pienākuma pieņemt lēmumu, ja iepriekšējas izmeklēšanas stadijā tā secina, ka nav nepieciešams uzsākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru.
–
Līdz ar to, ja tiesiskās drošības princips necieš no tā, ka Komisija nepieņem lēmumu (un tādējādi nelemj par pasākuma kvalificēšanu par valsts atbalstu), šis princips netiktu pārkāpts arī tad, ja, kā tas ir šajā gadījumā, Komisija nolemj neizvirzīt iebildumus, pamatojoties uz to, ka pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu (nepieņemot lēmumu par tā kvalificēšanu par valsts atbalstu).
–
Pat tādā gadījumā, ja Komisija būtu secinājusi, ka valsts atbalsta nav, konkurentiem būtu bijusi iespēja apstrīdēt šo secinājumu. Tāpat tiem būtu iespēja prasīt procentu maksājumu par prettiesiskuma laikposmu pat tad, ja Komisija būtu atzinusi pasākumu par valsts atbalstu vai nebūtu veikusi tā pārbaudi.
–
Regulā 2015/1589 nav noteikta prasība uzsākt iepriekšējo izmeklēšanu par nepaziņotu pasākumu. Tiesiskās nenoteiktības gadījumā šajā lietā par to būtu atbildīga Nīderlandes Karaliste un uzņēmums, kas saņēmis maksājumus; šie abi subjekti attiecīgi nolēma izmaksāt un pieņemt maksājumus, par to nepaziņojot Komisijai.
–
Apgalvotā nenoteiktība vēlāku maksājumu kumulācijas gadījumā ir tīri hipotētiska un ir pilnīgi nepārliecinoša.
–
Pat ja Komisija būtu konstatējusi, ka pastāv valsts atbalsts, pretēji Vispārējās tiesas konstatējumam Komisija varētu nebūt precīzi noteikusi tā apmēru.
62.
Nīderlandes valdība uzskata, ka Komisijai nebija pilnvaru pieņemt lēmumu un līdz ar to tā ir pārkāpusi tiesiskuma principu, kas nozīmē tiesiskās drošības principa apdraudējumu. Tā papildus izvirza šādus argumentus:
–
Nelemjot par valsts atbalsta esamību, Komisija ir nostādījusi Nīderlandes valdību tiesiskās nedrošības situācijā, jo situācija un tiesiskās attiecības nav ne skaidras, ne paredzamas. Nav saprotams, kādēļ detalizētas jautājuma izmeklēšanas dēļ ciestu, nevis nostiprinātos tiesiskā drošība, turklāt nav paskaidrots, kādēļ šādai izmeklēšanai katrā ziņā vajadzētu būt ilgstošai un sarežģītai.
–
Nav nozīmes tam, ka šajā posmā valsts tiesā vēl nav ierosināta tiesvedība, jo šādas tiesvedības iespējamība ir viens no iemesliem, kādēļ ar lēmumu ir ticis pārkāpts tiesiskās drošības princips.
–
Šī pasākuma akumulācija ar nākotnes maksājumiem bieži vien ir hipotētiska, ņemot vērā, ka tas ir notikums nākotnē, tomēr izšķirošais ir tas, ka tas ir iespējams un ka dalībvalstīm tas ir jāņem vērā.
2. Analīze
63.
Ja pieņem, kā ierosinu, ka Komisijai ir pilnvaras atzīt tāda pasākuma saderību ar iekšējo tirgu, kuru tā iepriekš nav kvalificējusi kā valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, lēmums būtu pieņemts atbilstoši likumības principam. Tiktāl būtu ievērots arī tiesiskās drošības princips.
64.
Ja, kā mēģināju paskaidrot, Komisija var atzīt valsts finansējuma pasākumu par saderīgu ar iekšējo tirgu (taču – uzstāju – tai nav pilnvaru to atzīt par nesaderīgu, iepriekš nekvalificējot pasākumu par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē), šādai atzīšanai faktiski ir tādas sekas, ka tas izslēdz nelikumīga atbalsta pastāvēšanu no Savienības tiesību skatpunkta.
65.
Valsts atbalsta (hipotētisks) prettiesiskums nesaraujami ir atkarīgs no tā saderības ar iekšējo tirgu. Tikai valsts atbalsts, kas skar tirdzniecību starp dalībvalstīm un izpaužas kā valsts līdzekļu piešķiršana, un arī kropļo vai draud kropļot konkurenci, ir nesaderīgs ar iekšējo tirgu un tātad prettiesisks.
66.
Tādēļ secinājums, ka pasākums, kam piemīt šādas raksturiezīmes, ir saderīgs ar iekšējo tirgu, neatkarīgi no tā, vai tas galu galā ir vai nav valsts atbalsts, nozīmē to pašu, kā noteikt, vai, ņemot vērā atbalsta raksturu, tas nav nelikumīgs valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
67.
Šādos apstākļos lēmumā ietverts paziņojums par saderību ar iekšējo tirgu ir netiešs apstiprinājums tam, ka nepastāv nelikumīgs atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
68.
Balstoties uz šādu pieņēmumu, neredzu iemeslu šajā lietā saskatīt tiesiskās drošības principa aizskārumu.
69.
Pirmkārt, neizvirzot iebildumus par pasākumu, lēmumā ir apstiprināta tā spēkā esamība un netieši arī Nīderlandes valdības vērtējums, tādējādi dodot zaļo gaismu tā netraucētai īstenošanai no Savienības tiesību viedokļa.
70.
Otrkārt, manuprāt, nav pamatotas bažas par hipotētisku valsts tiesas spriedumu nākotnē, ar kuru pasākums, ko Komisija ir atzinusi par saderīgu ar iekšējo tirgu un tādējādi likumīgu saskaņā ar Savienības tiesībām, tiktu atzīts par atbalstu, kas ir pretrunā LESD 107. panta 1. punktam. Šādu Komisijas lēmumu nevar pārskatīt valsts tiesās.
71.
Vispārējā tiesa piekrīt Nīderlandes valdības argumentam, pārsūdzētā sprieduma 65. punktā norādot, ka Vattenfall konkurenti varētu celt prasību valsts tiesās, lai šīs tiesas “atzītu [strīdīgo pasākumu] par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē”. Tomēr, kā jau norādīju, Komisijas lēmums jau pēc savas būtības izslēdz šādu iespēju.
72.
Treškārt, neredzu nekādus turpmākus sarežģījumus attiecībā uz jaunā atbalsta kumulāciju nākotnē, jo tas neatbilstu noteikumiem, kas paredz ņemt vērā kopējo saņemtā atbalsta summu vai uzliek noteiktus ierobežojumus šādai kumulācijai (
51
).
73.
Šī iebilduma hipotētiskais raksturs citu starpā izriet no tā, ka nav konstatējams, ka Nīderlandes valdība būtu oficiāli paziņojusi Komisijai par (vēlākiem) lēmumiem, kas izriet no likuma par ogļu izmantošanas aizliegumu elektroenerģijas ražošanai piemērošanas (
52
). Šādā gadījumā nav saprotams, kā šis pasākums varētu radīt atbalsta kumulāciju a posteriori.
74.
Kopumā uzskatu, ka ir jāapmierina arī apelācijas sūdzības pamata otrā daļa.
C.
Galīgais risinājums izskatāmajā lietā
75.
Atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. pantam, ja apelācijas sūdzība ir pamatota, Tiesa atceļ Vispārējās tiesas spriedumu un attiecīgā gadījumā tā var pati pieņemt galīgo nolēmumu lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija.
76.
Manā ieskatā tiesvedības stadija ļauj Tiesai pieņemt galīgo nolēmumu lietā.
77.
Nīderlandes valdības izvirzītie pirmie trīs atcelšanas pamati Vispārējā tiesā bija paredzēti gadījumam, ja strīdīgais pasākums lēmumā tiktu atzīts par valsts atbalstu. Tomēr, kā to atzina Vispārējā tiesa, neveicot to analīzi (
53
), šie trīs pamati ir balstīti uz kļūdainu pieņēmumu – lēmumā nekas nav teikts par pasākuma raksturu, un tajā ir vienīgi norādīts, ka, pat ja tas būtu valsts atbalsts, tas būtu saderīgs ar iekšējo tirgu.
78.
Ar ceturto un piekto pamatu attiecīgi tika apgalvots, ka Komisijai nav pilnvaru pieņemt lēmumu un ka ir pārkāpts tiesiskās drošības princips. Ņemot vērā iepriekš minēto, abi šie pamati ir nepamatoti.
79.
Līdz ar to Nīderlandes valdības prasība ir jānoraida.
D.
Tiesāšanās izdevumi
80.
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 184. pantam Nīderlandes Karaliste atbilstoši Komisijas prasījumiem atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
V. Secinājumi
81.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, ierosinu Tiesai:
–
Apmierināt apelācijas sūdzību.
–
Atcelt Vispārējās tiesas 2022. gada 16. novembra spriedumu Nīderlandes Karaliste/Komisija (T‑469/20, EU:T:2022:713).
–
Izmantot Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. pantā paredzēto iespēju pieņemt galīgo nolēmumu lietā un noraidīt Nīderlandes Karalistes celto atcelšanas prasību kā nepamatotu.
–
Piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
(
1
)	Oriģinālvaloda – spāņu.
(
2
)	Lieta T‑469/20, EU:T:2022:713. Turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”.
(
3
)	Komisijas 2020. gada 12. maija Lēmums par valsts atbalstu SA. 54537 (2020/NN) – Nīderlande, Aizliegums izmantot ogles elektroenerģijas ražošanai Nīderlandē (OV 2020, C 220, 2. lpp.). Turpmāk tekstā – “lēmums”.
(
4
)	Padomes Regula (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD] 108. panta piemērošanai (kodificēta redakcija) (OV 2015, L 248, 9. lpp.).
(
5
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2015. gada 9. septembris), ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko noteikumu un noteikumu par informācijas sabiedrības pakalpojumiem jomā (OV 2015, L 241, 1. lpp.).
(
6
)	Proti, Amercentrale 9, Eemshaven A/B, Engie Maasvlakte, MPP3 un Hemweg 8.
(
7
)	Saskaņā ar pārsūdzētā sprieduma 10. punktu Hemweg 8 nededzināja biomasu, neražoja nekādu atjaunojamo enerģiju un tās efektivitāte bija vismazākā no piecām elektrostacijām.
(
8
)	Lēmuma 54.–87. punktā Komisija detalizēti izklāstīja iemeslus, pamatojoties uz kuriem tā uzskatīja strīdīgo pasākumu par saderīgu ar iekšējo tirgu atbilstoši LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktam. Savā replikā (20. punkts) Komisija norādīja, ka, “pat pieņemot, ka maksājums uzņēmumam Vattenfall sniegtu priekšrocību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, tas būtu saderīgs ar 3. punkta c) apakšpunktu, jo, vienkāršojot, ogļu izmantošanas pārtraukšana Hemweg spēkstacijā ir labvēlīga videi”.
(
9
)	Pārsūdzētā sprieduma 36. punkts. Pirmais pamats bija par LESD 107. panta 1. punkta pārkāpumu attiecībā uz priekšrocības pastāvēšanu; otrais – par LESD 107. panta 1. punkta kļūdainu piemērošanu attiecībā uz pierādīšanas pienākumu; un trešais – par pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.
(
10
)	Pārsūdzētā sprieduma 36. punkts.
(
11
)	Pārsūdzētā sprieduma 53. punkts.
(
12
)	Pārsūdzētā sprieduma 54. punkts ar atsauci uz 2008. gada 22. decembra spriedumu British Aggregates/Komisija (C‑487/06 P, EU:C:2008:757) (turpmāk tekstā – “spriedums British Aggregates/Komisija”), 113. punkts.
(
13
)	Pārsūdzētā sprieduma 55. punkts.
(
14
)	Pārsūdzētā sprieduma 59. punkts.
(
15
)	Pārsūdzētā sprieduma 60. un 61. punkts.
(
16
)	Pārsūdzētā sprieduma 62. punkts.
(
17
)	Pārsūdzētā sprieduma 64. punkts.
(
18
)	Pārsūdzētā sprieduma 65. punkts.
(
19
)	Pārsūdzētā sprieduma 66. punkts.
(
20
)	Pārsūdzētā sprieduma 70. punkts.
(
21
)	Pārsūdzētā sprieduma 71. punkts.
(
22
)	Pārsūdzētā sprieduma 62. punkts.
(
23
)	Faktiski man šķiet, ka Nīderlandes valdība pat pilnībā nepiekrīt šim argumentam, jo atbildes raksta 43. punktā tā atzīst, ka Komisija varētu pieņemt tādu lēmumu kā strīdīgo lēmumu (nepieskaroties jautājumam, vai runa ir par valsts atbalstu), ja starp dalībvalsti un Komisiju nebūtu notikušas diskusijas par šo jautājumu. Tādējādi, manuprāt, tas apstiprina, ka patiesībā šis nav jautājums par pilnvarām, jo man ir grūti pieņemt, ka Komisijas pilnvaras varētu būt atkarīgas no dalībvalsts piekrītošas vai noraidošas nostājas tādā situācijā kā saistībā ar šīs lietas lēmumiem.
(
24
)	Nīderlandes valdība nenoliedz, ka, ja tas būtu valsts atbalsts (ko tā noraida), uz pasākumu varētu attiekties LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts. Komisija savukārt, kā jau paskaidroju, ne apstiprina, ne noliedz, ka pasākums ir valsts atbalsts: tā vienīgi norāda, ka, ja tas būtu valsts atbalsts, tas būtu pieļaujams saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu.
(
25
)	Šādu līdzekļu nodošanai saistībā ar likumīgi pienākošos kompensāciju ir cits tiesiskais statuss nekā priekšrocību piešķiršanai.
(
26
)	Lai gan Regulas 2015/1589 4. pants ir attiecināms uz paziņotiem atbalstiem, jāpieņem, ka nelikumīga (nepaziņota) atbalsta pārbaudi Komisija var veikt pēc savas iniciatīvas: šādā gadījumā pārbaudi noslēdz ar paziņojumu saskaņā ar 4. panta 2., 3. vai 4. punktu. Šādi ir noteikts Regulas 2015/1589 15. panta 1. punktā. Komisija pieņēma lēmumu, nesaņēmusi Nīderlandes valdības paziņojumu par šo pasākumu.
(
27
)	Pārsūdzētā sprieduma 56.–59. punkts.
(
28
)	Komisija apgalvo, ka izteicienu “ciktāl uz to attiecas LESD 107. panta 1. punkt[s]”, kas ir minēts Regulas 2015/1589 4. panta 3. punktā, nevar interpretēt – kā to ir darījusi Vispārējā tiesa – tādā nozīmē, ka saderību var pārbaudīt tikai pēc tam, kad pasākums ir kvalificēts par valsts atbalstu (apelācijas sūdzības 33. punkts). Tās ieskatā šis izteiciens ir pakārtots normas pamatdaļai (“nolemj, ka pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu”), kas nozīmē, ka saskaņā ar Regulas 2015/1589 4. panta 3. punktu Komisija var lemt par pasākuma saderīgumu, galīgi neizlemjot jautājumu par to, vai tas ir kvalificējams par atbalstu (apelācijas sūdzības 35. un 36. punkts).
(
29
)	Apelācijas sūdzības 29. punkts.
(
30
)	Nīderlandes valdība piekrīt šai Komisijas norādei, lai gan precizē, ka tas nenozīmē, ka no minētā sprieduma “nevarētu izdarīt nekāda veida atbilstošus secinājumus” (Nīderlandes valdības atbildes raksta 31. punkts).
(
31
)	Lieta C‑83/09 P, EU:C:2011:341.
(
32
)	Padomes Regula (1999. gada 22. marts), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma [88.] panta piemērošanai (OV 1999, L 83, 1. lpp.).
(
33
)	Lieta C‑562/19 P, EU:C:2021:201.
(
34
)	50. punkts.
(
35
)	Lieta C‑445/19, EU:C:2020:952.
(
36
)	35. punkts.
(
37
)	Lieta C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 64. punkts.
(
38
)	Nepretendējot uz izsmeļošu uzskaitījumu, var minēt arī 2016. gada 21. decembra spriedumu Club Hotel Loutraki u.c./Komisija (C‑131/15 P, EU:C:2016:989), kura 33. punktā ir norādīts, ka šaubu gadījumā par pasākuma kvalificēšanu par atbalstu ir jāuzsāk formālā izmeklēšanas procedūra. Šajā lietā tika aplūkots, vai sākotnējā izskatīšanā Komisija bija pareizi konstatējusi, ka nepastāv atbalsts.
(
39
)	Spriedums a&o hostel un hotel Berlin/Komisija (T‑578/17, nav publicēts, EU:T:2019:437), 72.–79. punkts.
(
40
)	Sprieduma lietā T‑578/17 73. punkts. Vispārējā tiesa šajā punktā vēl piebilda, ka Komisija varēja šādi rīkoties, tomēr tas nenozīmē, ka pasākuma atbilstības pārbaude būtu mazāk stingra: “apstāklis, ka atbalsta esamība ir atzīta vienīgi kā hipotēze, nekādi nevājina analīzes intensitāti, kas Komisijai ir jāveic attiecībā uz [pasākuma] nesaderību. Pretējā gadījumā Komisijai būtu iespēja ne tik detalizēti izvērtēt valsts pasākuma saderību ar iekšējo tirgu, jo tā pēc saviem ieskatiem būtu tiesīga neizlemt, vai runa ir par valsts atbalstu”.
(
41
)	Šāda paša veida pilnvaras izriet no konkurences ievērošanas uzraudzības uzņēmumu līmenī (LESD 101.–106. pants).
(
42
)	Šajā nozīmē LESD 105. panta 1. punktā ir paredzēts, ka, neskarot LESD 104. pantā paredzēto dalībvalstu kompetenci, Komisija nodrošina LESD 101. un 102. pantā izklāstīto principu piemērošanu, un it īpaši pēc savas ierosmes izmeklē gadījumus, kad ir aizdomas par šo principu pārkāpumiem, lai novērstu aizliegtas vienošanās vai dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu tirgū.
(
43
)	Apelācijas sūdzības 50. punkts.
(
44
)	Nesaderība ar iekšējo tirgu ir atbalstu definējoša pazīme LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. LESD 107. panta 1. punkta 2. un 3. apakšpunktā paredzētie izņēmumi nozīmē, ka nesaderība ar LESD 107. panta 1. punktu kļūst galīga vienīgi tad, ja nav piemērojams kāds no šiem izņēmumiem.
(
45
)	Pasākumam var būt zināma ierobežota negatīva ietekme uz konkurenci un tirdzniecību, tomēr tas var būt pieļaujams, ja kopējais līdzsvars (piemēram, no labākas vides aizsardzības viedokļa) kopumā rada pozitīvu ietekmi uz vispārējām interesēm. Tieši uz šīm pēdējām minētajām interesēm ir norādīts LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktā.
(
46
)	Gan attiecībā uz nosacījumu par priekšrocības pastāvēšanu (atbalsts, kam nav nekāda cita nolūka kā vien sniegt priekšrocības konkurentam), gan attiecībā uz tā finansēšanu no valsts līdzekļiem un tā kropļojošo ietekmi uz konkurenci.
(
47
)	Apelācijas sūdzības 24. punkts.
(
48
)	Skat. šo secinājumu 8. zemsvītras piezīmi.
(
49
)	Šim apsvērumam papildus ir jānorāda, ka šajā lietā puse, kas apstrīd lēmumu, proti, Nīderlandes Karaliste, to nedara tādēļ, ka tā pēc būtības nepiekrīt galīgajam lēmumam. Tai būtu grūti tam iebilst, jo Komisija nav izteikusi nekādus iebildumus pret valsts pasākumu, kas no Savienības tiesību viedokļa atvieglo tā īstenošanu bez iebildumiem.
(
50
)	Komisija atsaucas uz 1973. gada 11. decembra spriedumu Lorenz (120/73, EU:C:1973:152).
(
51
)	Vispārējā tiesa atsaucas uz Pamatnostādņu par valsts atbalstu vides aizsardzībai un enerģētikai 2014.–2020. gadam (2014/C 200/01) (OV 2014, C 200, 1. lpp.) 81. punktu un Komisijas Regulas (ES) Nr. 651/2014 (2014. gada 17. jūnijs), ar ko dažas atbalsta kategorijas atzīst par saderīgām ar iekšējo tirgu, piemērojot [LESD] 107. un 108. pantu (OV 2014, L 187, 1. lpp.), 8. pantu.
(
52
)	Nīderlandes valdība to atzīst sava atbildes raksta uz repliku 18. punktā, norādot, ka atbilstoši minētā likuma 4. panta 3. punktam tai ir pienākums paziņot Komisijai par lēmumiem, kas pieņemti tā īstenošanai.
(
53
)	Pārsūdzētā sprieduma 37. punkts.