62018CJ0168_RES
Lieta C‑168/18
Pensions‑Sicherungs‑Verein VVaG
pret
Günther Bauer
(Bundesarbeitsgericht lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (piektā palāta) 2019. gada 19. decembra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Darbinieku aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā – Direktīva 2008/94/EK – 8. pants – Papildu pensiju programmas – Tiesību uz vecuma pabalstiem aizsardzība – Minimālais garantētais aizsardzības līmenis – Bijušā darba devēja pienākums kompensēt arodpensijas samazinājumu – Ārēja sociālā nodrošinājuma struktūra – Tieša iedarbība
Sociālā politika – Tiesību aktu tuvināšana – Darbinieku aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā – Direktīva 2008/94 – Uzņēmumu papildu pensiju programmas – Attiecīgās dalībvalsts pienākums veikt pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai aizsargātu darbinieku intereses – Piemērošanas joma
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/94 8. pants)
(skat. 35. un 36. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Sociālā politika – Tiesību aktu tuvināšana – Darba ņēmēju aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā – Direktīva 2008/94 – Uzņēmumu papildu pensiju programmas – Tiesību uz vecuma pensiju (pabalstiem) aizsardzība – Prasītais minimālais aizsardzības līmenis – Arodpensijas maksājumu samazinājums – Kompensācija, kas atbilst vismaz 50 % no bijušā darbinieka iegūto tiesību vērtības – Kompensācija, kuras aprēķinā jāņem vērā nabadzības riska slieksnis
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/94 8. pants)
(skat. 38.–46. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Sociālā politika – Tiesību aktu tuvināšana – Darba ņēmēju aizsardzība darba devēja maksātnespējas gadījumā – Direktīva 2008/94 – Uzņēmumu papildu pensiju programmas – Tiesību uz vecuma pensiju (pabalstiem) aizsardzība – Ārēja sociālās apdrošināšanas struktūra – Darbinieka iespēja attiecībās ar šādu struktūru atsaukties uz minētās direktīvas 8. pantu, kam ir tieša iedarbība – Nosacījumi
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/94 8. pants)
(skat. 48.–54. un 57. punktu un rezolutīvas daļas 3) punktu)
Rezumējums
Dalībvalstij ir pienākums nodrošināt, ka gadījumā, ja pēc darba devēja maksātnespējas iestāšanās tiek samazināts bijušajam darbiniekam veikto arodpensijas maksājumu apmērs, šis bijušais darbinieks saņem vismaz pusi no šiem maksājumiem vai – apstākļos, kad ciestie zaudējumi ir mazāki par pusi no minētajiem maksājumiem, – ka šis samazinājums nerada tādas sekas, ka šim bijušajam darbiniekam nākas dzīvot zem nabadzības riska sliekšņa
Spriedumā Pensions‑Sicherungs‑Verein (C‑168/18), kas pasludināts 2019. gada 19. decembrī, Tiesa, interpretējot Direktīvas 2008/94 par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (
1
) 8. pantu, nosprieda, ka bijušajam darbiniekam veikto arodpensijas maksājumu apmēra samazinājums viņa bijušā darba devēja maksātnespējas dēļ ir uzskatāms par acīmredzami nesamērīgu, ja šis bijušais darbinieks šā samazinājuma dēļ jau dzīvo vai viņam nāktos dzīvot zem nabadzības riska sliekšņa. Tiesa norādīja, ka tas nav citādi arī gadījumā, kad attiecīgā persona saņem vismaz pusi no to maksājumu apmēra, kuri izriet no tās iegūtajām tiesībām.
Iesniedzējtiesā izskatāmajā lietā Vācijas valstspiederīgais kopš 2000. gada decembra saņēma arodpensiju, kura ietvēra ikmēneša papildpensijas pielikumu un ikgadējo Ziemassvētku piemaksu, ko tieši maksāja bijušais darba devējs, kā arī uz šā bijušā darba devēja veiktajām iemaksām balstītu pensiju, kuru izmaksāja kāds Vācijas pensiju fonds. Pēc tam, kad 2003. gadā minētais pensiju fonds saskārās ar saimnieciskām grūtībām, ar Federālā finanšu darījumu uzraudzības dienesta atļauju šo veikto maksājumu apmērs tika samazināts. Bijušais darba devējs šo samazinājumu kompensēja līdz 2012. gadam, kad attiecībā uz to tika uzsākts maksātnespējas process. Kopš tā laika bijušais darba ņēmējs kompensāciju par šo samazinājumu vairs nesaņēma, jo privāttiesību subjekts, ko Vācija izraudzījusies par darba devēju maksātnespējas riska garantiju iestādi arodpensiju jomā, uzņēmās atbildību tikai par ikmēneša papildpensijas pielikumu un ikgadējo Ziemassvētku piemaksu, bet ne par samazinājuma kompensāciju.
Tiesa vispirms pārbaudīja, vai ir konstatējamas Direktīvas 2008/94 8. pantā minētās materiālās tiesiskā sastāva pazīmes, un atbildēja apstiprinoši, ciktāl runa ir par bijušo darbinieku, kura bijušais darba devējs atrodas maksātnespējas stāvoklī, un ciktāl tā maksātnespējas iestāšanās dienā un tās dēļ tika aizskartas iegūtās tiesības uz vecuma pensiju. Tiesa no tā secināja, ka Direktīvas 2008/94 8. pants tik tiešām ir piemērojams tādai situācijai kā pamatlietā aplūkotā.
Turpinot – attiecībā uz apstākļiem, kādos arodpensijas maksājumu apmēra samazinājums ir uzskatāms par acīmredzami nesamērīgu un kādos līdz ar to dalībvalstīm ir pienākums nodrošināt konkrētu aizsardzību, Tiesa atgādināja, ka dalībvalstīm, transponējot Direktīvas 2008/94 8. pantu, ir plaša rīcības brīvība un ka tām ir pienākums nodrošināt tikai šajā normā paredzēto aizsardzības minimumu. Tā arī atgādināja, ka bijušajam darbiniekam viņa darba devēja maksātnespējas gadījumā ir jāsaņem vismaz puse no to vecuma pensijas (pabalstu) maksājumu apmēra, kuri izriet no viņa iegūtajām tiesībām, kas tomēr neizslēdz to, ka, lai arī pastāv šāds pienākums garantēt kompensācijas minimumu, konkrētos apstākļos ciestie zaudējumi var tikt uzskatīti par acīmredzami nesamērīgiem. Šajā ziņā Tiesa precizēja, ka vecuma pensijas (pabalstu) samazinājums ir uzskatāms par acīmredzami nesamērīgu, ja tiek smagi ietekmēta attiecīgās personas spēja sevi apgādāt. Tas tā būtu gadījumā, kad kāds bijušais darbinieks šā samazinājuma dēļ jau dzīvo vai viņam nāktos dzīvot zem nabadzības riska sliekšņa, ko attiecībā uz konkrēto dalībvalsti aprēķinājis Eurostat, un attiecīgajai dalībvalstij ir pienākums garantēt kompensāciju tādā apmērā, kas – lai arī tas nesegtu visus nodarītos zaudējumus – ir pietiekams, lai mazinātu samazinājuma acīmredzamo nesamērīgumu.
Visbeidzot Tiesa konstatēja, ka minētais 8. pants, ciktāl tajā dalībvalstīm ir noteikts pienākums nodrošināt aizsardzības minimumu bijušajam darba ņēmējam, attiecībā uz ko tiek piemērots acīmredzami nesamērīgs vecuma pensijas (pabalstu) samazinājums, ietver dalībvalstīm izvirzītu skaidru un precīzu pienākumu, kurš nav pakārtots nekādam īpašam nosacījumam un kura mērķis ir piešķirt tiesības privātpersonām. Līdz ar to uz šo tiesību normu var atsaukties, vēršoties pret privāttiesību subjektu, ko valsts izraudzījusies par darba devēju maksātnespējas riska garantiju iestādi arodpensiju jomā, ja, ņemot vērā šim subjektam uzticētās funkcijas un apstākļus, kādos tās tiek veiktas, šis subjekts var tikt pielīdzināts valstij, ciktāl tam uzticētā garantēšanas funkcija faktiski attiecas uz vecuma pensijas (pabalstu) veidiem, kuriem šajā normā ir paredzēts aizsardzības minimums.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/94/EK (2008. gada 22. oktobris) par darba ņēmēju aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā (OV 2008, L 283, 36. lpp.).