Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEJ
ADVOKÁTKY
JULIANE
KOKOTT
prednesené
18. decembra
2025(1)
Vec C‑771/24
Fédération belge du stationnement ASBL,
Interparking SA
proti
Région de Bruxelles‑Capitale
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podala
Conseil d’État (Štátna
rada,
Belgicko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Životné
prostredie – Posudzovanie
účinkov
určitých
plánov a programov na životné
prostredie – Povinnosť
vykonať
environmentálne
posudzovanie – Plán
alebo
program v odvetví
dopravy,
plánovania
miest a vidieka
alebo
využívania
územia – Nariadenie o prevádzkových
podmienkach
týkajúcich
sa
parkovísk – Zachovanie
účinkov “
„Preto nech zváži ten, kto naveky sľub svoj dá.“(2)
I.      Úvod
1.        Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podala
Conseil d’État (Štátna
rada,
Belgicko),
poskytuje
Súdnemu
dvoru
možnosť
spresniť
dva
aspekty
súvisiace
so
smernicou o posudzovaní účinkov určitých plánov a programov na životné prostredie(3) (ďalej
len
„smernica o SEP“,
pričom
SEP
znamená
strategické
environmentálne
posudzovanie).
2.        To
sa
týka
po
prvé
otázky,
čo
sa
má
rozumieť
pod
dvojicou
pojmov
„plány a programy“ a za
akých
podmienok
musia
byť
plány a programy
predmetom
strategického
environmentálneho
posudzovania.
Chápanie
tejto
dvojice
pojmov
má
kľúčový
význam
pre
určenie
pôsobnosti
smernice o SEP,
ale v existujúcej
judikatúre
zatiaľ
nebolo
dostatočne
objasnené.
Predovšetkým
treba v tomto
prejudiciálnom
konaní
posúdiť,
či
dvojica
pojmov
„plány a programy“
vyžaduje
plánovací
alebo
programový
rozmer v zmysle
právnej
úpravy
týkajúcej
sa
územného
plánovania.
3.        Po
druhé
Súdny
dvor
je
opäť
vyzvaný,
aby
preskúmal
svoju
judikatúru
týkajúcu
sa
podmienok,
za
ktorých
možno
výnimočne
zachovať
účinky
vnútroštátnych
právnych
predpisov,
ktoré
boli
prijaté v rozpore s procesnými
ustanoveniami
práva
Únie.
II.    Právny rámec
4.        Ciele
smernice o SEP
vyplývajú
najmä z článku 1:
„Cieľom
tejto
smernice
je
zabezpečiť
vysokú
úroveň
ochrany
životného
prostredia a prispieť k integrácii
environmentálnych
úvah
do
prípravy a schvaľovania
plánov a programov
so
zreteľom
na
podporu
trvalo
udržateľného
rozvoja
tým,
že
sa
zabezpečí, v súlade s touto
smernicou,
vykonanie
environmentálneho
posudzovania
určitých
plánov a programov,
ktoré
majú
pravdepodobne
významné
účinky
[ktoré
môžu
mať
významné
účinky – neoficiálny
preklad] na
životné
prostredie.“
5.        Plány a programy
sú
vymedzené v článku 2 písm. a)
smernice o SEP:
„Na
účely
tejto
smernice:
a)      ‚plány a programy‘
sú
plány a programy
vrátane
tých, na ktorých
financovaní
sa
podieľa
Európske
spoločenstvo,
ako
aj
ich
akékoľvek
modifikácie:
–        ktoré
sú
predmetom
prípravy
a/alebo
schvaľovania
úradom na štátnej,
regionálnej
alebo
miestnej
úrovni
alebo
ktoré
úrad
pripravuje na schválenie
prostredníctvom
parlamentného
alebo
vládneho
legislatívneho
postupu
a
–        ktoré
vyžadujú
legislatívne,
regulatívne
alebo
správne
predpisy“.
6.        Povinnosť
vykonávať
strategické
environmentálne
posudzovanie
je
upravená v článku 3
smernice o SEP:
„1.      Environmentálne
posudzovanie
sa
vykonáva v súlade s článkami 4 až
9
pre
plány a programy
uvedené v odsekoch
2
až
4,
ktoré
majú
pravdepodobne
významné
environmentálne
účinky
[ktoré
môžu
mať
významné
účinky
na
životné
prostredie – neoficiálny
preklad].
2.      S výhradou
odseku
3
sa
environmentálne
posudzovanie
vykonáva
pre
všetky
plány a programy,
a)      ktoré
sa
pripravujú
pre
poľnohospodárstvo,
lesníctvo,
rybárstvo,
energetiku,
priemysel,
dopravu,
odpadové
hospodárstvo,
vodné
hospodárstvo,
telekomunikácie,
turistiku,
plánovanie
miest a vidieka
alebo
využívanie
územia a ktoré
stanovujú
rámec
pre
súhlas
budúceho
rozvoja
[pre
budúce
povoľovanie – neoficiálny
preklad] projektov
uvedených v prílohách I a II k [smernici o PVŽP(4)],
alebo
…“
III. Skutkový stav a návrh na začatie prejudiciálneho konania
7.        Nariadením z 25. februára
2021(5) napadnutým v konaní
vo
veci
samej
stanovila
vláda
Région de
Bruxelles‑Capitale (región
Brusel‑hlavné
mesto,
Belgicko)
všeobecné
prevádzkové
podmienky
pre
kryté a nekryté
parkoviská.
8.        Podľa
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
napadnuté
nariadenie
uplatňuje
na
parkoviská s viac
ako
desiatimi
parkovacími
miestami. V časti
nazvanej
„Všeobecné
prevádzkové
podmienky
pre
kryté a nekryté
parkoviská“
stanovuje
podmienky
týkajúce
sa
využívania,
usporiadania a značenia,
podmienky
týkajúce
sa
údržby a kontroly,
podmienky
týkajúce
sa
nabíjacích
staníc
pre
elektrické
vozidlá a podmienky
týkajúce
sa
parkovacích
miest
pre
bicykle.
9.        Z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
ďalej
vyplýva,
že
napadnuté
nariadenie v časti
nazvanej
„Osobitné
prevádzkové
podmienky
pre
nekryté
parkoviská“
stanovuje
podmienky
týkajúce
sa
údržby
vegetácie,
používania
posypovej
soli a údržby
odvodňovacích
systémov a umelého
osvetlenia a v časti
nazvanej
„Osobitné
prevádzkové
podmienky
pre
kryté
parkoviská“
stanovuje
okrem
iného
podmienky
týkajúce
sa
usporiadania
parkoviska,
bezpečnosti,
noriem
kvality
ovzdušia a mechanického a prirodzeného
vetrania.
10.      Napadnuté
nariadenie
navyše
vyžaduje v prípade
nových
parkovísk
inštaláciu
nabíjacích
staníc
pre
elektrické
vozidlá a parkovacích
miest
pre
bicykle.
Vykurovanie
krytých
parkovísk
je v zásade
zakázané.
11.      Kritériá a pravidlá
stanovené v napadnutom
nariadení
sú
podľa
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
záväzné
pre
orgány
pri
udeľovaní
environmentálnych
povolení
pre
parkoviská,
pokiaľ
sa
neuplatňujú
určité
výslovne
stanovené
výnimky.
Takéto
povolenie
sa
preto
vydá
alebo
jeho
platnosť
sa
predĺži
iba
vtedy,
ak
sú
splnené
prevádzkové
podmienky.
12.      Každý,
kto
chce
vybudovať
parkovisko
alebo s týmto
cieľom
len
zmeniť
účel
budovy
či
výrazne
zmeniť
reliéf
pozemku,
potrebuje
okrem
environmentálneho
povolenia
aj
urbanistické
povolenie,
ktorého
udelenie
je
podmienené
dodržiavaním
pravidiel
stanovených v plánoch a predpisoch
týkajúcich
sa
územného
plánovania.
13.      Ako
sa
uvádza v jeho článku 1,
napadnutým
nariadením
sa
čiastočne
preberá
smernica
(EÚ)
2018/844(6) (ďalej
len
„zmeny
smernice o energetickej
hospodárnosti
budov“)(7),
ktorá
bola
prijatá
na
základe článku 194 ZFEÚ a ktorej
cieľom
je
zlepšenie
energetickej hospodárnosti budov.
14.      V rámci
prijímania
napadnutého
nariadenia
legislatívna
sekcia
Conseil d’État (Štátna
rada) v stanovisku
č. 68.487/1 z 12. januára
2021
vyjadrila
názor,
že
zamýšľané
nariadenie
si
podľa článku 3 ods. 2 písm. a)
smernice o SEP
vyžaduje
environmentálne
posudzovanie,
ak
môže
mať
významné
účinky
na
životné
prostredie.
Treba
konštatovať,
že
týmto
nariadením
sa
určuje
rámec, v ktorom
sa
musia
alebo
môžu
uskutočňovať
infraštruktúrne
projekty
spadajúce
do
položky
10 písm. b)
prílohy II k smernici o PVŽP.
Toto
nariadenie
totiž
obsahuje
prevádzkové
podmienky a pravidlá
týkajúce
sa
rozhodovania o environmentálnych
povoleniach
pre
parkoviská v celom
regióne
Brusel‑hlavné
mesto.
15.      Región
Brusel‑hlavné
mesto
však
prijal
napadnuté
nariadenie
bez
posúdenia
jeho
vplyvov
na
životné
prostredie.
16.      Fédération belge du stationnement ASBL a Interparking SA
podali
30. apríla
2021
na
Conseil d’État (Štátna
rada)
žalobu o neplatnosť
napadnutého
nariadenia.
17.      Zastávajú
názor,
že
napadnuté
nariadenie
predstavuje
plán
alebo
program v zmysle
smernice o SEP.
Toto
nariadenie v zmysle
judikatúry
Súdneho
dvora
stanovuje
významný
súbor
kritérií a pravidiel
pre
povoľovanie a vykonávanie
jedného
alebo
viacerých
projektov,
ktoré
môžu
mať
významný
vplyv
na
životné
prostredie.
Na
to,
aby
boli
projekty
parkovísk
schválené,
totiž
musia
nevyhnutne
spĺňať
predpisy,
kritériá a pravidlá
stanovené v tomto
nariadení,
ktoré
môžu
mať
významný
vplyv
na
mestské
životné
prostredie.
18.      Región
Brusel‑hlavné
mesto
sa
naopak
domnieva,
že
na
to,
aby
akt
spadal
pod
pojem
„plány a programy“,
musí
mať – ako
to z tohto
pojmu
vyplýva – plánovací
alebo
programový
rozmer.
Taký
rozmer
absentuje,
keďže v napadnutom
nariadení
sa
nijakým
spôsobom
neurčujú
miesta,
kde
by
sa
na
území
Regiónu Brusel‑hlavné mesto mohli
vybudovať
parkoviská, ani počet povolených parkovacích miest, ktoré na svojom území plánuje alebo „programuje“.
Toto
nariadenie
len
stanovuje
(záväzné)
pravidlá,
ktoré
musí
spĺňať
každé
parkovisko
po
jeho
vybudovaní
počas
prevádzkovania
(vnútorné
usporiadanie,
bezpečnosť
cyklistov,
vetranie
atď.).
Preto
samo
osebe
neprispieva k realizácii
alebo
umiestneniu
projektu.
Na
základe
kritizovaných
odvetvových
podmienok,
ktoré
sú
striktne
spojené s prevádzkovaním
parkovísk
ako
takým
po
udelení
povolenia,
nie
je
možné
určiť
umiestnenie a počet
parkovísk,
ktoré
by
sa
mohli v Bruseli
prevádzkovať.
19.      Podľa
názoru
Conseil d’État (Štátna
rada)
sa
judikatúra
Súdneho
dvora
týka
aktov
upravujúcich
umiestnenie a prevádzku
zariadení
(veterných
elektrární),
zatiaľ
čo
napadnuté
nariadenie
sa
týka
prevádzkovania
parkovísk,
ale
nestanovuje
žiadne
pravidlá
týkajúce
sa
ich
umiestnenia.
Takéto
pravidlá
sú
totiž
stanovené v plánoch a nariadeniach
týkajúcich
sa
územného
plánovania,
ktoré
samy
už
boli
predmetom
strategického
environmentálneho
posudzovania.
20.      Podľa článku 98
Code Bruxellois de
l’Aménagement du Territoire (Bruselský
zákonník
územného
plánovania,
ďalej
len
„CoBAT“)
sa
na
výstavbu
parkoviska
vyžaduje
urbanistické
povolenie
(ktoré
sa
vyžaduje
kumulatívne s environmentálnym
povolením).
Vydanie
takéhoto
povolenia
je
podmienené
dodržiavaním
pravidiel
stanovených v plánoch a predpisoch
týkajúcich
sa
územného
plánovania, a to
najmä
tých,
ktoré
chránia
dotknuté
lokality
podľa
smernice o biotopoch(8),
takže
tieto
plány a predpisy
budú
slúžiť
ako
rámec
pre
vydanie
uvedeného
povolenia.
21.      Za
týchto
okolností
si
Conseil d’État (Štátna
rada)
kladie
otázku,
či
napadnuté
nariadenie,
ktoré
len
stanovuje
prevádzkové
podmienky
týkajúce
sa
parkovísk
bez
toho,
aby
stanovilo
pravidlá
týkajúce
sa
ich
umiestnenia
alebo
maximálneho
počtu,
možno
kvalifikovať
ako
plán
alebo
program v odvetví
plánovania
miest a vidieka
alebo
využívania
územia.
Okrem
toho
vyjadruje
pochybnosť o tom,
či
prevádzkovanie
parkoviska
nutne
patrí
do
odvetvia
dopravy.
22.      Conseil d’État (Štátna
rada)
preto
predkladá
Súdnemu
dvoru
nasledujúce
otázky:
1.      Má
sa
článok 3
ods. 2 písm. a)
[smernice o SEP]
vykladať v tom
zmysle,
že
také
nariadenie,
akým
je
predmetné
nariadenie a ktorým
sa
len
stanovujú
prevádzkové
podmienky
týkajúce
sa
parkovísk
bez
toho,
aby
sa
stanovili
pravidlá
týkajúce
sa
ich
umiestnenia
alebo
maximálneho
počtu,
musí
byť
napriek
tomu
kvalifikované
ako
plán
alebo
program v odvetví
dopravy,
plánovania
miest a vidieka
alebo
využívania
územia?
2.      Ak
je
odpoveď
na
prvú
otázku
kladná,
môže
vnútroštátny
súd
uplatniť
ustanovenie
svojho
vnútroštátneho
práva,
ktoré
ho
oprávňuje
zachovať
účinky
zrušeného
regulačného
aktu,
ktorým
sa
stanovujú
prevádzkové
podmienky
týkajúce
sa
parkovísk
na
území
regiónu,
na
obmedzené
obdobie,
aby
regionálnemu
orgánu
umožnil
vykonať
posúdenie
vplyvu
týchto
prevádzkových
podmienok
na
životné
prostredie
predtým,
ako
pristúpi k prípadnej
úprave
tohto
aktu?
23.      Žalobcovia v konaní
vo
veci
samej,
Fédération belge du stationnement ASBL a Interparking SA spoločne,
Belgické
kráľovstvo,
Lotyšská
republika,
ako
aj
Európska
komisia
predložili
písomné
pripomienky.
Súdny
dvor
podľa článku 76 ods. 2
rokovacieho
poriadku
vo
veci
nenariadil
pojednávanie.
IV.    Právne posúdenie
A.      Prvá otázka
24.      Prvou
otázkou
sa
Conseil d’État (Štátna
rada)
pýta,
či
sa
má článok 3 ods. 2 písm. a)
smernice o SEP
vykladať v tom
zmysle,
že
akt,
ktorý
stanovuje
výlučne
podmienky
prevádzky
parkovísk,
musí
byť
predmetom
strategického
environmentálneho
posudzovania
podľa
smernice o SEP.
25.      Na
zodpovedanie
tejto
otázky
je
potrebné
po
prvé
preskúmať,
či
takýto
akt
spadá
pod
definíciu
uvedenú v článku 2 písm. a)
smernice o SEP.
Po
druhé
treba
preskúmať,
či
dvojica
pojmov
„plány a programy“
vyžaduje
ďalšie,
nepísané
znaky a či
sú
tieto
znaky
prípadne
splnené.
Po
tretie
treba
následne
preskúmať,
či
takýto
akt
spĺňa
aj
podmienky
stanovené v článku 3 ods. 2 písm. a)
smernice o SEP.
1.      Plány a programy v zmysle článku 2 písm. a) smernice o SEP
26.      Podľa
článku 2 písm. a)
smernice o SEP
výraz
„plány a programy“
znamená
plány a programy,
ktoré
po
prvé
sú
predmetom
prípravy
a/alebo
schvaľovania
orgánom
na
štátnej,
regionálnej
alebo
miestnej
úrovni
alebo
ktoré
orgán
pripravuje
na
schválenie
prostredníctvom
parlamentného
alebo
vládneho
legislatívneho
postupu a ktoré po
druhé
vyžadujú
legislatívne,
regulatívne
alebo
správne
predpisy.
27.      Zo
znenia
otázky,
ktorú
položila
Conseil d’État (Štátna
rada),
je
zrejmé,
že
žiadna z týchto
podmienok
podľa
jej
názoru
nie
je
sporná.
Po
prvé
nariadenie z 25. februára
2021
prijala
vláda
regiónu
Brusel‑hlavné
mesto.
Po
druhé
síce
nie
je
zrejmá
povinnosť
stanoviť
predmetné
prevádzkové
podmienky,
avšak v tejto
súvislosti
postačuje,
ak
je
ich
prijatie
upravené
vnútroštátnymi
legislatívnymi a regulatívnymi
predpismi,
ktoré
určia
orgány
príslušné
na
ich
prijatie,
ako
aj
postup
ich
vypracovania.(9) Podľa
informácií,
ktoré
poskytla
Conseil d’État (Štátna
rada),
je
právnym
základom
napadnutého
nariadenia – ako
vyplýva z jeho
preambuly – článok 6 § 1 ods. 1, článok 10 ods. 2 a článok 63 § 3 ods. 2
vyhlášky z 5. júna
1997 o environmentálnych
povoleniach.(10)
2.      O výklade dvojice pojmov „plány a programy“
28.      Kľúčovou
spornou
otázkou
je
výklad
dvojice
pojmov
„plány a programy“,
najmä
otázka,
či
sú
potrebné
ďalšie
znaky
nad
rámec
definície
uvedenej v článku 2 písm. a)
smernice o SEP.
29.      Východiskovým
bodom
je
konštatovanie,
že článok 2 písm. a)
smernice o SEP
nedefinuje
dvojicu
pojmov
„plány a programy“,
ale
ju
iba
spája s oboma
už
preskúmanými – dodatočnými – podmienkami.(11) To
však a priori
nevylučuje,
že z tejto
dvojice
pojmov
vyplývajú
ďalšie
podmienky.
30.      Belgicko v nadväznosti
na
argumentáciu,
ktorú
región
Brusel‑hlavné
mesto
uviedol v konaní
vo
veci
samej,
tvrdí,
že
akt
môže
spadať
pod
dvojicu
pojmov
„plány a programy“
iba
vtedy,
ak
má
plánovací
alebo
programový
rozmer.
Sporné
nariadenie
nemá
taký
rozmer,
keďže
neplánuje
ani
„neprogramuje“
miesta,
kde
možno v regióne
Brusel‑hlavné
mesto
vybudovať
parkoviská,
ani
počet
parkovísk
povolených v tejto
oblasti.(12) Belgicko tak vychádza z chápania dvojice pojmov „plány a programy“ v tom zmysle, že táto dvojica pojmov predpokladá územne právnu normu v podobe (predbežného) stanovenia prípustného využitia určitého územia.
31.      Podľa
môjho
názoru
tento
výklad
nie
je
presvedčivý.
Znenie,
štruktúra a legislatívna
história
smernice
svedčia v jeho
neprospech.
Ďalšie
argumenty,
ktoré
región
Brusel‑hlavné
mesto a Belgicko
uviedli
na
podporu
tohto
výkladu,
tiež
nie
sú
presvedčivé
[pozri v tejto
súvislosti
písmeno
a)].
32.      Pokiaľ
sa
prostredníctvom
požiadavky
„plánovacieho
alebo
programového
rozmeru“
odkazuje
na
používanie
tohto
pojmu v judikatúre,
tiež
to
nemôže
odôvodniť
reštriktívny
výklad
dvojice
pojmov
„plány a programy“.
Táto
judikatúra
totiž
prostredníctvom
„plánovacieho
alebo
programového
rozmeru“
nestanovuje
nijaké
požiadavky,
ktoré
musia
byť
splnené,
aby
sa
akty
považovali
za
„plány a programy“
[pozri v tejto
súvislosti
písmeno
b)].
a)      Predpisy týkajúce sa územného plánovania
33.      Belgicko v prvom
rade
pochybuje o existencii
plánu
alebo
programu,
lebo
sporné
nariadenie
neobsahuje
nijaké
predpisy
týkajúce
sa
územného
plánovania.
34.      Výklad,
podľa
ktorého
dvojica
pojmov
„plány a programy“
vyžaduje
takú
právnu
úpravu
týkajúcu
sa
územného
plánovania,
však
nepovažujem
za
presvedčivý.
35.      Po
prvé
znenie článku 2 písm. a)
smernice o SEP
neobsahuje
takéto
obmedzenie.
36.      Po
druhé
zoznam
odvetví
uvedený v článku 3 ods. 2 písm. a)
smernice o SEP
by
stratil
zmysel,
ak
by
sa
dvojica
pojmov
„plány a programy“
vykladala v tom
zmysle,
že
vyžaduje
predpisy
týkajúce
sa
územného
plánovania.
Podľa článku 3 ods. 2 písm. a)
smernice o SEP
sa
environmentálne
posudzovanie
má
vykonať v prípade
plánov a programov,
ktoré
sa
pripravujú
pre
poľnohospodárstvo,
lesníctvo,
rybárstvo,
energetiku,
dopravu,
odpadové
hospodárstvo,
vodné
hospodárstvo,
telekomunikácie,
turistiku,
plánovanie
miest a vidieka alebo
využívanie
územia.
Odvetvie
„plánovanie
miest a vidieka
alebo
využívanie
územia“
je
teda
uvedené
ako
jedno z viacerých
odvetví,
pre
ktoré
sa
môžu
pripravovať
plány a programy v zmysle
smernice o SEP.
37.      Po
tretie
materiály
týkajúce
sa
vzniku
smernice o SEP
potvrdzujú
dôležitosť
tohto
systematického
argumentu.
Svedčia o tom,
že článok 2 písm. a)
zámerne
nestanovuje
takúto
podmienku.
38.      Pôvodný
návrh
smernice o SEP
predložený
Komisiou
totiž v článku 2 písm. a)
obsahoval
ešte
dodatok
„v odvetví
plánovania
miest a vidieka“.(13) Podľa
dôvodovej
správy k tomuto
návrhu
sa
smernica
mala
obmedziť
na
plány a programy v odvetví
plánovania
miest a vidieka.(14)
39.      Výbor
Európskeho
parlamentu
pre
hospodárske a menové
veci a priemyselnú
politiku
vo
svojom
stanovisku
kritizoval
toto
obmedzenie
pôsobnosti a navrhol
formuláciu,
„v ktorej
sa
vypúšťa
priame
prepojenie s plánovaním
miest a vidieka“.(15) Na
odôvodnenie
uviedol,
že
aj
strategické
rozhodnutia,
ktorých
dôsledky
pre
plánovanie
miest a vidieka
nie
sú
okamžite
zrejmé,
môžu
mať
viac
či
menej
významné
účinky
na
životné
prostredie. V nadväznosti
na
to
Parlament
vo
svojom
legislatívnom
uznesení
predložil
pozmeňujúci
návrh č. 17, v ktorom
bol
vypustený
dodatok
„v odvetví
plánovania
miest a vidieka“.(16) Tento
dodatok
sa
nenachádzal
už
ani v zmenenom
návrhu
Komisie z roku
1999.(17)
40.      Komisia
však
trvala
na
tom,
že
opatrenie
musí
súvisieť s určitým
miestom. Článok 2 písm. a)
zmeneného
návrhu
vyžadoval,
aby
plány a programy
stanovovali
rámec
pre
budúce
projekty, a to
so
zreteľom
na
miesto a okrem
iného
povahu,
veľkosť
alebo
prevádzkové
podmienky
tohto
projektu.(18)
41.      V spoločnej
pozícii
Rady
sa
však
napokon
vymedzenie
pojmu a pôsobnosť
rozlišovali v súlade s konečným
znením,
vo
vymedzení
pojmu
bolo
vypustené
kritérium
týkajúce
sa
súvislosti s určitým
miestom a „plánovanie
miest a vidieka
alebo
využívanie
územia“ v rámci
pôsobnosti
bolo
uvedené
ako
jedno z viacerých
možných
odvetví,
pre
ktoré
sa
môžu
pripravovať
plány a programy.(19)
42.      Po
štvrté v rozpore s názorom
Belgicka
požiadavku
súvisiacu s predpisom
týkajúcim
sa
územného
plánovania
tiež
nemožno
vyvodiť z judikatúry
Súdneho
dvora.
43.      Pokiaľ
Súdny
dvor
vo
veci
Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias a i. nekvalifikoval sporný akt
týkajúci
sa
odklonenia
vôd
rieky
ako
„plán
alebo
program“,
nie
je
to
založené
na
tom,
že
chýbal
predpis
týkajúci
sa
územného
plánovania.
Je
pravda,
že
vo
svojom
odôvodnení
poukázal
na
to,
že
tento
akt
nedefinuje
kritériá a podrobnosti
územného
plánu
ani
pravidlá a postupy
kontroly,
ktoré
sú
rozhodujúce
pre
realizáciu
jedného
alebo
viacerých
projektov.(20) Súdny
dvor
prevzal
túto
formuláciu z rozsudku
vo
veci
Inter‑Environnement Bruxelles a i., ktorý tam citoval. Jediným dôvodom, pre ktorý bol v spomenutom rozsudku uvedený odkaz na kritériá a podmienky územného plánovania, bolo,
že
akt,
ktorý
bol
predmetom
sporu,
bol
skutočne
pripravený
pre
odvetvie
plánovania
miest a vidieka,
ako
to
nepochybne
vyplýva
zo
znenia
predchádzajúcich
bodov.(21) V odôvodnení
vo
veci
Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias a i. preto
nie
sú
rozhodujúce
absentujúce
podmienky
využívania
územia,
ale
naopak
samotné
absentujúce
kritériá
kontroly,
teda
skutočnosť,
že
sporný
akt
nestanovuje
nijaký
rámec
pre
budúce
projekty.
44.      Vo
veci
D’Oultremont a i. Súdny
dvor
síce
konštatoval,
že
plány a programy
sa
nepochybne
vzťahujú
na
určité
územie.(22) Na
tento
účel
však
už
stačilo,
ak
opatrenie
platí
pre
celé
územie,
pre
ktoré
je
príslušný
orgán,
ktorý
vydal
predmetný
akt.(23)
45.      Napokon
Súdny
dvor
už v spojených
veciach
Terre wallonne ASBL a Inter‑Environnement Wallonie ASBL
zaradil
akt,
ktorý
upravoval
podmienky
aplikácie
dusíka,
do
pôsobnosti
dvojice
pojmov
„plány a programy“.(24) Tento
akt
tiež
neobsahoval
osobitné
predpisy
týkajúce
sa
územného
plánovania.
46.      Po
piate
námietka,
že
tento
výklad
dvojice
pojmov
„plány a programy“
nadmerne
rozširuje
pôsobnosť
strategického
environmentálneho
posudzovania,
je
tiež
neopodstatnená.
Podľa
neho
totiž
do
pôsobnosti
strategického
environmentálneho
posudzovania
treba
zaradiť
všetky
akty
upravujúce
prevádzku
zariadení.(25)
47.      Je
síce
pravda,
že
chápanie
pojmu,
ktoré
tu
navrhujem,
nie
je
vhodné
na
obmedzenie
pôsobnosti
strategického
environmentálneho
posudzovania v tomto
ohľade.
Klasifikácia
aktu
ako
plánu
alebo
programu v zmysle
smernice o SEP
však
ešte
nezakladá
povinnosť
vykonať
strategické
environmentálne
posudzovanie.
Naopak
až článok 3 smernice o SEP
stanovuje,
za
akých
podmienok
je
to
potrebné.
Kritériá
stanovené v tomto
článku
primerane
obmedzujú
pôsobnosť
strategického
environmentálneho
posudzovania.(26)
b)      Plánovací a programový rozmer v judikatúre
48.      Rovnako aj zo skutočnosti, že Súdny dvor vo svojej judikatúre používa pojem programový, resp. plánovací rozmer, nemožno vyvodiť záver o existencii požiadaviek, ktoré by museli byť splnené, aby právne akty bolo možné považovať za „plány a programy“.
49.      Súdny
dvor
tento pojem
prvý
raz
použil
vo
veci
Inter‑Environnement Bruxelles a i. Tam
zdôraznil,
že
sporný
akt
obsahuje
všeobecné
pravidlá,
vykazuje
určitý
stupeň
abstrakcie a sleduje
cieľ
transformácie
štvrte.
To
svedčilo o programovom,
resp.
plánovacom
rozmere
aktu a nebolo
prekážkou
jeho
zahrnutia
pod
pojem
„plány a programy“.(27) Z toho
možno
pri
povrchnom
čítaní
vyvodiť,
že
dvojica
pojmov
„plány a programy“
vyžaduje
tieto
prvky.
50.      Pri
podrobnejšom
čítaní
však
úvahy
Súdneho
dvora
nepripúšťajú
tento
záver.
51.      Súdny
dvor
totiž
na
úvod
týchto
úvah
uviedol
slovo
„navyše“.
Tieto
úvahy
teda
boli
uvedené
len
subsidiárne.
Ich
význam
je
preto
zrejmý
až
pri
zvážení
samotného
argumentu
Súdneho
dvora,
podľa
ktorého
všeobecne
záväzná
povaha
aktu
nie
je
prekážkou
jeho
zahrnutia
pod
dvojicu
pojmov
„plány a programy“.(28) Na
rozdiel
napríklad
od
Aarhuského dohovoru(29) sa
totiž v smernici o SEP
nerozlišuje
medzi
„plánmi a programami“,
„politikami“ a „všeobecne
použiteľnými
právne
záväznými
pravidlami“.
Týmto
argumentom
Súdny
dvor
vyvrátil
námietku
Belgicka,
že
predmetný
akt
vzhľadom
na
svoju
všeobecne
záväznú
povahu
nie
je
plánom
alebo
programom v zmysle
smernice o SEP.
52.      Súdny
dvor
preto
prostredníctvom
úvah
týkajúcich
sa
programového,
resp.
plánovacieho
rozmeru a uvedených
okolností
(všeobecné
pravidlá,
stupeň
abstrakcie a transformácia
územia)
nezaviedol
dodatočnú
podmienku
pre
plán
alebo
program.
3.      Podmienky podľa článku 3 ods. 1 smernice o SEP
53.      Podľa článku 3 ods. 1
smernice o SEP
sa
strategické
environmentálne
posudzovanie
vykonáva
„len“
pre
tie
plány a programy,
ktoré
sú
uvedené v odsekoch
2
až
4.
Podľa článku 3 ods. 2 písm. a)
smernice o SEP
sa
environmentálne
posudzovanie
vykonáva
pre
všetky
plány a programy,
ktoré
spĺňajú
dve
kumulatívne
podmienky.
Po
prvé
tieto
plány a programy
sa
musia
pripravovať
pre
jedno z uvedených
odvetví a po
druhé
musia
stanovovať
rámec
pre
budúce
povoľovanie
projektov
uvedených v prílohách I a II k smernici o PVŽP.
54.      V rozpore s pochybnosťami,
ktoré
vyjadrila
Conseil d’État (Štátna
rada)(30),
bolo
sporné
nariadenie
pripravené
pre
jedno z uvedených
odvetví
[pozri v tejto
súvislosti
písmeno
a)].
Conseil d’État (Štátna
rada)
bude
musieť
preskúmať,
či
toto
nariadenie
tiež
stanovuje
rámec
pre
budúce
povolenia.
Na
tento
účel
je
rozhodujúce,
či
nariadenie
určuje
povoľovaciemu
orgánu
záväzné
kritériá a pravidlá,
ktoré
môžu
mať
významné
účinky
na
životné
prostredie
[pozri v tejto
súvislosti
písmeno
b)].
a)      Príprava pre jedno z uvedených odvetví
55.      Spomedzi
odvetví
uvedených v článku 3 ods. 2 písm. a)
smernice o SEP,
pre
ktoré
sa
môžu
pripravovať
plány a programy, v prejednávanom prípade
prichádzajú
do
úvahy
odvetvia
„doprava“ a „plánovanie
miest a vidieka
alebo
využívanie
územia“.
56.      Najprv
treba
uviesť,
že
Súdny
dvor
vykladá
pojem
„príprava
pre
jedno z odvetví“ v tom
zmysle,
že
stačí,
ak
sa
plán
alebo
program
„týka“
tohto
odvetvia.(31) Jednotlivé
odvetvia
naopak
nie
sú
vymedzené
ani v smernici o SEP,
ani v judikatúre
Súdneho
dvora.
57.      Na
základe
toho
sa
podmienky
prevádzkovania
parkovísk
týkajú
odvetvia
„doprava“.
Conseil d’État (Štátna
rada)
žiaľ
nevysvetľuje
dôvody
svojich
pochybností o tom,
či
sa
uvedené
podmienky
týkajú
tohto
odvetvia. V každom
prípade
mne
nie
sú
zrejmé.
Naopak
zdá
sa
veľmi
pravdepodobné,
že
podmienky
prevádzkovania
parkovísk
sa
týkajú
odvetvia
dopravy, pretože upravujú podobu a užívanie dopravnej infraštruktúry.
58.      Je
pravda,
že
judikatúra
neobsahuje
všeobecné
úvahy o tom,
čo
sa
má
rozumieť
pod
odvetvím
„doprava“. V doteraz
jedinej
relevantnej
veci
Bund Naturschutz in
Bayern však
Súdny
dvor
použil
extenzívny
výklad
tohto
odvetvia.
Bez
ďalšieho
odôvodnenia
konštatoval,
že
predpis
upravujúci
povinnosť
získať
povolenie
na
prevádzku
alebo
parkovanie
motorových
vozidiel
mimo
verejných
komunikácií v chránenej
krajinnej
oblasti sa
tiež
týka
odvetvia
„doprava“.(32)
59.      Ak
však
Súdny
dvor
zaraďuje
už
parkovanie
motorových
vozidiel
na
neverejných
priestranstvách
do
odvetvia
„doprava“,
tým
skôr
to
musí
platiť
pre
parkoviská,
ktorých
prevádzka
podlieha
osobitným
pravidlám.
Individuálna
osobná
doprava
je
totiž
prakticky
nemysliteľná
bez
parkovísk.
Parkoviská
sa
preto
ako
nevyhnutná
infraštruktúra
majú
zaradiť
do
odvetvia
„doprava“.
60.      To,
či
sa
prevádzkové
podmienky
pre
parkoviská
týkajú
aj
odvetvia
„plánovanie
miest a vidieka
alebo
využívanie
územia“,
závisí
od
konkrétnej
formulácie
prevádzkových
podmienok.
61.      Pochybnosti
Conseil d’État (Štátna
rada) o tom,
či
je
ovplyvnené
odvetvie
„plánovanie
miest a vidieka
alebo
využívanie
územia“,
preto
zrejme
vyplývajú z toho,
že
okrem
environmentálneho
povolenia,
ktoré
vyžaduje
dodržanie
prevádzkových
podmienok,
si
výstavba
parkovísk
vyžaduje
aj
urbanistické
povolenie,
ktoré
vyžaduje
dodržanie
predpisov
týkajúcich
sa
územného
plánovania.
Podľa
informácií,
ktoré
poskytla
Conseil d’État (Štátna
rada), a jej
stanoviska
predpisy
týkajúce
sa
územného
plánovania
stanovujú
rámec
pre
urbanistické
povolenie
na
výstavbu
parkoviska, a preto
už
boli
predmetom
strategického
environmentálneho
posudzovania.(33)
62.      Existencia
rámca
tvoreného
predpismi
týkajúcimi
sa
územného
plánovania
však
nevylučuje,
že
ďalšie
predpisy,
ktoré
stanovujú
záväzné
požiadavky
na
projekt,
si
vyžadujú
strategické
environmentálne
posudzovanie.
Rozhodujúce
je,
či
sporné
predpisy
spĺňajú
podmienky článku 3 ods. 2 písm. a)
smernice o SEP. V opačnom
prípade
by
členské
štáty
mohli
obísť
povinnosť
vykonať
strategické
environmentálne
posudzovanie
plánov
alebo
programov
stanovením
požiadaviek v rôznych
aktoch, z ktorých
by
iba
jeden
podliehal
strategickému
environmentálnemu
posudzovaniu.(34)
63.      Pokiaľ
ide
po
druhé o výklad
dvojice
pojmov
„plánovanie
miest a vidieka
alebo
využívanie
územia“,
táto
dvojica
pojmov
vyžaduje
predpis,
ktorý
má
vplyv
na
využívanie
určitého
územia.
64.      Je
pravda,
že
Súdny
dvor
vychádza z toho,
že
toto
odvetvie
zahŕňa
nielen
rozdelenie
územia
na
zóny a stanovenie
spôsobov
využívania
povolených
vo
vnútri
týchto
zón,
ale
je
koncipované
extenzívnejšie,
keďže
je v ňom
spomenuté
tak
plánovanie
miest a vidieka,
ako
aj
využívanie
územia.(35) Úvahy
Súdneho
dvora
však
nemožno
chápať v tom
zmysle,
že
sa
nevyžaduje
vplyv
na
využívanie
určitého
územia.
Súdny
dvor
naopak
navzájom
porovnáva
oba
pojmy
„plánovanie
miest a vidieka“ a „využívanie
územia“. V tejto
súvislosti
presvedčivo
uvádza,
že
táto
dvojica
pojmov
zahŕňa
okrem
plánovania
konkrétnej
úrovne
využívania
(využívanie
územia)
aj
nadradenú
úroveň
plánovania,
ako
je
napríklad
riadenie
územného
rozvoja
alebo
ochrana
prírody a zdrojov
(plánovanie
miest a vidieka).
Súdny
dvor
preto
vo
svojej
judikatúre, v ktorej
použil
uvedený
výklad,
zahrnul
do
odvetvia
„plánovanie
miest a vidieka
alebo
využívanie
územia“
výlučne
akty,
ktoré
majú
vplyv
na
využívanie
určitého
územia.(36) Hoci z toho
nemožno
vyvodiť,
že
taký
vplyv
je
úplne
nevyhnutný,
úvahy
Súdneho
dvora v každom
prípade
nevylučujú
takúto
požiadavku.
65.      Materiály
týkajúce
sa
vzniku
smernice o SEP
tiež
svedčia o tom,
že
dvojica
pojmov
„plánovanie
miest a vidieka alebo využívanie
územia“
vyžaduje
predpis,
ktorý
má
vplyv
na
využívanie
určitého
územia. V dôvodovej
správe k návrhu
Komisie
sa
výslovne
uvádzalo,
že
„plány a programy v odvetví
plánovania
miest a vidieka…
stanovuj[ú]
využívanie
územia“.(37) Je
pravda,
že
počas
legislatívneho
postupu
sa
upustilo
od
obmedzenia
pôsobnosti
smernice o SEP
na
odvetvie
plánovania
miest a vidieka.
Nie
je
však
zrejmé,
že
tým
normotvorca
Únie
zároveň
chcel
upustiť
od
tohto
chápania
pojmu
plánovanie
miest a vidieka.
66.      Ak
vychádzame z tohto
chápania
odvetvia
„plánovanie
miest a vidieka
alebo
využívanie
územia“,
nemožno
vylúčiť,
že
tohto
odvetvia
sa
bude
týkať
akt,
ktorý
stanovuje
výlučne
prevádzkové
podmienky
týkajúce
sa
parkovísk
bez
toho,
aby
stanovil
pravidlá
týkajúce
sa
ich
výstavby
alebo
maximálneho
počtu.
Conseil d’État (Štátna
rada)
musí
preskúmať,
či
má
taký
akt
vplyv
na
využívanie
určitého
územia.
b)      Rámec pre budúce povoľovanie projektov podliehajúcich posudzovaniu vplyvov na životné prostredie
67.      Otázka,
či
si
prevádzkové
podmienky
týkajúce
sa
parkovísk
vyžadujú
environmentálne
posudzovanie,
teda
závisí v rozhodujúcej
miere
od
toho,
či
povoľovaciemu
orgánu
určujú
záväzné
kritériá a pravidlá,
ktoré
môžu
mať
významné
účinky
na
životné
prostredie.
68.      Podľa článku 3 ods. 2 písm. a)
smernice o SEP
totiž
dotknuté
plány
alebo
programy
tiež
musia
stanovovať
rámec
pre
budúce
povoľovanie
projektov a tieto
projekty
musia
patriť k projektom
uvedeným v prílohách I a II k smernici o PVŽP.
69.      V tejto
súvislosti
Súdny
dvor
pravidelne
poukazuje
na
to,
že
pojem(38) „plány a programy“
sa
vzťahuje
na
každý
akt,
ktorý
tým,
že
vymedzuje
pravidlá a kontrolné
postupy
uplatniteľné v dotknutom
odvetví,
stanovuje
významný
súbor
kritérií a pravidiel
pre
povoľovanie a vykonávanie
jedného
alebo
viacerých
projektov,
ktoré
môžu
mať
významný
vplyv
na
životné
prostredie.(39)
70.      Tento
výklad
má
na
jednej
strane
zabezpečiť,
aby
východiská
(„kritériá a pravidlá
pre
povoľovanie“)
boli
prijaté
až
po
posúdení
ich
účinkov
na
životné
prostredie.(40) Rozhodujúce
je
teda
to,
či
sa
prostredníctvom
plánu
alebo
programu
stanovujú
východiská
pre
následné
rozhodnutie o povolení,
ktoré
sú
záväzné
pre
povoľovací
orgán.
71.      Na
druhej
strane
má
ale
aj v zmysle
pravidla
de
minimis („významný
súbor“)
zabrániť
tomu,
aby
si
už
izolované
stanovenie
jednotlivých
kritérií
alebo
pravidiel,
ktoré
nie
sú
podstatné
pre
účinky
na
životné
prostredie,
vyžadovalo
environmentálne
posudzovanie.
Na
rozhodujúcu
otázku,
či
stanovené
kritériá a pravidlá
prekračujú
hranicu
významného
súboru,
treba
odpovedať
na
základe
kvalitatívneho
preskúmania.(41) Záleží
teda
na
tom,
či
stanovené
kritériá a pravidlá
môžu
mať
významné
účinky
na
životné
prostredie.(42)
72.      Na
určenie
významu
vplyvov
na
životné
prostredie
sa možno
podporne
orientovať – demonštratívne – podľa kritérií
uvedených v prílohe II k smernici o SEP.
Súdny
dvor
preto
už
tiež – pričom
sa
však
výslovne
neodvolal
na bod 1 prvú
zarážku prílohy II – poukázal
na
to,
že
kritériá a pravidlá
môžu
týkať
najmä
umiestnenia,
povahy,
veľkosti a podmienok
fungovania
projektov
alebo
pridelenia
prostriedkov
súvisiacich s týmito
projektmi.(43)
73.      Ako
naznačuje
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
účinky
na
životné
prostredie
by
mohli
mať
najmä
ustanovenia
týkajúce
sa
umelého
osvetlenia a odvodňovacích
systémov
nekrytých
parkovísk,
ako
aj
požiadavky
na
nabíjacie
stanice a parkovacie
miesta
pre
bicykle.
Conseil d’État (Štátna
rada)
však
musí
posúdiť,
či
tieto
alebo
iné
ustanovenia
sporného
nariadenia
spĺňajú
kritériá
rámca
pre
budúce
povolenia
(záväzné
stanovenie
významného
súboru
kritérií).
Konkrétne
bude
musieť
preskúmať,
či
tieto
ustanovenia
môžu
mať
významné
účinky
na
životné
prostredie
vzhľadom
na
miestnu
situáciu v Bruseli.
74.      Vzhľadom
na
úvahy
týkajúce
sa
záväznosti
prevádzkových
podmienok,
ktoré
Conseil d’État (Štátna
rada)
uvádza v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
treba
navyše
uviesť
nasledujúcu
poznámku.
Podľa
informácií,
ktoré
poskytla
Conseil d’État (Štátna
rada),
prevádzkové
podmienky
poskytujú
povoľovaciemu
orgánu
možnosť
odchýliť
sa
od
niektorých
ustanovení.
Ako
Conseil d’État (Štátna
rada)
správne
uznáva,
táto
možnosť
odchýlky
relativizuje
záväznosť
prevádzkových
podmienok.
Rozhodujúce
je
teda
to, v prípade
ktorých
ustanovení
prevádzkové
podmienky
stanovujú
takú
možnosť.
Ak
by
sa
totiž
stanovené
možnosti
odchýlky
týkali
práve
tých
kritérií a pravidiel,
ktoré
môžu
mať
významné
účinky
na
životné
prostredie,
práve
tieto
kritériá a pravidlá
nemusia
byť
pre
povoľovací
orgán
záväzné.
4.      Predbežný záver
75.      Článok 2 písm. a) a článok 3 ods. 2 písm. a)
smernice o SEP
sa
preto
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
vnútroštátne
opatrenie,
ktoré
stanovuje
výlučne
prevádzkové
podmienky
týkajúce
sa
parkovísk
bez
toho,
aby
stanovilo
pravidlá
týkajúce
sa
ich
umiestnenia
alebo
maximálneho
počtu,
sa
má
kvalifikovať
ako
plán
alebo
program v odvetví
dopravy.
To,
či
sa v prípade
takého
plánu
alebo
programu
má
vykonať
environmentálne
posudzovanie,
však
závisí
od
toho,
či
tento
plán
alebo
program
určuje
povoľovaciemu
orgánu
záväzné
kritériá a pravidlá,
ktoré
môžu
mať
významné
účinky
na
životné
prostredie.
B.      Druhá otázka
76.      Druhou
otázkou
sa
Conseil d’État (Štátna
rada)
pýta,
či
vnútroštátny
súd
môže
uplatniť
ustanovenie
svojho
vnútroštátneho
práva,
ktoré
ho
oprávňuje
zachovať
účinky
zrušeného
regulačného
aktu,
ktorým
sa
stanovujú
prevádzkové
podmienky
týkajúce
sa
parkovísk
na
území
regiónu,
na
obmedzené
obdobie,
aby
regionálnemu
orgánu
umožnil
vykonať
posúdenie
vplyvu
týchto
prevádzkových
podmienok
na
životné
prostredie
predtým,
ako
pristúpi k prípadnej
úprave
tohto
aktu.
77.      Je
pravda,
že
akt,
ktorý
bol
prijatý v rozpore
so
smernicou o SEP,
sa v zásade
musí
pozastaviť
alebo
zrušiť
(pozri v tejto
súvislosti
oddiel
1).
Súdny
dvor
však
za
určitých
podmienok
výnimočne
pripúšťa,
aby
vnútroštátne
súdy
zachovali
účinnosť
takýchto
aktov
(pozri v tejto
súvislosti
oddiel
2).
Napokon
je
potrebné
uviesť
niekoľko
poznámok
týkajúcich
sa
uplatňovania
týchto
podmienok
(pozri v tejto
súvislosti
oddiel
3).
1.      Zásadná povinnosť pozastaviť alebo zrušiť akt
78.      Na
účely
zodpovedania
tejto
prejudiciálnej
otázky
treba
najprv
pripomenúť,
že
smernica o SEP
neobsahuje
ustanovenia
upravujúce
následky
vyplývajúce z porušenia
ňou
stanovených
procesných
ustanovení.(44)
79.      Podľa
zásady
lojálnej
spolupráce
stanovenej v článku 4
ods. 3 ZEÚ sú
však
členské
štáty
povinné
odstrániť
protiprávne
dôsledky
porušenia
práva
Únie.(45) Príslušné
vnútroštátne
orgány
vrátane
vnútroštátnych
súdov,
ktoré
rozhodujú o žalobe
proti
aktu
vnútroštátneho
práva
prijatému v rozpore s právom
Únie,
preto
majú
povinnosť
prijať v rámci
svojich
právomocí
všetky
opatrenia
potrebné
na
nápravu
neuskutočnenia
environmentálneho
posudzovania.(46)
80.      Vnútroštátny
súd
teda
musí v rámci
svojej
právomoci
pozastaviť
alebo
zrušiť
plány
alebo
programy,
ktoré
boli
prijaté v rozpore s povinnosťou
vykonať
environmentálne
posudzovanie.(47)
2.      Výnimočné zachovanie účinkov aktu
81.      Keďže
pozastavenie
alebo
zrušenie
vnútroštátneho
ustanovenia,
ktoré
je v rozpore s právom
Únie,
môže
mať
nepriaznivé
účinky,
Súdny
dvor
povolil
výnimky z tejto
zásady.
82.      Po
tom,
čo
na
tento
účel
najprv
stanovil
štyri
podmienky(48),
ich v rozsudku A a i. (Veterné elektrárne v Aalter a Nevele) – správne – obmedzil
na
ich
základné
prvky:
zachovanie
musí
byť
nevyhnutné
na
zabezpečenie
naliehavého
záujmu,
konkrétne
pokračujúceho
prebratia
aktu
práva
Únie o ochrane
životného
prostredia(49) alebo
zabránenia
významnému
narušeniu
zásobovania
členského
štátu
energiou(50).
Preto
najmä
nemôže
trvať
dlhšie,
ako
je
nevyhnutné
na
nápravu
porušenia
procesných
ustanovení,
ku
ktorému
došlo
pri
prijímaní
predpisu,
prostredníctvom
dodatočného
environmentálneho
posudzovania.(51)
83.      Vzhľadom
na
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podala
Conseil d’État (Štátna
rada),
treba
poznamenať,
že
Súdny
dvor
vo
veci A a i. (Veterné elektrárne v Aalter a Nevele) nevychádza z rozsahu nepriaznivých vplyvov na životní prostredie, aby odôvodnil naliehavý záujem na zachovaní, ale
z deficitu prebratia právneho aktu Únie chrániaceho životné prostredie.(52) Ak
teda
existuje
povinnosť
prebrať
akt
práva
Únie o ochrane
životného
prostredia a členský
štát
pri
jeho
preberaní
porušil
procesné
ustanovenia
smernice o SEP,
účinky aktu
prijatého
na
prebratie
aktu
práva
Únie
možno
ponechať v platnosti,
ak
by
akt
práva
Únie
inak
nebol
prebratý.
84.      V návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podala
Conseil d’État (Štátna
rada),
sa
odkazuje
na
formuláciu,
ktorú
Súdny
dvor
použil v starších
veciach
Inter‑Environnement Wallonie a Terre wallonne a Association France Nature Environnement. V nich
ešte
vyžadoval,
aby
právne
vákuum
malo
ešte
nepriaznivejší
vplyv
na životné
prostredie v tom
zmysle,
že
zrušenie
by
sa
prejavilo v znížení
úrovne
ochrany,
čím
by
bolo v rozpore
so
základným
cieľom
smernice, ktorá sa má prebrať.(53)
85.      Súdny
dvor
vo
veci A a i. (Veterné elektrárne v Aalter a Nevele) túto
formuláciu
správne
nezopakoval.
Kritérium
neprebratia
aktu
práva
Únie
je
totiž
oveľa
jasnejšie
ako
otázka,
či
by
zrušenie
bolo v rozpore
so
základným
cieľom
aktu
práva
Únie.
Vytvára
teda
väčšiu
právnu
istotu a navyše
uľahčuje
vnútroštátnym
súdom
uplatňovanie
práva.
86.      V dôsledku
toho
aj
menšie
nevýhody
pre
životné
prostredie,
ktorých
územný a vecný
dosah
je
obmedzený,
môžu
stačiť
na
ponechanie účinkov
vnútroštátneho
aktu v platnosti.
3.      Poznámky týkajúce sa uplatňovania kritérií
87.      Conseil d’État (Štátna
rada)
musí
preskúmať,
či
sú
tieto
podmienky v prejednávanom prípade
splnené. V tejto
súvislosti
treba
uviesť
nasledujúce
poznámky.
88.      Podľa
informácií,
ktoré
poskytla
Conseil d’État (Štátna
rada),
sa
napadnutým
aktom
čiastočne
preberajú
zmeny
smernice o energetickej
hospodárnosti
budov.
Na
základe
toho
si
Conseil d’État (Štátna
rada)
kladie
otázku,
či
by
bolo v rozpore
so
základným
cieľom
tohto
predpisu,
ak
by
prebratie
smernice o energetickej
hospodárnosti
budov v oblasti
prevádzky
parkovísk v regióne
Brusel‑hlavné
mesto
už
nebolo
niekoľko
mesiacov
zaručené.(54) Zdá
sa,
že
Conseil d’État (Štátna
rada)
zo
skutočnosti,
že
napadnutý
akt
čiastočne
slúži
na
prebratie
zmien
smernice o energetickej
hospodárnosti
budov,
vyvodzuje
záver,
že
ide o opatrenie,
ktorým
sa
preberajú
právne
predpisy
Únie v oblasti
ochrany
životného
prostredia.
89.      Tento
predpoklad
Conseil d’État (Štátna
rada)
je
príliš
všeobecný.
90.      V prvom
rade
treba
uviesť,
že
zmeny
smernice o energetickej
hospodárnosti
budov
patria k právnym
predpisom
Únie v oblasti
ochrany
životného
prostredia.
Tak
ako
samotná
smernica o energetickej
hospodárnosti
budov,
síce
nie
sú
založené
na
právomoci v oblasti
životného
prostredia
(článok 192 ZFEÚ),
ale
na
právomoci
Únie v oblasti
energetiky
(článok 194 ZFEÚ).
Smernica o energetickej
hospodárnosti
budov
podľa
jej
odôvodnenia
3
však
slúži
aj
na
ochranu
klímy, a teda
na
ochranu
životného
prostredia a jej
zmeny
podľa
odôvodnenia
1
smernice o energetickej hospodárnosti budov tiež
sledujú
tento
cieľ.(55)
91.      Conseil d’État (Štátna
rada)
však
bude
musieť
preskúmať,
či
sa
ustanoveniami,
ktorých
účinnosť
chce
zachovať,
preberajú
zmeny
smernice o energetickej
hospodárnosti
budov.
Len v tomto
rozsahu
vzniká
otázka,
ktorú
položila
Conseil d’État (Štátna
rada),
či
je
zrušenie v rozpore s prebratím
zmien
smernice o energetickej
hospodárnosti
budov.
92.      Na
prebratie
zmien
smernice o energetickej
hospodárnosti
budov
podľa
všetkého
slúžia
len
ustanovenia o inštalácii
nabíjacích
staníc.
93.      Okrem
toho
sa
už
predpoklad
Conseil d’État (Štátna
rada),
že
prípadné
zrušenie
prevádzkových
podmienok
by
nevyhnutne
vytvorilo
právne
vákuum,
javí
ako
otázny.(56) V tejto
súvislosti
bude
potrebné
preskúmať,
či
povoľovacia
prax,
aká
existovala
pred
prijatím
prevádzkových
podmienok,
nemôže
zabrániť
vzniku
právneho
vákua
pri
preberaní.
Podľa
tvrdení
Belgicka a diskusií
pri
prijímaní
sporného
aktu,
ktoré
sú
opísané v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
príslušné
orgány
určovali
prevádzkové
podmienky,
ktoré
sú v ňom
stanovené,
pred
jeho
prijatím v každom
povolení
(týkajúcom
sa
daného
prípadu).(57) Táto
prax
by
sa
mohla
aspoň
dočasne
opäť
použiť v prípade
budúcich
povolení.
4.      Predbežný záver
94.      Pokiaľ
je
potrebné
zabezpečiť
pokračujúce
prebratie
aktu
práva
Únie o ochrane
životného
prostredia,
vnútroštátny
súd
teda
môže
uplatniť
ustanovenie
svojho
vnútroštátneho
práva,
ktoré
ho
oprávňuje
zachovať
účinky
aktu
prijatého v rozpore s procesnými
ustanoveniami
smernice o SEP
na
obmedzené
obdobie.
Tieto
účinky
môžu
byť
zachované
len
počas
obdobia,
ktoré
príslušný
orgán
potrebuje
na
to,
aby
vykonal
environmentálne
posudzovanie
tohto
aktu
predtým,
ako
pristúpi k jeho
prípadnej
úprave.
V.      Návrh
95.      Preto
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálne
otázky
takto:
1.      Článok 2 písm. a) a článok 3 ods. 2 písm. a)
smernice
2001/42 o posudzovaní
účinkov
určitých
plánov a programov
na
životné
prostredie
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
vnútroštátne
opatrenie,
ktoré
stanovuje
výlučne
prevádzkové
podmienky
týkajúce
sa
parkovísk
bez
toho,
aby
stanovilo
pravidlá
týkajúce
sa
ich
umiestnenia
alebo
maximálneho
počtu,
sa
má
kvalifikovať
ako
plán
alebo
program v odvetví
dopravy.
To,
či
sa v prípade
takého
plánu
alebo
programu
má
vykonať
environmentálne
posudzovanie,
však
závisí
od
toho,
či
tento
plán
alebo
program
určuje
povoľovaciemu
orgánu
záväzné
kritériá a pravidlá,
ktoré
môžu
mať
významné
účinky
na
životné
prostredie.
2.      Pokiaľ
je
potrebné
zabezpečiť
pokračujúce
prebratie
aktu
práva
Únie o ochrane
životného
prostredia,
vnútroštátny
súd
môže
uplatniť
ustanovenie
svojho
vnútroštátneho
práva,
ktoré
ho
oprávňuje
zachovať
účinky
aktu
prijatého v rozpore s procesnými
ustanoveniami
smernice
2001/42
na
obmedzené
obdobie.
Tieto
účinky
môžu
byť
zachované
len
počas
obdobia,
ktoré
príslušný
orgán
potrebuje
na
to,
aby
vykonal
environmentálne
posudzovanie
tohto
aktu
predtým,
ako
pristúpi k jeho
prípadnej
úprave.
1      Jazyk
prednesu:
nemčina.
2      Pieseň o zvone,
Friedrich
Schiller.
3      Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/42/ES z 27. júna 2001 o posudzovaní účinkov určitých plánov a programov na životné prostredie (Ú. v. ES L 197, 2001, s. 30; Mim. vyd. 15/006, s. 157).
4      Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2011/92/EÚ z 13. decembra 2011 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie (Ú. v. EÚ L 26, 2012, s. 1),
naposledy
zmenená
smernicou
2014/52/EÚ
(Ú. v. EÚ L 124,
2014,
s. 1).
5      Arrêté du Gouvernement de
la
Région de
Bruxelles‑Capitale du 25
février 2021
fixant des
conditions générales et
spécifiques d’exploitation applicables aux parking (nariadenie
vlády
regiónu
Brusel‑hlavné
mesto z 25. februára
2021,
ktorým
sa
stanovujú
všeobecné a osobitné
prevádzkové
podmienky
týkajúce
sa
parkovísk),
Moniteur belge z 3. marca 2021,
s. 18655.
6      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 30. mája 2018, ktorou sa mení smernica 2010/31/EÚ o energetickej hospodárnosti budov a smernica 2012/27/EÚ o energetickej efektívnosti (Ú. v. EÚ L 156, 2018, s. 75).
7      Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2010/31/EÚ z 19. mája 2010, ktorou sa mení smernica 2010/31/EÚ o energetickej hospodárnosti budov (Ú. v. EÚ L 153, 2010, s. 13).
8      Smernica
Rady
92/43/EHS z 21. mája
1992 o ochrane
prirodzených
biotopov a voľne
žijúcich
živočíchov a rastlín
(Ú. v. ES L 206,
1992, s. 7;
Mim.
vyd.
15/002, s. 102).
9      Rozsudky z 25. júna
2020,
A
a i. (Veterné
elektrárne v Aalter a Nevele)
(C‑24/19,
EU:C:2020:503,
bod 52); z 12. júna
2019,
CFE
(C‑43/18,
EU:C:2019:483,
bod 54); z 12. júna
2019,
Terre wallonne (C‑321/18,
EU:C:2019:484,
bod 34);
zo
7. júna
2018,
Thybaut a i. (C‑160/17,
EU:C:2018:401,
bod 43), a z 22. marca 2012,
Inter‑Environnement Bruxelles a i. (C‑567/10,
EU:C:2012:159,
bod 31).
10      Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
s. 30.
11      Pozri
už
návrhy,
ktoré
som
predniesla
vo
veci
D’Oultremont a i. (C‑290/15,
EU:C:2016:561,
bod 28) a v spojených
veciach
Terre wallonne a Inter‑Environnement Wallonie (C‑105/09 a C‑110/09,
EU:C:2010:120,
bod 38).
12      Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
s. 21, a písomné
pripomienky
Belgického
kráľovstva,
bod 21 a 23.
13      Návrh
smernice
Rady o posudzovaní
vplyvov
určitých
plánov a programov
na
životné
prostredie
zo
4. decembra
1996
[KOM(96)
511 v konečnom
znení,
s. 17].
14      Návrh
smernice
Rady o posudzovaní
vplyvov
určitých
plánov a programov
na
životné
prostredie
zo
4. decembra
1996
[KOM(96)
511 v konečnom
znení,
s. 2].
15      Stanovisko
Výboru
pre
hospodárske a menové
veci a priemyselnú
politiku v správe o návrhu
smernice
Rady o posudzovaní
vplyvov
určitých
plánov a programov
na
životné
prostredie z 25. júna
1998
(A4/1998/245).
16      Legislatívne
uznesenie
obsahujúce
stanovisko
Európskeho
parlamentu k návrhu
smernice
Rady o posudzovaní
vplyvov
určitých
plánov a programov
na
životné
prostredie z 20. októbra
1998
(Ú. v. ES C 341,
1998,
s. 22).
17      Zmenený návrh smernice Rady o posudzovaní vplyvov určitých plánov a programov na životné prostredie [KOM(1999) 73 v konečnom znení] z 22. februára 1999 (Ú. v. ES C 83, 1999, s. 15 a 16).
18      Zmenený
návrh
smernice
Rady o posudzovaní
vplyvov
určitých
plánov a programov
na
životné
prostredie
[KOM(1999)
73 v konečnom
znení] z 22. februára
1999
(Ú. v. ES C 83,
1999,
s. 15 a 16).
19      Spoločná
pozícia
Rady z 30. marca 2000
so
zreteľom
na
prijatie
smernicu
Európskeho
parlamentu a Rady o posudzovaní
vplyvov
určitých
plánov a programov
na
životné
prostredie
(5685/1/00
REV
1,
s. 7 a 8).
20      Rozsudok z 11. septembra
2012,
Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias a i. (C‑43/10,
EU:C:2012:560,
bod 95).
21      Pozri
rozsudok z 22. marca 2012,
Inter‑Environnement Bruxelles a i. (C‑567/10,
EU:C:2012:159,
body 28 a 29).
22      Rozsudok z 27. októbra
2016,
D’Oultremont a i. (C‑290/15,
EU:C:2016:816,
bod 45).
23      Rozsudok z 27. októbra
2016,
D’Oultremont a i. (C‑290/15,
EU:C:2016:816,
bod 46).
24      Rozsudok
zo
17. júna
2010,
Terre wallonne a Inter‑Environnement Wallonie (C‑105/09 a C‑110/09,
EU:C:2010:355,
bod 41 a 42).
25      Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
s. 19, a písomné
pripomienky
Belgického
kráľovstva,
bod 43 a 44.
26      Táto
regulačná
technika
vyplýva z rozlišovania
medzi
vymedzením
pojmu a pôsobnosťou v legislatívnom
postupe.
Tak v pôvodnom,
ako
aj v zmenenom
návrhu
Komisie
boli
„plány a programy“
vymedzené
pomocou
podmienok,
ktoré v platnom
znení
určujú
pôsobnosť
podľa
článku 3
smernice o SEP.
Pozri
odkazy v poznámkach
pod
čiarou
10 a 14.
27      Rozsudok
zo
7. júna
2018,
Inter‑Environnement Bruxelles a i. (C‑671/16,
EU:C:2018:403,
bod 60).
Pozri v tomto
zmysle
tiež
rozsudok z 25. júna
2020,
A
a i. (Veterné
elektrárne v Aalter a Nevele)
(C‑24/19,
EU:C:2020:503,
bod 61).
28      Rozsudok
zo
7. júna
2018,
Inter‑Environnement Bruxelles a i. (C‑671/16,
EU:C:2018:403,
bod 60).
Pozri v tomto
zmysle
tiež
rozsudok z 25. júna
2020,
A
a i. (Veterné
elektrárne v Aalter a Nevele)
(C‑24/19,
EU:C:2020:503,
bod 61).
29      Dohovor z roku
1998 o prístupe k informáciám,
účasti
verejnosti
na
rozhodovacom
procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach
životného
prostredia
(Ú. v. EÚ L 124,
2005,
s. 4),
schválený
rozhodnutím
Rady
2005/370/ES
zo
17. februára
2005
(Ú. v. EÚ L 124,
2005,
s. 1).
30      Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
s. 36 a 37.
31      Rozsudok z 22. februára
2022,
Bund Naturschutz in
Bayern (C‑300/20,
EU:C:2022:102,
bod 49), v ktorom
sa
odkazuje
na
rozsudky z 25. júna
2020,
A
a i. (Veterné
elektrárne v Aalter a Nevele)
(C‑24/19,
EU:C:2020:503,
bod 66), a z 27. októbra
2016,
D’Oultremont a i. (C‑290/15,
EU:C:2016:816,
bod 44).
32      Rozsudok z 22. februára
2022,
Bund Naturschutz in
Bayern (C‑300/20,
EU:C:2022:102,
bod 53).
33      Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
s. 36 a 37.
34      Pozri
rozsudky
zo
7. júna
2018,
Inter‑Environnement Bruxelles a i. (C‑671/16,
EU:C:2018:403,
bod 55), a z 27. októbra
2016,
D’Oultremont a i. (C‑290/15,
EU:C:2016:816,
bod 48),
ako
aj
návrhy,
ktoré
som
predniesla
vo
veci
Inter‑Environnement Bruxelles a i. (C‑671/16,
EU:C:2018:39,
bod 25) a vo
veci
D’Oultremont a i. (C‑290/15,
EU:C:2016:561,
bod 55).
35      Rozsudky z 22. februára
2022,
Bund Naturschutz in
Bayern (C‑300/20,
EU:C:2022:102,
bod 50) a zo
7. júna
2018,
Inter‑Environnement Bruxelles a i. (C‑671/16,
EU:C:2018:403,
bod 43) a Thybaut a i. (C‑160/17,
EU:C:2018:401,
bod 48).
36      Vo
veci
Inter‑Environnement Bruxelles a i. išlo o regionálne
urbanistické
nariadenie,
vo
veci
Thybaut o obvod
mestských
pozemkových
úprav a vo
veci
Bund Naturschutz in Bayern o určenie
chránenej
krajinnej
oblasti.
37      Návrh
smernice
Rady o posudzovaní
vplyvov
určitých
plánov a programov
na
životné
prostredie
zo
4. decembra
1996
[KOM(96)
511 v konečnom
znení,
s. 2].
Pozri
tiež
plány a programy
uvedené
Komisiou
na
ilustráciu
pôsobnosti
na
s. 3.
38      Formulácia,
ktorú
používa
Súdny
dvor,
je
trochu
nešťastná,
keďže
od
veci
D’Oultremont a i. sa
vzťahuje
na
pojem „plány a programy“.
Ako
vyplýva z kontextu
judikatúry
citovanej v poznámke
pod
čiarou 349,
tieto
úvahy
však v skutočnosti
konkretizujú
znak
„rámec
pre
budúce
povoľovanie
projektov“.
39      Rozsudky z 9. marca 2023,
An Bord Pleanála a i. (Oblasť
St Teresa’s Gardens)
(C‑9/22,
EU:C:2023:176,
bod 38); z 22. februára
2022,
Bund Naturschutz in
Bayern (C‑300/20,
EU:C:2022:102,
bod 60), a z 25. júna
2020,
A
a i. (Veterné
elektrárne v Aalter a Nevele)
(C‑24/19,
EU:C:2020:503,
bod 67).
40      Rozsudky z 22. februára
2022,
Bund Naturschutz in
Bayern (C‑300/20,
EU:C:2022:102,
bod 61), a z 25. júna
2020,
A
a i. (Veterné
elektrárne v Aalter a Nevele)
(C‑24/19,
EU:C:2020:503,
bod 68).
41      Rozsudky z 8. mája
2019,
Verdi
Ambiente e Società (VAS) – Aps Onlus a i. (C‑305/18,
EU:C:2019:384,
bod 51);
zo
7. júna
2018,
Inter‑Environnement Bruxelles a i. (C‑671/16,
EU:C:2018:403,
bod 55), a zo
7. júna
2018,
Thybaut a i. (C‑160/17,
EU:C:2018:401,
bod 55).
Pozri
už
návrhy,
ktoré
som
predniesla
vo
veci
Inter‑Environnement Bruxelles a i. (C‑671/16,
EU:C:2018:39,
bod 26).
42      Rozsudky z 22. februára
2022,
Bund Naturschutz in
Bayern (C‑300/20,
EU:C:2022:102,
bod 61), a z 25. júna
2020,
A
a i. (Veterné
elektrárne v Aalter a Nevele)
(C‑24/19,
EU:C:2020:503,
bod 68).
43      Rozsudok z 22. februára
2022,
Bund Naturschutz in
Bayern (C‑300/20,
EU:C:2022:102,
bod 62).
44      Rozsudky z 25. júna
2020,
A
a i. (Veterné
elektrárne v Aalter a Nevele)
(C‑24/19,
EU:C:2020:503,
bod 82), a z 28. februára
2012,
Inter‑Environnement Wallonie a Terre wallonne (C‑41/11,
EU:C:2012:103,
bod 42).
45      Rozsudky z 25. júna
2020,
A
a i. (Veterné
elektrárne v Aalter a Nevele)
(C‑24/19,
EU:C:2020:503,
bod 83), a z 28. februára
2012,
Inter‑Environnement Wallonie a Terre wallonne (C‑41/11,
EU:C:2012:103,
bod 43).
46      Rozsudky z 25. júna
2020,
A
a i. (Veterné
elektrárne v Aalter a Nevele)
(C‑24/19,
EU:C:2020:503,
bod 83), a z 28. februára
2012,
Inter‑Environnement Wallonie a Terre wallonne (C‑41/11,
EU:C:2012:103,
bod 44 a 45).
47      Rozsudky z 25. júna
2020,
A
a i. (Veterné
elektrárne v Aalter a Nevele)
(C‑24/19,
EU:C:2020:503,
bod 83), a z 28. februára
2012,
Inter‑Environnement Wallonie a Terre wallonne (C‑41/11,
EU:C:2012:103,
bod 46).
48      Rozsudky z 28. júla
2016,
Association
France Nature
Environnement (C‑379/15,
EU:C:2016:603,
bod 43), a z 28. februára
2012,
Inter‑Environnement Wallonie a Terre wallonne (C‑41/11,
EU:C:2012:103,
bod 63).
49      Rozsudok z 25. júna
2020,
A
a i. (Veterné
elektrárne v Aalter a Nevele)
(C‑24/19,
EU:C:2020:503,
bod 90).
50      Rozsudok z 25. júna
2020,
A
a i. (Veterné
elektrárne v Aalter a Nevele)
(C‑24/19,
EU:C:2020:503,
bod 92).
51      Rozsudok z 25. júna
2020,
A
a i. (Veterné
elektrárne v Aalter a Nevele)
(C‑24/19,
EU:C:2020:503,
bod 94).
52      Rozsudok z 25. júna
2020,
A
a i. (Veterné
elektrárne v Aalter a Nevele)
(C‑24/19,
EU:C:2020:503,
bod 90).
53      Rozsudky z 28. júla
2016,
Association
France Nature
Environnement (C‑379/15,
EU:C:2016:603,
bod 41), a z 28. februára
2012,
Inter‑Environnement Wallonie a Terre wallonne (C‑41/11,
EU:C:2012:103,
bod 61).
54      Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
s. 42.
55      Podobne
rozsudok z 25. júna
2020,
A
a i. (Veterné
elektrárne v Aalter a Nevele)
(C‑24/19,
EU:C:2020:503,
bod 91).
56      Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
s. 42.
57      Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
s. 20, a písomné
pripomienky
Belgického
kráľovstva,
body 37
až
39.