Predbežné znenie
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
TAMARA ĆAPETA
prednesené 5. marca 2026(1)
Vec C‑194/24
Talianska republika
proti
Európskemu parlamentu,
Rade Európskej únie
„ Žaloba o neplatnosť – Spoločná rybárska politika – Kontrola povinnosti vylodiť úlovky – Nariadenie (EÚ) 2023/2842 – Inštalácia monitorovacích kamier na rybárske plavidlá – Porušenie článkov 7, 8 a 31 Charty základných práv – Proporcionalita – Intenzita preskúmania “
I.      Úvod
1.        Zvyčajne sa nechcený alebo (komerčne) nezaujímavý úlovok hádzal späť do mora.(2) V tom okamihu však už boli dané ryby alebo morské živočíchy pravdepodobne mŕtve alebo hynuli.(3)
2.        „Povinnosť vylodiť úlovky“ sa zaviedla nariadením o spoločnej rybárskej politike (ďalej len „SRP“)(4) s cieľom znížiť plytvanie, ktoré bolo v komerčnom rybolove po desaťročia veľmi rozšírené, a prispieť tak k udržateľnejšej rybárskej politike. V tomto akte sa v podstate vyžaduje, aby sa všetky úlovky uchovávali a zaznamenávali na palube príslušných rybárskych plavidiel a následne vylodili.(5) Z tohto dôvodu bola povinnosť vylodiť úlovky opísaná ako „veľmi veľká zmena v riadení rybolovu“ a „zvrat v tradičnom riadení rybolovu, ktorý ho stavia na hlavu“(6).
3.        Prejednávaná vec sa týka kontroly tejto povinnosti vylodiť úlovky. S cieľom zabezpečiť jej skutočné dodržiavanie sa nariadením (EÚ) 2023/2842(7) (ďalej len „napadnuté nariadenie“) zaviedla požiadavka, aby boli niektoré rybárske plavidlá vybavené systémami diaľkového elektronického monitorovania (ďalej len „REM“) vrátane kamier priemyselnej televízie (ďalej len „CCTV“).
4.        Talianska republika sa domnieva, že inštalácia takýchto kamier predstavuje neprimeraný zásah do rôznych ustanovení Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
5.        Navrhujem, aby Súdny dvor tieto obavy zamietol ako neopodstatnené.
II.    Kontext a právny rámec
6.        Cieľom spoločnej rybárskej politiky, revidovanej nariadením o SRP, je zabezpečiť, aby sa využívanie živých vodných zdrojov vrátane rýb uskutočňovalo spôsobom, pri ktorom sa zabezpečia udržateľné hospodárske, environmentálne a sociálne podmienky(8).
7.        To však nie je možné bez účinných kontrolných opatrení.
8.        V roku 2007 Európsky dvor audítorov poukázal na rozsiahle nedostatky v systéme kontrol v oblasti rybárstva EÚ, ktorý bol v tom čase v platnosti.(9) Tieto opatrenia boli revidované v roku 2009, keď nadobudlo účinnosť nariadenie (ES) č. 1224/2009 (ďalej len „nariadenie o kontrole rybárstva“).(10)
9.        Tento nový systém kontroly rybárstva pozostával z výstupných a vstupných opatrení. Výstupné opatrenia sú v podstate určené na obmedzenie celkového výlovu prostredníctvom tzv. riadenia rybolovného úsilia, ktoré zahŕňa prideľovanie podielov na populáciách jednotlivých druhov rýb vo vodách Únie (limity celkového povoleného výlovu) a kvót pre jednotlivé druhy rybolovu. Vstupné opatrenia sa týkajú prostriedkov a pravidiel, podľa ktorých rybárska flotila vykonáva rybolov, či už prostredníctvom kontroly jej rybolovnej kapacity a používania plavidiel, technických opatrení upravujúcich rybársky výstroj alebo prostredníctvom prideľovania časových období a geografických oblastí, počas ktorých a v rámci ktorých sa môže rybolov vykonávať.(11)
10.      V roku 2015 bol tento systém kontrol rybárstva upravený tak, aby zohľadňoval nadobudnutie účinnosti nariadenia o SRP, a najmä zavedenie povinnosti vylodiť úlovky.(12)
11.      Hoci Dvor audítorov uznal, že systém existujúci od zavedenia nariadenia o SRP predstavuje pokrok a že členské štáty vykonávajú opatrenia v oblasti riadenia rybárstva primerane, vo svojej osobitnej správe č. 08/2017 napriek tomu uviedol, že „[Európska únia] ešte nemá zavedený dostatočne účinný systém na kontrolu rybárstva, aby mohla podporiť úspešnosť SRP“(13). Jedným z odporúčaní uvedených v danej správe teda bolo, aby členské štáty zlepšili spoľahlivosť údajov o úlovkoch, najmä keďže „medzi vykázanými vykládkami a následnými záznamami o prvom predaji boli výrazné rozdiely“(14).
12.      Podobné návrhy boli zopakované aj v uznesení Európskeho parlamentu z roku 2016(15) a v hodnotení Európskej komisie z roku 2017(16).
13.      Komisia preto v roku 2018 uverejnila návrh aktu, ktorý sa neskôr stal napadnutým nariadením.(17) K tomuto dokumentu bolo priložené posúdenie vplyvu,(18) v obidvoch dokumentoch sa zdôrazňuje nedostatočnosť údajov o rybárstve a úlovkoch.(19)
14.      Napadnuté nariadenie vychádza z článku 43 ods. 2 ZFEÚ. V uvedenom ustanovení sa stanovuje riadny legislatívny postup prijímania legislatívnych aktov v oblasti rybárstva, čím sa normotvorcovi EÚ umožňuje prijímať politické rozhodnutia týkajúce sa opatrení na vytvorenie a riadenie SRP.
15.      Článkom 1 bodom 10 napadnutého nariadenia sa nahrádza článok 13 nariadenia o kontrole rybárstva. V novom znení článku 13 ods. 1 sa členským štátom stanovuje povinnosť zabezpečiť monitorovanie a kontrolu rybolovných činností prostredníctvom systémov REM.(20) V novom znení jeho článku 13 ods. 2 sa členským štátom stanovuje povinnosť na účely monitorovania a kontroly povinnosti vylodiť úlovky zabezpečiť, „aby lovné plavidlá [EÚ] s celkovou dĺžkou 18 metrov alebo viac plaviace sa pod ich vlajkou, ktoré predstavujú vysoké riziko nedodržania povinnosti vylodiť úlovky, mali na palube nainštalovaný funkčný systém REM“. Takisto sa v ňom vysvetľuje, že „systém REM musí byť schopný účinne monitorovať a kontrolovať dodržiavanie povinnosti vylodiť úlovky, zahŕňa CCTV a môže zahŕňať ďalšie nástroje a/alebo vybavenie. Kapitán [daného rybárskeho plavidla] zabezpečí, aby sa údaje zo systému REM sprístupnili príslušným orgánom. Príslušné orgány vlajkového a pobrežného členského štátu zodpovedné za kontrolu rybárstva majú rovnaký prístup k týmto údajom bez toho, aby boli dotknuté príslušné pravidlá týkajúce sa ochrany osobných údajov“. Na základe nového znenia článku 13 ods. 3 je Komisia splnomocnená prijímať vykonávacie akty s cieľom vymedziť rozsah a podrobnosti uplatňovania uvedených povinností.(21)
16.      V odôvodnení 24 napadnutého nariadenia sa vysvetľujú motívy, z ktorých novozavedená povinnosť vychádza, a vzhľadom na to, že zasahuje do práva na súkromie a ochranu údajov, obsahuje náčrt opatrení na minimalizáciu tohto zásahu. V tomto smere normotvorca Únie uvádza, že „s cieľom zabezpečiť účinnosť systému [EÚ] na kontrolu rybárstva, najmä pokiaľ ide o monitorovanie dodržiavania povinnosti vylodiť úlovky, je na základe posúdenia rizika potrebné vybaviť určité lovné plavidlá systémami [REM] na palube. Tieto systémy by mali zahŕňať [CCTV]. Údaje CCTV by sa nemali vysielať naživo. S cieľom zaistiť právo na súkromie a ochranu osobných údajov by sa zaznamenávanie obrazového materiálu prostredníctvom CCTV malo povoliť len v súvislosti s výstrojom a tými časťami plavidiel, v ktorých sa produkty rybolovu vyťahujú na palubu, manipuluje sa s nimi a v ktorých sa skladujú alebo v ktorých môže dôjsť k odhodeniu úlovkov. Zaznamenávanie by sa malo obmedziť na situácie aktívnej prevádzky výstroja, ako je spúšťanie výstroja do vody alebo jeho vyťahovanie z vody, a situácie, keď sa úlovok vytiahne na palubu a posádka s ním manipuluje, alebo situácie, keď môže dôjsť k odhodeniu úlovkov. V zaznamenanom obrazovom materiáli by sa mala čo najviac obmedziť možnosť identifikovať jednotlivé osoby a v prípade potreby by sa údaje mali anonymizovať. Na zabezpečenie jasnosti a konzistentnosti by sa mali stanoviť pravidlá prístupu príslušných orgánov k údajom z uvedených systémov REM. Záznamy z CCTV by sa mali sprístupniť výlučne na účely kontroly a inšpekcie podľa nariadenia [o kontrole rybárstva] orgánom uvedeným v uvedenom nariadení“.
A.      Konanie na Súdnom dvore
17.      Talianska republika podala návrhom doručeným do kancelárie Súdneho dvora 11. marca 2024 žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.
18.      Navrhuje, aby Súdny dvor napadnuté nariadenie zrušil a uložil Parlamentu a Rade Európskej únie povinnosť nahradiť trovy konania.
19.      Parlament a Rada navrhujú, aby Súdny dvor žalobu zamietol ako nedôvodnú a uložil Talianskej republike povinnosť nahradiť trovy konania.
20.      Rozhodnutím predsedu Súdneho dvora z 8. júla 2024 bol Komisii povolený vstup do konania ako vedľajšiemu účastníkovi na podporu návrhov Parlamentu a Rady.
21.      Písomné pripomienky zaslali Talianska republika, Parlament, Rada a Komisia. Dňa 22. októbra 2025 sa konalo pojednávanie, na ktorom títo účastníci konania predniesli aj ústne vyjadrenia.
III. Analýza
22.      Talianska republika zakladá svoju žalobu o neplatnosť na dvoch žalobných dôvodoch. Súdny dvor ma požiadal, aby som svoju analýzu obmedzila na prvý žalobný dôvod.(22)
A.      Prvý žalobný dôvod
23.      Prvý žalobný dôvod smeruje proti článku 1 bodu 10 napadnutého nariadenia.(23) Pripomínam, že týmto ustanovením sa zavádza povinnosť členských štátov umožniť monitorovanie a kontrolu povinnosti vylodiť úlovky prostredníctvom systémov REM, ktoré v prípade plavidiel s dĺžkou najmenej 18 metrov(24) a predstavujúcich vysoké riziko nedodržania povinnosti vylodiť úlovky, musia
zahŕňať CCTV kamery a môžu zahŕňať aj iné nástroje a/alebo vybavenie.
24.      Talianska republika sa domnieva, že rozhodnutie normotvorcu EÚ nariadiť povinnú inštaláciu takýchto CCTV kamier na niektorých plavidlách predstavuje neprimerané obmedzenie troch práv chránených Chartou: práva na rešpektovanie súkromného a rodinného života (článok 7), práva na ochranu osobných údajov (článok 8) a práva na spravodlivé a primerané pracovné podmienky (článok 31). Táto povinnosť členských štátov je preto v rozpore s článkom 52 ods. 1 Charty.(25)
25.      Parlament a Rada s podporou Komisie tieto tvrdenia spochybňujú.
B.      Primeraná intenzita súdneho preskúmania
26.      Predbežná otázka, o ktorej sa diskutovalo na pojednávaní, sa týka intenzity súdneho preskúmania, ktoré má Súdny dvor vykonávať, keď ide o zlučiteľnosť legislatívneho opatrenia Únie s právami chránenými Chartou.
27.      Talianska republika vo svojej žalobe tvrdí, že posúdenie proporcionality legislatívneho opatrenia, ktoré zasahuje do práva na súkromie a ochranu údajov, si vyžaduje vysokú intenzitu preskúmania zo strany Súdneho dvora. V tejto súvislosti sa táto účastníčka konania odvoláva na judikatúru, v ktorej Súdny dvor zdôraznil, že opatrenie zasahujúce do článkov 7 a 8 Charty musí byť „striktne nevyhnutné“ na dosiahnutie sledovaného cieľa.(26) Talianska republika teda v podstate tvrdí, že na dosiahnutie primeranej rovnováhy medzi cieľmi sledovanými predmetnými opatreniami a dotknutými základnými právami musí Súdny dvor vykonať posúdenie proporcionality, ktoré zahŕňa všetky tri úrovne proporcionality, t. j. primeranosť, nevyhnutnosť a proporcionalitu stricto sensu. Okrem toho táto účastníčka konania v podstate tvrdí, že každý krok si vyžaduje vysokú intenzitu preskúmania zo strany Súdneho dvora.
28.      Naopak, Parlament, Rada a Komisia tvrdia, že Súdny dvor musí iba overiť, či je predmetné opatrenie vzhľadom na cieľ, ktorý sa normotvorca Únie snaží dosiahnuť, „zjavne neprimerané“. V tomto smere sa Komisia opiera o rozsudok vo veci Taliansko/Rada (Kvóta na rybolov stredomorského mečiara veľkého), v ktorom Súdny dvor rozhodol, že „pokiaľ ide o súdne preskúmanie podmienok uplatňovania [zásady proporcionality], vzhľadom na širokú mieru voľnej úvahy, ktorú má normotvorca [Európskej ú]nie v oblasti [SRP], zákonnosť takéhoto opatrenia môže ovplyvniť len zjavná neprimeranosť opatrenia prijatého v tejto oblasti vo vzťahu k cieľu, ktorý príslušná inštitúcia sleduje. Preto nie je podstatné, či opatrenie prijaté normotvorcom Únie bolo jediné alebo najlepšie možné, ale či bolo zjavne neprimerané“(27).
29.      Ani jedno z týchto stanovísk nie je v zásade nesprávne. Obe línie judikatúry, ktoré si zvolili účastníci konania, sa týkajú intenzity súdneho preskúmania uplatniteľného na uplatňovanie zásady proporcionality inštitúciami Únie pri prijímaní legislatívnych opatrení.
30.      Predovšetkým, podľa článku 5 ods. 4 ZEÚ v súlade so zásadou proporcionality nesmie obsah a forma činnosti Únie prekročiť rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľov Zmlúv.
31.      Ak takáto činnosť Únie spočíva v prijímaní legislatívnych opatrení, prostredníctvom ktorých sa politiky uvedené v Zmluvách „uvádzajú do života“, normotvorca Únie má v zásade široký priestor na voľbu prostriedkov, ktoré považuje za primerané.(28) Súdny dvor už potvrdil, že takáto široká miera voľnej úvahy existuje aj v oblasti SRP.(29)
32.      Táto legislatívna voľnosť však nie je neobmedzená. Po prvé musí sa vykonávať v medziach toho, čo všeobecne umožňujú ciele Zmlúv aj konkrétnej politiky, ako je v Zmluvách stanovené. Po druhé zásada proporcionality si vyžaduje, aby „akty inštitúcií Únie neprekračovali hranice toho, čo je primerané a potrebné na uskutočnenie legitímnych cieľov sledovaných predmetnou právnou úpravou, pričom v situácii, keď existuje výber medzi viacerými primeranými opatreniami, treba zvoliť také opatrenie, ktoré je najmenej obmedzujúce, a spôsobené zásahy nesmú byť neprimerané vo vzťahu k sledovaným cieľom“(30).
33.      Posledné uvedené tvrdenie naznačuje, že podľa názoru Súdneho dvora musí normotvorca Únie pri prijímaní právnych predpisov rešpektovať všetky tri úrovne
posúdenia proporcionality: to znamená, že zvolené opatrenie je primerané a nevyhnutné na dosiahnutie sledovaného cieľa, že ostatné záujmy boli náležite zohľadnené a že tieto ostatné záujmy nie sú zvoleným opatrením nadmerne zaťažené.
34.      Keď však Súdny dvor preskúmava uplatňovanie zásady proporcionality normotvorcom Únie, usudzuje, že by mal overiť len to, či „opatrenie nie je zjavne neprimerané vo vzťahu k cieľu, ktorý príslušná inštitúcia sleduje“(31). Aby Súdny dvor zistil, či to tak je, musí položiť otázku, či bolo opatrenie prijaté normotvorcom „zjavne neprimerané“, nie či bolo „jedinou alebo najlepšou možnosťou“(32). Súdny dvor zopakoval toto tvrdenie o hraniciach svojich vlastných právomocí súdneho preskúmania aj vo vzťahu k opatreniam v oblasti SRP.(33)
35.      Pri preskúmavaní legislatívnych opatrení Únie preto v zásade proporcionalita znamená fakticky „vecnú racionalitu“ rozhodnutia normotvorcu Únie.
36.      Na tento účel si Súdny dvor musí položiť otázku, či vecná reakcia normotvorcu Únie na konkrétnu politickú výzvu zodpovedá jednej z možností, ktoré má k dispozícii rozumný rozhodujúci subjekt. Ak Súdny dvor dospeje k záveru, že požadovaný legislatívny výsledok možno dosiahnuť na základe zvoleného opatrenia, nebude túto voľbu ďalej spochybňovať.
37.      Normotvorca Únia však musí byť schopný Súdnemu dvoru preukázať, že zohľadnil každý vplyv na záujmy rôznych zainteresovaných strán, ktorých sa dané opatrenie týka, a že preskúmal, či „môžu ciele sledované zvoleným opatrením odôvodniť dokonca aj značné negatívne hospodárske dôsledky pre niektoré hospodárske subjekty“(34). Táto povinnosť je objasnená v článku 5 Protokolu (č. 2) o uplatňovaní zásad subsidiarity a proporcionality, ktorý je pripojený k Zmluve o EÚ a Zmluve o FEÚ a v ktorom, ako Súdny dvor vysvetlil, sa vyžaduje, aby „návrhy legislatívnych aktov [zohľadňovali] potrebu udržať akúkoľvek záťaž hospodárskych subjektov na čo najnižšej úrovni, primeranej sledovanému cieľu“(35).
38.      Protiváhou rešpektu Súdneho dvora k normotvorcovi Únie vo vzťahu k jeho vecným rozhodnutiam je tak preskúmanie „procedurálnej proporcionality“ predmetného opatrenia.(36)
39.      Rešpektovanie vecných rozhodnutí normotvorcu súdom je spojené s deľbou moci v demokratickej spoločnosti: sú to voliči, a nie súdy, kto „súdi“ politické rozhodnutia normotvorcu a kto ho núti niesť zodpovednosť za to, čo sa mu podarilo či nepodarilo, keď vyvažoval verejné a súkromné záujmy bytostne spojené s určitou politickou otázkou.
40.      V každom prípade ale voľnosť normotvorcu Únie pri výbere primeraných opatrení je podstatne užšia, ak zvolené opatrenie zasahuje do základných práv chránených Chartou.(37)
41.      V článku 52 ods. 1 Charty sa stanovuje, že každé obmedzenie výkonu práv alebo slobôd, ktoré obsahuje, podlieha zásade proporcionality.
42.      Pri uplatňovaní tejto „emanácie“ zásady proporcionality, ako je vyjadrená v Charte, preskúmanie Súdneho dvora zvyčajne pozostáva z preskúmania všetkých troch úrovní posúdenia proporcionality.(38) Inými slovami, svoju právomoc preskúmania neobmedzuje na zjavnú neprimeranosť rozhodnutí, ktoré sú základom daného opatrenia. Súdny dvor skôr, a prinajmenšom v súvislosti so zásahom do niektorých základných práv(39), ako je právo na súkromie a ochranu údajov, vykonáva intenzívne preskúmanie proporcionality tohto zásahu.(40)
43.      V tomto smere má Talianska republika pravdu, keď odkazom na rozsudok vo veci Luxembourg Business Registers preukazuje potrebu vysokej intenzity preskúmania zo strany Súdneho dvora v prejednávanej veci.(41)
44.      Zásada proporcionality si vo svojej „emanácii ochrany práv“ skutočne vyžaduje takúto vysokú intenzitu preskúmania.(42)
45.      V prvom rade to znamená, že normotvorca Únie nesie dôkazné bremeno, že jeho vecné rozhodnutia sú v súlade s ústavnou ochranou poskytovanou dotknutým právam a zodpovedajú dôležitosti sledovaného cieľa.
46.      Uvedená povinnosť normotvorcu Únie obhájiť svoje vecné rozhodnutia pred Súdnym dvorom vzniká, keď strana, ktorá legislatívne opatrenie napadla, dokáže preukázať, že dané opatrenie zasahuje do jedného alebo viacerých základných práv. V tomto smere súhlasím s názorom Parlamentu, že nie všetky tvrdenia o porušení základných práv automaticky vedú ku „striktnému“ preskúmaniu legislatívneho opatrenia Súdnym dvorom. Skôr musí vždy existovať skutočná súvislosť medzi predmetným opatrením a údajným porušením Chartou chráneného práva alebo zásady.(43) Preto musí Súdny dvor pri posúdení proporcionality opatrenia, ktoré údajne porušuje základné právo, najprv overiť, či toto opatrenie vôbec môže do daného práva zasiahnuť.
47.      Napokon dôvodom pre menej zdržanlivé, a teda invazívnejšie preskúmanie legislatívnych opatrení Únie v prípade zásahu do základných práv je osobitná úloha, ktorú práva chránené Chartou majú v liberálnej demokratickej spoločnosti: v spoločnosti, v ktorej je zmysluplná demokratická správa vecí verejných ohraničená určitými základnými právnymi pravidlami, ktoré nemožno svojvoľne narušiť, a to ani v súvislosti s demokratickým rozhodovaním.
48.      Súdny dvor môže chrániť hodnotu demokracie, vyjadrenú v článku 2 ZEÚ, len prostredníctvom striktného preskúmania legislatívneho opatrenia Únie zasahujúceho do základných práv. Demokracia, ako ju chápe Európska únia, presahuje rámec rozhodovania demokraticky zvolenej väčšiny; vyžaduje si ochranu práv menšín, ktoré sú súčasťou európskej spoločnosti. Táto úloha súdov spočívajúca v ochrane menšín pred vôľou väčšiny sa stala ešte dôležitejšou v dnešnom svete, v ktorom sa autokratické vlády snažia posilniť a zachovať si svoju moc tým, že rušia práva menšín a vo všeobecnosti každého, kto sa stavia proti ich rozhodnutiam, pričom svoje konanie odôvodňujú tým, že demokraciu predstavujú ako vládu zvolenej väčšiny. To je tiež dôvod, prečo sa tieto autokratické vlády v prvom rade snažia obmedziť nezávislosť súdnictva.
49.      Prejednávaná vec vyvoláva obavu, že napadnutá právna úprava neprimerane zasahuje do niektorých základných práv chránených Chartou, konkrétne do práva na súkromie, na ochranu osobných údajov a na spravodlivé a primerané pracovné podmienky. Talianska republika žiada o preskúmanie zákonnosti zmien nariadenia o kontrole rybolovu, ktoré boli vykonané napadnutým nariadením, so zreteľom na Chartu. To si vyžaduje, aby Súdny dvor preskúmal proporcionalitu akéhokoľvek potenciálneho zásahu do práv, ktoré sú v ňom chránené, striktne. Práve k tomuto posúdeniu teraz pristúpim.
C.      Inštalácia CCTV kamier na rybárskych plavidlách nezasahuje neprimerane do článkov 7, 8 a 31 Charty
50.      Vo svojom prvom žalobnom dôvode Talianska republika v podstate tvrdí, že došlo k porušeniu článku 52 ods. 1 Charty. Domnieva sa, že povinnosť inštalovať CCTV kamery pre určité typy rybárskych plavidiel predstavuje neprimerané obmedzenie práv vyjadrených v článkoch 7, 8 a 31 Charty. Podľa tejto účastníčky konania inštalácia takýchto kamier vedie k zjavnému a neprimeranému zásahu do práva na súkromie osôb na palube takýchto plavidiel, do práva na ochranu ich osobných údajov a do ich práva na pracovné podmienky rešpektujúce ich dôstojnosť. Dôvodom je, že v dôsledku inštalácie uvedených kamier týmto osobám hrozí riziko, že budú identifikované. Hoci Talianska republika uznáva, že tieto opatrenia sledujú legitímny cieľ, domnieva sa, že normotvorca Únie mal k dispozícii menej obmedzujúce a podľa jej názoru dokonca účinnejšie opatrenie v podobe využitia pozorovateľov. Preto tvrdí, že dané opatrenie v súčasnej podobe predstavuje „zjavne“(44) neprimeraný zásah do základných práv osôb a pracovníkov na palubách rybárskych plavidiel.
51.      Parlament a Rada s podporou Komisie tieto tvrdenia spochybňujú.
1.      Uplatniteľnosť článkov 7 a 8 Charty
52.      Ako bolo vysvetlené vyššie, keď Súdny dvor čelí tvrdeniu o porušení základného práva, mal by si najprv položiť otázku, či je dotknuté opatrenie takého druhu, že môže do predmetných práv zasiahnuť. Ak áno, štandard preskúmania uskutočňovaného Súdnym dvorom si vyžaduje striktné preskúmanie.
53.      Môže povinnosť zaviesť na palube niektorých rybárskych plavidiel CCTV kamery zasiahnuť do základných práv, na ktoré sa odvoláva Talianska republika? Na úvod sa budem zaoberať článkami 7 a 8 Charty.
54.      V jej článku 7 sa zaručuje rešpektovanie súkromného a rodinného života osoby. Článkom 8 ods. 1 Charty sa chráni jeden aspekt súkromného a rodinného života, ktorý sa v digitálnej ére stal obzvlášť citlivým: výslovne sa priznáva každému právo na ochranu jeho osobných údajov.
55.      Parlament, Komisia a Rada v podstate spochybňujú, že tieto práva sú dotknuté opatreniami, ktorých sa týka konanie vo veci samej. Tvrdia, že dané opatrenia sú koncipované tak, že v prvom rade nemôže dôjsť k porušeniu článkov 7 a 8 Charty: napríklad inštalácia predmetných kamier sa týka len niektorých (vysokorizikových) plavidiel; nahrávanie má byť minimálne a má sa obmedziť len na tie časti plavidla, kde sa produkty rybolovu vyťahujú na palubu, kde sa s nimi manipuluje a kde sa skladujú alebo kde môže dôjsť k odhadzovaniu; a všetky záznamy sa anonymizujú „čo najskôr“.
56.      Talianska republika sa domnieva, že napriek technickým a právnym opatreniam, ktorých cieľom je obmedziť používanie predmetných kamier, riziko identifikácie osoby stále existuje. Ako tvrdí, už len táto skutočnosť by mala viesť k uplatneniu práva na ochranu súkromia a osobných údajov.
57.      Súhlasím so stanoviskom Talianskej republiky.
58.      Ochrana práva na súkromie nie je hazardná hra. Každý človek má jedinečné vlastnosti, ktoré ho odlišujú od ostatných ľudí.(45) Napriek povinnostiam uloženým Komisii zaviesť prostriedky na anonymizáciu – špecificky navrhnutú(46) – záznamov predmetných kamier, nemožno vylúčiť, že pracovníci na palube dotknutých plavidiel budú na videozáznamoch zaznamenaní a môžu byť identifikovaní. Takto zaznamenaná osoba stráca právo na kontrolu nad svojou podobou(47) a uplatní sa jej právo na ochranu údajov.
59.      Aj keď je to nepravdepodobné, rovnako nemožno vylúčiť, ako vysvetľuje Talianska republika, že „mechanický voyeur“ na palube týchto plavidiel môže zaznamenať súkromný rozhovor alebo situáciu medzi dvoma rybármi počas spracúvania denného úlovku a tým zasiahnuť do ich súkromných životov.(48)
60.      Preto už samotná skutočnosť, že na palube predmetných plavidiel sú nainštalované CCTV kamery, znamená možnosť zásahu do článkov 7 a 8 Charty, keďže existuje možnosť, hoci len malá, že prostredníctvom uvedených záznamov môžu byť osoby na týchto predmetných plavidlách identifikované. Skutočnosť, že opatrenie sa nevzťahuje na všetky plavidlá (ale len na plavidlá dlhšie ako 18 metrov, ktoré predstavujú vysoké riziko nedodržania povinnosti vylodiť úlovky), na tom nič nemení. Predmetné opatrenie môže zasiahnuť do práva na súkromie osôb pracujúcich na takýchto plavidlách, a preto, aby sa zachovala jeho zákonnosť, musí byť odôvodnené.
61.      Predmetné opatrenia preto patria do rozsahu ochrany základných práv podľa článkov 7 a 8 Charty.
2.      Uplatniteľnosť článku 31 Charty
62.      V článku 31 ods. 1 Charty sa stanovuje právo na dodržiavanie spravodlivých a primeraných pracovných podmienok vrátane zdravia, bezpečnosti a dôstojnosti pracovníkov.
63.      Parlament, Rada a Komisia v podstate zdôrazňujú, že nie je bezprostredne jasné, prečo v tomto prípade dochádza k zásahu do daných práv.
64.      Talianska republika v reakcii vysvetľuje, že práca pod kamerovým dohľadom predstavuje „rušivú kontrolu“, ktorá nerešpektuje ten aspekt článku 31 ods. 1 Charty, ktorý sa týka „dôstojnosti“.
65.      Podľa môjho názoru majú obidve tvrdenia svoje opodstatnenie.
66.      Na jednej strane sa mi zdá, že článok 31 ods. 1 Charty sa vo svetle Vysvetliviek k Charte(49) týka predovšetkým telesnej a duševnej integrity pracovníkov. Z tohto pohľadu je ťažké pochopiť, ako právo na „dôstojné“ pracovné podmienky zahŕňa aj cielené zaznamenávanie činností počas skutočného
pracovného času (na rozdiel od prestávok v lodných kuchyniach alebo kajutách).(50) V odvetví, ktoré sa vyznačuje klesajúcimi úlovkami, prísnymi regulačnými požiadavkami a systémom odmeňovania často spojeným s množstvom rýb ulovených počas každej plavby,(51) možno používanie kamier v skutočnosti považovať za faktor v prospech
ochrany (a teda dôstojnosti) pracovníkov pred vykorisťovaním. Ak by sa naše úvahy uberali týmto smerom, nedochádzalo by k žiadnemu obmedzeniu článku 31 ods. 1 Charty.
67.      Na druhej strane platí, že dôstojnosť na pracovisku, chránená článkom 31 ods. 1 Charty, je možno základnou hodnotou
sociálnych pracovných práv.(52) Ľudská dôstojnosť na pracovisku pôsobí ako protiváha asymetrie moci, ktorá sa vyznačuje možnosťou neustálej kontroly správania zamestnancov na pracovisku. Je zrejmé, že jedným zo spôsobov vykonávania takejto kontroly je monitorovanie kamerovým systémom.
68.      V tomto zmysle je nevyhnutné, že sa zásah do práva na dôstojnosť na pracovisku spôsobený existenciou CCTV kamier prekrýva s právom na súkromie a ochranu údajov. Tým sa nevylučuje uplatniteľnosť článku 31 ods. 1 Charty na opatrenia, ktoré majú vplyv na súkromie na pracovisku.
69.      V judikatúre Európskeho súdu pre ľudské práva (ďalej len „ESĽP“) sa do určitej miery uznalo právo na dôstojnosť pri práci ako kategória práva na súkromie zaručeného článkom 8 Európskeho dohovoru o ľudských právach (ďalej len „EDĽP“)(53). Z tohto hľadiska má Talianska republika určite pravdu, keď tvrdí, že inštalácia videokamier sama osebe
zasahuje do práva zamestnanca na pracovné podmienky rešpektujúce jeho dôstojnosť, a preto musí byť podmienená primeranou reakciou s odkazom na legitímny cieľ.(54)
70.      Napokon a v rozpore s tým, čo Komisia vysvetlila na pojednávaní, na účely rozhodnutia o tom, či článok 31 ods. 1 Charty vôbec je dotknutý, nie je relevantné, že v napadnutom nariadení sa výslovne stanovujú právne a technické obmedzenia tohto monitorovania. Rovnako ako v súvislosti s údajným zásahom do článkov 7 a 8 Charty, tieto prvky vstupujú do analýzy Súdu až v momente posudzovania proporcionality
akýchkoľvek obmedzení uvedeného práva. Neobmedzujú však pôsobnosť článku 31 ods. 1 Charty.
71.      Navrhujem preto, aby Súdny dvor rozhodol, že predmetné opatrenia patria do pôsobnosti článku 31 ods. 1 Charty.
3.      Proporcionalita
72.      Keďže som dospela k záveru, že predmetné opatrenia patria do pôsobnosti článkov 7, 8 a 31 Charty v dôsledku toho, že zasahujú do práv v nich stanovených, pristúpim teraz k posúdeniu proporcionality daných opatrení.
Legitímny cieľ
73.      Zásah do základného práva môže byť odôvodnený tým, že proporcionálnym spôsobom sleduje legitímny cieľ. Súdny dvor by si teda mal najprv položiť otázku, či sporné opatrenie má cieľ, ktorý možno uznať za legitímny.
74.      Ako sa uvádza v odôvodneniach napadnutého nariadenia, normotvorca Únie usúdil, že úspešné vykonávanie SRP ako celku a účinnosť povinnosti vylodiť úlovky ako súčasti tejto celkovej štruktúry si okrem iného vyžaduje používanie účinného, efektívneho, moderného a transparentného systému kontroly.(55)
75.      V prejednávanej veci je nesporné, že povinnosť vylodiť úlovky ako súčasť SRP a potreba zabezpečiť účinné vykonávanie tejto povinnosti predstavujú legitímny cieľ.(56)
76.      Aj Talianska republika, teda účastník konania, ktorý podal návrh na začatie tohto konania, súhlasí s tým, že inštaláciou monitorovacích kamier na palubách sporných plavidiel sa sleduje legitímny cieľ: zabezpečiť dodržiavanie povinnosti vylodiť úlovky s cieľom dosiahnuť ciele SRP.
77.      Preto neexistuje dôvod, prečo by Súdny dvor nemal uznať tento cieľ za legitímny.
Primeranosť
78.      Cieľom kritéria primeranosti, ako súčasti posúdenia proporcionality, je určiť, či prostredníctvom predmetného opatrenia možno dosiahnuť požadovaný cieľ.
79.      V prejednávanej veci, rovnako ako v súvislosti so samotným legitímnym cieľom, žiadna zo strán nespochybňuje primeranosť používania systémov REM vrátane CCTV kamier na zlepšenie dodržiavania povinnosti vylodiť úlovky.
80.      Zo spisu vyplýva, že podľa správy Európskej výkonnej agentúry pre klímu, infraštruktúru a životné prostredie predstavuje kontrola odhadzovania úlovkov a cena a podrobné monitorovanie každého rybárskeho výjazdu pre vykonávanie povinnosti vylodiť úlovky jedno z hlavných rizík. Uvedená agentúra preto odporučila zamerať kontroly skôr na činnosť na mori než v čase vyloďovania.(57)
81.      Okrem toho sa podľa posúdenia vplyvu ukázalo, že zavedenie systémov REM, ktoré zahŕňajú kamery, „má potenciál byť účinným prostriedkom na zabezpečenie kontroly a presadzovania povinnosti vylodiť úlovky a má odrádzajúci účinok na nezákonné odhadzovanie úlovkov“(58).
82.      Súdny dvor teda nemá dôvod pochybovať o primeranosti povinnosti inštalovať na palubách niektorých rybárskych plavidiel CCTV kamery na účely zníženia množstva ulovených, ale nevylodených rýb: medzi takýmto systémom monitorovania a účinnosťou povinnosti vylodiť úlovky jednoznačne existuje dostatočná súvislosť.(59)
83.      Normotvorca Únie sa preto oprávnene domnieval, že zavedenie povinnosti nainštalovať uvedené kamery je primerané na dosiahnutie ním sledovaného cieľa.
Nevyhnutnosť
84.      Hlavným tvrdením Talianskej republiky je, že predmetné opatrenie nie je nevyhnutné.
85.      Pri posúdení proporcionality sa opatrenie nepovažuje za nevyhnutné, ak existuje alternatívne opatrenie, ktoré je menej obmedzujúce (v prejednávanej veci v súvislosti s tromi predmetnými základnými právami) a ktorým pritom možno dosiahnuť ten istý legislatívny cieľ.
86.      Podľa Talianskej republiky existuje menej obmedzujúce, ale rovnako účinné opatrenie: využívanie ľudských pozorovateľov na palube dotknutých rybárskych plavidiel. Podľa názoru daného účastníka konania je takéto opatrenie možno dokonca efektívnejšie než inštalácia CCTV kamier, keďže pozorovateľ by mohol byť v interakcii s pracovníkmi a prípadným porušeniam povinnosti vylodiť úlovky predchádzať, zatiaľ čo využívaním monitorovania kamerovým systémom sa môže kontrolovať plnenie povinnosti vylodiť úlovky až následne. Navyše, ako Talianska republika vysvetľuje, pri prijímaní napadnutého nariadenia neboli dostatočne zohľadnené výdavky spojené s používaním a prevádzkou zariadení na monitorovanie kamerovým systémom.
87.      V zásade v kontexte „striktného“ posúdenia proporcionality, a v rozpore s tým, čo tvrdí Rada, dôkazné bremeno preukázať, že neexistovali žiadne alternatívne opatrenia, ktorými by sa mohli dosiahnuť rovnaké výsledky, spočíva na normotvorcovi Únie. Inými slovami, nie je na Talianskej republike, aby vyvrátila
nevyhnutnosť prostriedkov zvolených normotvorcom Únie, ale na normotvorcovi Únie, aby preukázal
nevyhnutnosť týchto prostriedkov.
88.      Normotvorca Únie teda musí preukázať, že alternatívne opatrenia zvážil a že napokon zistil, že týmito opatreniami nie je možné dosiahnuť zamýšľaný legislatívny výsledok. Vzhľadom na to, že Talianska republika uviedla tvrdenia v prospech používania pozorovateľov namiesto systémov REM vrátane CCTV kamier, je nevyhnutne na normotvorcovi Únie, aby tieto tvrdenia vyvrátil s cieľom preukázať zákonnosť svojho legislatívneho rozhodnutia voči tvrdeniu o neoprávnenom zásahu do práv chránených Chartou.
89.      V tomto smere normotvorca Únie – teda Parlament, Rada a Komisia – vysvetľuje, že využívanie pozorovateľov bolo skutočne jedným z prostriedkov, ktoré sa počas legislatívneho procesu s cieľom zabezpečiť účinnosť povinnosti vylodiť úlovky zvažovali.(60) Napokon, táto možnosť v práve Únie existuje od roku 2015.(61) Výsledkom kompromisu, ktorý prijali členské štáty v Rade, však bolo uprednostnenie povinnosti používať systémy REM vrátane CCTV kamier.(62)
90.      Na podporu tohto rozhodnutia Parlament, Rada aj Komisia poukazujú na posúdenie vplyvu, v ktorom sa podrobne vysvetľujú výhody monitorovacích kamier a odmietajú použitie pozorovateľov ako rovnako účinný prostriedok na dosiahnutie sledovaného cieľa.(63)
91.      V uvedenom dokumente sa uvádza, že „pôvodne sa zvažovala možnosť vyžadovať prítomnosť pozorovateľov na palube, pretože môže viesť k viacerým výhodám vrátane podpory dodržiavania povinnosti vylodiť úlovky na mori, čo je z definície pružnejšie kontrolné opatrenie než CCTV kamery bez počiatočných kapitálových výdavkov. Táto alternatíva však bola z viacerých dôvodov zamietnutá: (i) na zabezpečenie 24‑hodinového pokrytia by bolo potrebné zamestnať oveľa väčší počet pozorovateľov v striedajúcich sa zmenách; (ii) malé rybárske plavidlá by nemali dostatok priestoru na umiestnenie pozorovateľov, najmä počas dlhých plavieb; (iii) náklady spôsobené zamestnávaním pozorovateľov na mnohých rybárskych plavidlách by boli neúmerné možným výsledkom (napr. potreba dvoch pozorovateľov, ktorí by boli počas celých rybolovných operácií bdelí, môže znamenať vyše 2 000 eur na deň…; priemerné náklady na jedného pozorovateľa v rámci pozorovateľského programu NAFO predstavujú 5 000 eur na mesiac) a (iv) hoci sa uznáva možnosť vzniku nákladov zamestnávaním pozorovateľov len na tých plavidlách, ktoré sú považované za plavidlá s vysokým rizikom nedodržiavania predpisov, takáto možnosť by viedla k neúmernému rozdielu v kontrole na ostatných plavidlách, ktorý by bol sotva ospravedlniteľný“(64)
92.      Okrem toho Parlament vysvetľuje, že nepretržitej a systematickej povahe systémov REM vrátane CCTV kamier sa nemôže prítomnosť pozorovateľov na palube vyrovnať, keďže títo nemôžu zabezpečiť neustály dohľad nad všetkými aspektmi predmetného plavidla.(65)
93.      V tomto smere však Talianska republika v podstate vysvetľuje, že inštalácia CCTV kamier predstavuje systémové riziko vystavenia nahrávaniu na video, a teda predstavuje rušivejšie opatrenie vo vzťahu k článkom 7, 8 a 31 Charty než ad hoc alebo špecificky načasované vyhotovovanie záznamov.
94.      To síce môže byť pravda, ale ako Parlament, Rada a Komisia vysvetlili, ak by sa prevádzka predmetných CCTV kamier obmedzila len na určité časy počas dňa, k odhadzovaniu neželaných živých vodných zdrojov vrátane rýb by jednoducho dochádzalo v období, keď by boli predmetné kamery vypnuté. Preto ad hoc
záznamy sú síce menej rušivé, nemožno ich ale chápať ako rovnako efektívnu alternatívu.
95.      Vzhľadom na uvedené vysvetlenia sa domnievam, že z legislatívneho spisu, dokumentov predložených Súdnemu dvoru a vysvetlení účastníkov konania jasne vyplýva, že normotvorca Únie posudzoval viaceré prostriedky, ktorými by mohol dosiahnuť sledovaný legislatívny cieľ, a zvažoval ich efektívnosť z hľadiska sledovaného cieľa, nakoniec však tieto alternatívne prostriedky zamietol ako menej primerané na dosiahnutie cieľa sledovaného jeho opatrením.
96.      Podľa môjho názoru teda normotvorca Únie poskytol dostatočné argumenty na preukázanie toho, že využívanie pozorovateľov nepredstavuje rovnako efektívny prostriedok na kontrolu dodržiavania povinnosti vylodiť úlovok.
Vyvažovanie
97.      V rámci tretej úrovne posúdenia proporcionality, často označovanej ako „proporcionalita stricto sensu“  alebo jednoducho „vyvažovanie“, sa vyžaduje, aby normotvorca Únie preukázal, že negatívne účinky spôsobené predmetnými opatreniami nie sú neprimerané výhodám, ktoré sa právnymi predpismi majú dosiahnuť. Inými slovami, v rámci tohto kritéria musí Súdny dvor posúdiť, či opatrenie, ktoré sa ukázalo ako nevyhnutné na dosiahnutie daného legitímneho cieľa, nie je napriek tomu nezákonné z dôvodu príliš vysokých „nákladov“ na dosiahnutie zvoleného cieľa.(66)
98.      Ak sa námietka proti platnosti legislatívneho opatrenia týka zásahu do práv chránených Chartou, ktorý si vyžaduje, ako som už vysvetlila vyššie, striktnú kontrolu zo strany Súdu, je preskúmanie tohto opatrenia prostredníctvom vyvažovania nevyhnutné aj v prípade, že neexistuje menej obmedzujúca alternatíva.(67)
99.      Na účely tohto vyvažovania musí Súdny dvor okrem iného zohľadniť závažnosť zásahu do dotknutých základných práv na jednej strane a dôležitosť cieľa, ktorý sa má opatrením dosiahnuť, na druhej strane.(68)
100. Na účely prejednávanej veci teda posúdenie proporcionality pozostáva z váh, na ktorých sa na jednej miske nachádzajú nepriaznivé účinky vyplývajúce z predmetného opatrenia na dotknuté základné práva, a na druhej miske sa nachádzajú výsledné prínosy, ktoré sa majú dosiahnuť účinnou kontrolou povinnosti vylodiť úlovok.
101. V tomto smere Parlament, Rada a Komisia správne poukázali na to, že v posúdení proporcionality predmetného opatrenia sa musí zohľadňovať jeho celá podoba. Preto je dôležité nielen to, že sa normotvorca Únie rozhodol pre používanie systémov REM vrátane CCTV kamier, ale aj to, že stanovil ich používanie spôsobom, ktorým sa minimalizuje miera zásahu do chránených práv podľa Charty.(69)
102. Pokiaľ ide o prvú časť vyvažovania, ktorá sa týka nepriaznivých účinkov predmetných opatrení, Parlament, Rada a Komisia zdôrazňujú niekoľko opatrení, ktorých cieľom je zmierniť zásah do práv chránených článkami 7 a 8 a článkom 31 ods. 1 Charty.
103. Po prvé títo účastníci konania uvádzajú, že povinnosť inštalovať CCTV kamery sa obmedzuje na rybárske plavidlá s celkovou dĺžkou rovnajúcou sa alebo väčšou než 18 metrov, a teda len
na tie plavidlá, ktoré zodpovedajú týmto parametrom a predstavujú vysoké riziko nedodržania povinnosti vylodiť úlovok.(70)
104. Po druhé uvádzajú, že uvedené kamery sa majú inštalovať tak, aby zaznamenávali len
výstroj a časti plavidla, v ktorých sa produkty rybolovu vyťahujú na palubu, v ktorých sa s nimi manipuluje a v ktorých sa uskladňujú, ako aj všetky časti, v ktorých môže dôjsť k ich odhadzovaniu.(71) Na pojednávaní Rada ďalej vysvetlila, že vyššia miera presnosti (v legislatívnom texte), pokiaľ ide o miesto inštalácie týchto kamier, nebola možná vzhľadom na to, že presné miesto, kde sa tieto činnosti vykonávajú, sa na jednotlivých plavidlách líši.
105. Po tretie tieto tri inštitúcie zdôrazňujú, že prístup k nahrávkam z týchto kamier majú len
kapitán predmetného rybárskeho plavidla a príslušné orgány vlajkového a pobrežného členského štátu zodpovedné za kontrolu rybárstva a že tento prístup sa musí uskutočňovať v súlade s pravidlami v oblasti ochrany údajov.
106. Po štvrté počíta sa s tým, že sa stanovia ďalšie pravidlá týkajúce sa uchovávania a výmeny systémov REM a prístupu k nim.(72)
107. Po piate inštitúcie zdôrazňujú, že v napadnutom nariadení sa ukladá Komisii povinnosť, aby stanovila (a príslušným orgánom, aby vykonali) opatrenia, ktoré povedú k anonymizácii všetkých osôb identifikovateľných na nahrávke získanej CCTV kamerou „čo najskôr“(73). V zásade teda neexistuje žiadne obdobie uchovávania údajov, ktoré by umožňovalo identifikáciu osôb.(74)
108. Z uvedeného vyplýva, že normotvorca Únie sa snažil zaviesť opatrenia zamerané na minimalizáciu zásahov spôsobených inštaláciou CCTV kamier do dotknutých základných práv.
109. Na našich metaforických váhach, kde sú na jednej strane nepriaznivé dôsledky vyplývajúce z týchto opatrení a na druhej strane ich prínosy, je teda miska negatívnych dôsledkov ľahšia.
110. Pokiaľ ide o prínosy tohto vyvažovania, inštitúcie predovšetkým pripomínajú, že systém zavedený normotvorcom Únie je zameraný na monitorovanie povinnosti vylodiť úlovok, a nie na identifikáciu alebo kontrolu jednotlivých osôb.
111. Po druhé predmetné opatrenia boli zavedené po mnohých rokoch výrazného poklesu populácií rýb v kontexte, v ktorom iné opatrenia, vrátane možnosti využitia pozorovateľov, neboli schopné zabezpečiť udržateľné využívanie rybolovných zdrojov Európskej únie.
112. Po tretie, a to je najdôležitejšie, tento systém slúži uznávanému a dôležitému cieľu, ktorý má zabezpečiť, aby sa využívanie živých vodných zdrojov vrátane rýb uskutočňovalo spôsobom, ktorý zabezpečuje udržateľné hospodárske, environmentálne a sociálne podmienky. V tomto smere Komisia na pojednávaní vysvetlila, že je nevyhnutné mať k dispozícii správne množstvo ulovených rýb, aby bolo možné určiť prostriedky a pravidlá, podľa ktorých rybárska flotila vykonáva rybolov.(75) Nesprávne určenie týchto prostriedkov a pravidiel vrátane rybolovných kvót môže v opačnom prípade viesť k nadmernému rybolovu a v konečnom dôsledku k vymiznutiu niektorých druhov rýb.
113. Na rozdiel od tvrdenia Talianskej republiky sa domnievam, že legislatívny cieľ, ktorý sa normotvorca Únie snažil dosiahnuť prostredníctvom účinnej kontroly povinnosti vylodiť úlovky, má veľký význam nielen pre rybársku politiku Únie, ale aj pre hospodárske, sociálne a environmentálne ciele tejto politiky a iných politík Únie.
114. Prínos, ktorý sa dosiahne zavedením systémov REM vrátane CCTV kamier, je preto značný a misku našich metaforických váh naklonil výrazne na pozitívnu stranu.
115. Vzhľadom na uvedené skutočnosti zásahy do práv chránených článkami 7, 8 a 31 Charty prostredníctvom používania systémov REM, ako sú plánované v dotknutom opatrení, nie sú neprimerané prínosu, ktorý sa má napadnutým nariadením dosiahnuť.
116. Z uvedených dôvodov sa domnievam, že normotvorca Únie dodržal článok 52 ods. 1 Charty tým, že správne vyvážil cieľ sledovaný napadnutým nariadením a potenciál týchto právnych predpisov obmedziť články 7, 8 a 31 Charty.
117. Vzhľadom na to zastávam názor, že Súdny dvor by mal prvý žalobný dôvod Talianskej republiky zamietnuť.
IV.    Návrh
118. Navrhujem, aby Súdny dvor prvý žalobný dôvod Talianskej republiky zamietol.
1      Jazyk prednesu: angličtina.
2      Podľa odhadu z roku 2013 sa v rybnom hospodárstve EÚ každoročne vyhodí 1,7 milióna ton rýb a iných morských živočíchov. Pozri ClientEarth a i.: Joint NGO priorities on the revision of the EU Fisheries Control System,
október 2018, k dispozícii na adrese https://awsassets.panda.org/downloads/joint_ngo_position_paper_on_the_revision_of_the_eu_fisheries_control_system___october_2018.pdf.
3      Pozri dokument Library of the European Parliament: Discarding fish under the Common Fisheries Policy: Towards an end to mandated waste ( Odhadzovanie rýb v rámci spoločnej rybárskej politiky: Na ceste ku skoncovaniu s povinným odpadom), Library Briefing, 13. mája 2013, 130436REV1, s. 2, v ktorom sa vysvetľuje, že „väčšina rýb, najmä rýb okrúhleho tvaru, je pri vhodení späť do mora zvyčajne mŕtva alebo hynie. Kôrovce alebo mäkkýše a niektoré druhy žralokov alebo platesotvarých rýb môžu mať väčšiu šancu vrátiť sa do vody živé, ale posúdiť ich skutočné dlhodobé prežitie je veľmi ťažké. To má priamy vplyv na dotknuté populácie“.
4      Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 11. decembra 2013 o spoločnej rybárskej politike, ktorým sa menia nariadenia Rady (ES) č. 1954/2003 a (ES) č. 1224/2009 a zrušujú nariadenia Rady (ES) č. 2371/2002 a (ES) č. 639/2004 a rozhodnutie Rady 2004/585/ES (Ú. v. EÚ L 354, 2013, s. 22) (ďalej len „nariadenie o SRP“).
5      Článok 15 ods. 1 nariadenia o SRP, ktorým sa povinnosť vylodiť úlovky zavádza, znie takto: „Všetky úlovky druhov, na ktoré sa vzťahujú obmedzenia výlovu, a pokiaľ ide o Stredozemné more, úlovky druhov, na ktoré sa vzťahujú minimálne veľkosti… sa vytiahnu a ponechajú na palube rybárskych plavidiel, zaznamenajú a vylodia a v príslušných prípadoch započítajú… do kvóty…“
6      Podľa svedeckej výpovede, ktorú predniesol Samuel Stone, vedúci oddelenia rybárstva a akvakultúry UK Marine Conservations Society (Spoločnosť pre ochranu morí Spojeného kráľovstva), pred UK House of Lords Select Committee on the European Union (Výbor Snemovne lordov Spojeného kráľovstva pre Európsku úniu), 5. decembra 2018, dostupnej na adrese: https://data.parliament.uk/writtenevidence/committeeevidence.svc/evidencedocument/eu‑energy‑and‑environment‑subcommittee/implementation‑and‑enforcement‑of‑the‑eu‑landing‑obligation/oral/93810.html.
7      Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 22. novembra 2023, ktorým sa mení nariadenie Rady (ES) č. 1224/2009 a ktorým sa menia nariadenia Rady (ES) č. 1967/2006 a (ES) č. 1005/2008 a nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1139, (EÚ) 2017/2403 a (EÚ) 2019/473, pokiaľ ide o kontrolu rybárstva (Ú. v. EÚ L, 2023/2842).
8      Pozri článok 2 ods. 1 nariadenia o SRP, v ktorom sa uvádzajú ciele, v rámci ktorých má SRP fungovať.
9      Pozri Osobitnú správu č. 7/2007 o systémoch kontrol, inšpekcií a sankcií týkajúcich sa pravidiel zachovania zdrojov rybného hospodárstva Spoločenstva spolu s odpoveďami Komisie (Ú. v. EÚ C 317, 2007, s. 1). V správe Dvora audítorov sa skúmal systém stanovený nariadením Rady (EHS) č. 2241/87 z 23. júla 1987, ktorým sa ustanovujú určité kontrolné opatrenia pre činnosti v oblasti rybárstva [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 207, 1987, s. 1) a dospelo sa k záveru, že (i) údaje o úlovkoch neboli úplné ani spoľahlivé, pričom skutočné úrovne úlovkov neboli známe, takže nebolo možné riadne prideliť celkový povolený výlov a obmedzenia kvót; (ii) zavedené systémy inšpekcií nezaručovali účinnú prevenciu ani odhaľovanie priestupkov; (iii) zavedené postupy riešenia nahlásených porušení nezabezpečovali následné opatrenia ani neukladali (odrádzajúce) sankcie a (iv) nadmerná kapacita znižovala ziskovosť odvetvia rybolovu, čo v kontexte poklesu povolených úlovkov podnecovalo nerešpektovanie obmedzení rybolovu.
10      Nariadenie Rady z 20. novembra 2009, ktorým sa zriaďuje systém kontroly Spoločenstva na zabezpečenie dodržiavania pravidiel spoločnej politiky v oblasti rybného hospodárstva a ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia (ES) č. 847/96, (ES) č. 2371/2002, (ES) č. 811/2004, (ES) č. 768/2005, (ES) č. 2115/2005, (ES) č. 2166/2005, (ES) č. 388/2006, (ES) č. 509/2007, (ES) č. 676/2007, (ES) č. 1098/2007, (ES) č. 1300/2008, (ES) č. 1342/2008 a ktorým sa zrušujú nariadenia (EHS) č. 2847/93, (ES) č. 1627/94 a (ES) č. 1966/2006 (Ú. v. EÚ L 343, 2009, s. 1).
11      V tejto súvislosti pozri Európsky dvor audítorov, Kontroly rybárstva EÚ: je potrebné väčšie úsilie, Osobitná správa č. 08/2017 (ďalej len „osobitná správa č. 08/2017“), bod 3, k dispozícii na adrese: https://www.eca.europa.eu/Lists/ECADocuments/SR17_8/SR_FISHERIES_CONTROL_SK.pdf.
12      Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/812 z 20. mája 2015, ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia Rady (ES) č. 850/98, (ES) č. 2187/2005, (ES) č. 1967/2006, (ES) č. 1098/2007, (ES) č. 254/2002, (ES) č. 2347/2002 a (ES) č. 1224/2009 a nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1379/2013 a (EÚ) č. 1380/2013, pokiaľ ide o povinnosť vylodiť úlovky a zrušuje nariadenie Rady (ES) č. 1434/98 [Ú. v. EÚ L 133, 2015, s. 1].
13      Osobitná správa č. 08/2017, bod 95.
14      Osobitná správa č. 08/2017, bod 99.
15      Pozri uznesenie Európskeho parlamentu z 25. októbra 2016 ako harmonizovať kontroly rybolovu v Európe (2015/2093(INI)) (Ú. v. EÚ C 215, 2018, s. 143), odôvodnenie H (o nezrovnalostiach v údajoch) a bod 33, v ktorom sa vysvetľuje, „že je potrebné zbierať, spravovať a využívať kvalitné údaje o povinnosti vylodiť úlovky s cieľom kontrolovať a posúdiť účinné vykonávanie tejto povinnosti a zosúladiť zber údajov s požiadavkami vyplývajúcimi z revidovanej SRP“. Pozri aj jeho bod 66, v ktorom sa „zdôrazňuje dôležitosť elektronických technológií (elektronické podávanie správ a elektronické monitorovacie systémy), ktoré predstavujú potenciálne nákladovo efektívne prostriedky na rozšírenie dohľadu nad činnosťami na mori“.
16      Pozri správu Komisie Európskemu parlamentu a Rade s názvom Vykonávanie a hodnotenie nariadenia (ES) č. 1224/2009, ktorým sa zriaďuje systém kontroly Únie na zabezpečenie dodržiavania pravidiel spoločnej politiky v oblasti rybného hospodárstva, ako sa vyžaduje podľa článku 118 – REFIT – Hodnotenie vplyvu nariadenia o SRP, COM(2017) 192 final, v ktorom Komisia dospela k záveru, že (vtedy platný) systém nebol „úplne vhodný na daný účel“ a že zainteresované strany považovali za potrebné „lepšie prispôsobenie systému kontroly novej SRP, najmä so zameraním na povinnosť vylodiť úlovky“.
17      Návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa mení nariadenie Rady č. 1224/2009 a ktorým sa menia nariadenia Rady (ES) č. 768/2005, (ES) č. 1967/2006, (ES) č. 1005/2008 a nariadenie (EÚ) Európskeho parlamentu a Rady č. 2016/1139 týkajúce sa kontroly rybolovu [COM(2018) 368 final] (ďalej len „návrh nariadenia“).
18      Pozri pracovný dokument útvarov Komisie – posúdenie vplyvu – priložený k [návrhu nariadenia] [SWD(2018) 279 final] (ďalej len „posúdenie vplyvu“).
19      Pozri posúdenie vplyvu, s. 9 a 15, a návrh nariadenia, s. 3.
20      Pozri článok 13 ods. 1 nariadenia o kontrole rybárstva v znení nahradenom napadnutým nariadením.
21      Pre úplnosť dodávam, že v odsekoch 4 a 5 nového znenia článku 13 sa členské štáty oprávňujú rozšíriť pôsobnosť uvedených opatrení na plavidlá s dĺžkou do 18 metrov alebo motivovať k dobrovoľnému používaniu takýchto opatrení plavidlami, ktoré nie sú povinné systémy REM používať, a že v odseku 6 sa členským štátom umožňuje, ale neukladá sa im povinnosť, aby zabezpečili používanie systému REM na kontrolu dodržiavania iných pravidiel SRP. Tieto skutočnosti však nie sú relevantné pre riešenie prejednávanej veci.
22      V druhom žalobnom dôvode Talianska republika tvrdí, že článok 90 nariadenia o kontrole rybárstva, v znení zavedenom článkom 1 bodom 75 napadnutého nariadenia, porušuje článok 3 ods. 3 ZEÚ, články 101 a 120 ZFEÚ, ako aj Protokol č. 27 o vnútornom trhu a hospodárskej súťaži. Táto účastníčka konania sa v podstate domnieva, že voľná úvaha ponechaná členským štátom, ako vyplýva zo zmien zavedených článkom 1 ods. 75 napadnutého nariadenia, pri rozhodovaní o tom, čo predstavuje „závažné porušenie“, by viedla k narušeniu vnútorného trhu, keďže vnútroštátne orgány by uprednostňovali svoje vlastné plavidlá.
23      Pozri podrobnejšie v bode 15 vyššie.
24      Komisia na vypočutí vysvetlila, že hoci plavidlá tejto dĺžky predstavujú len 6,8 % z celkového počtu rybárskych plavidiel EÚ, zodpovedajú za 70 % všetkých úlovkov v Európskej únii.
25      Talianska republika v záhlaví svojho prvého žalobného dôvodu uvádza aj porušenie článku 52 ods. 2, 3 a 4 Charty a článku 18 EDĽP. Rovnako na konci svojej žaloby podľa všetkého tvrdí, že predmetné opatrenie neodôvodnene ohrozuje ochranu obchodného tajomstva. Talianska republika však ani vo svojich písomných pripomienkach, ani na pojednávaní nevysvetlila, ako presne sa týchto pravidiel dotýkajú zmeny, ktoré prináša článok 1 bod 10 napadnutého nariadenia. Domnievam sa preto, že jej vec by mala byť zamietnutá ako neprípustná v rozsahu, v akom sa týka týchto skutočností, z dôvodu nesplnenia požiadaviek jasnosti a presnosti, ako sa odrážajú v článku 120 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora. Pozri v tomto zmysle rozsudok 15. novembra 2012, Komisia/Portugalsko (C‑34/11, EU:C:2012:712, bod 44 a citovanú judikatúru).
26      V tejto súvislosti žalobkyňa odkazuje na rozsudok z 22. novembra 2022, Luxembourg Business Registers (C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912, bod 66), v ktorom Súdny dvor dospel k záveru, že musí posúdiť, „či zásah do práv zaručených článkami 7 a 8 Charty, ktorý vyplýva z takéhoto prístupu, je obmedzený na to, čo je striktne nevyhnutné“.
27      Rozsudok z 30. apríla 2019, Taliansko/Rada (Kvóta na rybolov stredomorského mečiara veľkého) (C‑611/17, EU:C:2019:332, bod 56).
28      Súdny dvor mal možnosť potvrdiť túto širokú mieru (legislatívnej) voľnosti okrem iného v oblastiach spoločnej poľnohospodárskej politiky (pozri napríklad rozsudok zo 7. septembra 2006, Španielsko/Rada (C‑310/04, EÚ:C:2006:521, bod 96 a citovanú judikatúru), vnútorného trhu (pozri napríklad rozsudok z 8. decembra 2020, Poľsko/Parlament a Rada (C‑626/18, EU:C:2020:1000, body 95 až 97 a citovanú judikatúru); alebo spoločnej dopravnej politiky [rozsudok zo 4. októbra 2024, Litva a i./Parlament a Rada (Balík mobility) (C‑541/20 až C‑555/20, EU:C:2024:818, bod 247 a citovaná judikatúra)].
29      Rozsudok z 30. apríla 2019, Taliansko/Rada (Kvóta na rybolov stredomorského mečiara veľkého) (C‑611/17, EU:C:2019:332, bod 56).
30      Pozri ex multis rozsudok z 30. apríla 2019, Taliansko/Rada (Kvóta na rybolov stredomorského mečiara veľkého) (C‑611/17, EU:C:2019:332, bod 55 a citovanú judikatúru).
31      Pozri rozsudok z 11. júla 1989, Schräder HS Kraftfutter (265/87, EU:C:1989:303, bod 22), v ktorom bola táto zásada po prvýkrát jasne vyjadrená v oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorý bol potom mnohokrát zopakovaný (kurzívou zvýraznila generálna advokátka); pozri ex multis rozsudky z 13. novembra 1990, Fedesa a i. (C‑331/88, EU:C:1990:391, bod 14) (v oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky), a z nedávnejšieho obdobia z 30. apríla 2019, Taliansko/Rada (Kvóta na rybolov stredomorského mečiara veľkého) (C‑611/17, EU:C:2019:332, bod 27 a citovaná judikatúra) (v oblasti SRP).
32      Pozri rozsudok z 12. júla 2001, Jippes a i. (C‑189/01, EU:C:2001:420, bod 83), v ktorom Súdny dvor, po prvýkrát v oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky, doplnil tento prvok na vysvetlenie obmedzenia svojej vlastnej právomoci súdneho preskúmania. Uvedené stanovisko bolo neskôr zopakované vo veciach týkajúcich sa rôznych oblastí legislatívnej činnosti Únie, ako je vnútorný trh [pozri rozsudok z 8. decembra 2020, Poľsko/Parlament a Rada (C‑626/18, EU:C:2020:1000, bod 95 a citovaná judikatúra)] alebo spoločná dopravná politika [pozri rozsudok zo 4. októbra 2024, Litva a i./Parlament a Rada (Balík mobility) (C‑541/20 až C‑555/20, EU:C:2024:818, bod 242 a citovanú judikatúru)].
33      Pozri v tomto smere rozsudok z 30. apríla 2019, Taliansko/Rada (Kvóta na rybolov stredomorského mečiara veľkého) (C‑611/17, EU:C:2019:332, bod 56).
34      Rozsudok zo 4. októbra 2024, Litva a i./Parlament a Rada (Balík mobility) (C‑541/20 až C‑555/20, EU:C:2024:818, bod 243 a citovaná judikatúra).
35      Pozri napríklad rozsudky z 8. decembra 2020, Poľsko/Parlament a Rada  (C‑626/18, EU:C:2020:1000, bod 98 a citovanú judikatúru) a zo 4. októbra 2024, Litva a i./Parlament a Rada (Balík mobility)  (C‑541/20 až C‑555/20, EU:C:2024:818, bod 243 a citovanú judikatúru).
36      Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. októbra 2024, Litva a i./Parlament a Rada (Balík mobility) (C‑541/20 až C‑555/20, EU:C:2024:818, body 218 a 244 a citovaná judikatúra).
37      Pozri v tomto zmysle EMILIOU, N.: The principle of proportionality in European law: a comparative study, The Hague: Kluwer Law International, 1996, s. 172, ktorý tvrdí, že „ohrozenie základných práv alebo slobôd bude odôvodňovať prísnejší štandard kontroly“ proporcionality predmetného opatrenia.
38      Pozri v tejto súvislosti návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Emiliou vo veci Nordic Info (C‑128/22, EU:C:2023:645, bod 120), kde pripomína, že vo všeobecnosti, hoci nie vždy, Súdny dvor vo svojej judikatúre týkajúcej sa voľného pohybu vykonáva len posúdenie primeranosti a nevyhnutnosti sporného opatrenia, zatiaľ čo pokiaľ ide o posúdenie základných práv, Súdny dvor zvyčajne vstupuje aj do posúdenia proporcionality opatrenia „stricto sensu“.
39      Konštatujem, že judikatúru je možné chápať tak, že medzi základnými právami chránenými Chartou zavádza hierarchiu z hľadiska ich dôležitosti a možnosti zásahu do nich a že len obmedzenie „dôležitejších“ práv si vyžaduje striktné preskúmanie Súdnym dvorom (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. decembra 2025, Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge, C‑417/23, EU:C:2025:1017, bod 171 a citovanú judikatúru), v ktorom Súdny dvor vysvetľuje, že miera voľnej úvahy ponechaná orgánom „je tým obmedzenejšia, že predmetné právo je dôležité na to, aby sa dotknutému jednotlivcovi zaručilo účinné uplatňovanie základných práv, resp. práv ‚intímneho‘ charakteru“]. Bez toho, aby bolo v prejednávanej veci potrebné zaujať stanovisko k otázke, či existuje hierarchia medzi základnými právami, stačí konštatovať, že Súdny dvor už potvrdil, že súdne preskúmanie údajného zásahu do práva na súkromie a ochranu údajov si vyžaduje vysokú intenzitu preskúmania.
40      Pozri v tomto smere rozsudok z 8. apríla 2014, Digital Rights Ireland a i. (C‑293/12 a C‑594/12, EU:C:2014:238), a najmä jeho bod 48, v ktorom Súdny dvor rozhodol, že „vzhľadom na dôležitú úlohu, ktorú na jednej strane zohráva ochrana osobných údajov so zreteľom na základné právo rešpektovania súkromného života, a na druhej strane, rozsah a závažnosť zásahu do tohto práva, ktorý obsahuje smernica 2006/24, je voľná úvaha normotvorcu Únie obmedzená, takže treba pristúpiť k prísnemu preskúmaniu“.
41      Rozsudok z 22. novembra 2022 (C‑37/20 a C‑601/20, EU:C:2022:912).
42      Podľa môjho názoru si práve skutočnosť, že ide o zásah do (určitých) základných práv, a nie závažnosť daného zásahu, vyžaduje vysokú intenzitu preskúmania Súdnym dvorom. Tvrdenie v bode 48 rozsudku z 8. apríla 2014, Digital Rights Ireland a i. (C‑293/12 a C‑594/12, EU:C:2014:238), citované v poznámke pod čiarou 40 vyššie, by však mohlo viesť k záveru, že vysoká intenzita preskúmania je potrebná len vtedy, keď ide o závažný zásah do predmetného práva (v uvedenom prípade práva na súkromie). Podľa môjho názoru však skutočnosť, že zásah nie je závažný, môže byť relevantná pre konštatovanie, že legislatívne opatrenie je proporcionálne v striktnom zmysle (tretia úroveň), ale nie je pre Súdny dvor relevantná pri rozhodovaní o tom, či má zostať na prvej úrovni posudzovania proporcionality, t. j. skúmať, či je predmetné opatrenie zjavne neprimerané. To podľa mňa jasne dokazuje spôsob, akým Súdny dvor vykonal posúdenie proporcionality vo svojich rozsudkoch z 21. marca 2024, Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, najmä body 106 až 124), a z 18. decembra 2025, Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge (C‑417/23, EU:C:2025:1017, bod 168 a citovaná judikatúra).
43      Táto požiadavka existencie súvislosti medzi údajným obmedzením základného práva a účinkami predmetného opatrenia nie je jedinečná pre právo Únie. Pozri analogicky rozsudok US Supreme Court (Najvyšší súd USA) vo veci Arcara v. Cloud Books, Inc., 478 U.S. 697 (1986), s. 705 (zistenie, že neexistuje dostatočná súvislosť medzi narušením prvého dodatku, ktoré by si vyžadovalo vysokú intenzitu preskúmania súdov USA, a zatvorením kníhkupectva z dôvodu, že sa tam vykonávala prostitúcia).
44      Hoci Talianska republika spresňuje, že sporné opatrenie je „zjavne“ neprimerané, zároveň vysvetľuje, že sa nedomnieva, že by sa v prejednávanej veci mal uplatniť takýto nižší štandard.
45      Pozri, pokiaľ ide o uplatniteľnosť práva na súkromný a rodinný život v práci, rozsudok ESĽP zo17. októbra 2019, López Ribalda a i. v. Španielsko, CE:ECHR:2019:1017JUD000187413, bod 89 a citovanú judikatúru (s odkazom na skutočnosť, že „podoba človeka predstavuje jeden z hlavných atribútov jeho osobnosti, keďže odhaľuje jedinečné vlastnosti osoby a odlišuje ju od ostatných ľudí“).
46      V tejto súvislosti pozri odôvodnenie 106 napadnutého nariadenia, v ktorom sa vysvetľuje, že ním zavádzaný systém rešpektuje zásady špecificky navrhnutej a štandardnej ochrany súkromia.
47      Pozri rozsudok ESĽP zo 17. októbra 2019, López Ribalda a i. v. Španielsko, CE:ECHR:2019:1017JUD000187413, bod 89 a citovanú judikatúru (kde sa vysvetľuje, že „právo každej osoby na ochranu jej podoby je teda jednou zo základných zložiek osobného rozvoja a predpokladá právo na kontrolu používania tejto podoby. Hoci vo väčšine prípadov právo na kontrolu takéhoto použitia zahŕňa možnosť jednotlivca odmietnuť zverejnenie svojej podoby, zahŕňa aj právo jednotlivca namietať proti zaznamenávaniu, uchovávaniu a reprodukcii podoby inou osobou“).
48      Skutočne, hoci sa v odôvodnení 24 napadnutého nariadenia zdôrazňuje, že by sa mala „čo najviac obmedziť možnosť identifikovať v zaznamenanom obrazovom materiáli jednotlivé osoby a v prípade potreby by sa údaje mali anonymizovať“, tieto dva prvky samy osebe naznačujú, že priestor na identifikáciu osôb na palube príslušných rybárskych plavidiel naďalej existuje. Pozri aj Ministry of Food, Agriculture and Fisheries of Denmark, Danish Fisheries Agency, „Electronic monitoring in the Danish Kattegat (3AS) Nephrops fishery“
(Elektronické monitorovanie lovu homára nórskeho v dánskej oblasti Kattegat (3AS)) október 2023 (ďalej len „správa Dánskej agentúry pre rybárstvo“), s. 24, ktorú Komisia pripojila k svojej žiadosti o vstup do konania ako vedľajší účastník a v ktorej uvedená agentúra vysvetľuje, že „nemožno zabrániť tomu, aby sa rybári dostali do zorného poľa kamier, napríklad ak sa počas spracovania úlovku nakláňajú nad triediaci priestor“.
49      Ú. v. EÚ C 303, s. 2007, s. 17.
50      Podľa Vysvetliviek k Charte tento prvok „vychádza“ z článku 26 revidovanej Európskej sociálnej charty (ETS č. 163). V uvedenom ustanovení sa uvádza, že „na zabezpečenie účinného výkonu práva všetkých pracovníkov na ochranu ich dôstojnosti pri práci sa zmluvné strany, pri konzultácii s organizáciami zamestnávateľov a pracovníkov, zaväzujú: 1. presadzovať vedomie, informácie a prevenciu, pokiaľ ide o sexuálne obťažovanie na pracovisku alebo majúce vzťah k práci, a prijať všetky príslušné opatrenia na ochranu pracovníkov pred takýmto správaním, [a] 2. presadzovať vedomie, informácie a prevenciu, pokiaľ ide o opakované trestuhodné alebo výrazne škodlivé a útočné skutky namierené proti jednotlivému pracovníkovi na pracovisku alebo majúce vzťah k práci, a prijať všetky príslušné opatrenia na ochranu pracovníkov pred takýmto správaním“. Ak sa toto ustanovenie vykladá v dobrej viere a v súlade s obvyklým významom jeho výrazov, ako sa vyžaduje v článku 31 ods. 1 Viedenského dohovoru o zmluvnom práve (Zbierka zmlúv Organizácie Spojených národov, zb. 1155, s. 331), je ťažké pochopiť, ako sa toto ustanovenie týka toho typu okolností, o ktoré ide v prejednávanej veci. Pozri aj, v rovnakom duchu, JARASS, D.: Article 31. In: JARASS, D. Charta der Grundrechte der Europäischen Union. München: C.H. Beck, 2021, s. 8, s odkazmi na ďalšie komentáre.
51      Pozri napríklad dokument WWF: Socio‑Economic Impacts of the EU Common Fisheries Policy: An evaluation of the European Union fishing fleet and options for the future (Sociálno‑ekonomické vplyvy spoločnej rybárskej politiky EÚ: Hodnotenie rybárskej flotily Európskej únie a možnosti do budúcnosti), 2021, s. 25, v ktorom sa charakterizuje „model s podielom posádky“ ako stále dominantný v rybárstve Únie; k dispozícii na adrese: https://wwfeu.awsassets.panda.org/downloads/wwf_cfp_socio_economic_impact_study_2021.pdf.
52      Pozri BOGG, A.: Article 31 – Fair and Just Working Conditions. In PEERS, S. a i. (eds): The EU Charter of Fundamental Rights; A Commentary, Hart Publishing, 2014, bod 31.07, ktorý v tomto duchu tvrdí, že v dôsledku toho by sa článok 31 Charty „mal považovať za ustanovenie s veľmi významnou normatívnou váhou a dôležitosťou“.
53      Pozri ESĽP, 28. novembra 2017, Antović a Mirković v. Čierna Hora, CE:ECHR:2017:1128JUD007083813, bod 44 (v ktorom sa konštatuje, že neskryté monitorovanie kamerovým systémom na pracovisku vyvolalo uplatnenie článku 8 EDĽP, pretože ide o „zaznamenané a reprodukovateľné dokumentovanie správania osoby na jej pracovisku, ktorému sa zamestnanec, ktorý je podľa pracovnej zmluvy povinný vykonávať prácu na tomto mieste, nemôže vyhnúť“).
54      V tejto súvislosti pozri stanovisko pracovnej skupiny zriadenej podľa článku 29 [ktorá bola zriadená podľa článku 29 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 95/46/ES z 24. októbra 1995 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom pohybe týchto údajov (Ú. v. ES L 281, 1995, s. 31; Mim. vyd. 13/015, s. 355) s názvom Opinion 4/2004 „on the Processing of Personal Data by means of Video Surveillance of the Article 29 Data Protection Working Party“ (stanovisko 4/2004 o spracúvaní osobných údajov prostredníctvom monitorovania kamerovým systémom)], v ktorom sa vysvetľuje, že „je vhodné poukázať na to, že systémy monitorovania kamerovým systémom zamerané priamo na kontrolu kvality a množstva pracovných činností zo vzdialeného miesta, ktoré teda v tejto súvislosti zahŕňajú spracúvanie osobných údajov, by spravidla nemali byť povolené“.
55      Pozri odôvodnenia 1, 3 a 24 napadnutého nariadenia. Pozri aj posúdenie vplyvu, s. 18, v ktorom sa vysvetľuje, že „ak sa súčasný systém kontroly neprispôsobí reformovanej SRP a nebude riadne modernizovaný, existuje veľmi vysoké riziko narušenia cieľov samotnej SRP a jej samotného dôvodu existencie. Povinnosť vylodiť úlovky zavedená reformovanou SRP by zostala bez náležitých kontrolných prostriedkov a ustanovení. Ak sa nezabezpečí dodržiavanie SRP, bude to mať vplyv aj na medzinárodnú povesť a dôveryhodnosť EÚ na bilaterálnych a multilaterálnych fórach“.
56      V súvislosti s cieľmi SRP pozri rozsudok z 11. januára 2024, Friends of the Irish Environment (Rybolovné možnosti presahujúce nulu) (C‑330/22, EU:C:2024:19, body 62 a 65).
57      Pozri Európska komisia: Synthesis of the landing obligation measures and discard rates (Syntéza opatrení týkajúcich sa povinnosti vyložiť úlovky a miery odhadzovania úlovkov), EASME/EMFF/2018/011 (16. júna 2021), s. 52, v ktorej sa uvádza, že „hlavnými rizikami a výzvami spojenými s povinnosťou vylodiť úlovky sú zabezpečenie kontroly odhadzovania úlovkov do mora, zabezpečenie podrobnej a presnej dokumentácie všetkých rybárskych výjazdov a zabezpečenie presadzovania podmienok a prahových hodnôt spojených s výnimkou týkajúcou sa vysokej miery prežitia a výnimkou de minimis. Tieto riziká je ťažké zmierniť tradičnými kontrolami, ako sú napríklad inšpekcie na mori. Jednou z kľúčových výziev je preto potreba nových regulačných mechanizmov a mechanizmov presadzovania práva, keďže ťažisko monitorovania a kontroly sa presúva z činností pri vyloďovaní na činnosti na mori. … Táto zmena si vyžaduje, aby sa počas rybolovu stopercentne monitorovali postupy rybolovu a odhadzovania úlovkov v okolí plavidla s cieľom zistiť, čo sa ulovilo a či dochádza k odhadzovaniu úlovkov…“.
58      Pozri posúdenie vplyvu, s. 10.
59      Pozri v tomto smere rozsudok z 18. decembra 2025, Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge (C‑417/23, EU:C:2025:1017, bod 161 a citovaná judikatúra), v ktorom sa vyžaduje súlad medzi napadnutým opatrením a jeho stanoveným cieľom.
60      Pozri napríklad dokument Generálny sekretariát Rady: Návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa mení nariadenie Rady č. 1224/2009 a ktorým sa menia nariadenia Rady (ES) č. 768/2005, (ES) č. 1967/2006, (ES) č. 1005/2008 a nariadenie (EÚ) Európskeho parlamentu a Rady č. 2016/1139 týkajúce sa kontroly rybolovu, ST 15184/2/19 Rev 2 (5. februára 2020), kde sú zhrnuté pozície členských štátov vrátane Talianskej republiky k využívaniu pozorovateľov; najmä poznámky pod čiarou 209 až 211.
61      Pozri článok 73a nariadenia o kontrole rybárstva, v znení vloženom nariadením 2015/812, v ktorom sa stanovuje, že „členské štáty môžu na palubu rybárskych plavidiel plaviacich sa pod ich vlajkou povolať kontrolných pozorovateľov na monitorovanie rybolovu, na ktorý sa vzťahuje povinnosť vylodiť úlovky“.
62      Pozri dokument Generálny sekretariát Rady: Návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa mení nariadenie Rady (ES) č. 1224/2009 a ktorým sa menia nariadenia Rady (ES) č. 768/2005, (ES) č. 1967/2006, (ES) č. 1005/2008 a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1139 týkajúce sa kontroly rybolovu – všeobecné smerovanie, 9390/2/21 Rev 2 (24. júna 2021), bod 12 písm. b).
63      V rozpore s tým, čo tvrdí Talianska republika v tomto konaní, uvedený dokument takisto dokazuje, že normotvorca Únie zistil, že využívanie pozorovateľov by bolo nákladnejšie než nasadenie CCTV kamier.
64      Pozri posúdenie vplyvu, s. 80.
65      Parlament v tejto súvislosti odkazuje na štúdiu vypracovanú na žiadosť výboru PECH; pozri VAN HELMOND, A. T. M.: Research for PECH Committee – Workshop on electronic technologies for fisheries – Part II: Electronic monitoring systems, Brussels: European Parliament, Policy Department for Structural and Cohesion Policies, 2021, s. 13 [kde sa vysvetľuje, že „po prvom pokuse s kamerovými systémami CCTV (priemyselná televízia) na palube rybárskych plavidiel s cieľom zvládnuť reformy riadenia a krádeže výstroja pri love krabov v Britskej Kolumbii … sa rýchlo zistilo, že kamery by sa mohli použiť na monitorovanie a kontrolu v rybárskych oblastiach, ktoré majú problém so slabým pokrytím pozorovaním na mori“]. Pozri aj správu Dánskej agentúry pre rybárstvo, ktorá je pripojená k návrhu Komisie na vstup do konania ako vedľajší účastník, s. 43, kde sa uvádza, že „skúsenosti po troch rokoch kamerami dokumentovaného rybolovu v Kattegate a Baltskom mori ukazujú, že dokumentácia kamerou je účinnou formou kontroly, najmä pokiaľ ide o dokumentovanie úlovkov, a teda dodržiavanie povinnosti vylodiť úlovky. Posúdenie týchto skúsenosti vedie takisto k záveru, že neexistujú alternatívne metódy kontroly, ktoré by mohli povinnosť vylodiť úlovok účinne kontrolovať. Z pohľadu úradov je preto REM s kamerami veľmi účinným nástrojom kontroly“.
66      Používanie pojmu „striktne nevyhnutné“ Súdnym dvorom vo veciach, v ktorých ide o zásah do práva na súkromie, by sa vlastne mohlo chápať ako relevantné (aj) pre túto tretiu úroveň posúdenia proporcionality, nielen pre kritérium nevyhnutnosti. Pozri v tomto zmysle ex multis rozsudok zo 6. októbra 2020, Privacy International (C‑623/17, EU:C:2020:790, bod 67 a citovaná judikatúra), v ktorom Súdny dvor uviedol, že „treba pripomenúť, že ochrana základného práva na rešpektovanie súkromného života v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora vyžaduje, aby výnimky a obmedzenia v súvislosti s ochranou osobných údajov nepôsobili nad rámec toho, čo je striktne nevyhnutné. Okrem toho nemožno sledovať cieľ všeobecného záujmu
bez zohľadnenia skutočnosti, že musí byť zosúladený so základnými právami dotknutými opatrením, a to náležitým vyvážením cieľa všeobecného záujmu a dotknutých práv“ (kurzívou zvýraznila generálna advokátka).
67      Pozri, pokiaľ ide o vnútroštátne opatrenia, rozsudok z 18. decembra 2025, Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge (C‑417/23, EU:C:2025:1017, bod 165 a citovaná judikatúra), kde sa vysvetľuje, že „za predpokladu, že by nebolo možné identifikovať žiadne iné rovnako účinné opatrenie, vnútroštátny súd by mal ešte po tretie preskúmať primeranosť tejto právnej úpravy v užšom zmysle [s cieľom] overiť, či znevýhodnenia spôsobené uvedenou právnou úpravou nie sú neprimerané vo vzťahu k uvádzaným cieľom“.
68      Pozri poznámku pod čiarou 42 vyššie a najnovšie rozsudok z 18. decembra 2025, Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge (C‑417/23, EU:C:2025:1017, bod 168 a citovaná judikatúra).
69      Pozri analogicky rozsudok zo 6. októbra 2020, La Quadrature du Net a i. (C‑511/18, C‑512/18 a C‑520/18, EU:C:2020:791, bod 147 a citovaná judikatúra), v ktorom Súdny dvor zdôrazňuje, že z požiadavky „striktnej nevyhnutnosti“ vyplýva, že uchovávanie údajov o prenose dát a polohe na účely boja proti určitým trestným činom a hrozbám a ochrany národnej bezpečnosti si vyžaduje, aby „uchovávanie [uvedených údajov bolo], pokiaľ ide o kategórie uchovávaných údajov, príslušné komunikačné prostriedky, dotknuté osoby, ako aj dĺžku doby uchovávania, obmedzené na to, čo je prísne nevyhnutné“.
70      Pozri článok 13 ods. 2 nariadenia o kontrole rybolovu v znení zmien, v ktorom sa vysvetľuje, že táto povinnosť sa obmedzuje na „lovné plavidlá Únie s celkovou dĺžkou 18 metrov alebo viac plaviace sa pod ich vlajkou, ktoré predstavujú vysoké riziko nedodržania povinnosti vylodiť úlovky“. Pozri aj jeho článok 13 ods. 3 písm. a).
71      Pozri článok 13 ods. 3 písm. b) nariadenia o kontrole rybolovu v znení zmien, v ktorom sa stanovuje, že „nahraný videomateriál získaný týmito systémami [sa má zameriavať] len na výstroj a časti plavidla, v ktorých sa produkty rybolovu vyťahujú na palubu, v ktorých sa s nimi manipuluje a v ktorých sa uskladňujú, ako aj na všetky oblasti, v ktorých môže dôjsť k ich odhadzovaniu“. Pozri aj prílohu 1 k návrhu Komisie na vstup do konania ako vedľajší účastník, v ktorej sa uvádza konkrétny príklad toho, ako možno tieto oblasti pokryť monitorovaním kamerovým systémom pri súčasnej minimalizácii možnosti identifikácie osôb, ktoré v týchto oblastiach pracujú alebo sa vyskytujú.
72      Pozri článok 13 ods. 3 písm. c) nariadenia o kontrole rybolovu v znení zmien, v ktorom sa vysvetľuje, že Komisia „stanoví podrobné pravidlá uchovávania a výmeny údajov zo systému REM a prístupu k nim“. Je však tiež pravda, že takéto opatrenia v čase, keď bol Súdny dvor požiadaný, aby rozhodol o zákonnosti napadnutého nariadenia, ešte neboli zavedené.
73      Pozri článok 13 ods. 3 písm. b) nariadenia o kontrole rybolovu v znení zmien, v ktorom sa uvádza, že nahraný videomateriál „v čo najväčšej možnej miere“ nemá umožňovať „identifikáciu fyzických osôb. Takisto sa nimi požaduje, aby v prípade ak sa zistí, že v takomto nahranom videomateriáli možno identifikovať fyzické osoby, príslušné orgány čo najskôr zabezpečili anonymizáciu osobných údajov a aby o tomto zistení informovali kapitána alebo prevádzkovateľa systému REM“.
74      To je odlišnosť od legislatívneho návrhu Komisie, v ktorom sa počítalo s obdobím uchovávania v trvaní 5 rokov; pozri odôvodnenie 59 a článok 112 ods. 3 návrhu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa mení nariadenie Rady č. 1224/2009 a ktorým sa menia nariadenia Rady (ES) č. 768/2005, (ES) č. 1967/2006, (ES) č. 1005/2008 a nariadenie (EÚ) Európskeho parlamentu a Rady č. 2016/1139 týkajúce sa kontroly rybolovu (COM (2018) 368 final).
75      V tejto súvislosti pozri bod 9 vyššie, kde stručne vysvetľujem systém riadenia rybolovného úsilia podľa nariadenia o SRP.