61991TJ0086_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Sagens faktiske omstaendigheder
1 Den 28. september indgav sagsoegeren, paa ansoegningsskema udleveret af administrationen, ansoegning om uddannelsestillaeg til sine tre boern for skoleaaret 1990/1991. Han vedlagde for sin soen, Laurent, der havde vaeret i laereplads som blomstergartner i Arlon fra den 1. marts 1990, og som skulle fortsaette dermed indtil den 31. juli 1992, attestation fra de kompetente belgiske myndigheder samt en kopi af laerekontrakten.
2 Ved skrivelse af 4. februar 1991 meddelte Europa-Parlamentet (herefter benaevnt "Parlamentet") sagsoegeren, at det uddannelsestillaeg og det boernetilskud for soennen, Laurent, som han oprindelig havde modtaget, bortfaldt fra april 1990, og at et beloeb svarende til det, han allerede havde modtaget, ville blive tilbageholdt i hans loen.
3 Sagsoegeren har anfoert, hvilket Parlamentet vedgaar, at chefen for den kompetente tjenestegren som svar paa hans anmodning om en forklaring oplyste, dels at uddannelsestillaegget i almindelighed ikke tildeles til en tjenestemand, hvis barn er i laere, dels, at selv om det var muligt at sidestille en del af den uddannelse, hans soen fulgte i forbindelse med en laerekontrakt, med en skoleuddannelse, ville det dog ikke vaere muligt at yde uddannelsestillaeg, idet antallet af timer med teoretisk undervisning ikke naaede op paa det foreskrevne minimum paa 16 timer om ugen.
4 Parlamentet besluttede dog at betale boernetilskuddet, som ligeledes var bortfaldet med beslutningen af 4. februar 1991, og at tilbagebetale de allerede tilbageholdte beloeb. Man fastholdt dog bortfaldet af uddannelsestillaegget.
5 Den 3. maj 1991 indgav sagsoegeren en klage i henhold til artikel 90, stk. 2, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten") over afgoerelsen af 4. februar 1991. I denne klage anfaegtede han den begrundelse, som chefen for den kompetente tjenestegren havde givet, nemlig at en laerekontrakt ikke gav ret til uddannelsestillaeg, og at antallet af timer med teoretisk undervisning ikke naaede op paa det foreskrevne minimum.
6 I erkendelse af at denne klage rejste spoergsmaalet om, hvorvidt en erhvervsuddannelse inden for rammerne af et nationalt uddannelsesprogram kan sidestilles med regelmaessig heltidsundervisning i en uddannelsesinstitution, som anfoert i artikel 3 i vedtaegtens bilag VII, besluttede Parlamentet ° idet det fastholdt afvisningen af at tillade en saadan sidestilling, men ikke udelukkede, at den tidligere praksis kunne revideres ° at forelaegge dette spoergsmaal for Administrationschefskollegiet, navnlig i lyset af Rettens dom af 13. marts 1990 (forenede sager T-34/89 og T-67/89, Costacurta mod Kommissionen, Sml. II, s. 93). Imidlertid fremgik det under moedet den 19. februar 1992 i det udvalg, som skulle forberede kollegiets arbejde, at flertallet af de andre institutioner delte Parlamentets anskuelse, og derfor besluttede man at undlade at forelaegge dette spoergsmaal for kollegiet.
7 Den 26. august 1991 afviste Parlamentets generalsekretaer klagen af 3. maj 1991 i foelgende vendinger:
"Deres klage af 3. maj 1991 har vaeret genstand for stor opmaerksomhed.
Jeg beklager at maatte meddele Dem, at jeg ikke kan imoedekomme den.
Hvad angaar boernetilskuddet til Deres soen, Laurent, er klagen uden genstand. Administrationen havde allerede aendret sin beslutning om, at dette tilskud bortfaldt, foer De indgav Deres klage, og man havde allerede tilbagebetalt Dem de indeholdte beloeb i april 1991.
Hvad angaar bortfaldet af uddannelsestillaegget for Deres soen, Laurent, er der ikke tilstraekkeligt grundlag for Deres klage. Uden at foregribe det spoergsmaal, De har rejst, om, hvorvidt Deres soens laereplads kan give ret til uddannelsestillaeg, tillader jeg mig at erindre Dem om, at det paahviler tjenestemanden at foere bevis for, at der er tale om 'faktisk afholdte udgifter', jf. artikel 3 i vedtaegtens bilag VII. Denne dokumentation er saa meget desto vigtigere i denne sag, som Deres soen modtager et maanedligt tillaeg, som er stoerre end uddannelsestillaegget.
Under disse omstaendigheder kan jeg kun fastholde afgoerelsen om, at det uddannelsestillaeg, som De indtil den 1. april 1990 har modtaget for Deres soen, Laurent, bortfalder fra naevnte dato."
8 Ved skrivelse af 10. september 1991 til Parlamentets generalsekretaer gjorde sagsoegeren gaeldende, at administrationen aldrig har anmodet ham om at fremlaegge dokumentation for de faktisk afholdte udgifter til skolegang, og at det var en tilsidesaettelse af princippet om ligebehandling at paalaegge ham en forpligtelse, som ikke blev kraevet af andre tjenestemaend. Ved skrivelse af 3. december 1991 bekraeftede Parlamentets generalsekretaer sin afgoerelse af 26. august 1991.
9 Efter at have afvist denne klage rettede administrationen som svar paa en ny ansoegning om uddannelsestillaeg for skoleaaret 1991/1992 henvendelse til sagsoegeren ved skrivelse dateret den 13. november 1991, hvori sagsoegeren opfordredes til at fremlaegge "de fakturaer, der beviser de faktisk afholdte udgifter i forbindelse med Deres soens laereplads". Under retsforhandlingerne for Retten har sagsoegeren erklaeret, at han foerst fik kendskab til denne skrivelse den 26. november 1991 ° den dag, han indgav staevning til Rettens Justitskontor.
10 I sit svar, som ikke er dateret, anfoerte sagsoegeren for det foerste, at anmodningen i ovennaevnte skrivelse om at fremlaegge bevis for de faktisk afholdte udgifter var den allerfoerste anmodning af den art, som administrationen havde rettet til ham. Derefter gav han en detaljeret redegoerelse for omkostningerne i forbindelse med soennens laereplads.
Retsforhandlingerne og parternes paastande
11 Sagsoegeren har herefter den 26. november 1991 anlagt naervaerende sag. Den skriftlige forhandling er forloebet forskriftsmaessigt.
12 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
13 Retten har dog anmodet parterne om skriftligt at besvare spoergsmaal vedroerende for det foerste de dokumenter vedroerende sagsoegerens soens laereplads, som havde vaeret vedlagt ansoegningen om uddannelsestillaeg; for det andet de faktiske udgifter i forbindelse med denne laereplads; for det tredje vedroerende den ret, som en person i sagsoegerens situation i henhold til belgisk lov har til at modtage familietillaeg og/eller sociale ydelser i forbindelse med en uddannelse, samt de muligheder, en person i sagsoegerens soens situation i henhold til belgisk lov har for at modtage uddannelsesstoette.
14 Den mundtlige forhandling fandt sted den 10. november 1992. Begge parters repraesentanter har afgivet indlaeg og besvaret spoergsmaal fra Retten.
15 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastand:
"1) Sagsoegtes afgoerelse om pr. 1. april 1990 ikke laengere at udbetale uddannelsestillaeg for sagsoegerens barn annulleres.
2) Sagsoegtes afgoerelse om paa grundlag af skrivelsen af 4. februar 1991 at foretage tilbageholdelse i sagsoegerens loen annulleres.
3) Europa-Parlamentet tilpligtes at tilbagebetale de tilbageholdte beloeb med tillaeg af morarente, 8% p.a., fra tilbageholdelsestidspunktet og til betaling sker.
4) Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Det fastslaas om fornoedent,
5) at de af sagsoegte udstedte almindelige gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende tildeling af uddannelsestillaeg er ulovlige, for saa vidt som der heri kraeves et mindsteantal timers teoretisk undervisning for studerende, der foelger en erhvervsmaessig uddannelse, der er officielt anerkendt af en medlemsstat."
16 Europa-Parlamentet har nedlagt foelgende paastande:
° Sagen afvises.
° I oevrigt frifindes sagsoegte.
° Der traeffes afgoerelse om sagsomkostningerne efter gaeldende ret.
Formaliteten
Parternes argumenter
17 Parlamentet har bestridt, at sagen kan antages til realitetsbehandling, og har gjort gaeldende, at sagsoegerens administrative klage af 3. maj 1991 blev afvist paa grund af manglende bevis for de udgifter, som sagsoegeren haevdede faktisk at have afholdt i forbindelse med sin soen, Laurent' s skolegang. Da sagsoegeren ikke har fremlagt saadanne beviser, havde han ifoelge Parlamentet ikke en retlig interesse, og klagen maatte derfor afvises.
18 Parlamentet tilfoejer, at hvis chefen for tjenestegrenen i de samtaler, han foerte med sagsoegeren efter afgoerelsen af 4. februar 1991, ikke havde omtalt, at der manglede beviser for faktisk afholdte udgifter, skyldes det, at dette var en biomstaendighed i forhold til den vaesentligste grund til at afvise ansoegningen om uddannelsestillaeg, som var, at den erhvervsuddannelse, som sagsoegerens soen fulgte, umuligt kan sidestilles med en skoleuddannelse, som er det eneste, der giver ret til uddannelsestillaeg.
19 Parlamentet har subsidiaert gjort gaeldende, at de anbringender, der er fremfoert i staevningen, ikke stemmer overens med dem, der er fremfoert i den administrative klage, og at de derfor boer forkastes (jf. Rettens dom af 29.3.1990, sag T-57/89, Alexandrakis mod Kommissionen, Sml. II, s. 143, praemis 8).
20 Sagsoegeren har for det foerste svaret, at Parlamentets redegoerelse viser, at afgoerelsen om at lade uddannelsestillaegget til hans soen, Laurent, bortfalde og afvisningen af sagsoegerens klage var begrundet i arten af den fulgte uddannelse og ikke i den paastaaede mangel paa bevisdokumenter.
21 Han har for det andet bemaerket, at det foerst er ved skrivelsen af 13. november 1991 fra Kontoret for Vedtaegtsspoergsmaal og Personaleadministration, at Parlamentet har anmodet ham om at fremlaegge de fakturaer, der er bevis for de faktisk afholdte udgifter i forbindelse med hans soens laereplads, og efter at have modtaget denne skrivelse har han den 3. december 1991 tilsendt Parlamentet en opgoerelse over disse udgifter.
22 Hvad angaar sammenfaldet mellem den administrative klage og soegsmaalet har sagsoegeren understreget, at Parlamentet oprindelig klart havde udtrykt, at afvisningen af at tildele ham uddannelsestillaegget udelukkende skyldtes arten af den uddannelse, som sagsoegerens soen fulgte. Han kunne saaledes kun rette sin klage mod denne ene begrundelse. Det var foerst, da denne klage blev afvist, at Parlamentet for foerste gang havde henvist til manglen paa dokumentation for faktisk afholdte udgifter i forbindelse med uddannelsen.
23 Han udleder heraf, at han er berettiget til i sit soegsmaal at svare paa den argumentation, som han foerst fik kendskab ved afgoerelsen om afvisning af hans administrative klage.
Rettens bemaerkninger
24 Det bemaerkes, at Parlamentet erkender, at foer afgoerelsen om at afvise den administrative klage, havde det paa intet tidspunkt anvendt en anden begrundelse end arten af den uddannelse, sagsoegerens soen fulgte, for at naegte denne uddannelsestillaeg. Hermed foerte Parlamentet sagsoegeren til at antage, at den eneste grund til at afvise ansoegningen laa i arten af den uddannelse, sagsoegerens soen fulgte.
25 Foelgelig kan Parlamentet ikke anfaegte sagens antagelse til realitetsbehandling og paastaa, at denne i forhold til den administrative klage indeholder nye anbringender, saasom sagsoegerens bestridelse af, at han har pligt til at godtgoere de faktisk afholdte udgifter i forbindelse med soennens uddannelse.
26 Med hensyn til spoergsmaalet, om sagsoegeren har haft en retlig interesse, eftersom han ikke har fremlagt beviser for de faktisk afholdte udgifter, skal det bemaerkes, at dette spoergsmaal ikke kan adskilles fra spoergsmaalet, om sagsoegeren var forpligtet til at fremlaegge bevis for disse udgifter, eller om han var berettiget til ydelser i henhold til den faste ordning, der var indfoert ved de af Parlamentet vedtagne almindelige gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende tildeling af uddannelsestillaeg (herefter benaevnt "gennemfoerelsesbestemmelserne"). Men dette er et spoergsmaal, der vedroerer sagens realitet. Derfor falder spoergsmaalet om sagsoegerens retlige interesse sammen med efterproevelsen af sagens realitet.
27 Sagen boer derfor antages til realitetsbehandling.
Realiteten
28 Til stoette for sit soegsmaal har sagsoegeren fremfoert to anbringender, dels tilsidesaettelse af artikel 2 og 3 i bilag VII til vedtaegten, dels tilsidesaettelse af artikel 25 i vedtaegten. Desuden har han subsidiaert paastaaet, at gennemfoerelsesbestemmelserne er ulovlige, naar der for en uddannelse kraeves et mindsteantal timer med teoretisk undervisning.
29 I henhold til artikel 3, stk. 1, i bilag VII tildeles uddannelsestillaeg "for hvert barn, over for hvem der efter artikel 2, stk 2 (i bilag VII til vedtaegten), bestaar forsoergerpligt, og som regelmaessigt modtager heltidsundervisning i en uddannelsesinstitution". Det bestemmes i artikel 2, stk. 3, litra b), i bilag VII til vedtaegten, at boernetilskud ydes "for et barn mellem 18 og 26 aar, som er under skole- eller erhvervsmaessig uddannelse".
Anbringendet om tilsidesaettelse af artikel 2 og 3 i bilag VII til vedtaegten
Parternes argumenter
30 Sagsoegeren har anfoert, at Parlamentet har genoptaget udbetalingen af boernetilskuddet. Det har saaledes erkendt, at hans soen modtager en skole- eller erhvervsuddannelse. Dette er tilfaeldet, eftersom hans soen i henhold til en laerekontrakt er under uddannelse som blomstergartner, hvilket er en uddannelse, som er anerkendt af de kompetente belgiske myndigheder, og han foelger saaledes regelmaessigt og paa heltidsbasis en erhvervsuddannelse, der ud over en praktisk uddannelse indeholder teoretisk undervisning af baade almen og videnskabelig art.
31 Artikel 3, stk. 1, i bilag VII henviser imidlertid til begrebet "uddannelsesinstitution", hvilket udelukker enhver sondring mellem de uddannelsesinstitutioner, der tilbyder en skoleuddannelse, og dem, der tilbyder en erhvervsuddannelse.
32 Han mener derfor, at da soennen foelger en erhvervsuddannelse i en uddannelsesinstitution, har han ret til at modtage uddannelsestillaeg i henhold til artikel 3, stk. 1, i bilag VII.
33 Sagsoegeren henviser desuden til Domstolens dom af 21. november 1991 (sag C-149/90, Costacurta mod Kommissionen, Sml. I, s. 5463) til stoette for, at artikel 3 i bilag VII til vedtaegten kun fastsaetter den betingelse, at det barn, som der soeges uddannelsestillaeg for, "regelmaessigt modtager heltidsundervisning i en uddannelsesinstitution", selv om en del af uddannelsen foregaar uden for uddannelsesinstitutionen.
34 Han har desuden gjort gaeldende, at Parlamentet ikke kan kritisere ham for ikke at have fremlagt beviser for faktisk afholdte udgifter til uddannelse i forbindelse med ansoegningen om uddannelsestillaeg. I denne forbindelse har sagsoegeren anfoert, at Parlamentet har ventet med at besvare klagen for at kunne rejse dette spoergsmaal, og at man har ventet indtil den 13. november 1991, dvs. til efter det paagaeldende skoleaars slutning, med at anmode ham om at fremlaegge disse beviser. Han har tilfoejet, at Parlamentet har erkendt, at man i samtalerne med sagsoegeren i februar ikke havde henvist til dette spoergsmaal om beviserne. I oevrigt har han fremlagt bevis for de udgifter, han har afholdt for sin soen.
35 Sagsoegeren har endelig anfoert, at han ikke var forpligtet til at fremlaegge saadanne beviser, eftersom han havde ret til at modtage tillaegget som fastsat i gennemfoerelsesbestemmelserne, og at Parlamentet ikke kan naegte dette ved at henvise til, at den uddannelse, hans soen foelger, er en erhvervsuddannelse.
36 Parlamentet har heroverfor anfoert, at det fremgaar af laerekontraktens ordlyd og af dens lovmaessige kontekst, at sagsoegerens soen foelger en erhvervsuddannelse, som er heltids og bestaar af en praktisk del (indtil ca. 31 timer om ugen) og en teoretisk del (indtil 8 timer og 45 minutter om ugen). Parlamentet har afslaaet at acceptere, at en erhvervsuddannelse, hvor der gives teoretisk undervisning, er en skoleuddannelse.
37 Parlamentet mener, at den erhvervsmaessige karakter af den uddannelse, som sagsoegerens soen foelger, er til hinder for, at han kan modtage uddannelsestillaeg. Artikel 3, stk. 1, i bilag VII boer fortolkes i lyset af den sondring, der er foretaget i artikel 2, stk. 3, litra b), mellem skole- og erhvervsmaessig uddannelse. Saaledes kan uddannelsestillaeg (allocation scolaire) kun ydes til en skolemaessig uddannelse, jf. artikel 2, stk. 3, litra b), der foelges regelmaessigt paa heltidsbasis i en uddannelsesinstitution, der noedvendigvis skal vaere en skole.
38 Parlamentet har begrundet denne fortolkning ved at anfoere, at skoleuddannelse er karakteriseret ved at foregaa paa en uddannelsesinstitution af skolemaessig karakter og normalt ikke giver anledning til, at staten betaler til barnets familie. I det modsatte tilfaelde ville det vaere paa sin plads at anvende vedtaegtens artikel 67, stk. 2, hvorefter tjenestemaend, der oppebaerer familietillaeg, er forpligtet til at meddele, hvilke tillaeg af samme art de faar fra anden side, idet disse tillaeg fratraekkes de tillaeg, der betales i henhold til artikel 1, 2 og 3 i bilag VII (jf. Rettens dom af 10.5.1990, sag T-117/89, Sens mod Kommissionen, Sml. II, s. 185). Det, der derimod kendetegner en laeretid, er mere eller mindre regelmaessigt fremmoede paa en arbejdsplads, eventuelt suppleret med deltidsundervisning i en erhvervsuddannelsesinstitution, hvilket der saedvanligvis udbetales loen for.
39 Parlamentet har i oevrigt gjort gaeldende, at sagsoegeren ikke kan kraeve uddannelsestillaeg, saa laenge han ikke har fremlagt beviser for de faktisk afholdte udgifter i forbindelse med soennen, Laurent' s uddannelse. Det har haevdet, at sagsoegeren ikke kan finde stoette i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser, da denne ordning kun gaelder for boern, der foelger en boglig uddannelse, og ikke for dem, der foelger en erhvervsuddannelse.
40 Parlamentet fremfoerer endelig, at naar det ikke har omtalt denne betragtning under den administrative procedure, er det fordi den var af sekundaer betydning i forhold til den vaesentligste grund til afvisningen af ansoegningen om uddannelsestillaeg, som var, at den fulgte uddannelse var en erhvervsuddannelse.
Rettens bemaerkninger
41 Retten tager indledningsvis til efterretning, at Parlamentet har erkendt, at Laurent Wery forsoerges af sin far, som modtager boernetilskud. Det boer derfor undersoeges, om sagsoegeren i denne sag ogsaa har ret til uddannelsestillaeg.
42 Det bemaerkes, at Parlamentets argumentation bygger paa en skarp sondring mellem begreberne skole- og erhvervsuddannelse, som de er opstillet i artikel 2, stk. 3, litra b), i bilag VII. Parlamentet mener, at disse to begreber gensidigt udelukker hinanden, og at en erhvervsuddannelse saaledes ikke kan give grundlag for udbetaling af uddannelsestillaeg.
43 I den henseende er det vigtigt at fastslaa, at ved definitionen af begrebet "faglig uddannelse" i artikel 128 i EOEF-traktaten har Domstolen udtalt, at begreberne faglig uddannelse og skoleuddannelse ikke blot ikke udelukker hinanden, men at de derimod i hoej grad er sammenfaldende, naar blot undervisningen gives i en uddannelsesinstitution. Domstolen har i domme af 13. februar 1985 og af 2. februar 1988 fastslaaet, at "enhver form for undervisning, der foerer til en kompetence inden for en profession, et fag eller en bestemt stilling, eller som bibringer den saerlige faerdighed, der kraeves for at udoeve en saadan profession, fag eller stilling, henhoerer under begrebet faglig undervisning, uanset elevernes eller de studerendes alder eller uddannelsesniveau, ligesom det heller ikke spiller nogen rolle, om undervisningsprogrammet ogsaa omfatter en vis del mere almindelig undervisning" (sag 293/83, Gravier, Sml. s. 593, praemis 30, og sag 24/86, Blaizot, Sml. s. 379, praemis 19). I den foerste sag har Domstolen udtalt, at "begrebet faglig uddannelse omfatter undervisning i tegneseriekunst ved en hoejere laereanstalt", og i den anden sag, at det omfatter "universitetsundervisning i veterinaervidenskab".
44 Parlamentet kan ikke haevde, at denne fortolkning toemmer sondringen i artikel 2, stk. 3, litra b), i bilag VII for ethvert indhold. Denne sondring har nemlig bibeholdt sin betydning i den forstand, at den giver mulighed for at udelukke udbetaling af uddannelsestillaeg for boern, som der udbetales boernetilskud for, naar disse foelger en erhvervsuddannelse, som ikke har forbindelse med en uddannelsesinstitution.
45 For at afgoere, om sagsoegeren i denne sag har ret til uddannelsestillaegget paa baggrund af den uddannelse, som hans soen foelger, boer det derfor undersoeges, om den uddannelse til blomstergartner, som sagsoegerens soen foelger ° og som begge parter er enige om er en erhvervsuddannelse ° foregaar i tilknytning til en uddannelsesinstitution.
46 Det bemaerkes, at uddannelsen til blomstergartner er delt op i tre dele, henholdsvis almen viden, teoretisk- faglig viden og praktik. I de to foerste dele er der 8 timer og 45 minutters undervisning pr. uge, hvorimod den tredje del er udmoentet i en laerekontrakt, i henhold til hvilken virksomhedens chef i dette tilfaelde har forpligtet sig til i perioden fra den 14. marts 1990 til den 31. juli 1992 at uddanne sagsoegerens soen i blomstergartnerfaget, i overensstemmelse med et specifikt program, der er godkendt af Communauté française de Belgique.
47 Retten skal udtale, dels, at de to foerste teoretiske dele af denne uddannelse formidles af Institut francophone de formation permanente des classes moyennes, dels, at laerekontrakten mellem sagsoegerens soen og virksomhedens chef er indgaaet under dette instituts auspicier og under kontrol af Ministeriet for Det Franske Samfunds Uddannelsesforvaltning, og den er underskrevet af ministerens repraesentant. I denne kontrakt er det i artikel 6 bestemt, at "arbejdstiden kan ikke overstige 40 timer om ugen, herunder undervisningstimerne".
48 Det bemaerkes i oevrigt, at der er nogle studerende ved denne laereanstalt, som er yngre end sagsoegerens soen, og for hvem den uddannelse, som de foelger her, er en mulighed for at fuldfoere den skolepligt, som de har efter belgisk lov.
49 Det foelger af det foregaaende, at Institut francophone de formation permanente des classes moyennes, en institution, der er godkendt af Communauté française de Belgique ° som i henhold til den belgiske forfatning har kompetence paa undervisningsomraadet ° er en uddannelsesinstitution i den betydning udtrykket er anvendt i artikel 3, stk. 1, i bilag VII, og at sagsoegerens soen her foelger en erhvervsuddannelse.
50 Ifoelge denne bestemmelse skal det barn, for hvem der ansoeges om uddannelsestillaeg, ikke kun foelge en uddannelse i en uddannelsesinstitution, men det skal ogsaa modtage regelmaessig heltidsundervisning. Det boer derfor undersoeges, om sagsoegerens soen modtager regelmaessig heltidsundervisning i denne institution.
51 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens og Rettens praksis, at det kan vaere berettiget at sidestille et praktikantophold uden for en uddannelsesinstitution med regelmaessig heltidsundervisning i denne institution, i forhold til formaalet med artikel 3, foerste afsnit, i bilag VII, saafremt praktikantopholdet betragtes som en integrerende del af uddannelsesinstitutionens laeseplan (jf. Rettens dom af 13.3.1990, forenede sager T-34/89 og T-67/89, Costacurta, stadfaestet efter appel ved Domstolens dom af 21.11.1991, sag C-149/90, a.st., praemis 8).
52 Det maa fastslaas, at sagsoegerens soen regelmaessigt og paa heltidsbasis foelger det uddannelsesprogram, som tilbydes af Institut francophone de formation permanente des classes moyennes.
53 Desuden skal det under alle omstaendigheder bemaerkes, at det er almindeligt forekommende inden for rammerne af de universitetsuddannelser, der giver adgang til liberale erhverv, at den vaesentligste del af uddannelsen hen imod slutningen af uddannelsesperioden ikke foregaar i selve uddannelsesinstitutionen, men uden for denne og under dennes opsyn, hos fagfolk. I disse tilfaelde er retten til uddannelsestillaeg ikke blevet anfaegtet.
54 Herefter vil det vaere samfundsmaessigt urimeligt at tillade, at foraeldrene til en universitetsstuderende, der tilbringer stoerstedelen af sin tid i en praktikplads, kan opnaa uddannelsestillaeg, mens foraeldrene til en studerende, der foelger en praktisk uddannelse, og som ogsaa tilbringer stoerstedelen af sin tid i en laereplads i forbindelse med et uddannelsesprogram, der gennemfoeres af en uddannelsesinstitution, ikke modtager uddannelsestillaeg.
55 Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt Parlamentet kan begrunde sit afslag paa uddannelsestillaeg med, at sagsoegeren ikke har fremlagt beviser for de faktisk afholdte udgifter i forbindelse med soennens skolegang, skal Retten ligesom sagsoegeren anfoere, at Parlamentet kun har henvist til denne begrundelse i forbindelse med afvisningen af klagen efter at skoleaaret var afsluttet, og det var foerst endnu senere, den 13. november 1991, at det anmodede sagsoegeren om at fremlaegge beviser for de faktisk afholdte udgifter, hvilken anmodning sagsoegeren efterkom inden for fristen. Det boer desuden bemaerkes, at Parlamentet har erkendt, at denne grund til afslag var sekundaer i forhold til den, der angik arten af den fulgte uddannelse, og Parlamentet har i retsmoedet erklaeret, at man oenskede, at "Retten afgjorde det principielle spoergsmaal" (dvs. spoergsmaalet om fortolkning af artikel 3 i bilag VII), at "Europa-Parlamentets administration ikke har haft lejlighed til at vurdere sagen" (dvs. om de beviser, sagsoegeren har fremlagt, var tilstraekkelige og relevante), at "de gennemfoerelsesbestemmelser, som sagsoegeren har naevnt, ikke er relevante", og at "disse almindelige gennemfoerelsesbestemmelser simpelt hen ikke kunne finde anvendelse".
56 Det foelger heraf, at spoergsmaalet om bevis for sagsoegerens faktisk afholdte udgifter i forbindelse med soennens uddannelse boer efterproeves af Parlamentet, som det i givet fald paahviler efter naervaerende dom at afgoere, paa hvilken maade de paagaeldende gennemfoerelsesbestemmelser skal anvendes i forbindelse med en uddannelse som den, sagsoegerens soen foelger.
57 Med hensyn til spoergsmaalet, om det maanedlige tilskud, som virksomhedens chef i henhold til artikel 3 i laerekontrakten udbetaler til sagsoegerens soen, er et tillaeg af samme art som uddannelsestillaegget i henhold til artikel 67, stk. 2, i vedtaegten, finder Retten, at det ikke tilkommer den at foretage en vurdering, som administrationen endnu ikke har foretaget. Det paahviler netop administrationen, ud fra de oplysninger, den raader over, at afgoere dette spoergsmaal, eventuelt under Rettens kontrol.
58 Dette er saa meget desto mere tilfaeldet, som hverken sagsoegeren eller Parlamentet har udtalt sig om dette punkt under forhandlingerne for Retten, og eftersom Parlamentet desuden i skrivelsen af 26. august 1991 har strejfet dette spoergsmaal uden dog at give blot antydningen af et svar. Der kan man nemlig laese: "Jeg tillader mig at erindre Dem om, at det paahviler tjenestemanden at foere bevis for, at der er tale om 'faktisk afholdte udgifter' i forbindelse med skolegangen, jf. artikel 3 i vedtaegtens bilag VII. Denne dokumentation er saa meget desto vigtigere i denne sag, som Deres soen modtager et maanedligt tillaeg, som er stoerre end uddannelsestillaegget." Parlamentet har i sit svarskrift (punkt 8) tilfoejet, at "administrationen har skoennet, at i tilfaelde af, at laereforholdet eller en del af dette anses for at give ret til uddannelsestillaeg, er den forpligtet til at undersoege, om det maanedlige tillaeg, sagsoegerens soen modtager, boer traekkes fra det omtalte uddannelsestillaeg".
59 Det foelger af det foregaaende, uden at det er noedvendigt at undersoege de andre anbringender, som sagsoegeren har fremfoert, at afgoerelsen af 4. februar 1991 ° hvorefter sagsoegeren efter den 1. april 1990 ikke laengere havde ret til det uddannelsestillaeg, som han oppebar for sin soen, Laurent ° boer annulleres sammen med beslutningen om at foretage tilbageholdelse i sagsoegerens loen. Parlamentet er forpligtet til at traeffe alle konsekvenser af denne annullation.
60 Heraf foelger, at paastanden om betaling af morarente paa 8% p.a. er fremsat for tidligt.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
61 Ifoelge procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Sagsoegte har tabt sagen og paalaegges derfor at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Femte Afdeling)
1) Parlamentets afgoerelse af 4. februar 1991 om, at sagsoegeren pr. 1. april 1990 ikke laengere havde ret til uddannelsestillaeg for sin soen, Laurent, annulleres.
2) Parlamentets afgoerelse om efter afgoerelsen af 4. februar 1991 at foretage tilbageholdelse i sagsoegerens loen annulleres.
3) I oevrigt frifindes sagsoegte.
4) Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.