61997CC0059_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
A - Indledning
1 Den foreliggende sag drejer sig i det vaesentlige om lovmaessigheden af stoette, der udbetales forskudsvis, og som skal daekkes af en sikkerhedsstillelse. En sikkerhed kan foerst frigives, naar retten til stoette er anerkendt. Skulle der vaere blevet udbetalt stoette uden retsgrund, skal de nationale myndigheder kraeve dette beloeb tilbagebetalt, ellers er der ikke noget udligningskrav over for EUGFL.
2 Den Italienske Republik har nu anlagt sag med paastand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 96/701/EF af 20. november 1996 (herefter »beslutningen«) om aendring af beslutning 96/331/EF (1) om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsaaret 1992, der finansieres af Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, samt visse udgifter for regnskabsaaret 1993 (2). Den Italienske Republik har anfaegtet beslutningen_i det omfang visse udgifter til stoette til forbrug af olivenolie ikke anerkendes.
3 Den finansielle korrektion paa 11 934 331 913 ITL, som Kommissionen til slut foretog, begrundes i det vaesentlige med, at de processuelle bestemmelser og kontrolreglerne i forbindelse med bevilling af stoette ikke blev overholdt.
B - De faktiske omstaendigheder
4 Efter en udfoerlig brevveksling mellem EUGFL og de italienske myndigheder om dokumentation og bevis for, at stoetten til forbrug af olivenolie for regnskabsaaret 1992 var retmaessig, ville Kommissionen i foerste omgang foretage en finansiel korrektion paa 17 149 929 372 ITL. Herefter fremsatte de italienske myndigheder yderligere oplysninger i september 1994. Ved beslutning af 13. januar 1995 meddelte Kommissionen medlemsstaterne, at der for regnskabsaaret 1992 kun ville blive taget hensyn til de oplysninger, der blev indgivet senest den 28. februar 1995.
5 Ved skrivelse af 15. juni 1995 meddelte EUGFL de italienske myndigheder paa grundlag af de supplerende oplysninger, der var indgaaet i mellemtiden, at der skulle foretages en finansiel korrektion paa 11 934 331 913 ITL, hvilket ifoelge Kommissionen svarede til de beloeb, der uden retsgrund var betalt i stoette til forbrug af olivenolie, og som man ikke havde faaet tilbage efter tilbagesoegning.
6 Ved skrivelse af 6. juli 1995 meddelte Kommissionen derefter officielt de italienske myndigheder, at der for regnskabsaaret 1992 ikke kunne tages hensyn til det omstridte beloeb. Ifoelge Kommissionens skrivelse af 17. januar 1996 kunne der dog for regnskabsaaret 1995 tages hensyn til de tilbagesoegte og indbetalte beloeb, saafremt de paagaeldende dokumenter indgik til EUGFL senest den 29. februar 1996.
7 Efter at Kommissionen ogsaa i dette tilfaelde havde accepteret at foretage en fristforlaengelse, gennemfoerte den i sidste ende en positiv berigtigelse paa knap 743 mio. ITL for regnskabsaaret 1995, hvorved der bl.a. blev taget hensyn til fire af de tilfaelde, der her er tale om.
8 Paa grundlag af de dokumenter, der blev sendt til den indtil den 28. februar 1995, vedtog Kommissionen den 20. november 1996 den anfaegtede beslutning om afslutning af regnskaber for regnskabsaaret 1992 samt delvis for regnskabsaaret 1993, og den bekraeftede heri den meddelte finansielle korrektion paa i alt 11 934 331 913 ITL.
9 Som det fremgaar af Kommissionens sammenfattende rapport (3), bygger den beslutning fra Kommissionen, der anfaegtes i den foreliggende sag, paa, at der i 82 tilfaelde uden retsgrund skulle vaere blevet betalt stoette - der ikke laengere var daekket af sikkerhedsstillelse - og som de nationale myndigheder endnu ikke havde faaet tilbagebetalt af stoettemodtagerne.
10 Den italienske regering har i det vaesentlige bestridt, at de gennemfoerte nedsaettelser var lovlige, med det argument, at konklusionerne i den sammenfattende rapport ikke er korrekte. I forbindelse med sin argumentation har den italienske regering opdelt de beroerte virksomheder i fem grupper.
11 Gruppe A omfatter syv virksomheder, hvor den udbetalte stoette ifoelge regeringen er blevet tilbagesoegt og allerede er blevet indbetalt til EUGFL. De syv virksomheder er Valdolio, P.I.O., Certo C., OL.F.lli de Sensi, Perilli, Vizzari og OL. Albanese.
12 Gruppe B omfatter virksomheden Luccisano, hvor den udbetalte stoette er blevet modregnet i andre fordringer.
13 Gruppe C vedroerer virksomheden Valle Picentino, hvor den udbetalte stoette i mellemtiden ogsaa er blevet sikret ved frivillig pant i selskabets faste ejendomme og ved en bankgaranti. Paa det tidspunkt, hvor sikkerheden blev frigivet, var der ifoelge sagsoeger endnu ikke tilstraekkelig mistanke om, at den paagaeldende virksomhed handlede ulovligt.
14 Hvad angaar virksomhederne i gruppe D har den italienske regering henvist til, at tilbagesoegningen af de udbetalte beloeb endnu ikke er afsluttet, men at stoetten ogsaa fortsat daekkes af sikkerhedsstillelse.
15 Endelig foreligger der ifoelge regeringen for det femte for virksomheden Caruso Rosa's vedkommende den saerlige situation, at den myndighed, som kontrollerer, at bestemmelserne om bevilling af stoette til forbrug af olivenolie er blevet overholdt (Agecontrol), har fastslaaet overtraedelser, men det var umuligt praecist at angive de stoettebeloeb, der uretmaessigt var blevet betalt. Da der ikke forelaa nogen sikre resultater, var det heller ikke muligt at blokere sikkerhederne. Men saa snart de undersoegelser, der foretages i oejeblikket, er afsluttet, vil de uretmaessigt udbetalte stoettebeloeb blive kraevet tilbagebetalt.
16 Den italienske regering har nedlagt foelgende paastande:
- Kommissionens beslutning nr. C(96) 3247 endelig udg. af 20. november 1996 annulleres i det omfang, det i beslutningen bestemmes, at EUGFL, hvad angaar Den Italienske Republiks afslutning af regnskab over udgifter for regnskabsaaret 1992, ikke skal afholde et beloeb paa 11 934 331 913 ITL.
- Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
17 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
- Sagsoegte frifindes.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
18 Efter Kommissionens opfattelse har den italienske regering ikke paavist, at Kommissionen har begaaet fejl i forbindelse med bedoemmelsen af de faktiske omstaendigheder. Den har foretaget en korrekt bedoemmelse af alle de oplysninger, som den fik stillet til raadighed inden den 25. februar 1995, og dens beslutning om ikke at anerkende udgifterne til stoette til forbrug af olivenolie, var derfor lovlig. Dette er i sig selv nok til frifindelse for Den Italienske Republiks paastande.
19 Med hensyn til de enkelte virksomheder, som den italienske regering har naevnt, har Kommissionen fremfoert foelgende:
Hvad angaar virksomhederne i gruppe A er der, med undtagelse af udgifterne for virksomheden P.I.O, Certo C. og Perilli, blevet taget hensyn til de anfoerte udgifter ved regnskabsafslutningen for regnskabsaaret 1995. For de resterende tre virksomheders vedkommende er oplysningerne selvmodsigende og giver ikke grundlag for at konkludere, at der rent faktisk har fundet tilbagebetalinger sted.
20 Paa samme maade gav dokumentationen vedroerende virksomheden Luccisano ikke grundlag for at konkludere, at det beloeb, der er gjort gaeldende, rent faktisk er blevet tilbagebetalt til EUGFL.
21 Hvad angaar virksomheden Valle Picentino blev den sikkerhed, som oprindeligt forelaa, ikke inddrevet, og det beloeb, som er gjort gaeldende, blev hverken tilbagesoegt eller godskrevet til fordel for EUGFL.
22 Med hensyn til de virksomheder, der er sammenfattet i gruppe D, har den italienske regering ifoelge Kommissionen selv indroemmet, at de udbetalte beloeb endnu ikke er blevet tilbagebetalt, og at de italienske myndigheder ikke er i stand til at bevise, at sikkerhederne bestaar. Men netop dette viser, at det var med rette, man foretog de anfaegtede nedskaeringer.
23 Endelig burde sikkerhederne hvad virksomheden Caruso Rosa angaar ikke have vaeret frigivet; de italienske myndigheder burde derimod have kraevet, at sikkerhedsstillelsen blev forlaenget.
C - Relevante retsregler
24 De grundlaeggende regler for olivenoliesektoren er opstillet i forordning nr. 136/66/EOEF (4). I henhold til artikel 11, stk. 1, der blev indfoejet ved forordning (EOEF) nr. 2210/88 (5), defineres stoetten til forbrug af olivenolie saaledes:
»Ligger producentindikativprisen med fradrag af produktionsstoetten over den repraesentative markedspris for olivenolie, ydes der en forbrugerstoette for olivenolie, som er produceret og markedsfoert i Faellesskabet. Denne stoette er lig med forskellen mellem de to naevnte beloeb.«
25 De almindelige betingelser for bevilling af stoette til forbrug af olivenolie er fastlagt i forordning (EOEF) nr. 3089/78 (6). I henhold til artikel 7 i denne forordning indfoerer medlemsstaterne »en kontrolordning, som sikrer, at det produkt, der ansoeges om stoette for, opfylder betingelserne for ydelse af stoette«.
26 Ifoelge artikel 8 udbetales stoetten, »naar kontrolorganet, udpeget af den medlemsstat, hvori emballeringen foretages, har fastslaaet, at betingelserne for ydelse af stoetten er opfyldt.
Stoetten kan imidlertid udbetales, saa snart stoetteansoegningen indgives, under forudsaetning af, at der stilles tilstraekkelig sikkerhed«.
27 Gennemfoerelsesbestemmelserne for ordningen vedroerende stoette til forbrug af olivenolie er, for saa vidt de er relevante for regnskabsaaret 1992, som der her er tale om, opstillet i forordning (EOEF) nr. 2677/85 (7), der senest er aendret ved forordning (EOEF) nr. 571/91 (8).
28 I henhold til artikel 9, stk. 3, udbetaler medlemsstaten »stoetten inden 150 dage efter ansoegningens indgivelse. Denne frist kan dog forlaenges, hvis den gennemfoerte kontrol noedvendiggoer en supplerende undersoegelse, forudsat at gyldighedsperioden for den i artikel 11, stk. 1, omhandlede sikkerhed forlaenges for den samme periode«.
29 I artikel 11 bestemmes det nu om sikkerhedsstillelse:
»1. Stoetten forudbetales, saa snart ansoegeren indgiver ansoegning om stoette sammen med attestation for, at der er stillet sikkerhed svarende til stoettebeloebet.
2. Sikkerheden stilles af en institution, der opfylder de kriterier, som er opstillet af den medlemsstat, hvor stoetteansoegningen er indgivet. Sikkerheden er gyldig i mindst seks maaneder.
3. Sikkerheden frigives, saa snart medlemsstatens kompetente myndighed har anerkendt retten til stoette for de i ansoegningen anfoerte maengder.
Anerkendes retten til stoette ikke for hele eller en del af den i ansoegningen anfoerte maengde, fortabes sikkerheden i forhold til den maengde, for hvilken betingelserne for ret til stoette ikke er blevet overholdt.
Det organ, der kontrollerer retten til stoette, meddeler hver maaned det udbetalende organ resultaterne af dets undersoegelser vedroerende anerkendelse af retten til stoette for hver godkendt virksomhed.
...«
30 Artikel 12, stk. 1, praeciserer naermere det i artikel 7 i forordning nr. 3089/78 naevnte kontrolsystem med henblik at sikre, at netop denne kontrol haandhaeves paa effektiv og retmaessig vis.
31 Desuden bestemmes bl.a. foelgende i artikel 12:
»1. ...
2. Opstaar der tvivl om noejagtigheden af oplysningerne i stoetteansoegningen, suspenderer medlemsstaten udbetalingen af stoetten for den maengde olivenolie, efterproevningen omfatter, og traeffer alle foranstaltninger, der er noedvendige for at sikre tilbagebetaling af beloeb, der uberettiget er udbetalt, og betaling af eventuelle boeder.
...
3. Uberettiget udbetalt forskud og stoette tilbagebetales med tillaeg af renter ...
Medlemsstaternes udbetalende organer fratraekker det af medlemsstaten opkraevede beloeb i udgifterne for Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL).«
32 Endelig indeholder artikel 29 i forordning (EOEF) nr. 2220/85 (9) foelgende regel:
»Naar den ansvarlige myndighed har kendskab til, hvad der foerer til hel eller delvis fortabelse af sikkerheden, anmoder den ansvarlige myndighed straks den, der er ansvarlig for forpligtelsens opfyldelse, om at indbetale det fortabte beloeb, idet der indroemmes en betalingsfrist paa 30 dage fra datoen for paakravet ...«
Betales der imidlertid ikke inden for denne frist, saa kan det bl.a. straks paalaegges kautionisten at erlaegge betaling.
33 Sammenfattende kan det altsaa siges, at stoetten kun udbetales, naar kontrolorganet har fastslaaet, at betingelserne for at bevilge stoetten er opfyldt. Forudbetaling af stoette er dog afhaengig af, at der stilles en sikkerhed, som foerst kan frigives, saa snart retten til stoette er anerkendt. Foreligger der imidlertid ikke nogen ret til stoette, saa inddrages den stillede sikkerhed straks. Den beroerte virksomhed skal altsaa tilbagebetale den stoette, som den har modtaget som forskud, saafremt den kompetente myndighed afviser, at der foreligger en ret til stoette.
34 I henhold til artikel 5 i forordning (EOEF) nr. 729/70 (10) traeffer Kommissionen paa grundlag af medlemsstaternes fremsendte aarsregnskaber med de for deres afslutning noedvendige bilag beslutning om regnskabsafslutningen.
35 I henhold til artikel 1, stk. 3, i forordning (EOEF) nr. 1723/72 (11), der blev indsat ved forordning (EOEF) nr. 422/86 (12), kan Kommissionen over for den paagaeldende medlemsstat fremsaette en frist til at tilstille supplerende oplysninger. Fremsendes de naevnte oplysninger ikke inden for den fastsatte frist, »fastsaetter denne [Kommissionen] sin beslutning paa grundlag af den information, som den er i besiddelse af paa det endelige tidspunkt, der er fastsat, bortset fra tilfaelde, hvor en forsinket fremsendelse af oplysninger sker paa grund af saerlige omstaendigheder«.
D - Stillingtagen
36 Hvad angaar de fire af de syv virksomheder i gruppe A, nemlig Valdolio, Vizzari, OL. Albanese og OL. F.lli de Sensi, har den italienske regering under retsmoedet, efter at Kommissionen havde henvist hertil i sit skriftlige indlaeg, anerkendt, at sagen, for saa vidt angaar de beloeb, der er gjort gaeldende i denne sammenhaeng, er blevet genstandsloes (13), da der for regnskabsaaret 1995 er blevet taget hensyn til netop disse beloeb. Undersoegelsen her kan altsaa begraenses til at omfatte de oevrige virksomheder, den italienske regering har naevnt.
37 Den italienske regerings argumentation kan sammenfattes saaledes, at de relevante bestemmelser er blevet overholdt for de fremsendte dokumenters vedkommende, og at Kommissionen saaledes var forpligtet til at anerkende udgifterne.
38 Kommissionen har indledningsvis paaberaabt sig den frist til fremsendelse af dokumentation, som den fastsatte til den 28. februar 1995, og har gjort gaeldende, at de supplerende oplysninger, der er tilstillet efter denne dato, er fremsat for sent. Kommissionen har i oevrigt henvist til uklarheder og selvmodsigelser i forbindelse med de fremsatte oplysninger, og den har anfoert, at de gaeldende bestemmelser om stoettebevilling ikke er blevet overholdt.
39 Der skal indledningsvis henvises til, at bevisbyrdekravene til sagsoeger i henhold til Domstolens faste praksis er saerlig store i sager, hvor en medlemsstat anmoder om annullation af en beslutning fra Kommissionen om EUGFL's regnskabsafslutning (14).
40 Det paahviler desuden ikke Kommissionen udtoemmende at godtgoere, at oplysningerne fra medlemsstaterne er urigtige; den skal blot bevise, at den har en begrundet og rimelig tvivl med hensyn til de tal, der er meddelt af de nationale myndigheder (15). Denne bevisbyrderegel beror paa, at det i sidste ende er medlemsstaten, der bedst er i stand til at skaffe og kontrollere de oplysninger, der er noedvendige til EUGFL's regnskabsafslutning. Det paahviler saaledes medlemsstaten at foere fuldstaendigt bevis for, at dens tal er rigtige, og saaledes i givet fald paavise, at Kommissionens beregninger er forkerte (16).
41 Hvad angaar de resterende virksomheder i gruppe A, nemlig P.I.O, Certo C. og Perilli, har Kommissionen anfoert, at de dokumenter, den har faaet forelagt, delvis giver grundlag for at konkludere, at de foerst blev indgivet efter den udloebet af skaeringsdatoen, som Kommissionen havde fastsat til den 28. februar 1995. Ifoelge Kommissionen indeholder de fremsendte dokumenter desuden forskellige tal vedroerende de summer, der skal kraeves tilbagebetalt. Disse beloeb er for en dels vedkommende blevet kraevet tilbagebetalt, men betaling er endnu ikke sket, og desuden optraeder beloebene i forskellige rubrikker; det er derfor ikke klart, hvilken rubrik de entydigt skal indplaceres i, eller om de ikke endog er omfattet af flere rubrikker og saaledes er bogfoert dobbelt. Alt i alt fremgaar det dog ikke af dokumenterne, hvilke summer der er tale om, og hvor vidt disse beloeb ogsaa er blevet refunderet.
42 Det skal indledningsvis fastslaas, at Kommissionen ubestridt har fastlagt den skaeringsdato, der naevnes i artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 1723/72, til den 28. februar 1995. Da den italienske regering ikke har henvist til saerlige omstaendigheder, maa de oplysninger, der er indgivet efter denne skaeringsdato, derfor anses for at vaere indgivet for sent (17). Allerede af denne grund skal kritikken af dette punkt i den anfaegtede beslutning afvises. Fra Den Italienske Republiks side har man desuden ikke fremfoert nogen konkrete eller afgoerende omstaendigheder, der kan saette spoergsmaalstegn ved rigtigheden af de resultater, Kommissionen er naaet frem til, eller ved de slutninger, den har draget heraf. Som foelge af ovennaevnte bevisbyrderegler er det ikke nok blot at goere det modsatte gaeldende.
43 Da den italienske regering blot har fremfoert, at den ikke kan se, at der skulle vaere modsigelser eller uklarheder i de dokumenter, der er stillet til raadighed, har den ikke med tilstraekkelig vished paavist, at Kommissionen traf en forkert beslutning.
44 Hvad angaar virksomheden Luccisano, der naevnes i gruppe B, skal det foerst paa ny fastslaas, at Kommissionen blot var forpligtet til at tage hensyn til de dokumenter, der blev indgivet senest den 28. februar 1995. Den kompetente italienske myndighed informerede imidlertid foerst ved skrivelse af 18. september 1995 Kommissionen om, at virksomheden Luccisano i august 1994 anmodede om at maatte modregne den stoette, der skulle tilbagebetales, i udestaaende fordringer. Denne modregning blev imidlertid foerst gennemfoert ved et dekret af 15. december 1995.
45 Hertil har Kommissionen selv anfoert, at den for regnskabsaaret 1995 tog hensyn til de oplysninger, der blev indgivet efter denne skaeringsdato, for saa vidt som disse oplysninger indgik inden den 15. oktober 1995 (hvor fristen for fremlaeggelse af dokumentation vedroerende regnskabsaaret 1995 udloeb). Det fremgaar af ovenstaaende, at den italienske regering ikke har fremlagt dokumentationen inden for den af Kommissionen fastsatte frist og heller ikke har henvist til saerlige omstaendigheder, der kan begrunde den indtraadte forsinkelse.
46 Kritikken vedroerende dette punkt i Kommissionens afvisning af at anerkende udgifterne for regnskabsaaret 1992 maa saaledes ogsaa forkastes.
47 Hvad angaar virksomheden Valle Picentino, der naevnes i gruppe C, har Kommissionen ved sin afvisning af at anerkende udgifterne stoettet sig paa en rapport fra det italienske kontrolorgan. I denne rapport siges det, at man, selv om der ikke foreligger nogen objektive beviser for det, rimeligvis maa gaa ud fra, at der muligvis er gennemfoert i hvert fald delvist fiktive indkoeb af olivenolie. Dermed henvises der imidlertid til, at virksomheden muligvis har udvist svigagtig adfaerd, som principielt udelukker, at man kan anerkende en ret til stoette. Under retsmoedet har den italienske regering da ogsaa indroemmet, at der muligvis foreligger ulovlige forhold i forbindelse med beloebet til denne virksomhed. Ifoelge regeringen er der dog kun tale om tvivl, der ikke er bevist.
48 Formaalet med de gennemfoerelsesbestemmelser, som faellesskabslovgiver har udstedt angaaende stoette til forbruget af olivenolie, er dog, saadan som det fremgaar af betragtningerne til bestemmelserne, ogsaa at forebygge bedrageri.
49 Artikel 11, stk. 3, i forordning nr. 2677/85 skal da ogsaa laeses i denne sammenhaeng. I henhold hertil maa en sikkerhed foerst frigives, saa snart medlemsstatens kompetente myndighed har anerkendt retten til stoette. Er der imidlertid en berettiget tvivl, saa foelger det af ordningen i artikel 11, at retten ikke kan anerkendes. Det er saaledes med foeje, at Kommissionen har henvist til, at den sikkerhed, der oprindeligt blev stillet, ikke burde vaere blevet frigivet som foelge af den alvorlige tvivl om lovligheden af den paagaeldende virksomheds adfaerd, eftersom kontrolorganet selv har henvist til, at der muligvis var begaaet bedrageri ved fiktive indkoeb.
50 Dette resultat kan heller ikke aendres ved, at der efterfoelgende stilles en ny sikkerhed. Da det i henhold til de relevante bestemmelser er en forudsaetning for betaling af stoetteforskud, at der stilles sikkerhed, kan det, netop med henblik paa at forhindre bedrageri, ikke tillades, at bestemmelsen omgaas ved, at en sikkerhed, der oprindeligt er blevet stillet, frigives og i tidens loeb i givet fald erstattes af nye sikkerhedsstillelser.
51 I det foreliggende tilfaelde er kontrolorganets undersoegelsesrapport fra den 26. januar 1993, men de nye sikkerheder, som den italienske regering har naevnt, blev foerst stillet i september 1993, altsaa ni maaneder senere. Det er imidlertid en forudsaetning for at kunne anvende stoettereglerne effektivt, at forudbetalingen er daekket af sikkerhedsstillelse, indtil retten til stoette i sidste ende selv anerkendes. Det var derfor ikke foreneligt med de gaeldende bestemmelser at frigive de stillede sikkerheder paa trods af den foreliggende alvorlige tvivl, og foerst etablere dem igen i forbindelse med en verserende straffesag ni maaneder senere. En saadan adfaerd tager ikke hensyn til formaalet med kontrolbestemmelserne vedroerende stoette til forbrug af olivenolie, der bl.a. er at forhindre eventuelt bedrageri. Den italienske regerings oprindelige angivelse af, at virksomheden Valle Picentino's adfaerd var lovlig, vedroerte 1990, og den er derfor uden betydning i den foreliggende sag.
52 Heraf foelger, at Kommissionens argument skal tiltraedes, og at den italienske regerings kritik vedroerende dette punkt skal forkastes.
53 Den italienske regerings anbringende vedroerende de virksomheder, der er omfattet af gruppe D, skal ligeledes afvises. Regeringen har udelukkende fremfoert, at tilbagesoegningen af beloebene endnu ikke er afsluttet, og at der kan foeres bevis for de eksisterende sikkerheder, men beviset er ikke blevet foert.
54 Da den italienske regering altsaa ikke har paavist, at denne sikkerhed foreligger, har den blot paastaaet det modsatte, og dette er ikke tilstraekkeligt til, at Kommissionens beslutning fremstaar som ulovlig. Da der heller ikke i oevrigt er blevet fremfoert naermere detaljer om dette punkt, skal kritikken forkastes.
55 Den italienske regerings sidste klagepunkt vedroerer virksomheden Caruso Rosa. Hvad denne angaar har den italienske regering fremfoert, at kontrolorganet ganske vist har konstateret, at der foreligger overtraedelser, men at det ikke var muligt praecist at angive det stoettebeloeb, der uretmaessigt blev betalt. Der blev derefter gennemfoert supplerende undersoegelser, men man naaede ikke frem til et andet resultat. Over for Kommissionens paastand om, at de italienske myndigheder skulle have anmodet om en forlaengelse af sikkerhedsstillelsen, har den italienske regering blot indvendt, at dette ikke ville have tjent noget formaal.
56 Det skal ogsaa i denne forbindelse fastslaas, at forudsaetningerne for retten til at bevilge stoette ikke var opfyldt som foelge af den tvivl, der forelaa, og at sikkerheden i henhold til de relevante regler saaledes ikke burde vaere blevet frigivet. Henset til de ovennaevnte principper om bevisbyrde skal der ogsaa i denne forbindelse henvises til, at den italienske regering ikke paa velfunderet vis har gjort rede for eller har bevist, at det var med foeje, sikkerhederne blev frigivet, og at Kommissionens adfaerd var uretmaessig. Det fremgaar netop af de gaeldende bestemmelser, at saafremt der ikke kan anerkendes en ret til stoettebevilling, saa maa den sikkerhed, der er stillet til daekning af stoetten, som er ydet i form af forskud, ikke frigives.
57 Sammenfattende kan det konkluderes, at den italienske regering ikke har paavist, at Kommissionens beregninger er fejlagtige. Kommissionen skal derfor frifindes.
Sagens omkostninger
58 I henhold til artikel 69, stk. 2, foerste punktum, i Domstolens procesreglement doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom.
E - Forslag til afgoerelse
59 Jeg foreslaar derfor, at der traeffes foelgende afgoerelse:
»1) Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber frifindes.
2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.«
(1) - Kommissionens beslutning af 10.4.1996 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsaaret 1992, der finansieres af Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, samt visse udgifter for regnskabsaaret 1993 (EFT L 117, s. 19). Ogsaa hvad denne beslutning angaar har Den Italienske Republik anlagt sag mod Kommissionen med paastand om delvis annullation. Jf. herom generaladvokat Alber's forslag til afgoerelse af 24.3.1998 i sag C-242/96, Italien mod Kommissionen.
(2) - EFT L 323, s. 26.
(3) - Sammenfattende rapport om resultaterne af kontrollen i forbindelse med regnskabsafslutningen for EUGFL, Garantisektionen, for regnskabsaaret 1992 og delvis for regnskabsaaret 1993 (Kommissionens dokument af 27.3.1996, VI/6355/95 endelig udg.).
(4) - Raadets forordning af 22.9.1996 om oprettelse af en faelles markedsordning for fedtstoffer (EFT 1965-1966, s. 193).
(5) - Raadets forordning af 19.7.1988 om aendring af forordning nr. 136/66/EOEF om oprettelse af den faelles markedsordning for fedtstoffer (EFT L 197, s. 1).
(6) - Raadets forordning af 19.12.1978 om fastsaettelse af almindelige bestemmelser vedroerende stoette til forbruget af olivenolie (EFT L 369, s. 12).
(7) - Kommissionens forordning af 24.9.1985 om gennemfoerelsesbestemmelser for ordningen vedroerende stoette til forbruget af olivenolie (EFT L 254, s. 5).
(8) - Kommissionens forordning af 8.3.1991 om aendring af forordning (EOEF) nr. 2677/85 om gennemfoerelsesbestemmelser for ordningen vedroerende stoette til forbruget af olivenolie (EFT L 63, s. 19).
(9) - Kommissionens forordning af 22.7.1985 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for ordningen for sikkerhedsstillelse for landbrugsprodukter (EFT L 205, s. 5).
(10) - Raadets forordning af 21.4.1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik (EFT 1970 I, s. 196).
(11) - Kommissionens forordning af 26.7.1972 om regnskabsafslutning for Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen (EFT L 186, s. 1).
(12) - Kommissionens forordning af 25.2.1986 om aendring af forordning (EOEF) nr. 1723/72 om regnskabsafslutning for Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen (EFT L 48, s. 31).
(13) - Den italienske regering har dog ikke fremfoert, at den i dette omfang vil frafalde sagen eller anse denne for afsluttet.
(14) - Dom af 7.2.1979, sag 11/76, Nederlandene mod Kommissionen, Sml. s. 245, praemis 9, og af 10.11.1993, sag C-48/91, Nederlandene mod Kommissionen, Sml. I, s. 5611, praemis 16.
(15) - Dommen i sagen C-48/91 (naevnt i fodnote 14), praemis 17.
(16) - Det skal i denne forbindelse erindres om, at Kommissionen ikke har nogen yderligere kontrolbefoejelser hvad angaar de nationale myndigheders administration af EF-midler, saa fordelingen af bevisbyrde virker ogsaa berettiget set ud fra denne synsvinkel. Europa-Parlamentet har ogsaa henvist til dette forhold i sin beslutning af 13.4.1989 om forebyggelse og bekaempelse af bedragerier over for EF i »Europa 1992« (EFT C 120, s. 279).
(17) - Jf. herom ogsaa dom af 22.6.1993, sag C-54/91, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 3399, praemis 14.