62019TJ0609_RES
Sag T-609/19
Canon Inc.
mod
Europa-Kommissionen
Rettens dom (Sjette Afdeling) af 18. maj 2022
»Konkurrence – fusioner – sektoren for fremstilling af medicinske instrumenter – afgørelse om pålæggelse af bøder for at gennemføre en fusion, inden den er blevet anmeldt og godkendt – artikel 4, stk. 1, artikel 7, stk. 1, og artikel 14 i forordning (EF) nr. 139/2004 – midlertidig transaktion og endelig transaktion – »warehousing« – én og samme fusion – ret til forsvar – berettiget forventning – legalitetsprincippet – proportionalitet – bødernes størrelse – formildende omstændigheder«
Virksomhedssammenslutninger – Kommissionens undersøgelse – forpligtelserne til anmeldelse og udsættelse – fusion – begreb – gennemførelse af fusionen – erhvervelse af kontrollen over en virksomhed gennem to adskilte retlige transaktioner forbundet ved en direkte funktionel forbindelse – transaktion, der indebærer midlertidig besiddelse af aktier – omfattet – betingelser
(Rådets forordning nr. 139/2004, art. 4, stk. 1, og art. 7, stk. 1)
(jf. præmis 61-70, 73-80, 99, 105, 108-115, 216-224, 228-235, 306 og 312)
Konkurrence – EU-regler – overtrædelser – begået forsætligt eller uagtsomt – begreb – en virksomhed, der ikke kan være uvidende om, at dens adfærd er konkurrencebegrænsende – ingen tidligere afgørelse fra Kommissionen om en lignende overtrædelse – ingen betydning
(Rådets forordning nr. 139/2004, art. 4, stk. 1, art. 7, stk. 1, og art. 14, stk. 2)
(jf. præmis 366, 367 og 370-374)
EU-ret – almindelige retsgrundsætninger – det strafferetlige legalitetsprincip – rækkevidde
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 49, stk. 1; Rådets forordning nr. 139/2004, art. 4, stk. 1, art. 7, stk. 1, og art. 14, stk. 2)
(jf. præmis 382-391)
EU-ret – principper – beskyttelse af den berettigede forventning – betingelser – Kommissionens tidligere beslutningspraksis – ikke relevant
(Rådets forordning nr. 139/2004)
(jf. præmis 392-396, 398 og 399)
Virksomhedssammenslutninger – anmeldelse – forpligtelse – tilsidesættelse – følger – automatisk tilsidesættelse af de tilsvarende forbud – sanktioner
[Rådets forordning nr. 139/2004, art. 4, stk. 1, art. 7, stk. 1, og art. 14, stk. 2, litra a) og b)]
(jf. præmis 403-407)
Konkurrence – bøder – Kommissionens afgørelse om pålæggelse af flere sanktioner for samme faktiske omstændigheder – principperne om sammenstød af overtrædelser – tilsidesættelse – foreligger ikke
(Rådets forordning nr. 139/2004, art. 14, stk. 2)
(jf. præmis 409-411 og 418)
Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – ligebehandlingsprincippet – Kommissionens beslutningspraksis – vejledende karakter
(Rådets forordning nr. 139/2004, art. 14)
(jf. præmis 425, 426 og 428)
Virksomhedssammenslutninger – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – retningslinjer foreligger ikke – pligt til at begrunde den afgørelse, hvorved der pålægges en bøde – rækkevidde
(Art. 296, stk. 2, TEUF; Rådets forordning nr. 139/2004, art. 14)
(jf. præmis 436 og 437)
Konkurrence – administrativ procedure – klagepunktsmeddelelse – nødvendigt indhold – overholdelse af retten til forsvar – rækkevidde – Kommissionens forpligtelse til at give de berørte meddelelse om en udvidelse af klagepunkterne – betingelser
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 48, stk. 2; Rådets forordning nr. 139/2004, art. 18)
(jf. præmis 469-472)
Resumé
Retten frifandt Kommissionen i søgsmålet anlagt af Canon, der blev pålagt en bøde på 28 mio. EUR af Kommissionen som følge af manglende overholdelse af fusionskontrolreglerne i forbindelse med selskabets overtagelse af Toshiba Medical Systems Corporation
I 2016 overtog Canon Inc. (herefter »sagsøgeren«), et multinationalt japansk selskab, der er specialiseret i fremstilling af optiske produkter og billedbehandlingsprodukter, Toshiba Medical Systems Corporation (herefter »TMSC«), der er et helejet datterselskab under Toshiba Corporation (herefter »Toshiba«).
Denne erhvervelse blev gennemført i to trin ved hjælp af et special purpose vehicle-selskab (MS Holding), der blev oprettet specifikt med henblik herpå. I første omgang erhvervede MS Holding den 17. marts 2016 visse stemmeberettigede aktier i TMSC for et beløb på ca. 800 EUR, mens sagsøgeren til gengæld for betalingen af hele den aftalte pris for købet af TMSC (ca. 5280000000 EUR) erhvervede købsoptioner i alle de resterende stemmeberettigede aktier i TMSC. Herudover erhvervede sagsøgeren den eneste aktie uden stemmeret i TMSC for et beløb på ca. 40 EUR (herefter »den midlertidige transaktion«).
Dernæst udnyttede sagsøgeren den 19. december 2016, efter at have fået Kommissionens godkendelse af fusionen, sine aktieoptioner til at erhverve de underliggende stemmeberettigede aktier i TMSC, mens TMSC købte sine stemmeberettigede aktier, der var ejet af MS Holding, samt sagsøgerens aktier uden stemmeret (herefter »den endelige transaktion«). Ved disse to transaktioner blev TMSC et helejet datterselskab under sagsøgeren.
Begrundelsen for denne gradvise erhvervelse var, at salget af TMSC blev anerkendt som et kapitalindskud i Toshibas regnskaber senest den 31. marts 2016, uden at sagsøgeren formelt erhvervede kontrollen over selskabet, inden selskabet opnåede de nødvendige godkendelser hos de kompetente konkurrencemyndigheder.
Efter en forhåndsanmeldelse, som sagsøgeren sendte i marts 2016, blev fusionen anmeldt til Kommissionen i august og godkendt af denne i september samme år.
Samtidigt hermed indledte Kommissionen imidlertid en undersøgelse på grund af mulige tilsidesættelser af de i fusionsforordningen fastsatte (
1
) anmeldelses- og udsættelsesforpligtelser. I henhold til disse forpligtelser skal virksomheder i en fusion af fællesskabsdimension anmelde deres udkast til Kommissionen inden gennemførelsen heraf (»anmeldelsespligt«) (
2
), og de må ikke gennemføre den anmeldte fusion, inden de har opnået en godkendelse fra sidstnævnte (»udsættelsespligt«) (
3
).
Ved beslutning af 27. juni 2019 (
4
) fastslog Kommissionen, at sagsøgeren havde tilsidesat de nævnte forpligtelser, for så vidt som denne havde gennemført erhvervelsen af TMSC for tidligt. Kommissionen fandt i det væsentlige, at sagsøgeren ved at foretage den midlertidige transaktion delvist havde gennemført den en og samme fusion bestående i erhvervelsen af TMSC og dermed havde tilsidesat anmeldelses- og udsættelsesforpligtelserne. Kommissionen pålagde derfor selskabet to bøder på i alt 28 mio. EUR.
Sagsøgeren anlagde søgsmål med påstand om annullation af denne beslutning, hvori Kommissionen blev frifundet i det hele af Rettens Sjette Afdeling.
Rettens bemærkninger
Retten forkastede indledningsvis sagsøgerens argument om, at den midlertidige transaktion ikke førte til erhvervelsen af kontrollen over TMSC og derfor ikke udgjorde en tilsidesættelse af de i fusionsforordningen fastsatte anmeldelses- og udsættelsesforpligtelser.
Idet den henviste til Domstolens faste praksis (
5
), påpegede Retten i denne forbindelse, at gennemførelsen af en fusion sker, så snart parterne i en fusion gennemfører transaktioner, der bidrager til varigt at ændre kontrollen over målvirksomheden. Enhver delvis gennemførelse af en fusion falder således ind under anvendelsesområdet for udsættelsesforpligtelsen, hvilket opfylder kravet om at sikre en effektiv kontrol med fusioner. Det er på denne baggrund, at fusionsforordningen behandler nært forbundne transaktioner som en og samme fusion, idet der alene gælder en undtagelse for de tilfælde, hvor sådanne transaktioner ikke er nødvendige for at opnå en ændring i kontrollen over målvirksomheden og således ikke har en direkte funktionel forbindelse med fusionens gennemførelse.
Det var således med rette, at Kommissionen havde bemærket, at der i Domstolens praksis sondres mellem begreberne »fusion« og »gennemførelse af en fusion«. Det følger heraf, at selv om der kun anses at foreligge en »fusion«, når en ændring af kontrolforholdene på et varigt grundlag finder sted, kan gennemførelsen af en fusion »finde sted«, så snart parterne i en fusion gennemfører transaktioner, der bidrager til varigt at ændre kontrollen over målvirksomheden, dvs. eventuelt før erhvervelsen af kontrollen over målvirksomheden.
Kriteriet for at afgøre, om sagsøgeren tilsidesatte anmeldelses- og udsættelsesforpligtelserne, er således ikke, om kontrollen over TMSC blev erhvervet før godkendelsen af fusionen, men om de omstridte handlinger helt eller delvist, faktisk eller juridisk, bidrog til ændringen af kontrollen over denne virksomhed før denne dato.
I denne sammenhæng forkastede Retten ligeledes sagsøgerens argument om, at Kommissionens kontrol med fusionen ikke på noget tidspunkt og på ingen måde blev hindret, eftersom sagsøgeren først erhvervede kontrollen over TMSC efter at have opnået alle de pågældende konkurrencemyndigheders tilladelser. Ifølge sagsøgeren var der ikke sket en anticiperet gennemførelse af fusionen, så længe kontrollen ikke var opnået. En delvis gennemførelse af en fusion kræver således erhvervelse af delvis kontrol. Retten var imidlertid af den opfattelse, at enten er kontrollen opnået, når en enhed har mulighed for at udøve en afgørende indflydelse på målvirksomheden, eller også er den det ikke. Følgelig kan en angivelig »delvis kontrol« ikke være en betingelse for en delvis gennemførelse af fusionen. Retten bemærkede endvidere, at Kommissionens kontrol for at være effektiv skal gennemføres, inden fusionen gennemføres, selv delvist.
Under henvisning til sin egen praksis (
6
) forkastede Retten endvidere sagsøgerens argumentation om, at den midlertidige transaktion ikke udgjorde en delvis gennemførelse af fusionen.
Retten bemærkede i denne forbindelse, at en fusion kan forekomme som en flerhed af retlige transaktioner, der formelt er enkeltstående, og at det i et sådant tilfælde tilkommer Kommissionen at vurdere, om disse transaktioner udgør en enkelt fusion, idet de har en sådan enhedskarakter. Når der er tale om flere i retlig forstand enkeltstående transaktioner, påhviler det således Kommissionen på baggrund af de relevante faktiske og retlige omstændigheder i hver enkelt sag at søge at finde frem til den økonomiske virkelighed, der ligger bag ved transaktionerne, ved at undersøge, hvorvidt de berørte virksomheder ville være villige til at foretage hver enkelt transaktion for sig, eller om hver transaktion derimod ikke blot udgør en enkelt del af en mere kompliceret operation, uden hvilken den ikke ville blive foretaget af parterne.
I denne sammenhæng begik Kommissionen ikke en fejl, da den kvalificerede den midlertidige transaktion som en delvis gennemførelse af fusionen. Det var således med rette, at Kommissionen fastslog, at sagsøgeren fra datoen for den midlertidige transaktion og uafhængigt af resultaterne af godkendelsen af fusionen havde fået mulighed for at udøve en vis indflydelse på TMSC, eftersom selskabet efter gennemførelsen af den nævnte transaktion havde enekompetence til at fastlægge identiteten af sidstnævntes endelige køber.
Retten tog ligeledes afstand fra sagsøgerens argument om, at den midlertidige transaktion ikke havde en direkte funktionel forbindelse med ændringen af kontrollen over TMSC og derfor ikke bidrog til ændringen af den nævnte kontrol. Retten var af den opfattelse, at Toshiba uden den af sagsøgeren foreslåede transaktionsstruktur i to trin ville have været ude af stand til at give afkald på kontrollen over TMSC og uigenkaldeligt modtage betalingen for TMSC inden udgangen af marts 2016. Endvidere udgjorde den midlertidige transaktion inden for rammerne af denne struktur i to trin en nødvendig etape for at opnå en ændring i kontrollen over TMSC. Formålet med denne struktur i to etaper var således, at den midlertidige transaktion dels gjorde det muligt for en mellemliggende køber at købe alle stemmerettighederne i TMSC, dels for sagsøgeren uigenkaldeligt at betale prisen for TMSC til Toshiba, samtidig med at selskabet opnåede den største sikkerhed med hensyn til den omstændighed, at det i sidste ende ville opnå kontrollen over TMSC.
Retten frifandt Kommissionen i det hele og pålagde sagsøgeren at betale sagsomkostningerne.
(
1
) – Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20.1.2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (»EF-fusionsforordningen«) (EUT 2004, L 24, s. 1, herefter »fusionsforordningen«).
(
2
) – Fusionsforordningens artikel 4, stk. 1.
(
3
) – Fusionsforordningens artikel 7, stk. 1.
(
4
) – Kommissionens beslutning C(2019) 4559 final af 27.6.2019 om pålæggelse af bøder for at undlade at anmelde en fusion i strid med artikel 4, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 og for at gennemføre en fusion i strid med artikel 7, stk. 1, i denne forordning (Sag M.8179 – Canon/Toshiba Medical Systems Corporation).
(
5
) – Dom af 31.5.2018, Ernst & Young (C-633/16, EU:C:2018:371).
(
6
) – Dom af 23.2.2006, Cementbouw Handel & Industrie mod Kommissionen (T-282/02, EU:T:2006:64).