61985CC0167_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
Associazione industrie siderurgiche italiana ( i det foelgende benaevnt "Assider ") og Den italienske Republiks regering har rejst passivitetssoegsmaal med paastand om annullation af Kommissionens stiltiende beslutninger om at afslaa sagsoegernes anmodninger af henholdsvis 18 . februar og 2 . april 1985 om anvendelse af samtlige de foranstaltninger, der er hjemlet i artikel 15B i Kommissionens beslutning nr . 234/84/EKSF af 31 . januar 1984 om forlaengelse af overvaagningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern - og staalindustrien ( 1 ).
Assider har subsidiaert nedlagt paastand om annullation af det afslag, der eventuelt maatte foreligge med skrivelse af 22 . marts 1985 fra Kommissionen til den italienske industriminister, en skrivelse, der blev tilstillet Assider den 24 . april 1985 .
De for tvisten relevante retsregler, sagens faktiske omstaendigheder samt parternes anbringender og argumenter er omtalt i retsmoederapporten og vil derfor her kun blive omtalt i strengt noedvendigt omfang . Forud for gennemgangen af sagens realitet vil jeg kort omtale forskellige spoergsmaal vedroerende formaliteten i de to sager .
A - Formaliteten
Kommissionen har paastaaet sagen afvist, for saa vidt angaar Assider' s subsidiaere paastand, under henvisning til, at skrivelserne af 22 . marts og 24 . april 1985 ikke indeholder en udtrykkelig beslutning om ikke at ville fortsaette afviklingen af proceduren i henhold til artikel 15B, men at de blot angiver arten af de allerede trufne foranstaltninger og giver meddelelse om yderligere kontrol med henblik paa eventuelle supplerende foranstaltninger .
Domstolen skal imidlertid ex officio ( 2 ) efterproeve, om der er truffet en udtrykkelig beslutning inden for den i EKSF-traktatens artikel 35, stk . 3, fastsatte frist paa to maaneder . Derfor maa det ogsaa efterproeves, om den skrivelse af 2 . maj 1985, der blev tilstillet den italienske regering som svar paa dens anmodning af 2 . april 1985, har karakter af en saadan udtrykkelig beslutning . Hvis dette er tilfaeldet, er tavsheden blevet brudt, hvormed der kun har kunnet anlaegges annullationssag i henhold til traktatens artikel 33 .
Kommissionen kan i det foreliggende tilfaelde ikke antages at have brudt sin tavshed med skrivelserne af 24 . april 1985 ( som skrivelsen af 22 . marts 1985 var et bilag til ) og af 2 . maj 1985 .
Af Domstolens praksis fremgaar nemlig, at der ikke foreligger en udtrykkelig, og ej heller nogen bebyrdende, beslutning, og saaledes ej heller en beslutning om afvisning, der kan afbryde passiviteten saafremt institutionen blot har meddelt den beroerte virksomhed, at den har indledt undersoegelsen af de spoergsmaal, denne har rejst ( 3 ), og har paabegyndt det i den forbindelse noedvendige forberedende arbejde ( 4 ), eller saafremt institutionen blot har gengivet og forklaret et retligt synspunkt, som den tidligere var gaaet ind for ( 5 ).
Men det er jo faktisk situationen i den foreliggende sag .
Kommissionen goer i skrivelsen af 24 . april 1985, ud over i det vedlagte brev af 22 . marts 1985 at henvise til de initiativer, der tidligere var blevet taget, ikke andet end at love, at "Assider vil blive holdt underrettet, saafremt det senere under den igangvaerende undersoegelse naermere skulle vise sig, at der foreligger omstaendigheder, der berettiger andre aktioner fra Kommissionens side inden for rammerne af proceduren i henhold til artikel 15B i beslutning nr . 234/84/EKSF ".
I Kommissionens skrivelse af 2 . maj 1985 oplyses det, at "alle disse ( allerede trufne ) foranstaltninger er i overensstemmelse med de erklaeringer, Kommissionen har fremsat for Domstolen" i sag 45/84 R ( 6 ), og der foreslaas etablering af en passende procedure for gensidig meddelelse af oplysninger, ved hjaelp af hvilke Kommissionen kan uddybe undersoegelsen af de foreliggende oplysninger .
Kommissionens skrivelser af 24 . april og 2 . maj 1985 er derfor ikke efter deres art beslutninger om afvisning af at traeffe de foranstaltninger, der var fremsat anmodning om . Assider' s subsidiaere paastand om annullation af den beslutning, der eventuelt maatte foreligge ved skrivelsen af 24 . april 1985, skal derfor afvises som genstandsloes .
B - Realiteten
Assider og den italienske regering har gjort gaeldende, at Kommissionen har udvist passivitet, idet den med urette har afvist at traeffe de beslutninger, som den ifoelge artikel 15B, stk . 4, i beslutning nr . 234/84/EKSF skal vedtage, naar de i naevnte bestemmelse beskrevne betingelser er opfyldt . Subsidiaert anfoeres det, at der, saafremt der antages at tilkomme Kommissionen et frit skoen paa omraadet, foreligger magtfordrejning, idet Kommissionen har tillagt bestemmelsens stk . 4 og 5 et formaal, der er forskelligt fra det fastsatte .
Kommissionen har paa sin side afvist enhver fortolkning udelukkende paa grundlag af ordlyden af de omhandlede bestemmelser, der efter dens opfattelse kun er subsidiaere . Kommissionen kan retmaessigt kun anvende de deri omhandlede foranstaltninger meget forsigtigt og paa meget strenge betingelser, nemlig udelukkende efter foerst at have fastslaaet, dels at ubalancen i de traditionelle handelsstroemme maa tilskrives virksomheder, der anvender metoder i strid med faellesskabsretten, dels at de sanktioner, som der er truffet beslutning om i anledning af muligt foreliggende overtraedelser af pris -, kvote -, konkurrence - og statsstoettebestemmelserne har vist sig at vaere virkningsloese . En fortolkning, der medfoerer en quasi-automatisk anvendelse af de i artikel 15B omhandlede foranstaltninger straks ved konstateringen af alvorlige forstyrrelser i handelen mellem medlemsstater, er i strid med selve EKSF-traktaten . Paa grundlag heraf finder Kommissionen, at den hverken var eller er passiv, idet den ifoelge de konkret foreliggende omstaendigheder ikke har vaeret forpligtet og heller ikke har haft ret til at vedtage de foranstaltninger, sagsoegerne havde anmodet om .
Udfaldet af de foreliggende sager afhaenger saaledes af den fortolkning, der gives artikel 15B i beslutning nr . 234/84/EKSF og navnlig af de betingelser, som gaelder for at anvende denne bestemmelse .
Da fortolkningen af retsregler blandt andet beror paa reglernes formaal, vil jeg foerst undersoege formaalet med artikel 15B, hvilket traenger sig saa meget mere paa, som parterne i naervaerende sag tillaegger dette fortolkningsspoergsmaal afgoerende betydning .
1 . Formaalet med artikel 15B
Artikel 15B blev indfoert ved beslutning nr . 234/84/EKSF i den lovgivning for Faellesskabet, der blev vedtaget i begyndelsen af 80' erne for at imoedegaa den aabenbare krisesituation i jern - og staalsektoren . Bestemmelsen er saaledes en del af den ved denne beslutning forlaengede overvaagnings - og produktionskvoteordning, ligesom den indgaar blandt de oevrige foranstaltninger, der er truffet i forbindelse med krisen i og omstruktureringen af Faellesskabets jern - og staalindustri .
Sammenhaengen mellem alle disse foranstaltninger er jo ganske klar . Den kommer til udtryk netop i de forskellige beslutninger ( 7 ), der blevet bekraeftet flere gange i Domstolens praksis ( 8 ). I oevrigt er moedereferatet fra industriministrenes moede i Raadet den 22 . december 1983, der gik forud for vedtagelsen eller forlaengelsen af disse forskellige foranstaltninger, meget klart paa det punkt .
I punkt 4 ( Politik for jern - og staalindustrien; foranstaltninger paa kort sigt ), afsnit 4 ( kontrol med bevaegelserne af jern - og staalprodukter over Faellesskabets graenser ) i referatet fra naevnte moede hedder det : "Raadet bekraefter, at omstruktureringen i jern - og staalsektoren hviler paa et solidaritetsprincip, der kommer til udtryk i bestemmelserne om kvoteordningen og stoettereglerne . Ved solidariteten sikres konkurrenceforhold i overensstemmelse med omstruktureringen i virksomhederne dér, hvor denne omstrukturering er noedvendig, og en reel produktion, der er anerkendt som saeregen for hver enkelt virksomhed . Stabilitet i de traditionelle handelsstroemme er i overensstemmelse med princippet herom, og der kan ikke bortses fra dette princip, hvis det skal undgaas, at visse virksomheder fordrejer forholdene paa andre virksomheders bekostning" ( 9 ).
Denne tankegang genfindes i niende betragtning til beslutning nr . 234/84/EKSF, hvori det hedder, "at stabiliteten af de traditionelle staalleverancer inden for Faellesskabet er et vaesentligt element, som boer bevares, for at omstruktureringen af staalsektoren kan ske i en konkurrencemaessig sammenhaeng, der er forenelig med den solidaritet, der fremtvunget ved produktionskvotesystemet ".
Stabilitet i de traditionelle handelsstroemme er altsaa ikke noget selvstaendigt formaal, men derimod et af kriseordningens midler . Denne stabilitet skal bidrage til, at omstruktureringen i jern - og staalsektoren sker under konkurrenceforhold, der er forenelige med grundprincippet om solidaritet mellem virksomhederne, et princip, der er grundlaget for hele krisepolitikken . I andet afsnit af den citerede betragtning ni til beslutning nr . 234/84/EKSF hedder det udtrykkeligt, at formaalet med artikel 15B er "at overvaage, at dette princip overholdes ".
Med henblik herpaa gives der ved artikel 15B Kommissionen to velafgraensede midler til indgriben :
- for det foerste en adgang til udtrykkeligt at anmode de beroerte virksomheder om at forpligte sig til i det foelgende kvartal at udligne ubalancen i deres traditionelle leverancer ( stk . 4 );
- for det andet - for det tilfaelde, at virksomhederne reagerer negativt herpaa - adgangen til at nedsaette kvoterne til levering paa det faelles marked for disse virksomheder, med en maengde, der er hoejst lige saa stor som den maengde, der har fremkaldt ubalancen i de traditionelle leverancer ( stk . 5 ).
Den i stk . 4 omhandlede foranstaltning har ikke sanktionskarakter . For af stk . 5 foelger, at undladelsen af at efterkomme Kommissionens anmodning eller overtraedelsen af et tilsagn til Kommissionen ikke automatisk foerer til nedsaettelse af den i dette stykke omhandlede kvote . Det kan derfor antages, at der er tale om en blot og bar opfordring til virksomhederne om at vise deres gode vilje ved i solidaritetens navn at afholde sig fra at udvikle deres markedspositioner paa relativt svagere konkurrenters bekostning, saaledes at der i en periode praeget af almindelig krise vil kunne opstaa alvorlig risiko for hele jern - og staalsektoren . Og anvendelsen af stk . 4 maa derfor efter min mening ikke noedvendigvis afhaenge af en forudgaaende konstatering af, at en virksomhed, der har modtaget en saadan anmodning, har begaaet noget ulovligt .
Den i stk . 5 omhandlede nedsaettelse af en virksomheds kvote udgoer derimod ganske klart en sanktion, hvis anvendelse i vidt omfang beror paa et skoen fra Kommissionens side . Dens anvendelse forudsaetter, som anvendelse af sanktioner i det hele taget, at der foreligger en overtraedelse . Denne overtraedelse kan efter min mening ikke bestaa blot i, at der er sket en betydelig foroegelse af de traditionelle leverancer . Sanktionering af en saadan forhoejelse forudsaetter noedvendigvis en retsstridig adfaerd, som forhoejelsen er en af foelgerne af .
Domstolen har i kendelse af 28 . marts 1984 i sag 37/84-R ( 10 ), der vedroerte udsaettelse af gennemfoerelsen af beslutning nr . 3717/83/EKSF ( 11 - der er grundlag for indsamling af de statistiske oplysninger, som er noedvendige for at kontrollere handelsudviklingen i Faellesskabet - gengivet Kommissionens forklaringer vedroerende risikoen for, at visse virksomheder skulle aendre deres traditionelle markedsandele i strid med stoette - og prisreglerne under daekke af kvoteordningen paa foelgende maade :
"Selv om virksomhederne ved kvoteordningen er bundet for saa vidt angaar deres samlede leverancer, har de dog en handlefrihed, der kan rumme en tilskyndelse for visse virksomheder til at erhverve nye kunder paa markeder med hoejkonjunktur og til mere fordelagtige priser, men med den foelge, at der opstaar store fordrejninger . Udviklingen i de oekonomiske konjunkturer er uensartede i Faellesskabet, og priserne for jern - og staalprodukter kan derfor udvise betydelige udsving fra omraade til omraade . I denne situation kan det vaere fristende for en producent at erobre nye markeder, og dette kan i givet fald ske gennem en tilsidesaettelse af prisbestemmelserne . En adfaerd fra virksomhedernes side, der gaar ud paa at skabe uorden paa nye markeder under paaberaabelse af ordningen ifoelge artikel 58 og med baggrund i en gunstig stoetteordning kan, naar den er til skade for andre virksomheder, ikke betegnes som normal ."
I oevrigt indeholder netop beslutning nr . 234/84/EKSF andre bestemmelser, hvoraf det foelger, at det absolut er lovligt paa et af omraaderne for krisepolitikken at laegge vaegt paa ulovlig adfaerd, som har fundet sted paa andre af denne politiks omraader .
Ifoelge artikel 14C goeres tildelingen af tillaegskvoter saaledes afhaengig af, at de beroerte virksomheder ikke er blevet paalagt sanktioner for overtraedelse af prisreglerne ( eller af, at de paagaeldende virksomheder har betalt eventuelt paalagte boeder ).
Og i artikel 15A er det saaledes desuden bestemt, at Kommissionen kan nedsaette en virksomheds kvoter, naar den konstaterer, at den paagaeldende virksomhed har modtaget stoette, der ikke er tilladt af Kommissionen, eller at betingelserne for tilladelse af stoetten ikke er overholdt .
Domstolen har i dommene 11 . maj 1983 ( 12 ) i sagerne Kloeckner-Werke mod Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber udtrykkeligt anerkendt, "at Kommissionen ved udformningen af produktionskvotesystemet har ret til at tage hensyn til virkningerne af stoetteforanstaltninger, hvis retsstridige karakter er fastslaaet efter de foreskrevne fremgangsmaader ".
Domstolen har i praemis 34 i dommen af 15 . oktober 1985 i Krupp og Thyssen-sagen ( 13 ) tilfoejet : "Der er derfor ikke noget vilkaarligt eller diskriminerende i, at oplysninger, der tilvejebringes i forbindelse med anvendelsen af den ene ordning (( kvoteordningen og stoetteordningen )) benyttes som kriterier ved anvendelse af den anden ".
At nedsaette de kvoter, der kan leveres paa det faelles marked, for virksomheder, som ved ulovlig adfaerd har givet anledning til forstyrrelser i de traditionelle handelsstroemme, forekommer mig herefter ikke mindre acceptabelt endsige stridende mod de grundlaeggende principper for det faelles marked for jern - og staalprodukter i forhold til den holdning, Domstolen anerkendte i de tidligere naevnte domme i Kloeckner-Werke-sagerne .
Dels udelukker EKSF-traktatens artikel 3, litra g ), jo ikke "enhver beskyttelsesforanstaltning mod konkurrerende industrier", men kun saadanne foranstaltninger, "som ikke er retfaerdiggjort ved en uretmaessig handling, foretaget af (( vedkommende )) virksomheder eller til deres fordel ". Dels er det efter traktatens artikel 5, tredje led, udtrykkeligt tilladt at gribe direkte ind i produktionen og markedet, "naar omstaendighederne kraever det ".
Det er endelig upaakraevet at fremhaeve sammenhaengen mellem disse forskellige principper og navnlig mellem princippet om fri bevaegelighed og princippet om en konkurrence, der ikke fordrejes ved ulovlig praksis paa prisomraadet eller ved aftaler eller samordnet praksis mellem virksomheder eller ved tildeling af statsstoette .
Kommissionen har i naervaerende sag ligesom tidligere i sag 45/84 R anfoert, at saafremt artikel 15B ikke fandtes, "ville det vaere fristende for medlemsstaterne enten at traeffe nationale udligningsforanstaltninger, hvilket ville slaa Faellesmarkedet i stykker, eller at soege beskyttelsesklausulen i EKSF-traktatens artikel 37 bragt i anvendelse, og foelgerne heraf ville vaere uoverskuelige og ville kunne skade det faelles marked meget mere end de begraensede foranstaltninger ifoelge artikel 15B ( Sml . 1984, s . 1762 ).
Baade Kommissionen og Raadet har fundet, at kun foranstaltninger som de i artikel 15B omhandlede i et vist omfang kunne sikre, at Faellesmarkedet fungerer normalt, og at herved de i traktatens artikler 2, 3 og 4 fastlagte maal og principper i videst muligt omfang overholdes .
Jeg skal i den forbindelse henvise til, at Domstolen i dom af 21 . juni 1958 ( 14 ) har fastslaaet : "I praksis maa man, da maalene i artikel 3 udgoer almindelige principper, mod hvis gennemfoerelse og indbyrdes overensstemmelse man i videst muligt omfang skal straebe, dog tilvejebringe en vis overensstemmelse mellem disse forskellige maal, idet det aabenbart er umuligt at gennemfoere dem alle samtidig og hver isaer fuldt ud ". Den har paa grundlag heraf i foernaevnte dom af 18 . marts 1980 ( 15 ) udledt, at "saafremt et kompromis mellem de forskellige maal (( i artikel 3 )) kan vaere noedvendigt endog under normale markedsforhold, maa det endnu mere kunne anerkendes under en krise, der kan begrunde vedtagelsen af ekstraordinaere foranstaltninger, der i forhold til de normale regler for det faelles staalmarkeds funktion har karakter af undtagelser, og som aabenbart medfoerer, at der maa ses bort fra nogle af de i artikel 3 naevnte maal, ...". Dette maa efter min mening ogsaa gaelde for maalene i artiklerne 2 og 4, med hensyn til hvilke Domstolen desuden har fastslaaet, at det ikke er givet, at de alle samtidig kan tilgodeses fuldt ud ( 16 ) og det saa meget mindre, som der maa henses til, at principperne i artikel 4, om end kun "i de tilfaelde, som er hjemlet i traktaten", kan undergives begraensninger ( 17 ).
I de skrivelser, Kommissionen i april 1984 tilstillede jern - og staalvirksomhederne i Faellesskabet for at orientere dem om de regler, der ville blive fulgt ved fortolkningen og anvendelsen af artikel 15B, anfoerte den, at den var klar over, at det var noedvendigt at bringe disse forskellige krav i overensstemmelse, og udtalte herved, at "Kommissionen ifoelge traktaten er forpligtet til at goere sit yderste for at sikre den fordel, der er opnaaet ved fri bevaegelighed for jern - og staalprodukter, saavel til fordel for produkterne som for forbrugerne ( 18 ), men at den ifoelge EKSF-traktaten samtidig er forpligtet til blandt andet at sikre, at normale konkurrencebetingelser overholdes ( artikel 5, tredje led )".
Den i artikel 15B, stk . 5, omhandlede foranstaltning er altsaa blevet anset som det bedst egnede middel til i mangel af selvbegraensning fra de beroerte virksomheders side at genoprette de traditionelle handelsstroemme i tilfaelde af forstyrrelser som foelge af ulovlig adfaerd, saaledes at samtlige principper og maal i henhold til EKSF-traktaten samtidig i den foreliggende krisesituation overholdes i videst muligt omfang .
Som Kommissionen rigtigt har fremhaevet i besvarelsen af en skriftlig forespoergsel i Europa-Parlamentet ( 19 ) bevirker artikel 15B "ikke en opdeling af faellesskabsmarkedet, men giver tvaertimod ganske enkelt et ekstra middel til at sikre dette markeds enhed gennem underbygning af markedsstabiliteten og industriens solidaritet i en afgoerende periode, hvor der sker en stoerre strukturomlaegning inden for industrien ".
Efter denne redegoerelse for formaalet med artikel 15B maa det spoerges, om betingelserne for at anvende bestemmelsen er opfyldt i det foreliggende tilfaelde, og om Kommissionen derfor uretmaessigt har undladt at traeffe de deri omhandlede foranstaltninger .
2 . Har betingelserne for at anvende foranstaltningerne i henhold til artikel 15B, stk . 4, vaeret opfyldt i det foreliggende tilfaelde?
De italienske klager blev indgivet den 5 . juni, den 5 . august og den 30 . november 1984 samt den 25 . februar 1985 for de forskellige kvartaler i 1984 . En klage for hele 1984 blev genfremsat den 11 . marts 1985 .
Soegsmaalene vedroerer kun 1984, som er omfattet af anmodningerne, selv om forstyrrelserne ifoelge den italienske regering fortsat forekom i de to foerste kvartaler i 1985 .
Af alle de mange skrivelser og dokumenter, som sagsoegerne har knyttet som bilag til sagen, fremgaar, at Kommissionen har erkendt, at der i 1984-kvartalerne ( skrivelse af 20 . marts 1985 ) var "betydelige svingninger" i leveringerne til Italien af produkter fra grupperne Ia og II samt gruppe Ib, og at Kommissionens egne beregninger bekraeftede den af Italien paatalte "ubalance i de traditionelle handelsstroemme" med disse produkter . Kommissionen har i sine svarskrifter ( punkt 5, sidste afsnit ) udtrykkeligt anerkendt, at "en undersoegelse af alle hermed foreliggende oplysninger bekraefter i alt vaesentligt, at der i 1984 paa det italienske marked var tale om vaesentlige aendringer i de til det italienske marked leverede maengder til fordel for produkter hidroerende fra Frankrig og Benelux ".
De tal, der findes i bilaget til den italienske industriministers skrivelse af 11 . marts 1985 bekraefter klart, at disse aendringer har antaget "et betydeligt omfang", ogsaa naar henses til de beregningskriterier, der ifoelge Kommissionens svar paa spoergsmaal fra Domstolen anvendes . Ifoelge disse kriterier er betingelserne for at indlede den i artikel 15B omhandlede procedure opfyldt, naar en medlemsstats markedsandel paa en anden medlemsstats marked for en bestemt varegruppe aendres med mere end ét procentpoint .
Kommissionen ivaerksatte da ogsaa virkelig ordningen ifoelge artikel 15B, hvilket skete, foer den modtog anmodningerne .
Den organiserede saaledes foerst i oktober 1984 bilaterale raadslagninger med de beroerte medlemsstater for at sammenligne de statistikker, der forelaa fra forskelligt hold, og for at faa yderligere oplysninger og talangivelser for de enkelte virksomheder, ved hjaelp af hvilke den kunne efterproeve noejere, om de italienske klager var berettiget .
Da det kunne fastslaas, at aarsagen til ubalancen for produkter i grupperne Ia og II var oegede leverancer af halvfabrikata til produktion af smaa svejsede roer, forsoegte den dernaest paa et moede i december 1984 at faa virksomhederne til at overholde en art selvbegraensning paa grundlag af en aendret anvendelse af artikel 10, stk . 1, i beslutning nr . 234/84/EKSF, der indeholder bestemmelser om tildeling af tillaegskvoter paa omraadet .
I den forbindelse skal jeg oplyse, at Kommissionen i retsmoedet har erkendt, at der ikke er anledning til at opfatte initiativet som en anmodning om selvbegraensning i henhold til artikel 15B, stk . 4 . Den har herved tilfoejet, at de beroerte virksomheder udtrykkeligt har afvist, at de to problemer paa nogen maade skulle kunne sammenkaedes .
Kommissionen har endelig gennemfoert priskontrol hos de beroerte virksomheder for saa vidt angaar leverancerne til Italien af de samme halvfabrikata, og i foraaret 1985 indledte den over for ca . 15 virksomheder den i EKSF-traktatens artikel 36 omhandlede procedure, der i efteraaret 1985 afsluttedes med anvendelsen i seks tilfaelde af sanktioner for overtraedelse af EKSF-traktatens artikel 60 . De boeder, der herved blev paalagt, blev betalt i december 1985 .
Kommissionen har erklaeret, at den for saa vidt angaar produkter i gruppe Ib fortsat afventer svar paa de anmodninger, den har fremsat om yderligere oplysninger, ved hjaelp af hvilke den i hvert enkelt tilfaelde kan afgoere, hvorfra varerne hidroerer, og gennemfoere den forudgaaende noedvendige kontrol med de priser, virksomhederne har anvendt . Det maa imidlertid konstateres, at disse anmodninger er fremsat henholdsvis den 2 . og den 8 . maj 1985 .
Naar disse indledende skridt saaledes blev taget, bliver det afgoerende spoergsmaal, om Kommissionen har kunnet blive staaende herved, eller om den ogsaa som kraevet af sagsoegerne burde have truffet de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 15B, navnlig i stk . 4, og eventuelt foranstaltninger i henhold til samme bestemmelses stk . 5 .
I den forbindelse bemaerkes, at proceduren i henhold til artikel 15B falder i tre paa hinanden foelgende led, nemlig foerst en medlemsstats indgivelse af klage, dernaest Kommissionens undersoegelse af, om klagen er berettiget, og saa til sidst eventuelt vedtagelse af de omhandlede foranstaltninger .
Man kunne ganske vist fristes til at tro, at der foreligger en anerkendelse fra Kommissionens side af berettigelsen af en medlemsstats klage, naar Kommissionen tilslutter sig medlemsstatens konstatering af, at der er sket vaesentlige aendringer i de traditionelle leverancer ( stk . 1 ).
Tilbage staar dog, at Kommissionen ved behandlingen af en saadan klage ikke blot boer hense til de statistiske oplysninger, klagen stoettes paa, men ogsaa til "alle omstaendigheder i den foreliggende sag" ( stk . 3 ).
Kommissionens anerkendelse af, at de talmaessige oplysninger, en klage stoettes paa, er rigtige, er altsaa ikke absolut ensbetydende med at anerkende, at klagen er berettiget i den i artikel 15B forudsatte betydning .
Kommissionen kan ved vurderingen tage hensyn til andre forhold, der eventuelt vil kunne aendre den forholdsmaessige betydning af de talmaessige oplysninger og foere til at udsaette vedtagelsen af de i bestemmelsens stk . 4 og 5 omhandlede foranstaltninger eller bevirke, at disse ligefrem bliver unoedvendige eller uhensigtsmaessige .
Saadanne forhold kan have forskellig karakter . I det foreliggende tilfaelde har Kommissionen i skrivelserne af 21 . december 1984 og 20 . marts 1985 anmodet den italienske regering om at faa yderligere oplysninger om de tilfaelde af vaesentlige overskridelser, der var konstateret for de traditionelle leverancer fra Italien til de oevrige medlemsstater . Kommissionens udtalelse i skrivelsen af 22 . marts 1985 om, at "overskridelserne for samtlige grupper ( bortset fra halvfabrikata til smaa svejsede roer ) udligner undertiden hinanden og svarer til normale markedsudsving" er formentlig fremsat paa baggrund af disse talmaessige oplysninger og de omtalte oplysninger fra den italienske regering .
Kommissionens kontrol kan ogsaa vedroere aarsagerne til de konstaterede svingninger og eventuelt foere til konstatering af overtraedelser paa andre omraader som f.eks . prisomraadet, saaledes som det har vaeret tilfaeldet i naervaerende sag .
Kommissionen har saaledes bestemt et vidt skoen ved vurderingen af, om de forelagte klager er berettiget .
Paa baggrund heraf kunne man fristes til at mene, at Kommissionen i det foreliggende tilfaelde, hvor den hele tiden var i gang med at undersoege, om de italienske klager var berettiget, ikke og ikke engang stiltiende har besluttet at undlade at anvende de i artikel 15B, stk . 4 og stk . 5, omhandlede foranstaltninger, og at den saaledes ikke har forholdt sig passiv .
Men der maa jo noedvendigvis vaere graenser, og navnlig maa der vaere tidsmaessige graenser for Kommissionens virksomhed i den forbindelse . Undersoegelsen kan ikke forlaenges blot efter Kommissionens forgodtbefindende, men maa logisk foere enten til en anerkendelse af klagen og til vedtagelse af foranstaltninger paa grundlag heraf, eller til et udtrykkeligt afslag . Fremkommer et saadant, har klageren og alle de parter, der beroeres af et afslag til klageren, et passende retsmiddel for at beskytte deres interesser i det i EKSF-traktatens artikel 33 omhandlede annullationssoegsmaal .
Og selv om Kommissionen i de naevnte skrivelser af 21 . december 1984, 20 . og 22 . marts 1985 samt i skrivelsen af 2 . maj 1985 stedse kun har udtalt sig om de talmaessige oplysninger uden paa noget tidspunkt udtrykkeligt at angive, at den fandt de italienske klager berettiget, har den dog ikke paa noget tidspunkt under sagen bestridt sagsoegernes erklaeringer om, at den havde anerkendt, at klagerne var berettiget .
Jeg finder det faktisk ubestrideligt, at naar Kommissionen foerst havde konstateret, ikke blot at leverancerne var aendret vaesentligt, men ogsaa at dette skyldtes overtraedelser af prisbestemmelserne, burde den ogsaa noedvendigvis have anerkendt, at klagen var berettiget . Det kan endog antages, at den efter disse konstateringer, i alt fald stiltiende, har anerkendt, at det var tilfaeldet .
En saadan stiltiende anerkendelse kan tilsyneladende ogsaa udledes af, at Kommissionen i oktober 1984 tilrettelagde samraad med de beroerte medlemsstater . Af artikel 15B, stk . 4, fremgaar jo, at "hvis Kommissionen finder klagen berettiget, hoerer den de paagaeldende medlemsstater herom ".
I alt fald har herefter betingelserne for at anvende artikel 15B, stk . 4, vaeret opfyldt saaledes at enhver ubegrundet forsinkelse med anvendelsen blev utilgivelig . I artikel 15B, stk . 4, er jo saaledes bestemt, at hvis Kommissionen finder en medlemsstats klage berettiget "... anmoder (( den )) de beroerte virksomheder om skriftligt at forpligte sig til i det foelgende kvartal at udligne ubalancen i deres traditionelle leverancer ".
Der kan altsaa ikke herske den mindste tvivl om, at Kommissionen har pligt til at gaa saaledes til vaerks . For dels betyder anvendelsen af praesens i sig selv normalt, at der bestaar en forpligtelse, og dels taler en sammenligning med stk . 5 - hvori det tilfoejes : "Dersom en virksomhed ikke indgaar eller ikke overholder en saadan forpligtelse, kan Kommissionen nedsaette den del af denne virksomheds kvote, der kan leveres paa det faelles marked, med en maengde, der er mindst lige saa stor som den maengde, der har fremkaldt ubalancen i de traditionelle leverancer" - for, at stk . 4 er en obligatorisk bestemmelse . Og endelig kraeves det ifoelge formaalet med artikel 15B, saaledes som dette er beskrevet ovenfor, at Kommissionen greb ind .
Kommissionen burde endog have grebet ind i henhold til stk . 4, foer den definitivt fastslog, at der forelaa overtraedelser, for som anfoert ovenfor har den i stk . 4 omhandlede foranstaltning ikke sanktionskarakter . I hvert fald vil en vaesentlig aendring af de traditionelle leverancer paa et marked, der er omfattet af regler om produktions - og leveringskvoter, som oftest indicere, at der foreligger saadanne overtraedelser, saaledes at det under alle omstaendigheder er noedvendigt hurtigt at gennemfoere kontrol . Det har imidlertid ikke vaeret noedvendigt at afvente resultatet af de undersoegelser, der herved blev gennemfoert .
Kommissionen havde endmindre pligt til, foer den skred ind i henhold til stk . 4, at afvente resultatet af de "klassiske" sanktioner, som det i givet fald var dens opgave at traeffe beslutning om . I den forbindelse kan der i oevrigt fremsaettes yderligere et argument paa grundlag af ordlyden af artikel 15B og den sammenhaeng, bestemmelsen optraeder i . For artiklen indfoerer jo en hasteprocedure . Anmodninger paa grundlag af bestemmelser af denne art boer naturligvis behandles saerlig hurtigt .
Ganske vist kraeves der ikke i det foreliggende tilfaelde en lige saa hurtig behandling som ved en anvendelse af EKSF-traktatens artikel 37 .
Da saaledes Den franske Republik den 24 . juni 1968 havde forelagt Kommissionen en anmodning i medfoer af naevnte bestemmelse, hengik der tolv dage, foer det ved beslutning ( 20 ) blev tilladt naevnte medlemsstat at traeffe egne foranstaltninger til begraensning af leverancerne til Frankrig af jern - og staalprodukter hidroerende fra Faellesskabets oevrige lande .
Den 8 . februar 1974 fik Kommissionen forelagt en anmodning fra Det Forenede Kongerige, hvorefter den ved beslutning af 18 . februar 1974 gav denne medlemsstat tilladelse til at begraense udfoerslen af EKSF-produkter ( 21 ). En ny anmodning af 18 . juni 1974 blev imoedekommet den 25 . juni 1974 ( 22 ).
Hvorledes kan man i naervaerende sag tage stilling til, om det har vaeret absolut noedvendigt at handle hurtigt?
Ifoelge artikel 15B, stk . 2, skal medlemsstaten indgive klage senest otte uger efter udgangen af det kvartal, i hvilket de traditionelle leverancer er aendret vaesentligt .
Ifoelge bestemmelsens stk . 4 skal Kommissionens anmodning til de beroerte virksomheder foere til en udligning af ubalancen "i det foelgende kvartal ".
Det maa rimeligvis kunne laegges til grund, at "i det foelgende kvartal" betyder i det kvartal, der foelger efter det, i hvilket klagen er indgivet, og ikke kvartalet efter det kvartal, i hvilket overskridelsen er konstateret, for Kommissionen maa have en vis frist til at kontrollere de oplysninger, der er fremkommet, og til at vurdere de konkrete omstaendigheder .
En overskridelse af leverancerne i foerste kvartal 1984 skulle derfor have foranlediget Kommissionen til at anmode de omhandlede virksomheder om skriftligt at forpligte sig til at udligne uligevaegten i deres traditionelle leverancer allerede i tredje kvartal i samme aar .
Herefter kan det ikke som haevdet af Kommissionen anerkendes, at den foer den anmodede de paagaeldende virksomheder om at paatage sig den i stk . 4 omhandlede skriftlige forpligtelse, foerst skulle anvende de "klassiske" sanktioner for de konstaterede overtraedelser ( f.eks . en boede for at underbyde mindstepriser ) og afvente virkningerne heraf .
Dette synspunkt er i strid med reglen om udligning af ubalancen "i loebet af det foelgende kvartal ".
Kommissionen har derfor undladt at opfylde en forpligtelse i henhold til artikel 15B, stk . 4 . Herved har den overtraadt en retsregel til gennemfoerelse af EKSF-traktaten . Jeg skal derfor foreslaa Domstolen, at det i medfoer af EKSF-traktatens artikel 35, stk . 1, fastslaas, at Kommissionen har undladt at opfylde sin forpligtelse til at handle .
Sagsoegernes foerste soegsmaalsgrund om at der foreligger en overtraedelse af artikel 15B, stk . 4, i beslutning nr . 234/84/EKSF, maa saaledes anerkendes, og jeg vil derfor kun subsidiaert tage stilling til soegsmaalsgrunden om magtfordrejning .
3 . Har Kommissionens undladelse af at traeffe de i artikel 15B, stk . 5, omhandlede foranstaltninger udgjort magtfordrejning?
Logisk burde der ikke blive spoergsmaal om anvendelsen af artikel 15B, stk . 5 .
Som bestemmelsen er formuleret, kan Kommissionen jo kun traeffe de deri omhandlede foranstaltninger, saafremt en virksomhed ikke indgaar eller overholder en forpligtelse til selvbegraensning . Anvendelsen af stk . 5 forudsaetter altsaa, at stk . 4 er blevet anvendt . Imidlertid er det just paavist, at det netop ikke har vaeret tilfaeldet i den foreliggende sag .
Nu har Kommissionen i retsmoedet udtalt, at det efter dens mening var overfloedigt at anmode vedkommende virksomheder om et skriftligt tilsagn vedroerende "udligningen" af deres eksport til Italien, idet den havde faaet oplyst, at disse virksomheder ikke var villige hertil .
Saafremt Domstolen skulle naa til det resultat, at Kommissionen herefter ikke har vaeret forpligtet til at fremsaette en formelig anmodning om et saadant tilsagn ( den var efter min mening forpligtet hertil ) eller at virksomhedernes uformelle reaktion er ensbetydende med, at der har foreligget "en undladelse af at give tilsagn", maa det spoerges, om Kommissionen har gjort sig skyldig i magtfordrejning ved at undlade at nedsaette vedkommende virksomheders kvoter i medfoer af artikel 15B, stk . 5 .
Assider og den italienske regering har nemlig anfoert, at en anvendelse i det foreliggende tilfaelde udelukkende af sanktioner paa prisomraadet er ensbetydende med, at formaalet med artikel 15B er blevet tilsidesat .
Det er sagsoegernes opfattelse, at de i artikel 15B fastlagte foranstaltninger er selvstaendige foranstaltninger, der i givet fald skal anvendes samtidig og i alt fald uafhaengigt af de oevrige i faellesskabsretten fastlagte sanktioner, samt at de alene goer det muligt at gennemfoere bestemmelsens egentlige formaal .
Det maa altsaa konkret afgoeres, om de foranstaltninger, Kommissionen har truffet paa baggrund af formaalet med artikel 15B, har vaeret tilstraekkelige og passende, eller om Kommissionens undladelse af at traeffe de foranstaltninger, der udtrykkeligt er fastlagt i artiklens stk . 5, udgoer en magtfordrejning, naar henses til de befoejelser, som ved bestemmelsen er tillagt Kommissionen netop med henblik paa gennemfoerelsen af dette formaal .
Ifoelge Domstolens praksis "er en beslutning kun behaeftet med magtfordrejning, naar det paa grund af objektive, relevante og samstemmende indicier maa antages, at den er truffet til forfoelgelse af andre maal end dem, der er angivet" ( 23 ). At Kommissionen eller en anden institution har anvendt sine befoejelser til andre formaal end de tilsigtede, er i og for sig nok til at udgoere magtfordrejning . Og ligesaa forholder det sig, saafremt institutionen afviser at anvende disse befoejelser og herved misforstaar det formaal, der begrunder dem .
I sagen her finder jeg det i alt fald helt ubegrundet som Kommissionen at ville sondre mellem et brud paa en regel, hvorved der af vanvare anvendes en anden regel end den af lovgiveren foreskrevne, og magtfordrejning, der kun kan forekomme ved forsaetligt at tillaegge en retsregel et andet formaal end det tilsigtede .
Og jeg kan helt tilslutte mig generaladvokat Lagrange' s udtalelse om, at "enhver fejlagtig opfattelse hos en offentlig myndighed vedroerende omfanget af de befoejelser, den har, udgoer noedvendigvis en overtraedelse af den forudsaetningsvis forinden fastlagte retsregel" ( 24 ).
De to klagepunkter kan i oevrigt falde fuldstaendigt sammen, blandt andet naar den offentlige myndighed ikke raader over et skoen og er forpligtet til at foelge én bestemt vurdering og ikke en anden ( 25 ).
Dertil kommer, at Kommissionen utvivlsomt har afvist at anvende sine befoejelser efter artikel 15B, idet den har lagt til grund, at de skulle tjene et formaal, der efter sagsoegernes opfattelse er forskelligt fra det tilsigtede .
Jeg skal her naevne, at Domstolen i dom af 29 . november 1956 ( 26 ) har fastslaaet, at "(( en )) fejl i valget af beregningsgrundlaget for (( de for belgisk kul )) forudselige omkostninger udgoer ikke ipso facto et bevis for magtfordrejning, naar det ikke paavises, at Den Hoeje Myndighed i alvorlig mangel af fremsyn og omtanke, som kan sidestilles med en tilsidesaettelse af lovens formaal, objektivt har forfulgt andre formaal end dem, med henblik paa hvilke den har faaet de ... naevnte befoejelser ".
Efter min mening vedroerer det af sagsoegerne fremfoerte klagepunkt altsaa virkelig magtfordrejning . Det er for realitetsbehandling af anbringendet herom tilstraekkeligt, at sagsoegeren udtrykkeligt paaberaaber sig magtfordrejningen og angiver de begrundelser, hvoraf magtfordrejningen ifoelge sagsoegeren udspringer i forhold til ham . Beviset for, at der faktisk er begaaet magtfordrejning er et spoergsmaal, der henhoerer under sagens realitet ( 27 ).
For at kunne afgoere, om anbringendet herom kan tages til foelge, maa man sammenligne det formaal, myndigheden faktisk har forfulgt, og formaalet i henhold til loven, dvs . det formaal, der burde have vaeret forfulgt, eller i det foreliggende tilfaelde undersoege, om Kommissionen ved kun at traeffe de foranstaltninger, den faktisk traf, og ved at afslaa at traeffe de foranstaltninger, der er omhandlet navnlig i artikel 15B, stk . 5, i beslutning nr . 234/84/EKSF, objektivt har tilsidesat det formaal, disse foranstaltninger efter bestemmelsen har .
Hvorledes forholder det sig saa hermed i det foreliggende tilfaelde?
Artikel 15B blev vedtaget i den mest akutte fase af krisen inden for jern - og staalindustrien ( jfr . tredje betragtning til beslutning nr . 3746/86/EKSF ( 28 ), hvorved denne artikel blev ophaevet ).
Dens formaal var paa linje med det af Raadet udtrykte oenske at sikre, "at omstruktureringen i jern - og staalsektoren sker under konkurrenceforhold, der er i overensstemmelse med den ved produktionskvoteordningen noedvendiggjorte solidaritet ".
Dette betoed, at det skulle vaere muligt meget hurtigt at gribe ind for at standse en af en ulovlig praksis affoedt vaesentlig aendring i de traditionelle leverancer, og altsaa uden at afvente de eventuelle virkninger i form af en genoprettelse af de traditionelle handelsstroemme, som maatte vaere foelgen af de sanktioner, der saedvanligvis anvendes over for en saadan praksis .
Kommissionen gjorde under sag 45/84 R selv gaeldende, at det havde vaeret noedvendigt at vedtage artikel 15B, fordi erfaringen havde vist, at den gaeldende sanktionsordning ikke altid gjorde det muligt hurtigt nok at naa det tilsigtede resultat ( Sml . 1984, s . 1762 ).
Af det anfoerte foelger, at Kommissionen ved vurderingen af de tilfaelde, den fik forelagt, ikke kunne se bort fra, at den ved artikel 15B netop var blevet udrustet med saerlige virkemidler, der principielt var de bedst egnede egnede med henblik paa at paalaegge sanktioner for den adfaerd, disse midler fandt anvendelse paa .
Kommissionen skulle undtagen i tilfaelde, hvor den var absolut sikker paa hurtigt at kunne naa det i artikel 15B fastsatte maal ved hjaelp af "klassiske" sanktioner, og i alt fald sideloebende med anvendelsen heraf gennemfoere den i artikel 15B, stk . 5, fastsatte nedsaettelse af kvoter til levering paa det faelles marked .
Det har paa baggrund af, at det var absolut noedvendigt at bringe de skadelige virkninger af den omhandlede ulovlige adfaerd til ophoer for de italienske virksomheders vedkommende, absolut kunnet anerkendes, at der blev tale om at anvende begge sanktionsformer .
Ganske vist ville man ikke ved at nedsaette kvoterne til levering paa det faelles marked have haft sikkerhed for, at de ulovligt handlende virksomheder virkelig ville have nedsat deres eksport til Italien . Dette udgoer - lad det vaere sagt en passant - et bevis for, at artikel 15B, stk . 5, ikke griber ind i de frie varebevaegelser i stoerre omfang end den bestemmelse, ved hvilken kvoterne for levering til det faelles marked principielt er indfoert .
En saadan nedsaettelse ville imidlertid i hoej grad have tilskyndet de omhandlede virksomheder til at genoprette de traditionelle handelsstroemme .
Kommissionen har i det foreliggende tilfaelde gennemfoert sin undersoegelse og vedtaget "klassiske sanktioner" med en langsomhed, der strider med artikel 15B' s indhold med karakter af hasteprocedure .
Kommissionen har i sin besvarelse af spoergsmaal fra Domstolen, som blev afgivet den 30 . oktober 1986, udtrykkeligt erkendt, at "hidtil har det ikke paa grundlag af oplysningerne for det foerste kvartal efter anvendelsen af sanktioner ( fjerde kvartal 1985 ) vaeret muligt at fastslaa, om forholdene er udlignede; spoergsmaalet herom undersoeges for tiden ".
Udviklingen har saaledes ogsaa vist, at de "klassiske sanktioner" ikke gjorde det muligt at naa det i artikel 15B fastsatte maal, som er at genoprette de traditionelle handelsstroemme . Kommissionens undladelse af at anvende de befoejelser, der er tillagt den ved denne bestemmelse, har herefter vaeret en tilsidesaettelse af det formaal, med henblik paa hvilket befoejelserne var blevet tillagt den, og dermed magtfordrejning .
Af alle de anfoerte grunde foreslaar jeg Domstolen, at Assider' s og den italienske regerings soegsmaal admitteres, og at Kommissionens stiltiende afslag paa sagsoegernes anmodninger annulleres . I overensstemmelse hermed boer Kommissionen i medfoer af procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes til at betale sagens omkostninger .
(*) Oversat fra fransk .
( 1 ) EFT L 29, s . 1 .
( 2 ) Jfr . dom af 17 . juli 1959, sag 42/58, Société des aciers fins de l' Est ( SAFE ) mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s . 147; orig . ref . Rec . s . 381, navnlig s . 400 .
( 3 ) Naevnte dom af 17 . juli 1959, 42/58 ( SAFE ), Sml . 1954-1964, s . 147;
jfr . Domstolens dom af 22 . marts 1961, de forenede sager 42 og 49/59, SNUPAT mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s . 247 .
( 4 ) Dom af 22 . marts 1961, de forenede sager 42 og 49/59, SNUPAT mod Den Hoeje Myndighed, Sml . s . 247 .
( 5 ) Dom af 6 . april 1962, de forenede sager 21-26/61, Meroni & Co . mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s . 257 .
( 6 ) Jfr . Domstolens kendelse af 28 . marts 1984, European Independent Steelwork Association mod Kommissionen, sag 45/84, Sml . s . 1759 .
( 7 ) Jfr . eksempelvis det naestsidste afsnit i punkt 1 i betragtningerne til beslutning nr . 234/84/EKSF; jfr . endvidere tiende betragtning til Kommissionens beslutning nr . 3715/83/EKSF af 23 . december 1983, om fastsaettelse af mindstepriser for visse jern - og staalprodukter ( EFT L 373, s . 1 ): "en saadan foranstaltning indgaar paa lige fod med de andre kriseforanstaltninger, som er truffet af Kommissionen, blandt andet de maengdemaessige foranstaltninger; den boer derfor kun gaelde midlertidigt ".
( 8 ) Jfr . f.eks . Domstolens dom af 15 . oktober 1985, 211 og 212/83, 77 og 78/84, Krupp og Thyssen mod Kommissionen, Sml; s . 3409, praemis 25 : "det ... kan (( ikke )) kritiseres, at Kommissionen som led i bekaempelsen af den dybtgaaende krise i jern - og staalindustrien soeger at lede omstruktureringsforloebet i en bestemt retning ved hjaelp af en flerhed af foranstaltninger, herunder kvotesystemet" samt i fortsaettelsen i praemis 34 : "Formaalet med begge de omhandlede ordninger (( dvs . kvoteordningen og stoetteordningen )) er saaledes at fremme omstruktureringen, selv om de er hjemlet ved forskellige bestemmelser og kriterierne for deres anvendelse er forskellige ".
( 9 ) Jfr . blandt andet dom af 18 . marts 1980, de forenede sager 154, 205, 206, 226-228, 263 og 264/78, 39 samt 31/83 og 85/79, Valsabbia m.fl . mod Kommissionen, Sml . s . 907, praemis 59, samt dom af 12 . juli 1984, sag 81/83, Busseni mod Kommissionen, Sml . s . 2951, praemis 18 .
( 10 ) European Independant Steelwork Association mod Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, sag 45/84 R, Sml . 1984, s . 1749, se navnlig ss . 1752 og 1753 .
( 11 ) Kommissionens beslutning nr . 3717/83/EKSF af 23 . december 1983 om for jern - og staalvirksomheder og staalhandlende at indfoere en produktionsattest og et ledsagedokument for leverancer af visse produkter ( EFT L 373, s . 9 ).
( 12 ) Sag 244/81, Sml . 1983, s . 1451, praemis 37; 311/81 og 30/82, Sml . 1983, s . 1549, og 136/82, Sml . 1983, s . 1599, praemis 36 .
( 13 ) Forenede sager 211 og 212/83, 77 og 78/84, Krupp og Thyssen mod Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, Sml . 1985, s . 3409 .
( 14 ) 8/57, Groupement des hauts-fourneaux et aciéries belges mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s . 105 .
( 15 ) Valsabbia m.fl . mod Kommissionen, Sml . 1980, s . 907, praemisserne 53-55 .
( 16 ) Jfr . dom af 16 . februar 1982, sag 276/80, Padana mod Kommissionen, Sml . s . 517, navnlig praemis 21 .
( 17 ) Jfr . dom af 28 . juni 1984, sag 36/83, Mabanaft mod Hauptzollamt Emmerich, Sml . s . 2497, navnlig praemisserne 23 og 24 .
( 18 ) Denne sidste udtalelse synes at vaere en henvisning til artikel 4 litra b ) i EKSF-traktaten .
( 19 ) Skriftlig forespoergsel nr . 813/84, EFT C 71 af 18.3.1985, s . 5 .
( 20 ) Kommissionens beslutning nr . 915/68/EKSF af 6 . juli 1968 om anvendelse af artikel 37 i EKSF-traktaten paa Den franske Republik; JO L 159 af 7.7.1968, s . 6 .
( 21 ) Kommissionens beslutning af 18 . februar 1974 om anvendelse af artikel 37 i traktaten om oprettelse af EKSF paa Det forenede Kongerige, EFT L 74 af 19.3.1974, s . 20 .
( 22 ) Kommissionens beslutning af 25 . juni 1974 om aendring af foernaevnte beslutning, EFT L 189 af 12.7.1974, s . 25 .
( 23 ) Jfr . f.eks . Domstolens dom af 21 . juni 1984, sag 69/83, Lux mod Revisionsretten, Sml . s . 2447, praemis 30 .
( 24 ) Jfr . i den forbindelse generaladvokat Lagrange' s forslag til afgoerelse i sag 3/54, Assider mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s . 9; orig . ref . Rec . s . 125 .
( 25 ) Jfr . i den forbindelse generaladvokat Lagrange' s forslag til afgoerelse i sag 8/55, Fédération charbonnière de Belgique mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s . 29; orig . ref . Rec . s . 231, paa . s . 254 .
( 26 ) Sag 8/55, Fédération charbonnière de Belgique mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s . 29 .
( 27 ) Jfr . i den forbindelse dommene af 11 . februar 1955 og 16 . juli 1956, 3/54 og 8/55 ( Sml . 1954-1964, s . 9 og s . 29 ).
( 28 ) Kommissionens beslutning nr . 3746/86/EKSF af 5 . december 1986 om aendring af beslutning nr . 3485/85/EKSF om forlaengelse af overvaagningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern - og staalindustrien ( EFT L 348, s . 1 ).