61996CC0315_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
1 Med de praejudicielle spoergsmaal, som Finanzgericht Hamburg har forelagt i denne sag, oensker den oplyst, om en faellesskabsretlig bestemmelse, som giver faellesskabslovgiver mulighed for at aendre toldnomenklaturen uden at fastsaette overgangsbestemmelser, er i overensstemmelse med retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, og den spoerger Domstolen, hvilke foelger en eventuel modstrid med disse principper har.
I - Relevante faellesskabsbestemmelser
2 Begrebet »bindende tariferingsoplysning«, der er omhandlet som det centrale i denne sag, er en betegnelse for en oplysning vedroerende tariferingen af varer i toldnomenklaturen (1), som meddeles af toldmyndighederne, og som er bindende for dem (2).
3 Artikel 13 i 1990-forordningen bestemmer:
»Saafremt tidligere meddelte bindende tariferingsoplysninger som foelge af vedtagelse af:
- en forordning om aendring af toldnomenklaturen eller
- en forordning, der fastsaetter eller beroerer tariferingen af en vare i toldnomenklaturen,
ikke laengere er i overensstemmelse med den saaledes fastsatte faellesskabsret, ophoerer gyldigheden af disse oplysninger paa det tidspunkt, hvor den paagaeldende forordning finder anvendelse.
Naar det imidlertid er udtrykkeligt fastsat i en forordning som omhandlet i stk. 1, andet led, kan en bindende tariferingsoplysning fortsat paaberaabes af modtageren i det tidsrum, der ligeledes er fastsat i forordningen, hvis modtageren har indgaaet en kontrakt som omhandlet i artikel 14, stk. 3, litra a) eller b)« (3).
4 Forordningens artikel 14, stk. 3 og 4, bestemmer:
»3. Naar der er tale om varer, for hvilke der i forbindelse med opfyldelsen af toldformaliteterne fremlaegges en import- eller eksportlicens eller en forudfastsaettelsesattest, kan en bindende tariferingsoplysning, der ophoerer med at vaere gyldig i medfoer af stk. 1 (4), fortsat paaberaabes af modtageren indtil udloebet af licensens eller attestens gyldighedsperiode.
...
4. Anvendelsen paa de i stk. 3 fastsatte betingelser af den tarifering, der er angivet i den bindende tariferingsoplysning, gaelder kun
- ved fastsaettelse af importafgifter eller eksportafgifter
- ved beregning af eksportrestitutioner og alle andre beloeb, der ydes ved indfoersel eller udfoersel inden for rammerne af den faelles landbrugspolitik
- ved anvendelse af import- eller eksportbevillinger eller forudfastsaettelsesattester, som fremlaegges ved opfyldelsen af formaliteterne med henblik paa godkendelse af toldangivelsen vedroerende den paagaeldende vare, for saa vidt disse bevillinger eller attester er udstedt paa grundlag af den naevnte tariferingsoplysning.«
5 Ved artikel 1, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 3798/91 (5) blev der foretaget en aendring af den kombinerede nomenklatur, der er indeholdt i bilaget til forordning nr. 2658/87 (6), idet modificeret valle, som hidtil havde vaeret tariferet i KN-kode 0404 90, nu blev tariferet i KN-kode 0404 10. Fra den 1. januar 1992, paa hvilket tidspunkt aendringsforordningen traadte i kraft, omfattede KN-kode 0404 10 saaledes saavel modificeret som ikke-modificeret valle.
6 Der blev ikke udstedt nogen overgangsbestemmelser i forbindelse med denne aendring.
II - Sagens faktiske omstaendigheder og retsforhandlingerne ved den nationale ret
7 Tvisten i hovedsagen vedroerer tildelingen af restitutioner i forbindelse med, at et vallepulverprodukt, som saelges under navnet »Anilac«, blev eksporteret af sagsoegeren i hovedsagen, Lopex Export GmbH (herefter »Lopex«), den 29. og 30. juni 1992. Selskabet ansoegte om restitutionerne den 6. juli 1992.
8 Udfoerslen blev foretaget paa grundlag af en eksportlicens, som blev udstedt den 31. december 1991, der var gyldig indtil den 30. juni 1992, og hvortil der var knyttet en forudfastsaettelsesattest af 20. december 1991.
9 Ved en foerste bindende tariferingsoplysning, som blev meddelt Lopex' leverandoerer den 5. december 1988, havde toldmyndighederne bekraeftet, at det naevnte produkt skulle tariferes i pos. 0404 90 i den kombinerede nomenklatur. Da toldmyndighederne imidlertid var i tvivl om, hvorvidt produktet skulle tariferes i underposition 90 eller 10, tilbagekaldte de tariferingsoplysningen den 30. oktober 1990.
10 Den 14. december 1990 anmodede Lopex selv om at faa meddelt en bindende tariferingsoplysning for det paagaeldende produkt. Denne blev meddelt selskabet af toldmyndighederne den 5. juni 1991, hvori man bekraeftede, at varen skulle tariferes i pos. 0404 9013 0000 i den kombinerede nomenklatur. Efter at have modtaget oplysningen anmodede Lopex om at faa de sidstnaevnte underpositioner praeciseret naermere. Herefter meddelte toldmyndighederne en supplerende bindende tariferingsoplysning den 26. august 1991, hvori de bekraeftede, at varen skulle tariferes i pos. 0404 9013 1200. I disse to tariferingsoplysninger udelukkede toldmyndighederne udtrykkeligt, at varen kunne tariferes i pos. 0404 10, med den begrundelse, at produktet Anilac's sammensaetning var vaesensforskellig fra vallepulver.
11 Ved en ny bindende tariferingsoplysning af 28. oktober 1991, hvori myndighederne udtrykkeligt besvarede sagsoegerens oprindelige ansoegning af 14. december 1990, tariferede de dog »i overensstemmelse med dettes sammensaetning« produktet i pos. 0404 10.
12 Efter at have modtaget denne tariferingsoplysning anmodede Lopex om, at gyldigheden af den tidligere tarifering i pos. 0404 9013 1200 blev opretholdt indtil den 30. april 1992. Efter en brevveksling mellem Lopex og toldmyndighederne besluttede disse den 9. december 1991 midlertidigt at opretholde tariferingsoplysningens gyldighed i seks maaneder, efter at den var blevet tilbagekaldt.
13 Ved forordning nr. 3798/91, som blev vedtaget den 19. december 1991, bestemtes det, at ikke-modificeret valle fremover skulle tariferes i pos. 0404 10, men forordningen indeholdt ingen overgangsbestemmelser herom.
14 Den 11. august 1992 afslog sagsoegte i hovedsagen, Hauptzollamt Hamburg-Jonas, den ansoegning om eksportrestitutioner, som Lopex havde indgivet den 6. juli 1992. Hauptzollamt begrundede sit afslag med, at Zolltechnische Pruefungs- og Lehranstalt (institution, som giver undervisning og foretager undersoegelser paa det toldtekniske omraade) havde tariferet det omtvistede produkt i pos. 0404 1011 0000 - efter hvilken position der ikke ydes nogen eksportrestitutioner - og at gyldigheden af den tidligere bindende tariferingsoplysning, hvorved produktet var tariferet i en anden position, var udloebet den 28. april 1992.
15 Den 1. september 1992 indgav Lopex en klage over afslaget paa selskabets ansoegning om eksportrestitutioner, hvorved selskabet henviste dels til den eksportlicens, med tilhoerende forudfastsaettelsesattest, som det havde faaet meddelt, og som gjaldt indtil den 30. juni 1992, dels til, at artikel 13, stk. 1, i 1990-forordningen var ugyldig, i det omfang den bestemmer, at gyldigheden af den bindende tariferingsoplysning ophoerer med oejeblikkelig virkning, uden at der fastsaettes nogen overgangsforanstaltninger.
16 Sagsoegte i hovedsagen afviste klagen under henvisning til den aendring af toldnomenklaturen, som var sket ved 1991-forordningen, og til artikel 13, stk. 1, i 1990-forordningen.
17 Lopex anlagde herefter sag ved Finanzgericht Hamburg med paastand om, at selskabet i overensstemmelse med sin ansoegning af 6. juli 1992 fik tildelt eksportrestitutioner for et beloeb paa 889 880,04 DEM. Under sagen gjorde Lopex gaeldende, at artikel 13, stk. 1, i 1990-forordningen strider mod princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet i det omfang, den bestemmer, at en tidligere bindende tariferingsoplysning ophoerer med at vaere gyldig, naar der vedtages en forordning om aendring af toldnomenklaturen, og naar forordningen ikke indeholder nogen overgangsregler i overensstemmelse med forordningens artikel 14, stk. 3. Lopex gjorde i den forbindelse gaeldende, at selskabet i tillid til den tariferingsoplysning, der var meddelt den 28. august 1991 (7), havde indgaaet kontrakter, som ikke laengere kunne haeves, og at selskabet ville lide et vaesentligt oekonomisk tab, saafremt det med oejeblikkelig virkning mistede retten til at faa udbetalt eksportrestitutioner.
III - De praejudicielle spoergsmaal
18 Efter at have fastslaaet, at det af Lopex udfoerte produkt, Anilac, siden den 1. januar 1992 skulle tariferes i pos. 0404 10 - hvorefter der i modsaetning til pos. 0404 90 ikke ydes nogen eksportrestitutioner - hvorfor Lopex efter dette tidspunkt alene kunne rejse krav om eksportrestitutioner, saafremt den bindende tariferingsoplysning, der var meddelt tidligere, stadig var gyldig, besluttede Finanzgericht Hamburg at udsaette sagen, indtil Domstolen havde truffet praejudiciel afgoerelse vedroerende foelgende spoergsmaal:
»1) Er artikel 13, stk. 1, foerste led, i forordning (EOEF) nr. 1715/90 henset til princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet forenelig med faellesskabsretten i det omfang, bestemmelsen foreskriver, at en bindende tariferingsoplysning ophoerer med at have gyldighed som foelge af vedtagelsen af en forordning om aendring af toldnomenklaturen, uden at der er fastsat nogen tidsbegraensede overgangsbestemmelser?
2) Saafremt det foerste spoergsmaal besvares benaegtende, spoerges, hvilke virkninger dette har navnlig i det tilfaelde, at der er meddelt en bindende tariferingsoplysning, som afviger fra den aendrede nomenklatur, og/eller udstedt en eksportlicens med forudfastsaettelsesattest, der har gyldighed i yderligere seks maaneder.
Skal en afgoerelse om, hvorvidt en bindende tariferingsoplysning fortsat skal have en vis tidsbegraenset gyldighed, foretages paa grundlag af de almindelige betingelser, som gaelder for at anvende princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, og er det en forudsaetning for at traeffe en saadan afgoerelse, at eksportoeren har haft en berettiget forventning, som er beskyttelsesvaerdig i forhold til faellesskabsinteressen? Gaelder dette ogsaa med hensyn til artikel 14, stk. 4, tredje led, i forordning (EOEF) nr. 1715/90, hvorefter forudfastsaettelsesattesten skal vaere udstedt 'paa grundlag af naevnte tariferingsoplysning'?«
IV - Foerste spoergsmaal
19 Foer jeg undersoeger gyldigheden af artikel 13, stk. 1, foerste led, i 1990-forordningen, saaledes som den forelaeggende ret har anmodet Domstolen om, skal jeg naevne, at forordningen blev ophaevet ved ovennaevnte forordning nr. 2913/92 (herefter »kodeksen«).
20 En af de aendringer, som blev indfoert ved kodeksens artikel 12, stk. 5 og 6 (8), som afloeste bestemmelserne i artikel 13 i 1990-forordningen, er indeholdt i stk. 6, sidste punktum, hvorefter faellesskabslovgiver for en overgangsperiode kan forlaenge gyldigheden af en bindende tariferingsoplysning, som ikke er i overensstemmelse med en aendringsforordning.
21 De spoergsmaal, der er forelagt af den nationale ret, har imidlertid stadig aktualitet, da den naevnte befoejelse blot er en befoejelse, som lovgiver har mulighed for at anvende. Det kan derfor ikke udelukkes, at man i forbindelse med vedtagelsen af en forordning, som gaelder straks fra dens ikrafttraedelse, vil anfaegte retmaessigheden af kodeksens artikel 12 ud fra de ovenfor naevnte principper paa tilsvarende maade som under den foreliggende sag, saaledes at Domstolens bedoemmelse af, hvorvidt artikel 13, stk. 1, foerste led, i 1990-forordningen er gyldig, formentlig vil kunne overfoeres paa de tilsvarende bestemmelser i kodeksen i betragtning af ligheden mellem de to bestemmelser. Jeg skal tilfoeje - og dette er af afgoerende betydning - at den sag, der verserer for den nationale sag, blev anlagt foer den 1. januar 1994, datoen for kodeksens ikrafttraedelse (9).
Sondringen i artikel 13
22 Det kan virke paradoksalt, at gyldigheden af en retsakt, som angiver at have til formaal at »sikre de erhvervsdrivende en vis retssikkerhed i udoevelsen af deres virksomhed ...« (10), netop anfaegtes ud fra princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet.
23 Artikel 13 i 1990-forordningen sondrer mellem to forskellige ordninger for den tidsmaessige gyldighed af forordninger om toldnomenklaturen. I visse tilfaelde kan faellesskabslovgiver i en vis periode opretholde gyldigheden af en bindende tariferingsoplysning, der ikke laengere er i overensstemmelse med de nye regler, mens der ikke er hjemlet overgangsbestemmelser i andre tilfaelde.
24 Forskellen i de to ordninger for tariferingsoplysningernes gyldighed svarer til den traditionelle sondring mellem aendringsforordninger og tariferingsforordninger, som fremgaar af forordning nr. 2658/87.
25 Jeg skal erindre om, at faellesskabslovgiver, og navnlig Kommissionen, ud over at have befoejelse til at aendre toldnomenklaturen er kompetent til at praecisere indholdet af de toldpositioner, som kan komme paa tale ved tariferingen af en bestemt vare (11).
26 Ifoelge artikel 13, stk. 2, i 1990-forordningen kan disse tariferingsforordninger indeholde overgangsbestemmelser (12), i modsaetning til, hvad der gaelder for forordninger om aendring af toldnomenklaturen (13).
27 1991-forordningen hoerer utvivlsomt til den sidstnaevnte kategori, da den fremover tariferer modificeret valle i KN-kode 0404 10. Af denne grund var Hauptzollamt Hamburg-Jonas af den opfattelse, at den bindende tariferingsoplysning, som var blevet afgivet inden tidspunktet for forordningens ikrafttraeden, fra dette tidspunkt var ophoert med at have gyldighed.
28 Lopex anfoerer, at selskabets forventninger er blevet tilsidesat ved anvendelsen af artikel 13, stk. 1, i 1990-forordningen, da selskabet havde faaet stillet i udsigt, at det inden for en overgangsperiode paa et halvt aar kunne handle i tillid til den bindende tariferingsoplysning.
Princippet om beskyttelse af den berettigede forventning
29 Den afgoerelse, der blev truffet over for Lopex, og hvorefter gyldigheden af den tariferingsoplysning, der var tilbagekaldt den 28. oktober 1991, blev opretholdt, ligesom der den 20. december 1991 blev udstedt en forudfastsaettelsesattest - ja endog udstedt en eksportlicens den 31. december 1991 efter offentliggoerelsen af 1991-forordningen - kan taenkes at have givet Lopex en berettiget forventning om at faa udbetalt eksportrestitutioner.
30 Der er imidlertid tvivlsomt, om denne forventning er berettiget, naar man faar klarlagt, hvorledes den naermere raekkevidde af de to forordninger og af artikel 13 i 1990-forordningen skal fastlaegges, og hvorledes retstvisten skal placeres tidsmaessigt.
31 Det er i denne forbindelse noedvendigt at erindre om betydningen og raekkevidden af de faellesskabsretlige principper, som den forelaeggende ret oensker en afklaring af.
32 Ifoelge Domstolens praksis er en handlemaade ikke i strid med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning - der er et af Faellesskabets grundlaeggende principper (14) - naar de erhvervsdrivende kan forudse aendringer i reglerne, som kan beroere deres interesser. Domstolen har i den forbindelse fastslaaet, at »Faellesskabets lovgivning i overensstemmelse med retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning [skal have] den fornoedne klarhed og forudberegnelighed« (15). Hvis borgerne har modtaget klare oplysninger om de foreslaaede aendringer i de retlige rammer for deres virksomhed, kan de i endnu mindre grad paaberaabe sig at have nogen velerhvervede rettigheder paa dette omraade.
33 Faellesskabslovgiver skal endvidere vaere i stand til at udoeve sine lovgivningsmaessige befoejelser, hvilket forudsaetter, at lovgiver har frihed til at aendre den eksisterende lovgivning.
34 I dommen af 13. marts 1997 i sagen Eridania Beghin-Say anerkendte Domstolen, at Raadet har en temmelig vid skoensbefoejelse ved udoevelsen af sin kompetence til at aendre toldnomenklaturen (16).
35 Domstolen skulle i denne sag tage stilling til, om det var lovligt efter princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet at udstede en forordning, hvorefter muligheden for at anvende aekvivalente varer i forbindelse med ordningen for aktiv foraedling var gjort betinget af, at de aekvivalente varer henhoerer under samme position i toldtariffen som de importerede varer. De to produkter, som var beroerte af aekvivalensordningen - roersukker og roesukker - henhoerte inden for en periode paa nogle faa aar under den samme position, men derpaa under forskellige positioner og saa igen under den samme position. Hermed aendrede de erhvervsdrivendes forpligtelser over for toldmyndighederne sig afhaengig af det anvendelsesomraade, som ordningen med aktiv foraedling daekkede, og spoergsmaalet om, hvorvidt denne ordning omfattede de paagaeldende produkter, afhang af aendringerne i toldnomenklaturen.
36 Domstolen fastslog, at den bestemmelse, hvis gyldighed var omtvistet i sagen, »... [lod] anvendelsesomraadet for [aekvivalens]ordning[en] afhaenge af et kriterium, som anvendes i andre bestemmelser end dem, der angaar den aktive foraedling, og hvis raekkevidde vil kunne variere navnlig efter de periodiske aendringer af toldnomenklaturen« (17). Heraf konkluderede Domstolen, at den erhvervsdrivende »ikke [kan] naere en anden berettiget forventning end den, at han kan anvende aekvivalensordningen, naar de paagaeldende varer henhoerer under den samme underposition ifoelge den nomenklatur, som er gaeldende paa tidspunktet for foraedlingsprocessen« (18).
37 Dommen i sagen Eridania Beghin-Say giver et klarere billede af den skoensbefoejelse, som Domstolen mener, der boer indroemmes Raadet vedroerende aendringer af den kombinerede nomenklatur. Domstolen har saaledes indirekte, men utvetydigt tilkendegivet den opfattelse, at en erhvervsdrivende ikke kan naere nogen berettiget forventning om, at en bestemt toldposition opretholdes, da nomenklaturen, om jeg saa maa sige, har en omskiftelig karakter, fordi den skal kunne tilpasse sig den oekonomiske virkelighed.
38 De spoergsmaal, der laa til grund for denne dom, vedroerte imidlertid ikke behovet for at fastsaette saadanne overgangsbestemmelser, som der efter Lopex' opfattelse boer udstedes som supplement til forordningerne om aendring af toldnomenklaturen.
39 Da det skal vaere muligt at foretage en smidig og hurtig aendring af toldnomenklaturen, er det noedvendigt at fastlaegge de betingelser, hvorefter en erhvervsdrivende som Lopex kan anses for berettiget til at paaberaabe sig en tariferingsoplysning som den her i sagen omtvistede og dermed blive omfattet af de regler, som gjaldt foer ikrafttraedelsen af 1991-forordningen.
40 Det er nemlig en forudsaetning for at anvende princippet om beskyttelse af den berettigede forventning i denne sag, at det er afgjort, om Lopex kan paaberaabe sig at have en velerhvervet rettighed eller i det mindste at have en »berettiget forventning« - for at benytte samme udtryk, som Domstolen har anvendt (19) - af en saadan karakter, at den giver selskabet ret til at fordre gyldigheden af den tariferingsoplysning opretholdt, hvorpaa det stoetter sit krav.
41 Jeg skal erindre om, at den bindende tariferingsoplysning havde midlertidig gyldighed i seks maaneder efter, at den var blevet tilbagekaldt, og at Lopex fik udstedt en forudfastsaettelsesattest otte dage foer offentliggoerelsen af 1991-forordningen. Ogsaa den klage, som selskabet indgav efter afslaget paa dets ansoegning om eksportrestitutioner, blev afvist navnlig under henvisning til den aendring af toldnomenklaturen, som blev foretaget ved den sidstnaevnte forordning (20).
42 Det tab, som Lopex goer gaeldende at have lidt, er altsaa ikke nogen direkte foelge af 1990-forordningen, hvis artikel 13 er naevnt i det forelagte praejudicielle spoergsmaal, men derimod af 1991-forordningen, selv om den omstaendighed, at der ikke gaelder nogen overgangsregler, beror paa, at den foerstnaevnte forordning anvendes strikte.
43 Ogsaa selv om de oplysninger, der foreligger i sagen, ikke giver mig grund til at tro, at Lopex var informeret om den umiddelbart forestaaende vedtagelse af 1991-forordningen, maa det bemaerkes - og dette punkt er efter min opfattelse afgoerende - at 1990-forordningen blev offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende den 26. juni 1990 og havde gyldighed fra den 1. januar 1991 (21). Det maa derfor konstateres, at med undtagelse af den foerste bindende tariferingsoplysning, som blev meddelt Lopex' leverandoerer, fandt hver af de foranstaltninger sted, som Lopex traf til gennemfoerelse af de omtvistede eksporttransaktioner, mens der gjaldt faellesskabsbestemmelser, hvoraf fremgik, at en bindende tariferingsoplysning kunne tilsidesaettes uden vedtagelse af nogen overgangsbestemmelser, idet en forordning om aendring af toldnomenklaturen ville finde anvendelse med oejeblikkelig virkning.
44 1990-forordningen beroerer ikke som saadan de erhvervsdrivendes interesser, da den med virkning for fremtiden fastsaetter regler, som gaelder for forordninger, der endnu ikke er udstedt paa tidspunktet for dens offentliggoerelse. Saa laenge disse forordninger ikke er vedtaget, sker der ingen aendring i de regler, som gaelder for de forretningstransaktioner, der er under afvikling. Desuden maa de erhvervsdrivende vaere opmaerksom paa, at der bestaar en stadig risiko for, at nomenklaturen aendres, paa grund af reglen om, at der ikke udstedes nogen overgangsbestemmelser i forbindelse med forordninger om aendring af toldnomenklaturen.
45 Artikel 13 i 1990-forordningen sikrer hermed forudsigelighed om ikke hvad angaar de fremtidige aendringer, saa dog hvad angaar de betingelser, hvorunder disse vil finde sted. Denne forudsigelighed er efter min opfattelse til hinder for, at de erhvervsdrivende kan have nogen berettiget forventning ikke alene om, at en bestemt faellesskabslovgivning opretholdes, men ogsaa om, at der traeffes nogen overgangsbestemmelser med hensyn til ikrafttraedelsen af disse aendringer, hvormed de erhvervsdrivendes rettigheder eller opfyldelsen af deres forventninger sikres (22).
46 Jeg mener derfor, at anvendelsen af artikel 13 paa det tidspunkt, da Lopex udfoerte sine eksporttransaktioner, er til hinder for, at selskabet med foeje kan paaberaabe sig, at der er udstedt »... forvaltningsakter, som tillaegger subjektive rettigheder ... der kan give grundlag for en berettiget forventning«, eller for, at selskabet rejser indsigelse om, at der forelaa »en faktisk situation, som i det vaesentlige allerede bestod paa det tidspunkt, da den nye regel blev indfoert«, hvorfor den tidligere regel maatte finde anvendelse (23).
47 En bindende tariferingsoplysning, som kun er bindende for myndighederne med hensyn til tariferingen af en vare i toldnomenklaturen (24), kan nemlig ikke skabe nogen velerhvervede rettigheder, som kan goeres gaeldende over for lovgiver, hvis oplysningen er meddelt paa et tidspunkt, hvor en lovforskrift muliggoer, at aendringer i nomenklaturen foretages uden nogen overgangsperiode.
48 Paa samme maade mener jeg ikke, Lopex med rette kan paaberaabe sig Domstolens dom i sagen CNTA mod Kommissionen (25) til stoette for, at selskabet har haft en berettiget forventning som foelge af »de forretninger ... som [det] bindende har forpligtet sig til, idet [det] ... har erhvervet eksportlicenser med forudfastsaettelse af restitutionsbeloebet ...« (26). For hermed ville man se bort fra, hvad der i oevrigt er afgjort ved dommen, hvori det bestemmes, at der i det tilfaelde, hvor der maa antages at bestaa en berettiget forventning, er en garanti for, at der ikke indfoeres nogen »uventet aendring« af lovgivningen (27). Dette er ikke tilfaeldet med reglerne i den foreliggende sag, da toldnomenklaturen som tidligere naevnt er en retsakt af omskiftelig karakter, som kan aendres, uden at der traeffes overgangsforanstaltninger.
49 En erhvervsdrivende kan i oevrigt heller ikke paaberaabe sig sit ukendskab til gaeldende regler, selv om disse blot indeholder gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende fremtidige forordninger. Domstolen har nemlig fastslaaet, at Faellesskabets bestemmelser udgoer positive retsregler paa omraadet fra datoen for deres offentliggoerelse, som enhver maa formodes at kende (28), og Domstolen har her ikke sondret mellem indholdet af de fastsatte regler.
50 Desuden burde den omstaendighed, at toldmyndighederne var i tvivl om tariferingen af Lopex' produkt - hvilket kom til udtryk ved, at myndighederne meddelte flere bindende tariferingsoplysninger, hvori produktet var tariferet i forskellige positioner - have tjent Lopex som en advarsel om risikoen for, at der blev foretaget aendringer i nomenklaturen, og det burde have ansporet selskabet til at informere sig om sandsynligheden for, at tariferingen aendrede sig, og om de forudsaetninger, hvorunder der kunne foretages en saadan aendring.
51 Med andre ord kunne Lopex ikke fra og med den 26. juni 1990 vaere uvidende om, at der i forbindelse med enhver kontrakt, som gav ret til udbetaling af eksportrestitutioner, fra den 1. januar 1991 var en risiko for, at der blev foretaget en aendring af tariferingen, som uden overgangsforanstaltninger ville finde anvendelse paa de loebende forretninger, og som kunne bringe de forventede eksportrestitutioner i fare.
52 En saa rigoristisk regel er dog kun gyldig, saafremt den paagaeldende forskrift er i overensstemmelse med retssikkerhedsprincippet.
Retssikkerhedsprincippet
53 Ligesom princippet om beskyttelse af den berettigede forventning er retssikkerhedsprincippet et grundlaeggende princip i faellesskabsretten (29). Domstolen har fastslaaet, at dette princip »kraever, at en ordning, der paalaegger skatteborgeren byrder, er klar og utvetydig, for at han ikke skal vaere i tvivl om sine rettigheder og pligter, saaledes at han kan handle derefter« (30). Hvad der har gyldighed for en ordning, der paalaegger skatteborgeren byrder, maa efter min opfattelse ogsaa gaelde for en bestemmelse, som fastlaegger de betingelser, der skal overholdes ved aendringen af regler, hvorved visse erhvervsdrivende faar tillagt fordele.
54 Artikel 13 i 1990-forordningen indeholder en saerlig ordning vedroerende forordninger om aendring af toldnomenklaturen, som ikke giver anledning til nogen tvivl om ordningens indhold og anvendelsesomraade. Efter at have fastslaaet reglen i stk. 1 om, at en bindende tariferingsoplysning, som er i modstrid med en forordning om nomenklaturen, ophoerer med at have gyldighed fra det tidspunkt, hvor forordningen finder anvendelse, sondrer bestemmelsen i stk. 2 mellem forordninger om aendringer af nomenklaturen og forordninger om tariferinger og fastslaar, at det kun er de sidstnaevnte forordninger, som under visse betingelser kan bestemme, at en saadan bindende tariferingsoplysning kan have gyldighed i en vis periode uanset de nye regler. Som naevnt ovenfor var det fastsat i 1990-forordningen, at den traadte i kraft den 1. januar 1991.
55 Retssikkerheden er efter min opfattelse endvidere tilgodeset ved, at 1990-forordningen indeholder en klar sondring mellem bestemmelserne i artikel 13 - som kun gaelder for forordninger - og bestemmelser, der i lighed med artikel 14, stk. 3, i 1990-forordningen foreskriver, at en bindende tariferingsoplysning fortsat kan have gyldighed, selv om dens gyldighed er bragt i tvivl paa grund af andre retsakter.
56 Overgangsbestemmelserne er forskellige afhaengig af, om der er tale om varer, for hvilke der i forbindelse med opfyldelsen af toldformaliteterne fremlaegges en import- eller eksportlicens eller en forudfastsaettelsesattest, eller om der er tale om produkter, som ikke ledsages af saadanne dokumenter.
57 I begge tilfaelde henviser bestemmelsen imidlertid udtrykkeligt til artikel 14, stk. 1, som gaelder for tariferingsoplysninger, der er blevet »uforenelig[e] med fortolkningen af toldnomenklaturen ...« (31), hvilket udtrykkeligt udelukker muligheden for at forlaenge gyldigheden af tariferingsoplysninger, som ikke er i overensstemmelse med forordningerne, hvilket gaelder saa meget mere for forordninger om aendring af toldnomenklaturen. Reglen giver derfor ikke anledning til nogen misforstaaelser.
58 Jeg kommer derfor til det resultat, at bestemmelserne i artikel 13 og 14 i 1990-forordningen er tilstraekkeligt klare og praecise til, at en omhyggelig og velinformeret erhvervsdrivende, som soerger for at holde sig underrettet om de retlige betingelser for de handelstransaktioner, som han paataenker at foretage, kan tage hensyn til risikoen for, at tariferingen aendrer sig, og traeffe alle de sikkerhedsforanstaltninger, som han finder hensigtsmaessige paa det tidspunkt, da han indgaar aftalen med sine kontraktpartnere.
59 Jeg finder derfor ikke, at der er grundlag for at drage gyldigheden af artikel 13, stk. 1, foerste led, i 1990-forordningen i tvivl. Foelgelig er det unoedvendigt at besvare det andet spoergsmaal.
Forslag til afgoerelse
60 Paa grundlag af de anfoerte betragtninger skal jeg foreslaa Domstolen at besvare det foerste spoergsmaal paa foelgende maade:
»Gennemgangen af artikel 13, stk. 1, foerste led, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1715/90 af 20. juni 1990 om oplysninger fra medlemsstaternes toldmyndigheder vedroerende tarifering af varer i toldnomenklaturen har intet frembragt, der kan anfaegte bestemmelsens gyldighed paa grundlag af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet.«
(1) - Artikel 20, stk. 6, i Raadets forordning (EOEF) nr. 2913/92 af 12.10.1992 om indfoerelse af en EF-toldkodeks definerer tariferingen af en vare som en handling, der bestaar i, at det efter gaeldende regler fastslaas, hvilken underposition i den kombinerede nomenklatur den paagaeldende vare henhoerer under (EFT L 302, s. 1).
(2) - Jf. tredje og femte betragtning til Raadets forordning (EOEF) nr. 1715/90 af 20.6.1990 om oplysninger fra medlemsstaternes toldmyndigheder vedroerende tarifering af varer i toldnomenklaturen (EFT L 160, s. 1, herefter »1990-forordningen«).
(3) - Denne type kontrakter omfatter de »faste og endelige kontrakter«, som indgaas vedroerende koeb eller salg af varer uden for eller inden for Faellesskabet.
(4) - Artikel 14, stk. 1, bestemmer: »Ud over i de i artikel 13 omhandlede tilfaelde ophoerer gyldigheden af en bindende tariferingsoplysning ligeledes, hvis den bliver uforenelig med fortolkningen af toldnomenklaturen, som den foreligger ...« efter vedtagelse af forskellige faellesskabsforanstaltninger eller internationale foranstaltninger vedroerende tarifering.
(5) - Forordning af 19.12.1991 om aendring af forordning (EOEF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den faelles toldtarif og om aendring af forordning (EOEF) nr. 2915/79 om fastsaettelse af produktgrupper og af saerlige regler vedroerende beregning af importafgift for maelk og mejeriprodukter (EFT L 357, s. 3), herefter »1991-forordningen«).
(6) - Raadets forordning af 23.7.1987 (EFT L 256, s. 1).
(7) - Forelaeggelseskendelsen naevner to datoer for meddelelsen af tariferingsoplysningen, nemlig den 26. og den 28.8.1991, men denne uklarhed har ingen betydning for sagen og dermed heller ikke for besvarelsen af de forelagte spoergsmaal.
(8) - Kodeksens artikel 12, stk. 5 og 6, bestemmer:
»5. En bindende tariferingsoplysning ophoerer med at vaere gyldig, naar
a) den efter vedtagelsen af en forordning ikke er i overensstemmelse med de saaledes fastsatte retsregler
b) den ikke laengere er forenelig med fortolkningen af en af de i artikel 20, stk. 6, omhandlede nomenklaturer, enten paa faellesskabsplan ... eller internationalt ...
c) dens tilbagekaldelse eller aendringer deraf er meddelt modtageren.
6. Modtageren af en bindende tariferingsoplysning, der i henhold til stk. 5, litra b) eller c), ophoerer med at vaere gyldig, kan fortsat anvende den i en periode paa seks maaneder at regne fra tidspunktet for denne offentliggoerelse eller meddelelse, naar han paa grundlag af den bindende oplysning foer vedtagelsen af de paagaeldende toldforanstaltninger gennem en bindende og endelig kontrakt har forpligtet sig til koeb eller salg af den paagaeldende vare. Er der tale om produkter, for hvilke der ved opfyldelsen af toldformaliteterne forelaegges import- eller eksportlicenser eller forudfastsaettelsesattester, traeder den paagaeldende attests gyldighedsperiode dog i stedet for perioden paa seks maaneder.
I det i stk. 5, litra a), naevnte tilfaelde kan der i forordningen fastsaettes en frist, inden for hvilken ovenstaaende afsnit finder anvendelse.«
(9) - Jf. artikel 253, stk. 2.
(10) - Jf. forordningens tredje betragtning.
(11) - Jf. dom af 13.12.1994, sag C-401/93, GoldStar Europe, Sml. I, s. 5587, praemis 18 og 19, og af 14.12.1995, sag C-267/94, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 4845, praemis 19. Ifoelge artikel 9, stk. 1, litra a), i ovennaevnte forordning nr. 2658/87 kan Kommissionen under anvendelse af en naermere angivet fremgangsmaade, herunder hoering af toldeksperter fra medlemsstaterne, traeffe foranstaltninger om anvendelse af den kombinerede nomenklatur og af nomenklaturen for De Europaeiske Faellesskabers integrerede toldtarif (Taric), isaer for saa vidt angaar tariferingen af varer i de naevnte nomenklaturer.
(12) - Jf. artikel 13, stk. 1, andet led.
(13) - Jf. artikel 13, stk. 1, foerste led.
(14) - Jf. dom af 3.5.1978, sag 112/77, Toepfer mod Kommissionen, Sml. s. 1019, praemis 19, af 5.5.1981, sag 112/80, Duerbeck, Sml. s. 1095, praemis 48, og af 21.9.1983, forenede sager 205/82-215/82, Deutsche Milchkontor m.fl., Sml. s. 2633, praemis 30.
(15) - Jf. dom af 12.11.1981, forenede sager 212/80-217/80, Salumi m.fl., Sml. s. 2735, praemis 10. Se endvidere dom af 8.6.1977, sag 97/76, Merkur mod Kommissionen, Sml. s. 1063, praemis 5, hvori Domstolen fastslog, at Faellesskabet alene kunne drages til ansvar som foelge af, at en ny ordning var traadt i kraft, uden at der var udstedt nogen overgangsbestemmelser, saafremt ordningen ikke kunne forudses af en omhyggelig erhvervsdrivende. Af nyere domme se f.eks. dom af 11.7.1991, sag C-368/89, Crispoltoni, Sml. I, s. 3695, praemis 21. Vedroerende forudsigelighedskriteriet i teorien, se navnlig Gilsdorf, P.: »Confiance légitime, droits acquis et rétroactivité en droit communautaire«, Actes du séminaire sur la jurisprudence de la CJCE dans le domaine de la PAC, Bruxelles 1981, s. 97, punkt 3; Hubeau, F.: »Le principe de la protection de la confiance légitime dans la jurisprudence de la Cour de justice des Communautés européennes«, Cahiers de Droit Européen, 1983, nr. 2 og 3, s. 162; Puissochet, J.-P.: »Vous avez dit confiance légitime?«, L'État de droit, Mélanges en l'honneur de Guy Braibant, 1996, s. 581, II, B.
(16) - Sag C-103/96, Sml. I, s. 1453.
(17) - Praemis 36, min fremhaevelse.
(18) - A.st., praemis 37.
(19) - Jf. dom af 19.5.1983, sag 289/81, Mavridis mod Parlamentet, Sml. s. 1731, praemis 21.
(20) - Den oprindelige ansoegning blev afvist under henvisning til, at fristen for forlaengelsen af tariferingsoplysningens gyldighed var udloebet. Da dette problem imidlertid ikke er naevnt i de forelagte spoergsmaal, er det efter min opfattelse ikke noedvendigt at komme ind paa det.
(21) - Jf. artikel 19.
(22) - Denne opfattelse er kommet til udtryk i den ovenfor naevnte artikel af F. Hubeau, hvor denne erklaerer, at »konstateringen af, at der er sket en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, fremtraeder ... som en reaktion fra en domstol, der sanktionerer, at den, som har udstedt den anfaegtede retsregel, vel i sig selv har anvendt sine befoejelser retmaessigt, men under omstaendigheder, som indebaerer en tilsidesaettelse af den berettigede forventning, som adressaterne for den paagaeldende regel har om, at retstilstanden ikke ville blive aendret uden overgangsforanstaltninger« (se s. 144, min fremhaevelse).
(23) - Se s. 6 og 7 i den franske oversaettelse af Lopex' skriftlige indlaeg.
(24) - Jf. artikel 11, stk. 1, i 1990-forordningen.
(25) - Se s. 7 og 8 i den franske oversaettelse af Lopex' skriftlige indlaeg.
(26) - Jf. dom af 14.5.1975, sag 74/74, Sml. s. 533, praemis 42.
(27) - A.st.
(28) - Jf. dom af 12.7.1989, sag 161/88, Binder, Sml. s. 2415, praemis 19, og af 28.6.1990, sag C-80/89, Behn Verpackungsbedarf, Sml. I, s. 2659, praemis 13.
(29) - Jf. ovennaevnte dom i sagen Deutsche Milchkontor m.fl., praemis 30, dom af 13.2.1996, sag C-143/93, Van Es Douane Agenten, Sml. I, s. 431, praemis 27, og af 16.10.1997, sag C-177/96, Banque Indosuez m.fl., Sml. I, s. 5659, praemis 27. Vedroerende retssikkerhedsprincippet se endvidere Naôme, C.: »La notion de sécurité juridique dans la jurisprudence de la Cour de justice et du Tribunal de première instance des Communautés européennes«, Rivista di Diritto Europeo, 1993, nr. 2, s. 223.
(30) - Se herom navnlig dom af 9.7.1981, sag 169/80, Gondrand Frères og Garancini, Sml. s. 1931, praemis 17, af 22.2.1989, forenede sager 92/87 og 93/87, Kommissionen mod Frankrig og Det Forenede Kongerige, Sml. s. 405, praemis 22, og ovennaevnte dom i sagen Eridania Beghin-Say, praemis 40, og i sagen Banque Indosuez m.fl., praemis 27.
(31) - Min fremhaevelse.