61959J0025
DOMSTOLENS DOM
AF 15. JULI 1960 (
1
)
Regeringen for kongeriget Nederlandene mod Den Høje Myndighed for Det europæiske Kul- og Stålfællesskab
Biintervenient: De Coöperative Vervoersonderneming Interlimburg G. A., Venlo, m. fl.
Sag 25/59
Processprog: Nederlandsk
Angående:
Annullation af beslutning nr. 18/59 af 18. februar 1959, offentliggjort i JO af 7. marts 1959, s. 287 f (findes ikke på dansk), om offentliggørelse eller meddelelse til Den Høje Myndighed af tariffer, priser og tarifbestemmelser af enhver art, som finder anvendelse på landevejstransport af kul og stål, der udføres inden for Fællesskabet for en andens regning.
Domskonklusion:
Den Høje Myndigheds beslutning nr. 18/59 af 18. februar 1959, offentliggjort i JO af 7. marts 1959, om offentliggørelse eller meddelelse til Den Høje Myndighed af tariffer, priser og tarif-bestemmelser af anhver art, som finder anvendelse på landevejstransport af kul og stål, der udføres inden for Fællesskabet for en andens regning, annulleres.
Generaladvokatens forslag til afgørelse :
at tage regeringen for kongeriget Nederlandenes påstand til følge og annullere Den Høje Myndigheds beslutning.
Sammendrag
1.
Transport — tariffer — offentliggørelse — udtrykkelig normativ beføjelse for Den Høje Myndighed — fravœr
(EKSF-traktaten, artikel 70)
2.
Transport — tariffer — offentliggørelse — underforstået normativ beføjelse for Den Høje Myndighed — fravœr
(EKSF-traktaten, artiklerne 60 og 70)
3.
Medlemsstaternes forpligtelser — misligholdelse af en forpligtelse — Den Høje Myndigheds kompetence — konstatering
(EKSF-traktaten, artikel 88)
4.
Medlemsstaternes forpligtelser — misligholdelse af en forpligtelse — streng fortolkning af artikel 88
5.
Medlemsstaternes forpligtelser — misligholdelse af en forpligtelse — begreb
(EKSF-traktaten, artikel 88)
1.
Selv om traktaten med hensyn til offentliggørelse af prislister og salgsbetingelser, som finder anvendelse på det fælles marked, udtrykkelig har udstyret Den Høje Myndighed med en normativ beføjelse og endog fastsætter kontrol gennem Det rådgivende Udvalg, viser det forhold, at der ikke i artikel 70 findes nogen form for forskrift herom, at traktaten på transportområdet ikke indholder nogen udtrykkelig beføjelse for Den Høje Myndighed til at vedtage gennemførelsesbeslutninger.
2.
Hverken traktatens bestemmelser eller dens generelle struktur tillægger Den Høje Myndighed en underforstået normativ beføjelse vedrørende transporttariffernes offentliggørelse.
Fra pligten til at offentliggøre priserne kan der ikke udledes en pligt til at offentliggøre transporttarifferne. Udtrykket »prislister og salgsbetingelser« i artikel 60 angår kun priserne og salgsbetingelserne for varer og ikke for transport, idet transportomkostningerne for sælgeren kun udgør en del af produktionsprisen, som han ikke har pligt til at offentliggøre.
Det er heller ikke muligt ud fra Den Høje Myndigheds generelle beføjelser angående kontrol af forskelsbehandling at udlede en organisk og funktionel sammenhæng mellem forpligtelsen til at offentliggøre produkternes pris og forpligtelsen til at offentliggøre transportomkostningerne. Den Høje Myndighed er ikke i medfør af disse beføjelser berettiget til at træffe en beslutning om at indføre en forudgående kontrol ved at foreskrive offentliggørelse af tariffer eller priser. Dens normative beføjelse på dette område har karakter af en undtagelse og er afhængig af et afkald fra medlemsstaterne, som traktaten hverken udtrykkeligt eller stiltiende hjemler på området for transporttariffernes offentliggørelse.
3.
Artikel 88 tillæger ikke Den Høje Myndighed en kompetence til retsfastsættelse parallelt med den almindelige kompetence hertil, som fremgår af traktaten. Den Høje Myndighed kan derfor ikke med støtte' i denne bestemmelse vedtage beslutninger, som skaber forpligtelser for medlemsstaterne. Den i artikel 88 nævnte begrundede beslutning har kun til formål at konstatere misligholdelsen af forpligtelser, som følger enten af en præceptiv bestemmelse i traktaten eller af en beslutning eller henstilling, der går for denne artikels anvendelse.
4.
Artikel 88 indeholder hjemmel for fuld-byrdelsesmidler og udgør et ultima ratio, hvorefter de i traktaten bekræftede fællesskabsinteresser kan gøres gældende over for medlemsstaternes passivitet og modstand. Artikel 88 skal derfor fortolkes strengt.
5.
Konstateringen af en medlemsstats misligholdelse af en forpligtelse, der er pålagt den i henhold til traktaten, kan på et område som transporttariffernes offentliggørelse, hvor Den Høje Myndighed ikke har nogen normativ beføjelse, ikke vedrøre de midler, som Den Høje Myndighed har angivet til opnåelsen af det fastlagte mål, men udelukkende om misligholdelsen ved krænkelsen af dette mål.
(
1
) – Oversat fra fransk.