62002CC0420_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
I – Indledning
1. I denne sag, der er anlagt i henhold til artikel 226 EF, har Kommissionen nedlagt påstand om, at Domstolen fastslår, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4 og 9 i direktiv 75/442/EØF om affald, som ændret ved direktiv 91/156/EØF (2) (herefter »direktivet«), idet den har undladt at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at affald på lossepladsen »Péra Galini«, der ligger i præfekturet Heraklion (Kreta), nyttiggøres eller bortskaffes, uden at menneskers sundhed bringes i fare, eller uden at skabe risiko for vand, luft eller jord eller for fauna og flora eller forårsage gener ved støj eller lugt, og idet den har udstedt en driftstilladelse, som ikke indeholder de fornødne oplysninger.
II – Retsforskrifter
2. Direktivets artikel 4 bestemmer:
»Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at affaldet nyttiggøres eller bortskaffes, uden at menneskets sundhed bringes i fare, og uden at der anvendes fremgangsmåder eller metoder, som vil kunne skade miljøet, navnlig må der ikke
– skabes risiko for hverken vand, luft eller jord, eller for fauna og flora
– forårsages gener ved støj eller lugt
– påføres landskaber eller områder af særlig interesse skade.
Medlemsstaterne træffer desuden de fornødne foranstaltninger til at forbyde henkastning, dumpning og ukontrolleret bortskaffelse af affald.«
3. Direktivets artikel 9, stk. 1, bestemmer:
»Med henblik på gennemførelse af artikel 4, 5 og 7 skal ethvert anlæg eller enhver virksomhed, som varetager bortskaffelse af affald som nævnt i bilag II A, indhente en tilladelse fra den i artikel 6 omhandlede kompetente myndighed.
[…]«
III – Procedure
4. Ifølge oplysninger modtaget som led i andragender til Europa-Parlamentet om ulovlig deponering af affald på lossepladsen »Péra Galini« og om driften heraf uden tilladelse, anmodede Kommissionen den 23. februar 2000 de græske myndigheder om yderligere oplysninger vedrørende betingelserne for drift af denne losseplads.
5. Den græske regering svarede ved skrivelse af 10. maj 2000. Dette svar blev fulgt op af møder i december 2000 samt af en yderligere skrivelse fra den græske regering af 20. marts 2001. De tilvejebragte oplysninger overbeviste imidlertid ikke Kommissionen om, at Den Hellenske Republik opfyldte sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 4 og 9. Den 24. april 2001 fremsendte den derfor en åbningsskrivelse til den græske regering.
6. Da Kommissionen var af den opfattelse, at de græske myndigheder endnu ikke som følge af åbningsskrivelsen havde truffet de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme de relevante bestemmelser i direktivet, tilstillede den den 21. december 2001 Den Hellenske Republik en begrundet udtalelse. Efter at fristen i den begrundede udtalelse, som var fastsat til to måneder, var udløbet den 20. februar 2002, antog Kommissionen stadigvæk ikke, at de græske myndigheder havde formået at efterkomme direktivet. Derfor anlagde Kommissionen nærværende sag, som blev registreret på Domstolen den 21. november 2002.
IV – Stillingtagen til Kommissionens klagepunkter
7. Den Hellenske Republik har erkendt, at den har tilsidesat sin forpligtelse i medfør af direktivets artikel 9 til at sikre, at anlæg, der forarbejder affald, indhenter en tilladelse, der opfylder visse krav, idet tilladelsen til drift af lossepladsen »Péra Galini« blev annulleret af Diikitiko Protodikio (ret i første instans) i Heraklion. Dette betyder, at alene spørgsmålet om den påståede tilsidesættelse af direktivets artikel 4 skal behandles.
8. Direktivets artikel 4 kræver, at medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at affaldet nyttiggøres eller bortskaffes, uden at menneskers sundhed bringes i fare, og uden at der anvendes fremgangsmåder eller metoder, som vil kunne skade miljøet, navnlig må der ikke skabes risiko for hverken vand, luft eller jord, eller for fauna og flora, forårsages gener ved støj eller lugt, eller påføres landskaber eller områder af særlig interesse skade.
9. Domstolen har allerede klart fastslået, at selv om »den nævnte bestemmelse ikke indeholder noget om, hvad de foranstaltninger, der skal træffes for at sikre, at affaldet bortskaffes, uden at menneskers sundhed bringes i fare og uden at miljøet skades, konkret skal indeholde, står det dog fast, at bestemmelsen binder medlemsstaterne med hensyn til det tilsigtede mål, samtidig med at den overlader medlemsstaterne et skøn ved afgørelsen af, om sådanne foranstaltninger er nødvendige. Det er således principielt ikke muligt under henvisning til, at en faktisk situation ikke er i overensstemmelse med de mål, der er fastsat i artikel 4, stk. 1, i direktiv 75/442 som ændret, direkte at drage den slutning, at den pågældende medlemsstat nødvendigvis har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den efter denne bestemmelse, nemlig at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at affaldet bortskaffes, uden at menneskers sundhed udsættes for fare, og uden at miljøet skades. Når en sådan faktisk situation varer ved, navnlig når den fører til en forringelse af miljøet i længere tid, uden at de kompetente myndigheder griber ind, kan den imidlertid vise, at medlemsstaterne har overskredet grænserne for det skøn, de har i henhold til den nævnte bestemmelse« (3) .
10. Kommissionen har gjort gældende, at driften af lossepladsen »Péra Galini«, der ligger i præfekturet Heraklion på Kreta, (siden 1994) er en kilde til forurening af miljøet og udgør en fare for befolkningens sundhed. De foranstaltninger, der er iværksat til at hindre yderligere forurening (dræningsgrøfter, hegn, brandbælter, tildækning af affald med sand), er i lyset af kravene i direktivets artikel 4 ikke tilstrækkelige til at sikre anlæggets forskriftsmæssige drift. Kommissionen har anført, at foranstaltningerne skal ledsages af hydrogeologiske undersøgelser, analyser af jordens uigennemtrængelighed, samt af andre beskyttelsesforanstaltninger. Den har påpeget, at afstrømningsvand fra affaldet ifølge en rapport udarbejdet af præfekturet Heraklion i januar 2002 ikke holdes tilbage af den isoleringsmur, der blev opført med dette formål for øje, men rinder ud i et vandløb, før det ender i havet. Det er heller ikke godtgjort, at klippegrunden under lossepladsen er uigennemtrængelig, så forurening af grundvandet forhindres. Endvidere er der ikke foretaget regelmæssig kontrol, analyser af vandkvaliteten eller opsamling og forvaltning af biogas. Den har anført, at affaldshåndteringsplanerne samt de tiltag, de græske myndigheder har henvist til, endnu kun var i udarbejdelsesfasen. Kommissionen har ydermere påpeget, at de græske myndigheder faktisk ikke bestrider, at lossepladsen er i strid med græsk lovgivning, hvilket følger deraf, at driftstilladelsen blev annulleret af Diikitiko Protodikio Heraklion. Heraf slutter Kommissionen, at Den Hellenske Republik har overskredet grænserne for det skøn, den har i henhold til direktivets artikel 4, idet den ikke har vedtaget effektive foranstaltninger til at beskytte miljøet og lokalbefolkningens sundhed mod den af lossepladsen »Péra Galini« forårsagede forurening.
11. Under den mundtlige høring henviste Kommissionen til en teknisk rapport, som den græske regering tilstillede den den 17. november 2003, hvori de forskellige betingelser til sikring af, at lossepladsen blev drevet på en måde, som ikke bringer miljøet og menneskers sundhed i fare, var beskrevet. Disse betingelser skulle imidlertid gælde fra en fremtidig endnu ikke fastlagt dato og gjaldt i hvert fald ikke ved udløbet af den frist, Kommissionen havde fastsat i den begrundede udtalelse.
12. I lyset af de foranstaltninger, som den græske regering har iværksat mht. denne losseplads, har den fastholdt, at den ikke har overskredet grænserne for det skøn, medlemsstaterne har i henhold til direktivets artikel 4. Den har gjort gældende, at måden, hvorpå anlægget drives i øjeblikket, ikke bringer miljøet og menneskers sundhed i fare. Den rapport, Kommissionen har henvist til, blev ifølge den græske regering udarbejdet efter en inspektion af stedet, der blev foretaget på et tidspunkt med særligt vanskelige forhold på grund af længere tids regn. Ifølge en anden rapport, som blev udarbejdet i marts 2003, opsamles afløbsvandet i vandtætte cisterner og genvindes på stedet. Miljøpåvirkningsundersøgelsen vedrørende renoveringen af lossepladsen, som blev foretaget inden for rammerne af den regionale affaldshåndteringsplan, blev offentliggjort den 10. februar 2003. I øvrigt har den græske regering påpeget, at uigennemtrængeligheden af klippegrunden under lossepladsen er påvist i forbindelse med en geologisk analyse, som er foretaget med henblik på gennemførelsen af affaldshåndteringsplanen. Målinger af vandkvaliteten, som var foretaget af de kompetente myndigheder, påviste heller ikke, at de gældende grænseværdier er overskredet. Endvidere har den græske regering henvist til en regional affaldshåndteringsplan for Kreta, som blandt andet nævner etableringen og driften af et »XYTA-anlæg«. En ansøgning om støtte fra Samhørighedsfonden til finansiering af anlæggelsen var under udarbejdelse i 2003. Når først dette anlæg blev taget i brug, skulle lossepladsen »Péra Galini« lukkes. Den græske regering har også nævnt en plan om at opføre et genvindingsanlæg for emballage. Oprindeligt skulle denne plan være trådt i kraft ved udgangen af 2003, men i replikken blev dette tidspunkt erstattet med en angivelse af år 2004.
13. Det fremgår af fast retspraksis, at spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger et traktatbrud, må vurderes på baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse (4), hvilket i den foreliggende sag var den 20. februar 2002. Med den af Domstolen anlagte fortolkning af direktivets artikel 4 (nævnt i punkt 9) er spørgsmålet, som skal besvares, om Den Hellenske Republik på dette tidspunkt havde overskredet grænserne for det skøn, den har i henhold til denne bestemmelse, ved ikke at træffe de nødvendige foranstaltninger for at forhindre forurening af miljøet fra lossepladsen »Péra Galini«.
14. For at afgøre, hvorvidt dette er tilfældet, skal det bemærkes, at selv om der er en grænse for skønnet i forhold til de foranstaltninger, der skal træffes, er medlemsstaterne forpligtet til at sikre gennemførelsen af direktivets mål. Det er åbenbart, at målet med artikel 4 er at sikre, at affald nyttiggøres eller bortskaffes, uden at menneskers sundhed bringes i fare og uden at miljøet skades. Domstolen har fastslået, at enkeltstående tilfælde af affaldshåndtering, som ikke er i overensstemmelse med direktivets mål, ikke nødvendigvis er tilstrækkeligt til at udgøre en tilsidesættelse af direktivets artikel 4. Når der imidlertid tegner sig et mønster i sådanne enkeltstående tilfælde af misligholdelse, kan dette være bevis for, at der er sket en tilsidesættelse af direktivet. I denne henseende har Domstolen henvist til en vedvarende situation med tilsidesættelse af direktivet, som fører til en betydelig forringelse af miljøet igennem længere tid (5) . Det skal derfor efterprøves, om situationen på lossepladsen »Péra Galini« ved udløbet af den frist på to måneder, som Kommissionen fastsatte i sin begrundede udtalelse af 21. december 2001, kan anses for en del af et sådant mønster.
15. Af de oplysninger, som fremgår af sagsakterne eller er fremlagt under den mundtlige forhandling den 24. juni 2004, fremgår det, at lossepladsen »Péra Galini« har været i drift siden 1992, og at der blev konstateret miljømæssige problemer efter en inspektion, som de nationale myndigheder foretog den 11. februar 1998. Siden har lossepladsen uafbrudt været i drift – i hvert fald frem til anlæggelsen af denne sag. Dette tidsperspektiv viser tydeligt, at der er et mønster i problemerne. Det kan tilføjes, at den omstændighed, at selve sagen blev rejst som led i andragender til Europa-Parlamentet, også antyder, at der er tale om problemer af længerevarende karakter.
16. I en situation, hvor Kommissionen henviser til en national rapport vedrørende en inspektion, der blev foretaget den 24. januar 2002, og som bekræfter dens påstand, og den græske regering påberåber sig en rapport som følge af en inspektion af lossepladsen den 12. marts 2003, som tilbageviser resultaterne fra den første rapport, mener jeg ikke, at disse sagsakter i sig selv er afgørende. Hovedargumentet i den græske regerings forsvar og i dens bemærkninger under den mundtlige forhandling er, at der udarbejdes forskellige planer og foretages forskellige undersøgelser på flere regeringsniveauer med henblik på at forbedre anlæggene til affaldshåndtering på Kreta. Hvad angår lossepladsen »Péra Galini« foreskriver planerne en rehabilitering af lossepladsen samt dens endelige lukning, når først det planlagte »XYTA-anlæg« er blevet klar til brug. Dette var ikke sket den 25. marts 2003, som er datoen for den græske regerings duplik. Ikke alene indebærer disse planer en anerkendelse af den fare, lossepladsen »Péra Galini« udgør for miljøet og menneskers sundhed, det er også åbenbart, at planerne ikke var blevet gennemført eller ikke havde medført, at tilstrækkelige foranstaltninger var blevet truffet ved udløbet af den frist, som var fastsat i Kommissionens begrundede udtalelse.
17. Det må derfor konkluderes, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til dette direktiv.
V – Forslag til afgørelse
18. Jeg foreslår derfor Domstolen at træffe følgende afgørelse:
– Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4 og 9 i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald, som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991, idet den har undladt at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at affald nyttiggøres eller bortskaffes, uden at menneskers sundhed bringes i fare, eller uden at skabe risiko for vand, luft eller jord eller for fauna og flora eller forårsage gener ved støj eller lugt, og idet den har udstedt en driftstilladelse, som ikke indeholder de fornødne oplysninger.
– Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.
(1) .
(2)
–	Rådets direktiv 75/442/EØF af 15.7.1975 om affald (EFT L 194, s. 47), som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18.3.1991 (EFT L 78, s. 32).
(3)
–	Domstolens dom af 9.11.1999, sag C-365/97, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 7773, præmis 67 og 68.
(4)
–	Jf. bl.a. dom af 20.3.2003, sag C-143/02, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 2877, præmis 11, og af 12.6.2003, sag C-446/01, Kommissionen mod Spanien, Sml. I, s. 6053, præmis 15.
(5)
–	Jf. dom af 9.11.1999, Kommissionen mod Italien (nævnt i fodnote 3), præmis 68.