61983CJ0055_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 7 . april 1983, har Den italienske Republik i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173, stk . 1, anlagt sag med paastand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 83/37 af 14 . januar 1983 om afslutning af de af Den italienske Republik forelagte regnskaber over de udgifter for regnskabsaaret 1976, der er finansieret gennem Den europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, garantisektionen ( EFT L 38, s . 30 ).
2 Naevnte beslutning paastaas annulleret i det omfang, Kommissionen har afslaaet at lade EUGFL afholde dels et beloeb paa 8 461 391 059 lire for udgifter til destillering af bordvin, dels et beloeb paa 401 250 000 lire for udgifter til reklamekampagner for at oege forbruget af koed .
Kommissionens afslag paa at lade EUGFL afholde udgifterne til stoette til destillering af bordvin
3 Med forordning nr . 567/76 af 15 . marts 1976 ( EFT L 67, s . 25 ) vedtog Raadet, at der i anledning af vanskelighederne paa vinmarkedet, hvor lagrene var for store og priserne lavere end interventionsprisen, skulle gennemfoeres destillering af bordvin . De hermed vedtagne foranstaltninger virkede ikke fuldt ud efter hensigten, og Raadet fandt det derfor noedvendigt at vedtage en forordning om endnu en destilleringsfase, nemlig forordning nr . 1281/76 af 1 . juni 1976 ( EFT L 144, s . 1 ).
4 De to naevnte forordninger blev udstedt i medfoer af artikel 7 i Raadets forordning nr . 816/70 af 28 . april 1970 om supplerende regler for den faelles markedsordning for vin ( EFT 1970 I, s . 212 ), hvorefter der blandt andet paa betingelse af, at ligevaegten paa markedet for ethylalkohol ikke bringes i fare, kan foretages destillering af vin .
5 Den ordning, der hermed blev indfoert, indeholdt regler dels om afslutning af genkaldelige leveringskontrakter mellem producenter og destillerier, dels om fastlaeggelse af en minimumskoebspris, som laa over markedsprisen, for de bordvine, destillerierne koebte hos producenterne . Forskellen mellem den producerede alkohols kostpris og alkoholens salgspris i normal handel skulle udlignes gennem en stoette, der blev udbetalt af interventionsorganerne, og som skulle afholdes af EUGFL, garantisektionen . Stoetten blev fastsat paa et saadant niveau, at det var muligt at afsaette den fremstillede alkohol .
6 Kommissionen afslog at lade EUGFL afholde udgifterne til de foranstaltninger, det kompetente italienske interventionsorgan ( AIMA ) i den forbindelse havde ivaerksat, og anfoerte herved tre grunde, nemlig for det foerste, at Italien havde truffet en afgiftsforanstaltning, der udgjorde en indirekte stoette i tilgift til faellesskabsstoetten, for det andet, at AIMA i strid med artikel 2, stk . 4, samt artikel 6, stk . 3, i forordning nr . 567/76 havde udbetalt en stor del af stoetten til producenter, der kun havde leveret en del af den af kontrakterne omfattede vin, og for det tredje, at AIMA i strid med artikel 2, stk . 3 og stk . 5, i forordning nr . 567/76 havde udbetalt stoetten i én og ikke som bestemt i forordningen i to omgange .
Den principale grund, hvorefter Italien havde truffet en afgiftsforanstaltning, der udgjorde en indirekte stoette ud over faellesskabsstoetten, der kunne aendre virkningerne af faellesskabsforanstaltningen om stoette til destillering
7 Det er ubestridt, at Italien tre dage efter offentliggoerelsen af forordning nr . 567/76 vedtog lovdekret nr . 46 af 18 . marts 1976 om hasteforanstaltninger paa afgiftsomraadet ( senere aendret til lov nr . 243 af 10 . maj 1976 ), hvorved der blandt andet blev indfoert en forhoejet statsafgift paa alkohol fremstillet af melasse . Som foelge af denne afgiftsforanstaltning blev prisforholdet mellem de to typer alkohol det omvendte af, hvad det foer havde vaeret, idet prisen paa alkohol fremstillet af melasse steg fra 143 000 lire pr . hl til 188 000 lire pr . hl og prisen paa alkohol fremstillet af vin fra 147 000 lire pr . hl til 185 000 lire pr . hl .
8 Den italienske regering har i foerste raekke gjort gaeldende, at den besidder enekompetencen til at vedtage den omtvistede afgiftsforanstaltning, der foerst og fremmest har haft til formaal at oege afgiftsprovenuet og i takt med inflationen ajourfoere afgifterne paa alkohol fremstillet af melasse, der ikke er blevet aendret siden 1955 . Den har anfoert, at foranstaltningen omfattede alkohol i almindelighed og ikke havde givet alkohol fremstillet af vin en saerlig gunstig stilling, ligesom den endelig heller ikke havde skaffet de italienske destillerier ugrundede ekstra fortjenester .
9 Kommissionen har derimod gjort gaeldende, at der i virkeligheden har vaeret tale om en »afgiftsmanoevre« fra den italienske regerings side, idet prisforholdet mellem de forskellige typer alkohol pludselig blev aendret til fordel for alkohol fremstillet af vin, hvilket havde haft til formaal og til foelge at foroege »den mulige fortjenstmargen«, vindestillerierne kunne opnaa, saaledes at disse blev i stand til helt eller delvis at lade denne ekstra fortjenstmargen tilgaa vinavlerne . De italienske destillerier, der destillerer vin, har i kraft af denne national foranstaltning faaet mulighed for at betale vinproducenterne en pris, der ligger over mindsteprisen, og for at faa en stoerre markedsandel paa bekostning af de erhvervsdrivende, der fremstiller alkohol af melasse, samt hoejere fortjenstmargener end dem, der kan opnaas paa et frit marked med faellesskabsstoetten som eneste korrektiv . Producenterne har i alt fald opnaaet en hoejere samlet fortjeneste, idet de har leveret stoerre maengder vin til destillering .
10 Det er Kommissionens opfattelse, at der har vaeret tale om en ensidig foranstaltning paa et omraade, der er omfattet af en faelles markedsordning, som en foranstaltning, som supplerer faellesskabsforanstaltningen og kan paavirke prisdannelsen og bringe ligebehandlingen af de erhvervsdrivende i fare og aendre konkurrencevilkaarene . Ifoelge Kommissionen har alene Faellesskabet vaeret kompetent til at sikre eller aendre ligevaegten paa markedet for ethylalkohol gennem ivaerksaettelsen af faellesskabsforanstaltninger for destillering af bordvin .
11 Det maa fastslaas, at medlemsstaterne paa faellesskabsrettens nuvaerende stade, hvor harmoniseringen paa det omhandlede omraade kun er ufuldstaendig, stadig har meget vidtgaaende befoejelser paa afgiftsomraadet, navnlig naar det gaelder indfoerelsen af indirekte skatter paa foedevarer . Ved udoevelsen af disse befoejelser skal medlemsstaterne imidlertid foelge de relevante traktatbestemmelser . Paa landbrugsomraadet maa denne medlemsstaternes enekompetence navnlig udoeves i overensstemmelse med grundreglen om, at medlemsstaterne skal undlade at traeffe foranstaltninger, der kan forstyrre de faelles markedsordningers funktion .
12 Som Domstolen har fastslaaet i dom af 29 . november 1978 ( Pigs Marketing Board, 83/78, Sml . s . 2347 ) og i dom af 26 . juni 1979 ( Pigs and Bacon Commission, 177/78, Sml . s . 2161 ) er medlemsstaterne saaledes, naar Faellesskabet i medfoer af traktatens artikel 40 har indfoert en faelles markedsordning inden for en bestemt sektor, forpligtet til ikke at goere undtagelser fra denne ordning eller i oevrigt tilsidesaette den . Domstolen har desuden i dom af 10 . marts 1981 ( Irish Creamery Milk, 36 og 71/80, Sml . s . 735 ) udtalt, at de paagaeldende markedsordningsmekanismer hovedsagelig har til formaal at skabe et prisniveau i produktions- og engrosleddet, der tilgodeser baade den paagaeldende sektors faellesskabsproducenters og forbrugernes interesser, og som sikrer forsyningerne uden at tilskynde til overproduktion, samt at disse maal kan bringes i fare ved ensidigt trufne nationale foranstaltninger, som, selv om dette maatte vaere utilsigtet, har en vaesentlig indflydelse paa det nationale markeds prisniveau .
13 I det foreliggende tilfaelde maa det imidlertid bemaerkes, at den omtvistede afgiftsforanstaltning er et led i en samlet afgiftsordning, der skal skaffe staten stoerre indtaegter, samt at det er ubestridt, at foranstaltningen har vaeret en ajourfoering af afgiften paa alkohol fremstillet af melasse, der til trods for pengeforringelsen ikke er blevet aendret i 21 aar . Endvidere er afgiften ikke paalagt alkohol fra destillering af vin, der er omfattet af markedsordningen for vin, der alene har interesse i det foreliggende tilfaelde, men alkohol fremstillet af melasse .
14 En anerkendelse af, at forhoejelsen af den omhandlede afgift har gjort det muligt at foroege de vinmaengder, der blev leveret til destillering, forudsaetter herefter, at det godtgoeres, dels at destillerierne har vaeret i stand til at foroege »deres mulige fortjenstmargener« ved en forhoejelse af deres salgspris, der bragte denne op paa samme niveau som prisen paa alkohol fremstillet af melasse, dels, at de faktisk har ladet i alt fald en del af denne ekstra fortjeneste tilgaa vinproducenterne med en forhoejelse i samme omfang af koebsprisen for vin til destillering .
15 Hverken i sagens akter eller i det under retsforhandlingerne fremfoerte finder man talmaessige oplysninger, der beviser, at dette virkeligt er tilfaeldet . Det er navnlig ikke godtgjort, at destillerierne virkelig har tilbudt vinproducenterne mere fordelagtige priser, der kunne rumme en tilskyndelse til levering til destillering af stoerre vinpartier .
16 En undersoegelse af, om den omtvistede afgiftsforanstaltning har haft et andet formaal end en foroegelse af afgiftsprovenuet er herefter ufornoeden og det maa fastslaas, at det ikke fremgaar af de fremlagte dokumenter, at foranstaltningen har haft indflydelse paa prisniveauet paa markedet for alkohol fremstillet af vin og har vaeret af en saadan art, at den har bragt formaalene med og gennemfoerelsen af den faelles markedsordning for vin i fare . Kommissionens principale grund for afslaget paa at lade EUGFL afholde de af AIMA afholdte udgifter til destillering af bordvin, kan derfor ikke anerkendes .
Den subsidiaere grund, hvorefter AIMA i strid med forordning nr . 567/76 skulle have udbetalt en stor del af stoetten til producenter for destilleringskontrakter, der ikke er blevet fuldstaendig opfyldt
17 I medfoer af bestemmelserne i artiklerne 2 og 6 i forordning nr . 567/76 skulle interventionsorganet udbetale stoetten til producenterne i to omgange, idet der foerst, inden 15 dage efter godkendelsen af kontrakten, skulle ydes et acontobeloeb, hvorefter det resterende stoettebeloeb skulle udbetales, naar »det [var] godtgjort, at hele den af kontrakten omfattede vinmaengde, med forbehold af artikel 4, [var] destilleret«, jfr . artikel 6, stk . 3 .
18 Efter Kommissionens opfattelse maa det kritiseres, at Den italienske Republik og dens interventionsorgan har udbetalt stoetten uden at vaere i besiddelse af noget bevis for, at hele den vinmaengde, der er anfoert i kontrakten, er blevet destilleret .
19 Den italienske regering har principalt gjort gaeldende, at kontrakter om levering af bordvin til destillering ifoelge artikel 1 i forordning nr . 567/76 er genkaldelige, samt at faellesskabslovgiver ikke har haft til hensigt at begraense de kontraherende parters frihed, men blot har villet praecisere reglerne for udbetaling af den endelige stoette med en angivelse af, at denne kun kunne ske, naar det var godtgjort, at hele den maengde vin, der skulle leveres i henhold til kontrakten, virkelig var blevet destilleret . Naar henses til, at stoetten har haft til formaal at tilvejebringe ligevaegt paa markedet, er Kommissionens opfattelse udtryk for en misfortolkning af forordningsbestemmelserne, der foerer til en forskelsbehandling af de producenter, der delvis har opfyldt destilleringskontrakterne, og de producenter, der overhovedet ikke har opfyldt dem .
20 Den italienske regering har subsidiaert gjort gaeldende, at EUGFL maa afholde udgifterne til de kontrakter, der fuldt ud er blevet opfyldt .
21 Ifoelge Domstolens praksis, jfr . dom af 7 . februar 1979 ( Frankrig mod Kommissionen, 15 og 16/76, Sml . s . 321 ), er i de tilfaelde, hvor faellesskabsreglerne for markederne for landbrugsprodukter kun tillader udbetaling af stoette paa betingelse af, at visse formkrav til beviset er overholdt paa udbetalingstidspunktet, en stoette, der er udbetalt, uden at denne betingelse er opfyldt, ikke i overensstemmelse med faellesskabsretten, hvorfor den hermed forbundne udgift principielt ikke kan paalaegges EUGFL ved afslutning af medlemsstaternes regnskaber for det paagaeldende regnskabsaar .
22 Kommissionen har med foeje gjort gaeldende, at den italienske regerings fortolkning er i strid med ordlyden i naevnte artikel 6, stk . 3, hvorefter det er en betingelse for udbetaling af stoetten, at hele den af kontrakten omfattede vinmaengde er destilleret .
23 Selv om kontrakter om levering af bordvin til destillering i artikel 1 i forordning nr . 567/76 betegnes som genkaldelige, gaelder der imidlertid forskellige formelle og materielle regler for denne genkaldelighed, jfr . artiklerne 1 og 4 i forordning nr . 567/76, samt artikel 4 i Kommissionens forordning nr . 588/76 af 15 . marts 1976 om gennemfoerelsesbestemmelser for destillation af bordvine ( EFT L 69, s . 48 ). Efter disse bestemmelser kan en destilleringskontrakt saaledes kun annulleres, dersom markedssituationen tillader producenterne at udnytte vinen paa en bedre maade . Bestemmelserne har saaledes hverken til formaal eller til foelge at fravige kravet ifoelge artikel 6, stk . 1, i forordning nr . 567/76, om at stoetten foerst udbetales fuldt ud, naar det er fastslaaet, at kontrakten er fuldt ud opfyldt . Den italienske regerings argumentation paa dette punkt maa derfor forkastes .
24 Omvendt skal, som anfoert af den italienske regering, EUGFL afholde udgifterne til de kontrakter, med hensyn til hvilke interventionsorganet har kunnet konstatere, at de er fuldt ud opfyldt, jfr . kravet i artikel 6, stk . 3, i forordning nr . 567/76, og dette har Kommissionen ogsaa anerkendt . Kommissionen har i oevrigt oplyst, at den er villig til sammen med modparten at revidere regnskaberne for de forskellige destilleringsforanstaltninger, naar der er afsagt dom i denne sag .
25 Domstolen skal herefter fastslaa, at EUGFL kun skal daekke de udgifter, der er blevet afholdt forskriftsmaessigt i henhold til artikel 6, stk . 3, i forordning nr . 567/76 . Parterne skal derfor sammen revidere regnskaberne med henblik paa at fastlaegge de beloeb, der faktisk skal daekkes af EUGFL .
Den subsidiaere grund, hvorefter AIMA i strid med artikel 2, stk . 3 og stk . 5, i forordning nr . 567/76 skulle have udbetalt hele stoetten paa én gang i stedet for i to rater
26 Som anfoert i det foregaaende, skulle interventionsorganet i medfoer af bestemmelserne i artikel 2, stk . 3 og stk . 5, og artikel 6, stk . 3, i forordning nr . 567/76 udbetale stoetten til producenterne i to omgange, foerst inden 15 dage efter godkendelsen af kontrakten med et acontobeloeb og senere, naar det var godtgjort, at destilleringen af hele den vinmaengde, der var anfoert i kontrakten, var foretaget, med restbeloebet . Som det fremgaar af syvende betragtning til forordning nr . 567/76, var disse regler begrundet med, at det var noedvendigt at fastlaegge betalingsordninger isaer for at goere det muligt straks at udbetale en del af koebsprisen, saaledes at producenter, der oenskede at lade vin destillere, lettere kunne traeffe beslutning .
27 Indledningsvis bemaerkes, at denne subsidiaere begrundelse for Kommissionens afslag paa at lade EUGFL afholde udgifterne til destilleringskontrakter kun kan vedroere de af forordning nr . 567/76 omhandlede kontrakter, idet det i artikel 2 i Raadets foernaevnte forordning nr . 1281/76 bestemmes, at den minimale opkoebspris i den anden destilleringsfase af interventionsorganet kan udbetales paa én gang, naar destilleringen af hele den vinmaengde, der er anfoert i kontrakten, er foretaget .
28 Den italienske regering har erkendt, at det italienske interventionsorgan i en raekke tilfaelde har udbetalt hele stoetten paa én gang og ikke som kraevet i artikel 2 i forordning nr . 567/76 i to omgange . Den har tilfoejet, at der kun har vaeret tale om et begraenset antal tilfaelde, og kun hvor denne fremgangsmaade har vaeret hensigtsmaessig, dvs . naar det ikke har vaeret muligt at udbetale acontobeloebet fristmaessigt, og naar betingelserne for at udbetale hele stoettebeloebet paa én gang har vaeret opfyldt . Det er derfor den italienske regerings opfattelse, at de omhandlede formkrav om udbetaling af stoetten i to omgange, paa baggrund af formaalet med stoetten, har ringe betydning, og at EUGFL i oevrigt under alle omstaendigheder skal afholde den del af udgifterne til stoetten, som ikke er omfattet af Kommissionens argumentation .
29 Kommissionen har gjort gaeldende, at udbetaling af stoetten i én omgang faktisk er sket generelt, og at undladelsen af at udbetale acontoforskud til producenterne i hoej grad har stillet sig hindrende i vejen for en planmaessig gennemfoerelse af destilleringsforanstaltningen, idet det navnlig, og ikke mindst i forbindelse med forsinkelserne med udbetalingen af stoetten, har kunnet holde producenterne tilbage .
30 Kommissionen har imidlertid i retsmoedet anerkendt, at det ikke med denne subsidiaere begrundelse har kunnet afvises at lade EUGFL afholde hele den stoette til destillering, der blev ydet i medfoer af forordning nr . 567/76, men kun udgifterne til stoette vedroerende kontrakter, for hvilke stoetten var blevet udbetalt paa én gang .
31 Domstolen har i dom af 7 . februar 1979 ( Nederlandene mod Kommissionen, 11/76, Sml . s . 245 ) fastslaaet, at Kommissionen ifoelge artikel 8 i Raadets forordning nr . 729/70 af 21 . april 1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik ( EFT 1970 I, s . 196 ) kun kan anerkende beloeb som paahvilende EUGFL, der er udbetalt i henhold til de regler, der er opstillet i de forskellige sektorer for landbrugsprodukter, hvorfor alle andre udbetalte beloeb paahviler medlemsstaterne . Domstolen tilfoejede herved, at betingelserne for at anerkende udgifter som paahvilende EUGFL maa fortolkes indskraenkende, idet en gennemfoerelse af den faelles landbrugspolitik, der sikrer, at de erhvervsdrivende i medlemsstaterne behandles lige, er til hinder for, at en medlemsstats nationale myndigheder i kraft af en vid fortolkning af en bestemt retsforskrift begunstiger eller disfavoriserer de erhvervsdrivende i denne stat til skade for erhvervsdrivende i andre medlemsstater .
32 Ifoelge artikel 2 i forordning nr . 567/76 skulle medlemsstaterne imidlertid udbetale stoetten dels med et acontobeloeb straks for at foere producenter, der oenskede at lade vin destillere, til hurtigere at traeffe beslutning herom, dels med restbeloebet, naar det var fastslaaet, at destilleringen af hele den vinmaengde, der var anfoert i kontrakten, var foretaget, men ikke med ét samlet beloeb .
33 Kommissionen har derfor med rette gjort gaeldende, at det stoettebeloeb, der vedroerer kontrakter, for hvilke stoetten er udbetalt med ét samlet beloeb og ikke i to omgange som bestemt i forordning nr . 567/76, ikke skal afholdes af EUGFL, men derimod af vedkommende medlemsstat . Den italienske regering kan derimod kraeve, at den stoette vedroerende destilleringskontrakter, der er udbetalt i overensstemmelse med forordningerne nr . 567/76 og nr . 1281/76, skal afholdes af EUGFL . Parterne skal derfor sammen revidere regnskaberne med henblik paa paa dette grundlag at fastlaegge de beloeb, der skal afholdes af EUGFL .
Afslaget paa at lade EUGFL afholde udgifter til en oplysende reklamekampagne med henblik paa at oege forbruget af koed
34 I medfoer af artikel 1 i Raadets forordning nr . 1857/74 af 16 . juli 1974 ( EFT L 195, s . 17 ) og artikel 1 i Raadets forordning nr . 2930/74 af 18 . november 1974 ( EFT L 311, s . 6 ) fik medlemsstaterne tilladelse til inden den 20 . juli 1975 at foranstalte reklamekampagner for koed med henblik paa at faa koedforbruget sat i vejret . EUGFL, garantisektionen, skulle afholde maksimalt 50% af de med kampagnerne forbundne omkostninger .
35 Det er ubestridt, at Den italienske Republik har gennemfoert reklamekampagner i tiden efter den 20 . juli 1975 . Og det er paa grund af denne forsinkelse, at Kommissionen har afslaaet at lade de tilsvarende udgifter afholde af EUGFL .
36 Den italienske regering har gjort gaeldende, at den har fejlfortolket udtrykket »foranstaltninger«, idet den har ment, at der ikke var tale om at »organisere«, men derimod om at »traeffe alle noedvendige skridt til forberedelserne med henblik paa at foranstalte kampagner« . Den har herved anfoert, at alle forberedende skridt var truffet foer den 30 . juli 1975 .
37 Kommissionen er med god grund naaet til det resultat, at det efter faellesskabsbestemmelsernes ordlyd, ordningens indre sammenhaeng og foranstaltningens konjunkturbestemte beskaffenhed, ikke var muligt at fejlfortolke bestemmelserne, og at de omhandlede reklamekampagner virkelig skulle vaere afsluttet senest den 20 . juli 1975 . I artikel 1 i forordning nr . 2930/74 bestemmes, at medlemsstaterne kan foranstalte oplysende reklamekampagner i tidsrummet indtil den 20 . juli 1975, mens det i anden betragtning til samme forordning hedder, at kampagnerne slutter paa samme dato som kampagnen for oksekoed, saaledes at det utvivlsomt kan fastslaas, at det var reklamekampagnerne og ikke forberedelserne til reklamekampagnerne, der skulle vaere afsluttet den 20 . juli 1975 .
38 Det er herefter udelukket at lade EUGFL afholde de med de omhandlede reklamekampagner forbundne udgifter, og sagsoegte maa derfor for saa vidt frifindes .
39 Af det anfoerte foelger, at Kommissionens beslutning 83/37 af 14 . januar 1983 maa annulleres i det omfang, Kommissionen deri afslaar at lade EUGFL afholde udgifterne til den stoette til destillering af bordvin, der er blevet ydet de italienske producenter paa grundlag af destilleringskontrakter, der er fuldstaendig gennemfoert, og hvor stoetten er blevet udbetalt i overensstemmelse med artikel 2 i forordning nr . 567/76 samt artikel 2 i forordning nr . 1281/76 . Sagsoegte vil i oevrigt vaere at frifinde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
40 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . Domstolen kan dog i medfoer af samme artikels stk . 3, foerste afsnit, ophaeve sagsomkostningerne helt eller delvis, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder paa ét eller flere punkter .
41 I denne sag har ingen af parterne fuldt ud faaet medhold i deres paastande, hvorfor sagens omkostninger ophaeves .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Kommissionens beslutning 83/37 af 14 . januar 1983 annulleres i det omfang, Kommissionen deri afslaar at lade EUGFL afholde udgifterne til den stoette til destillering af bordvin, der er blevet ydet de italienske producenter paa grundlag af destilleringskontrakter, der er fuldstaendig gennemfoert, og hvor stoetten er blevet udbetalt i overensstemmelse med artikel 2 i forordning nr . 567/76 samt artikel 2 i forordning nr . 1281/76 .
2 ) I oevrigt frifindes sagsoegte .
3 ) Hver part baerer sine omkostninger .