62023TJ1088_RES
Cauza T‑1088/23
RTL Group Markenverwaltung GmbH
împotriva
Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală
Hotărârea Tribunalului (Camera a șaptea) din 7 mai 2025
„Marcă a Uniunii Europene – Procedură de decădere – Marca Uniunii Europene figurativă RTL – Lipsa utilizării efective a mărcii – Articolul 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001 – Prezentarea faptelor și a probelor pentru prima dată în fața camerei de recurs – Articolul 95 alineatul (2) din Regulamentul 2017/1001 – Articolul 27 alineatul (4) din Regulamentul delegat (UE) 2018/625 – Abuz de drept”
Marcă a Uniunii Europene – Renunțare, decădere și nulitate – Cauze de decădere – Lipsa utilizării efective a mărcii – Dovada utilizării – Utilizare efectivă – Noțiune – Criterii de apreciere – Cerința unor elemente de probă concrete și obiective
[Regulamentul 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 18 alin. (1) și art. 58 alin. (1) lit. (a)]
(a se vedea punctele 16, 19, 20 și 91-93)
Marcă a Uniunii Europene – Renunțare, decădere și nulitate – Cauze de decădere – Lipsa utilizării efective a mărcii – Dovada utilizării – Utilizare parțială – Incidență
[Regulamentul 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 18 alin. (1) și art. 58 alin. (2)]
(a se vedea punctele 17 și 18)
Marcă a Uniunii Europene – Renunțare, decădere și nulitate – Cerere de decădere – Admisibilitate – Inexistența unei condiții privind lipsa abuzului de drept sau buna‑credință a solicitantului decăderii
[Regulamentul 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 63 alin. (1) lit. (a)]
(a se vedea punctele 27-30)
Marcă a Uniunii Europene – Renunțare, decădere și nulitate – Cauze de decădere – Lipsa utilizării efective a mărcii – Marca figurativă RTL
[Regulamentul 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 18 alin. (1) și art. 58 alin. (1) lit. (a)]
(a se vedea punctele 35, 55, 82, 83, 95 și 101)
Marcă a Uniunii Europene – Dispoziții de procedură – Procedură de decădere – Fapte și probe care nu au fost prezentate în termenul stabilit în acest scop – Luare în considerare – Puterea de apreciere a camerei de recurs
[Regulamentul 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 95 alin. (2); Regulamentul 2018/625 al Comisiei, art. 27 alin. (4)]
(a se vedea punctele 45-47 și 49)
Marcă a Uniunii Europene – Renunțare, decădere și nulitate – Cauze de decădere – Lipsa utilizării efective a mărcii – Utilizare de către un terț cu consimțământul titularului mărcii
[Regulamentul 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 18 alin. (2)]
(a se vedea punctul 62)
Marcă a Uniunii Europene – Renunțare, decădere și nulitate – Cauze de decădere – Lipsa utilizării efective a mărcii – Dovada utilizării – Utilizare efectivă – Noțiune – Criterii de apreciere – Marcă ce se bucură de renume în Uniune – Lipsa incidenței
[Regulamentul 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 8 alin. (5), art. 18 alin. (1) și art. 58 alin. (1) lit. (a)]
(a se vedea punctul 94)
Rezumat
În hotărârea sa, Tribunalul modifică decizia camerei de recurs a Oficiului Uniunii Europene pentru Proprietate Intelectuală (EUIPO). El clarifică aspectele referitoare la caracterul abuziv al unei cereri de decădere, la exercitarea de către camera de recurs a EUIPO a puterii sale de apreciere în privința refuzului de a lua în considerare elementele de probă prezentate pentru prima dată în fața sa în afara memoriilor prevăzute de Regulamentul delegat 2018/625 (
1
), la utilizarea efectivă a unei mărci pentru serviciile de publicitate, de promovare și de marketing de către o întreprindere care face parte dintr‑un grup care furnizează printre altele servicii de difuzare a publicității și la incidența renumelui unei mărci asupra aprecierii utilizării efective a acesteia pentru alte produse și servicii.
Din anul 2016, reclamanta, RTL Group Markenverwaltungs GmbH, este titulara mărcii Uniunii Europene figurative „RTL” pentru mai multe produse și servicii (
2
). În anul 2021, intervenienta, Marcella Örtl, a formulat o cerere de decădere din drepturile conferite de marcă (
3
) pentru motivul că, pe o perioadă întreruptă de cinci ani, această marcă nu a făcut obiectul unei utilizări efective pentru toate produsele și serviciile pentru care a fost înregistrată. Divizia de anulare a EUIPO a admis în parte cererea de decădere pentru anumite produse și servicii.
Sesizată cu o cale de atac introdusă de reclamantă, camera de recurs a EUIPO, pe de o parte, a declarat admisibilă cererea de decădere și, pe de altă parte, a anulat în parte decizia diviziei de anulare în măsura în care s-a declarat decăderea din drepturile conferite de marca contestată, printre altele, pentru subcategoria de servicii „de publicitate, de marketing și de promovare”, și anume de serviciile de „difuzare de anunțuri publicitare prin televiziune, radio și mass-media electronică” (
4
), și a respins în rest calea de atac. Prin acțiunea introdusă la Tribunal, reclamanta a solicitat anularea sau modificarea acestei decizii.
Aprecierea Tribunalului
În primul rând, după cum reține Tribunalul, cauzele de decădere au ca obiect protecția interesului general care stă la baza acestora, ceea ce explică faptul că nu se impune solicitantului să facă dovada existenței unui interes de a acționa. Această analiză este confirmată de considerentul (24) al Regulamentului 2017/1001 și de finalitatea articolului 63 alineatul (1) litera (a) din acest regulament, care este aceea de a oferi posibilitatea de a contesta o marcă a Uniunii Europene, care nu a făcut obiectul unei utilizări efective pentru o perioadă determinată, unei game cât mai largi de persoane, fără a impune ca acestea să demonstreze un interes de a acționa. În măsura în care o cerere de decădere poate fi depusă de către „orice persoană fizică sau juridică” pentru motivul că marca nu a fost utilizată sau a fost utilizată insuficient, problema posibilei existențe a unui abuz de drept nu este relevantă pentru analiza admisibilității unei asemenea cereri. De asemenea, nici admisibilitatea, nici temeinicia unei cereri de decădere nu sunt condiționate de buna‑credință a solicitantului, întrucât decăderea pentru neutilizarea unei mărci o perioadă de cinci ani este o consecință legală impusă de Regulamentul 2017/1001 (
5
).
Deși reclamanta invocă, în această privință, cauza Sandra Pabst (
6
), Tribunalul observă că acea cauză se caracteriza prin împrejurări excepționale, care lipsesc în prezenta cauză. În mod contrar cauzei Sandra Pabst, intervenienta nu este o societate înființată în mod artificial cu unicul scop de a introduce multiple cereri de decădere. În plus, reclamanta nu a demonstrat că cererea de decădere în speță era sortită eșecului și servea, așadar, numai pentru a impune o sarcină nejustificată asupra sa sau pentru a exercita vreo presiune. Dimpotrivă, intenția intervenientei de a utiliza o marcă susceptibilă să creeze confuzie cu marca contestată demonstrează interesul real al acesteia din urmă ca registrul mărcilor să fie actualizat în ceea ce privește întinderea monopolului deținut de reclamantă asupra mărcii contestate.
Prin urmare, Tribunalul respinge afirmația reclamantei privind inadmisibilitatea cererii de decădere din cauza pretinsului caracter abuziv al acesteia.
În al doilea rând, Tribunalul amintește jurisprudența referitoare la puterea de apreciere a EUIPO în vederea luării în considerare a faptelor și a probelor invocate sau prezentate tardiv (
7
) și subliniază că această luare în considerare trebuie să reprezinte rezultatul unei exercitări obiective și motivate a puterii de apreciere, pe care Tribunalul trebuie să o controleze.
Tribunalul constată că, în speță, reclamanta a prezentat tardiv observații și elemente de probă, astfel încât camera de recurs trebuia să își exercite marja de apreciere pentru a decide dacă era sau nu era necesar să le ia în considerare în vederea deciziei pe care era chemată să o pronunțe. Or, această exercitare obiectivă și motivată a puterii de apreciere lipsește în speță, în măsura în care camera de recurs a înlăturat aceste elemente pentru simplul motiv că nu fuseseră prezentate cu unul dintre memoriile prevăzute de Regulamentul delegat 2018/625 (
8
), fără să fi examinat dacă erau îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 27 alineatul (4) din acest regulament. În fapt, examinarea admisibilității observațiilor și a elementelor de probă prezentate pentru prima dată în fața camerei de recurs nu poate fi limitată la faptele și la probele prezentate împreună cu memoriile vizate de Regulamentul delegat 2018/625, întrucât o asemenea limitare nu reiese nici din articolul 95 alineatul (2) din Regulamentul 2017/1001, nici din articolul 27 alineatul (4) din Regulamentul delegat 2018/625.
În consecință, camera de recurs a săvârșit o eroare atunci când a înlăturat de la examinare observațiile și elementele de probă prezentate tardiv de reclamantă fără a exercita puterea de apreciere care îi este conferită.
În al treilea rând, Tribunalul examinează dacă elementele de probă prezentate de reclamantă, referitoare la activitățile societăților din grupul din care face parte, permit să se demonstreze utilizarea mărcii contestate nu numai pentru subcategoria de servicii de difuzare de anunțuri publicitare, astfel cum a arătat camera de recurs, ci și, pe lângă această unică subcategorie, și pentru categoria de servicii „de publicitate, de marketing și de promovare” în ansamblu.
Mai întâi, Tribunalul arată că reclamanta a demonstrat că societățile din grupul din care face parte au furnizat agenților de publicitate servicii privind crearea și realizarea de anunțuri publicitare, în special de televiziune. Astfel, ea a prezentat elemente de probă referitoare la servicii care implică o contribuție creativă a acestor societăți pentru conceperea anunțurilor publicitare, care nu se limita la simpla difuzare a unui conținut publicitar creat de un terț.
În continuare, Tribunalul consideră că din elementele de probă prezentate de reclamantă reiese că aceasta a propus agenților de publicitate serviciile sale în domeniul dezvoltării strategiilor de publicitate în mass‑media care îi aparține, oferindu‑le acestora posibilitatea de a participa la operațiuni promoționale create de grupul din care face parte.
În sfârșit, Tribunalul statuează că, având în vedere probele prezentate, societățile grupului din care face parte reclamanta au furnizat servicii de consiliere privind comercializarea publicității televizate, care fac parte din serviciile de consiliere și de sprijin specializat pentru întreprinderi care urmăresc să își promoveze produsele și serviciile și să își dezvolte strategiile de publicitate.
În aceste condiții, Tribunalul consideră că elementele de probă prezentate de reclamantă demonstrează că grupul din care face parte aceasta a furnizat terților, în perioada relevantă, servicii de publicitate, de promovare și de marketing purtând marca contestată, care nu se limitau la o difuzare de anunțuri publicitare, ci urmăreau să contribuie în mod activ la dezvoltarea unei strategii de publicitate a terților menționați. Prin urmare, el modifică decizia atacată, respingând cererea de decădere din drepturile conferite de marca contestată pentru serviciile de publicitate, de promovare și de marketing din clasa 35.
În ultimul rând, Tribunalul precizează că modul de redactare și finalitatea articolului 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul 2017/1001 supun menținerea drepturilor legate de marca Uniunii Europene condiției ca aceasta să fie efectiv utilizată. Într‑adevăr, nu ar fi justificat ca o marcă neutilizată să obstrucționeze concurența și să restrângă libera circulație a mărfurilor și libera prestare a serviciilor. În plus, instanțele Uniunii au statuat deja că dispozițiile referitoare la protecția extinsă conferită unei mărci a Uniunii Europene care se bucură de renume în Uniune urmăresc un obiectiv diferit de cele care impun dovada utilizării efective a mărcii Uniunii Europene, astfel încât aceste două tipuri de dispoziții trebuie interpretate în mod autonom. Prin urmare, presupunând că marca contestată în speță se bucură de un renume în sectorul mass‑mediei, această împrejurare nu permite, în sine, să se demonstreze existența unei utilizări efective a acesteia pentru produsele și serviciile în cauză. Pe de altă parte, nici caracterul unitar al mărcii Uniunii Europene, nici considerentul (7) al Regulamentului delegat 2018/625, care privește numai norme procedurale, nu pot fi invocate în mod util de reclamantă în vederea interpretării dispozițiilor materiale ale Regulamentului 2017/1001.
(
1
)	Regulamentul delegat (UE) 2018/625 al Comisiei din 5 martie 2018 de completare a Regulamentului (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului privind marca Uniunii Europene și de abrogare a Regulamentului delegat (UE) 2017/1430 (JO 2018, L 104, p. 1).
(
2
)	Este vorba despre produsele și serviciile din clasele 3, 6, 8, 9, 12, 14, 16, 18, 20, 21, 24, 25, 28, 30, 32, 33, 35, 38, 41, 42, 43 și 45 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și modificările ulterioare.
(
3
)	În temeiul articolului 58 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (UE) 2017/1001 al Parlamentului European și al Consiliului privind marca Uniunii Europene (JO 2017, L 154, p. 1).
(
4
)	Celelalte produse și servicii pentru care a fost anulată decizia diviziei de anulare sunt „plăci de înregistrare optice” din clasa 9 și „servicii de rețele de socializare online; servicii de întâlniri online” din clasa 45.
(
5
)	A se vedea articolul 58 alineatul (1) litera (a) și articolul 64 alineatul (2) din Regulamentul 2017/1001.
(
6
)	Cauză în care s‑a pronunțat Decizia Marii Camere de recurs din 1 februarie 2020 (cauza R 2445-2017-G, denumită în continuare „cauza Sandra Pabst”).
(
7
)	Prevăzută la articolul 95 alineatul (2) din Regulamentul 2017/1001 și încadrată la articolul 27 alineatul (4) din Regulamentul delegat 2018/625.
(
8
)	Articolele 22, 24 și 26 din Regulamentul delegat 2018/625.