62023CJ0629_RES
Cauza C‑629/23
MTÜ Eesti Suurkiskjad
împotriva
Keskkonnaamet
(cerere de decizie preliminară formulată de Riigikohus)
Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 12 iunie 2025
„Trimitere preliminară – Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică – Directiva 92/43/CEE – Articolul 1 litera (i) primul paragraf – Stadiul de conservare a unei specii – Noțiune – Articolul 14 – Măsuri de gestionare – Prelevare din natură și exploatare compatibilă cu menținerea sau readucerea speciei la un stadiu corespunzător de conservare – Articolul 1 litera (i) al doilea paragraf – Evaluarea caracterului corespunzător al stadiului de conservare a speciei în cauză – Condiții cumulative – Canis lupus (lupul) – Clasificare în categoria «vulnerabilă» din «lista roșie» a Uniunii Internaționale pentru Conservarea Naturii – Specie animală care face parte dintr‑o populație a cărei arie de extindere naturală se întinde dincolo de teritoriul unui stat membru – Luarea în considerare a schimburilor cu populațiile aceleiași specii prezente în statele membre sau în țările terțe vecine – Articolul 2 alineatul (3) – Luarea în considerare a condițiilor economice, sociale și culturale, precum și a caracteristicilor regionale și locale”
Mediu – Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică – Directiva 92/43 – Specii de animale de interes comunitar – Măsuri de gestionare – Puterea de apreciere a statelor membre – Limite – Menținerea speciei la un stadiu corespunzător de conservare – Criterii de evaluare – Luare în considerare a nivelului local și național și, dacă este cazul, a nivelului transfrontalier
[art. 191 alin. (2) TFUE; Directiva 92/43 a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2013/17, considerentul (15) și art. 1 lit. (i) primul paragraf, art. 2 alin. (2), art. 11, art. 14 alin. (1) și art. 16 și anexa V lit. (a)]
(a se vedea punctele 37-48)
Mediu – Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică – Directiva 92/43 – Obligația de control al stadiului de conservare – Noțiunea de stadiu corespunzător de conservare – Necesitatea de a se asigura de caracterul durabil al situației – Criterii de apreciere – Luarea în considerare a nivelului transfrontalier
[Directiva 92/43 a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2013/17, art. 1 lit. (i) al doilea paragraf, art. 11 și art. 14 alin. (1)]
(a se vedea punctele 49-66 și dispozitiv 1)
Mediu – Conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică – Directiva 92/43 – Specii de animale de interes comunitar – Măsuri de gestionare – Menținerea speciei la un stadiu corespunzător de conservare – Criterii de evaluare – Luarea în considerare a condițiilor economice, sociale și culturale, precum și a caracteristicilor regionale și locale – Limite
[Directiva 92/43 a Consiliului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2013/17, art. 1 lit. (i) al doilea paragraf, art. 2 alin. (2), art. 11 și art. 14 alin. (1) și anexa V lit. (a)]
(a se vedea punctele 67-71 și dispozitiv 2)
Rezumat
Sesizată cu titlu preliminar de Riigikohus (Curtea Supremă, Estonia), Curtea se pronunță cu privire la mai multe întrebări referitoare la protecția lupului (Canis lupus) în temeiul Directivei habitate (
1
) și în special al articolului 14 (
2
) din aceasta, care permite adoptarea unor măsuri precum restrângerea vânătorii, autorizată în principiu în Estonia (
3
), atunci când o astfel de restricție se dovedește necesară pentru menținerea speciei în cauză la un stadiu corespunzător de conservare.
În anul 2020, autoritatea competentă estoniană a stabilit, printr‑un decret, o cotă pentru vânătoarea de lupi pentru sezonul cinegetic 2020/2021 în Estonia. Reclamanta din litigiul principal, o asociație estoniană de protecție a mediului, a contestat legalitatea acestui decret, susținând că premisa pe care se întemeiază acest decret, potrivit căreia stadiul de conservare a lupului este corespunzător în Estonia, este eronată.
În această privință, nu există nicio contestație referitoare la stadiul „corespunzător” de conservare a populației baltice a lupului, care face parte la rândul său din populația eurasiană a acestei specii animale, a cărei arie de extindere naturală se întinde în Estonia, Letonia, Lituania, nord‑estul Poloniei și în anumite țări terțe vecine. Cu toate acestea, ținând seama de clasificarea populației regionale estoniene de către Uniunea Internațională pentru Conservarea Naturii (UICN), această populație nu poate fi considerată, potrivit reclamantei din litigiul principal, ca aflându‑se într‑un astfel de stadiu de conservare.
Sesizată cu un recurs formulat de această parte împotriva deciziei de respingere a acțiunii sale, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 1 litera (i) din Directiva habitate, care definește noțiunea de stadiu de conservare a unei specii și condițiile pentru a stabili dacă stadiul de conservare a unei specii este corespunzător, trebuie interpretat în sensul că clasificarea în categoria „vulnerabilă” din lista roșie a UICN a populației unei specii animale prezente pe teritoriul unui stat membru exclude ca stadiul de conservare a acestei specii pe teritoriul acestui stat membru să fie considerat „corespunzător”, în sensul acestei dispoziții. Pe de altă parte, această instanță ridică în esență problema dacă acest articol 1 litera (i) trebuie interpretat în sensul că adoptarea de către un stat membru a unor măsuri de gestionare în temeiul articolului 14 alineatul (1) din această directivă implică obligația de a asigura un stadiu corespunzător de conservare a populației acestei specii prezente pe teritoriul acestui stat membru sau dacă acesta din urmă poate lua în considerare stadiul de conservare a întregii populații, a cărei arie de răspândire naturală se întinde dincolo de teritoriul statului membru menționat, și, dacă este cazul, în ce măsură și în ce condiții.
În acest context, instanța de trimitere ridică de asemenea problema dacă condițiile economice, sociale și culturale, precum și caracteristicile regionale și locale pot fi luate în considerare la evaluarea stadiului de conservare a unei specii.
Aprecierea Curții
În primul rând, Curtea arată că marja de apreciere a statelor membre pentru a determina necesitatea adoptării unor măsuri în temeiul articolului 14 alineatul (1) din Directiva habitate este limitată de obligația de a se asigura că prelevarea specimenelor dintr‑o specie din natură și exploatarea lor sunt compatibile cu menținerea acestei specii într‑un stadiu corespunzător de conservare. În particular, atunci când o specie animală se află într‑un stadiu necorespunzător de conservare, autoritățile competente trebuie să ia măsuri, în sensul dispoziției menționate, pentru a îmbunătăți stadiul de conservare a speciei vizate, astfel încât populațiile din aceasta să atingă în viitor și în mod durabil un stadiu corespunzător de conservare.
Stadiul corespunzător de conservare a populațiilor speciilor respective în aria lor de extindere naturală trebuie să existe și să fie evaluat, în primul rând și în mod necesar, la nivel local și național. Astfel, în cazul în care stadiul de conservare a unei specii nu este corespunzător într‑un stat membru pe teritoriul căruia se întinde, cel puțin potențial, aria sa de extindere naturală, ea nu își poate îndeplini funcția ecologică sau cel puțin nu o poate îndeplini pe deplin, chiar dacă populația speciei în cauză prezentă în acest stat membru face parte dintr‑o populație al cărei stadiu de conservare este corespunzător.
Cu toate acestea, clasificarea populației naționale a unei specii în categoria „vulnerabilă” din lista roșie a UICN nu exclude, ca atare, posibilitatea ca stadiul de conservare a speciei menționate pe teritoriul statului membru în cauză să fie totuși considerat corespunzător dacă sunt îndeplinite condițiile cumulative prevăzute la articolul 1 litera (i) al doilea paragraf din Directiva habitate.
În această privință, populațiile unei specii animale, în particular lupul, prezente și în alte state membre sau țări terțe învecinate cu cel care intenționează să adopte măsuri de gestionare în temeiul articolului 14 alineatul (1) din Directiva habitate vor fi pertinente pentru verificarea de către acest din urmă stat membru a caracterului corespunzător sau necorespunzător al stadiului de conservare a populației acestei specii prezente pe teritoriul său. Pertinența lor este condiționată de existența unor schimburi între aceste populații, care pot constitui o influență care, acționând asupra speciei, poate afecta pe termen lung extinderea și abundența acestei din urmă populații pe teritoriul respectiv.
În ipoteza unei situații actuale satisfăcătoare, trebuie să se asigure și caracterul durabil al acestei situații pentru a se putea constata caracterul corespunzător al stadiului de conservare a unei specii.
În acest sens, trebuie să se țină seama în special, primo, de orice schimbare previzibilă care poate afecta schimburile dintre populația prezentă în statul membru în cauză și celelalte populații care fac parte din aceeași specie. Secundo, trebuie să se țină seama de nivelul de protecție juridică de care beneficiază specia în cauză în statele membre și în țările terțe vecine. Tertio, ponderea care trebuie acordată relațiilor cu populațiile din alte state va fi cu atât mai importantă atunci când statele membre și țările terțe în cauză nu numai că aplică regimuri de protecție juridică comparabile, ci cooperează în vederea protecției speciei în cauză și își coordonează, de exemplu, măsurile de protecție astfel încât să optimizeze schimburile dintre populațiile în cauză.
Totodată, pentru a se asigura că prelevarea specimenelor dintr‑o specie din natură și exploatarea lor sunt compatibile cu menținerea acestei specii la un stadiu corespunzător de conservare, se poate dovedi necesar ca statul membru pe teritoriul căruia este prezentă o populație de lupi care face parte dintr‑o populație a cărei arie de extindere naturală se întinde dincolo de acest teritoriu, atunci când intenționează să ia în considerare schimburile dintre populația de lup de pe teritoriul respectiv și cele prezente în statele membre sau în țările terțe vecine, să partajeze cu acestea din urmă informații cu privire la deplasările transfrontaliere observate la specimenele din această specie, precum și cu privire la măsurile de gestionare pe care aceste state membre sau țări terțe le iau sau intenționează să le ia în privința populațiilor prezente pe teritoriile lor respective. Astfel, pe de o parte, asemenea schimburi de informații sunt de natură să facă mai precisă aprecierea de către statul membru în cauză a dimensiunilor propriei populații. Pe de altă parte, informarea cu privire la măsurile de gestionare aplicate sau preconizate de statele membre sau de țările terțe pertinente poate fi necesară pentru ca acest stat membru să se poată asigura că specia în cauză poate fi considerată ca aflându‑se efectiv într‑un stadiu corespunzător de conservare pe teritoriul său. În sfârșit, pot fi necesare informații cu privire la măsurile aplicate sau preconizate de statele membre sau de țările terțe vecine pentru a se asigura că măsurile pe care intenționează să le ia în legătură cu această specie vor fi compatibile cu menținerea acesteia la un stadiu corespunzător de conservare pe teritoriul său.
În al doilea rând, Curtea precizează că condițiile economice, sociale și culturale, precum și caracteristicile regionale și locale vizate la articolul 2 alineatul (3) din Directiva habitate, care, de altfel, nu constituie o derogare autonomă de la regimul general de protecție instituit prin această directivă, nu pot fi invocate pentru a înlătura obligația de a se asigura că prelevarea specimenelor dintr‑o specie din natură și exploatarea lor sunt compatibile cu menținerea acestei specii într‑un stadiu corespunzător de conservare, obligație care limitează marja de apreciere de care dispun statele membre în temeiul articolului 14 din directiva menționată. Numai în limitele acestei marje de apreciere statele membre sunt în principiu autorizate să țină seama de aceste condiții și caracteristici.
(
1
)	Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO 1992, L 206, p. 7, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2013/17/UE a Consiliului din 13 mai 2013 (JO 2013, L 158, p. 193) (denumită în continuare „Directiva habitate”).
(
2
)	A se vedea articolul 14 alineatul (1) din Directiva habitate: „[p]e baza informațiilor obținute în urma controlului prevăzut la articolul 11 și când consideră acest lucru necesar, statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că prelevarea din natură și exploatarea specimenelor din speciile de faună și floră sălbatică enumerate în anexa V nu afectează negativ menținerea lor la un stadiu corespunzător de conservare.”
(
3
)	Întrucât populațiile de lup din Estonia sunt incluse la litera (a) din anexa V la Directiva habitate și, prin urmare, pot fi vânate. Aceste populații constituie astfel o excepție de la regula generală potrivit căreia vânătoarea de lupi este, în principiu, interzisă în temeiul articolului 12 din această directivă coroborat cu litera (a) din anexa IV la aceasta.