62015CC0680
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
YVESA BOTA,
predstavljeni 19. januarja 2017 (
1
)
Združeni zadevi C‑680/15 in C‑681/15
Asklepios Kliniken Langen-Seligenstadt GmbH (C‑680/15),
Asklepios Dienstleistungsgesellschaft mbH (C‑681/15)
proti
Ivanu Felji,
Vittorii Graf
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesarbeitsgericht (zvezno delovno sodišče, Nemčija))
„Predhodno odločanje — Direktiva 2001/23/ES — Člen 3(1) in (3) — Ohranjanje pravic delavcev ob prenosu podjetij — Klavzula pogodbe o zaposlitvi, ki napotuje na delovne pogoje, določene v kolektivni pogodbi, in spremembe teh pogojev, sprejete po prenosu podjetja“
1.
Ta predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na razlago člena 3 Direktive Sveta 2001/23/ES z dne 12. marca 2001 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov (
2
) in na člen 16 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
2.
Predloga sta bila vložena v okviru spora med Ivanom Feljo in Vittorio Graf (v nadaljevanju: tožeči stranki) ter družbama Asklepios Kliniken Langen-Seligenstadt GmbH in Asklepios Dienstleistungsgesellschaft mbH (v nadaljevanju: Asklepios) v zvezi z izvajanjem kolektivne pogodbe.
3.
Po sodbah z dne 9. marca 2006, Werhof (C‑499/04, EU:C:2006:168, v nadaljevanju: sodba Werhof), in z dne 18. julija 2013, Alemo-Herron in drugi (C‑426/11, EU:C:2013:521, v nadaljevanju: sodba Alemo-Herron in drugi), se s to zadevo postavlja splošno vprašanje, ali je lahko delodajalec pridobitelj po prenosu obrata prisiljen uporabljati delovne pogoje, ki izhajajo iz kolektivnih pogodb, sprejetih po tem prenosu.
4.
Posebnost zgoraj navedenih sodb in te zadeve je, da je uporaba kolektivnih pogodb za delovna razmerja med delodajalcem in njegovimi zaposlenimi posledica napotitve v pogodbah o zaposlitvi na te kolektivne pogodbe.
5.
Pogodbe o zaposlitvi lahko tako vsebujejo dve vrsti napotitvenih klavzul, to je statično ali dinamično.
6.
Te klavzule delujejo statično ali dinamično glede na to, ali napotujejo le na določeno kolektivno pogodbo, ki velja, ali tudi na prihodnje spremembe te pogodbe.
7.
Statične klavzule tako napotujejo na konkretno kolektivno pogodbo le v različici te pogodbe, ki velja na dan prenosa.
8.
Nasprotno pa, če stranki v pogodbo o zaposlitvi vključita dinamično klavzulo, se strinjata, da morajo določene stvarnopravne določbe delovnega razmerja, ki obstaja med njima, dinamično izhajati iz zunanjega pravnega okvira in se še naprej razvijati. Delovni pogoji, ki se uporabljajo, zato ustrezajo kolektivnim pogodbam, o katerih se redno pogajajo pristojna združenja.
9.
Vključitev tovrstnih klavzul v pogodbe o zaposlitvi je v okviru nemškega prava pojasnjena s skrbjo za zagotovitev pravic delavcem neodvisno od njihovega članstva v sindikatu.
10.
Te napotitvene klavzule tako delodajalcem, ki so člani združenja delodajalcev, ki je s pogajanji sprejelo panožno kolektivno pogodbo, omogočajo, da to pogodbo uporabijo tudi za zaposlene, ki niso člani sindikata.
11.
Te napotitvene klavzule tudi delodajalcem, ki niso člani združenja delodajalcev, ki je s pogajanji sprejelo kolektivno pogodbo, omogočajo, da to pogodbo prostovoljno uporabijo za zaposlene (ki so ali niso člani sindikata).
12.
Ta zadnji primer je obravnavan v tej zadevi: odsvojitelj, ki ni član združenja delodajalcev, ki je s pogajanji sprejelo kolektivno pogodbo, se je odločil, da v pogodbe o zaposlitvi svojih zaposlenih vključi klavzulo, ki napotuje na to kolektivno pogodbo. Ta napotitvena klavzula je dinamična, ker se nanaša na prihodnje spremembe navedene kolektivne pogodbe.
13.
Po prenosu obrata odsvojitelja pridobitelj meni, da ni več zavezan uporabljati delovnih pogojev, ki izhajajo iz sprememb kolektivne pogodbe, sprejetih po prenosu.
14.
Sodišče je pozvano, naj odloči, ali v takih okoliščinah Direktiva 2001/23 nasprotuje dinamični naravi napotitvene klavzule. Povedano drugače, ali ta direktiva nasprotuje temu, da mora pridobitelj uporabljati delovne pogoje, ki izhajajo iz prihodnjih sprememb kolektivne pogodbe, na katero napotujejo pogodbe o zaposlitvi?
15.
V teh sklepnih predlogih bom na to vprašanje odgovoril pritrdilno.
I – Pravni okvir
A –
Pravo Unije
16.
Člen 1(1)(a) Direktive 2001/23, ki nadomešča in kodificira Direktivo 77/187/EGS (
3
), določa:
„Ta direktiva se uporablja za vsak prenos podjetja, obrata ali dela podjetja ali obrata na drugega delodajalca, ki je posledica pogodbenega prenosa ali združitve.“
17.
Člen 3 te direktive določa:
„1.   Pravice in obveznosti odsvojitelja, ki izhajajo iz na dan prenosa obstoječe pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja, se na podlagi takega prenosa prenesejo na pridobitelja.
[…]
3.   Po prenosu pridobitelj še naprej zagotavlja s kolektivno pogodbo dogovorjene delovne pogoje, kakršne je na podlagi te pogodbe zagotavljal odsvojitelj, do dneva prenehanja veljavnosti [odpovedi] ali izteka te kolektivne pogodbe ali do dneva uveljavitve ali začetka uporabljanja druge kolektivne pogodbe.
Države članice lahko omejijo obdobje zagotavljanja takih delovnih pogojev, s pridržkom, da ni krajše od enega leta.
[…]“
18.
Člen 8 navedene direktive določa:
„Ta direktiva ne vpliva na pravico držav članic, da uporabljajo ali sprejmejo za delavce ugodnejše zakone ali druge predpise ali da spodbujajo ali dopuščajo za delavce ugodnejše kolektivne pogodbe ali sporazume med socialnimi partnerji.“
B –
Nemško pravo
19.
V Nemčiji so pravice in obveznosti ob prenosu obrata urejene s členom 613a Bürgerliches Gesetzbuch (civilni zakonik, v nadaljevanju: BGB), katerega odstavek 1 določa:
„Ko je obrat ali del obrata s pravnim aktom prenesen na drugega lastnika, ta vstopi v pravice in obveznosti, ki izhajajo iz pogodb o zaposlitvi, veljavnih na dan prenosa. Če so te pravice in obveznosti urejene s pravnimi pravili kolektivne pogodbe ali s sporazumom na ravni podjetja, te postanejo vsebina delovnega razmerja med novim lastnikom in delavcem in jih v škodo zadnjenavedenega ni mogoče spremeniti pred potekom obdobja enega leta od dneva prenosa. Drugi stavek se ne uporablja, če so pravice in obveznosti novega lastnika urejene z določbami druge kolektivne pogodbe ali drugega sporazuma na ravni podjetja. Te pravice in obveznosti je mogoče spremeniti pred potekom obdobja iz drugega stavka, če kolektivna pogodba ali sporazum na ravni podjetja ne velja več ali ob odsotnosti vzajemne obveznosti ravnanja v skladu z drugo kolektivno pogodbo, katere veljavnost je dogovorjena med novim lastnikom in delavcem.“
II – Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
20.
Tožeči stranki sta zaposleni v bolnišnici Dreieich-Lange (Nemčija) kot hišni pomočnik/vrtnar od leta 1978 in kot negovalka od leta 1986. Potem ko je lokalna skupnost, okrožje Offenbach (Nemčija), leta 1995 bolnišnico prenesla na GmbH (družba z omejeno odgovornostjo), ustanovljeno po zasebnem pravu, je bil leta 1997 del ustanove, v katerem sta zaposleni tožeči stranki, prenesen na družbo KLS Facility Management GmbH (v nadaljevanju: KLS FM).
21.
Družba KLS FM, ki ni bila članica nobenega združenja delodajalcev, je s tožečima strankama sklenila individualno pogodbo, v skladu s katero se za njuno delovno razmerje enako kot pred prenosom uporabljajo Bundesmanteltarifvertrag für Arbeiter gemeindlicher Verwaltungen und Betriebe (zvezna kolektivna pogodba za zaposlene v upravah in ustanovah, v nadaljevanju: BMT-G II) in kolektivne pogodbe, ki to pogodbo dopolnjujejo, spreminjajo in nadomeščajo.
22.
Pozneje je družba KLS FM postala del skupine Asklepios. Ta združuje številne družbe v bolnišničnem sektorju.
23.
Del ustanove, v katerem sta zaposleni tožeči stranki, je družba KLS FM 1. julija 2008 prenesla na drugo družbo v skupini, to je Asklepios. Tudi ta družba ni bila in tudi zdaj ni članica združenja delodajalcev, zato je ni zavezovala in je ne zavezuje BMT-G II ali Tarifvertrag für den öffentlichen Dienst (kolektivna pogodba za javni sektor, v nadaljevanju: TVöD), ki jo je nadomestila 1. oktobra 2005, ali Tarifvertrag zur Überleitung der Beschäftigten der kommunalen Arbeitgeber in den TVöD und zur Regelung des Übergangsrechts (povezovalna kolektivna pogodba, dogovorjena v zvezi s tem, v nadaljevanju: TVÜ-VKA).
24.
Tožeči stranki sta sodiščem predlagali, naj ugotovijo, da se za njuno delovno razmerje uporabljajo določbe TVöD in kolektivnih pogodb, ki jo dopolnjujejo, ter določbe TVÜ-VKA v veljavnih različicah, to je dinamično.
25.
Družba Asklepios je trdila, da Direktiva 2001/23 in člen 16 Listine nasprotujeta pravnemu učinku, ki je v nacionalnem pravu določen za dinamično uporabo pravil iz kolektivnih pogodb za javni sektor, na katere napotuje pogodba o zaposlitvi. Menila je, da to po prenosu pomeni, da se delovni pogoji, ki so bili dogovorjeni v pogodbi o zaposlitvi in izhajajo iz kolektivnih pogodb, navedenih v tej pogodbi, za delovno razmerje uporabljajo le statično.
26.
Nižja sodišča so ugodila tožbama, ki sta ju vložili tožeči stranki.
27.
Bundesarbeitsgericht (zvezno delovno sodišče, Nemčija), pri katerem je bila vložena revizija, je Sodišču v predhodno odločanje predložila ta vprašanja
„I.
1.
Ali člen 3 Direktive [2001/23] nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki določa, da se ob prenosu podjetja ali obrata vsi delovni pogoji, ki sta jih v okviru zasebne avtonomije individualno dogovorila odsvojitelj in delavec v pogodbi o zaposlitvi, v nespremenjeni obliki prenesejo na pridobitelja, kot da bi jih sam dogovoril z delavcem, če je pridobitelj na podlagi nacionalnega prava upravičen tako do sporazumne kot tudi enostranske prilagoditve teh določb?
2.
Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen v celoti ali za določeno skupino individualno dogovorjenih delovnih pogojev iz pogodbe o zaposlitvi med odsvojiteljem in delavcem:
Ali uporaba člena 3 Direktive [2001/23] pomeni, da je treba iz nespremenjenega prenosa na pridobitelja izvzeti določene v okviru zasebne avtonomije individualno dogovorjene delovne pogoje med odsvojiteljem in delavcem, ki se lahko prilagodijo izključno zaradi prenosa podjetja ali obrata?
3.
Če se v skladu z merili odgovorov Sodišča na prvo in drugo vprašanje individualno pogodbeno dogovorjena napotitev, na podlagi katere postanejo v okviru zasebne avtonomije nekatere določbe kolektivne pogodbe na dinamičen način vsebina pogodbe o zaposlitvi, v nespremenjeni obliki ne prenese na pridobitelja:
(a)
ali to velja tudi v primeru, če niti odsvojitelj niti pridobitelj nista stranki kolektivne pogodbe oziroma člana takšne stranke, to je, če se določbe kolektivne pogodbe že pred prenosom podjetja ali obrata, brez obstoja v okviru zasebne avtonomije v pogodbi o zaposlitvi dogovorjene napotitvene klavzule za delovno razmerje z odsvojiteljem, ne bi uporabljale?
(b)
Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen:
ali to velja tudi v primeru, ko sta odsvojitelj in pridobitelj podjetje iste skupine?
II.
Ali člen 16 Listine […] nasprotuje nacionalni zakonodaji za prenos direktiv [77/187] ali [2001/23], ki določa, da je ob prenosu podjetja ali obrata pridobitelj vezan na pogoje iz pogodbe o zaposlitvi, glede katerih se je odsvojitelj v okviru zasebne avtonomije individualno dogovoril z delavcem pred prenosom podjetja, v enaki meri, kot da bi jih dogovoril sam, tudi v primeru, če ti pogoji na dinamičen način določajo, da postanejo določbe kolektivne pogodbe, ki se sicer za delovno razmerje ne uporablja, vsebina pogodbe o zaposlitvi, če je pridobitelj na podlagi nacionalnega prava upravičen tako do sporazumne kot tudi enostranske prilagoditve teh določb?“
III – Analiza
28.
Predložitveno sodišče s temi vprašanji, ki jih je treba preučiti skupaj, Sodišču v bistvu predlaga, naj odloči, ali je treba člen 3 Direktive 2001/23 v povezavi s členom 16 Listine razlagati tako, da nasprotuje nacionalnemu pravilu, ki določa, da je ob prenosu obrata ohranjanje pravic in obveznosti, ki za odsvojitelja izhajajo iz pogodbe o zaposlitvi, razširjeno na klavzulo take pogodbe, ki dinamično napotuje na delovne pogoje, določene v kolektivni pogodbi, če nacionalno pravo za pridobitelja predvideva možnosti tako sporazumne kot enostranske prilagoditve. Predložitveno sodišče poudarja, da po eni strani niti odsvojitelj niti pridobitelj nista neposredno ali posredno stranki zadevne kolektivne pogodbe ter da sta po drugi strani odsvojitelj in pridobitelj podjetji iste skupine.
A –
Uvodne ugotovitve
29.
Uvodoma se mi zdi potrebno spomniti na starejši zadevi, v katerih sta bili izdani sodbi Werhof ter Alemo-Herron in drugi.
1. Sodba Werhof
30.
Vzrok za to zadevo je bila pogodba o zaposlitvi, ki je v zvezi z gibanjem plač napotovala na veljavno kolektivno pogodbo, ki jo je po pogajanjih podpisalo združenje delodajalcev, katerega član je bil odsvojitelj, ne pa pridobitelj. Pogodbena klavzula, obravnavana v tej zadevi, je bila statična, kar pomeni, da je napotovala na konkretno kolektivno pogodbo, ki je veljala, in ne na kolektivne pogodbe, ki bi ji sledile v prihodnosti.
31.
Po prenosu dela obrata, v katerem je delal H. Werhof, je bila sklenjena nova kolektivna pogodba. Ker je bilo v tej predvideno povišanje plač, je H. Werhof zahteval, naj se za njegovega delodajalca šteje, kot da mora zanj uporabiti to povišanje plač.
32.
Tako je trdil, da kadar posamična pogodba o zaposlitvi vsebuje določbo, ki se sklicuje na kolektivne pogodbe, sklenjene v določeni panogi, je ta določba nujno „dinamična“ in skladno s členom 3(1) Direktive 77/187, ki ustreza členu 3(1) Direktive 2001/23, napotuje na kolektivne pogodbe, sklenjene po datumu prenosa podjetja.
33.
Sodišče tej trditvi ni pritrdilo. Nasprotno, odločilo je, da je treba to določbo razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da ko pogodba o zaposlitvi napotuje na kolektivno pogodbo, ki zavezuje odsvojitelja, pridobitelj, ki ni stranka te kolektivne pogodbe, ni zavezan s kolektivnimi pogodbami, poznejšimi od tiste, ki je bila veljavna ob prenosu obrata.
34.
Ta rešitev Sodišča temelji na spodajnavedenem sklepanju.
35.
Sodišče je najprej ugotovilo, da se na pogodbeno napotitveno klavzulo, kot se obravnava v tej zadevi, nanaša člen 3(1) Direktive 77/187. Iz tega sledi, da se na podlagi te direktive „pravice in obveznosti, ki izhajajo iz kolektivne pogodbe, na katero napotuje pogodba o zaposlitvi, samodejno prenesejo na novega lastnika, čeprav […] ta ni stranka nobene kolektivne pogodbe. Torej pravice in obveznosti, ki izhajajo iz kolektivne pogodbe, dalje obvezujejo novega lastnika po prenosu obrata“. (
4
)
36.
Zato je jasno, da se po mnenju Sodišča na podlagi člena 3(1) Direktive 77/187 pravice in obveznosti, ki izhajajo iz kolektivne pogodbe, na katero napotuje klavzula v pogodbi o zaposlitvi, prenesejo na pridobitelja.
37.
Potem ko je Sodišče to pojasnilo, je moralo še ugotoviti, ali je treba glede na pravila v Direktivi 77/187 take klavzule razlagati tako, da napotujejo na kolektivno pogodbo, ki je veljala za odsvojitelja ob prenosu, ali pa, širše, na prihodnje spremembe te pogodbe.
38.
Sodišče je nato navedlo več pravil, za katere se, kot bomo videli, izkaže, da so v celoti upoštevna za odgovor na vprašanja, ki jih je Bundesarbeitsgericht (zvezno delovno sodišče) postavilo v okviru te zadeve.
39.
Sodišče je namreč jasno navedlo, da „[z]a razlago člena 3(1) Direktive [77/187] določba o napotitvi na kolektivno pogodbo ne more imeti večjega obsega kot kolektivna pogodba, na katero napotuje. Posledično je treba upoštevati člen 3(2) Direktive, ki uvaja omejitve načela uporabljivosti [te] kolektivne pogodbe, na katero se sklicuje pogodba o zaposlitvi“. (
5
)
40.
Sodišče tako določa pravilo, da čeprav je v primeru pogodbene klavzule, ki napotuje na delovne pogoje iz kolektivne pogodbe, člen 3(1) Direktive 77/187 res podlaga za prenos pravic in obveznosti na pridobitelja, to ne spremeni dejstva, da je treba to določbo razlagati z vidika člena 3(2) iste direktive, ki ustreza členu 3(3) Direktive 2001/23. V zvezi s tem naj spomnim, da zadnjenavedena določba določa začasno ohranitev delovnih pogojev, ki izhajajo iz kolektivnih pogodb, v primeru prenosa obrata.
41.
Iz tega po mnenju Sodišča na podlagi besedila člena 3(2) Direktive 77/187 po eni strani izhaja, da se delovni pogoji, ki jih ureja kolektivna pogodba, „ohranjajo le do dneva prenehanja veljavnosti [odpovedi] ali izteka ali do začetka veljavnosti ali uporabe druge kolektivne pogodbe. Tako nikakor ne izhaja iz besedila [te d]irektive, da je zakonodajalec [Unije] želel obvezati pridobitelja z drugimi kolektivnimi pogodbami kot s to, ki velja ob prenosu, in posledično naložiti poznejšo spremembo delovnih pogojev z uporabo nove kolektivne pogodbe, sklenjene po prenosu“. (
6
)
42.
Sodišče je pojasnilo, da je „[t]aka presoja […] poleg tega skladna s ciljem navedene direktive, ki se omejuje na ohranjanje pravic in obveznosti delavcev, veljavnih na dan prenosa. Nasprotno namen Direktive [77/187] ni varovati golih pričakovanj in posledično hipotetičnih koristi, izhajajočih iz prihodnjega sklepanja kolektivnih pogodb.“ (
7
)
43.
Po drugi strani je Sodišče ugotovilo, da, kot je omenjeno v samem besedilu člena 3(2) Direktive 77/187, „lahko države članice omejijo obdobje ohranjanja delovnih pogojev, ki izhajajo iz kolektivne pogodbe, s pridržkom, da to obdobje ni krajše od enega leta“. (
8
)
44.
Sodišče je poleg tega pojasnilo, da „če je sicer skladno s ciljem [te d]irektive treba varovati interese s prenosom prizadetih delavcev, ne smemo spregledati interesov pridobitelja, ki mora biti sposoben izvesti prilagoditve in spremembe, potrebne za nadaljevanje njegove dejavnosti“. (
9
)
45.
Sodišče je nato zahtevo tožeče stranke, naj se pogodbena klavzula razlaga dinamično, primerjalo s svobodo združevanja, ki jo ima pridobitelj.
46.
V zvezi s tem je Sodišče menilo, da „‚statična‘ razlaga navedene določbe […] omogoča izognitev položaju, ko bi bil pridobitelj obrata, ki ni stranka kolektivne pogodbe, vezan z njenimi nadaljnjimi spremembami. Njegova pravica, ne združiti se, je tako v celoti zagotovljena“. (
10
) V teh okoliščinah „tožeča stranka ne more trditi, da je določba v individualni pogodbi o zaposlitvi, ki napotuje na kolektivne pogodbe, sklenjene v določeni panogi, nujno ‚dinamična‘ in da z uporabo člena 3(1) Direktive [77/187] napotuje na kolektivne pogodbe, sklenjene po datumu prenosa podjetja“. (
11
)
47.
Na podlagi tega razlogovanja je Sodišče prišlo do rešitve, omenjene v točki 33 teh sklepnih predlogov.
48.
Čeprav Sodišče ob upoštevanju konteksta, v katerem je bilo vprašano, ni šlo tako daleč, da bi odločilo, da člen 3 Direktive 77/187 nasprotuje temu, da se lahko kolektivne pogodbe, sklenjene po prenosu obrata, uveljavljajo proti pridobitelju, razlogovanje, ki ga je razvilo, vsebuje zametke te rešitve, ki bo sicer upoštevana več let pozneje v sodbi Alemo-Herron in drugi. Vendar bomo videli, da je Sodišče razvilo drugačno razlogovanje, da bi prišlo do te rešitve.
2. Sodba Alemo-Herron in drugi
49.
Razlog za spor v tej zadevi je bil, da je uprava enega od londonskih okrožij svoj oddelek prostočasnih dejavnosti prenesla na družbo v zasebnem sektorju, ki je delavce tega oddelka vključila med svoje zaposlene. Ta družba je nato navedeni oddelek prenesla na drugo družbo v zasebnem sektorju.
50.
Ko je oddelek prostočasnih dejavnosti spadal v javni sektor, so se za delavce tega oddelka uporabljali delovni pogoji, ki so bili predmet rednih pogajanj v okviru NJC, organa za kolektivna pogajanja v lokalnem javnem sektorju. Vezanost na sporazume, ki so bili rezultat pogajanj v okviru NJC, ni izhajala iz zakonskih predpisov, ampak je temeljila na klavzuli, vsebovani v pogodbah o zaposlitvi.
51.
Po prenosu podjetja je bil v okviru NJC sklenjen nov sporazum. Pridobitelj je menil, da ga ta novi sporazum, ker je nastopil po prenosu, ne zavezuje, zato za delavce ni hotel uporabiti povišanja plač, ki je izhajalo iz tega sporazuma, z obrazložitvijo, da je bil ta sporazum sklenjen po prenosu.
52.
Sodišče, ki so mu bila postavljena vprašanja za predhodno odločanje v okviru spora med delavci in pridobiteljem, je odločilo, da je treba člen 3 Direktive 2001/23 razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, v skladu s katero je mogoče ob prenosu podjetja zoper pridobitelja uveljavljati določbe, ki dinamično napotujejo na kolektivne pogodbe, s pogajanji sprejete po prenosu, če ta pridobitelj nima možnosti sodelovanja pri pogajanjih o takih kolektivnih pogodbah, sklenjenih po prenosu.
53.
Da bi Sodišče prišlo do te rešitve, je najprej spomnilo, da iz sodbe Werhof izhaja, da je treba člen 3(1) Direktive 77/187 razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da ko pogodba o zaposlitvi napotuje na kolektivno pogodbo, ki zavezuje odsvojitelja, pridobitelj, ki ni stranka te kolektivne pogodbe, ni zavezan s kolektivnimi pogodbami, poznejšimi od tiste, ki je bila veljavna ob prenosu podjetja.
54.
Ker ta določba ne nasprotuje temu, da je v nacionalnem pravu določeno, da je napotitvena klavzula samo statična, je Sodišče nato preverilo, ali lahko člen 8 Direktive 2001/23 državam članicam omogoča, da sprejmejo nacionalne določbe, ki so za delavce ugodnejše. V zvezi s tem naj spomnim, da ta člen določa, da ta direktiva „ne vpliva na pravico držav članic, da uporabljajo ali sprejmejo za delavce ugodnejše zakone ali druge predpise ali da spodbujajo ali dopuščajo za delavce ugodnejše kolektivne pogodbe ali sporazume med socialnimi partnerji“. Po mnenju Sodišča je bilo to preverjanje utemeljeno, ker se je izkazalo, da so dinamične napotitvene klavzule za delavce ugodnejše kot statične klavzule.
55.
Za presojo manevrskega prostora, ki ga je člen 8 Direktive 2001/23 puščal državam članicam v okoliščinah te zadeve, je Sodišče poudarilo naslednje elemente.
56.
Prvič, po njegovem mnenju se z Direktivo 2001/23 „ob prenosu podjetja ne želi zagotoviti le varstvo interesov delavcev, temveč se želi doseči pravično ravnotežje med interesi delavcev in interesi pridobitelja. Slednji mora biti zlasti sposoben izvesti prilagoditve in spremembe, potrebne za nadaljevanje njegove dejavnosti“. (
12
)
57.
To je toliko bolj potrebno, če gre za prenos podjetja iz javnega v zasebni sektor. (
13
) Po mnenju Sodišča pa „[d]oločilo, ki dinamično napotuje na kolektivne pogodbe, s pogajanji sprejete po prenosu zadevnega podjetja, katerih namen je ureditev razvoja delovnih pogojev v javnem sektorju, […] lahko zasebnemu pridobitelju bistveno omeji manevrski prostor za sprejemanje ukrepov, s katerimi se uvajajo te prilagoditve in spremembe“. (
14
) V takem položaju je Sodišče menilo, da „lahko tako določilo negativno vpliva na pravično ravnotežje interesov med pridobiteljem kot delodajalcem in delavci“. (
15
)
58.
Drugič, Sodišče je menilo, da mora biti razlaga člena 3 Direktive 2001/23 skladna s členom 16 Listine, ki določa svobodo gospodarske pobude, katere eden od sestavnih delov je pogodbena svoboda. (
16
)
59.
Po mnenju Sodišča „[i]z člena 3 Direktive 2001/23 izhaja, da mora pridobitelj, ob upoštevanju svobode gospodarske pobude, imeti možnost učinkovitega uveljavljanja svojih interesov v pogodbenem procesu, v katerem sodeluje, in možnost pogajanja o elementih, s katerimi se spreminjajo delovni pogoji njegovih zaposlenih, glede na svojo gospodarsko dejavnost v prihodnosti“. (
17
)
60.
V zvezi s tem je Sodišče ugotovilo, da pridobitelj, obravnavan v tej zadevi, ni imel nobene možnosti sodelovanja pri zadevnem organu za kolektivna pogajanja, zaradi česar mu je bila odvzeta možnost učinkovitega uveljavljanja njegovih interesov. (
18
) V teh okoliščinah je Sodišče menilo, da je bila pogodbena svoboda pridobitelja tako zelo zmanjšana, da lahko taka omejitev poseže v samo bistvo njegove pravice do svobode gospodarske pobude. (
19
)
61.
Ker „[č]lena 3 Direktive 2001/23 v povezavi s členom 8 te direktive […] ni mogoče razlagati tako, da državam članicam dovoljuje sprejemanje ukrepov, ki so sicer ugodnejši za delavce, vendar posegajo v samo bistvo pravice tega pridobitelja do svobode gospodarske pobude“, (
20
) je Sodišče prišlo do rešitve, navedene v točki 52 teh sklepnih predlogov.
62.
Iz te sodbe torej izhaja, da če se lahko države članice načeloma na podlagi člena 8 Direktive 2001/23 odločijo, da so pogodbene klavzule o napotitvi na kolektivne pogodbe dinamične, je izvajanje te možnosti vseeno odvisno od spoštovanja temeljnih pravic, zlasti pravice do svobode gospodarske pobude pridobitelja. Svoboda gospodarske pobude pridobitelja pa ni spoštovana, kadar ta nima možnosti sodelovanja pri pogajanjih o kolektivnih pogodbah, sklenjenih po prenosu.
B –
Moja presoja
63.
Menim, da bi moralo Sodišče za odgovor na vprašanja, ki jih je postavilo Bundesarbeitsgericht (zvezno delovno sodišče), svoje razlogovanje zgraditi na temeljih, ki jih je postavilo v sodbi Werhof. To bi bilo toliko bolj utemeljeno, ker gre v obeh primerih za primerjavo med nemškim pravom in pravili o ohranjanju pravic delavcev ob prenosu podjetja, določenimi v Direktivi 2001/23. Natančneje, zdi se mi potrebno, da Sodišče priložnost, ki jo ponuja ta zadeva, izkoristi za pojasnitev načina, kako morata biti člena 3(1) in (3) ter 8 te direktive povezana.
1. Izhodišče: pogodbena klavzula o napotitvi na kolektivno pogodbo spada na področje člena 3(1) Direktive 2001/23
64.
Glede na besedilo člena 3(1) Direktive 2001/23 „[p]ravice in obveznosti odsvojitelja, ki izhajajo iz na dan prenosa obstoječe pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja, se na podlagi takega prenosa prenesejo na pridobitelja“. Kot je Sodišče že pojasnilo, ta določba „napotuje na splošno in brez vsakršnih pridržkov na [zgoraj navedene] pravice in obveznosti“. (
21
) Posledično iz navedene določbe izhaja, da se vse pravice in obveznosti prenesejo na pridobitelja, kadar izhajajo iz pogodbe o zaposlitvi, sklenjene med odsvojiteljem in delavci, ki jih zadeva prenos podjetja.
65.
Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je namen Direktive 2001/23 zagotoviti ohranitev pravic delavcev ob spremembi vodstva podjetja, s tem da delavcem omogoča, da ostanejo zaposleni pri novem delodajalcu v enakih razmerah, kot so bile dogovorjene z odsvojiteljem. (
22
)
66.
Na podlagi člena 3(1) Direktive 2001/23 pridobitelj vstopi v pravice in obveznosti odsvojitelja, ki izhajajo iz delovnega razmerja. (
23
)
67.
Sodišče je poleg tega odločilo, da je treba pravila iz Direktive 2001/23 šteti za obvezujoča v smislu, da odstopanje od njih na način, ki bi delavce postavljal v slabši položaj, ni dovoljeno. Iz tega izhaja, da se pogodbe o zaposlitvi in delovna razmerja, ki obstajajo na dan prenosa podjetja med odsvojiteljem in delavci, ki so zaposleni v prevzeti družbi, samodejno prenesejo z odsvojitelja na pridobitelja na podlagi samega dejstva prenosa podjetja. (
24
)
68.
Po mnenju norveške vlade bi bilo treba v skladu z jezikovno in teleološko razlago člena 3(1) Direktive 2001/23 sklepati, da so pravice in obveznosti, ki izhajajo iz pogodbe o zaposlitvi, na podlagi katere sta se delavec in odsvojitelj dogovorila, da bosta upoštevala delovne pogoje iz kolektivne pogodbe v njeni dinamični različici, ki se uporablja, kot v primeru v okviru te zadeve, prenesene na pridobitelja.
69.
Teza, ki daje prednost nadaljnji uporabi delovnih pogojev iz kolektivnih pogodb, s pogajanji sprejetih po dnevu prenosa, temelji na zamisli, da so se odsvojitelj in delavci, s tem da so v pogodbo o zaposlitvi vključili klavzulo o napotitvi na kolektivno pogodbo, prostovoljno strinjali, da določbe te kolektivne pogodbe urejajo njihovo delovno razmerje. Delavec naj bi tako imel priznano pogodbeno pravico do uporabe pogojev, ki se redno dogovarjajo na kolektivni ravni. Vir obveznosti naj bi bila individualna pogodba o zaposlitvi, in ne kolektivna pogodba. Ta ugotovitev naj bi zahtevala zgolj uporabo člena 3(1) Direktive 2001/23 v korist nadaljevanja pravic in obveznosti, navedenih v pogodbi o zaposlitvi. Ker je pravico delavca do uporabe delovnih pogojev, ki se redno dogovarjajo na kolektivni ravni, mogoče uveljavljati proti odsvojitelju, naj bi jo moralo biti mogoče po prenosu uveljavljati proti pridobitelju, ker se za pogodbo šteje, kot da je bila od začetka sklenjena s pridobiteljem.
70.
Vendar menim, da v okoliščinah, kot se obravnavajo v postopku v glavni stvari, člena 3(1) Direktive 2001/23 ni mogoče razlagati ločeno, temveč ga je treba razlagati v povezavi s členom 3(3) te direktive.
2. Omejitev: ob obstoju pogodbene klavzule o napotitvi na kolektivno pogodbo je treba člen 3(1) Direktive 2001/23 razlagati v povezavi s členom 3(3) te direktive
71.
Naj spomnim, da člen 3(3) Direktive 2001/23 določa:
„Po prenosu pridobitelj še naprej zagotavlja s kolektivno pogodbo dogovorjene delovne pogoje, kakršne je na podlagi te pogodbe zagotavljal odsvojitelj, do dneva prenehanja veljavnosti [odpovedi] ali izteka te kolektivne pogodbe ali do dneva uveljavitve ali začetka uporabljanja druge kolektivne pogodbe.
Države članice lahko omejijo obdobje zagotavljanja takih delovnih pogojev, s pridržkom, da ni krajše od enega leta.“
72.
V členu 3(1) in (3) Direktive 2001/23 sta zajeti dve pravili. Najprej, splošno pravilo, po katerem morajo biti pravice in obveznosti, ki izhajajo iz pogodbe o zaposlitvi, ki obstaja na dan prenosa v smislu te direktive, prenesene na pridobitelja. Dalje, obseg, v katerem pridobitelja še naprej zavezujejo pogoji, dogovorjeni v okviru kolektivne pogodbe, ki se je uporabljala za odsvojitelja na dan prenosa.
73.
Kadar klavzula pogodbe o zaposlitvi, sklenjene med delodajalcem odsvojiteljem in njegovimi zaposlenimi, napotuje na delovne pogoje, ki se redno določajo s kolektivnimi pogajanji, položaj po mojem mnenju ureja člen 3(1) Direktive 2001/23 v povezavi s členom 3(3) te direktive.
74.
Na podlagi člena 3(1) Direktive 2001/23 se klavzula pogodbe o zaposlitvi, ki napotuje na delovne pogoje, določene v kolektivni pogodbi, prenese na pridobitelja zaradi prenosa obrata.
75.
Vendar če gre za delovne pogoje, določene v kolektivni pogodbi, člen 3(3) te direktive omejuje obseg obveznosti, ki jih ima pridobitelj na podlagi te klavzule. Iz te določbe izhaja, da mora pridobitelj ohraniti le delovne pogoje iz kolektivne pogodbe, ki velja na dan prenosa. Iz navedene določbe namreč izhaja, da obveznost upoštevanja delovnih pogojev traja tako dolgo, dokler ostane veljavna kolektivna pogodba, ki velja na dan prenosa, to je „do dneva prenehanja veljavnosti [odpovedi] ali izteka te kolektivne pogodbe ali do dneva uveljavitve ali začetka uporabljanja druge kolektivne pogodbe“.
76.
Poleg tega imajo države članice možnost omejiti obdobje zagotavljanja takih delovnih pogojev, s pridržkom, da ni krajše od enega leta. Pojasniti je treba, da nemško pravo izrecno določa tako časovno omejitev.
77.
Člen 3(3) Direktive 2001/23 je kompromisna rešitev, s katero se usklajujejo interesi pridobitelja in interesi delavcev, ki so predmet prenosa podjetja.
78.
Poudariti je treba, da je Komisija že v predlogu direktive, predstavljenem 29. maja 1974, predvidela primer prenosa podjetja, v okviru katerega pridobitelj ni stranka kolektivne pogodbe, ki zavezuje odsvojitelja, in ta pogodba ni postala zavezujoča. (
25
) Po mnenju Komisije „bi bilo v takem primeru v nasprotju z načelom svobode združevanja, če se pridobitelju naloži, da proti svoji volji pristopi h kolektivni pogodbi. Vendar smo za preprečitev, da delavci ne bi bili več deležni varstva svojih delovnih pogojev, določenih v kolektivni pogodbi, v odstavku 3 poskušali dodati kompromisno rešitev: ne da bi pridobitelja zavezovale kolektivne pogodbe, bi bil vseeno zavezan upoštevati pogoje, določene v teh pogodbah, do izteka kolektivne pogodbe v primeru pogodbe za določen čas in eno leto v primeru pogodbe za nedoločen čas“. (
26
)
79.
Člen 3(3) Direktive 2001/23 tako zagotavlja ravnotežje med konkurenčnimi interesi: po eni strani ima delavec pravico do uporabe posebnih pogojev, ki so bili predhodno dogovorjeni z odsvojiteljem, vendar ima po drugi strani pridobitelj legitimno pravico, da pozna obseg svojih prihodnjih obveznosti in torej da ga ne zavezujejo novi delovni pogoji, opredeljeni po končanih kolektivnih pogajanjih, pri katerih ne želi ali ne more sodelovati.
80.
Člen 3(3) Direktive 2001/23 državam članicam ponuja celo možnost, da v interesu pridobitelja omejijo obdobje, v katerem bodo tega zavezovali delovni pogoji iz kolektivne pogodbe, ki velja ob prenosu, s pridržkom, da ni krajše od enega leta. Ta določba odraža tudi ravnotežje, ki ga je zakonodajalec Unije želel med interesi delavcev in interesi pridobitelja ob prenosu podjetja.
81.
Menim, da dinamična napotitvena klavzula preneha učinkovati v primerih iz člena 3(3) Direktive 2001/23: ob izteku, odpovedi ali nadomestitvi kolektivne pogodbe, in če je država članica to predvidela, ob izteku najmanj enoletnega obdobja od prenosa podjetja. Te klavzule torej ne zajemajo kolektivnih pogodb, sklenjenih po dnevu prenosa, razen če novi delodajalec izrazi drugačno voljo.
82.
Po mojem mnenju težave, ki se pojavlja v sporu o glavni stvari, ni mogoče razumeti z ločeno razlago člena 3(1) te direktive. Taka razlaga bi na podlagi te določbe pripeljala do tega, da bi pridobitelja zavezovale vse pogodbene klavzule, ki so zavezovale odsvojitelja, ne glede na njihovo naravo. Čeprav je res, da člen 3(1) Direktive 2001/23 ne razlikuje glede na vsebino pogodbenih klavzul, je položaj, v katerem pogodbena klavzula napotuje na delovne pogoje, določene v kolektivni pogodbi, poseben. Taka napotitev na delovne pogoje iz kolektivne pogodbe je namreč položaj, v katerem se mešata na eni strani ohranjanje pravic in obveznosti, ki izhajajo iz pogodbe o zaposlitvi, in na drugi strani ohranjanje delovnih pogojev, ki izhajajo iz kolektivne pogodbe.
83.
Zaradi tega mešanega položaja menim, da člena 3(1) Direktive 2001/23 ni mogoče razlagati brez upoštevanja člena 3(3) iste direktive, ki potrjuje, da je ohranjanje delovnih pogojev, določenih v kolektivni pogodbi, začasno.
84.
V zvezi s tem ni pomembno, da uporaba delovnih pogojev iz kolektivne pogodbe za delavce izhaja neposredno iz kolektivne pogodbe, ker je ta zavezujoča za zadevno podjetje ali sektor, ali pa posredno iz te kolektivne pogodbe, ker nanjo napotuje klavzula pogodbe o zaposlitvi.
85.
V zvezi s tem je treba omeniti prispevek sodbe z dne 11. septembra 2014, Österreichischer Gewerkschaftsbund (C‑328/13, EU:C:2014:2197, v nadaljevanju: Österreichischer Gewerkschaftsbund). Sodišče je v navedeni zadevi namreč pojasnilo, da „cilj člena 3(3) Direktive 2001/23 ni nadaljnja uporaba kolektivne pogodbe kot take, ampak ohranitev ‚delovnih pogojev‘, dogovorjenih s tako pogodbo“. (
27
) Tako „je […] s členom 3(3) navedene direktive zahtevano, da se še naprej zagotavljajo s kolektivno pogodbo dogovorjeni delovni pogoji, ne da bi bilo odločilno, od kod natančno izvirajo“. (
28
) Iz tega je po mnenju Sodišča razvidno, da „so s kolektivno pogodbo dogovorjeni delovni pogoji načeloma zajeti s členom 3(3) Direktive 2001/23, neodvisno od načina, kako se uporabljajo za zadevne osebe. V zvezi s tem zadostuje, da so bili taki pogoji dogovorjeni s kolektivno pogodbo ter da dejansko zavezujejo odsvojitelja in prevzete delavce.“ (
29
) Potem ko je Sodišče v navedeni zadevi uporabilo to razlogovanje, je presodilo, da „se za delovne pogoje, ki so bili določeni s kolektivno pogodbo, ne sme šteti, da so izključeni s področja uporabe te določbe zgolj zato, ker se za zadevne osebe uporabljajo na podlagi pravila o ohranitvi učinkov kolektivnih pogodb, kot je to v postopku v glavni stvari“ (
30
)
86.
Res je sicer, da se ta sodba ni nanašala na napotitveno klavzulo v pogodbi o zaposlitvi, vendar menim, da se lahko po analogiji uporabi v okviru tu obravnavane zadeve.
87.
Razlog za obstoj napotitvene klavzule je namreč doseči enak rezultat, kot če bi se kolektivna pogodba uporabljala neposredno za zadevno podjetje ali sektor, na primer ker je to podjetje član združenja delodajalcev, ki se je pogajalo o tej kolektivni pogodbi, ali ker je bilo razglašeno, da je navedena kolektivna pogodba splošno veljavna, to pomeni, da je država pogodbo razširila na vse delodajalce in torej na vse zaposlene v panogi. Napotitvena klavzula torej zapolnjuje vrzel, ki je nastala, ker delodajalca ne zavezuje normativni učinek kolektivne pogodbe.
88.
Ta napotitvena klavzula delodajalcem, ki so člani združenja delodajalcev, ki je na pogajanjih sprejelo panožno kolektivno pogodbo, tako omogoča, da to pogodbo uporabijo tudi za zaposlene, ki niso člani sindikata.
89.
Poleg tega ta klavzula delodajalcem, ki niso člani združenja delodajalcev, ki je na pogajanjih sprejelo kolektivno pogodbo, kot v primeru v tej zadevi, omogoča, da to pogodbo prostovoljno uporabijo za zaposlene (ki so ali niso člani sindikata).
90.
Po mojem mnenju lahko člen 3(1) Direktive 2001/23 v povezavi s členom 3(3) te direktive ureja ta položaja. Zato je po mojem mnenju nepomembno, da odsvojitelj ni član združenja delodajalcev, ki je na pogajanjih sprejelo zadevno kolektivno pogodbo.
91.
Člen 3(3) Direktive 2001/23 seveda določa, da se morajo ohraniti delovni pogoji, „kakršne je na podlagi [kolektivne] pogodbe zagotavljal odsvojitelj“. Ta določba tako zagotavlja, da se kljub prenosu obrata delovni pogoji, urejeni s kolektivnimi pogodbami, ohranijo „v skladu z voljo strank kolektivne pogodbe“. (
31
) V nasprotju se tem, kar sta trdila predložitveno sodišče in norveška vlada, vseeno ne verjamem, da člen 3(3) Direktive 2001/23, ki ga Sodišče tako razlaga, za svojo uporabo zahteva, da je odsvojitelj član združenja delodajalcev, ki je na pogajanjih sprejelo zadevno kolektivno pogodbo. Pomembno je to, da odsvojitelja ta kolektivna pogodba dejansko zavezuje, kot je Sodišče navedlo v točki 25 sodbe Österreichischer Gewerkschaftsbund. Zadevno kolektivno pogodbo je torej mogoče neposredno ali posredno uveljavljati proti odsvojitelju. V obeh primerih je odsvojitelj tako ali drugače izrazil voljo, da ga ta kolektivna pogodba zavezuje.
92.
Poleg tega menim, da bi pogojevanje uporabe člena 3(3) Direktive 2001/23 s stališčem odsvojitelja do zadevne kolektivne pogodbe povzročilo različno obravnavanje zaposlenih ob prenosih podjetij glede na to, ali je odsvojitelj član združenja delodajalcev, ki je na pogajanjih sprejelo to kolektivno pogodbo, ali ne.
93.
Dodajam, da so preudarki Sodišča v sodbi Werhof v zvezi s povezano razlago odstavkov 1 in 2 člena 3 Direktive 77/187 izraženi na splošno in se ne zdijo omejeni na položaj, v katerem je odsvojitelj član združenja delodajalcev, ki je na pogajanjih sprejelo zadevno kolektivno pogodbo.
94.
Glede na navedeno torej menim, da v položaju, kot se obravnava v postopku v glavni stvari, in na podlagi povezane razlage odstavkov 1 in 3 člena 3 Direktive 2001/23 kolektivne pogodbe, ki niso veljale ob prenosu, temveč so bile s pogajanji sprejete po prenosu, pridobitelja ne morejo neomejeno zavezovati.
95.
Kot je Sodišče pojasnilo v točki 29 sodbe Werhof, je cilj direktive „omej[en] na ohranjanje pravic in obveznosti delavcev, veljavnih na dan prenosa“, (
32
) in nič drugega. Direktiva 2001/23 tako delavcu ne zagotavlja, da bo pri pridobitelju imel enake delovne pogoje, kot bi jih lahko imel v primeru dinamične napotitvene klavzule, če bi ostal zaposlen pri odsvojitelju.
96.
Poleg tega je Sodišče, ko je v navedeni sodbi menilo, da „namen Direktive ni varovati golih pričakovanj in posledično hipotetičnih koristi, izhajajočih iz prihodnjega sklepanja kolektivnih pogodb“ (
33
), zagotovo zaznalo negotovost in nepredvidljivost delovnih pogojev, ki izhajata iz prihodnjih sprememb kolektivnih pogodb, ter negativne učinke, ki jih to lahko ima za pridobitelja.
97.
Kot je generalni pravobranilec D. Ruiz-Jarabo poudaril v sklepnih predlogih, ki jih je predstavil v zadevi Werhof, (
34
) bi se, „[č]e bi prihodnje kolektivne pogodbe stalno zadevale delodajalca, ki ni sodeloval pri pogajanjih, […] dogajalo, da bi imel delodajalec, ki ni podpisnik kolektivne pogodbe, več obveznosti kot njen podpisnik, saj bi bil v negotovosti zaradi izpostavljenosti morebitnim dogovorom, sprejetim za njegovim hrbtom“.
98.
Zdi se, da je Sodišče priznalo, da v določeni fazi interesi pridobitelja zahtevajo, da se določijo nekatere omejitve za varstvo, odobreno delavcem pri prenosu podjetja. Sodišče se je v zvezi s tem izrecno sklicevalo na omejitve, navedene v členu 3(2) Direktive 77/187, ki, naj spomnim, ustreza členu 3(3) Direktive 2001/23.
99.
V točki 28 sodbe Werhof je ta določba predstavljena, kot da uvaja „omejitve načela uporabljivosti kolektivne pogodbe, na katero se sklicuje pogodba o zaposlitvi“. Ena od teh omejitev je, da „se delovni pogoji, ki jih ureja ta kolektivna pogodba, ohranjajo le do dneva prenehanja veljavnosti [odpovedi] ali izteka ali do začetka veljavnosti ali uporabe druge kolektivne pogodbe“, kot je pojasnjeno v točki 29 sodbe.
100.
S členom 3(3) Direktive 2001/23 bi bilo nezdružljivo, če bi zaradi člena 3(1) te direktive za pridobitelja postale zavezujoče kolektivne pogodbe, sprejete po prenosu, na katere napotuje klavzula, vključena v pogodbo o zaposlitvi, ker bi to presegalo izrecno omejitev, določeno v členu 3(3) navedene direktive.
101.
Zato je v položaju, kot se obravnava v postopku v glavni stvari, ko niti odsvojitelj niti pridobitelj nista stranki kolektivne pogodbe, klavzulo, ki napotuje na to kolektivno pogodbo, mogoče uveljavljati proti pridobitelju le v mejah, določenih v členu 3(3) Direktive 2001/23.
102.
Po mojem mnenju ni nobenega razloga za upoštevanje drugačne rešitve, če je prenos obrata opravljen znotraj iste skupine. Sodišče je namreč že odločilo, da Direktiva 77/187 ureja prenos med hčerinskima družbama iste skupine. (
35
) V okviru te zadeve je družba KLS FM napotitveno klavzulo v pogodbe o zaposlitvi vključila v času, ko še ni bila del skupine Asklepios. Glede na zgoraj navedeno sodno prakso okoliščina, da se je dinamičnost te klavzule izpodbijala po vključitvi družbe KLS FM v to skupino in, natančneje, ob prenosu dela ustanove, v katerem sta zaposleni tožeči stranki, na Asklepios, ne more izključiti uporabe pravil iz Direktive 2001/23.
103.
Nazadnje, norveška vlada je poudarila razliko med kontekstom v zadevi, v kateri je bila izdana sodba Werhof, in kontekstom v tej zadevi.
104.
V zadevi, v kateri je bila izdana sodba Werhof, sta se obravnavali napotitvena klavzula, ki je bila zasnovana statično, in zahteva delavcev, da se ta klavzula razlaga kot dinamična. Da bi Sodišče prišlo do ugotovitve, da Direktiva 77/187 ne nalaga dinamičnosti klavzule, je razvilo razlogovanje, v katerem je podrobno predstavilo razloge, iz katerih je treba člen 3(1) te direktive v povezavi s členom 3(2) te direktive razlagati tako, da takim napotitvenim klavzulam daje statično naravo. Povedano drugače, Sodišče je naštelo razloge, iz katerih pridobitelj ne more biti zavezan uporabiti povišanja plač, ki izhajajo iz kolektivnih pogodb, sprejetih po prenosu.
105.
Položaj, obravnavan v postopku v glavni stvari, je predstavljen z nasprotnega vidika. Napotitvena klavzula je namreč zasnovana dinamično. Zaradi zahteve delavcev, da se spremembe, vnesene v kolektivno pogodbo, na katero se nanaša ta klavzula, in sprejete po prenosu obrata, uveljavljajo proti pridobitelju, predložitveno sodišče Sodišču predlaga, naj odloči, ali Direktiva 2001/23 nasprotuje dinamičnosti navedene klavzule.
106.
Ta razlika med kontekstoma obeh zadev vseeno ne sme prikriti dejstva, da gre v obeh primerih za enak pravni problem, to je združljivost dinamičnosti napotitvene klavzule s pravili sekundarne zakonodaje Unije na področju prenosa podjetij.
107.
Tako kljub razliki med kontekstoma obeh zadev ostaja dejstvo, da so razlogi, ki jih je Sodišče v sodbi Werhof navedlo za pojasnitev, zakaj statične klavzule glede na določbe člena 3(1) Direktive 77/187 v povezavi s členom 3(2) te direktive ni mogoče razlagati kot dinamično, enaki razlogom, iz katerih bi po mojem mnenju Sodišče moralo odločiti, da člen 3(1) Direktive 2001/23 v povezavi s členom 3(3) te direktive nasprotuje temu, da se ob prenosu obrata klavzuli, ki napotuje na kolektivno pogodbo, prizna dinamična narava.
3. Možnost, ponujena državam članicam, da sprejmejo ugodnejše določbe za delavce: člen 8 Direktive 2001/23
108.
Naj spomnim, da v skladu s členom 8 Direktive 2001/23 ta direktiva „ne vpliva na pravico držav članic, da uporabljajo ali sprejmejo za delavce ugodnejše zakone ali druge predpise ali da spodbujajo ali dopuščajo za delavce ugodnejše kolektivne pogodbe ali sporazume med socialnimi partnerji“.
109.
Kot je Sodišče ugotovilo v sodbi Alemo-Herron in drugi, se razlaga, v skladu s katero so pogodbene klavzule, ki napotujejo na kolektivno pogodbo, dinamične, lahko izkaže za ugodnejšo za delavce, če izhajamo iz predpostavke, da bodo prihodnje spremembe kolektivne pogodbe vsebovale izboljšave za pravice delavcev.
110.
V okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari, se mi vseeno ne zdi mogoče priznati, da lahko nacionalna sodišča pod pretvezo sprejetja ugodnejše rešitve za delavce na podlagi člena 8 Direktive 2001/23 ob upoštevanju razlage, v skladu s katero so napotitvene klavzule dinamične, obidejo pravila iz člena 3(1) in (3) Direktive 2001/23, ki so bila prenesena s členom 613a BGB.
111.
Zvezna republika Nemčija se je namreč ob prenosu Direktive 2001/23 nedvoumno odločila za začasno ohranitev delovnih pogojev iz kolektivnih pogodb, zlasti s tem, da je omejila obdobje ohranjanja teh delovnih pogojev na eno leto. V teh okoliščinah se mi ne zdi, da člen 8 te direktive nacionalnim sodiščem omogoča, da sprejmejo rešitev, ki bi bila v nasprotju s tako odločitvijo nemškega zakonodajalca.
112.
Poleg tega, kot je razvidno iz sodbe Alemo-Herron in drugi, morajo države članice pri uporabi člena 8 Direktive 2001/23 spoštovati temeljne pravice, zaščitene z Listino.
113.
Vendar se mi ne zdi potrebno, da bi se problematika, ki se pojavlja v tej zadevi, obravnavala z vidika temeljnih pravic, zaščitenih z Listino, ker jo je mogoče rešiti zgolj z uporabo člena 3(1) in (3) Direktive 2001/23. V zvezi s tem moram pojasniti, da je rešitev, ki jo priporočam, s tem da preprečuje, da bi bile pridobitelju na neomejen in negotov način naložene obveznosti, ki izhajajo iz prihodnjih kolektivnih pogodb, na katere ne more vplivati, povezana s skrbjo za zagotovitev svobode gospodarske pobude pridobitelja, ki jo je Sodišče izrazilo v sodbi Alemo-Herron in drugi.
114.
Poleg tega, ker glede na mojo analizo pravilo, po katerem mora pridobitelj ob prenosu le začasno ohraniti delovne pogoje iz kolektivne pogodbe, tudi v primeru, da pogodba o zaposlitvi napotuje na to kolektivno pogodbo, izhaja iz člena 3(1) in (3) Direktive 2001/23, kot je bil prenesen s členom 613a BGB, se po mojem mnenju ni treba vprašati o resničnosti – ki jo izpodbija družba Asklepios – možnosti, ki naj bi jih imel pridobitelj v skladu z nemškim pogodbenim pravom, da enostransko ali sporazumno spremeni napotitveno klavzulo, vključeno v pogodbo o zaposlitvi.
IV – Predlog
115.
Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanja Bundesarbeitsgericht (zvezno delovno sodišče, Nemčija) odgovori:
V položaju, kot se obravnava v postopku v glavni stvari, v katerem pogodba o zaposlitvi, sklenjena med odsvojiteljem in delavci, vsebuje klavzulo, ki napotuje na delovne pogoje, opredeljene v kolektivni pogodbi, in ko niti odsvojitelj niti pridobitelj ne moreta sodelovati pri pogajanjih o tej kolektivni pogodbi, je treba člen 3(1) Direktive Sveta 2001/23/ES z dne 12. marca 2001 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov v povezavi s členom 3(3) te direktive razlagati tako, da nasprotuje temu, da je ta klavzula po prenosu obrata dinamična, to pomeni, da se jo razlaga, kot da napotuje tudi na prihodnje prilagoditve navedene kolektivne pogodbe. Nasprotno, povezava med odstavkoma 1 in 3 člena 3 Direktive 2001/23 zahteva, da za napotitev v klavzuli pogodbe o zaposlitvi veljajo časovne omejitve iz člena 3(3) te direktive, ki se uporabljajo za delovne pogoje, dogovorjene s kolektivno pogodbo.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 98.
(
3
)	Direktiva Sveta z dne 14. februarja 1977 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov (UL 1977, L 61, str. 26).
(
4
)	Točka 27 sodbe Werhof.
(
5
)	Točka 28 sodbe Werhof.
(
6
)	Točka 29 sodbe Werhof.
(
7
)	Točka 29 sodbe Werhof.
(
8
)	Točka 30 sodbe Werhof.
(
9
)	Točka 31 sodbe Werhof.
(
10
)	Točka 35 sodbe Werhof.
(
11
)	Točka 36 sodbe Werhof.
(
12
)	Točka 25 sodbe Alemo-Herron in drugi.
(
13
)	Točki 26 in 27 sodbe Alemo-Herron in drugi.
(
14
)	Točka 28 sodbe Alemo-Herron in drugi.
(
15
)	Točka 29 sodbe Alemo-Herron in drugi.
(
16
)	Točki 31 in 32 sodbe Alemo-Herron in drugi.
(
17
)	Točka 33 sodbe Alemo-Herron in drugi.
(
18
)	Točka 34 sodbe Alemo-Herron in drugi.
(
19
)	Točka 35 sodbe Alemo-Herron in drugi.
(
20
)	Točka 36 sodbe Alemo-Herron in drugi.
(
21
)	Glej zlasti sodbo z dne 7. februarja 1985, Abels (135/83, EU:C:1985:55, točka 36).
(
22
)	Glej zlasti sodbi z dne 27. novembra 2008, Juuri (C‑396/07, EU:C:2008:656, točka 28 in navedena sodna praksa), ter z dne 6. marca 2014, Amatori in drugi (C‑458/12, EU:C:2014:124, točka 49 in navedena sodna praksa).
(
23
)	Glej zlasti sodbo z dne 14. septembra 2000, Collino in Chiappero (C‑343/98, EU:C:2000:441, točka 52 in navedena sodna praksa).
(
24
)	Glej zlasti sodbo Werhof (točka 26 in navedena sodna praksa).
(
25
)	Glej predlog direktive Sveta o usklajevanju zakonodaje držav članic o varstvu pravic in ugodnosti delavcev v primeru združitev, prevzemov in konsolidacije (COM(74) 351 final).
(
26
)	Glej str. 6 tega predloga direktive.
(
27
)	Točka 23 sodbe Österreichischer Gewerkschaftsbund.
(
28
)	Točka 24 sodbe Österreichischer Gewerkschaftsbund.
(
29
)	Točka 25 sodbe Österreichischer Gewerkschaftsbund. Moj poudarek.
(
30
)	Točka 26 sodbe Österreichischer Gewerkschaftsbund.
(
31
)	Glej sodbo z dne 27. novembra 2008, Juuri (C‑396/07, EU:C:2008:656, točka 33).
(
32
)	Moj poudarek.
(
33
)	Točka 29 sodbe Werhof.
(
34
)	C‑499/04, EU:C:2005:686, točka 52.
(
35
)	Glej sodbo dne 6. marca 2014, Amatori in drugi (C‑458/12, EU:C:2014:124, točka 48 in navedena sodna praksa).