62021CJ0588_RES
Zadeva C‑588/21 P
Public.Resource.Org, Inc.inRight to Know CLG
proti
Evropski komisiji in drugim
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 5. marca 2024
„Pritožba – Dostop do dokumentov institucij Evropske unije – Uredba (ES) št. 1049/2001 – Člen 4(2) – Izjeme – Zavrnitev dostopa do dokumenta, katerega razkritje bi oslabilo varstvo poslovnih interesov fizičnih in pravnih oseb, vključno z intelektualno lastnino – Prevladujoč javni interes za razkritje – Harmonizirani standardi, ki jih je sprejel Evropski odbor za standardizacijo (CEN) – Varstvo, ki izhaja iz avtorske pravice – Načelo pravne države – Načelo preglednosti – Načelo javnosti delovanja – Načelo dobrega upravljanja“
Sodni postopek – Ustni postopek – Ponovno odprtje – Obveznost ponovnega odprtja ustnega postopka, da bi se strankam omogočila predložitev stališč o pravnih vprašanjih, ki jih je generalni pravobranilec izpostavil v sklepnih predlogih – Neobstoj
(člen 252, drugi odstavek, PDEU; Poslovnik Sodišča, člen 83)
(Glej točki 47 in 48.)
Institucije Evropske unije – Pravica javnosti do dostopa do dokumentov – Uredba (ES) št. 1049/2001 – Izjeme od pravice dostopa do dokumentov – Varstvo poslovnih interesov določene osebe – Prevladujoč javni interes, ki upravičuje razkritje dokumentov – Harmonizirani standardi, ki so del prava Unije – Prost dostop do teh standardov, ki izhaja iz načel pravne države in preglednosti
(člen 15(3) PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 42; uredbe Evropskega parlamenta in Sveta št. 1049/2001, člen 4(2), št. 1907/2006 in št. 1025/2012; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2009/48)
(Glej točke od 66 do 69, od 72 do 74, od 77 do 83 in 85.)
Povzetek
Sodišče, ki je odločalo v velikem senatu, je ugodilo pritožbi, ki sta jo Public.Resource.Org Inc. in Right to Know CLG vložili v zadevi Public.Resource.Org in Right to Know/Komisija, (
1
) pri čemer je prvič odločilo o obstoju prevladujočega javnega interesa, ki upravičuje razkritje harmoniziranih standardov, ki jih je sprejel Evropski odbor za standardizacijo (CEN).
Pritožnici sta nepridobitni organizaciji, katerih glavna naloga je vsem državljanom omogočiti prosto dostopnost prava. 25. septembra 2018 sta pri Evropski komisiji vložili prošnjo za dostop do štirih harmoniziranih standardov, ki jih je sprejel CEN, od katerih so se trije nanašali na varnost igrač, eden pa na najvišjo vsebnost niklja za nekatere proizvode. (
2
)
Komisija je prošnjo za dostop zavrnila na podlagi člena 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001, (
3
) v skladu s katerim je treba dostop do dokumenta zavrniti, če bi njegovo razkritje oslabilo varstvo poslovnih interesov fizičnih in pravnih oseb, vključno z intelektualno lastnino, razen če ne prevlada javni interes za razkritje.
Splošno sodišče je tožbo, ki sta jo pritožnici vložili zoper sklep Komisije, v celoti zavrnilo. Ti sta zato vložili pritožbo pri Sodišču, pri čemer sta trdili, da je Splošno sodišče zmotno ugotovilo neobstoj prevladujočega javnega interesa, ki bi lahko upravičeval prost dostop do zaprošenih harmoniziranih standardov.
Presoja Sodišča
Sodišče je najprej opozorilo na širok obseg pravice dostopa do dokumentov institucij Evropske unije. (
4
) Pojasnilo je pa, da se lahko te institucije, da bi zavrnile dostop do dokumenta, sklicujejo na izjemo v zvezi z varstvom poslovnih interesov fizičnih in pravnih oseb, če bi njegovo razkritje oslabilo varstvo teh interesov, vključno z intelektualno lastnino. Vendar ta izjema ne velja, kadar obstaja prevladujoči javni interes za razkritje zadevnega dokumenta.
Sodišče je v zvezi s tem, na prvem mestu, ugotovilo, da je postopek priprave harmoniziranih standardov določen z Uredbo št. 1025/2012, (
5
) v skladu s katero ima Komisija v evropskem sistemu standardizacije osrednjo vlogo. Tako je – čeprav je priprava teh standardov zaupana subjektu zasebnega prava – le Komisija pooblaščena, da zahteva pripravo harmoniziranega standarda za izvajanje direktive ali uredbe. V tem okviru določi zahteve glede vsebine, ki jih mora izpolnjevati zahtevani harmonizirani standard, in rok za njegovo sprejetje, nadzoruje njegovo pripravo, zagotavlja financiranje in odloči, ali se sklicevanje na zadevni harmonizirani standard objavi ali ne objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Poleg tega, čeprav skladnost s harmoniziranimi standardi ni obvezna, za izdelke, ki izpolnjujejo te standarde, velja domneva skladnosti z bistvenimi zahtevami v zvezi z njimi, ki jih določa ustrezna harmonizacijska zakonodaja Unije. (
6
) Ta pravni učinek, ki ga daje ta zakonodaja, je ena od bistvenih značilnosti navedenih standardov in pomeni, da so ti za gospodarske subjekte bistveno orodje za uresničevanje pravice do prostega pretoka blaga ali storitev na trgu Unije.
Sodišče je opozorilo, da se v obravnavanem primeru trije od štirih zaprošenih harmoniziranih standardov v zvezi z varnostjo igrač nanašajo na Direktivo 2009/48 (
7
) in da so bili sklici teh standardov objavljeni v Uradnem listu Evropske unije. V skladu s členom 13 te direktive za igrače, ki so bile proizvedene ob upoštevanju teh standardov, velja domneva skladnosti z zahtevami, ki jih določajo navedeni standardi. Četrti standard, ki zadeva najvišjo vsebnost niklja, se nanaša na Uredbo št. 1907/2006 (
8
) in je v obravnavanem primeru očitno obvezen, saj točka 27, odstavek 3 tabele, ki je v Prilogi XVII k tej uredbi, določa, da se standardi, ki jih je sprejel CEN, glede niklja uporabljajo kot testne metode za ugotavljanje skladnosti izdelkov z zahtevami iz te točke 27.
Zato je Sodišče ugotovilo, da so zaprošeni harmonizirani standardi del prava Unije.
Na drugem mestu, Sodišče je poudarilo, da člen 2 PEU določa, da Unija temelji na načelu pravne države, ki zahteva prost dostop do prava Unije za vse fizične in pravne osebe Unije ter možnost, da se pravni subjekti nedvoumno seznanijo s svojimi pravicami in obveznostmi. (
9
) Ta prost dostop mora vsakomur, ki ga varuje zakon, zlasti omogočiti, da v mejah, ki jih dovoljuje pravo, preveri, ali naslovniki pravil, ki jih določa ta zakon, dejansko ravnajo v skladu s temi pravili. Tako je mogoče, da se s harmoniziranim standardom zaradi učinkov, ki mu jih daje zakonodaja Unije, opredelijo pravice, ki jih imajo pravni subjekti, in obveznosti, ki so jim naložene, te opredelitve pa so lahko zanje potrebne, da preverijo, ali zadevni proizvod ali storitev dejansko izpolnjuje zahteve take zakonodaje.
Sodišče je v teh okoliščinah ugotovilo, da prevladujoč javni interes upravičuje razkritje zaprošenih harmoniziranih standardov.
(
1
)	Sodba z dne 14. julija 2021, Public.Resource.Org in Right to Know/Komisija (T‑185/19, EU:T:2021:445).
(
2
)	Šlo je za standard EN 71‑5:2015, naslovljen „Varnost igrač – Del 5: Kemijske igrače (kompleti), razen kompletov za kemijske poskuse“; standard EN 71‑4:2013, naslovljen „Varnost igrač – Del 4: Kompleti za kemijske poskuse in druge poskuse, pri katerih se uporabljajo kemikalije“; standard EN 71‑12:2013, naslovljen „Varnost igrač – Del 12: N‑nitrozamini in N‑nitrozabilne snovi“, in standard EN 12472:2005+A 1:2009, naslovljen „Simulirana obrabno‑korozijska metoda za odkrivanje niklja iz prevlečenih predmetov“ (v nadaljevanju: zaprošeni harmonizirani standardi).
(
3
)	Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331).
(
4
)	Ta pravica dostopa do dokumentov je zagotovljena s členom 15(1) PDEU in s členom 42 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Izvaja se zlasti z Uredbo št. 1049/2001.
(
5
)	Uredba (EU) št. 1025/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o evropski standardizaciji, spremembi direktiv Sveta 89/686/EGS in 93/15/EGS ter direktiv 94/9/ES, 94/25/ES, 95/16/ES, 97/23/ES, 98/34/ES, 2004/22/ES, 2007/23/ES, 2009/23/ES in 2009/105/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Sklepa Sveta 87/95/EGS in Sklepa št. 1673/2006/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 2012, L 316, str. 12).
(
6
)	Člen 2, točka 1, Uredbe št. 1025/2012, v povezavi z uvodno izjavo 5 te uredbe.
(
7
)	Direktiva 2009/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. junija 2009 o varnosti igrač (UL 2009, L 170, str. 1).
(
8
)	Uredba (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH) ter o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije in o spremembi Direktive 1999/45/ES ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES (UL 2006, L 396, str. 1, in popravek v UL 2007, L 136, str. 3), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EU) št. 552/2009 z dne 22. junija 2009 (UL 2009, L 164, str. 7).
(
9
)	Sodba z dne 22. februarja 2022, Stichting Rookpreventie Jeugd in drugi (C‑160/20, EU:C:2022:101, točka 41 in navedena sodna praksa).