62024CJ0272
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
z dne 13. novembra 2025 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Člen 2 PEU – Člen 19(1), drugi pododstavek, PEU – Načelo neodvisnosti sodnikov – Direktiva 2003/88/ES – Tedenski delovni čas – Nadure, ki jih opravijo sodniki – Nacionalna ureditev, ki določa nadomestilo v obliki časa za počitek, ob izključitvi finančnega nadomestila – Ustrezno plačilo“
V zadevi C‑272/24,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Curtea de Apel Bucureşti (višje sodišče v Bukarešti, Romunija) z odločbo z dne 8. aprila 2024, ki je na Sodišče prispela 17. aprila 2024, v postopku
HZ
proti
Tribunalul Galaţi,
SODIŠČE (prvi senat),
v sestavi F. Biltgen, predsednik senata, T. von Danwitz, podpredsednik Sodišča v funkciji sodnika prvega senata, I. Ziemele (poročevalka), sodnica, A. Kumin in S. Gervasoni, sodnika,
generalna pravobranilka: T. Ćapeta,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so ju predložile:
–
za romunsko vlado E. Gane, L. Ghiţă in L. Liţu, agentke,
–
za Evropsko komisijo K. Herrmann, D. Recchia in E. A. Stamate, agentke,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 2 PEU, točkama 5 in 7 Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev, sprejete na zasedanju Evropskega sveta v Strasbourgu 9. decembra 1989, ter členi 3 in od 5 do 7 Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 381).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med HZ, sodnikom na Tribunalul Galaţi (okrožno sodišče v Galațiju, Romunija), in tem sodiščem v zvezi s plačilom finančnega nadomestila za delovne ure, ki jih je HZ opravil iz naslova dodatnih nalog, za katere je bil zadolžen od leta 2019.
Pravni okvir
Pravo Unije
Listina skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev
3
Točki 5 in 7 Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev določata:
„5. Vsaka zaposlitev mora biti pravično plačana.
V skladu z ureditvijo v posamezni državi
–
mora zato biti delavcem zagotovljeno pravično plačilo, torej ustrezno plačilo, ki jim omogoča primeren življenjski standard;
–
morajo delavci, za katere se uporabljajo drugačni delovni pogoji kot je pogodba s polnim delovnim časom za nedoločen čas, prejemati pravično plačilo;
–
se lahko plače zadrži, zaseže ali prenese le v skladu z nacionalnimi predpisi; te določbe bi morale predvideti ukrepe, ki zagotavljajo, da lahko delavci preživljajo sebe in svojo družino.
[…]
7.
Dokončna vzpostavitev notranjega trga mora izboljšati življenjske in delovne pogoje delavcev v Evropski skupnosti. Ta proces bo posledica usklajevanja teh pogojev, pri čemer je treba ohraniti napredek, zlasti pri trajanju in organizaciji delovnega časa in pri oblikah zaposlitve, ki niso zaposlitve za nedoločen čas, kot je na primer zaposlitev za določen čas, delo s krajšim delovnim časom, začasno delo in sezonsko delo.
Izboljšanje mora, kadar je to potrebno, vključevati razvijanje nekaterih vidikov zakonskega urejanja zaposlovanja, kakršni so postopki ob kolektivnih odpustih in ob stečajih.“
Direktiva 2003/88
4
Člen 3 Direktive 2003/88, naslovljen „Dnevni počitek“, določa:
„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi vsakemu delavcu zagotovijo pravico do minimalnega dnevnega počitka 11 zaporednih ur v 24‑urnem obdobju.“
5
Člen 5 te direktive, naslovljen „Tedenski počitek“, določa:
„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da ima delavec v sedemdnevnem obdobju pravico do najmanj 24 ur neprekinjenega počitka in do 11 ur dnevnega počitka iz člena 3.
Če objektivni, tehnični ali organizacijski pogoji dela to upravičujejo, se lahko določi minimalni čas počitka 24 ur.“
6
Člen 6 navedene direktive, naslovljen „Najdaljši tedenski delovni čas“, določa:
„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi v skladu s potrebo po varovanju zdravja in varnosti delavcev zagotovijo, da:
(a)
je tedenski delovni čas omejen z zakoni, podzakonskimi ali upravnimi akti ali s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi med socialnimi partnerji;
(b)
povprečni delovni čas za vsako sedemdnevno obdobje, vključno z nadurami, ne presega 48 ur.“
7
Člen 7 te direktive, naslovljen „Letni dopust“, določa:
„1.   Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi vsakemu delavcu zagotovijo pravico do plačanega letnega dopusta najmanj štirih tednov, v skladu s pogoji za upravičenost in dodelitev letnega dopusta, ki jih določa nacionalna zakonodaja in/ali praksa.
2.   Minimalnega letnega dopusta ni mogoče nadomestiti z denarnim nadomestilom, razen v primeru prenehanja delovnega razmerja.“
Romunsko pravo
8
Člen 21(1) Legea‑cadru nr. 153/2017 privind salarizarea personalului plătit din fonduri publice (okvirni zakon št. 153/2017 o plačah zaposlenih iz javnih sredstev) z dne 28. junija 2017 (Monitorul Oficial al României, del I, št. 492 z dne 27. junija 2017; v nadaljevanju: okvirni zakon št. 153/2017) določa, da je treba nadure, ki presegajo redni delovni čas, v 60 koledarskih dneh po tem, ko so bile opravljene, nadomestiti s plačanim prostim časom. Če pa nadomestitev s plačanim prostim časom ni mogoča v roku, določenem v tem odstavku 1, odstavek 2 člena 21 okvirnega zakona št. 153/2017 določa, da je treba nadure, ki presegajo redni delovni čas, izplačati v naslednjem mesecu skupaj z dodatkom v višini 75 % osnovne plače, dodatkom/plačo, specifično za delovno mesto, in nadomestilom za delo, ki ustrezajo opravljenim naduram.
9
Ob upoštevanju potrebe po skladnosti s ciljem primanjkljaja, ki je nižji od 3 % bruto domačega proizvoda (BDP), določenega v Pogodbi DEU, in ob upoštevanju, da je Svet Evropske unije sprejel priporočila za odpravo čezmernega javnofinančnega primanjkljaja v Romuniji, zlasti Priporočilo Sveta z dne 3. aprila 2020 za odpravo čezmernega javnofinančnega primanjkljaja v Romuniji (2020/C 116/01) (UL 2020, C 116, str. 1), je romunska vlada sprejela več zaporednih nujnih uredb, ki odstopajo od določb člena 21 okvirnega zakona št. 153/2017 s tem, da določajo, da je mogoče nadure, ki jih opravi osebje v javnem sektorju, razporejeno na izvršilne ali vodstvene naloge, ki presegajo redni delovni čas, ter delo na dneve tedenskega počitka, državne praznike in druge dela proste dni, nadomestiti le s prostim časom, ob izključitvi kakršnega koli finančnega nadomestila.
10
Ta ukrep je bil prvotno uveden v obdobju od leta 2019 do leta 2021 s členom 35(1) Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 114/2018 privind instituirea unor măsuri în domeniul investițiilor publice și a unor măsuri fiscal‑bugetare, modificarea și completarea unor acte normative și prorogarea unor termene (nujna uredba vlade št. 114/2018 o uvedbi ukrepov na področju javnih naložb in proračunskih ukrepov, spremembi in dopolnitvi normativnih aktov ter podaljšanju rokov), z dne 28. decembra 2018 (Monitorul Oficial al României, del I, št. 1116 z dne 29. decembra 2018; v nadaljevanju: OUG št. 114/2018). Za leto 2022 je bil podaljšan s členom II(1) Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 130/2021 privind instituirea unor măsuri în domeniul investițiilor publice și a unor măsuri fiscal-bugetare, modificarea și completarea unor acte normative și prorogarea unor termene (nujna uredba vlade št. 130/2021 o uvedbi ukrepov na področju javnih naložb in proračunskih ukrepov, spremembi in dopolnitvi normativnih aktov ter podaljšanju rokov) z dne 17. decembra 2021 (Monitorul Oficial al României, del I, št. 1202 z dne 18. decembra 2021; v nadaljevanju: OUG št. 130/2021). Navedeni ukrep je bil za leto 2023 ohranjen v členu II(1) Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 168/2022 privind unele măsuri fiscal-bugetare, prorogarea unor termene, precum și pentru modificarea și completarea unor acte normative (nujna uredba vlade št. 168/2022 o nekaterih davčnih in proračunskih ukrepih, podaljšanju nekaterih rokov ter spremembi in dopolnitvi normativnih aktov), z dne 8. decembra 2022 (Monitorul Oficial al României, del I, št. 1186 z dne 9. decembra 2022; v nadaljevanju: OUG št. 168/2022).
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
11
HZ od 1. aprila 2017 opravlja funkcijo sodnika pri Tribunalul Galați (okrožno sodišče v Galațiju). To sodišče je od leta 2019 zaradi nezasedenosti nekaterih sodniških mest kadrovsko podhranjeno.
12
HZ je v obdobju od 6. maja 2019 do 15. marca 2020 delal na oddelku za upravne in davčne spore pri navedenem sodišču, nato pa je bil v obdobju od 16. marca 2020 do 1. septembra 2021 razporejen na prvi civilni oddelek tega sodišča. Po mnenju tožeče stranke v postopku v glavni stvari je bil položaj dodeljenih in zapolnjenih delovnih mest na oddelku za upravne in davčne spore naslednji. V obdobju od leta 2019 do leta 2021 je bilo dodeljenih devet delovnih mest, od katerih je bilo sedem zapolnjenih, dve pa sta ostali nezapolnjeni; v letu 2022 je bilo dodeljenih devet delovnih mest, od katerih je bilo pet zapolnjenih, štiri pa so ostala nezapolnjena; in v obdobju od 16. marca 2020 do 1. septembra 2021 je bilo v kadrovskem načrtu prvega civilnega oddelka predvidenih štirinajst sodniških delovnih mest, zapolnjenih pa je bilo le dvanajst, od katerih sta bila dva zapolnjena s sodnikoma na starševskem dopustu.
13
HZ meni, da od leta 2019 ni opravljal le nalog, povezanih z njegovim delovnim mestom, ampak tudi del nalog, ki ustrezajo nezasedenim delovnim mestom, ki so bila razdeljena med dejansko aktivne sodnike na njegovem sodišču. Ker so bile zaradi tega opravljene nadure, je HZ zahteval, da se te nadure izplačajo v obliki dela neto plač in nadomestil, povezanih z nezasedenimi delovnimi mesti, deljenih s številom dejansko aktivnih sodnikov, za obdobje od leta 2019 do leta 2021 in za naslednja leta, dokler se prosta delovna mesta ne zapolnijo.
14
Tribunalul Bucureşti (okrožno sodišče v Bukarešti, Romunija) je s sodbo z dne 11. januarja 2023 tožbo HZ za izplačilo tega plačila zavrnilo kot neutemeljeno, zlasti z obrazložitvijo, da se lahko na podlagi člena 35(1) OUG št. 114/2018, člena II, odstavek 1, OUG št. 130/2021 in člena II, odstavek 1, OUG št. 168/2022 nadure, ki jih po rednem delovnem času opravi osebje v javnem sektorju, ki opravlja vodstvene ali nadzorne naloge, ter nadure, ki se opravijo na dneve tedenskega počitka, državne praznike in druge dneve, na katere se v skladu z veljavno ureditvijo med običajnim delovnim časom ne dela, nadomestijo le z ustreznim časom počitka.
15
HZ je zoper to sodbo vložil pritožbo pri Curtea de Apel Bucureşti (višje sodišče v Bukarešti, Romunija), ki je predložitveno sodišče, pri čemer je med drugim trdil, da je možnost, da se tako opravljene nadure nadomestijo s časom počitka, glede na njegovo dejansko delovno obremenitev le teoretična.
16
Predložitveno sodišče navaja, da je Curtea Constituțională (ustavno sodišče, Romunija) razsodilo, da je finančna stabilnost sodnikov eno od jamstev neodvisnosti sodstva, in ugotavlja, da OUG št. 114/2018, 130/2021 in 168/2022 z odstopanjem od ureditve iz člena 21 okvirnega zakona št. 153/2017 določajo, da se lahko za leta od 2019 do 2023 nadurno delo, ki ga opravijo sodniki, nadomesti le z dodelitvijo časa počitka.
17
To sodišče poudarja, prvič, da ureditev na področju nadur, ki se uporablja za vse zaposlene, plačane iz javnih sredstev, ne ukinja pravice do nadomestila, ampak zgolj omejuje uresničevanje te pravice na dodelitev časa počitka.
18
Vendar tožeča stranka iz postopka v glavni stvari meni, da položaj kroničnega pomanjkanja osebja na sodišču vodi k povečanju nalog, ki jih mora opravljati vsak aktivni sodnik na tem sodišču, ter k povečanju tveganja napake in disciplinske odgovornosti sodnikov. Poleg tega bi se lahko v takem položaju dodelitev nadomestnega časa počitka izkazala zgolj za teoretično, tako da se lahko zdi, da plačilo sodnikom ne ustreza odgovornostim, ki izhajajo iz njihovih funkcij.
19
Drugič, to sodišče meni, da je treba opredelitev nadurnega dela presojati glede na dejanski obseg dela v danem trenutku, in ne le glede na stopnjo zasedenosti delovnih mest.
20
Navedeno sodišče pa vsekakor pojasnjuje, po eni strani, da delodajalec tožeče stranke v postopku v glavni stvari tožeči stranki v postopku v glavni stvari ni nikoli zavrnil prošnje za dopust ali nadomestne dni počitka za opravljene nadure in, po drugi strani, da HZ za obdobje iz postopka v glavni stvari take prošnje ni vložil.
21
V teh okoliščinah je Curtea de Apel București (višje sodišče v Bukarešti) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 19(1), drugi pododstavek, [PEU] v povezavi s členom 2 PEU, točkama 5 in 7 Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev ter členi 3 in od 5 do 7 Direktive [2003/88/ES] v okoliščinah, kakršne so te iz postopka v glavni stvari, razlagati tako, da načelo neodvisnosti sodnikov nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki prepoveduje plačilo nadur, ki jih sodnik opravi zaradi pomanjkanja osebja na sodišču, na katerem opravlja sodniško službo, v položaju, v katerem bi nadomestilo, ki se lahko zagotovi le v obliki prostih ur, ki ustrezajo številu nadur, opravljenih izven rednega delovnega časa ter v času tedenskega počitka in na praznike, če bi se uporabilo, poseglo v zakonsko določen letni dopust?“
Vprašanje za predhodno odločanje
22
Najprej, iz predložitvene odločbe je razvidno, da HZ predlaga, naj se mu izplača del neto plač in nadomestil, povezanih z nezasedenimi delovnimi mesti sodnikov na njegovem sodišču v obdobju od leta 2019 do leta 2022 in v naslednjih letih, dokler ta mesta ne bodo dejansko zasedena, kot plačilo za ure dela, ki naj bi jih oddelal za opravljanje nalog, ki bi jih morali opraviti sodniki, katerih delovna mesta so v tem obdobju in tudi po njem ostala nezasedena.
23
Predložitveno sodišče na eni strani pojasnjuje, da HZ pri svojem delodajalcu za nadure, ki naj bi jih opravil v obdobju iz postopka v glavni stvari, ni uveljavljal pravice do počitka na podlagi OUG št. 114/2018, št. 130/2021 in št. 168/2022. V zvezi s tem nič v spisu ne kaže na to, da bi ga njegov delodajalec odvrnil od uveljavljanja te pravice ali ga celo preprečil. Na drugi strani to sodišče ugotavlja, da teh nadur ni obračunal niti delodajalec niti sama tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, saj je zadnjenavedeni o dodatni delovni obremenitvi, ki naj bi jo imel, sklepal glede na število prostih sodniških mest na svojem sodišču za vsako leto, na katero se nanaša njegova tožba.
24
V zvezi s tem je treba poudariti, da lahko posebnosti nalog sodniškega poklica, ki so tesno povezane s statusom tega poklica, ovirajo natančno obračunavanje delovnega časa sodnikov z vidika rednih ur in nadur. Tako ima sodniška dejavnost značilnosti, ki lahko otežijo ali celo onemogočijo merjenje tega delovnega časa po podrobnih pravilih, ki veljajo za druge poklice. Za sodno obravnavanje zadev namreč lahko veljajo obvezni zakonski roki, lahko vključuje nujne postopke, zlasti v postopku za izdajo začasne odredbe, in mora na splošno izpolnjevati zahtevo po izdaji sodbe v razumnem roku, kar so vse okoliščine, ki redno zahtevajo opravljanje nalog preko rednega delovnega časa. Prav tako navzočnost na obravnavah ne more biti omejena z natančnimi urniki, nad katerimi bi imel sodnik ali sodišče, ki mu sodnik pripada, popoln nadzor.
25
Kot poudarja predložitveno sodišče, bi bilo treba potrebo po opravljanju nadurnega dela vsekakor preučiti glede na dejanski obseg dela sodnika v danem trenutku in je ni mogoče domnevati ali oceniti zgolj glede na stopnjo zasedenosti delovnih mest na sodišču, na katero je ta sodnik razporejen. Poleg tega romunska vlada meni, da delovno obremenitev sodnikov količinsko opredeli Consiliul Superior al Magistraturii (višji sodni svet, Romunija), ki zagotavlja, da je obremenitev med sodišči uravnotežena, in na podlagi te obremenitve določi število sodnikov, ki so jim dodeljeni.
26
Vendar, kot navaja sam, je HZ pri predložitvenem sodišču vložil zahtevek za finančno nadomestilo za nadurno delo, ki naj bi ga opravil v obdobju, na katero se nanaša njegov zahtevek, in sicer ne na podlagi splošne ureditve nadur, določene v členu 21, od (1) do (6), okvirnega zakona št. 153/2017, ki se je uporabljala pred uvedbo odstopanj iz OUG št. 114/2018, št. 130/2021 in št. 168/2022, ampak na podlagi neto plač in nadomestil, povezanih s sodniškimi mesti, ki na njegovem sodišču niso bila zapolnjena, deljenih s številom dejansko zapolnjenih sodniških mest.
27
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je treba pojem „plačilo“ razlagati široko, tako da zajema zlasti vse sedanje in prihodnje prejemke v denarju ali naravi, ki jih delavec zaradi zaposlitve prejme od delodajalca, čeprav le posredno, in ne glede na to, ali jih prejme na podlagi pogodbe o zaposlitvi, zakonskih določb ali na prostovoljni podlagi (sodba z dne 22. februarja 2024, Randstad Empleo in drugi, C‑649/22, EU:C:2024:156, točka 44 in navedena sodna praksa).
28
Ugotoviti je treba, da je razvidno, da HZ s tem, da je zahteval plačilo nadur, izračunano na podlagi neto plač in nadomestil za delovna mesta, ki na njegovem sodišču niso zapolnjena, ne da bi uveljavljal pravice do počitka, ki ustrezajo tem naduram, ali pravice do finančnega nadomestila iz splošne ureditve, vzpostavljene s členom 21, od (1) do (6), okvirnega zakona št. 153/2017, s pravnim sredstvom pred predložitvenim sodiščem izpodbija plačilo, ki mu pripada kot sodniku sodišča, na katerem ni dovolj osebja, in ne naravo nadomestila, ki mu pripada za nadurno delo.
29
V tem okviru želi predložitveno sodišče izvedeti, ali je nacionalna zakonodaja iz postopka v glavni stvari združljiva z neodvisnostjo sodstva, kot je zagotovljena s členom 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 2 PEU, točkama 5 in 7 Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev ter členi 3 in od 5 do 7 Direktive 2003/88.
30
V zvezi s predpisi, za katerih razlago predložitveno sodišče prosi Sodišče, je treba poudariti, na eni strani, da to sodišče ne pojasnjuje, zakaj naj bi bila točka 7 Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev, v skladu s katero bi moralo izboljšanje življenjskih in delovnih pogojev delavcev Evropske unije povzročiti razvoj nekaterih vidikov delovne ureditve, upoštevna za odgovor na to vprašanje.
31
Na drugi strani je treba v zvezi z Direktivo 2003/88 opozoriti, da se ta načeloma, razen v primeru plačanega letnega dopusta, ne uporablja za plačilo delavcev (glej v tem smislu sodbo z dne 15. julija 2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, točka 96 in navedeno sodno prakso).
32
Res je, da se zdi, da predložitveno sodišče meni, da bi nadomestilo v obliki časa počitka, ki ustreza številu nadur, opravljenih izven rednega delovnega časa ter v času tedenskega počitka in na praznike, če bi ga bilo mogoče uveljaviti, lahko poseglo v pravico do zakonsko določenega letnega dopusta.
33
Vendar v spisu, ki je na voljo Sodišču, nič ne kaže na razloge, zaradi katerih bi nacionalna zakonodaja, ki določa to nadomestilo, lahko posegala v to pravico. V teh okoliščinah ni mogoče šteti, da je treba postavljeno vprašanje preučiti glede na določbe Direktive 2003/88.
34
Ob upoštevanju zgornjih ugotovitev je treba šteti, da predložitveno sodišče z vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali je treba člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 2 PEU in točko 5 Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki s tem, da določa le dodelitev nadomestnega časa počitka za delovni čas, ki ga sodnik opravi za izpolnjevanje nalog, ki so vezane na nezasedeno delovno mesto na njegovem sodišču, poleg tistih, ki jih mora opraviti za delovno mesto, ki ga zaseda, izključuje kakršno koli finančno nadomestilo za delo, opravljeno zaradi izpolnjevanja teh dodatnih nalog.
35
Najprej je treba opozoriti, da člen 19 PEU, ki konkretizira vrednoto pravne države, potrjeno v členu 2 PEU, nacionalnim sodiščem in Sodišču nalaga, da zagotovijo polno uporabo prava Unije v vseh državah članicah in sodno varstvo, ki za pravne subjekte izhaja iz tega prava. Za to je bistvena ohranitev neodvisnosti teh organov (sodba z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 47 in navedena sodna praksa).
36
Zahteva po neodvisnosti sodstva, ki je neločljivo povezana z nalogo sojenja, je namreč del bistvene vsebine temeljne pravice do učinkovitega sodnega varstva in do poštenega sojenja, ki ima poglaviten pomen kot garant varstva vseh pravic, ki za pravne subjekte izhajajo iz prava Unije, in ohranitve vrednot, ki so navedene v členu 2 PEU, zlasti vrednot pravne države, ki so skupne državam članicam in ki opredeljujejo samo identiteto Unije kot skupni pravni red (glej v tem smislu sodbo z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 48 in navedena sodna praksa).
37
S pojmom neodvisnosti sodstva se med drugim zahteva, da zadevni organ svoje sodne funkcije izvaja povsem samostojno, ne da bi bil s komer koli kakor koli hierarhično povezan ali mu podrejen in ne da bi prejemal kakršne koli ukaze ali navodila, ter da je tako zaščiten pred zunanjimi posegi ali pritiski, ki lahko ogrozijo neodvisnost presoje njegovih članov in vplivajo na njihove odločitve. Tako kot neodstavljivost članov zadevnega organa pa je to, da prejemajo plačilo v višini, ki ustreza pomembnosti funkcij, ki jih izvajajo, jamstvo, ki je neločljivo povezano z neodvisnostjo sodnikov (sodbe z dne 27. februarja 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117, točki 44 in 45; z dne 7. februarja 2019, Escribano Vindel, C‑49/18, EU:C:2019:106, točka 66, in z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 49).
38
Države članice imajo sicer široko polje proste presoje pri izbiri javnih izdatkov, zlasti pri določanju metode izračuna teh izdatkov in med drugim plač sodnikov (glej v tem smislu sodbo z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 51).
39
Vendar nacionalna pravila o plačah sodnikov ne smejo pri pravnih subjektih vzbujati legitimnih dvomov v zvezi z zaščitenostjo zadevnih sodnikov pred zunanjimi dejavniki in njihovo nevtralnostjo glede nasprotujočih si interesov (sodba z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 52 in navedena sodna praksa).
40
Natančneje, kot je navedeno v točki 37 te sodbe, je to, da sodniki prejemajo plačilo, katerega višina ustreza pomembnosti funkcij, ki jih izvajajo, jamstvo, ki je neločljivo povezano z njihovo neodvisnostjo.
41
V zvezi s tem mora biti poleg pravične narave v smislu točke 5 Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev plačilo, ki naj bi ga glede na socialno‑ekonomske razmere v zadevni državi članici prejemali sodniki, dovolj visoko, da jim zagotavlja določeno ekonomsko neodvisnost, ki jih ščiti pred tveganjem, da bi lahko morebitni zunanji posegi ali pritiski ogrozili nevtralnost odločitev, ki jih morajo sprejeti. Tako mora biti višina tega plačila taka, da lahko sodnike ščiti pred tveganjem korupcije (glej v tem smislu sodbo z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 58 in navedena sodna praksa).
42
Zato mora biti plačilo sodnikov, čeprav se lahko razlikuje glede na delovno dobo in naravo funkcij, ki so jim dodeljene, vedno ustrezno glede na pomen funkcij, ki jih opravljajo v pravni državi (sodba z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 60).
43
Pri presoji ustreznosti plačila sodnikov je treba poleg običajne osnovne plače upoštevati tudi različne dodatke in nadomestila, ki jih prejemajo, zlasti glede na delovno dobo ali funkcije, ki so jim dodeljene, pa tudi morebitno oprostitev plačila prispevkov za socialno varnost (sodba z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 61).
44
Poleg tega je treba ustreznost plačila sodnikov presojati glede na ekonomske, socialne in finančne razmere v zadevni državi članici. S tega vidika je ustrezno primerjati povprečno plačo sodnikov s povprečno plačo v tej državi (sodba z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 62).
45
Poleg tega, za zagotovitev neodvisnosti sodnikov in – širše – kakovosti pravosodja v pravni državi, bi bilo treba pri pravosodni politiki upoštevati tudi plače drugih pravnih poklicev, da bi bil poklic sodnika privlačen za visoko usposobljene delavce v pravni stroki. Vendar iz tega ni mogoče sklepati, da načelo neodvisnosti sodnikov nasprotuje temu, da se plačilo sodnikov določi v višini, ki je nižja od povprečnega plačila drugih poklicnih pravnikov, zlasti tistih, ki opravljajo svobodni poklic, kot so odvetniki, saj so ti očitno v drugačnem položaju kot sodniki (sodba z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 63).
46
Vsekakor v skladu z načelom delitve oblasti, ki je značilno za delovanje pravne države, način določitve plačila sodnikov ne bi smel vzbujati dvomov o neodvisnosti sodstva od zakonodajne in izvršilne veje oblasti (glej v tem smislu sodbo z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 50).
47
Nazadnje, podrobna pravila za določitev plačila sodnikov morajo biti predmet učinkovitega sodnega nadzora v skladu s postopkovnimi pravili, določenimi s pravom zadevne države članice (sodba z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 64).
48
Kar zadeva sprejetje zakonodajnega ukrepa, ki z odstopanjem od nacionalne ureditve in v okoliščinah pomanjkanja osebja določa, da dodatna delovna obremenitev sodnika zaradi opravljanja nalog, povezanih s prostim sodniškim mestom na sodišču, ni plačana s finančnim nadomestilom, temveč z odobritvijo nadomestnega počitka, mora tak ukrep odstopanja, da se z njim spoštuje načelo neodvisnosti sodnikov, izpolnjevati nekatere zahteve.
49
Prvič, ukrep odstopanja, kot je naveden v prejšnji točki, mora biti tako kot splošna pravila glede določitve plač sodnikov, od katerih odstopa, določen z zakonom. Poleg tega morajo biti podrobna pravila glede plačila sodnikov, določena s tem ukrepom odstopanja, objektivna, predvidljiva in pregledna (sodba z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 66).
50
Drugič, navedeni ukrep odstopanja mora biti utemeljen s ciljem v splošnem interesu, kot je zahteva po odpravi čezmernega javnofinančnega primanjkljaja v smislu člena 126(1) PDEU (sodba z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 67 in navedena sodna praksa).
51
Proračunski razlogi, ki utemeljujejo sprejetje ukrepa odstopanja od splošnih pravil o plačah sodnikov, morajo biti jasno obrazloženi. Poleg tega se ti ukrepi, razen v ustrezno utemeljenih izjemnih okoliščinah, ne smejo nanašati posebej na člane nacionalnih sodišč in morajo biti del splošnejšega okvira, katerega namen je zagotoviti, da večji krog članov nacionalne javne uprave prispeva k proračunskemu naporu, ki se izvaja (glej v tem smislu sodbe z dne 27. februarja 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117, točka 49; z dne 7. februarja 2019, Escribano Vindel, C‑49/18, EU:C:2019:106, točka 67, in z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 69).
52
Tako lahko država članica, kadar sprejme ukrepe proračunske omejitve, ki prizadenejo njene uradnike in javne uslužbence, v družbi, za katero je značilna solidarnost, kot je to poudarjeno v členu 2 PEU, odloči, da te ukrepe uporabi tudi za nacionalne sodnike (sodba z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 71).
53
Tretjič, v skladu z načelom sorazmernosti, ki je splošno načelo prava Unije, mora biti ukrep odstopanja, kot je naveden v točki 48 te sodbe, primeren za zagotovitev uresničitve zastavljenega cilja v splošnem interesu, omejen na to, kar je nujno za dosego tega cilja, in ne sme biti nesorazmeren glede na navedeni cilj, kar zajema tehtanje pomembnosti tega cilja in resnosti posega v načelo neodvisnosti sodnikov (sodba z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 72).
54
V zvezi s tem mora ta ukrep, čeprav se zdi, da omogoča uresničitev cilja v splošnem interesu iz točke 50 te sodbe, vseeno ostati izreden in začasen, tako da se ne sme uporabljati dlje, kot je potrebno za uresničitev zastavljenega legitimnega cilja, kot je odprava čezmernega javnofinančnega primanjkljaja (sodba z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 73).
55
Poleg tega vpliv navedenega ukrepa na plače sodnikov ne sme biti nesorazmeren glede na cilj, ki se skuša doseči (sodba z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 74).
56
Četrtič, za ohranitev neodvisnosti sodnikov se zahteva, da višina plače sodnikov, čeprav se v zvezi z njimi uporabi ukrep proračunske omejitve, in tudi če bi bil tak ukrep povezan z obstojem resne gospodarske, socialne in finančne krize, še naprej ustreza pomembnosti funkcij, ki jih opravljajo, in sicer zato, da sodniki ostanejo zaščiteni pred zunanjimi posegi ali pritiski, ki lahko ogrozijo njihovo neodvisnost presoje in vplivajo na njihove odločitve, v skladu s sodno prakso, na katero je bilo opozorjeno v točki 37 te sodbe (sodba z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 75).
57
Petič, tudi zoper ukrep odstopanja, kot je ta iz točke 48 te sodbe, mora obstajati možnost učinkovitega sodnega nadzora (sodba z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 76).
58
Čeprav Sodišče v okviru postopka iz člena 267 PDEU ni pristojno za uporabo pravil prava Unije v konkretnem primeru, lahko, da bi predložitvenim sodiščem dalo koristen odgovor, na podlagi spisa v postopku v glavni stvari in pisnih stališč, ki so mu na voljo, poda napotke, ki jim omogočajo sprejetje odločitve (sodba z dne 25. februarja 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku in Adoreikė, C‑146/23 in C‑374/23, EU:C:2025:109, točka 77 in navedena sodna praksa).
59
V obravnavani zadevi bo moralo predložitveno sodišče potrditi naslednje elemente, ki izhajajo iz predložitvene odločbe in pisnih stališč, predloženih Sodišču.
60
Na prvem mestu, nacionalni ukrep, ki izključuje plačilo nadur, ki jih je opravil sodnik, je bil uveden z OUG št. 114/2018, št. 130/2021 in št. 168/2022 za obdobje od leta 2019 do leta 2022. Iz predložitvene odločbe pa je razvidno, da so ti akti zakonodajne narave in da je odstopanje, ki ga vsebujejo, omejeno na leto, na katero se nanaša vsak od teh aktov.
61
Na drugem mestu, v skladu s preambulo OUG št. 114/2018, št. 130/2021 in št. 168/2022 je sprejetje navedenih aktov utemeljeno s „potrebo po skladnosti s ciljem primanjkljaja, ki je nižji od 3 % [BDP], določenega v [Pogodbi DEU]“. Kot je bilo opozorjeno v točki 50 te sodbe, je zahteva po odpravi čezmernega javnofinančnega primanjkljaja v smislu člena 126(1) PDEU cilj v splošnem interesu. Ob tem bo treba preveriti, ali so nezasedena delovna mesta v proračunu predvidena ali ne, pri čemer bi v primeru pritrdilnega odgovora to vzbudilo dvom o sistematičnem in doslednem uresničevanju zastavljenega cilja.
62
Poleg tega se v skladu z določbami OUG št. 114/2018, št. 130/2021 in št. 168/2022, s katerimi je uvedeno odstopanje od ureditve, ki se uporablja za nadurno delo, kot je navedeno v pravnem okviru predložitvene odločbe, te določbe uporabljajo za „osebje v javnem sektorju, ki opravlja vodstvene ali nadzorne naloge“. Zato se ti ukrepi ne nanašajo posebej na sodnike.
63
Na tretjem mestu, v zvezi s sorazmernostjo ukrepa iz postopka v glavni stvari je treba navesti – kar mora preveriti predložitveno sodišče – na eni strani, da se lahko izkaže, da je primeren za uresničitev cilja odprave javnega primanjkljaja in da je lahko nujen glede na cilj, ki ga je treba doseči.
64
Na drugi strani bo moralo to sodišče v zvezi s sorazmernostjo v ožjem smislu preveriti, ali ukrep iz postopka v glavni stvari ne pomeni neposrednega znižanja plač sodnikov, in sicer tako, da preveri, ali OUG št. 114/2018, št. 130/2021 in št. 168/2022 dejansko omejujejo naravo nadomestila za opravljene nadure le na dodelitev ustreznega časa počitka.
65
Glede na tveganja, ki jih je navedlo predložitveno sodišče in ki so jim lahko izpostavljeni sodniki, če opravljajo nadurno delo, pa bo moralo to sodišče dejansko preveriti, ali zadevni sodniki v praksi niso odvrnjeni ali celo ovirani pri uveljavljanja tega časa počitka.
66
Vsekakor je v delu, v katerem se to sodišče sprašuje o ustreznosti plačila, ki ga je prejel HZ, iz točk 44 in 56 te sodbe razvidno, da bo moralo, kar zadeva sodnike, to ustreznost presoditi ob upoštevanju ekonomskega, socialnega in finančnega položaja zadevne države članice, tako da bo povprečno plačo sodnikov primerjalo s povprečno plačo v tej državi.
67
Evropska komisija pa ob sklicevanju na pregled stanja na področju pravosodja v Uniji za leto 2024 v pisnem stališču navaja, da romunski sodnik na začetku kariere prejema povprečno plačo v višini 2,9‑kratnika povprečne letne bruto plače v Romuniji, kar pa bo moralo preveriti predložitveno sodišče.
68
Glede na vse zgornje preudarke je treba na postavljeno vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 2 PEU in točko 5 Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev razlagati tako, da načelo neodvisnosti sodnikov ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki s tem, da določa le dodelitev nadomestnega časa počitka za delovni čas, ki ga sodnik opravi za izpolnjevanje nalog, ki so vezane na nezasedeno delovno mesto na njegovem sodišču, poleg tistih, ki jih mora opraviti za delovno mesto, ki ga zaseda, izključuje kakršno koli finančno nadomestilo za delo, opravljeno zaradi izpolnjevanja teh dodatnih nalog, če lahko ta sodnik dejansko uveljavlja nadomestni čas počitka, ki ga je pridobil, in če ta ureditev ne posega v ustreznost njegovega plačila glede na pomembnost funkcij, ki jih opravlja.
Stroški
69
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
Člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 2 PEU in točko 5 Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev, sprejete na zasedanju Evropskega sveta 9. decembra 1989 v Strasbourgu
je treba razlagati tako, da
načelo neodvisnosti sodnikov ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki s tem, da določa le dodelitev nadomestnega časa počitka za delovni čas, ki ga sodnik opravi za izpolnjevanje nalog, ki so vezane na nezasedeno delovno mesto na njegovem sodišču, poleg tistih, ki jih mora opraviti za delovno mesto, ki ga zaseda, izključuje kakršno koli finančno nadomestilo za delo, opravljeno zaradi izpolnjevanja teh dodatnih nalog, če lahko ta sodnik dejansko uveljavlja nadomestni čas počitka, ki ga je pridobil, in če ta ureditev ne posega v ustreznost njegovega plačila glede na pomembnost funkcij, ki jih opravlja.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: romunščina.