62022CJ0225_RES
Lieta C‑225/22
“R” S.A.
pret AW “T” sp. z o.o.,
(Sąd Apelacyjny w Krakowie lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (ceturtā palāta) 2025. gada 4. septembra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesiskums – Tiesnešu neatkarība – LES 19. panta 1. punkta otrā daļa – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības – Valsts tiesiskais regulējums un judikatūra, ar ko valsts tiesām ir aizliegts apšaubīt tiesu un konstitucionālo orgānu leģitimitāti vai konstatēt vai izvērtēt šo tiesu tiesnešu iecelšanas amatā likumību – Pārbaude, ko veic zemākas instances tiesa, par to, vai augstākas instances tiesa ievērojusi prasību par neatkarīgas un objektīvas, tiesību aktos noteiktas tiesas nodrošināšanu – Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych Sądu Najwyższego (Augstākās tiesas Ārkārtas kontroles un publisko lietu palāta, Polija) – Instance, kas nav neatkarīga un objektīva, tiesību aktos noteikta tiesa – Savienības tiesību pārākums – Iespēja atzīt tiesas nolēmumu par spēkā neesošu
Dalībvalstis – Pienākumi – Tādu tiesību aizsardzības līdzekļu paredzēšana, kas ļautu nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Tiesnešu neatkarības principa ievērošana – Tiesības uz lietas izskatīšanu neatkarīgā un objektīvā, tiesību aktos noteiktā tiesā – Savienības tiesību pārākums un tiešā iedarbība – Valsts tiesiskais regulējums un konstitucionālā judikatūra, ar ko valsts tiesai uzlikts pienākums ievērot nolēmumu, kuru pieņēmis augstākas jurisdikcijas tiesas iztiesāšanas sastāvs – Iztiesāšanas sastāvs, kurā ir tiesneši, kas neatbilst prasībai par neatkarīgu un objektīvu, tiesību aktos noteiktu tiesu – Valsts tiesiskais regulējums, kas valsts tiesai liedz pārbaudīt minētā iztiesāšanas sastāva likumību – Nepieļaujamība
(LES 19. panta 1. punkta otrā daļa; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)
(skat. 44., 47., 53., 55.–58., 62. un 63. punktu, kā arī rezolutīvās daļas 1. punktu)
Dalībvalstis – Pienākumi – Tādu tiesību aizsardzības līdzekļu paredzēšana, kas ļautu nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Tiesnešu neatkarības principa ievērošana – Tiesības uz lietas izskatīšanu neatkarīgā un objektīvā, tiesību aktos noteiktā tiesā – Valsts tiesu pienākumi – Nolēmums, ko pieņēmusi tāda pēdējās instances tiesas struktūra, kura neatbilst prasībai par neatkarīgu un objektīvu, tiesību aktos noteiktu tiesu – Lietas nodošana atpakaļ zemākas instances tiesai pārskatīšanai – Pienākums uzskatīt šo nolēmumu par spēkā neesošu – Nosacījums
(LES 19. panta 1. punkta otrā daļa; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)
(skat. 66.–70. punktu, kā arī rezolutīvās daļas 2. punktu)
Rezumējums
Izskatot Sąd Apelacyjny w Krakowie (Krakovas apelācijas tiesa, Polija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, Tiesa lemj par tādas tiesas struktūras nolēmuma sekām, kura nav neatkarīga un objektīva, tiesību aktos noteikta tiesa LES 19. panta 1. punkta otrās daļas izpratnē.
2021. gada oktobrī Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych Sądu Najwyższego (Augstākās tiesas Ārkārtas kontroles un publisko lietu palāta, Polija) atcēla 2006. gada spriedumu, kuram bija res judicata spēks, un nodeva attiecīgo lietu atpakaļ iesniedzējtiesai atkārtotai izskatīšanai.
Šajā kontekstā tā uzskata, ka Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātas tiesnešu iecelšanas procedūrā pieļauto pārkāpumu dēļ šis iztiesāšanas sastāvs nav tiesību aktos noteikta tiesa Savienības tiesību izpratnē. Tādēļ šādas struktūras nolēmuma sekas nebūtu jāizvērtē.
Tomēr iesniedzējtiesa norāda, ka Trybunał Konstytucyjny (Konstitucionālā tiesa, Polija) nolēmumi un valsts tiesību normas (
1
) tai liedz izvērtēt tiesnešu iecelšanas likumību un tātad pārbaudīt, vai Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātu var kvalificēt kā neatkarīgu un objektīvu, tiesību aktos noteiktu tiesu. Šauboties par šīs konstitucionālās judikatūras un šā valsts tiesiskā regulējuma saderību ar LES 19. panta 1. punkta otro daļu, lasot to kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantu, iesniedzējtiesa jautā Tiesai, vai tā var tos nepiemērot un 2021. gada oktobra nolēmumu uzskatīt par spēkā neesošu.
Tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, attiecībā uz aizliegumu pārbaudīt Augstākās tiesas iztiesāšanas sastāva tiesnešu iecelšanas likumību Tiesa uzskata, ka LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, lasot to Hartas 47. panta gaismā, kā arī Savienības tiesību pārākuma princips nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu un konstitucionālo judikatūru, ar kuru valsts tiesai ir noteikts pienākums ievērot augstākas instances tiesas nolēmumu, ja, pamatojoties uz Tiesas nolēmumu, valsts tiesa konstatē, ka viens vai vairāki tiesneši, kas ietilpst iztiesāšanas sastāvā, neatbilst prasībai par neatkarīgu un objektīvu, tiesību aktos noteiktu tiesu, un liegts pārbaudīt minētā iztiesāšanas sastāva likumību.
Šajā lietā Tiesa norāda, ka 2021. gada nolēmumu, ar kuru tiek noteikta pārskatīšana, ir pieņēmusi pēdējās instances struktūra, ko Tiesa nav atzinusi par tiesu spriedumā Krajowa Rada Sądownictwa (Tiesneša atstāšana amatā) (
2
), jo šī struktūra neatbilst nosacījumiem par neatkarīgu un objektīvu, tiesību aktos noteiktu tiesu LES 19. panta 1. punkta otrās daļas izpratnē. Saskaņā ar Savienības tiesību pārākuma principu, kā arī ar šādu Tiesas nolēmumu sekām tiesa nevar neņemt vērā šo apstākli. Tādējādi iesniedzējtiesai galu galā būs jāpārbauda, vai tiesneši, kas bija Ārkārtas kontroles un publisko lietu palātas iztiesāšanas sastāvā, kurš pasludinājis 2021. gada spriedumu, tika iecelti tādos pašos apstākļos kā tie, kādos iecelti trīs tiesneši, kas bija iesniedzējinstitūcija lietā, kurā pasludināts spriedums Krajowa Rada Sądownictwa (Tiesneša atstāšana amatā).
Šajā ziņā no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem tomēr izriet, ka pieci tiesneši, kuri kopā ar diviem piesēdētājiem veidoja šīs palātas iztiesāšanas sastāvu pamatlietā, tika iecelti tajā pašā dienā un tādos pašos apstākļos kā tie, kas bija iesniedzējinstitūcija lietā, kurā pasludināts minētais spriedums. Ar to, ka attiecīgajā instancē ir tikai viens tiesnesis, kurš iecelts tādos pašos apstākļos kā šajā lietā, pietiek, lai šai struktūrai nebūtu neatkarīgas un objektīvas, tiesību aktos noteiktas tiesas statusa.
Turklāt attiecībā uz valsts tiesību normām un Konstitucionālās tiesas nolēmumiem, kas liedz iesniedzējtiesai pārbaudīt, vai cita struktūra atbilst no Savienības tiesībām izrietošajām prasībām par neatkarīgas un objektīvas, tiesību aktos noteiktas tiesas garantiju, Tiesa jau ir atzinusi, ka šīs tiesību normas nav saderīgas ar Savienības tiesībām (
3
). Tāds pats secinājums jāizdara attiecībā uz Konstitucionālās tiesas nolēmumiem, kuriem ir tāda pati piemērojamība kā šīm tiesību normām.
Otrām kārtām, attiecībā uz nolēmumu, ko pieņēmusi struktūra, kas neatbilst prasībai par neatkarīgu un objektīvu, tiesību aktos noteiktu tiesu, Tiesa uzskata, ka situācijā, kad, pamatojoties uz Tiesas nolēmumu, ir konstatēts, ka pēdējās instances tiesu struktūra neatbilst šai prasībai, šādas struktūras pieņemts nolēmums, ar kuru attiecīgā lieta tiek nodota zemākas instances tiesai atkārtotai izskatīšanai, jāuzskata par spēkā neesošu, ja šādas sekas, ņemot vērā attiecīgo procesuālo situāciju, ir nepieciešamas, lai nodrošinātu Savienības tiesību pārākumu.
Šajā ziņā nevar lietderīgi izvirzīt nevienu apsvērumu, kas izriet no tiesiskās drošības principa vai kas ir saistīts ar apgalvoto res judicata spēku, lai liegtu tiesai šādu nolēmumu uzskatīt par spēkā neesošu. No lietas materiāliem izriet, ka tā tas ir pamatlietā, ņemot vērā, ka, lai gan 2021. gada oktobra spriedums ir galīgs, šī lieta tika nodota atpakaļ iesniedzējtiesai. Tādējādi šajos apstākļos iesniedzējtiesai minētais spriedums ir jāuzskata par spēkā neesošu.
(
1
)	Saskaņā ar 2001. gada 27. jūlijaustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych (Likums par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju; Dz. U. Nr. 98, 1070. pozīcija), kas grozīts ar 2019. gada 20. decembraustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (Likums par grozījumiem Likumā par vispārējās jurisdikcijas tiesu organizāciju, Likumā par Augstāko tiesu un dažos citos likumos; 2020. gada Dz. U., 190. pozīcija), 42.a panta 2. punktu “vispārējās jurisdikcijas tiesa vai cits varas orgāns nevar ne konstatēt, ne izvērtēt tiesneša iecelšanas amatā [..] likumīgumu”. Turklāt šā likuma 107. panta 1. punktā par disciplinārpārkāpumu esot noteikts tas, ka tiesnesis apšauba tostarp cita tiesneša iecelšanas amatā spēkā esamību vai Polijas Republikas konstitucionālā orgāna pilnvaras.
(
2
)	Spriedums, 2023. gada 21. decembris, Krajowa Rada Sądownictwa (Tiesneša atstāšana amatā) (C‑718/21, EU:C:2023:1015).
(
3
)	Spriedums, 2023. gada 5. jūnijs, Komisija/Polija (Tiesnešu neatkarība un privātā dzīve) (C‑204/21, EU:C:2023:442).