62015CC0025
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
YVESA BOTA
podneseno 20. siječnja 2016. (
1
)
Predmet C‑25/15
Kazneni postupak
protiv
Istvána Balogha
(zahtjev za prethodnu odluku koji je postavio Budapest Környéki Törvényszék (općinski sud u Budimpešti, Mađarska))
„Zahtjev za prethodnu odluku — Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima — Pravo na tumačenje i prijevod — Direktiva 2010/64/EU — Područje primjene — Pojam ‚kazneni postupak’ — Postupak predviđen u državi članici radi priznavanja odluke u kaznenoj stvari koju je donio sud druge države članice — Troškovi prijevoda odluke — Okvirna odluka 2009/315/PUP — Odluka 2009/316/PUP — Europski informacijski sustav kaznene evidencije (ECRIS)“
1.
Ovim zahtjevom za prethodnu odluku Budapest Környéki Törvényszék (općinski sud u Budimpešti, Mađarska) od Suda traži tumačenje članka 1. stavka 1. Direktive 2010/64/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 20. listopada 2010. o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenim postupcima (
2
).
2.
Taj je zahtjev podnesen u okviru postupka pokrenutog pred sudom koji je uputio zahtjev povodom priznavanja učinaka u Mađarskoj konačne sudske presude koju je donio sud druge države članice, u ovom slučaju Republike Austrije, kojom se I. Baloghu izriče zatvorska kazna zbog počinjenja kaznenog djela te nalaže snošenje troškova.
3.
Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je presudom od 13. svibnja 2014. koja je postala konačna 8. listopada 2014. (
3
), Landesgericht Eisenstadt (regionalni sud u Eisenstadtu, Austrija) osudio I. Balogha, mađarskog državljanina, na zatvorsku kaznu od četiri godine i šest mjeseci za tešku krađu i provalu kao i snošenje troškova postupka. I. Balogh je u zatvoru u Austriji gdje mora odslužiti svoju kaznu do 24. prosinca 2017.
4.
Rasprave koje su se vodile pred Sudom, a osobito detalji koje je iznijela austrijska vlada, pokazali su da je 15. rujna 2014. Landesgericht Eisenstadt (regionalni sud u Eisenstadtu) poslao glavne podatke presude donesene protiv I. Balogha austrijskoj službi kaznene evidencije (österreichischen Strafregisteramt), uz navod ECRIS oznake koja odgovara kaznenim djelima koja su dovela do presude, sukladno Odluci 2009/316/PUP Vijeća, od 6. travnja 2009., o uspostavi Europskog informacijskog sustava kaznene evidencije (ECRIS) na temelju članka 11. Okvirne odluke 2009/315/PUP (
4
).
5.
Austrijska služba kaznene evidencije je 21. rujna 2014. (
5
), kao središnje austrijsko tijelo u smislu članka 3. Okvirne odluke Vijeća 2009/315/PUP, od 26. veljače 2009. o organizaciji i sadržaju razmjene podataka iz kaznene evidencije između država članica (
6
), i sukladno obvezi predviđenoj u članku 4. stavku 2. prvom podstavku te Okvirne odluke, obavijestila središnje mađarsko tijelo, odnosno središnji ured elektroničkih upravnih i javnih usluga (Közigazgatási és Elektronikus Közszolgáltatások Központi Hivatala), o presudi, u elektroničkom obliku predviđenom u okviru ECRIS‑a.
6.
Mađarsko ministarstvo pravosuđa (magyar Igazságügyi Minisztérium) je zatim ukazalo Landesgerichtu Eisenstadt (regionalnom sudu u Eisenstadtu) da mu je potrebno dobiti presudu kako bi njezina učinkovitost mogla biti priznata u Mađarskoj. Dodalo je da je strana presuda, jednom kada se prizna u Mađarskoj, jednaka nacionalnoj osuđujućoj presudi koja se upisuje u kaznenu evidenciju.
7.
U okviru provedbe tog posebnog postupka priznavanja stranih presuda predviđenog mađarskim pravom, za koji je nadležan Budapest Környéki Törvényszék (općinski sud u Budimpešti), potonji se pita mogu li se troškovi prijevoda presude koju je donio Landesgericht Eisenstadt (regionalni sud u Eisenstadtu) pripisati I. Baloghu.
8.
Mjerodavne odredbe mađarskog prava su slijedeće.
9.
Članak 46. Zakona br. XXXVIII iz 1996. o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima (a nemzetközi bűnügyi jogsegélyről szóló 1996. évi XXXVIII. törvény) glasi kako slijedi:
„(1)   Ministar pravosuđa prima obavijesti koje omogućuju priznavanje učinkovitosti strane presude kao i zahtjeva iz inozemstva o dostavi izvršenja kazne ili sigurnosne mjere oduzimanja slobode, oduzimanja predmeta, ili mjere konačnog onemogućavanja pristupa elektroničkim podacima, i ako članak 2. ovog zakona ne zabranjuje daljnje postupanje, šalje ih nadležnom sudu. Fővárosi Törvényszék (sud u Budimpešti) je materijalno i teritorijalno nadležan provjeriti jesu li ispunjeni uvjeti izvršenja kazne ili sigurnosne mjere oduzimanja slobode, oduzimanja predmeta ili mjere konačnog onemogućavanja pristupa elektroničkim podacima, kako su predviđeni ovim zakonom.
[...]
(3)   Osim ako nije drugačije propisano ovim zakonom, sudski postupak je uređen općim pravilima poglavlja XXIX. Zakonika o kaznenom postupku, koji se tiče posebnih postupaka – izuzevši odredbe članka 555. stavka 2. točaka (b) i (d).”
10.
Osim toga članak 48. zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima propisuje:
„(1)   Kada donosi svoju odluku, sud je vezan činjenicama kako ih je utvrdio strani sud.
(2)   Tijekom postupka koji se pred njim odvija, sud utvrđuje koje su pravne posljedice koje mađarski zakon daje osuđujućoj presudi. Ako kazna ili mjera koju je izrekao strani sud u presudi nije u potpunosti sukladna s mađarskim zakonom, sud utvrđuje u svojoj odluci koja je kazna ili mjera primjenjiva prema mađarskom zakonu, na način da ona što je više moguće odgovara kazni ili mjeri koju je izrekao strani sud i, u slučaju zahtjeva za izvršenje, izjašnjava se posljedično o izvršenju kazne ili mjere.
(3)   Kod utvrđenja primjenjive kazne ili mjere, valja uputiti na primjenjivi zakon u trenutku kada je kazneno djelo počinjeno; ako iz mađarskog zakona primjenjivog u trenutku utvrđenja primjenjive kazne ili mjere proizlazi da predmetni akt više nije kazneno djelo ili treba biti blaže kažnjeno, onda treba primijeniti novi zakon.”
11.
Članak 9. stavak 1. Zakona br. XIX iz 1998. kojim se uvodi Zakonik o kaznenom postupku (a büntetőeljárásról szóló 1998 évi XIX. Törvény, u daljnjem tekstu: Zakonik o kaznenom postupku), predviđa da je jezik kaznenog postupka mađarski.
12.
Primjenom članka 338. stavka 1. Zakonika o kaznenom postupku, sud nalaže okrivljeniku snošenje troškova ako je proglašen krivim ili ako je utvrđena njegova odgovornost za počinjenje kaznenog djela. Ta se odredba ne odnosi na troškove kaznenog postupka koje zakon stavlja na teret druge osobe. Članak 338. stavak 2. tog zakonika pak predviđa da se okrivljeniku može naložiti snošenje samo onih troškova koji su nastali na temelju djela ili dijela činjenica u odnosu na koje je njegova krivnja ili odgovornost utvrđena. Nikomu se ne može naložiti snošenje troškova koji su, bez da se to može pripisati njegovu nehaju, bili stvoreni nepotrebno.
13.
Prema članku 339. stavku 1. navedenog zakonika, država snosi troškove koje ne treba snositi okrivljenik.
14.
Primjenom članka 555. stavka 1. Zakonika o kaznenom postupku, posebni postupci su uređeni odredbama tog zakonika, osim drugačijih odredaba predviđenih u poglavlju posvećenom njima.
15.
Članak 555. stavak 2. točka (j) navedenog zakonika predviđa da se u okviru posebnih postupaka, troškovi stavljaju na teret okrivljenika ako mu je bilo naloženo snošenje troškova u glavnom postupku.
16.
Sud koji je uputio zahtjev objašnjava da u mađarskom pravu, takozvani „posebni” postupci služe tomu da se odluči, nakon konačne odluke kojom se odlučilo o glavnim pitanjima kaznenog prava, o akcesornim pitanjima kaznenog prava, usko vezanima za glavno pitanje. Drugim riječima, radi se o pojednostavnjenim postupcima, akcesornog karaktera.
17.
Sud koji je uputio zahtjev navodi također da posebni postupak koji je predmet glavnog postupka, ne podrazumijeva novu osuđujuću presudu nego samo priznaje presudi koju je donio strani sud istu vrijednost kao da ju je donio mađarski sud.
18.
S obzirom da je presuda koju je donio Landesgericht Eisenstadt (regionalni sud u Eisenstadtu) sastavljena na njemačkom jeziku, sud koji je uputio zahtjev smatra da u okviru provedbe tog posebnog postupka, on mora osigurati prijevod na jezik postupka, u ovom slučaju mađarski jezik. Navodi u tom smislu da se u Mađarskoj smatra da troškovi prijevoda čine dio troškova kaznenog postupka.
19.
Sud koji je uputio zahtjev ističe da su se razvile dvije različite prakse u Mađarskoj u pogledu snošenja troškova prijevoda kao troškova kaznenog postupka.
20.
Prema prvoj praksi, iz odredaba Direktive 2010/64 treba zaključiti da troškovi prijevoda, prilikom priznavanja učinkovitosti strane presude, predstavljaju troškove kaznenog postupka koje snosi država. Osobito, primjenom članka 1. stavka 1. te direktive, koja predviđa da se njome utvrđuju pravila o pravu na tumačenje i prijevod u okviru, među ostalim, kaznenih postupaka, potonji se trebaju shvatiti tako da uključuju također i posebne postupke.
21.
Nacionalne odredbe koje osobi kojoj je naloženo snošenje troškova glavnog postupka stavljaju na teret troškove posebnog postupka koji su povezani s troškovima prevođenja trebale bi dakle biti odbačene.
22.
Trebalo bi stoga primijeniti članak 9. Zakonika o kaznenom postupku, prema kojem okrivljenik mađarske nacionalnosti ima pravo koristiti svoj materinji jezik, tako da bi država trebala snositi troškove prijevoda strane presude u okviru posebnog postupka priznavanja. Osim toga, pravilo prema kojem troškove prijevoda snosi država, primjenom članka 339. stavka 1. Zakonika o kaznenom postupku, primjenjivo je također kod priznavanja učinkovitosti strane presude.
23.
Druga praksa koja se koristi u Mađarskoj temelji se na činjenici prema kojoj je prijevod strane presude na mađarski jezik potreban za provedbu posebnog postupka priznavanja te presude i nema nikakve veze s pravom korištenja materinjeg jezika. Optužena osoba trebala bi dakle snositi troškove prijevoda koji se tiču tog posebnog postupka. S obzirom da strani postupak u ovom slučaju predstavlja glavni postupak u smislu članka 555. stavka 2. točke (j) Zakonika o kaznenom postupku, i da je strani sud okrivljeniku naložio snošenje troškova kaznenog postupka, ta bi osoba trebala snositi sve troškove, uključujući one posebnog postupka.
24.
Smatrajući da je nužno Sud upitati za tumačenje Direktive 2010/64, Budapest Környéki Törvényszék (općinski sud u Budimpešti) odlučio je prekinuti postupak i postaviti sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li sadržaj članka 1. stavka 1. Direktive 2010/64, prema kojem se ,[o]vom Direktivom određuju pravila o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenome postupku i u postupku izvršenja Europskog uhidbenog naloga’, tumačiti na način da mađarski sudac ima obvezu primijeniti tu direktivu također u okviru posebnog postupka (poglavlje XXIX. Zakonika o kaznenom postupku); drugim riječima, treba li smatrati da ‚kazneni postupci’ iz te odredbe uključuju posebne postupke kako su predviđeni mađarskim pravom, ili se oni odnose isključivo na postupak koji završava konačnom odlukom o kaznenoj odgovornosti okrivljenika?”
I – Analiza
25.
Svojim zahtjevom za prethodnu odluku, sud koji je uputio zahtjev zahtijeva tumačenje Direktive 2010/64 kako bi saznao u bitnome protivi li se ona nacionalnoj praksi koja na teret mađarskog državljanina osuđenog u drugoj državi članici na kaznu oduzimanja slobode stavlja troškove prijevoda osuđujuće presude u okviru posebnog postupka priznavanja stranih presuda.
26.
Prije ispitivanja problema vezanog za prijevod presude koju je donio sud druge države članice u okviru posebnog postupka priznavanja koji postoji u mađarskom pravu, valja precizirati da osuđena osoba kao što je I. Balogh raspolaže, pod uvjetima određenima člankom 3. Direktive 2010/64, pravom da presuda koju je Landesgericht Eisenstadt (regionalni sud u Eisenstadtu) donio protiv njega bude prevedena na mađarski jezik.
27.
Naime, sukladno članku 1. stavku 2. te direktive pravo na tumačenje i prevođenje u okviru kaznenog postupka se „primjenjuje od trenutka kad ih nadležno tijelo neke države članice [...] obavijesti da su osumnjičene ili optužene za počinjenje kaznenog djela, pa do zaključenja postupka, a to znači dok konačno ne utvrdi jesu li počinili to kazneno djelo, uključujući, prema potrebi, i izricanje presude i rješenje svih žalbi”.
28.
Kada se radi konkretnije o pravu na prevođenje, članak 3. stavak 1. navedene direktive predviđa da države članice osiguravaju „da se osumnjičenicima ili okrivljenicima koji ne razumiju jezik predmetnog kaznenog postupka u razumnom roku osigura pisani prijevod svih dokumenata bitnih za osiguranje ostvarivanja njihova prava na obranu i jamstva pravičnosti postupka”.
29.
Prema uvodnoj izjavi 30. Direktive 2010/64 „[z]aštita pravičnosti postupka zahtijeva da se bitni dokumenti ili barem bitni ulomci takvih dokumenata prevedu osumnjičenicima ili okrivljenicima u skladu s ovom Direktivom. Neke dokumente, kao što su sve odluke o lišavanju slobode, optužnica ili optužni prijedlog te sve presude, bi uvijek trebalo smatrati bitnima te bi ih zato trebalo prevesti”.
30.
Ta uvodna izjava se konkretizira u članku 3. stavku 2. te direktive prema kojem „[u] bitne dokumente ubrajaju se sve odluke o lišavanju slobode, svaki optužni prijedlog ili optužnica te sve presude”.
31.
Načelo koje proizlazi iz članka 3. stavak 1. i 2. navedene direktive je stoga načelo pismenog prevođenja presude poput one koju je Landesgericht Eisenstadt (regionalni sud u Eisenstadtu) izrekao protiv I. Balogha.
32.
Zahtjevom za pojašnjenjem koji je bio zatražen primjenom članka 101. Poslovnika Suda, Budapest Környéki Törvényszék (općinski sud u Budimpešti) bio je pozvan precizirati je li presuda koju je donio Landesgericht Eisenstadt (regionalni sud u Eisenstadtu) bila kao bitni dokument u smislu članka 3. stavka 2. Direktive 2010/64, prevedena u Austriji na jezik osuđenika i je li mu, prema potrebi, bila dostavljena na tom jeziku.
33.
U svojem odgovoru od 21. listopada 2015. sud koji je uputio zahtjev naveo je da, koliko zna, presuda koju je donio Landesgericht Eisenstadt (regionalni sud u Eisenstadtu) nije bila prevedena i stoga nije ni bila dostavljena I. Baloghu. Međutim, precizirao je da se rasprava odvijala uz prisutnost mađarskog tumača.
34.
Međutim, prema navodima koje je o tome iznijela austrijska vlada na raspravi, presuda koju je donio Landesgericht Eisenstadt (regionalni sud u Eisenstadtu) bila je prevedena na mađarski jezik, u usmenom obliku nakon rasprave koja se održala pred tim sudom, a zatim u pisanom obliku. Taj pisani prijevod predmetne presude bio je dostupan u kolovozu 2015. te je bio dostavljen I. Baloghu.
35.
Stoga iz tih navoda proizlazi da je I. Balogh iskoristio pravo na prijevod presude koja je protiv njega donesena, predviđeno člankom 3. Direktive 2010/64.
36.
Sada kada je to pitanje razjašnjeno, ističem da je prijevod presude Landesgerichta Eisenstadt (regionalnog suda u Eisenstadtu) na mađarski jezik, po kojoj je sud koji je uputio zahtjev htio postupati namijenjen provedbi posebnog postupka iz mađarskog prava kojim se želi u tom pravu priznati učinkovitost presuda donesenih u drugim državama članicama.
37.
Poput mađarske i austrijske vlade kao i Europske komisije, smatram da je taj postupak izvan područja primjene Direktive 2010/64 kako je definiran njezinim člankom 1. stavkom 2. Osim toga, u svakom slučaju držim da je zakonitost navedenog postupka u odnosu na ostale norme prava Unije dvojbena. Prema mojem mišljenju stoga ne treba u svjetlu te direktive ispitati problematiku koju je iznio sud koji je uputio zahtjev.
38.
Valja podsjetiti na to da „okolnost da je sud koji je uputio zahtjev formalno sastavio prethodno pitanje pozivajući se samo na neke odredbe prava Unije ne sprječava Sud da tom sudu da sve elemente tumačenja koji bi mogli biti korisni za donošenje odluke u postupku koji se vodi pred njim, bez obzira na to je li se na njih pozvao u svojim pitanjima. U tu svrhu Sud može iz svih podataka koje mu je dostavio nacionalni sud, a osobito iz obrazloženja odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, izvesti elemente prava Unije koje treba tumačiti uzimajući u obzir predmet glavnog postupka (
7
). Općenitije, kako pisana tako i usmena očitovanja koja su podnesena Sudu u okviru ovog postupka omogućila su utvrditi mjerodavne odredbe prava Unije kako bi se dao koristan odgovor sudu koji je uputio zahtjev.
39.
Mađarska vlada precizira da u okviru postupka predviđenog u člancima 46. i 48. Zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima, nadležni mađarski sud ne provodi ocjenu činjenica ili stupnja kaznene odgovornosti (on je naime vezan u tom pogledu), nego prilagođava pravnu posljedicu određenu u stranoj presudi kako bi bila sukladna s mađarskim pravnim sustavom, što znači da se ne radi o izricanju nove kaznene sankcije, već o ispunjavanju postupovnog uvjeta koji je neophodan u svrhu priznavanja i izvršenja strane presude u Mađarskoj kao i kaznene sankcije sadržane u toj presudi. Postupak priznavanja stranih presuda dakle samo prilagođava, na formalan način, sankciju određenu u stranoj presudi kako bi bila sukladna s mađarskim zakonom. Uzimajući to u obzir, prijevod strane presude na mađarski jezik bio bi nužno sredstvo sudskog postupka u svrhu priznavanja.
40.
Kako je Komisija istaknula u svojim pisanim očitovanjima, taj se posebni postupak čini se izjednačuje s postupkom exequatur, što su debate na raspravi potvrdile. Valja dakle utvrditi da je navedeni posebni postupak po svojem načelu, protivan članku 82. stavku 1. podstavku 1. UFEU‑a, prema kojem se pravosudna suradnja u kaznenim stvarima u Uniji temelji na načelu uzajamnog priznavanja presuda i sudskih odluka.
41.
Kako odgovor koji je dao sud koji je uputio zahtjev na zahtjev za pojašnjenjem koji je uputio Sud (
8
) tako i debate koje su se pred njim odvile na raspravi dopustile su pokazati da mađarske vlasti sustavno provode predmetni posebni postupak kako bi priznale valjanost i učinkovitost stranih presuda u mađarskom pravu. Osobito, kao što to pokazuje glavni postupak, taj posebni postupak mađarske vlasti provode neovisno o izvršenju kazne u Mađarskoj ili uzimanja u obzir takve presude u okviru kaznenog postupka koji se odvija u toj državi članici. Ni Okvirna odluka Vijeća 2008/909/PUP, od 27. studenoga 2008, o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj uniji (
9
), ni Okvirna odluka Vijeća 2008/675/PUP, od 24. srpnja 2008., o poštovanju presuda među državama članicama Europske unije u novom kaznenom postupku (
10
), nisu stoga primjenjive u ovom predmetu.
42.
Osim toga, upis u mađarsku kaznenu evidenciju sudske osude koju je izrekao sud druge države članice uvjetovan je prethodnom provedbom posebnog postupka priznavanja koji prema sudu koji je uputio zahtjev podrazumijeva da on prevede austrijsku presudu na mađarski jezik.
43.
No, takav je postupak, kao što ćemo dokazati, suprotan europskom sustavu razmjene podataka iz kaznene evidencije između država članica koji je uspostavljen Okvirnom odlukom 2009/315 i Odlukom 2009/316.
44.
Naime, iz ta dva akta proizlazi da se upis presude Landesgerichta Eisenstadt (regionalnog suda u Eisenstadtu) u mađarsku kaznenu evidenciju treba izvršiti ne u okviru posebnog postupka priznavanja kako je predviđen mađarskim pravom, već izravno na temelju obavijesti koju je poslala država članica koja je izrekla osuđujuću presudu u okviru ECRIS‑a. Slanje presude nije načelno nužno, kao ni njezin prijevod.
45.
Okvirna odluka 2009/315 doprinosi postizanju ciljeva predviđenih mjerom br. 3 programa mjera za provođenje načela uzajamnog priznavanja odluka u kaznenim stvarima (
11
) koje je donijelo Vijeće Europske unije 29. studenoga 2000., sukladno zaključcima Europskog vijeća u Tampereu od 15. i 16. listopada 1999. Mjera br. 3 tog programa predlaže u biti uvesti jedinstveni obrazac za zahtjeve za pribavljanje izvoda iz kaznenih evidencija preveden na sve službene jezike Unije. Korištenje jedinstvenih obrazaca ima za cilj olakšati uzajamnu pravnu pomoć u kaznenim stvarima (
12
).
46.
Kao što to navodi uvodna izjava 9. Okvirne odluke 2009/315, ona treba „zamijeniti članak 22. Europske konvencije o uzajamnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima [potpisane u Strasbourgu 20. travnja 1959.]. Povrh obveza da država članica koja izriče osuđujuću presudu dostavlja podatke državama članicama čije državljanstvo ima osoba na koju se odnosi osuđujuća presuda koju ova okvirna odluka uključuje i dalje razrađuje, uvodi se obveza država članica čije državljanstvo ima osoba da pohranjuje tako prenesene podatke kako bi se osiguralo da su u potpunosti u mogućnosti odgovoriti na zahtjeve za dostavom podataka drugih država članica”.
47.
Okvirna odluka 2009/315 tako ublažava jednu od disfunkcija sustava koji je uspostavila Europska konvencija o uzajamnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima, odnosno teškoću razumijevanja eventualno prenesene informacije. Teškoće prijevoda mogle bi djelomično objasniti to nerazumijevanje (
13
).
48.
Ta okvirna odluka stoga želi poboljšati protok informacija uvođenjem informatiziranog sustava. Svaki sustav razmjene podataka o osuđujućim presudama mora imati za cilj omogućiti konačnom korisniku da putem njegove nacionalne kaznene evidencije, u vrlo kratkom roku, sigurnim elektroničkim putem dobije iscrpne i lako razumljive informacije o osuđujućim presudama koje su izrečene osobi na području Unije. Korištenje standardiziranog europskog formata koji priznaju sve države članice, koji se temelji na korištenju oznaka, olakšava prijevod razmijenjenih informacija i svima ih čini razumljivijima.
49.
Kako uvodna izjava 17. Okvirne odluke 2009/315 navodi, „[p]oboljšano kruženje podataka o osuđujućim presudama od male je koristi ako ih država članica koja ih zaprima ne može razumjeti. Međusobno se razumijevanje može poboljšati stvaranjem „standardiziranog europskog formata” koji bi omogućavao razmjenu podataka u jedinstvenom elektroničkom obliku koji bi se mogao strojno čitati. Podaci o osuđujućim presudama trebaju se dostavljati na službenom jeziku ili nekom od službenih jezika te države članice”. Iz te uvodne izjave proizlazi da „[p]odaci o osuđujućim presudama trebaju se dostavljati na službenom jeziku ili nekom od službenih jezika te države članice”.
50.
Sukladno njezinu članku 1. točki (a) Okvirna odluka 2009/315 ima za cilj definirati načine na koje država članica koja je izrekla osuđujuću presudu prenosi informacije koje se tiču te osude državi članici čiji je osuđena osoba državljanin. Prema članku 1. točki (c) te okvirne odluke, ona želi također „utvrditi okvir za informacijski sustav razmjene podataka o osuđujućim presudama između država članica”.
51.
Članak 4. stavak 1. navedene okvirne odluke predviđa da „[s]vaka država članica poduzima potrebne mjere kako bi osigurala da su uz sve osuđujuće presude izrečene na njezinu državnom području priložene, prilikom upisa u njezinu kaznenu evidenciju, podaci o državljanstvu ili državljanstvima osuđene osobe ako je ona državljanin druge države članice”.
52.
Članak 4. stavak 2. prvi podstavak Okvirne odluke 2009/315 propisuje da „[s]redišnje tijelo države članice koja je izrekla osuđujuću presudu u najkraćem mogućem roku obavješćuje središnja tijela drugih država članica o svakoj osuđujućoj presudi izrečenoj na njezinu državnom području protiv državljana tih drugih država članica, koja je upisana u kaznenu evidenciju”.
53.
Toj obvezi obavještavanja koja tereti državu članicu koja je izrekla osuđujuću presudu dodaje se obveza za državu članicu čiji je osoba državljanin da sačuva prenesene informacije, sukladno onomu što je predviđeno člankom 5. stavkom 1. te okvirne odluke.
54.
Uostalom, članak 11. stavak 4. navedene okvirne odluke predviđa da Vijeće donosi mjere koje za cilj osobito imaju, sukladno točki (a) tog stavka „definiranje svih načina koji olakšavaju razumijevanje dostavljenih podataka i njihovo automatsko prevođenje”.
55.
Tako, kao što i proizlazi iz članka 1. stavka 1. Odluke 2009/316, ona stvara ECRIS. Prema članku 3. stavku 1. te odluke radi se o „decentraliziranom sustavu informacijske tehnologije koji se temelji na bazama podataka iz kaznenih evidencija svake države članice”.
56.
Kao što navodi uvodna izjava 6. navedene odluke, njezin cilj je „provedba Okvirne odluke 2009/315/PUP [...] radi uvođenja elektroničkog sustava razmjene informacija o osuđujućim presudama između država članica. Takav bi sustav trebao omogućivati prijenos informacija o osuđujućim presudama u obliku koji je jednostavan za razumijevanje. Trebalo bi, stoga, uspostaviti standardizirani format koji bi omogućio razmjenu informacija na jedinstven, elektronički način uz mogućnost jednostavnog računalnog prijevoda, kao i sve druge načine organiziranja i olakšavanja elektroničke razmjene informacija o osuđujućim presudama između središnjih tijela država članica.
57.
Osobito kao što proizlazi iz uvodne izjave 12. Odluke 2009/316, „[r]eferentne tablice kategorija kaznenih djela i kategorija kazni te mjera predviđenih u ovoj odluci trebale bi olakšati automatsko prevođenje i omogućiti drugim korisnicima da prilikom korištenja sustava razumiju poslane informacije”.
58.
U tom smislu članak 4. stavak 1. prvi podstavak navedene odluke predviđa da „[p]rilikom prijenosa informacija u skladu s člankom 4. stavcima 2. i 3. te člankom 7. Okvirne odluke 2009/315[...], o nazivu i pravnoj kvalifikaciji kaznenog djela i o mjerodavnim pravnim propisima, države članice navode odgovarajuću oznaku za svako od kaznenih djela navedeno prilikom prijenosa, kako je utvrđeno u tablici kaznenih djela iz Priloga A”.
59.
Također, članak 4. stavak 2. prvi podstavak Odluke 2009/316 predviđa da „[p]rilikom prijenosa informacija u skladu s člankom 4. stavkom 2. i stavkom 3. te člankom 7. Okvirne odluke 2009/315[...]_o sadržaju osuđujućih presuda, uključujući kazne kao i dodatne mjere, sigurnosne mjere te naknadne odluke kojima se mijenja izvršenje kazne, države članice navode oznaku za svaku kaznu i mjeru koja se navela prilikom prijenosa, kako je navedeno u tablici kazni i mjera u Prilogu B”.
60.
Te mjere olakšavaju razmjenu informacija među državama članicama omogućavajući ujedno njihovo uzajamno razumijevanje.
61.
Kako je austrijska vlada vrlo jasno iznijela na raspravi, posebni postupak priznavanja presuda donesenih, u drugim državama članicama koji provode mađarske vlasti nije sukladan s mehanizmom koji je uveden Okvirnom odlukom 2009/315 i Odlukom 2009/316. One više ne predviđaju prijevod presuda o kaznenim stvarima koje su temelj razmjena informacija koje se tiču osuda.
62.
S jedne strane, takvi prijevodi presuda nisu potrebni. Naime, korištenjem standardiziranih oznaka i jednoličnog formata komunikacije, informacije koje se tiču osuđujućih presuda šalju se u obliku koji je lako razumljiv i koji omogućava automatsko prevođenje. To je dovoljno u svrhu upisa osuđujuće presude u kaznenu evidenciju države članice čiji je osoba državljanin.
63.
S druge strane, u kontekstu poput onog u glavnom postupku, prijevod presude donesene u drugoj državi članici nije dopušten. Naime, kao što je već bilo vidljivo, cilj Okvirne direktive 2009/315 je osigurati bolje širenje informacija koje se tiču osuđujućih presuda među državama članicama. K tomu, uzajamna sudska pomoć u području pretraživanja nacionalnih kaznenih evidencija mora biti organizirana na brz i učinkovit način. Drugim riječima, vrijeme koje protekne između upisa osuđujuće presude u kaznenu evidenciju države članice u kojoj se odvio kazneni postupak i upisa u kaznenu evidenciju države članice čiji je osuđenik državljanin mora također biti što kraće. U tom smislu, ako je upisu osuđujuće presude I. Balogha u mađarsku kaznenu evidenciju morao prethoditi prijevod presude koju je donio Landesgericht Eisenstadt (regionalni sud u Eisenstadtu), to bi bilo protivno tom cilju brzine. Pojednostavljenje i ubrzanje razmjena informacija iz Okvirne odluke 2009/315 bilo bi dakle ugroženo.
64.
Doduše, Okvirna odluka 2009/315 razmatra mogućnost da država članica u kojoj je donesena osuđujuća presuda može državi članici čiji je osoba državljanin dostaviti dodatne informacije. Naime članak 4. stavak 4. te Okvirne odluke propisuje da „[d]ržava članica koja je dostavila podatke na temelju stavaka 2. i 3. dostavlja središnjem tijelu države članice čiji je osoba državljanin, na njezin zahtjev u pojedinačnom slučaju, primjerak osuđujuće presude i naknadne mjere kao i druge odgovarajuće informacije kako bi mogla odlučiti jesu li potrebne neke mjere na nacionalnoj razini (
14
)”.
65.
Iz sadržaja iste odredbe međutim proizlazi da je prijenos presuda u okviru sustava razmjene podataka iz kaznene evidencije uvedenog Okvirnom odlukom 2009/315 zamišljen kao iznimka. Naime, sustavno slanje presuda bilo bi, kao što sam prethodno naveo, protivno cilju te okvirne odluke da se olakša razmjena podataka iz kaznene evidencije između država članica. No, mađarske vlasti sustavno zahtijevaju od sudova drugih država članica, u okviru svojeg posebnog postupka priznavanja, dostavu osuđujućih presuda. Nadalje, mađarska vlada nije navela posebne razloge koji bi je naveli u konkretnom slučaju koji je predmet glavnog postupka, da od Landesgerichta Eisenstadt (regionalnog suda u Eisenstadtu) traži dostavu njegove presude. Naprotiv, automatska primjena posebnog postupka priznavanja stranih presuda je obrazloženje tog zahtjeva. Praksa mađarskih vlasti stoga se ne može smatrati opravdanom na temelju članka 4. stavka 4. Okvirne odluke 2009/315.
66.
Dostava presude koju je donio Landesgericht Eisenstadt (regionalni sud u Eisenstadtu) stoga nije bila ni potrebna ni dopuštena u okviru ECRIS‑a. A fortiori, iz tog utvrđenja proizlazi da troškovi koje bi sud koji je uputio zahtjev imao radi prijevoda takve presude ne bi bili stavljeni na teret I. Balogha.
67.
Sva prethodna izlaganja dovode me do toga da, posljedično, predložim Sudu da sudu koji je uputio zahtjev odgovori kako članak 1. stavke 1. i 2. i članak 3. stavke 1. i 2. Direktive 2010/64 treba tumačiti na način da se ne primjenjuju na situaciju poput one u glavnom postupku, kada sud jedne države članice namjerava prevesti presudu koju je donio sud druge države članice na jezik postupka te države, u okviru nacionalnog postupka priznavanja učinkovitosti stranih presuda. Osim toga, članak 4. stavak 2. i članak 5. stavak 1. Okvirne odluke 2009/315 kao i Odluku 2009/316, treba tumačiti na način da se protive tomu da upis u kaznenu evidenciju države članice u kojoj je sud druge države članice izrekao osuđujuću presudu bude podređen prethodnoj provedbi takvog postupka.
II – Zaključak
68.
S obzirom na prethodna razmatranja predlažem na pitanje koje je postavio Budapest Környéki Törvényszék (općinski sud u Budimpešti) odgovoriti na sljedeći način:
Članak 1. stavke 1. i 2. i članak 3. stavke 1. i 2. Direktive 2010/64/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 20. listopada 2010. o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenim postupcima, treba tumačiti na način da se ne primjenjuju na situaciju poput one u glavnom postupku, kada sud jedne države članice namjerava prevesti presudu koju je donio sud druge države članice na jezik postupka te države, u okviru nacionalnog postupka priznavanja učinkovitosti stranih presuda.
Članak 4. stavak 2. i članak 5. stavak 1. Okvirne odluke Vijeća 2009/315/PUP od 26. veljače 2009. o organizaciji i sadržaju razmjene podataka iz kaznene evidencije između država članica, kao i Odluku 2009/316/PUP od 6. travnja 2009. o uspostavi Europskog informacijskog sustava kaznene evidencije (ECRIS) na temelju članka 11. Okvirne odluke 2009/315/PUP treba tumačiti na način da se protive tomu da upis u kaznenu evidenciju države članice u kojoj je sud druge države članice izrekao osuđujuću presudu bude podređen prethodnoj provedbi takvog postupka.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
2
)	SL L 280, str. 1.
(
3
)	U svojim očitovanjima austrijska vlada iznosi međutim da je presuda koju je donio Landesgericht Eisenstadt (regionalni sud u Eisenstadtu) postala konačna 5. rujna 2014.
(
4
)	SL L 93, str. 33.
(
5
)	Taj je datum navela austrijska vlada na raspravi dok je u pisanim očitovanjima spominjala 19. rujna 2014.
(
6
)	SL L 93, str. 23.
(
7
)	Vidjeti osobito presudu Essent Energie Productie (C‑91/13, EU:C:2014:2206, t. 36. i navedenu sudsku praksu).
(
8
)	Sud je na temelju članka 101. Poslovnika Suda, pozvao Budapest Környéki Törvényszék (općinski sud u Budimpešti) da precizira je li presuda koju je donio Landesgericht Eisenstadt (regionalni sud u Eisenstadtu) bila poslana mađarskim vlastima isključivo u svrhu u svrhu njezinog upisa u kaznenu evidenciju osuđene osobe ili i u svrhu izvršenja kazne u Mađarskoj. O tom pitanju, sud koji je uputio zahtjev je odgovorio da je ministarstvo pravosuđa (Igazságügyi Minisztérium) u svojem zahtjevu od 1. listopada 2014. navelo Landesgerichtu Eisenstadt (regionalnom sudu u Eisenstadtu) da je potrebno dobiti presudu u svrhu priznavanje njezine učinkovitosti u Mađarskoj. Dodao je da je strana presuda jednom kada se prizna u Mađarskoj istovrijedna nacionalnoj osuđujućoj presudi koja je upisana u kaznenu evidenciju.
(
9
)	SL L 327, str. 27.
(
10
)	SL L 220, str. 32.
(
11
)	SL 2001., C 12, str. 10.
(
12
)	Vidjeti uvodne izjave 2. i 3. te Okvirne odluke.
(
13
)	Vidjeti točke 11. i 14. Komisijine Bijele knjige o razmjeni podataka o osuđujućim presudama i njihovim učincima u Europskoj uniji [COM(2005) 10 final].
(
14
)	Moj kurziv.