62014TO0383(02)
RJEŠENJE PREDSJEDNIKA OPĆEG SUDA
24. ožujka 2015. (
*1
)
„Privremena pravna zaštita — Javna nabava radova — Postupak javne nabave — Izgradnja i održavanje trigeneracijske elektrane — Odbijanje ponuditeljeve ponude i dodjela ugovora drugom ponuditelju — Zahtjev za suspenziju izvršenja — Fumus boni iuris — Nepostojanje hitnosti“
U predmetu T‑383/14 R,
Europower SpA, sa sjedištem u Milanu (Italija), koji zastupaju G. Cocco i L. Salomoni, odvjetnici,
podnositelj zahtjeva,
protiv
Europske komisije, koju zastupaju L. Cappelletti, L. Di Paolo i F. Moro, u svojstvu agenata,
druga stranka u postupku,
koju podupire
CPL Concordia Soc. coop., sa sjedištem u Concordiji Sulla Secchia (Italija), koji zastupa A. Penta, odvjetnik,
intervenijent,
povodom zahtjeva za odgodu izvršenja, u bitnome, Odluke od 3. travnja 2014. kojom je Komisija odbila ponudu Europowera u okviru postupka javne nabave JRC IPR 2013 C04 0031 OC za izgradnju trigeneracijske elektrane s plinskom turbinom i njezino održavanje na lokaciji njezina Zajedničkog istraživačkog centra (JRC) u Ispri (Italija) (SL 2013/S 137‑237146) i dodijelila ugovor društvu CPL Concordia te, posljedično, svih drugih kasnijih odluka,
PREDSJEDNIK OPĆEG SUDA
donosi sljedeće
Rješenje (
1
)
Okolnosti spora
1
Europska komisija objavila je 17. srpnja 2013. u Službenom listu Europske unije postupak javne nabave u skladu s otvorenim postupkom pod brojem JRC IPR 2013 C04 0031 OC za izgradnju trigeneracijske elektrane s plinskom turbinom i njezino održavanje na lokaciji njezina Zajedničkog istraživačkog centra (JRC) u Ispri (Italija). Rok za dostavu ponuda i datum otvaranja ponuda, nakon ispravka objavljenog u Službenom listu, određeni su za 15. i 21. studenoga 2013. Dokument naslovljen „Upravni prilog“, koji se nalazi u pozivu na dostavu ponuda, navodi da se dodjela ugovora temelji na ekonomski najpovoljnijoj ponudi utvrđenoj na temelju ukupnog troška i tehničkoj kvaliteti te da se može dodijeliti najviše 80 bodova za ukupnu cijenu i najviše 20 bodova za tehničku kvalitetu ponude.
2
Komisija je 21. studenoga 2013. počela s otvaranjem ponuda. Nakon provjere njihovih usklađenosti, komisija ustanovljena u tu svrhu ocijenila je ponude i 21. ožujka 2014. izdala izvješće.
3
Dopisom od 3. travnja 2014. Komisija je obavijestila podnositelja zahtjeva Europower SpA da njegova ponuda nije prihvaćena jer je konačna ocjena koja je za nju dodijeljena bila niža od one koja je dodijeljena za ponudu intervenijenta CPL Concordia Soc. coop.
4
Dopisom od 7. travnja 2014. podnositelj je podnio zahtjev za pristup sljedećim dokumentima: odluci o dodjeli predmetnog ugovora, zapisniku o ocjeni, ponudi odabranog ponuditelja, informacijama o značajkama i relativnim prednostima ponude odabranog ponuditelja i ugovoru koji je sklopljen ili je u postupku sklapanja s odabranim ponuditeljem.
5
Dopisom od 11. travnja 2014. Komisija je podsjetila da je ugovor dodijeljen intervenijentu i obavijestila o značajkama ponude odabranog ponuditelja i ocjenama koje je ta ponuda dobila.
6
Podnositelj zahtjeva 15. travnja 2014. podnio je zahtjev za, među ostalim, dobivanje preslike dokumenata navedenih u zahtjevu za pristup od 7. travnja 2014. te je naveo da je podnio ponovljeni zahtjev za pristup dokumentima.
7
Komisija je 17. travnja 2014. odgovorila podnositelju zahtjeva podsjećajući da se tijekom provedbe postupka nabave ne mogu priopćiti nikakve dodatne informacije i da bi mu pristup dokumentaciji postupka javne nabave mogao biti odobren tek na kraju postupka koji je doveo do potpisivanja ugovora s odabranim operatorom.
Postupak i zahtjevi stranaka
8
Zahtjevom podnesenim tajništvu Općeg suda 30. svibnja 2014. podnositelj zahtjeva podnio je tužbu za poništenje Odluke od 3. travnja 2014. kojom je Komisija odbila ponudu podnositelja zahtjeva danu u okviru postupka javne nabave […], odluke kojom je Komisija dodijelila ugovor intervenijentu […] i samog ugovora […].
9
Zasebnim aktom, podnesenim tajništvu Općeg suda 22. srpnja 2014., podnositelj zahtjeva pokrenuo je ovaj postupak privremene pravne zaštite u kojemu od predsjednika Općeg suda u biti traži da:
—
suspendira primjenu odluke o odbijanju ponude podnositelja zahtjeva, odluke o dodjeli ugovora intervenijentu i, posljedično, kasnijih odluka;
—
poduzme sve potrebne mjere za osiguranje zatražene privremene pravne zaštite.
10
U svojem očitovanju na zahtjev za privremenu pravnu zaštitu, podnesenom tajništvu Općeg suda 7. kolovoza 2014., Komisija od predsjednika Općeg suda u biti traži da:
—
odbaci zahtjev za određivanje privremenih mjera kao nedopušten;
—
u svakom slučaju odbije zahtjev za određivanje privremenih mjera kao neosnovan;
—
o troškovima odluči naknadno.
11
Rješenjem od 9. rujna 2014. predsjednik Općeg suda dopustio je intervenciju u ovom predmetu na strani Komisije. Intervenijent je 23. rujna 2014. podnio očitovanje, a druge stranke podnijele su svoja očitovanja o njemu, i to Komisija 1. listopada 2014., a podnositelj zahtjeva 3. listopada 2014.
Pravo
Opća razmatranja
12
Iz usporedne analize članaka 278. i 279 UFEU‑a, s jedne strane, i članka 256. stavka 1. UFEU‑a, s druge strane, proizlazi da sudac postupka privremene pravne zaštite može, ako smatra da to okolnosti zahtijevaju, narediti suspenziju primjene akta koji se pobija pred Općim sudom ili odrediti potrebne privremene mjere.
13
Usto, članak 104. stavak 2. Poslovnika propisuje da zahtjevi za privremenu pravnu zaštitu moraju pobliže odrediti predmet spora, okolnosti zbog kojih postoji hitnost, kao i činjenične i pravne razloge koji na prvi pogled opravdavaju određivanje privremene mjere koja se zahtijeva. Stoga sudac postupka privremene pravne zaštite može odrediti suspenziju primjene i druge privremene mjere ako utvrdi da je njihovo određivanje činjenično i pravno na prvi pogled opravdano (fumus boni iuris) i da su u tom smislu hitne da ih je nužno odrediti i da proizvode učinak već prije odluke o glavnoj stvari, kako bi se izbjegla teška i nenadoknadiva šteta interesima stranke koja ih traži. Te su pretpostavke kumulativne, tako da zahtjeve za privremenu pravnu zaštitu valja odbiti već ako jedna od njih nije ispunjena (rješenje od 14. listopada 1996., SCK i FNK/Komisija, C‑268/96 P(R), Zb., EU:C:1996:381, t. 30.).
[omissis]
15
U ovom slučaju, uzimajući u obzir posebnu ulogu postupka privremene pravne zaštite u postupcima javne nabave i pravni okvir koji je uspostavio zakonodavac Europske unije glede postupaka javne nabave koje provode javni naručitelji država članica (vidjeti rješenje od 4. prosinca 2014., Vanbreda Risk & Benefits/Komisija, T‑199/14 R, Zb. (ulomci), EU:T:2014:1024, t. 16 do 20. i 157. do 162. i navedenu sudsku praksu), valja najprije ispitati je li podnositelj zahtjeva podnio dovoljno dokaza kako bi se moglo utvrditi postojanje fumus boni iuris.
[omissis]
Fumus boni iuris
17
Glede pretpostavke koja se odnosi na postojanje fumus boni iuris, valja podsjetiti da je ona ispunjena ako u stadiju postupka privremene pravne zaštite postoji važan pravni spor kojemu se rješenje otprve ne nazire, tako da zahtjev na prvi pogled nije očito neosnovan (vidjeti u tom smislu rješenja od 13. lipnja 1989., Publishers Association/Komisija, 56/89 R, Zb., EU:C:1989:238, t. 31. i od 8. svibnja 2003., Komisija/Artegodan i dr., C‑39/03 P‑R, Zb., EU:C:2003:269, t. 40.). Naime, budući da je svrha postupka privremene pravne zaštite zajamčiti punu učinkovitost konačne odluke koju tek treba donijeti, a da se izbjegne pravna praznina u pravnoj zaštiti koju pružaju sudovi Unije, sudac postupka privremene pravne zaštite mora samo „na prvi pogled“ ocijeniti osnovanost razloga istaknutih u postupku o glavnoj stvari kako bi utvrdio postoji li dovoljno visok stupanj vjerojatnosti da će tužba biti uspješna (rješenja od 19. prosinca 2013., Komisija/Njemačka, C‑426/13 P(R), Zb., EU:C:2013:848, t. 41. i od 8. travnja 2014., Komisija/ANKO, C‑78/14 P‑R, Zb., EU:C:2014:239, t. 15.).
18
U ovom predmetu tužitelj ističe pet razloga u prilog zahtjevu za suspenziju izvršenja. Prvim razlogom u biti tvrdi da odabrani ponuditelj nije ispunjavao tehničke zahtjeve iz dokumentacije postupka javne nabave jer se nije koristio kapacitetima drugih subjekata za ispunjenje tih zahtjeva. Drugim razlogom u biti tvrdi da je ocjena dodijeljena ponudi odabranog ponuditelja za deklariranu zajamčenu električnu učinkovitost nezakonita. Trećim razlogom u biti tvrdi da su radnje u svrhu dodjele ugovora poduzete tijekom jedne sjednice, što je u suprotnosti s načelima koja vrijede za postupke javne nabave. Četvrtim razlogom u biti prigovara zbog Komisijina odbijanja da mu dostavi određeni broj dokumenata i informacija. Naposljetku, petim razlogom u biti osporava pravilnost sastava komisije za otvaranje ponuda i imenovanje.
[omissis]
Drugi, treći, četvrti i peti razlog koje je istaknuo podnositelj zahtjeva
[omissis]
– Četvrti i peti razlog, koji se temelje ne nedostatku pristupa dokumentaciji postupka javne nabave
[omissis]
46
Slijedom toga, iz analize drugog, trećeg, četvrtog i petog razloga koje je istaknuo podnositelj zahtjeva proizlazi da se iz njih ne može utvrditi postojanje fumus boni iuris.
Prvi razlog, koji se odnosi na to da odabrani ponuditelj nije poštovao tehničke zahtjeve iz dokumentacije poziva na nadmetanje
47
Podnositelj zahtjeva tvrdi da odabrani ponuditelj ne ispunjava minimalne tehničke zahtjeve iz dokumentacije koja se odnosi na predmetni postupak javne nabave. Intervenijent osobito nije ispunio kriterije za odabir iz točke III.2.3. podtočke (c) poziva na nadmetanje jer, s jedne strane, taj poduzetnik nije sam izgradio barem dva kogeneracijska postrojenja električnog kapaciteta od najmanje 8 MW i, s druge strane, navedeni poduzetnik nije se mogao u svrhu ispunjenja tog kriterija koristiti kapacitetima drugih subjekata. Prema mišljenju podnositelja zahtjeva, ponuditelj je u skladu s tehničkim specifikacijama bio dužan proizvesti popis objekata sličnih onima koji su predmet ugovora i koje je izravno izgradio poduzetnik ponuditelj.
48
U tom smislu, kao prvo valja napomenuti da tekst poziva na nadmetanje koji se odnosi na uvjete za sudjelovanje u natječaju u pitanju ponuđaču izričito daju mogućnost da se koristi drugim gospodarskim subjektima. U tom slučaju, kako bi se zadovoljili kriteriji odabira, poziv na nadmetanje navodi da dokumentaciju i podatke potrebne u okviru odjeljka o osobnoj situaciji gospodarskih subjekata treba dostaviti svaki od tih subjekata.
[omissis]
52
Dakle, na prvi se pogled čini da je poziv na nadmetanje omogućio intervenijentu da se koristi drugim gospodarskim subjektima kako bi zadovoljio uvjete glede tehničkih kapaciteta, a da ne mora podnijeti dokaze o izgradnji koju je sam obavio.
53
Ostaje činjenica da je, kao što je to isticao podnositelj zahtjeva, u članku 12. petom stavku tehničkih specifikacija navedeno da „[t]ehnička ponuda treba sadržavati opće i tehničke podatke koji se izričito zahtijevaju u pozivu na podnošenje ponuda te sadržavati barem: popis sličnih objekata koje je izveo izravno poduzetnik ponuditelj [...] s naznakom glavnih značajki svakog od njih“.
54
U tom smislu, treba napomenuti da se ne čini da uključivanje odredbi točke 12. petog stavka tehničkih specifikacija, u kojima se pojavljuje naznaka na koju se poziva podnositelj zahtjeva, ima za cilj ograničavanje uvjeta za sudjelovanje u predmetnoj javnoj nabavi dodavanjem kriterija za odabir. Naprotiv, čini se da se tom odredbom želi naglasiti važnost prilaganja uz tehničku ponudu određenih informacija koje poziv na nadmetanje već izričito zahtijeva radi ocjene ponuditeljevih tehničkih kapaciteta.
[omissis]
57
Opseg naznaka na kojima se temelji prvi razlog podnositelja zahtjeva treba ispitati uzimajući u obzir ta razmatranja. Čini se da prva informacija iz točke 12. petog stavka tehničkih specifikacija, odnosno „popis sličnih objekata koje je izravno izveo poduzetnik ponuditelj, uključujući i pomoćnu građevinsku, mehaničku i elektro‑instrumentalnu opremu, s naznakom glavnih značajki svake od njih, upućuje na točku III.2.3. podtočku (c) poziva na nadmetanje, koja navodi „popis glavnih radova sličnih glavnom predmetu postupka javne nabave, obavljenih tijekom posljednjih 10 godina, s naznakom iznosa, instalirane električne energije, datumima ili rokovima za izvršenje te javnim i privatnim korisnicima“. Treba napomenuti, s jedne strane, da „se za svaki od obavljenih radova treba priložiti potvrda o konačnom preuzimanju ili drugi dokument kojim se dokazuje pravilna instalacija (primjerice, konačni račun)“ i, s druge strane, da „najmanje dva od tih projekata trebaju obuhvatiti izgradnju kogeneracijskog postrojenja minimalne električne energije od 8 MW“. Usporedba dviju formulacija omogućuje a priori isključivanje tumačenja koje slijedi podnositelj zahtjeva, a koje daje prednost odnosu između lex generalis i lex specialis jer, iako tekst koji se koristi u tehničkoj specifikaciji sadrži riječ „izravno“, koja može predstavljati pojašnjenje, ta je formulacija u drugim aspektima znatno nejasnija od one korištene u obavijesti o ugovoru. Naime, u prvoj formulaciji nije navedena nikakva vremenska naznaka. Osim toga, čini se da potonja formulacija omogućuje drukčije tumačenje od onoga koje je predložio podnositelj zahtjeva. Naime, može se shvatiti da se takav popis mora dostaviti ako i samo ako je ponuditelj izravno obavio tu vrstu radova. U suprotnom, taj se popis ne mora izraditi jer ne može postojati a da ne sprječava ponuditelja u sudjelovanju u postupku javne nabave, s obzirom na to da može zadovoljiti uvjete sudjelovanja iz poziva na nadmetanje tako da se koristi trećim osobama.
58
Iz ove analize proizlazi kako se čini da se informacije iz točke 12. petog stavka tehničkih specifikacija mogu tumačiti, s jedne strane, kao podsjetnik na kriterije za odabir formulirane u točki III.2.3. podtočkama (c), (d) i (e) poziva na nadmetanje i, s druge strane, kao da daju pojašnjenja glede dostave zahtijevanih informacija (naznaka blizine, pojašnjenje je li objekte izveo izravno ponuditelj).
59
Međutim, u ovom stadiju čini se da se tumačenje koje je podnositelj zahtjeva predložio ne može potpuno isključiti, osobito jer Komisija u svojem očitovanju ne iznosi nikakvo objašnjenje značenja pojma „izravno“ i razloge njegove prisutnosti.
60
Dakle, neizvjesnost glede tumačenja prisutnosti ovog pojma i njegova utjecaja na pravilnost predmetnog postupka navela je suca postupka privremene pravne zaštite na zaključak da postoji važan pravni spor kojemu se rješenje otprve ne nazire, tako da zahtjev na prvi pogled nije očito neosnovan (vidjeti u tom smislu rješenje od 10. rujna 2013., Komisija/Pilkington Group, C‑278/13 P(R), Zb., EU:C:2013:558, t. 67. i navedenu sudsku praksu).
61
S tim u svezi, međutim, treba podsjetiti da, u okviru vrlo posebnog spora glede provedbe postupka javne nabave, treba uzeti u obzir da, kada neuspješni ponuditelj može dokazati postojanje osobito ozbiljnog fumus boni iuris, ne može se od njega tražiti da dokaže da mu je odbijanje njegova zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu moglo uzrokovati nepopravljivu štetu jer to može prekomjerno i neopravdano ugroziti učinkovitost sudske zaštite koju uživa na temelju članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Takav fumus boni iuris postoji kada otkriva postojanje dovoljno jasne i ozbiljne nezakonitosti, čije se stvaranje ili produljenje učinaka mora spriječiti u najkraćem mogućem roku, osim ako se uravnoteženje prisutnih interesa tomu konačno protivi. U tim iznimnim okolnostima, sam dokaz ozbiljnosti štete uzrokovane neprovedbom suspenzije izvršenja pobijane odluke dovoljan je da bi se ispunio zahtjev hitnosti, s obzirom na potrebu da se takva nezakonitost liši učinaka (rješenje Vanbreda Risk & Benefits/Komisija, t. 15. gore, EU:T:2014:1024, t. 162.).
62
U ovom predmetu, međutim, ispitivanje drugog, trećeg, četvrtog i petog razloga nije dovelo do zaključka da postoji fumus boni iuris [...]. Isto tako, ispitivanje prvog razloga otkrilo je samo postojanje neizvjesnosti koja je navela suca postupka privremene pravne zaštite na zaključak da taj razlog nije potpuno irelevantan.
63
Iz toga slijedi da se postupanja i odluke Komisije u ovom predmetu ne mogu smatrati, u okviru ovog postupka, dovoljno očitim i ozbiljnim nezakonitostima prava Unije da bi trebalo izbjeći stvaranje njihovih učinaka u budućnosti, bez obveze podnositelja zahtjeva da dokaže nepopravljivu štetu koju bi pretrpio u slučaju neprovedbe suspenzije izvršenja pobijane odluke.
64
Stoga, budući da analiza razloga istaknutih u prilog zahtjevu za suspenziju izvršenja nije dovela do zaključka da postoji osobito ozbiljan fumus boni iuris, mora se ispitati pretpostavka koja se odnosi na hitnost kako bi se utvrdilo je li podnositelj dokazao postojanje kako ozbiljne tako i nepopravljive naravi štete za nastanak koje tvrdi da postoji opasnost.
Hitnost
65
Prema utvrđenoj sudskoj praksi, hitnost zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu mora se ocijeniti u odnosu na potrebu donošenja privremene odluke kako bi se stranci koja traži privremene mjere spriječio nastanak ozbiljne i nepopravljive štete. Ta je stranka dužna podnijeti ozbiljan dokaz da ne može čekati ishod postupka o glavnoj stvari a da osobno ne pretrpi štetu te vrste (vidjeti rješenje od 19. rujna 2012., Grčka/Komisija, T‑52/12 R, Zb., EU:T:2012:447, t. 36. i navedenu sudsku praksu).
66
U ovom predmetu podnositelj zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu na nešto više od jedne stranice iznio je razloge na temelju kojih smatra da zbog osporavanih mjera trpi ozbiljnu i nepopravljivu štetu. Prema njegovu mišljenju, s jedne strane, predmetni ugovor ključan je za nastavak njegove djelatnosti i, s druge strane, kod poduzetnika je u tijeku postupak smanjenja viška radnikana sličnom gradilištu i zbog te situacije bio je prisiljen otpustiti četiri osobe (i planira još dvije) jer te osobe ne mogu biti preraspoređene na druge projekte. S tim u svezi, ističe da je potreba otpuštanja radnika pokazatelj teškoća u kojima se nalazi u nedostatku dodjele predmetnog ugovora.
67
U tom smislu, treba utvrditi da tvrdnju podnositelja zahtjeva o važnosti mjerodavnog tržišta za nastavak njegove djelatnosti ne podržavaju nikakvi konkretni i precizni dokazi i nije joj priložena nikakva detaljna i potvrđena dokumentacija [...]. Prema tome, valja zaključiti da podnositelj zahtjeva nije dostavio nikakve konkretne dokaze o svojem financijskom položaju koji bi mogli navesti suca postupka privremene pravne zaštite da utvrdi postojanje ozbiljne i nepopravljive naravi navodne štete, a te su informacije nužne za procjenu hitnosti i trebaju se podnijeti u samom zahtjevu za privremenu pravnu zaštitu.
68
Glede potrebe otpuštanja radnika, jasno je, prvo, da je podnositelj zahtjeva pokrenuo postupak smanjenja viška radnika na sličnom gradilištu 17. ožujka 2014., prije odbijanja svoje ponude za predmetni ugovor. U skladu s ustaljenom sudskom praksom, navodna hitnost zbog rizika od ozbiljne i nepopravljive štete mora biti uzrokovana učincima pobijanog akta, što ovdje nije slučaj, jer do otpuštanja radnika nije došlo zbog provedbe pobijanih akata. U tom smislu, treba napomenuti da podnositelj zahtjeva u svojem očitovanju na intervenijentovo očitovanje navodi da je taj postupak proveden, u odnosu na stvarne odluke, tek nakon što je doznao za odbijanje svoje ponude za predmetni ugovor. Međutim, iz spisa proizlazi da su dopisi, na koje se podnositelj zahtjeva oslanja u prilog svojoj argumentaciji, upućeni zaposlenicima o kojima je riječ 18. lipnja 2014., samo posljedica navedenog postupka koji je pokrenut prije odluke o dodjeli predmetnog ugovora i stoga nisu s njome povezana.
[omissis]
70
U svakom slučaju, čak i pod pretpostavkom da ispitivanje prvog razloga koji je podnositelj zahtjeva istaknuo u prilog zahtjevu za suspenziju izvršenja dovodi do zaključka da postoji osobito ozbiljan fumus boni iuris, valja utvrditi da podnositelj zahtjeva u okviru ovog postupka nije iznio nijedan element kojim bi se mogla dokazati težina navodne štete.
71
S obzirom na prethodno navedeno, valja zaključiti da argumentaciji podnositelja zahtjeva glede ispunjenja pretpostavke hitnosti očito nedostaje osnova.
72
Ovaj zahtjev stoga treba odbiti zbog gore navedenih razloga te nije potrebno provesti odvagivanje između prisutnih interesa ni odlučiti o pitanjima koja je postavila Komisija glede dopuštenosti zahtjeva za suspenziju izvršenja kasnijih odluka na koje se poziva podnositelj zahtjeva.
Slijedom navedenoga,
PREDSJEDNIK OPĆEG SUDA
rješava:
1.
Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.
2.
O troškovima će se odlučiti naknadno.
U Luxembourgu 24. ožujka 2015.
Tajnik
E. Coulon
Predsjednik
M. Jaeger
(
*1
)	Jezik postupka: talijanski
(
1
)	Navedene su samo one točke rješenja za koje Opći sud smatra da ih je korisno objaviti.