62014CC0155
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
PAOLA MENGOZZIJA
od 3. rujna 2015. (
1
)
Predmet C‑155/14 P
Evonik Degussa GmbH,
AlzChem AG, prije AlzChem Trostberg GmbH, prije AlzChem Hart GmbH,
protiv
Europske komisije
„Žalba — Zabranjeni sporazumi — Tržište kalcijevog karbida u prahu, granulata kalcijeva karbida i magnezijeva granulata na značajnom dijelu tržišta EGP‑a — Određivanje cijena, podjela tržišta i razmjena informacija — Pretpostavka odlučujućeg utjecaja — Obaranje — Ponašanje društva kćeri protivno uputama njegova društva majke“
1.
Ovaj predmet se vodi povodom žalbe koju su Evonik Degussa GmbH (u daljnjem tekstu: Degussa) i AlzChem AG (
2
) (u daljnjem tekstu: AlzChem) podnijeli protiv presude Općeg suda Europske unije, Evonik Degussa i AlzChem/Komisija (
3
) (u daljnjem tekstu: pobijana presuda).
2.
Ovaj predmet daje Sudu novu priliku da se izjasni o pitanju pripisivanja društvu majci protutržišnog ponašanja društva kćeri. Sud je posebno pozvan da pobliže pojasni pod kojim uvjetima je moguće oboriti pretpostavku stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja (u daljnjem tekstu: kapitalna pretpostavka), razvijenu u sudskoj praksi u svrhu pripisivanja društvu majci povrede pravila tržišnog natjecanja od strane društva kćeri u kojem drži cijeli ili gotovo cijeli kapital.
3.
Osnovno pitanje koje se postavlja u ovom predmetu je pitanje je li kapitalna pretpostavka oborena u slučaju kada je dokazano da društvo majka drži 100 % kapitala društva kćeri koje je trebalo biti preuzeto, a to društvo kći je sudjelovalo u zabranjenom sporazumu u očitoj suprotnosti s izričitim i preciznim uputama njegovih društava majki da ne sudjeluje u tim protutržišnim aktivnostima. Osim pojašnjenja uvjeta koji se odnose na obaranje kapitalne pretpostavke, u ovom predmetu Sud će također moći iznijeti pojašnjenja u pogledu metodologije koju treba primijeniti u analizi dokaza i argumenata iznesenih u svrhu obaranja te pretpostavke.
I – Okolnosti spora
4.
Odlukom C (2009) 5791 final od 22. srpnja 2009. (
4
) (u daljnjem tekstu: sporna odluka) Europska komisija je utvrdila da su glavni dobavljači kalcijevog karbida i magnezija namijenjenih metalurškom i plinskom sektoru povrijedili članak 81. stavak 1. UEZ‑a (kasnije članak 101. stavak 1. UFEU‑a) i članak 53. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru od 2. svibnja 1992. (SL 1994., L 1, str. 3.) sudjelujući u razdoblju od 22. travnja 2004. do 16. siječnja 2007. u jedinstvenoj i trajnoj povredi (
5
). Komisija je pokrenula postupak koji je doveo do usvajanja sporne odluke nakon što je Akzo Nobel NV na temelju Obavijesti o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni u slučajevima kartela (u daljnjem tekstu: Obavijest o oslobađanju od kazne) podnio zahtjev za oslobađanje od kazne (
6
). Žalitelji su također podnijeli zahtjev za oslobođenje od kazne na temelju iste obavijesti.
5.
Komisija je u spornoj odluci utvrdila da su žalitelji sudjelovali u povredi tijekom četiri mjeseca, od 22. travnja do 30. kolovoza 2004. (
7
). Njihova odgovornost za povredu bila je utvrđena isključivo zbog izravnog sudjelovanja u povredi članova osoblja društva SKW Stahl‑Technik GmbH & Co. KG‑a (u daljnjem tekstu: SKW) (
8
) koje je tijekom navedenog razdoblja bilo društvo kći u 100 % vlasništvu žaliteljâ (
9
). Dana 30. kolovoza 2004. žalitelji su ustupili SKW društvu Arques Industrie AG, koje je postalo Gigaset AG (u daljnjem tekstu: Gigaset) (
10
), s gospodarskim učinkom retroaktivno od 1. siječnja 2004.
6.
Zbog njihova sudjelovanja u povredi Komisija je u članku 2. točkama (g) i (h) sporne odluke izrekla žaliteljima, s jedne strane, novčanu kaznu u iznosu od 1,04 milijuna eura, za solidarno plaćanje s SKW‑om i, s druge strane, novčanu kaznu u iznosu od 3,64 milijuna eura, za čije plaćanje su bili naznačeni kao solidarno odgovorni.
7.
U navedenoj odluci Komisija je novčanu kaznu izrekla solidarno također i SKW‑u i njegovu novom društvu majci, Gigasetu, za njihovo sudjelovanje u povredi u razdoblju koje slijedi, između 1. rujna 2004. i 16. siječnja 2007.
II – Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
8.
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 5. listopada 2009. žalitelji su zahtijevali, kao glavni zahtjev, poništenje sporne odluke u dijelu u kojem se ona na njih odnosi i, kao podredni zahtjev, smanjenje iznosa njihove novčane kazne i preinaku sporne odluke.
9.
Pobijanom presudom Opći sud djelomično je prihvatio tužbu. Ponajprije je utvrdio da je Komisija počinila pogrešku kada je zbog recidivizma povećala novčanu kaznu izrečenu AlzChemu (
11
). Potom je utvrdio da je Komisija, odabiranjem najmanjeg smanjenja iznosa novčane kazne predviđenog u Obavijesti o oslobađanju od kazne (
12
), povrijedila tu obavijest (
13
). Potom je utvrdio da je Komisija, primjenjivanjem u izračunu novčane kazne multiplikatora 0,5 koji odgovara sudjelovanju u povredi u trajanju od šest mjeseci, iako su žalitelji u povredi sudjelovali samo četiri mjeseca, povrijedila načelo proporcionalnosti (
14
). Naposljetku, utvrdio je da je Komisija, neuzimanjem u obzir ulazne naknade u okviru izračuna solidarne odgovornosti SKW‑a, povrijedila načelo jednakog postupanja (
15
). Opći sud je tužbu u preostalom dijelu odbio.
10.
U tim uvjetima Opći sud je ponajprije poništio članak 2. točke (g) i (h) sporne odluke u dijelu u kojem se on odnosi na žalitelje.
11.
U točkama 287. do 289. pobijane presude Opći sud je, potom, izvršavanjem svoje neograničene nadležnosti preinačio novčane kazne izrečene žaliteljima za njihovo sudjelovanje u povredi te je izrekao sljedeće novčane kazne (
16
):
—
žaliteljima solidarno: 2,49 milijuna eura, što znači da se smatra kako su podmirili ovu novčanu kaznu u iznosu u kojem ju je platio SKW na temelju novčane kazne koja mu je izrečena u spornoj odluci, i
—
Degussi, jedinoj odgovornoj za plaćanje ove kazne u iznosu od 1,24 milijuna eura.
III – Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka
12.
Svojom žalbom žalitelji od Suda zahtijevaju da:
—
ukine pobijanu presudu u dijelu u kojem pogađa žalitelje i da poništi spornu odluku u dijelu u kojem se odnosi na žalitelje;
—
podredno, smanji novčane kazne izrečene žaliteljima u spornoj odluci i, podredno, u slučaju odbijanja prethodnog zahtjeva, preinači spornu odluku na način da je SKW solidarno odgovoran za cijeli iznos novčanih kazni izrečenih žaliteljima;
—
podredno, u slučaju odbijanja prethodnog zahtjeva, ukine pobijanu presudu i vrati predmet Općem sudu, i
—
naloži Komisiji snošenje troškova.
13.
Komisija od Suda zahtijeva da:
—
odbije žalbu, i
—
naloži žaliteljima snošenje troškova ovog postupka.
14.
Stranke su svoja stajališta iznijele pisano kao i na raspravi održanoj 4. lipnja 2015.
IV – Analiza
15.
U prilog svojoj žalbi su žalitelji istaknuli pet žalbenih razloga, s time da su četvrti i peti žalbeni razlog istaknuti podredno.
16.
Međutim, žalitelji su na raspravi, nakon jednog pitanja, izvijestili da se, s obzirom na presudu koju je Sud proglasio nakon podnošenja njihove žalbe u predmetima Komisija i dr./Siemens Österreich i dr. (
17
), odriču svojeg drugog žalbenog razloga (
18
).
A – Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 81. UEZ‑a kao i načela osobne odgovornosti, pretpostavke nevinosti i odgovornosti na temelju krivnje
1. Argumentacija stranaka
17.
Svojim prvim žalbenim razlogom, koji obuhvaća točke 70. do 119. pobijane presude, žalitelji tvrde da je Opći sud povrijedio članak 81. UEZ‑a i načela osobne odgovornosti, pretpostavke nevinosti i odgovornosti na temelju krivnje jer im je, pogrešno, pripisao protutržišno ponašanje njihova društva kćeri SKW‑a iako su, u jednom određenom slučaju, iznimno uspjeli oboriti kapitalnu pretpostavku. Odbijanjem njihovih argumenata Opći sud je primijenio pogrešan kriterij za obaranje te pretpostavke te se oslonio na prevelike zahtjeve povrijedivši njezin oboriv karakter.
18.
Žalitelji ponajprije prigovaraju Općem sudu da je bio u krivu kada je u točkama 102. do 107. pobijane presude odbio njihovu argumentaciju da okolnost da je SKW sudjelovao u spornom zabranjenom sporazumu ne poštujući njihove izričite upute da ne sudjeluju u toj vrsti aktivnosti dokazuje da oni ne izvršavaju odlučujući utjecaj na SKW. Stoga, s jedne strane, ponašanje „odmetnutog društva kćeri” („rogue subsidiary”) u očitoj proturječnosti s uputama društva majke, kao što je ponašanje SKW‑a u predmetnom slučaju, dokazuje nepostojanje odlučujućeg utjecaja i jasno obara kapitalnu pretpostavku.
19.
S druge strane, razmatranja Općeg suda u točkama 106. i 107. pobijane presude u pogledu izjava pod prisegom S.-a (
19
) i N.-a (
20
) – u vrijeme nastanka činjenica direktora („Vorstand”) AlzChema i poslovnog direktora SKW‑a – nisu poštovala doseg pripisivanja odgovornosti na temelju članka 81. UEZ‑a. Da bi žaliteljima pripisao protupravno ponašanje Opći sud se zadovoljio hipotetskim utjecajem na SKW iako, prema ustaljenoj sudskoj praksi, za takvo pripisivanje nije dovoljna mogućnost izvršavanja odlučujućeg utjecaja, nego je nužno da se taj utjecaj stvarno i izvršava. Za utvrđivanje stvarnog izvršavanja utjecaja potrebno je ne samo da društvo majka daje uputu, nego i da društvo kći tu uputu i provodi. Opći sud je stoga pripisivanje povrede temeljio na objektivnoj odgovornosti bez krivnje, povrjeđujući načela osobne odgovornosti, pretpostavke nevinosti i odgovornosti na temelju krivnje.
20.
Osim toga, žalitelji osporavaju analizu iz točaka 101. i 102. pobijane presude na temelju koje je Opći sud, na temelju utvrđenja da veze koje su ih spajale prije SKW‑a nisu bile izmijenjene 2004., odlučio odbiti njihove navode da oni 2004. nisu izvršavali odlučujući utjecaj na SKW. Ova ocjena sadržava dvostruku pogrešku. S jedne strane, Opći sud se ograničio na ocjenu odnosa između SKW‑a i žalitelja u pogledu podjele udjela društva i rukovodećeg osoblja a da nije analizirao na koji način su ti odnosi konkretno organizirani. S druge strane, žalitelji ne moraju dokazati nikakvu izmjenu njihovih veza sa SKW‑om jer nisu nikada izvršavali odlučujući utjecaj na to društvo kćer.
21.
Naposljetku, žalitelji prigovaraju Općem sudu da je pogriješio kada je odbio njihov argument koji se temeljio na nepostojanju njihova odlučujućeg utjecaja na SKW s obzirom na to da je potonji obavljao svoju djelatnost samostalno, da njegova gospodarska djelatnost nije nikada bila dio njihove osnovne operativne djelatnosti i da su oni sami od prvog dana htjeli nastaviti s njegovim prijenosom. Konkretno, u točkama 84. do 87., 88. i 89., 95. do 97. i 108. do 113. pobijane presude, Opći sud se oslanjao jedino na eventualni teorijski utjecaj žalitelja na SKW kako bi im pripisao povredu, u točkama 93., 94. i 98. pobijane presude pogrešno je primijenio teret dokazivanja, a u točkama 84. do 87. je iskrivljavao dokaze.
22.
Komisija smatra da okolnost da je društvo majka davalo upute potvrđuje općenito hijerarhijski nadređen odnos naspram društvu kćeri, a time i postojanje veza koje dokazuju postojanje gospodarske jedinice. Nepoštovanje uputa da ne sudjeluju u zabranjenim sporazumima protivnima pravilima o tržišnom natjecanju nije dovoljno za obaranje kapitalne pretpostavke. Riječ je samo o sporadičnoj povredi. Usto, postojanje gospodarske jedinice proizlazi iz ukupne ocjene. Prema mišljenju Komisije, ništa ne sprječava Opći sud da za razdoblje prije spornih ponašanja, u konkretnom slučaju za razdoblje prije 1. siječnja 2004., donese zaključak o postojanju razdoblja povrede. Kapitalnu pretpostavku, osim toga, potvrđuje skup dodatnih indicija i razmatranja koja uopće nisu bila spekulativne naravi.
2. Analiza
a) Uvodne napomene
23.
Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da se povreda pravila o tržišnom natjecanju koju je počinilo društvo kći može pripisati društvu majci osobito u slučaju kada društvo kći – iako ima vlastitu pravnu osobnost – ne odlučuje samostalno o svojem ponašanju na tržištu, nego uglavnom provodi upute koje mu daje društvo majka, posebice uzimajući u obzir gospodarske, organizacijske i pravne veze između ovih dviju pravnih osoba. Budući da u takvoj situaciji društvo majka i njezino društvo kći čine dijelove iste gospodarske jedinice, i tako čine jednog poduzetnika u smislu članka 81. UEZ‑a, Komisija može uputiti odluku kojom se društvu majci izriču novčane kazne a da pritom nije potrebno utvrditi osobnu uključenost društva majke u povredu (
21
).
24.
U određenom slučaju, u kojem društvo majka drži cijeli ili gotovo cijeli kapital svojeg društva kćeri koje je počinilo povredu, postoji oboriva pretpostavka (kapitalna pretpostavka) prema kojoj to društvo majka stvarno izvršava odlučujući utjecaj na svoje društvo kćer (
22
).
25.
Pod tim je uvjetima, za ispunjenje pretpostavke da društvo majka izvršava odlučujući utjecaj na poslovnu politiku društva kćeri, dovoljno da Komisija dokaže da društvo majka drži cijeli ili gotovo cijeli kapital društva kćeri. Komisija će tako moći utvrditi da je društvo majka solidarno odgovorno za plaćanje novčane kazne izrečene njegovu društvu kćeri osim ako društvo majka, na kojem leži teret obaranja te pretpostavke, ne iznese dovoljno dokaza na temelju kojih se može utvrditi da se njegovo društvo kći samostalno ponaša na tržištu (
23
).
26.
Na društvu majci je da u svrhu obaranja kapitalne pretpostavke podvrgne ocjeni sudova Unije sve dokaze vezano uz gospodarske, organizacijske i pravne veze između njega i njegova društva kćeri koji mogu dokazati da ne čine jednu gospodarsku cjelinu (
24
). Kako bi se utvrdilo odlučuje li društvo kći samostalno o svojem ponašanju na tržištu, valja uzeti u obzir sve relevantne čimbenike koji se odnose na te veze koje ujedinjuju društvo kćer i društvo majku, što može ovisiti o slučaju pa se stoga ne mogu taksativno nabrojati (
25
).
27.
Stoga, kada ispituje dokaze podnesene u svrhu obaranja kapitalne pretpostavke, Opći sud je dužan ocijeniti sve dokaze vezano uz organizacijske, gospodarske i pravne veze između društva majke i njegova društva kćeri iz kojih se može utvrditi da se potonje samostalno ponaša u odnosu na svoje društvo majku i da ta dva društva ne čine jedinstvenu gospodarsku cjelinu (
26
). Iako pojedini dokazi, uzeti pojedinačno, možda nisu dovoljni za obaranje predmetne pretpostavke, valja ocijeniti, u cjelini, dokaze koje je društvo majka podnijelo kako bi se utvrdilo je li to sve zajedno dovoljno za obaranje pretpostavke (
27
). U tom kontekstu, valja uzeti u obzir posljedice koje te veze koje postoje između društva majke i društva kćeri imaju u gospodarskoj stvarnosti na stvarno ponašanje na tržištu (
28
).
28.
S tim u vezi, valja međutim podsjetiti da u stadiju žalbe nije na Sudu da preispituje sve dokaze i da ocjenu Općeg suda zamijeni svojom ocjenom. Naime, Opći sud je jedini nadležan, s jedne strane, utvrditi činjenice, osim u slučaju kada sadržajna netočnost njegovih utvrđenja proizlazi iz isprava u spisu koje su mu podnesene i, s druge strane, ocijeniti te činjenice. Međutim, kada je Opći sud utvrdio ili ocijenio činjenice, Sud je nadležan za izvršavanje nadzora nad pravnom kvalifikacijom tih činjenica i pravnih posljedica koje iz njih, prema mišljenju Općeg suda, proizlaze (
29
).
29.
Upravo s obzirom na ta načela valja analizirati argumentaciju koju su žalitelji istaknuli u potporu svojem prvom žalbenom razlogu, koja se odnosi isključivo na analizu Općeg suda koja odbacuje argumente koje su oni istaknuli kako bi oborili kapitalnu pretpostavku.
b) „Deduktivna” metodologija koju koristi Opći sud
30.
Valja ponajprije analizirati prigovor naveden u točki 20. ovog mišljenja, koji osporava pristup Općeg suda zauzet u točkama 101. i 102. pobijane presude. Naime, taj prigovor je prethodnog karaktera jer dovodi u pitanje metodologiju koju je Opći sud usvojio u svojem obrazloženju kada je odbacio argumente koje su žalitelji istaknuli u svrhu obaranja kapitalne pretpostavke.
31.
U pobijanoj presudi, prije detaljnog ispitivanja različitih argumenata žalitelja u svrhu obaranja kapitalne pretpostavke, Opći sud je uvodno istaknuo da su žalitelji na raspravi pojasnili svoju tvrdnju da nikada nisu izvršavali odlučujući utjecaj na SKW još od njegove kupnje u veljači 2001., ali da je to još više bio slučaj za razdoblje nakon 1. siječnja 2004., kada su se usredotočili na pregovore o prodaji SKW‑a (
30
).
32.
Na temelju te premise Opći sud je izvršio analizu u dvije etape argumenata koje su istaknuli žalitelji.
33.
S jedne strane, u točkama 79. do 99. pobijane presude, Opći sud je ocijenio te argumente za razdoblje prije 1. siječnja 2004. Nakon te ocjene, u točki 99. pobijane presude, je zaključio da ništa u argumentaciji žalitelja ni u spisu ne dokazuje da oni prije 1. siječnja 2004. nisu izvršavali odlučujući utjecaj na poslovnu politiku SKW‑a.
34.
S druge strane, u točki 101. navedene presude, Opći sud je utvrdio da iz spisa ne proizlazi – a ni žalitelji to ne navode – da su organizacijske, gospodarske i pravne veze koje ih ujedinjuju s društvom kćeri bile predmetom ikakvih izmjena u 2004.
35.
U tim uvjetima, u točki 102. pobijane presude, primjenjujući ono što možemo nazvati „deduktivnom metodologijom”, Opći sud je, zato što nije bilo promjena u vezama koje ujedinjuju SKW i žalitelje, zaključke koje je izvukao za razdoblje prije 1. siječnja 2004. prenio na razdoblje nakon toga dana, koje uključuje protupravno razdoblje žalitelja, od 22. travnja do 30. kolovoza 2004., datuma konačne prodaje SKW‑a Gigasetu. U toj istoj točki 102. Opći sud je stoga zaključio da se tvrdnja žalitelja da 2004. nisu izvršavali odlučujući utjecaj na SKW ne može prihvatiti.
36.
Žalitelji osporavaju obrazloženje Općeg suda iz točaka 101. i 102. pobijane presude i tvrde, s jedne strane, da Opći sud nije uzeo u obzir stvarnost veza koje ih ujedinjuju sa SKW‑om i, s druge strane, da u svrhu obaranja kapitalne pretpostavke oni nisu bili dužni ni na koji način dokazati da je 2004. došlo do izmjene organizacijskih, gospodarskih i pravnih veza koje ih ujedinjuju sa SKW‑om.
37.
S tim u vezi, valja podsjetiti da se pripisivanje društvu majci povrede koju je počinilo društvo kći, kao što i proizlazi iz sudske prakse navedene u točkama 23. do 25. ovog mišljenja, temelji na zaključku da oni čine, osobito u pogledu, organizacijskih, gospodarskih i pravnih veza koje postoje između ta dva subjekta, u trenutku počinjenja povrede istu gospodarsku cjelinu i, stoga, jednog poduzetnika u smislu članka 81. UEZ‑a.
38.
Da bi se protupravno ponašanje društva kćeri moglo pripisati društvu majci nužno je dakle da u trenutku kada je povreda počinjena ta dva subjekta čine gospodarsku cjelinu pa stoga treba upravo upućivanjem na razdoblje počinjenja povrede ispitati veze koje ujedinjuju društvo majku i društvo kćer i njihovo konkretno djelovanje kako bi se utvrdilo je li, kada je došlo do protupravnog ponašanja, prvi stvarno izvršavao odlučujući utjecaj na drugoga.
39.
Iz te iste perspektive povreda se može pripisati društvu majci primjenom kapitalne pretpostavke – koja je pretpostavka stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja – ako je ono držalo cijeli (ili gotovo cijeli) kapital društva kćeri tijekom razdoblja počinjenja povrede (
31
). Prema tome, za obaranje te pretpostavke, upravo upućivanjem na razdoblje počinjenja povrede, a ne na neko drugo razdoblje, društvo majka mora podnijeti dokaze koji su dovoljni za dokazivanje da ono samo i njegovo društvo kći u tom trenutku nisu činili jednu gospodarsku cjelinu.
40.
Iz svega prethodno navedenog slijedi da se analiza stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja mora odnositi na razdoblje počinjenja povrede i da, u načelu, za to razdoblje Komisija i Opći sud moraju cijeniti dokaze koje je društvo majka podnijelo u svrhu obaranja kapitalne pretpostavke.
41.
Međutim, prethodni zaključci ne prejudiciraju mogućnost da Komisija ili Opći sud, u okviru svoje ocjene, daju obrazloženje deduktivnog karaktera. Naime, nije isključeno da u pojedinim posebnim slučajevima zaključci vezano uz prethodno razdoblje mogu vrijediti također i za kasnije razdoblje.
42.
Smatram međutim da pri upotrebi takve deduktivne metodologije valja postupati s određenim oprezom. Naime, takav pristup ne smije zanemariti činjenicu da upravo upućivanjem na razdoblje počinjenja povrede treba utvrditi je li društvo majka stvarno izvršavalo odlučujući utjecaj na društvo kćer. Iz toga slijedi da se zaključci o utvrđivanju stvarnog postojanja organizacijske, gospodarske i pravne veze između ta dva subjekta u određenom trenutku ne mogu automatski prenijeti na drugo razdoblje. Njih naprotiv nužno treba cijeniti u kontekstu činjenica svojstvenih relevantnom razdoblju, odnosno razdoblju počinjenja povrede, kontekstu koji nije nužno isti kao onaj iz ranijeg razdoblja.
43.
Međutim, valja ustvrditi da, u predmetnom slučaju, kontekst činjenica relevantan za razdoblje prije 1. siječnja 2004. i kontekst za razdoblje koje slijedi nakon tog datuma, što uključuje razdoblje počinjenja povrede, nije bio isti. Naime, kao što su žalitelji u više navrata istaknuli, u razdoblju nakon 1. siječnja 2004. kontekst činjenica je karakteriziralo, protivno onome što je prevladavalo prije tog datuma, postojanje pregovora oko prodaje SKW‑a u koje su žalitelji bili uključeni.
44.
U tim uvjetima i s obzirom na razmatranja iz točaka 41. i 42. ovog mišljenja, smatram da je Opći sud počinio pogrešku kada je, primjenom deduktivne metodologije, na razdoblje počinjenja povrede automatski prenio zaključke do kojih je došao što se tiče veza koje su ujedinjavale žalitelje i SKW prije 1. siječnja 2004., bez ocjenjivanja tih veza u kontekstu činjenica svojstvenih navedenom razdoblju počinjenja povrede.
45.
S tim u vezi, ističem da tumačenje prve rečenice točke 102. pobijane presude može navesti na mišljenje, na prvi pogled, da je Opći sud došao do zaključka o stvarnom izvršavanju odlučujućeg utjecaja žaliteljâ na SKW u razdoblju nakon 1. siječnja 2004. isključivo na temelju zaključaka do kojih je došao u točki 101. iste presude, davanjem svojeg „deduktivnog” obrazloženja.
46.
Međutim, smatram da zajedničko tumačenje točaka 102. do 107. pobijane presude omogućuje da se smatra da u stvarnosti to nije bio slučaj i da je Opći sud izvršio analizu zaključaka koje je izvukao što se tiče veza koje su ujedinjavale žalitelje i SKW u razdoblju prije 1. siječnja 2004. u okviru određenog konteksta činjenica, na koji se žalitelji pozivaju kao specifičnog za razdoblje počinjenja povrede. Iz tih točaka naime proizlazi da je Opći sud razmatrao argumente žalitelja o stvarnom postojanju organizacijskih, gospodarskih i pravnih veza u situaciji u kojoj se nalazio SKW u samom tijeku postupka prodaje, što je, prema argumentaciji žalitelja, stvorilo pravni vakuum u okviru kojeg je došlo do ponašanja SKW‑a očitim zanemarivanjem uputa njegovih društava majki.
47.
Naposljetku, ne mogu izbjeći ustvrditi da u argumentaciji žalitelja postoji proturječnost kada, s jedne strane, navode da nisu nikada izvršavali odlučujući utjecaj na SKW, a s druge strane se pozivaju na „pravni vakuum” do kojeg je došlo uslijed postupka prodaje SKW‑a koji je i omogućio navedeno ponašanje SKW‑a.
48.
Iz prethodnih razmatranja, prema mojem mišljenju, proizlazi da prigovor glede točaka 101. i 102. pobijane presude, naveden u točki 20. ovog mišljenja, treba odbiti.
c) Ponašanje u očitoj proturječnosti s uputama društva majke
49.
Valja, potom, analizirati prigovor žaliteljâ koji se temelji na tome da je Opći sud počinio pogrešku kada nije utvrdio da ponašanje društva kćeri koje je u očitoj proturječnosti s izričitim uputama njegova društva majke da ne sudjeluje u protutržišnom ponašanju, kao što je ponašanje SKW‑a u predmetnom slučaju, dokazuje nepostojanje odlučujućeg utjecaja na društvo kćer te stoga obara kapitalnu pretpostavku. Žalitelji smjeraju osobito na analizu koju je Opći sud izvršio u točkama 106. i 107. pobijane presude, u pogledu izjava S.-a i N.-a navedenih u točki 19. ovog mišljenja i prigovaraju Općem sudu da se zadovoljio hipotetskim utjecajem kako bi im pripisao povredu.
50.
U predmetnom slučaju nesporno je utvrđeno da su žalitelji 2002. kao i 2004. dali SKW‑u preciznu uputu da ne sudjeluje u protutržišnim sporazumima na predmetnom tržištu. Nije ni osporeno da su tu uputu odgovorni u SKW‑u zanemarili i da je, stoga, do sudjelovanja u zabranjenom sporazumu za koji su žalitelji sankcionirani došlo zanemarivanjem te izričite i precizne upute.
51.
U pobijanoj presudi Opći sud je, s jedne strane, u točkama 90. do 92. zauzeo stajalište da činjenica da su tu uputu dali žalitelji predstavlja dodatnu indiciju koja potvrđuje postojanje njihova odlučujućeg utjecaja na društvo kćer. S druge strane, u točkama 106. i 107. navedene presude Opći sud je analizirao izjave gore navedenih S.-a i N.-a te je smatrao da one ne dokazuju da žalitelji 2004. nisu više izvršavali odlučujući utjecaj na SKW.
52.
S tim u vezi, treba ponajprije istaknuti da je, u načelu, točno da okolnost da društvo majka daje upute društvu kćeri općenito može predstavljati element indicije koji se može uzeti u obzir u analizi vezano uz utvrđivanje stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja (
32
). Međutim, iz sudske prakse navedene u točkama 23. i sljedećima ovog mišljenja proizlazi, s jedne strane, da izvršavanje odlučujućeg utjecaja mora biti stvarno i, s druge strane, da je moguće smatrati da društvo kći ne odlučuje samostalno o svojem ponašanju na tržištu kada provodi uglavnom upute koje mu daje društvo majka. Dakle, u načelu, upravo provedba uputa određuje djelotvornost izvršavanja odlučujućeg utjecaja. Nadalje, iz razmatranja iz točke 27. in fine ovog mišljenja proizlazi da nije moguće zanemariti, u analizi veza koje ujedinjuju društvo majku i društvo kćer, stvarnu prirodu njihova ponašanja.
53.
Iz prethodno navedenog smatram da se može zaključiti da se u situaciji u kojoj je nesporno utvrđeno da društvo kći nije poštovalo preciznu i točnu uputu koju je dalo društvo majka, sama činjenica da je ta uputa dana ne može smatrati indicijom stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja, kao što je to Opći sud smatrao u točkama 90. do 92. pobijane presude (
33
). Upravo suprotno, činjenica da uputa nije poštovana predstavlja, prema mojem mišljenju, element u korist nepostojanja stvarnog odlučujućeg utjecaja.
54.
S obzirom na navedeno, pitanje koje su postavili žalitelji tiče se toga je li očito zanemarivanje od strane društva kćeri izričitih i točnih uputa koje je dalo društvo majka da ne sudjeluje u protutržišnim aktivnostima na određenom tržištu, samo za sebe dovoljno da obori pretpostavka stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja.
55.
S tim u vezi, valja podsjetiti da je Sud u presudi Schindler Holding i dr./Komisija (
34
) presudio da nepoštovanje uputa koje su društva majke uputila svojim društvima kćerima u okviru „programa usklađivanja” („compliance programs”) da se suzdržavaju od protutržišnih poslovnih praksi ne zabranjuje pripisivanje odgovornosti društvima majkama za povredu prava zabranjenih sporazuma koju je počinilo njihovo društvo kći (
35
).
56.
Međutim, moram istaknuti da se ovaj predmet razlikuje od predmeta u kojem je donesena navedena presuda Schindler Holding i dr./Komisija. Naime, za razliku od direktiva danih u okviru programa usklađivanja, koje su bile dijelom općeg plana s ciljem izbjegavanja povrede prava tržišnog natjecanja kod poduzetnika, uputa koju su u predmetnom slučaju žalitelji dali 2002. i osobito 2004. bila je specifična i precizna i odnosila se na ponašanje na točno određenom tržištu (
36
). Iz toga proizlazi da se sudska praksa nužno ne primjenjuje automatski na predmetni slučaj.
57.
Ovaj predmet se također razlikuje, prema mojem mišljenju, od slučajeva zajednički nazvanih „odmetnuti zaposlenik” („rogue employee”) – na koji su žalitelji izričito upućivali kvalificirajući SKW kao „odmetnuto društvo kći” („rogue subsidiary”) – gdje je Sud bio suočen s argumentom vezanim uz izbjegavanje pripisivanja protupravnog ponašanja prema kojem se povreda pravila tržišnog natjecanja mogla pripisati pojedinačnim radnjama pojedinih (odmetnutih) zaposlenika uzetima pojedinačno (
37
).
58.
Naime, iako može postojati određena analogija između slučaja „odmetnutog zaposlenika” i onoga „odmetnutog društva kćeri” (
38
), ne bih rekao da su te dvije situacije nužno usporedive. Naime, u slučaju odmetnutog zaposlenika, riječ je o pripisivanju postupanja poduzetniku o kojem glavni direktori poduzetnika nisu imali spoznaja jer je do tog postupanja, s obzirom na to da ga je počinio suradnik koji je bio ovlašten postupati za račun poduzetnika, došlo unutar njegove sfere odgovornosti (
39
). Protivno tomu, pitanje pripisivanja društvu majci povrede koju je počinilo „odmetnuto društvo kći” odnosi se na pripisivanje pravnom subjektu protupravnih djelovanja koje je počinio različit pravni subjekt. Za takvo pripisivanje sudska je praksa razvila specifičan kriterij, odnosno stvarno izvršavanje odlučujućeg utjecaja iz kojeg proizlazi postojanje gospodarske jedinice (
40
). Jedino ako je taj specifični kriterij zadovoljen može se protupravno ponašanje koje je počinio pravni subjekt pripisati nekom drugom subjektu. Upravo u odnosu na taj kriterij valja analizirati predmetni slučaj.
59.
S tim u vezi, valja podsjetiti da, kao što sam to istaknuo u točkama 26. i 27. ovog mišljenja, prema ustaljenoj sudskoj praksi, analiza koja obuhvaća utvrđivanje je li kapitalna pretpostavka oborena pretpostavlja ocjenu svih dokaza koje je podnijelo društvo majka.
60.
Osim toga, iz sudske prakse navedene u točki 23. ovog mišljenja jasno proizlazi da društvo kći ne odlučuje samostalno o svojem ponašanju na tržištu ako, uglavnom, provodi upute koje mu daje društvo majka (
41
). U istoj perspektivi, Sud je nedavno potvrdio da, kako bi se dokazalo postojanje odlučujućeg utjecaja, nije potrebno da društvo kći provodi sve upute svojeg društva majke, osim ako nepoštovanje izdanih uputa nije pravilo, što se mora cijeniti s obzirom na sve dokaze kojima raspolaže Opći sud (
42
).
61.
Zaključak o postojanju gospodarske jedinice između društva majke i društva kćeri, koji je temelj za pripisivanje prvome odgovornosti za protupravno ponašanje drugoga, ne pretpostavlja stoga da društvo kći beziznimno provodi sve upute društva majke. Dovoljno je da društvo kći navedene upute uglavnom provodi (
43
). Iz toga slijedi da nepoštovanje sporadične i specifične upute koju je društvo majka dalo društvu kćeri, čak i ako je nesporno da je relevantna, ne može, samo za sebe, biti dokaz samostalnosti društva kćeri na tržištu i nije stoga dovoljno, samo za sebe, za obaranje kapitalne pretpostavke. Jedino ako analiza svih podnesenih dokaza dokaže da je nepoštovanje od strane društva kćeri uputa koje je izdalo društvo majka bilo pravilo može se smatrati da je kapitalna pretpostavka oborena.
62.
Međutim, u predmetnom slučaju, Opći sud nije utvrdio da je postojalo opće nepoštovanje od strane SKW‑a uputa koje su dali žalitelji koje bi dokazivalo da je društvo kći odlučivalo potpuno samostalno o svojem ponašanju na tržištu. Doduše, ne može se zanijekati da je zanemarivanje uputa od strane SKW‑a bilo relevantno i da je predstavljalo tešku povredu direktiva svojih društava majki. Međutim, iako takva povreda zasigurno predstavlja relevantnu okolnost koju treba uzeti u obzir prilikom ispitivanja svih dokaza podnesenih u svrhu obaranja kapitalne pretpostavke, ona nije, sama za sebe, dovoljna za obaranje te pretpostavke (
44
).
63.
Što se tiče konkretne ocjene izjava navedenih u točki 19. ovog mišljenja, ističem da, s obzirom na to da žalitelji nisu isticali iskrivljavanje dokaza, nije na Sudu da dovodi u pitanje ocjenu tih dokaza koju vrši Opći sud niti vrijednost koju im je on dao u svojoj analizi (
45
). S tim u vezi, ističem samo da je Opći sud smatrao da te izjave ne dokazuju da žalitelji nisu izvršavali odlučujući utjecaj na svoje društvo kćer, što je imalo za posljedicu da nisu mogli oboriti kapitalnu pretpostavku na kojoj se temelji pripisivanje odgovornosti žaliteljima. Stoga, kada tužitelji potvrđuju da obrazloženje iz točke 106. pobijane presude, koje dokazuje više ili manje hipotetski utjecaj, nije dovoljno da se njima pripiše odgovornost, žalitelji se nalaze u pogrešnoj perspektivi s obzirom na to da, kao što je uostalom detaljnije izneseno u točki 70. i sljedećima ovog mišljenja, one zanemaruju činjenicu da je do pripisivanja povrede žaliteljima došlo primjenom kapitalne pretpostavke.
64.
Iz svega prethodno navedenog proizlazi da prigovor koji se temelji na tome da ponašanje društva kćeri u očitoj proturječnosti s izričitim uputama njegova društva majke obara kapitalnu pretpostavku također treba odbiti.
d) Primjena prestrogog kriterija od strane Općeg suda koji kapitalnu pretpostavku čini neoborivom
65.
Žalitelji prigovaraju Općem sudu da je koristio pogrešan kriterij kada je za obaranje kapitalne pretpostavke postavio prevelike zahtjeve, zbog čega je to obaranje postalo nemoguće, što je u suprotnosti s člankom 101. UFEU‑a kao i s raznim drugim načelima. Konkretno, Opći sud im je pripisao povredu na temelju hipotetskog utjecaja iako su dokazali da nikada nisu stvarno izvršavali odlučujući utjecaj na svoje društvo kćer. U tom kontekstu, žalitelji se pozivaju na više točaka pobijane presude u kojima je Opći sud pogriješio kada je odbio njihove argumente primjenom tog pogrešnog kriterija.
66.
U tom pogledu, valja uvodno istaknuti da, iako u okviru postupka povodom žalbe Sud nije ovlašten, osim u slučaju iskrivljavanja, dovesti u pitanje ocjenu činjenica (
46
), on s druge strane može nadzirati pravnu kvalifikaciju činjenica Općeg suda, koja uključuje, prema ustaljenoj sudskoj praksi, pitanje o tome je li Opći sud primijenio ispravne pravne kriterije prilikom svoje ocjene činjenica i dokaza (
47
). Stoga je, samo s obzirom na tvrdnju žalitelja da je Opći sud primijenio pogrešan pravni kriterij prilikom ocjene dokaza podnesenih u svrhu obaranja kapitalne pretpostavke, njihova argumentacija dopuštena (
48
).
67.
U predmetnom slučaju, nesporno je da su žalitelji, tijekom razdoblja počinjenja povrede, izravno ili neizravno držali cijeli kapital SKW‑a, tako da je Komisija mogla u spornoj odluci, ispravno, primijeniti kapitalnu pretpostavku. U toj odluci Komisija se pozivala na određene činjenične elemente koji potvrđuju tu pretpostavku, u dijelu u kojem se ona odnosila na AlzChem (
49
) kao i u dijelu u kojem se odnosila na Degussu (
50
). Potom, u uvodnim izjavama 237. do 244. sporne odluke, Komisija je odbila argumente koje su žalitelji istaknuli u svrhu obaranja kapitalne pretpostavke (
51
).
68.
Opći sud je u točkama 70. do 119. pobijane presude analizirao argumente koje su istaknuli žalitelji ne praveći pritom razliku između argumenata koji imaju za cilj osporavanje dodatnih elemenata koji, prema mišljenju Komisije, potvrđuju kapitalnu pretpostavku i onih koji imaju za cilj izravno obaranje te pretpostavke.
69.
Žalitelji prigovaraju Općem sudu da je u više navrata odbio njihove argumente zadovoljavajući se s teorijskom mogućnošću odlučujućeg utjecaja iako je odlučujuće pitanje bilo je li utjecaj stvarno izvršavan. Stoga oni u svojoj argumentaciji ciljaju konkretno na analizu Općeg suda u točkama 84. do 87. pobijane presude, vezano uz obvezu SKW‑a da izvještava AlzChem, u točkama 88. i 89., vezano uz davanje odobrenja od strane AlzChema za više poslovnih odluka SKW‑a, u točkama 95. do 97., vezano uz mogućnost prodaje SKW‑a, kao i u točkama 108. do 113., vezano uz relevantne prihode SKW‑a. U svojem obrazloženju koje se odnosi na sve te argumente Opći sud je odbio argumente žalitelja temeljeći se na njihovu eventualnom teorijskom utjecaju na SKW, ali nije mogao dokazati stvarno izvršavanje odlučujućeg utjecaja.
70.
Argumentacija žalitelja zanemaruje, prema mojem mišljenju, činjenicu da se pripisivanje njihove odgovornosti temelji na kapitalnoj pretpostavci (
52
) i da je upravo na njima, prema sudskoj praksi navedenoj u točkama 26. i 27. ovog mišljenja, da podnesu dokaze dovoljne za dokazivanje da nisu izvršavali odlučujući utjecaj na SKW tijekom razdoblja počinjenja povrede. Žalitelji polaze od premise, nedokazane, da su dokazali nepostojanje stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja i da, stoga, nije dovoljno da Opći sud odbije njihove argumente temeljeći se isključivo na teorijskom utjecaju.
71.
Perspektiva u kojoj se nalaze žalitelji je dakle, prema mojem mišljenju, pogrešna. To poprilično očito proizlazi, primjerice, iz toga kada oni potvrđuju, u odnosu na analizu što se tiče davanja odobrenja od strane AlzChema, da se Opći sud nije mogao temeljiti na eventualnom teorijskom utjecaju kako bi odbio argument da nema stvarnog utjecaja ili kada navode, pozivajući se na argument koji se odnosi na relevantnost prihoda SKW‑a, da Opći sud mora „oboriti” argument da nije bilo stvarnog utjecaja.
72.
Međutim, kada dolazi do primjene kapitalne pretpostavke, Opći sud ne mora odgovoriti na argumente koje je istaknulo društvo majka na način da on sam dokazuje stvarno izvršavanje odlučujućeg utjecaja. Protivno tomu, na društvu majci je da podnese dovoljan dokaz koji dokazuje da se njegovo društvo kći samostalno ponaša na tržištu. Kao što to i proizlazi iz sudske prakse navedene u točkama 26. i 27. ovog mišljenja, Opći sud mora provesti analizu svih tih elemenata kako bi provjerio dokazuju li oni, protivno onome što se presumira primjenom kapitalne pretpostavke, da društvo majka nije stvarno izvršavalo odlučujući utjecaj na društvo kćer.
73.
Što se konkretno tiče analize Općeg suda iz točaka 84. do 87. pobijane presude, vezano uz obvezu izvještavanja AlzChema od strane SKW‑a, žalitelji tvrde da je Opći sud, zaključujući iz jednostavne obveze izvještavanja da postoji odlučujući utjecaj, iskrivio dokaze.
74.
Međutim, iskrivljavanje dokaza postoji kada se, bez potrebe posezanja za novim dokazima, ocjena postojećih dokaza čini očito pogrešnom (
53
).
75.
S tim u vezi, moram istaknuti da, čak i priznajući, kako to tvrde žalitelji, da je pretpostavka iz točke 87. pobijane presude, to jest da je zbog protoka informacija koji postoji između AlzChema i SKW‑a ovaj prvi intervenirao kako bi izmijenio odluke onoga drugog bio spekulativni zaključak, iz sudske prakse proizlazi da protok informacija između društva majke i njegova društva kćeri, a time dakle a fortiori i obveza „izvještavanja” kao što to proizlazi iz odgovora SKW‑a i Degusse navedenih u točkama 83. i 84. pobijane presude, predstavlja indiciju izvršavanja nadzora nad odlukama društva kćeri (
54
). Iz toga slijedi, prema mojem mišljenju, da Opći sud nije uopće iskrivio dokaze kada je u točki 87. pobijane presude potvrdio ocjenu Komisije iz uvodne izjave 229. treće alineje sporne odluke da postojanje tih odnosa predstavlja dodatnu indiciju koja potvrđuje kapitalnu pretpostavku.
76.
U odnosu na obrazloženja iz točaka 93., 94. i 98. pobijane presude žalitelji tvrde da je Opći sud pogrešno primijenio pravila o teretu dokazivanja vezano uz obaranje kapitalne pretpostavke. Naime, na njima je da dokažu ne to da je njihov odlučujući utjecaj nužno bio isključen, nego samo da u konkretnom slučaju nisu stvarno izvršavali nikakav utjecaj. Međutim, s tim u vezi, dovoljno je istaknuti da Opći sud u točkama presude na koje se odnosi ovaj argument nije uopće oborio teret dokazivanja, nego se ograničio na smatranje da argumenti koje su istaknuli žalitelji nisu bili dovoljni, sami za sebe, za obaranje kapitalne pretpostavke ili da nisu bili relevantni u tu svrhu.
77.
Naposljetku, što se tiče argumenta prema kojem ju je konkretna primjena te pretpostavke, kako ju je primijenila Komisija i potvrdio Opći sud, učinila neoborivom, dovoljno je podsjetiti da iz sudske prakse Suda proizlazi da činjenica da je teško podnijeti protudokaz potreban za opovrgavanje te pretpostavke ne znači odmah i da je pretpostavka zapravo neoboriva (
55
).
78.
S obzirom na sva ova razmatranja, prigovor koji se temelji na tome da je Opći sud primijenio prestrogi kriterij koji čini kapitalnu pretpostavku neoborivom treba također odbiti. Iz toga slijedi da prvi žalbeni razlog treba odbiti u cijelosti.
B – Treći žalbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja kao i načela jednakog postupanja
1. Argumentacija stranaka
79.
Svojim trećim žalbenim razlogom, usmjerenim protiv točaka 287. do 289. pobijane presude, žalitelji tvrde da je Opći sud povrijedio načelo jednakog postupanja, njihovo pravo na saslušanje kao i svoju obvezu obrazlaganja.
80.
S jedne strane, u točkama 272. do 275. pobijane presude, Opći sud je utvrdio da je Komisija, prilikom izračuna ukupne solidarne odgovornosti SKW‑a, pogriješila kada je propustila uzeti u obzir ulaznu naknadu te posljedično da je povrijedila načelo jednakog postupanja kao i načela koja uređuju određivanje solidarnih novčanih kazni. S druge strane, kao što proizlazi iz paralelne presude o tužbi koju je podnio SKW (
56
) i kao što su to žalitelji istaknuli u svojoj replici, Komisija nije ni bila dužna smanjiti novčanu kaznu na temelju Obavijesti o oslobađanju od kazne SKW‑a jer zahtjev za smanjenje kazne koji su žalitelji podnijeli ne vrijedi za SKW, s time da potonji nije ni podnio vlastiti zahtjev za smanjenje kazne. Da Komisija nije počinila ove pogreške, novčana kazna izrečena SKW‑u za prvi dio povrede morala bi biti znatno veća.
81.
U tim uvjetima, žalitelji tvrde da je Opći sud povrijedio načelo jednakog postupanja time što nije smanjio njihove novčane kazne u svrhu uklanjanja nezakonite neproporcionalnosti između novčanih kazni izrečenih žaliteljima i onih izrečenih SKW‑u, iako je u sličnoj situaciji u paralelnoj presudi Gigaset/Komisija (
57
) smanjio novčanu kaznu Gigasetu, novom društvu majci SKW‑a, presuđujući da načelo jednakog postupanja nameće da, u izostanku smanjenja iznosa novčane kazne SKW‑a, valja smanjiti kaznu Gigasetu. Osim toga, ne odgovorivši na argumente istaknute u replici da žalitelji nisu bili u mogućnosti to prije istaknuti, Opći sud je povrijedio pravo na saslušanje i svoju obvezu obrazlaganja.
82.
Komisija ističe da u predmetnom slučaju nije bilo povrede načela jednakog postupanja. Navedena presuda Gigaset/Komisija odnosi se na drukčiji slučaj. Argumenti koji se odnose na novčanu kaznu SKW‑u idu izvan predmeta prvostupanjskog postupka, kao što to izričito i proizlazi iz točke 266. pobijane presude. Argument da SKW nije mogao imati koristi od smanjenja na temelju oslobođenja od kazne bio bi proturječan argumentaciji istaknutoj u prvostupanjskom postupku kao i nepravodoban te stoga nedopušten. Prema mišljenju Komisije, u svakom slučaju, eventualno pogrešno smanjenje novčane kazne SKW‑u, u skladu s Obavijesti o oslobođenju od kazne, ne može opravdati smanjenje novčane kazne žaliteljima, na koje je ispravno primijenjena ta obavijest.
2. Analiza
83.
Žalitelji osporavaju određivanje novčane kazne koju je Opći sud primijenio u okviru izvršavanja svoje neograničene nadležnosti. Opći sud je povrijedio načelo jednakog postupanja time što, za razliku od onoga što je učinio u navedenoj presudi Gigaset/Komisija, nije smanjio novčane kazne žaliteljima u svrhu uklanjanja nezakonite neproporcionalnosti između njih i novčane kazne izrečene SKW‑u, koja je morala biti veća zbog dviju pogreški prilikom određivanja: propuštanja uzimanja u obzir ulazne naknade i neopravdanog smanjenja na temelju Obavijesti o oslobođenju od kazne.
84.
U tom pogledu, valja podsjetiti da iz ustaljene sudske prakse proizlazi da izvršavanje neograničene nadležnosti u pogledu određivanja iznosa novčanih kazni ne smije dovesti do diskriminacije između poduzetnika koji su sudjelovali u sporazumu protivnom članku 101. stavku 1. UFEU‑a (
58
). Iz ustaljene sudske prakse nadalje proizlazi da je načelo jednakog postupanja povrijeđeno samo kad se u usporedivim situacijama postupa na različite načine ili kad se u različitim situacijama postupa na isti način, osim ako takvo postupanje nije objektivno opravdano (
59
).
85.
Ponajprije valja analizirati argument Komisije da taj žalbeni razlog ide izvan predmeta prvostupanjskog postupka, što ga čini nedopuštenim. S tim u vezi, valja podsjetiti da, iako je točno da iz ustaljene sudske prakse proizlazi da je u žalbenom postupku nadležnost Suda, u načelu, ograničena na ispitivanje ocjene Općeg suda u pogledu tužbenih razloga o kojima se pred njim raspravljalo (
60
), iz iste sudske prakse Suda, međutim, slijedi da su žalitelji ovlašteni podnijeti žalbu u kojoj će pred Sudom istaknuti žalbene razloge koji proizlaze iz same pobijane presude i kojima je cilj osporavanje njezine osnovanosti u pogledu primjene prava (
61
).
86.
Osim toga, valja istaknuti da u okviru ovog žalbenog razloga žalitelji navode povredu načela jednakog postupanja u mjeri u kojoj se odnosi na novčane kazne kako ih je u pobijanoj presudi odredio Opći sud u izvršavanju svoje neograničene nadležnosti. Navedeni žalbeni razlog po samoj svojoj prirodi dakle nije mogao biti istaknut u prvostupanjskom postupku (
62
). Iz toga slijedi da je dopušten.
87.
Međutim, valja istaknuti da se argumentacija žalitelja ne odnosi samo na njihovu specifičnu situaciju, nego i na navodne nezakonitosti počinjene prilikom određivanja novčane kazne SKW‑u. Naime, općepriznato je da se načelo jednakog postupanja mora uskladiti s poštovanjem načela prema kojem se nitko ne može u svoju korist pozvati na nezakonitost počinjenu na štetu trećega (
63
), što predstavlja posljedicu načela zakonitosti (
64
).
88.
S te strane, čak i pod pretpostavkom da su situacije Gigaseta i žaliteljâ usporedive u dijelu u kojem se odnose na određivanje novčane kazne od strane Općeg suda u izvršavanju svoje neograničene nadležnosti i bez postojanja očite mogućnosti dovođenja u pitanje, u ovom žalbenom postupku, ocjene Općeg suda u istoj presudi Gigaset/Komisija, smatram, u svakom slučaju, da se na temelju načela prema kojem se nitko ne može u svoju korist pozvati na nezakonitost počinjenu na štetu trećega žalitelji ne mogu pozvati u svoju korist, osobito, u svrhu ishođenja smanjenja svojih novčanih kazni, eventualnih nezakonitosti ili pogrešaka počinjenih prilikom određivanja novčane kazne SKW‑u.
89.
U tim uvjetima, prigovori koji se temelje na povredi prava na saslušanje i obveze obrazlaganja su, prema mojem mišljenju, bespredmetni. Naime, čak i da je Opći sud ispitao argumente istaknute u replici, prema kojima SKW nije mogao imati koristi od smanjenja novčane kazne na temelju oslobođenja od kazne i pod pretpostavkom da su ti argumenti, protivno onome što tvrdi Komisija, bili dopušteni pred Općim sudom, žalitelji nisu ni u jednom slučaju mogli imati koristi od navodnih nezakonitosti počinjenih u korist SKW‑a u svrhu ishođenja smanjenja svoje novčane kazne.
90.
Konačno, što se tiče toga da ovaj žalbeni razlog treba tumačiti kao da navodi navodnu povredu načela proporcionalnosti prilikom određivanja novčane kazne od strane Općeg suda, dovoljno je podsjetiti da iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da nije na Sudu da, kad odlučuje o pravnim pitanjima u okviru žalbe, iz razloga pravičnosti zamijeni ocjenu Općeg suda svojom ocjenom kada je potonji izvršavajući svoju neograničenu nadležnost odlučio o iznosu novčanih kazni izrečenih poduzetnicima zbog povrede prava Unije (
65
). Ništa ne ukazuje na to da je težina sankcije izrečene žaliteljima bila ne samo neprimjerena već također i pretjerana, do te mjere da je neproporcionalna i da stoga treba utvrditi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava zbog neprimjerenosti iznosa novčane kazne.
91.
Iz svega prethodno navedenoga proizlazi, prema mojem mišljenju, da treći žalbeni razlog treba odbiti.
C – Četvrti žalbeni razlog istaknut podredno, koji se temelji na povredi načela pravne sigurnosti, načela nulla poena sine lege certa kao i obveze obrazlaganja koja je nametnuta Općem sudu
1. Argumentacija stranaka
92.
U okviru svojeg četvrtog žalbenog razloga, istaknutog podredno, koji se odnosi na točku 288. pobijane presude kao i na točku 2. njezine izreke, žalitelji tvrde da je Opći sud povrijedio načelo pravne sigurnosti, načelo nulla poena sine lege certa kao i obvezu obrazlaganja. Žalitelji prigovaraju Općem sudu da u pobijanoj presudi nije dovoljno detaljno pojasnio da plaćanje od strane SKW‑a ima dvostruki učinak otplate, odnosno učinak oslobađanja od plaćanja, kako u odnosu na njih same tako i u odnosu na Gigaset, koji je također solidarno odgovoran za plaćanje novčane kazne sa SKW‑om. Da plaćanje od strane SKW‑a nije imalo dvostruki učinak otplate, pobijana presuda dovela bi do potpune pravne nesigurnosti. Naime, u takvom slučaju bilo bi na Komisiji da po slobodnoj ocjeni odluči u kojoj mjeri to plaćanje pripisuje žaliteljima i Gigasetu. To također sprječava nacionalni sud, koji eventualno odlučuje o sporu u tom pogledu, da o tome odluči.
93.
Komisija ističe da argumentacija žalitelja predstavlja novi žalbeni razlog i da je stoga nedopuštena. S tim u vezi, činjenica da je obrazloženje kojem se prigovara rezultat izvršavanja neograničene nadležnosti od strane Općeg suda nema posljedice jer se radi o povredi koja je takve prirode da je se može istaknuti u prvostupanjskom postupku. Komisija ističe da je točku kojoj se prigovara Opći sud formulirao na svoju vlastitu inicijativu i da ona ide u korist žaliteljima, što pobuđuje sumnje u njihov interes za njezino osporavanje.
2. Analiza
94.
Žalitelji svojim četvrtim žalbenim razlogom osporavaju pobliže određivanje Općeg suda iz točke 288. in fine pobijane presude, preuzeto u točki 2. prvoj alineji izreke te presude, prema kojem će se „smatrati [da su Degussa] i AlzChem podmirili ovu novčanu kaznu u iznosu u kojem ju je platio SKW […] na temelju novčane kazne koja mu je izrečena u članku 2. stavcima (f) i (g) [sporne odluke]”.
95.
Komisija osporava dopuštenost ovog žalbenog razloga s obzirom na to da je novi žalbeni razlog u stadiju žalbe nedopušten. S tim u vezi, ističem da je riječ, kao što je to Komisija sama istaknula, o žalbenom razlogu koji je rezultat same pobijane presude, koji osporava točku koju je Opći sud formulirao na svoju vlastitu inicijativu u okviru izvršavanja svoje neograničene nadležnosti. U tim uvjetima, na temelju sudske prakse navedene u točki 85. ovog mišljenja, ne može ga se, prema mojem mišljenju, smatrati novim žalbenim razlogom te ga se zbog toga ne može smatrati nedopuštenim (
66
).
96.
Potom, ističem da, kao što i proizlazi iz prethodne točke ovog mišljenja, dijelovi pobijane presude koji su predmet osporavanja u okviru ovog žalbenog razloga izričito predviđaju učinak otplate u korist žalitelja u iznosu u kojem ju je platio SKW na temelju novčane kazne koja mu je izrečena spornom odlukom. Međutim, argumentacija žalitelja obuhvaća to da je Sud utvrdio pogrešku Općeg suda u dijelu u kojem nije proglasio da takvo plaćanje ima dvostruki učinak otplate. Budući da je plaćanje od strane SKW‑a već imalo učinak oslobađanja za žalitelje za dio novčane kazne za koji su oni solidarno odgovorni sa SKW‑om, tim žalbenim razlogom se od Suda također u osnovi zahtijeva da prizna učinak otplate na temelju tih plaćanja i u odnosu na Gigaset.
97.
U tom pogledu, iz sudske prakse Suda proizlazi da žalitelj ima interes za podnošenje žalbe sve dok žalba svojim ishodom može donijeti korist stranci koja ju je podnijela (
67
).
98.
Međutim, s obzirom na to da iz tumačenja pobijane presude jasno proizlazi da sva plaćanja koja je SKW izvršio na temelju predmetne novčane kazne oslobađaju žalitelje dijela novčane kazne za koji su solidarno odgovorni sa SKW‑om, u iznosu u kojem ju je SKW platio, te da žalitelji ne mogu imati nikakvu korist od eventualnog prihvaćanja ovog žalbenog razloga priznavanjem učinka otplate u odnosu na Gigaset uslijed plaćanja od strane SKW‑a.
99.
Iz toga slijedi da ovaj žalbeni razlog treba proglasiti nedopuštenim.
D – Peti žalbeni razlog, istaknut podredno, koji se temelji na povredi članka 81. UEZ‑a i članka 23. Uredbe (EZ) br. 1/2003 kao i načela jednakog postupanja, prava na saslušanje i obveze obrazlaganja
1. Argumentacija stranaka
100.
Svojim petim žalbenim razlogom, istaknutim podredno i usmjerenim protiv točke 288. pobijane presude, žalitelji tvrde da je Opći sud počinio povredu članka 81. UEZ‑a, članka 23. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. [UEZ‑a] i 82. [UEZ‑a] (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.), načela jednakog postupanja, prava na saslušanje i obveze obrazlaganja. Žalitelji prigovaraju Općem sudu da je, u dijelu novčane kazne koja bi bila plaćena u slučaju plaćanja od strane SKW‑a, žaliteljima smanjenje odobreno na temelju Obavijesti o oslobađanju od kazne. Kao što i tvrde u okviru svojeg trećeg žalbenog razloga, žalitelji ističu da se njihov zahtjev za oslobođenje od kazne ne tiče SKW‑a, što su istaknuli i u svojoj replici pred Općim sudom. Zbog nepostojanja tog nezakonitog smanjenja iznosa novčane kazne izrečene SKW‑u na temelju Obavijesti o oslobađanju od kazne, iznos dijela novčane kazne za koji bi plaćanje od strane SKW‑a imalo oslobađajući učinak trebao bi biti veći. On je trebao iznositi 3,47 milijuna eura, a ne 2,49 milijuna eura. Stoga žalitelji od Suda zahtijevaju da odredi oslobađajući učinak, u odnosu na Degussu, uslijed plaćanja od strane SKW‑a u iznosu od 3,47 milijuna eura.
101.
Komisija tvrdi da solidarna odgovornost SKW‑a i žalitelja ne može prijeći solidarno dugovanje. Ona štoviše ističe da je novčana kazna izrečena Degussi, primjenom točke 289. pobijane presude i točke 2. druge alineje njezine izreke (odnosno iznos od 1,24 milijuna eura), bila svojstvena tom društvu i nije bila podvrgnuta mehanizmu solidarne odgovornosti. Naposljetku, navodi da cjelokupna solidarna odgovornost žalitelja i SKW‑a u visini od 2,49 milijuna eura ne znači da je taj potonji imao koristi od zahtjeva za smanjenje kazne prvih.
2. Analiza
102.
Svojim petim žalbenim razlogom žalitelji prigovaraju Općem sudu da je počinio više povreda prava time što nije povećao solidarnu odgovornost SKW‑a prilikom novog određivanja novčane kazne u okviru izvršavanja svoje neograničene nadležnosti. Naime, prilikom tog određivanja Opći sud je propustio ispraviti Komisijinu pogrešku kada je u korist SKW‑a uzela u obzir zahtjev za smanjenje kazne koji su podnijeli žalitelji, dakle zahtjev koji se ne odnosi na SKW.
103.
Stoga je oslobađajući učinak plaćanja od strane SKW‑a za žalitelje trebao iznositi ne 2,49 milijuna eura, kako je to utvrđeno u točki 2. drugoj alineji izreke pobijane presude, nego 3,47 milijuna eura. Taj oslobađajući učinak bi dakle morao također djelomično podmiriti novčanu kaznu izrečenu Degussi, u iznosu od 1,24 milijuna eura, kako je to predviđeno u točki 2. drugoj alineji izreke pobijane presude.
104.
Očito je da se takav žalbeni razlog ne može prihvatiti.
105.
Naime, bez potrebe bavljenja pitanjem može li Sud, u žalbenom postupku, povećati opseg solidarne odgovornosti i na taj način povećati iznos novčane kazne trećima, kao SKW‑u u predmetnom slučaju, dovoljno je istaknuti, kao što to ističe i Komisija, da odgovornost SKW‑a ne može ići izvan iznosa novčane kazne koja mu je izrečena solidarno s njegovim društvima majkama za utvrđenu povredu. Međutim, taj iznos je Opći sud odredio u visini od 2,49 milijuna eura.
106.
SKW ne može ni u jednom slučaju biti dužan platiti, pa čak ni djelomično, novčanu kaznu u iznosu od 1,24 milijuna eura predviđenu u točki 2. drugoj alineji izreke pobijane presude. Naime, kao što i proizlazi iz točaka 271. i 289. pobijane presude, ta novčana kazna izrečena je isključivo Degussi zbog recidivizma. Ta novčana kazna je stoga zasebno izrečena Degussi i isključena iz solidarne odgovornosti. U tim uvjetima, žalitelji ne mogu prigovarati Općem sudu da postoji ikakva pogreška ili povreda prava zato što nije povećao solidarnu odgovornost SKW‑a prilikom novog određivanja novčane kazne u okviru izvršavanja svoje neograničene nadležnosti za podmirenje novčane kazne Degusse.
107.
Peti žalbeni razlog stoga treba također odbiti.
108.
S obzirom na sve prethodno navedeno žalbu treba, prema mojem mišljenju, odbiti u cijelosti.
V – Troškovi
109.
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima.
110.
U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog Poslovnika, koji se na temelju članka 184. stavka 1. tog Poslovnika primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
111.
Budući da je Komisija zatražila da žalitelji snose troškove te s obzirom na to da oni nisu uspjeli u postupku, treba im naložiti da, pored vlastitih troškova, snose i troškove Komisije.
VI – Zaključak
112.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da odluči na sljedeći način:
—
žalba se odbija i
—
društvima Evonik Degussa GmbH i AlzChem AG nalaže se snošenje troškova.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
2
)	Prije AlzChem Trostberg GmbH, prije AlzChem Hart GmbH.
(
3
)	T-391/09, EU:T:2014:22.
(
4
)	Odluka koja se odnosi na postupak primjene članka 81. [UEZ‑a] i članka 53. Sporazuma o EGP‑u (predmet COMP/39.396 ‐ Reagensi na bazi kalcijevog karbida i magnezija namijenjeni metalurškom i plinskom sektoru).
(
5
)	Povreda se sastojala od podjele tržišta, određivanja kvota, raspodjele klijenata, određivanja cijena i razmjene osjetljivih poslovnih informacija o cijenama, klijentima i obujmu prodaje u Europskom gospodarskom prostoru (EGP), s iznimkom Kraljevine Španjolske, Irske, Portugalske Republike kao i Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske.
(
6
)	(SL 2002., C 45, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 62.)
(
7
)	Vidjeti članak 1. točku (f) sporne odluke.
(
8
)	Vidjeti uvodne izjave 226. i 227. sporne odluke.
(
9
)	Vidjeti uvodne izjave 227., 228. i 235. sporne odluke.
(
10
)	Vidjeti uvodnu izjavu 29. sporne odluke.
(
11
)	Točke 149. do 157. pobijane presude.
(
12
)	Vidjeti bilješku 6. ovog mišljenja.
(
13
)	Točka 211. pobijane presude.
(
14
)	Točke 227. do 236. pobijane presude.
(
15
)	Točke 272. do 275. pobijane presude.
(
16
)	Vidjeti točku 2. izreke pobijane presude.
(
17
)	C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2014:256.
(
18
)	Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na saslušanje i obveze obrazlaganja tiče se argumentacije žalitelja istaknute pred Općim sudom koja se temelji na presudi koju je Opći sud proglasio u predmetima Siemens Österreich i VA Tech Transmission & Distribution i dr./Komisija (T‑122/07 do T‑124/07, EU:T:2011:70). Tu presudu Općeg suda je međutim Sud ukinuo presudom koja se navodi u prethodnoj bilješci ovog mišljenja.
(
19
)	Iz te izjave, priložene tužbi podnesenoj Općem sudu, na koju se Opći sud pozvao u točkama 91. i 102. pobijane presude, proizlazi da je S. naveo: „[u] razdoblju 2003. - 2004., kada su se dobavljači kalcijevog karbida morali suočiti s padom cijena uz veliko povećanje troškova, osobito troškova za koks, rekao sam [L.-u] [glavnom direktoru (Geschäftsführer) SKW‑a] otprilike sljedeće: ‚Čak i da nam konkurenti u ovoj teškoj situaciji ponude zaključenje sporazuma, mi to nećemo učiniti. A nećete ni vi. Smatram da sam jasan po tom pitanju. Molio sam [L.-a] da te upute prenese svojim suradnicima. [L.] i njegovi suradnici bili su vrlo dobro upoznati s mojim uputama da se poštuje pravo tržišnog natjecanja’“.
(
20
)	Vidjeti točke 105. i 107. pobijane presude.
(
21
)	Presuda Komisija/Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, t. 38. i 39. kao i navedena sudska praksa).
(
22
)	Ibidem (t. 40. i navedena sudska praksa).
(
23
)	Ibidem (t. 41. i navedena sudska praksa).
(
24
)	Presuda General Química i dr./Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, t. 51. i navedena sudska praksa).
(
25
)	Presude Elf Aquitaine/Komisija (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, t. 58.) i Schindler Holding i dr./Komisija (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, t. 112. i navedena sudska praksa).
(
26
)	Presuda General Química i dr./Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, t. 76.).
(
27
)	Vidjeti, s tim u vezi, razmatranja nezavisnog odvjetnika J. Mazáka u točki 36. njegova mišljenja u predmetu General Química i dr./Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2010:517), kao i točku 109. presude General Química i dr./Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2011:21).
(
28
)	Vidjeti, u tom smislu, točku 72. mišljenja nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu Komisija/Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2012:763).
(
29
)	Vidjeti, inter alia, presude General Motors/Komisija (C‑551/03 P, EU:C:2006:229, t. 51.); Evonik Degussa/Komisija (C‑266/06 P, EU:C:2008:295, t. 72.), kao i Schindler Holding i dr./Komisija (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, t. 115. i 159.).
(
30
)	Vidjeti točku 78. pobijane presude.
(
31
)	Vidjeti, u tom pogledu, točku 146. mišljenja nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetima Alliance One International i Standard Commercial Tobacco/Komisija i Komisija/Alliance One International i dr. (C‑628/10 P i C‑14/11 P, EU:C:2012:11).
(
32
)	Vidjeti s tim u vezi, što se tiče naloga koji je društvo majka dalo svojem društvu kćeri da se uskladi s pravilima o tržišnom natjecanju, razmatranja nezavisnog odvjetnika J. Mazáka u točki 40. njegova mišljenja u predmetu General Química i dr./Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2010:517).
(
33
)	Doduše, u točki 92. pobijane presude Opći sud je ograničio svoj zaključak na uputu danu 2002. i na izvršavanje „u to vrijeme“ jer se ta točka odnosi na analizu razdoblja prije 1. siječnja 2004. Međutim, kao što sam i istaknuo u točkama 33. do 35. ovog mišljenja, primjenom onoga što sam definirao kao deduktivna metodologija, ta dodatna indicija oslanja se na zaključke koji su preneseni na razdoblje koje je uslijedilo, uključujući razdoblje počinjenja povrede.
(
34
)	C‑501/11 P, EU:C:2013:522.
(
35
)	Ibidem (t. 113.). Vidjeti, također, s tim u vezi, točke 93. do 100. mišljenja nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu Schindler Holding i dr./Komisija (C‑501/11 P, EU:C:2013:248), kao i točku 102. mišljenja nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetima Fresh Del Monte Produce/Komisija i Komisija/Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P i C‑294/13 P, EU:C:2014:2439).
(
36
)	Vidjeti izjavu citiranu u bilješki 19. ovog mišljenja.
(
37
)	Sud je konstantno odbijao taj argument presuđujući, u svrhu primjene zabrane zabranjenih sporazuma predviđene pravom Unije, da je radnja neke osobe koja je ovlaštena postupati za račun poduzetnika dovoljna za pripisivanje protupravnog ponašanja poduzetniku, odnosno da nije nužna radnja, pa čak ni postojanje svijesti članova društva ili glavnih direktora predmetnog poduzetnika. Vidjeti presude Musique Diffusion française i dr./Komisija (100/80 do 103/80, EU:C:1983:158, t. 97.) kao i Slovenská sporiteľňa (C‑68/12, EU:C:2013:71, t. 25.).
(
38
)	Također je moguće pitati može li se, u slučaju kada društvo majka kontrolira 100 % društva kćeri, zaposlenika društva kćeri smatrati zaposlenikom grupe na način da je izjednačen sa zaposlenikom društva majke.
(
39
)	Vidjeti, s tim u vezi, točke 129. do 131. mišljenja nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu Schindler Holding i dr./Komisija (C‑501/11 P, EU:C:2013:248).
(
40
)	Vidjeti točke 23. do 25. ovog mišljenja.
(
41
)	Vidjeti, s tim u vezi, također mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetima Fresh Del Monte Produce/Komisija i Komisija/Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P i C‑294/13 P, EU:C:2014:2439, t. 100. i navedenu sudsku praksu).
(
42
)	Vidjeti presudu Fresh Del Monte Produce/Komisija i Komisija/Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P i C‑294/13 P, EU:C:2015:416, t. 96. i 97.).
(
43
)	Vidjeti, u tom pogledu, razmatranja iz točaka 100. i 101. mišljenja nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetima Fresh Del Monte Produce/Komisija i Komisija/Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P i C‑294/13 P, EU:C:2014:2439), na koja se Sud izričito pozvao u točki 96. presude Fresh Del Monte Produce/Komisija i Komisija/Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P i C‑294/13 P, EU:C:2015:416).
(
44
)	Što se tiče pozivanja, učinjenog na raspravi, na presudu BMW Belgium i dr./Komisija (32/78, 36/78 do 82/78, EU:C:1979:191), Opći sud je u točkama 114. do 117. pobijane presude odbio argument koji se temelji na toj presudi zaključivši da je riječ o činjenično različitoj situaciji. Žalitelji nisu podnijeli nijedan dokaz koji može dovesti u pitanje takvu ocjenu.
(
45
)	Vidjeti točku 28. ovog mišljenja i navedenu sudsku praksu kao i presudu General Química i dr./Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, t. 73.).
(
46
)	Vidjeti točku 28. ovog mišljenja i sudsku praksu navedenu u bilješki 29.
(
47
)	Vidjeti, inter alia, presudu Komisija/Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, t. 59. i navedenu sudsku praksu).
(
48
)	Vidjeti u tom smislu, također, presudu FLSmidth/Komisija (C‑238/12 P, EU:C:2014:284, t. 21.).
(
49
)	Vidjeti uvodnu izjavu 229. sporne odluke.
(
50
)	Vidjeti uvodnu izjavu 236. sporne odluke.
(
51
)	Vidjeti, također, uvodnu izjavu 233. sporne odluke. Riječ je osobito o argumentu prema kojem je SKW bio prodan s retroaktivnim učinkom od 1. siječnja 2004., o argumentu koji se temelji na sudjelovanju u zabranjenom sporazumu očitim zanemarivanjem izričitih uputa i o argumentu koji ima za cilj približavanje Degusse financijskom ulagatelju.
(
52
)	Nigdje iz sporne odluke naime ne proizlazi da se Komisija namjeravala, korištenjem metodologije nazvane „dvostruki temelj“, ograničiti jedino na primjenu pretpostavke odlučujućeg utjecaja. Vidjeti, u tom pogledu, presudu Alliance One International i Standard Commercial Tobacco/Komisija i Komisija/Alliance One International i dr. (C‑628/10 P i C‑14/11 P, EU:C:2012:479, t. 50.). Pripisivanje odgovornosti se dakle temelji na kapitalnoj pretpostavci i na dodatnim elementima na koje se pozivaju i koji jedini potvrđuju pretpostavku.
(
53
)	Vidjeti, inter alia, rješenje The Sunrider Corporation/OHIM (C‑142/14 P, EU:C:2015:371, t. 49. i navedenu sudsku praksu).
(
54
)	Vidjeti, u tom smislu, presudu General Química i dr./Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, t. 107.). Za obaranje kapitalne pretpostavke, zbog takvog protoka informacija koji je može potvrditi, na društvu majci je, prema mojem mišljenju, da pruži dokaze dovoljne za dokazivanje irelevantnosti razmijenjenih informacija.
(
55
)	Vidjeti, inter alia, presude FLSmidth/Komisija (C‑238/12 P, EU:C:2014:284, t. 28.); Komisija/Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, t. 71.), kao i Eni/Komisija (C‑508/11 P, EU:C:2013:289, t. 68. i navedenu sudsku praksu).
(
56
)	Presuda SKW Stahl‑Metallurgie Holding i SKW Stahl‑Metallurgie/Komisija (T‑384/09, EU:T:2014:27, t. 240.).
(
57
)	T‑395/09, EU:T:2014:23, t. 181. do 186.
(
58
)	Presude Komisija i dr./Siemens Österreich i dr. (C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2014:256, t. 105.) i Quinn Barlo i dr./Komisija (C‑70/12 P, EU:C:2013:351, t. 46. i navedena sudska praksa).
(
59
)	Presuda Komisija i dr./Siemens Österreich i dr. (C‑231/11P do C‑233/11 P, EU:C:2014:256, t. 106.).
(
60
)	Vidjeti, u tom pogledu, presudu Alliance One International i Standard Commercial Tobacco/Komisija i Komisija/Alliance One International i dr. (C‑628/10 P i C‑14/11 P, EU:C:2012:479, t. 111. i navedenu sudsku praksu).
(
61
)	Presude Komisija i dr./Siemens Österreich i dr. (C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2014:256, t. 102.) i Areva i dr./Komisija (C‑247/11 P i C‑253/11 P, EU:C:2014:257, t. 118. i 170.).
(
62
)	Vidjeti presude Komisija i dr./Siemens Österreich i dr. (C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2014:256, t. 104. i navedenu sudsku praksu) kao i razmatranja u točkama 141. i 142. mojeg mišljenja u tim predmetima (C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2013:578).
(
63
)	Presude The Rank Group (C‑259/10 i C‑260/10, EU:C:2011:719, t. 62. i navedena sudska praksa) kao i Solvay/Komisija (C‑455/11 P, EU:C:2013:796, t. 109.). Vidjeti, u tom pogledu, također, mišljenje nezavisnog odvjetnika N. Wahla u predmetu Total Marketing Services/Komisija (C‑634/13 P, EU:C:2015:208, t. 92.).
(
64
)	Vidjeti, u tom smislu, točku 61. mišljenja nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetima Alliance One International i Standard Commercial Tobacco/Komisija i Komisija/Alliance One International i dr. (C‑628/10 P i C‑14/11 P, EU:C:2012:11).
(
65
)	Presude E.ON Energie/Komisija (C‑89/11, EU:C:2012:738, t. 125. i 126.) i Komisija i dr./Siemens Österreich i dr. (C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2014:256, t. 111.).
(
66
)	U tom pogledu, moram istaknuti određenu proturječnost u argumentaciji Komisije, koja, s jedne strane, potvrđuje da je točku kojoj se prigovara Opći sud formulirao na svoju vlastitu inicijativu i, s druge strane, navodi da je bila riječ o povredi koja se mogla istaknuti u prvostupanjskom postupku.
(
67
)	Vidjeti, inter alia, presude Akzo Nobel Chemicals i Akcros Chemicals/Komisija (C‑550/07 P, EU:C:2010:512, t. 22. i 23.) i Ferrero/OHIM (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, t. 39.).