62014TJ0639(01)_RES
Mål T‑639/14 P RENV
Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)motEuropeiska kommissionen
Tribunalens dom (tionde avdelningen i utökad sammansättning) av den 12 november 2025
”Statligt stöd – Eltaxa – Ingående av ett skiljeavtal för att fastställa eltaxan – Beslut att avskriva klagomålet – Beslut i vilket det fastställs att det inte föreligger något stöd – Rätten att bli hörd – Fördel – Kriteriet avseende en privat investerare – Komplicerad ekonomisk bedömning”
Talan om ogiltigförklaring – Väckande av talan vid tribunalen – Domstolens upphävande av tribunalens dom och återförvisning av målet – Tribunalen ska pröva samtliga grunder för ogiltigförklaring som åberopats – Undantag – Rättsfrågor som slutgiltigt avgjorts av domstolen
(Tribunalens rättegångsregler, artikel 191)
(se punkterna 36–41)
Stöd som ges av en medlemsstat – Begrepp – Bedömning utifrån kriteriet om en privat investerare – Tvist mellan en av staten kontrollerad elleverantör och dess huvudkund om eltaxan – Elleverantörens beslut att hänskjuta tvisten till en skiljenämnd – Prövning av huruvida huvudkunden har beviljats en fördel genom detta beslut – Fråga huruvida kriteriet om en privat investerare är tillämpligt – Det är omöjligt för elleverantören att förutse vilken eltaxa som kommer att fastställas i skiljedomen – Saknar relevans
(Artikel 107.1 FEUF)
(se punkterna 46, 51–54 och 67–85)
Stöd som ges av en medlemsstat – Kommissionens undersökning – Inledande fas och kontradiktorisk fas – Förekomsten av betydande svårigheter medför att kommissionen är skyldig att inleda det kontradiktoriska förfarandet – Tvist mellan en av staten kontrollerad elleverantör och dess huvudkund om eltaxan – Elleverantörens beslut att hänskjuta tvisten till en skiljenämnd – Prövning av huruvida huvudkunden har beviljats en fördel genom detta beslut – Bedömning utifrån kriteriet om en privat investerare – Beslut i vilket kommissionen konstaterar att det inte föreligger något statligt stöd utan att inleda det formella granskningsförfarandet – Det föreligger inte några betydande svårigheter som medför att kommissionen är skyldig att inleda det formella granskningsförfarandet
(Artikel 108 FEUF)
(se punkterna 102–111, 148, 154, 161, 166, 170 och 174–200)
Institutionernas rättsakter – Återkallelse – Rättsstridiga rättsakter – Kommissionens beslut att avskriva ett klagomål avseende åsidosättande av EUF-fördragets bestämmelser om statligt stöd – Antagande av ett nytt beslut som upphäver och ersätter beslutet att avskriva klagomålet – Beslut i vilket det konstateras att det inte föreligger statligt stöd – Beslut antaget efter det preliminära granskningsförfarandet – Skyldighet för kommissionen att helt återuppta förfarandet – Föreligger inte
(Artikel 108 FEUF)
(se punkterna 223–226)
Statligt stöd – Administrativt förfarande – Rätten för den berörda personen att höras – Gränser
(Artikel 108 FEUF; rådets direktiv 2015/1589, artikel 24.2)
(se punkterna 227–233)
Institutionernas rättsakter – Återkallelse – Rättsstridiga rättsakter – Kommissionens beslut att avskriva ett klagomål avseende åsidosättande av EUF-fördragets bestämmelser om statligt stöd – Antagande av ett nytt beslut som upphäver och ersätter beslutet att avskriva klagomålet – Tillåtet – Villkor
(Artikel 108 FEUF)
(se punkterna 252–259)
Resumé
Tribunalen (i utökad sammansättning) godkänner Europeiska kommissionens beslut, i vilket det konstaterades att ett statligt grekiskt företags beslut att vända sig till skiljenämnd för att lösa en handelstvist mellan detta företag och ett annat företag inte innebar det beviljats statligt stöd, i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF. Härigenom preciserar tribunalen tillämpningen av principen om en privat aktör i en marknadsekonomi för att avgöra huruvida det grekiska statliga företaget, genom sitt beslut att anförtro lösningen av denna tvist till en skiljedomstol, har beviljat det andra berörda företaget en ekonomisk fördel.
Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI), som är en av grekiska staten kontrollerad elproducent och elleverantör, och dess huvudkund Metlen Energy & Metals AE (nedan kallat Metlen), tvistade med varandra angående den eltaxa som DEI fakturerade Metlen.
År 2011 ingick DEI och Metlen ett skiljeavtal genom vilket de frivilligt beslutade att anförtro lösningen av tvisten åt den ständiga skiljenämnden hos Rythmistiki Archi Energeias (RAE) (energitillsynsmyndigheten, Grekland). Lösningen av tvisten anförtroddes således en skiljenämnd som hade tillsatts i enlighet med skiljeavtalet och de bestämmelser som reglerar RAE:s ständiga skiljenämnd.
Enligt detta skiljeavtal bestod skiljenämndens uppdrag i att, på grundval av de förhandlingar som hade ägt rum mellan DEI och Metlen, fastställa en taxa för elleveranser som tog hänsyn till Metlens särdrag och som åtminstone täckte DEI:s kostnader. Skiljenämnden var dessutom skyldig att beakta det regelverk som parterna i skiljeavtalet hade angett, vilket bland annat innefattade ett beslut av RAE om fastställande av de grundläggande principerna för att fastställa taxor för leverans av el till högspänningskunder.
Under tiden fortsatte Metlen att underlåta att helt betala DEI:s månatliga fakturor, eftersom parterna fortfarande var oense om vilken taxa som skulle tillämpas. DEI hotade därför Metlen med att upphöra med att leverera el till Metlen om detta bolag inte reglerade de omtvistade fakturorna, vilket föranledde Metlen att lämna in ett klagomål till RAE i vilket bolaget begärde att interimistiska åtgärder skulle vidtas.
Till följd av detta klagomål fastställde RAE, genom beslut av den 9 maj 2012, provisoriskt en eltaxa för Metlen.
Den 15 juni 2012 ingav DEI ett klagomål till kommissionen mot detta beslut (nedan kallat 2012 års klagomål), i vilket DEI gjorde gällande att den preliminära taxa som RAE hade fastställt innebar att DEI var skyldigt att leverera el till Metlen till ett pris som understeg dess kostnader och som således måste anses utgöra olagligt statligt stöd.
Genom beslut av den 31 oktober 2013 fastställde skiljenämnden den eltaxa som var tillämplig på Metlen för perioden 1 juli 2010–31 december 2013 (nedan kallad skiljedomen).
Den 23 december 2013 ingav DEI ett andra klagomål till kommissionen avseende åsidosättande av bestämmelserna om statligt stöd, eftersom den taxa som hade fastställts i skiljedomen var lägre än den taxa som RAE provisoriskt hade fastställt.
Genom skrivelse av den 12 juni 2014 underrättade kommissionen DEI om att klagomålet hade avskrivits (nedan kallad den omtvistade skrivelsen). DEI väckte därför talan vid tribunalen om ogiltigförklaring av den omtvistade skrivelsen. Målet registrerades under målnummer T‑639/14.
Under detta förfarande avslog kommissionen DEI:s klagomål genom beslut av den 25 mars 2015 (nedan kallat det första omtvistade beslutet) (
1
) och konstaterade dels att 2012 års klagomål hade förlorat sitt föremål, dels att Metlen inte hade beviljats någon fördel, i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF, eftersom DEI:s beslut att hänskjuta tvisten till skiljeförfarande var förenligt med principen om en privat investerare.
DEI väckte talan vid tribunalen om ogiltigförklaring av det första omtvistade beslutet, vilken registrerades under målnummer T‑352/15.
Genom beslut av den 9 februari 2016 (
2
) slog tribunalen fast att det inte längre fanns anledning att döma i saken i mål T‑639/14. Detta beslut överklagades till domstolen, vilken upphävde detta beslut genom dom av den 31 maj 2017 (
3
) och återförvisade målet till tribunalen, där det registrerades under målnummer T‑639/14 RENV.
Den 14 augusti 2017 antog kommissionen ett andra beslut (nedan kallat det andra omtvistade beslutet) (
4
), som upphävde och ersatte såväl den omtvistade skrivelsen som det första angripna beslutet. Med stöd av samma skäl som dem som angavs i det första omtvistade beslutet bekräftar detta andra beslut dels att 2012 års klagomål hade förlorat sitt föremål, eftersom den taxa som fastställdes i skiljedomen retroaktivt hade ersatt den preliminära taxa som hade fastställts i RAE:s beslut av den 9 maj 2012, dels att skiljedomen inte innebar beviljande av statligt stöd, i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF.
DEI väckte även talan vid tribunalen om ogiltigförklaring av det andra omtvistade beslutet, vilken registrerades under målnummer T‑740/17.
Genom dom av den 22 september 2021 (
5
) ogiltigförklarade tribunalen såväl den omtvistade skrivelsen som det första och det andra omtvistade beslutet, med motiveringen att skiljedomen kunde ge Metlen en olaglig fördel som kunde tillskrivas den grekiska staten och därigenom göra det möjligt eller vidmakthålla beviljandet av ett olagligt stöd.
Efter överklagande av denna dom konstaterade domstolen bland annat att tribunalen hade gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fann att skiljedomen var en statlig åtgärd som kunde utgöra statligt stöd. (
6
)
Enligt domstolen gjorde kommissionen en riktig bedömning när den fann dels att den enda statliga åtgärd som kunde utgöra statligt stöd under omständigheterna i det aktuella fallet var DEI:s beslut att ingå ett skiljeavtal med Metlen, dels att det var nödvändigt att kontrollera huruvida en privat aktör, under normala marknadsvillkor, skulle ha fattat nämnda beslut på samma villkor, för att få klarhet i huruvida detta beslut hade gett Metlen en fördel.
Domstolen upphävde följaktligen den överklagade domen och återförvisade målen till tribunalen för prövning av de grunder och argument som hade åberopats vid den och som domstolen inte hade prövat.
Tribunalens bedömning
DEI har till stöd för sin talan om ogiltigförklaring av det andra omtvistade beslutet bestritt såväl tillämpligheten som, i andra hand, den konkreta tillämpningen av kriteriet om en privat investerare som användes i detta beslut för att pröva huruvida Metlen hade beviljats en fördel.
Tribunalen erinrar inledningsvis om att begreppet stöd, i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF, inte kan omfatta en åtgärd som beviljats till förmån för ett företag med hjälp av statliga medel, om företaget hade kunnat erhålla samma fördel under omständigheter som motsvarar normala marknadsvillkor. Även om bedömningen av de villkor under vilka en sådan fördel har beviljats i princip görs med tillämpning av principen om en privat aktör i en marknadsekonomi, ska det kriterium som konkret ska tillämpas i ett visst fall fastställas bland annat med hänsyn till arten av den åtgärd som det berörda offentliga organet avser att vidta. Ett av de konkreta kriterier som kan tillämpas i detta sammanhang är kriteriet om en privat investerare.
Efter denna erinran underkänner tribunalen till att börja med DEI:s olika argument om att kriteriet om en privat investerare inte är tillämpligt i förevarande fall.
Vad närmare bestämt gäller DEI:s argument att dess beslut att godta skiljeförfarandet inte kan prövas mot bakgrund av kriteriet om en privat investerare, eftersom detta beslut inte utgör en ekonomisk verksamhet, påpekar tribunalen att enligt rättspraxis styrs en privat aktörs beteende på en marknadsekonomi i princip av lönsamhetsperspektiv. Genom att hänskjuta tvisten till RAE:s skiljeförfarande sökte DEI uppnå en viss lönsamhet, i den mening som avses i denna rättspraxis, eftersom detta val av förfarande, enligt DEI:s egna förklaringar, gjorde det möjligt för DEI att åtminstone återkräva en del av de belopp som Metlen var skyldigt, och detta så snart som möjligt.
Eftersom det är DEI:s beslut att inleda ett skiljeförfarande som ska prövas mot bakgrund av kriteriet om en privat investerare, underkänner tribunalen, med stöd av domen i målet om överklagande, även DEI:s argument att jämförelsen mellan dess beteende och en hypotetisk privat aktörs beteende ska göras med avseende på den taxa som fastställts i skiljedomen. Den omständigheten att DEI inte hade kunnat förutse det pris som skulle fastställas i skiljedomen räcker således inte för att utesluta att kriteriet avseende en privat investerare är tillämpligt i förevarande fall.
Vad gäller tillämpningen av kriteriet om en privat investerare på omständigheterna i förevarande fall prövar tribunalen därefter DEI:s argument som syftar till att visa att kommissionen, vid tillämpningen av nämnda kriterium i det andra omtvistade beslutet, grundade sig på en uppenbart felaktig bedömning av dels de faktiska omständigheterna, dels den lämpliga ramen och de omständigheter som ska bedömas mot bakgrund av nämnda kriterium.
Vid prövningen av dessa argument erinrar tribunalen inledningsvis om att kommissionen antog det andra omtvistade beslutet efter en preliminär granskning, i den mening som avses i artikel 108.3 FEUF. Kommissionen ska således, i enlighet med syftet med denna bestämmelse och den skyldighet att iaktta god förvaltningssed som åligger den, vidta de åtgärder och kontroller som är nödvändiga för att övervinna de svårigheter som eventuellt uppkommit, så att alla tvivel avseende den berörda åtgärdens förenlighet med den inre marknaden skingras. Även om den preliminära granskningen av denna åtgärd inte gjorde det möjligt att övervinna alla svårigheter som var förenade med bedömningen av huruvida åtgärden är förenlig med den inre marknaden, var kommissionen skyldig att inleda det formella granskningsförfarandet enligt artikel 108.2 FEUF, utan att i detta avseende ha något utrymme för skönsmässig bedömning.
Mot bakgrund av denna precisering prövar tribunalen huruvida DEI:s argument gjorde det möjligt att identifiera tveksamheter i fråga om huruvida dess beslut att ingå skiljeavtalet är förenligt med bestämmelserna om statligt stöd, enligt vilka kommissionen är skyldig att inleda ett formellt granskningsförfarande.
Tribunalen konstaterar i detta avseende att DEI inte har lagt fram några uppgifter som kan påverka kommissionens bedömning av de faktiska omständigheter som ligger till grund för tvisten och de omständigheter under vilka tvisten hänsköts till skiljenämnden, såsom de framgår av det andra omtvistade beslutet.
Vidare underkänner tribunalen DEI:s argument att kommissionen borde ha haft allvarliga svårigheter att bedöma det sammanhang i vilket DEI fattade beslutet att inleda ett skiljeförfarande och, i synnerhet, Metlens situation och den relevanta marknaden.
För det första anser sökanden att DEI:s val att hänskjuta tvisten till skiljeförfarande är förenligt med kriteriet om den ”lönsamhet” som en hypotetisk privat investerare som befinner sig i DEI:s situation och som agerar under normala marknadsvillkor skulle ha sökt uppnå, eftersom detta val, enligt DEI:s egna förklaringar, gjorde det möjligt att erhålla betalning av de belopp som Metlen var skyldigt DEI inom kortast möjliga tid.
För det andra påpekar tribunalen att kommissionen, i enlighet med de krav som domstolen angav i domen i målet om överklagande, dels undersökte de omständigheter under vilka DEI hade fattat beslutet att inleda ett skiljeförfarande, dels kontrollerade huruvida en privat aktör skulle ha fattat nämnda beslut på samma villkor. DEI har dessutom inte lagt fram någon bevisning som tyder på att kommissionen borde ha hyst tvivel om huruvida en normalt försiktig och omsorgsfull privat aktör som befinner sig i samma situation som DEI skulle ha använt sig av ett skiljeförfarande.
För det tredje understryker tribunalen att prövningen av kriteriet om en privat investerare inte innebär att kommissionen var skyldig att bevisa att en privat aktör skulle ha fattat exakt samma beslut som DEI. Kommissionen behöver endast visa att den privata aktörens beslut är rimligt i en marknadsekonomi med hänsyn till de omständigheter under vilka det fattades.
Mot bakgrund av det ovan anförda finner tribunalen att DEI inte har visat att kommissionen borde ha hyst tvivel vid tillämpningen av kriteriet om en privat investerare på omständigheterna i det aktuella fallet, vilket skulle ha tvingat kommissionen att inleda ett formellt granskningsförfarande. Tribunalen underkänner således DEI:s argument för att ifrågasätta kommissionens tillämpning av nämnda kriterium i det andra omtvistade beslutet.
Efter att ha konstaterat att kommissionen vid tidpunkten för antagandet av det andra omtvistade beslutet hade fog för att anse att 2012 års klagomål hade förlorat sitt föremål till följd av skiljedomen, underkänner tribunalen dessutom de invändningar som avser kommissionens beslut att inte vidta några åtgärder med anledning av 2012 års klagomål.
Slutligen underkänner tribunalen DEI:s grund för att bestrida lagenligheten av att ersätta den omtvistade skrivelsen och det första omtvistade beslutet med det andra omtvistade beslutet, eftersom kommissionen genom sistnämnda beslut inte bara återkallade den omtvistade skrivelsen och det första omtvistade beslutet, utan även preciserade den rättsstridighet som påverkade de rättsakter som den önskade korrigera, i enlighet med de krav som domstolen uppställde i domen DEI/kommissionen (C‑228/16 P).
Mot bakgrund av dessa överväganden ogillar tribunalen talan i mål T‑740/17 RENV och konstaterar att det inte längre finns anledning att döma i saken i målen T‑639/14 RENV II och T‑352/15 RENV.
(
1
)	Kommissionens beslut C(2015) 1942 final av den 14 augusti 2017 (SA.38101 (2015/NN) (f.d. 2013/CP) – Grekland – Påstått statligt stöd som lämnats till Alouminion SA i form av eltaxor understigande självkostnadspris till följd av en skiljedom) (EUT C 219, 2015, s. 2).
(
2
)	Beslut av den 9 februari 2016, DEI mot kommissionen (T‑639/14, EU:T:2016:77).
(
3
)	Dom av den 31 maj 2017, DEI/kommissionen (C‑228/16 P, EU:C:2017:409).
(
4
)	Beslut C(2017) 5622 final av den 14 augusti 2017 (ärende SA.38101 (2015/NN) (f.d. 2013/CP) – Grekland – Påstått statligt stöd som lämnats till Alouminion SA i form av eltaxor understigande självkostnadspris till följd av en skiljedom) (EUT C 291, 2017, s. 2).
(
5
)	Dom av den 22 september 2021, DEI/kommissionen (T‑639/14 RENV, T‑352/15 och T‑740/17, EU:T:2021:604).
(
6
)	Dom av den 22 februari 2024, Mytilinaios/DEI och kommissionen (C‑701/21 P och C‑739/21 P, EU:C:2024:146) (nedan kallad domen i målet om överklagande).