62023CJ0432_RES
Mål C‑432/23
F SCSochOrdre des avocats du barreau de Luxembourg
mot
Administration des contributions directes
(begäran om förhandsavgörande från Cour administrative)
Domstolens dom (andra avdelningen) av den 26 september 2024
”Begäran om förhandsavgörande – Administrativt samarbete i fråga om beskattning – Direktiv 2011/16/EU – Utbyte av upplysningar på begäran – Föreläggande till en advokat att lämna upplysningar – Advokaters tystnadsplikt – Artiklarna 7 och 52.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna”
Grundläggande rättigheter – Respekt för privatlivet och familjelivet – Stadfäst såväl i stadgan om de grundläggande rättigheterna som i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna – Den skyddsnivå som säkerställs genom stadgan står inte i strid med det skydd som garanteras i nämnda konvention
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 7 och 52.3)
(se punkterna 47 och 48)
Grundläggande rättigheter – Respekt för privatlivet och familjelivet – Artikel 7 i stadgan om de grundläggande rättigheterna – Tillämpningsområde – Rådgivning som ges av en advokat i bolagsrättsliga frågor – Omfattas – Föreläggande enligt vilket en advokat ska inkomma med alla handlingar och upplysningar om sitt förhållande till sin klient – Ingrepp i rätten till respekt för kommunikationen mellan en advokat och dennes klient
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 7; rådets direktiv 2011/16)
(se punkterna 49–52 och punkt 1 i domslutet)
Tillnärmning av lagstiftning – Administrativt samarbete i fråga om beskattning – Direktiv 2011/16 – Utbyte av upplysningar på begäran – Räckvidd – Avsaknad av bestämmelser om skydd för sekretessen för kommunikationen mellan en advokat och dennes klient – Åsidosättande av respekten för privatlivet och familjelivet – Föreligger inte
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 7, 51.1 och 52.1; rådets direktiv 2011/16)
(se punkterna 59–61 samt punkt 2 i domslutet)
Tillnärmning av lagstiftning – Administrativt samarbete i fråga om beskattning – Direktiv 2011/16 – Utbyte av upplysningar på begäran – Advokaters skyldighet att lämna upplysningar och att samarbeta – Nationell lagstiftning enligt vilken innehållet i rådgivning på skatteområdet inte omfattas av tystnadsplikten – Föreläggande enligt vilket en advokat ska inkomma med alla handlingar och upplysningar om sitt förhållande till sin klient – Otillåtet – Ingrepp i det väsentliga innehållet i rätten till respekt för kommunikationen mellan en advokat och dennes klient
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 7 och 52.1; direktiv 2011/16)
(se punkterna 67 och 70–74 samt punkt 3 i domslutet)
Resumé
Inom ramen för en begäran om förhandsavgörande slår domstolen fast att ett föreläggande som riktats till en advokat att lämna alla handlingar och upplysningar om sitt förhållande till sin klient i samband med rådgivning i bolagsrättsliga frågor, strider mot den grundläggande rätten till respekt för kommunikationen mellan en advokat och dennes klient.
Sedan Administration des contributions directes (Myndigheten för direkt beskattning, Luxemburg) under år 2022 hade mottagit en begäran om upplysningar enligt direktiv 2011/16 (
1
) från de spanska skattemyndigheterna delgav den F SCS, en advokatbyrå grundad som kommanditbolag i Luxemburg, beslut om föreläggande för att bolaget skulle överlämna alla tillgängliga handlingar och upplysningar rörande de tjänster som det hade tillhandahållit K, ett bolag bildat enligt spansk rätt, inom ramen för förvärvet av ett företag och förvärvet av majoritetsinnehavet i ett bolag. F svarade att det inte hade tillgång till några upplysningar som inte omfattades av tystnadsplikt. F preciserade att dess mandat i det aktuella ärendet inte var av skatterättslig karaktär utan endast rörde bolagsrätt. (
2
) Myndigheten påförde F böter för att inte ha efterkommit det sista beslutet om föreläggande. F väckte då talan om ogiltigförklaring av det beslutet om föreläggande.
Tribunal administratif (Förvaltningsdomstolen, Luxemburg) avvisade F:s talan. Den domen överklagades till Cour administrative (Högsta förvaltningsdomstolen, Luxemburg), som beslutade att ställa tolkningsfrågor till EU-domstolen, för det första, angående huruvida artikel 7 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) var tillämplig med avseende på juridisk rådgivning av en advokat i bolagsrättsliga frågor, för det andra, angående giltigheten av direktiv 2011/16 mot bakgrund av artiklarna 7 och 52.1 i stadgan, med hänsyn till att det saknas bestämmelser om sekretesskydd för kommunikationen mellan en advokat och dennes klient och, för det tredje, angående huruvida ett sådant föreläggande som det som utfärdats med avseende på F (nedan kallat det omtvistade föreläggandet) är förenligt med artiklarna 7 och 52.1 i stadgan.
Domstolens bedömning
Vad för det första gäller tillämpningsområdet för det starkare skydd som garanteras i artikel 7 i stadgan, påpekar domstolen att artikel 7 i stadgan, i likhet med artikel 8.1 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, (
3
) även garanterar att juridisk rådgivning omgärdas av sekretess, med avseende på såväl dess innehåll som dess existens. Det särskilda skydd för advokaters tystnadsplikt som följer av dessa båda artiklar motiveras av att advokater anförtros en grundläggande uppgift i ett demokratiskt samhälle, nämligen att försvara enskilda. Denna grundläggande uppgift innebär dels ett krav på att varje enskild ska ha möjlighet att fritt vända sig till sin advokat, dels ett motsvarande krav på advokatens lojalitet gentemot sin klient. Härav följer att juridisk rådgivning som ges av en advokat, oavsett vilket rättsområde den avser, åtnjuter det starkare skydd som genom artikel 7 i stadgan garanteras för kommunikationen mellan en advokat och dennes klient. Domstolen slår därför fast att ett föreläggande som riktats till en advokat att lämna alla handlingar och upplysningar om sitt förhållande till sin klient i samband med rådgivning i bolagsrättsliga frågor, utgör ett ingrepp i rätten till respekt för kommunikationen mellan en advokat och dennes klient, som anges i den artikeln.
Vad för det andra gäller giltigheten av direktiv 2011/16 mot bakgrund av artiklarna 7 och 52.1 i stadgan, påpekar domstolen att unionslagstiftaren med avseenden på det utbyte av upplysningar på begäran som föreskrivs i direktiv 2011/16, (
4
) endast har fastställt de skyldigheter som medlemsstaterna har mot varandra, samtidigt som det tillåts att de inte efterkommer en begäran om upplysningar, om det strider mot deras lagstiftning att utföra de begärda utredningarna och inhämta de aktuella upplysningarna. Unionslagstiftaren har således överlåtit på medlemsstaterna att se till att de nationella förfaranden som tillämpas för att inhämta upplysningar med avseende på detta utbyte respekterar stadgan, särskilt artikel 7 i den. Av detta följer att den omständigheten att det system för utbyte av upplysningar på begäran som föreskrivs i direktiv 2011/16 inte inbegriper några bestämmelser om skydd för sekretessen för kommunikationen mellan en advokat och dennes klient inom ramen för det inhämtande av upplysningar som åligger den anmodade medlemsstaten inte innebär att direktivet strider mot artiklarna 7 och 52.1 i stadgan.
Vad för det tredje gäller frågan huruvida ett sådant föreläggande som det som är aktuellt i det nationella målet är förenligt med artiklarna 7 och 52.1 i stadgan, erinrar domstolen om att artikel 7 i stadgan garanterar sekretess för juridisk rådgivning av en advokat vad gäller dess existens och innehåll. Personer som rådfrågar en advokat måste således rimligen kunna förvänta sig att denna kommunikation förblir privat och konfidentiell och måste förutom i undantagsfall kunna ha förtroende för att deras advokat inte utan deras samtycke kommer att lämna ut information om att de har konsulterat advokaten. De rättigheter som stadfästs i artikel 7 i stadgan är emellertid inte några absoluta rättigheter, utan måste bedömas utifrån deras funktion i samhället. Såsom framgår av artikel 52.1 i stadgan tillåter stadgan begränsningar i utövandet av dessa rättigheter, bland annat under förutsättning att begränsningarna är förenliga med det väsentliga innehållet i dessa rättigheter.
I förevarande fall grundar sig det aktuella föreläggandet på nationell lagstiftning enligt vilken rådgivning och företrädande på skatteområdet genom en advokat inte omfattas av det starkare skydd för kommunikationen mellan en advokat och dennes klient som garanteras genom artikel 7 i stadgan, såvida inte ett utlämnande av kommunikationen skulle utsätta klienten för risk för åtal. Genom att nästan fullständigt utesluta innehållet i den omfattande rådgivning som advokater tillhandahåller i skatteärenden, det vill säga nästan ett helt rättsområde inom vilket advokater kan ge råd till sina klienter, från nämnda starkare skydd, leder den aktuella lagstiftningen till att detta skydd inom detta rättsområde förlorar sitt innehåll. Det omtvistade föreläggandet, som rör samtliga ärenden som inte rör skatteområdet, utökar ytterligare omfattningen av ingreppet i innehållet i den rättighet som skyddas genom artikel 7 i stadgan. Under dessa omständigheter måste det konstateras att en sådan nationell lagstiftning, liksom det sätt på vilket den i förevarande fall har tillämpats genom det omtvistade föreläggandet, långt ifrån begränsar sig till undantagsfall och, på grund av själva omfattningen av det undantag från advokaters tystnadsplikt som tillåts när det gäller kommunikationen mellan en advokat och dennes klient, utgör ett ingrepp i det väsentliga innehållet i den rättighet som garanteras i artikel 7 i stadgan. Av detta följer att ett beslut om föreläggande av det slag som avses i det nationella målet utgör ett ingrepp i det väsentliga innehållet i rätten till respekt för kommunikationen mellan en advokat och dennes klient, och således ett ingrepp i denna rättighet som inte är motiverat.
(
1
)	Rådets direktiv 2011/16/EU av den 15 februari 2011 om administrativt samarbete i fråga om beskattning och om upphävande av direktiv 77/799/EEG (EUT L 64, 2011, s. 1).
(
2
)	Artikel 177.2 i loi générale des impôts du 22 mai 1931 (allmänna skattelagen av den 22 maj 1931) (Mémorial A 1931, nr 900), innebär ett förbud mot att en advokat som har tillställts en begäran om att lämna upplysningar till skattemyndigheten vägrar tillgång till det som han eller hon har anförtrotts inom ramen för utövandet av sitt yrke, i den mån det rör sig om omständigheter som han eller hon har fått kännedom om i samband med rådgivning och företrädande i skatteärenden, såvida det inte rör sig om frågor som, om de besvaras, skulle utsätta advokatens huvudman för risk för åtal.
(
3
)	Undertecknad i Rom den 4 november 1950.
(
4
)	Avsnitt I i kapitel II i direktiv 2011/16.