Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
TAMARE ĆAPETA,
predstavljeni 13. novembra 2025(1)
Zadeva C-773/23 P
European Crop Care Association (ECCA)
proti
Ascenza Agro, SA,
Industrias Afrasa, SA,
Evropska komisija
„ Pritožba – Neprivilegirani intervenient – Reprezentativno združenje – Dopustnost – Člen 56, drugi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije – Fitofarmacevtska sredstva – Uredba (ES) št. 1107/2009 – Neobnovitev odobritve aktivne snovi klorpirifos-metil – Izvedbena uredba Komisije (EU) 2020/17 – Ničnostna tožba “
I.      Uvod
1.        Združenje, ki zastopa evropsko fitofarmacevtsko industrijo, je pri Splošnem sodišču interveniralo v podporo tožbi za razglasitev ničnosti uredbe Komisije o neobnovitvi odobritve določene snovi na podlagi zakonodaje Unije, ki se uporablja.
Tožba je bila zavrnjena.
2.        Združenje je nato vložilo pritožbo zoper sodbo Splošnega sodišča.
Ali se šteje, da navedena sodba neposredno zadeva navedeno združenje, kot zahteva člen 56, drugi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije (v nadaljevanju: Statut), in je torej pritožba dopustna?
3.        To je eno od ključnih vprašanj v obravnavani zadevi.
II.    Ozadje postopka
4.        European Crop Care Association (v nadaljevanju: ECCA) je združenje s sedežem v Bruslju (Belgija), ki zastopa evropske proizvajalce fitofarmacevtskih sredstev.(2)
5.        Fitofarmacevtska sredstva ureja zakonodaja Unije, vključno z Uredbo št.
1107/2009,(3) ki določa harmonizirana pravila za odobritev aktivnih snovi in dajanje takih sredstev na trg.(4) Ta uredba vzpostavlja dvojni sistem, v skladu s katerim aktivne snovi na ravni Unije odobri Evropska komisija, države članice pa na nacionalni ravni odobrijo fitofarmacevtska sredstva, ki vsebujejo aktivne snovi, odobrene na ravni Unije.(5)
6.        V obravnavani zadevi je upoštevno, da je odobritev aktivnih snovi časovno omejena, zato je za njihovo nadaljnjo uporabo potrebno, da Komisija obnovi tako odobritev v skladu z zahtevami Uredbe št. 1107/2009.(6) Specifične določbe o postopku obnovitve v zvezi z aktivnimi snovmi vsebuje tudi Izvedbena uredba št. 844/2012,(7) pri čemer sodelujejo Komisija, Evropska agencija za varnost hrane (EFSA) in države članice.
A.      Dogodki, ki so pripeljali do postopka pred Splošnim sodiščem
7.        Aktivna snov, ki je predmet obravnavane zadeve, je klorpirifos-metil (v nadaljevanju: CHP-metil), ki se uporablja v fitofarmacevtskih sredstvih za varstvo pred škodljivci ter za obdelavo skladiščenega žita in praznih skladišč proti tem škodljivcem.
8.        CHP-metil je bil v Uniji prvič odobren leta 2006,(8) iztek obdobja njegove odobritve pa je bil najprej določen za leto 2016.(9)
9.        Leta 2013 sta dve družbi, ki sta proizvajali klorpirifos-metil – Ascenza Agro, SA (v nadaljevanju: Ascenza) in Dow AgroSciences Ltd – vsaka vložili vlogo za obnovitev odobritve klorpirifos-metila.
10.      Sledil je postopek za obnovitev klorpirifos-metila.(10)
11.      Nazadnje, Komisija je v Izvedbeni uredbi 2020/17(11) odločila, da ne obnovi odobritve klorpirifos-metila. Iz navedene uredbe izhaja, da so obstajali pomisleki glede genotoksičnosti in razvojne nevrotoksičnosti klorpirifos-metila, kot je navedeno v dveh izjavah, ki ju je izdala EFSA in ki ju ni bilo mogoče izključiti. Komisija je zato navedla, da ni mogoče ugotoviti, da so izpolnjena merila za odobritev, ki se nanašajo na učinke na zdravje ljudi iz člena 4 Uredbe št. 1107/2009.
B.      Postopek pred Splošnim sodiščem
12.      Dne 10. februarja 2020 je družba Ascenza, ena od vložnic predloga za obnovitev odobritve klorpirifos-metila, skupaj z družbo
Industrias Afrasa, SA (v nadaljevanju: Afrasa), ki deluje na trgu fitofarmacevtskih sredstev (v nadaljevanju skupaj: tožeči stranki), na podlagi člena 263 PDEU pri Splošnem sodišču vložila tožbo za razglasitev ničnosti Izvedbene uredbe 2020/17.
Trdili sta, da odločba Komisije, s katero je zavrnila obnovitev odobritve klorpirifos-metila, vsebuje procesne in materialne napake, zaradi česar je navedena uredba nezakonita.
13.      ECCA je vložilo predlog za intervencijo v podporo tožečima strankama, s ciljem razglasitve ničnosti navedene uredbe.
Splošno sodišče je ugodilo njegovemu
predlogu za intervencijo in ugotovilo, da je to dokazalo svoj interes pri odločanju o tej zadevi, kot ga zahteva pravo Unije.(12) Interes ECCA je temeljil na dejstvu, da je zastopalo evropsko industrijo zaščite posevkov, rezultat postopka pa bi lahko vplival na njegove kolektivne interese, saj naj bi se z Izvedbeno uredbo Komisije 2020/17 oblikovali precedensi, ki bi lahko vplivali na navedeno industrijo.
14.      Komisija je trdila, da bi bilo treba tožbo za razglasitev ničnosti, ki sta jo vložili tožeči stranki, v celoti zavrniti.
15.      Kraljevina Danska, Francoska republika in Health and Environmental Alliance (v nadaljevanju: HEAL), organizacija za varstvo okolja, so vložile predlog za intervencijo v podporo Komisiji, s ciljem zavrnitve tožbe. Splošno sodišče je navedenim
predlogom ugodilo.(13)
16.      V izpodbijani sodbi(14) je Splošno sodišče vse zahtevke zavrnilo kot neutemeljene. To je vključevalo tudi osem tožbenih razlogov tožečih strank,(15) ter tri nadaljnje tožbene razloge, ki jih je vložilo ECCA.(16) Splošno sodišče je torej zavrnilo tožbo.
III. Postopek pred Sodiščem
17.      ECCA s pritožbo, vloženo 14. decembra 2023, predlaga, naj Sodišče razveljavi izpodbijano sodbo in razglasi ničnost Izvedbene uredbe 2020/17. Prav tako predlaga, naj Sodišče Komisiji naloži plačilo stroškov.
18.      Družba Ascenza v svojem odgovoru, vloženem 20. marca 2024, podpira predlog ECCA in predlaga, naj se pritožba razglasi za dopustno v celoti.
19.      Komisija v svojem odgovoru z dne 22. marca 2024 predlaga, naj Sodišče zavrne pritožbo in ECCA naloži plačilo stroškov.
20.      HEAL v svojem odgovoru z dne 23. marca 2024 predlaga, naj Sodišče zavrne pritožbo in ECCA naloži plačilo stroškov.
21.      Francoska republika v svojem odgovoru z dne 8. aprila 2024 predlaga Sodišču, naj zavrne pritožbo.
22.       ECCA je 22. julija 2024 vložilo repliko, družba Ascenza in Komisija pa sta 30. avgusta 2024 oziroma 2. oktobra 2024 vložili dupliko.
23.      Sodišče je na podlagi člena 76(2) Poslovnika Sodišča odločilo, da v postopku ne bo opravilo obravnave.
IV.    Analiza
24.      Eno od vprašanj v okviru te pritožbe(17) se nanaša na pogoje, pod katerimi lahko združenje, ki je v postopku na prvi stopnji sodelovalo kot neprivilegirani intervenient, vloži pritožbo zoper sodbo Splošnega sodišča.
25.      Na zahtevo Sodišča se ti sklepni predlogi nanašajo le na navedeno vprašanje.
26.      Sodišče je že presojalo o dopustnosti pritožb, ki jih vložijo neprivilegirani intervenienti, vendar ne, če je intervenient združenje. Obravnavana pritožba je torej priložnost za Sodišče, da v primerih, ko je intervenient reprezentativno združenje, pojasni zahtevo iz člena 56, drugi odstavek, Statuta, torej da mora sodba Splošnega sodišča neposredno zadevati neprivilegiranega intervenienta.
27.      Komisija, ki jo podpira HEAL, izpodbija dopustnost pritožbe in trdi, da izpodbijana sodba neposredno ne zadeva ECCA v smislu člena 56, drugi odstavek, Statuta.
28.      ECCA trdi, da je njegova pritožba dopustna iz dveh razlogov. Prvič, ECCA, ki ga podpira družba Ascenza, trdi, da izpolnjuje zahtevo, na podlagi katere se šteje, da ga izpodbijana sodba neposredno zadeva v smislu člena 56, drugi odstavek, Statuta, saj ima navedena sodba pomemben in neposreden vpliv na njegove interese. Drugič, ECCA trdi, da kot združenje zastopa interese svoje članice, družbe Asceza, ki bi bila tudi sama upravičena vložiti pritožbo. V zvezi s tem ECCA trdi, da bi bilo treba zahteve glede dopustnosti vložitve ničnostne tožbe, ki jo združenje vloži v imenu svojih članov, na podlagi člena 263, četrti odstavek, PDEU, po analogiji uporabljati tudi v primeru zahtev glede dopustnosti pritožbe, ki jo združenje vloži na podlagi člena 56, drugi odstavek, Statuta.
29.      Komisija ob podpori HEAL trdi, da argumentov ECCA, ki temeljijo na zahtevah glede dopustnosti iz člena 263, četrti odstavek, PDEU, ni mogoče sprejeti.
30.      Svojo presojo bom oblikovala tako: najprej bom obravnavala pravico do intervencije pred sodiščema Unije in interes reprezentativnih združenj za intervencijo (A). Drugič, obravnavala bom razmerje med interesom neprivilegiranih intervenientov za intervencijo in pravico do vložitve pritožbe (B). Tretjič, obravnavala bom argumente ECCA v zvezi s potencialno upoštevnostjo zahtev glede dopustnosti na podlagi člena 263, četrti odstavek, PDEU v primeru njegove pravice do vložitve pritožbe kot neprivilegirani intervenient (C). Četrtič in nazadnje bom svojo analizo uporabila in ugotovila, da ima ECCA pravico do vložitve pritožbe v obravnavani zadevi (D).
A.      Interes reprezentativnih združenj za intervencijo
31.      Najprej naj navedem, da je intervencija specifični procesni mehanizem v okviru direktnih tožb pred sodiščema Unije, ki državam članicam, institucijam, organom, uradom in agencijam Unije ter vsem vrstam fizičnih in pravnih oseb, vključno z združenji, omogoča prostovoljno pridružitev postopku na strani ene od glavnih strank spora pred navedenima sodiščema. Ker lahko odločitev v zadevi vpliva tudi nanje, intervencija sodiščema Unije omogoča, da pri odločanju upoštevata njihova stališča.(18)
32.      V bistvu velja, da lahko intervenient podpre eno od strank, vendar intervencija ni namenjena temu, da intervenient vstopi v postopek kot stranka skozi zadnja vrata.(19)
33.      To se odraža v procesnih pravilih Unije, na primer da so vloge intervenienta omejene na podporo, v celoti ali delno, predlogom ene od strank, da je intervencija v razmerju do spora o glavni stvari akcesorna in da mora intervenient „sprejeti postopek v tistem stanju, v katerem je“, ko vanj vstopi.(20)
34.      V procesnih pravilih Unije velja tudi razlikovanje med privilegiranimi in neprivilegiranimi intervenienti. Na eni strani so države članice in institucije Unije privilegirani intervenienti, kar pomeni, da lahko intervenirajo v vsaki zadevi, ne da bi jim bilo treba dokazati interes za rešitev zadeve.(21) Na drugi strani pa se organi, uradi in agencije Unije ter fizične in pravne osebe, vključno z združenji, štejejo za neprivilegirane interveniente, kar pomeni, da morajo v skladu s členom 40 Statuta izkazati upravičen interes za rešitev zadeve, da lahko intervenirajo v postopku.(22) To zahtevo bom imenovala „interes za intervencijo“.
35.      Sodišče je v primeru reprezentativnih združenj, ki delujejo v imenu fizičnih in pravnih oseb, podalo širšo razlago interesa za intervencijo kot v primeru fizičnih in pravnih oseb, ki delujejo v svojem imenu.
36.      V primeru fizičnih in pravnih oseb je Sodišče večkrat navedlo, da je treba pojem „interes za rešitev [...] zadeve“ v smislu člena 40 Statuta „razumeti kot neposreden in dejanski interes glede samih predlogov, ne pa kot interes v zvezi z navedenimi razlogi ali trditvami.  Izraz ‚rešitev zadeve‘ se namreč nanaša na predlagano končno odločitev, kot bi bila navedena v izreku prihodnje sodbe“.
V zvezi s tem je Sodišče ugotovilo, da „je treba zlasti preveriti, ali izpodbijani akt neposredno vpliva na vložnika predloga za intervencijo in ali je njegov interes za rešitev spora gotov. Načeloma pa je mogoče interes za rešitev spora šteti za dovolj neposreden le, če lahko ta rešitev spremeni pravni položaj vložnika predloga za intervencijo.“(23)
37.      Vendar pa navedena sodna praksa ni jasna, kadar gre za reprezentativna združenja. Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da „se lahko reprezentativnemu strokovnemu združenju, katerega cilj je ščititi interese svojih članov, dovoli intervencija, če spor sproža načelna vprašanja, ki lahko vplivajo na te interese
[…] Zato je treba šteti, da je zahteva, da ima takšno združenje neposreden in dejanski interes za rešitev spora, izpolnjena, ko to združenje dokaže, da je v takšnem položaju, ne glede na to, ali se bo lahko z rešitvijo spora spremenil pravni položaj združenja kot takega.“(24)
38.      Posledično torej interes reprezentativnega združenja za intervencijo ni nujno povezan z izidom posamezne zadeve, ampak je lahko povezan tudi z obrazložitvijo, ki je Sodišče pripeljala do tega izida.
39.      Sodišče je pojasnilo svoje razloge za širšo razlago interesa za intervencijo v primeru reprezentativnih združenj, in sicer tako: „Namen tako široke razlage pravice do intervencije v korist reprezentativnih strokovnih združenj je namreč omogočiti boljšo presojo okvira zadev, predloženih sodišču Unije, obenem pa se izogniti številnim posamičnim intervencijam, ki bi ogrozile učinkovitost in nemoten potek postopka […] Vendar lahko reprezentativna strokovna združenja v nasprotju s fizičnimi in pravnimi osebami, ki delujejo v lastnem imenu, vložijo predlog za intervencijo v sporu, predloženem Sodišču, ne zato, da bi branila individualne interese, temveč da bi branila kolektivne interese svojih članov. Intervencija takega združenja namreč ponuja vpogled v vse te kolektivne interese, na katere vpliva načelno vprašanje, od katerega je odvisna rešitev spora, in tako Sodišču omogoča, da bolje presodi okvir, v katerem mu je zadeva predložena […]“(25)
B.      Pravica neprivilegiranih intervenientov do vložitve pritožbe
40.      V skladu s procesnimi pravili Unije(26) pritožba zoper sodbo Splošnega sodišča pri Sodišču pomeni sredstvo, s katerim lahko stranke izpodbijajo sodbo na podlagi trditve, da je Splošno sodišče pri izdaji sodbe napačno uporabilo pravo, z namenom da se navedena sodba v celoti ali delno razveljavi.(27)
41.      Člen 56 Statuta določa dve zahtevi, ki ju morajo izpolniti neprivilegirani intervenienti, da lahko vložijo pritožbo. Prva se na splošno nanaša na vse pritožbe, druga pa specifično na neprivilegirane interveniente.
42.      V skladu s prvo velja, da lahko pritožbo vloži oseba, ki v postopku pred Splošnim sodiščem ni uspela. To izhaja iz prvega stavka člena, drugi odstavek, 56 Statuta, v skladu s katerim „pritožbo lahko vloži katera koli stranka, ki v celoti ali delno ni uspela s svojimi […] predlogi.“(28) V skladu s sodno prakso Sodišča pojem „katera koli stranka“ ne vključuje le glavnih strank (tožeče stranke in tožene stranke), ampak tudi interveniente v postopku pred Splošnim sodiščem.(29)
43.      Neprivilegirani intervenienti lahko torej vložijo pritožbo le, če so kot intervenienti sodelovali v postopku na prvi stopnji v podporo stranki, ki v navedeni zadevi v celoti ali delno ni bila uspešna. Ta zahteva v obravnavani zadevi ni sporna, saj sta bili tožeči stranki, v katerih podporo je interveniral ECCA, v celoti neuspešni.
44.      Druga zahteva je dodatna in se uporablja le za neprivilegirane interveniente. Njih mora sodba Splošnega sodišča neposredno zadevati. To izhaja iz drugega stavka člena 56, drugi odstavek, Statuta, v skladu s katerim velja, da „[t]isti, ki so se postopku pridružili, razen držav članic in institucij Unije, pa lahko vložijo takšno pritožbo le, če jih odločitev Splošnega sodišča neposredno prizadeva.“  (30)
45.      Bistvo obravnavane zadeve je, kako je treba v primeru reprezentativnih združenj razlagati izraz „neposredno prizadeva“.
46.      V zvezi s tem sodna praksa Sodišča o dopustnosti pritožb, ki jih vložijo neprivilegirani intervenienti, zaenkrat vključuje le peščico zadev v preteklih letih, vendar, kot je že bilo navedeno, se nobena od njih ne nanaša na reprezentativna združenja. Navedene pritožbe so bile vložene na področjih državne pomoči,(31) konkurenčnega prava(32) in prepovedi dampinga,(33) v vseh pa je Sodišče ugotovilo, da so pritožbe dopustne, ker sodba Splošnega sodišča neposredno zadeva zadevnega intervenienta.
47.      Vse navedene zadeve so se na splošno nanašale na pritožbe, ki so jih vložile fizične ali pravne osebe, ki so intervenirale v postopkih pred Splošnim sodiščem in v zvezi s katerimi bi sodba navedenega sodišča lahko neugodno vplivala na njihov pravni položaj oziroma na njihove gospodarske ali negmotne interese.(34) Navedene sodbe se torej niso nanašale na okoliščine, v katerih bi pritožbo vložil intervenient, ki je združenje in katerega lasten pravni položaj se zaradi izpodbijane sodbe ne bi spremenil.
48.      Ne glede na navedeno pa je iz navedene sodne prakse mogoče sklepati, da je Sodišče pri odločanju, ali dopustiti vložitev pritožbe takemu neprivilegiranemu intervenientu, presojalo njegov interes za intervencijo v postopku na prvi stopnji. Iz tega sledi, da je mogoče pojem neposredne prizadetosti iz člena 56 Statuta uskladiti z interesom za intervencijo.
49.      To pa ne pomeni, da mora Sodišče samodejno dopustiti vložitev pritožbe subjektu, ki je bil v postopku pred Splošnim sodiščem neprivilegirani intervenient. Ko je sodba izdana, je namreč interes za intervencijo mogoče presojati konkretneje kot pa v postopku na prvi stopnji. S tem se strinjajo tudi številni strokovnjaki.(35) Povedano drugače, Sodišče lahko na določen način ponovno presodi, ali obstaja interes za intervencijo, in če ugotovi, da ne, pritožbo zavrže. Vendar pa bi moral neprivilegirani intervenient, ki mu je bila priznana pravica do intervencije, načeloma iz istih razlogov imeti tudi pravico do vložitve pritožbe.
50.      Zdi se, da taka razlaga izhaja tudi iz dejstva, da – kot je navedeno zgoraj (točka 36 teh sklepnih predlogov) – se izraz „neposredno prizadeva“ uporablja v sodni praksi Sodišča v okviru ugotavljanja, ali obstaja interes za intervencijo.
51.      Pravica neprivilegiranih intervenientov do vložitve pritožbe je odvisna od njihovega interesa za intervencijo, vendar je mogoče koncept neposredne prizadetosti zaradi sodbe Splošnega sodišča iz člena 56, drugi odstavek, Statuta razumeti drugače v primeru fizičnih in pravnih oseb, ki intervenirajo v svojem imenu, in v primeru reprezentativnih združenj, ki intervenirajo v obrambo kolektivnih interesov svojih članov.
52.      Če ga razumemo tako, je mogoče sklepati, da bi širše razumevanje interesa reprezentativnih združenj za intervencijo, kot ga uporablja Sodišče, v primerjavi z interesom fizičnih in pravnih oseb, ki delujejo v svojem imenu (glej očki 37 in 39 teh sklepnih predlogov), pomenilo širše razumevanje zahteve glede neposredne prizadetosti v primeru takih združenj. V primeru fizičnih in pravnih oseb, ki delujejo v svojem imenu, je neposredna prizadetost povezana le z odločitvijo v zadevi, reprezentativna združenja pa lahko vložijo pritožbo, če izpodbijajo del obrazložitve Splošnega sodišča, tudi če odločitev neposredno ne spreminja njihovega pravnega položaja.
53.      Zdi se, da je to posebno pomembno na področjih prava Unije, kot je področje, povezano s fitofarmacevtskimi sredstvi, na katerem sodeluje več vrst reprezentativnih združenj, saj imajo ta pomembno vlogo pri utemeljevanju svojega interesa za intervencijo in jim ne bi smela biti odvzeta možnost do vložitve pritožbe, če sodba Splošnega sodišča prizadene tak interes.
54.      Zato je mogoče ugotoviti, da reprezentativna združenja, ki jim je bila odobrena intervencija v podporo stranki, ki v postopku pred Splošnim sodiščem ni bila uspešna, izpolnjujejo zahtevo glede neposredne prizadetosti in lahko vložijo pritožbo, tudi če sodba Splošnega sodišča neposredno ne spreminja njihovega pravnega položaja.
C.      Upoštevnost zahtev glede dopustnosti na podlagi člena 263, četrti odstavek, PDEU
55.      ECCA tudi trdi, da je upravičenost do vložitve tožbe neposredno na podlagi člena 263, četrti odstavek, PDEU upoštevna pri izpolnjevanju zahteve neposredne prizadetosti na podlagi sodbe Splošnega sodišča v skladu s členom 56 Statuta, da lahko vloži pritožbo kot neprivilegirani intervenient.
56.      Res je, da bi bila oseba, ki izpolnjuje pogoje glede neposrednega in posamičnega nanašanja za vložitev ničnostne tožbe, tudi upravičena intervenirati v zadevi, v kateri nekdo drug vloži tožbo, namesto da sama vloži tako tožbo.
57.      Vendar pa če taka oseba ne vloži ničnostne tožbe, tudi če bi jo lahko, in ne intervenira v tožbi, ki jo vloži nekdo drug, ne more vložiti pritožbe, saj v postopku na prvi stopnji ni bila ne stranka ne intervenientka.
58.      Pravico do vložitve pritožbe je torej mogoče presojati le na podlagi statusa, ki ga je navedena oseba imela v postopku na prvi stopnji. Če se je taka oseba odločila sodelovati kot intervenientka, namesto da bi vložila svojo tožbo, možnost vložitve direktne tožbe ni upoštevna.
59.      Posledično menim, v nasprotju s trditvami ECCA, da zahteve glede dopustnosti ničnostnih tožb na podlagi člena 263, četrti odstavek, PDEU niso upoštevne pri presoji zahteve za vložitev pritožbe, ki jo vloži reprezentativno združenje na podlagi člena 56, drugi odstavek, Statuta.
D.      Obravnavana zadeva
60.      Iz moje analize sledi, da je pritožba ECCA v obravnavani zadevi dopustna, saj izpodbijana sodba neposredno zadeva ECCA v smislu člena 56, drugi odstavek, Statuta.
61.      Izpodbijana sodba, če je Sodišče ne bo razveljavilo, vzpostavlja precedense glede pravilne uporabe Uredbe št. 1107/2009 in postopka obnovitve odobritve aktivnih snovi, kar lahko vpliva na interese članov ECCA.
62.      V zadevi pred Splošnim sodiščem so bila taka načelna vprašanja dejansko obravnavana, zato je ECCA tudi interveniralo.
63.      Kot sem pojasnila, bi bilo treba neprivilegiranemu intervenientu, ki mu je bila priznana pravica do intervencije, načeloma iz istih razlogov priznati tudi pravico do pritožbe.
64.      ECCA je bila priznana pravica so intervencije, zato bi mu iz istih razlogov morala biti priznana tudi pravica do pritožbe.
65.      Nobene podlage ni za dvom, ali je na prvi stopnji obstajal interes ECCA za intervencijo.
66.      Zato je treba šteti, da izpodbijana sodba ECCA neposredno zadeva. To velja ne glede na to, ali lahko navedena sodba spremeni njegov pravni položaj.
V.      Predlog
67.      Na podlagi navedenega predlagam, naj Sodišče ugotovi, da je pritožba European Crop Care Association dopustna.
1      Jezik izvirnika: angleščina.
2      Glej spletno mesto ECCA, na voljo na naslovu: https://www.ecca-org.eu/.
3      Uredba (ES) št. 1107/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet in razveljavitvi direktiv Sveta 79/117/EGS in 91/414/EGS (UL 2009, L 309, str. 1, ter popravka v UL 2018, L 111, str. 10, in UL 2018, L 300, str. 14).
4      Glej zlasti člen 1(1) in uvodno izjavo 9 Uredbe 1107/2009. Za podrobnejšo razpravo glej na primer Bozzini, E., Pesticide Policy and Politics in the European Union
– Regulatory Assessment, Implementation and Enforcement, Palgrave Macmillan, Cham, 2017, pogl. 2; Morvillo, M., „From contestation to accountability in EU pesticides regulation? The case of glyphosate“, v Arcuri, A. in Coman-Kund, F. (ur.), Technocracy and the Law: Accountability, Governance and Expertise, Routledge, London, 2021, str. 196, zlasti na straneh 198–203.
5      Glej poglavji II in III ter uvodni izjavi 10 in 23 Uredbe št. 1107/2009.
6      Glej člene od 14 do 20 in uvodno izjavo 15 Uredbe št. 1107/2009.
7      Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 844/2012 z dne 18. septembra 2012 o opredelitvi določb, potrebnih za izvedbo postopka podaljšanja odobritve aktivnih snovi, kot je določeno z Uredbo (ES) št. 1107/2009 (UL 2012, L 252, str. 26). Navedena uredba je bila razveljavljena z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2020/1740 z dne 20. novembra 2020 o opredelitvi določb, potrebnih za izvedbo postopka obnovitve odobritve aktivnih snovi, kot je določeno z Uredbo št. 1107/2009, in razveljavitvi Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 844/2012 (UL 2020, L 392, str. 20).
8      Direktiva Komisije 2005/72/ES z dne 21. oktobra 2005 o spremembi Direktive Sveta 91/414/EGS glede vključitve klorpirifosa, klorpirifos-metila, mankozeba, maneba in metirama kot aktivnih snovi (UL 2005, L 279, str. 63), ki je, v skladu s členom 4 navedene direktive, začela veljati 1. julija 2006. Sprejeta je bila na podlagi Direktive Sveta 91/414/EGS z dne 15. julija 1991 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 3, zvezek 11, str. 332), ki jo je pozneje nadomestila Uredba št. 1107/2009.
V skladu s členom 78(3) Uredbe št. 1107/2009 so se aktivne snovi iz Priloge I k Direktivi 91/414 štele za odobrene in so navedene v delu A priloge k Izvedbeni uredbi Komisije (EU) št. 540/2011 z dne 25. maja 2011 o izvajanju Uredbe št. 1107/2009 (UL 2011, L 153, str. 1) (v vnosu 112 navedene priloge je za iztek odobritve CHP-metila naveden 30. junij 2016).
9      Vendar je Komisija zaradi trajanja postopka obnovitve odobrila tri podaljšanja izteka odobritve klorpirifos-metila do leta 2020.
10      Navedeni postopek je opisan v točkah od 15 do 56 sodbe z dne 4. oktobra 2023,
Ascenza Agro and Industrias Afrasa/Komisija (T-77/20, EU:T:2023:602; v nadaljevanju: izpodbijana sodba).
11      Izvedbena uredba komisije (EU) 2020/17 z dne 10. januarja 2020 o neobnovitvi odobritve aktivne snovi klorpirifos-metil v skladu z Uredbo št. 1107/2009 ter o spremembi Priloge k Izvedbeni uredbi Komisije (EU) št. 540/2011 (UL 2020, L 7, str. 11).
12      Glej sklep predsednika sedmega senata Splošnega sodišča z dne 26. novembra 2020, Ascenza Agro in Industrias Afrasa/Komisija (T-77/20, neobjavljen, zlasti točke 3, 4 in 6).
13      Glej sklepe predsednika sedmega senata Splošnega sodišča z dne 26. novembra 2020, Ascenza Agro in Industrias Afrasa/Komisija (T-77/20, neobjavljeni).
14      Glej opombo 10 teh sklepnih predlogov.
15      Kot je navedeno v točki 86 izpodbijane sodbe, sta tožeči stranki v svojih tožbenih razlogih navajali: (i) bistveno kršitev postopka; (ii) kršitev obveznosti preglednosti; (iii) kršitev pravice do izjave; (iv) kršitev previdnostnega načela; (v) kršitev obveznosti upoštevanja elementov in okoliščin, upoštevnih za položaj, ki naj bi bil z izpodbijano uredbo urejen; (vi) kršitev načela dobrega upravljanja; (vii) očitno napako pri presoji glede ocene tveganja, ki sta jo upoštevali EFSA in nato Komisija; ter (viii) očitno napako pri presoji in kršitev načela sorazmernosti.
16      Kot je navedeno v točki 87 v povezavi z naslovoma E in K izpodbijane sodbe, je ECCA v svojih nadaljnjih tožbenih razlogih navajalo: (ix) kršitev obveznosti obrazložitve, v kolikor se nanaša na to, da je Komisija sprejela uredbo na podlagi znanstvene presoje, ki se razlikuje od presoje, ki jo vsebuje osnutek poročila o presoji, ki ga je sprejela država članica poročevalka; (x) kršitev obveznosti obrazložitve uporabe metode navzkrižnega branja; ter (xi) kršitev člena 14 Izvedbene uredbe št. 844/2012. Splošno sodišče je vsakega od navedenih tožbenih razlogov zavrnilo kot neutemeljenega ter ugotovilo, da ni treba presojati njihove dopustnosti (glej točke 181, 288 in 654 izpodbijane sodbe).
17      ECCA navaja štiri pritožbene razloge. Na kratko, prvi pritožbeni razlog temelji na kršitvi Uredbe št. 1107/2009 in se nanaša na sedmi tožbeni razlog tožečih strank; drugi pritožbeni razlog temelji na kršitvi člena 296 PDEU in se nanaša na deseti tožbeni razlog ECCA; tretji pritožbeni razlog temelji na bistveni kršitvi postopka in se nanaša na prvi tožbeni razlog tožečih strank; četrti pritožbeni razlog pa temelji na kršitvi metode navzkrižnega branja in nasprotujoči se obrazložitvi ter se nanaša na sedmi tožbeni razlog tožečih strank.
18      V zvezi s tem velja, da so pravila, ki urejajo intervencijo, vključena v člen 40 Statuta ter poglavje 4 v naslovu IV Poslovnika Sodišča, ki se nanaša na direktne tožbe (členi od 129 do 132).
Primerljive določbe vsebuje tudi poglavje 14 v naslovu III Poslovnika Splošnega sodišča (členi od 142 do 145).
19      Glej Lenaerts, K., Gutman, K. in Nowak, J.T., EU Procedural Law, 2. izdaja, Oxford University Press, Oxford, 2023, str. 733.
20      Glej v zvezi s tem člen 129, od (1) do (3), Poslovnika Sodišča.
21      Glej člen 40, prvi odstavek, Statuta.
22      Glej člen 40, drugi odstavek, Statuta.
23      Sklep predsednika Sodišča z dne 10. marca 2023, Illumina/Komisija (C-611/22 P, EU:C:2023:205, točki 6 in 7) (moj poudarek). Glej na primer tudi sklep predsednika Sodišča z dne 4. februarja 2025, Medel in drugi/Svet (C-555/24 P, EU:C:2025:73, točke od 6 do 8).
24      Sklep predsednika Sodišča z dne 10. marca 2023, Illumina/Komisija (C-611/22 P, EU:C:2023:205, točka 8) (moj poudarek). Glej na primer tudi sklep predsednika Sodišča z dne 4. februarja 2025, Medel in drugi/Svet (C-555/24 P, EU:C:2025:73, točka 9) Takemu združenju se torej lahko dovoli intervencija v zadevi, če, prvič, zastopa znatno število podjetij, dejavnih v zadevnem sektorju, drugič, je njegov cilj ščititi interese svojih članov, tretjič, lahko zadeva sproži načelna vprašanja, ki vplivajo na delovanje zadevnega sektorja, in četrtič, bi torej lahko prihodnja sodba bistveno vplivala na interese njegovih članov. Glej na primer sklepa predsednika Sodišča z dne 10. marca 2023, Illumina/Komisija (C-611/22 P, EU:C:2023:205, točka 10), in z dne 1. avgusta 2025, Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles in drugi/Svet (C-865/24 P, EU:C:2025:639, točka 10).
25      Sklep predsednika Sodišča z dne 10. marca 2023, Illumina/Komisija (C-611/22 P, EU:C:2023:205, točka 9) (moj poudarek). Glej na primer tudi sklep predsednika Sodišča z dne 1. avgusta 2025, Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles in drugi/Svet (C-865/24 P, EU:C:2025:639, točka 9).
26      V zvezi s tem velja, da pravila, ki urejajo pritožbe (ter nasprotne pritožbe) vsebujejo členi od 56 do 61 Statuta ter naslov V Poslovnika Sodišča, ki se nanaša na pritožbe zoper odločbe Splošnega sodišča (členi od 167 do 190).
27      Glej v zvezi s tem člen 169(1) Poslovnika Sodišča.
28      Moj poudarek.
29      Glej na primer sodbi z dne 22. decembra 1993, Pincherle/Komisija (C-244/91 P, EU:C:1993:950, točka 16), in z dne 11. februarja 1999, Antillean Rice Mills in drugi/Komisija (C-390/95 P, EU:C:1999:66, točka 20).
30      Moj poudarek.
31      Glej sodbe z dne 24. septembra 2002, Falck in Acciaierie di Bolzano/Komisija (C-74/00 P in C-75/00 P, EU:C:2002:524, točki 57 in 58)
(sodba Splošnega sodišča, izdana na podlagi tožbe za vrnitev izplačane pomoči bi neposredno prizadela zadevno podjetje, ker bi to najverjetneje moralo vrniti zneske, ki jih je prejelo kot pomoč); z dne 26. oktobra 2016, DEI in Komisija/Alouminion tis Ellados (C-590/14 P, EU:C:2016:797, točke od 23 do 26; sodba Splošnega sodišča bi neposredno prizadela zadevno podjetje, ker bi to moralo vrniti znesek, ki ga je izterjalo); z dne 2. februarja 2023, Španija in drugi/Komisija (C-649/20 P, C-658/20 P in C-662/20 P, EU:C:2023:60, točki 25 in 26; sodba Splošnega sodišča bi neposredno prizadela zadevne subjekte, ker bi ti morda morali vrniti pomoč, ki so jo prejeli), in z dne 14. septembra 2023, Land Rheinland-Pfalz/Deutsche Lufthansa (C-466/21 P, EU:C:2023:666, točke od 37 do 40; sodba Splošnega sodišča bi neposredno prizadela zvezno deželo, saj bi ta morala izterjati obroke zadevne pomoči in v prihodnje na podlagi navedene sodbe Splošnega sodišča ne bi smela izplačati novih obrokov pomoči).
32      Glej sodbo z dne 2. oktobra 2003, International Power in drugi/NALOO (C-172/01 P, C-175/01 P, C-176/01 P in C-180/01 P, EU:C:2003:534, točki 52 in 53; sodba Splošnega sodišča neposredno prizadeva zadevna podjetja, ker bi morala Komisija na podlagi navedene sodbe ponoviti postopek, to pa bi lahko pomenilo sprejetje ukrepa v škodo navedenim družbam, zaradi česar bi bile zoper njih pred nacionalnimi sodišči lahko vložene odškodninske tožbe).
33      Glej sodbo z dne 3. decembra 2020, Changmao Biochemical Engineering/Distillerie Bonollo in drugi (C-461/18 P, EU:C:2020:979, točke od 122 do 129; sodba Splošnega sodišča neposredno prizadeva zadevno podjetje, ker bi bilo lahko na podlagi ukrepov, ki bi jih Komisija sprejela na podlagi navedene sodbe, izpostavljeno tožbam za plačilo veliko višjih dajatev).
34      Glej v tem smislu sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott v združenih zadevah Fresh Del Monte Produce/Komisija in Komisija/Fresh Del Monte Produce (C-293/13 P in C-294/13 P, EU:C:2014:2439, zlasti točka 57).
35      Glej na primer Lasok, K. P. E., Lasok’s European Court Practice and Procedure, 4. izdaja, Bloomsbury Professional, London, 2022, str. 1192: „Ni jasno, v kolikšni meri se zahteva, pri kateri mora izpodbijana odločba neposredno prizadevati intervenienta, ki vloži pritožbo, razlikuje od običajnega preizkusa za ugotavljanje, ali je bil intervenient upravičen do intervencije v postopku na prvi stopnji. Pri presoji, ali naj se odobri predlog za intervencijo, se interes intervenienta glede odločitve v zadevi presoja ex ante; pri presoji pritožbe intervenienta pa je mogoče interese intervenienta presojati ex post, pri čemer se takrat lahko izkaže, ali je intervenient res imel neposreden in konkreten interes glede odločitve v zadevi. Zato torej velja, da tudi če je preizkus, ki se uporabi pri odločanju o dopustitvi pritožbe, načeloma enak kot pri odločanju o predlogu za intervencijo na prvi stopnji, ni nujno, da se bo intervenientu iz postopka na prvi stopnji dopustila tudi vložitev pritožbe.“ (moj poudarek) Glej tudi Lenaerts, Gutman in Nowak, EU Procedural Law, navedeno v opombi 19 k tem sklepnim predlogom, str. 653 („Interes, ki ga mora tak intervenient – vključno z organi, uradi in agencijami Unije ter katero koli drugo osebo – dokazati za vložitev pritožbe, je načeloma enak kot interes, ki ga je moral dokazati za vključitev v postopek na prvi stopnji kot intervenient (člen 40, drugi odstavek, Statuta), vendar ima Sodišče v sodbi Splošnega sodišča konkretnejšo podlago za preverjanje navedenega interesa kot ga je imelo Splošno sodišče, ko je presojalo interes potencialnega intervenienta pred sprejetjem vsebinske odločitve. Zato je mogoče, da se intervenientu iz postopka na prvi stopnji ne dopusti vložitev pritožbe.“ (moj poudarek))