Laikina versija
TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. gegužės 13 d.(*)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Visuomenės sveikata – Maisto produktus reglamentuojantys teisės aktai – Reglamentas (EB) Nr. 178/2002 – Bendrieji principai ir reikalavimai – Reglamentas (EB) Nr. 852/2004 – Maisto produktų higiena – 4 straipsnio 2 dalis – Bendrosios ir specialiosios visų maisto tvarkymo subjektų pareigos – Taikymo sritis – II priedas – Bendrieji higienos reikalavimai šiems subjektams – 5 straipsnis – Rizikos veiksnių analizės ir svarbiųjų valdymo taškų principai (RVASVT principai) – Taikymo sritis – Kompetentingos institucijos pakartotinis konstatavimas, kad maisto tvarkymo įmonės parduotuvėse ir sandėliuose esama kenkėjų pėdsakų ir išmatų – Vykdant Reglamento Nr. 178/2002 17 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą nacionalinėje teisėje numatyta nusikalstama veika “
Byloje C‑483/24
dėl Cour de cassation (Kasacinis Teismas, Belgija) 2024 m. birželio 26 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2024 m. liepos 10 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje prieš
Aldi SA,
dalyvaujant
Procureur général près la cour d’appel de Liège,
TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. Lycourgos, teisėjai O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Piçarra (pranešėjas) ir N. Fenger,
generalinė advokatė J. Kokott,
posėdžio sekretorius G. Chiapponi, administratorius,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2025 m. birželio 25 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        Aldi SA, atstovaujamos avocats N. Cariat bei D. Verwaerde ir advocaat H. Van Bavel,
–        Belgijos vyriausybės, atstovaujamos P. Cottin, M. Jacobs ir C. Pochet,
–        Airijos, atstovaujamos Chief State Solicitor M. Browne bei S. Finnegan ir M. A. Joyce, padedamų SC B. Quigley ir BL S. Brittain,
–        Graikijos vyriausybės, atstovaujamos E. Leftheriotou ir A. Vasilopoulo,
–        Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos P. Chansou ir B. Travard,
–        Liuksemburgo vyriausybės, atstovaujamos A. Germeaux ir T. Schell,
–        Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos M. K. Bulterman ir J. Langer,
–        Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna ir D. Lutostańska,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos F. Le Bot ir M. Zerwes,
susipažinęs su 2025 m. spalio 9 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 852/2004 dėl maisto produktų higienos (OL L 139, 2004; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 34 t., p. 319) 4 straipsnio 2 dalies bei II priedo I skyriaus 2 punkto c papunkčio, V skyriaus 1 punkto a papunkčio ir IX skyriaus 2–4 punktų išaiškinimo.
2        Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant baudžiamąją bylą, iškeltą maisto tvarkymo subjektui Aldi SA, kuri patraukta baudžiamojon atsakomybėn dėl kelių nusikalstamų veikų už Reglamento Nr. 852/2004 pažeidimą.
Teisinis pagrindas
Reglamentas (EB) Nr. 178/2002
3        2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 178/2002, nustatančio maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiančio Europos maisto saugos tarnybą ir nustatančio su maisto saugos klausimais susijusias procedūras (OL L 31, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 6 t., p. 463), 30 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„Maisto produktų verslo operatorius gali sugalvoti geriausią maisto tiekimo sistemą ir užtikrinti, kad pagal ją tiekiamas maistas būtų saugus; taigi jai turėtų būtų numatyta pirminė teisinė atsakomybė užtikrinant maisto saugą. <...>“
4        Šio reglamento 1 straipsnio „Tikslas ir taikymo sritis“ 1 dalyje numatyta:
„Šis reglamentas užtikrina žmonių sveikatos ir vartotojų interesų apsaugą maisto atžvilgiu, ypač atsižvelgiant į tiekiamo maisto įvairovę, įskaitant tradicinius produktus, ir kartu užtikrina veiksmingą vidaus rinkos veikimą. Jis nustato bendruosius principus ir atsakomybę, solidaus mokslinio pagrindo pateikimo priemones, veiksmingas organizacines priemones ir procedūras, padedančias priimti su maisto ir pašarų sauga susijusius sprendimus.“
5        Minėto reglamento 3 straipsnyje „Kiti apibrėžimai“ nurodyta:
„1.      Šiame reglamente:
<...>
2)      „maisto verslas“ – tai pelno siekianti arba nesiekianti viešoji ar privati įmonė, vykdanti bet kokią su visais maisto gamybos, perdirbimo ir paskirstymo etapais susijusią veiklą;
3)      „maisto verslo operatorius“ – tai fiziniai arba juridiniai asmenys, atsakingi už tai, kad jų kontroliuojamame maisto versle būtų garantuotai laikomasi maisto produktus reglamentuojančių įstatymų reikalavimų;
<...>
9)      „rizika“ – tai neigiamo poveikio sveikatai tikimybė ir to poveikio stiprumas, sukeliantis pavojų;
<...>
14)      „pavojus“ – tai maiste arba pašare esanti biologinė, cheminė ar fizinė medžiaga arba jos būklė, galinti sukelti neigiamą poveikį sveikatai;
<...>“
6        To paties reglamento 14 straipsnyje „Maisto saugos reikalavimai“ numatyta:
„1.      Nesaugus maistas į rinką nepateikiamas.
2.      Maistas laikomas nesaugus, jei manoma, kad jis:
a)      kenkia sveikatai;
b)      netinka žmonėms vartoti.
<...>
5.      Nustatant, ar maistas netinkamas žmonėms vartoti, atsižvelgiama į tai, ar jis nepriimtinas dėl jo numatytos paskirties, užterštumo ar dėl pašalinių medžiagų, puvimo, gedimo ar irimo.
<...>“
7        Reglamento Nr. 178/2002 17 straipsnyje „Įsipareigojimai“ nustatyta:
„1.      Maisto ir pašarų verslo operatoriai visuose su jų kontroliuojamu verslu susijusiuose gamybos, perdirbimo ir paskirstymo etapuose užtikrina, kad maistas arba pašarai atitiktų su jų veikla susijusius maisto produktus reglamentuojančių įstatymų reikalavimus ir tikrina, kad šių reikalavimų būtų laikomasi.
2.      Valstybės narės užtikrina, kad maisto produktus reglamentuojantys įstatymai būtų vykdomi ir kontroliuoja bei tikrina, kad maisto ir pašarų verslo operatoriai visuose gamybos, perdirbimo ir paskirstymo etapuose vykdytų atitinkamus maisto produktus reglamentuojančių įstatymų reikalavimus.
<...>
Be to, valstybės narės nustato taisykles, reglamentuojančias priemones ir baudas, taikytinas pažeidus maisto produktus reglamentuojančių įstatymų nuostatas. Numatytos priemonės turi būti veiksmingos, atitinkančios pažeidimo pavojingumą ir turinčios realaus poveikio pažeidėjui.“
Reglamentas Nr. 852/2004
8        Reglamento Nr. 852/2004 1, 7, 8, 12 ir 16 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(1)      Aukšto žmonių gyvenimo ir sveikatos lygio siekimas yra vienas iš pagrindinių maistui skirtų teisės aktų siekiamų tikslų, kaip išdėstyta [Reglamente Nr. 178/2002][, kuris] taip pat nustato kitus nacionalinių ir Bendrijos maisto teisės aktų bendruosius principus ir sąvokų apibrėžimus, įskaitant laisvo maisto judėjimo Bendrijoje siekimą.
<...>
(7)      Pagrindinis naujų bendrųjų ir specialiųjų higienos taisyklių tikslas – užtikrinti vartotojams aukštą maisto saugos lygį.
(8)      Norint užtikrinti maisto saugumą nuo pirminio maisto paruošimo vietos iki ir įskaitant jo pateikimą į rinką bei eksportui, būtinas integruotas požiūris. Visi maisto tvarkymo subjektai turėtų užtikrinti, kad maisto saugos reikalavimų laikymuisi visoje maisto grandinėje nebūtų daroma jokių kompromisų.
<...>
(12)      Maisto saugą garantuoja keletas faktorių: teisės aktai turėtų nustatyti minimalius higienos reikalavimus; turėtų būti atliekamos valstybinės maisto produktų kontrolės, kurių metu tikrinama, ar maisto tvarkymo subjektai tų reikalavimų laikosi, o maisto tvarkymo subjektai turėtų diegti ir vykdyti [rizikos veiksnių analizės ir svarbiųjų valdymo taškų] principais [(toliau – RVASVT principai)] pagrįstas maisto saugos programas ir procedūras.
<...>
(16)      Lankstumo taip pat reikia laikytis siekiant visose maisto gamybos, apdirbimo ar paskirstymo etapuose bei organizacinėje įmonių struktūroje toliau naudoti tradicinius metodus. <...> Tačiau lankstumas negali būti suprantamas kaip kompromisas nesiekti maisto higienos tikslų. <...>“
9        Šio reglamento 1 straipsnio „Taikymo sritis“ 1 dalyje numatyta:
„Šiame reglamente nustatytos bendrosios maisto produktų higienos taisyklės maisto tvarkymo subjektams, ypač atsižvelgiant į šiuos principus:
a)      pirminė atsakomybė už maisto saugą tenka maisto tvarkymo subjektui;
b)      maisto saugą būtina garantuoti visuose maisto grandinės etapuose, pradedant nuo pirminės maisto gamybos stadijos;
<...>
d)      bendras RVASVT principais pagrįstų procedūrų įgyvendinimas ir geros higienos praktikos taikymas turėtų didinti maisto tvarkymo subjektų atsakomybę;
<...>“
10      Minėto reglamento 2 straipsnyje „Sąvokų apibrėžimai“ nurodyta:
„1.      Šiame reglamente:
a)      „maisto higiena“ (toliau – higiena) – tai rizikos veiksniams kontroliuoti ir žmonių vartojamų maisto produktų tinkamumui, atsižvelgiant į jų paskirtį, užtikrinti reikalingos priemonės ir sąlygos;
<...>
d)      „kompetentinga institucija“ – tai centrinė valstybės narės institucija, kompetentinga užtikrinti šio reglamento reikalavimų atitikimą arba kuri kita institucija, kuriai ta centrinė institucija yra pavedusi minėtą kompetenciją; į šią sąvoką taip pat įeina, kur tinka, atitinkama trečiosios šalies institucija;
<...>
f)      „tarša“ – tai rizikos egzistavimas arba atsiradimas;
<...>
2.      Reglamente (EB) Nr. 178/2002 išdėstyti sąvokų apibrėžimai taip pat galioja.
<...>“
11      Šio reglamento 3 straipsnyje „Bendrasis įsipareigojimas“ nustatyta:
„Maisto tvarkymo subjektai užtikrina, kad visi jų prižiūrimi maisto gamybos, perdirbimo ir paskirstymo etapai atitinka šiame reglamente išdėstytus atitinkamus higienos reikalavimus.“
12      Reglamento Nr. 852/2004 4 straipsnio „Bendrieji ir specialieji higienos reikalavimai“ 2 dalyje nurodyta:
„Maisto tvarkymo subjektai, vykdantys bet kurią maisto gamybos, perdirbimo ar paskirstymo veiklą bet kuriame etape <...> turi laikytis II priede išvardytų bendrųjų higienos reikalavimų <…>“
13      Šio reglamento 5 straipsnio „Rizikos veiksnių analizė ir svarbiausieji valdymo taškai“ 1 dalyje numatyta:
„1.      Maisto tvarkymo subjektai diegia, įgyvendina ir vykdo nuolatinę procedūrą ar procedūras, paremtas RVASVT principais.
2.      1 dalyje nurodyti RVASVT principai susideda iš tokių komponentų:
a)      rizikos veiksnių, kuriems reikia užkirsti kelią, pašalinti ar sumažinti iki priimtino lygio, identifikavimas;
b)      svarbių valdymo taškų identifikavimas tame etape ar etapuose, kuriuose valdymas yra esminis dalykas užkertant kelią rizikos veiksniui ar jį pašalinant arba sumažinant jį iki priimtino lygio;
c)      kritinių svarbių valdymo taškų ribų nustatymas, kai nubrėžiama riba tarp to, kas priimtina ir kas nepriimtina, kad būtų vykdoma identifikuotų rizikos veiksnių prevencija, šalinimas ar jų sumažinimas;
d)      veiksmingų svarbių valdymo taškų stebėsenos, tikrinimo procedūrų nustatymas ir vykdymas;
e)      korekcinių priemonių nustatymas, kai stebėsenos metu nustatoma, kad svarbus valdymo taškas nebevaldomas;
f)      reguliariai atliekamų procedūrų, kuriomis tikrinama, ar a – e pastraipose nubrėžtos priemonės efektyviai veikia, sukūrimas; ir
g)      maisto tvarkymui tinkamų dokumentų ir įrašų, pagal kuriuos galima būtų matyti, kiek veiksmingai taikomos a – i pastraipose nubrėžtos priemonės, nustatymas.
<...>“
14      Minėto reglamento II priedas pavadintas „Bendrieji higienos reikalavimai visiems maisto verslo operatoriams (išskyrus atvejus, kai taikomas I priedas)“. Jo I skyriaus „Bendrieji reikalavimai maisto patalpoms (išskyrus nurodytąsias III skyriuje)“ 2 punkte nurodyta:
„Maisto patalpų išplanavimas, dizainas, konstrukcija, vieta ir dydis:
<...>
c)      leidžia laikytis gerosios maisto higienos praktikos, įskaitant apsaugą nuo taršos ir, visų pirma, kenkėjų kontrolę,
<...>“
15      Šio II priedo V skyriaus „Reikalavimai įrengimams“ 1 punkte numatyta:
„Visi su maistu turintys kontaktą prietaisai, detalės ir įrengimai turi būti:
a)      tinkamai valomi, o prireikus dezinfekuojami. Valymas ir dezinfekcija atliekami tokiu periodiškumu, kurio pakanka taršos rizikai išvengti;
<...>“
16      Minėto II priedo IX skyriaus „Maisto produktams taikomos nuostatos“ 2–4 punktuose nurodyta:
„2.      Maisto verslo įmonėje sandėliuojamos žaliavos ir visi ingredientai turi būti laikomi tinkamomis sąlygomis, kurios užkerta kelią kenksmingam jų gedimui ir saugo nuo užteršimo.
3.      Visuose gamybos, perdirbimo ir paskirstymo etapuose maistas turi būti saugomas nuo užteršimo, dėl kurio maistas nebetinka vartoti žmonėms, kenkia sveikatai arba tampa užterštas taip, kad nepagrįsta būtų tikėtis, kad tokios būklės maistas galėtų būti vartojamas.
4.      Turi būti nustatomos tinkamos kenkėjų kontrolės procedūros. <...>“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
17      2020 m. rugsėjo 20 d., 2021 m. lapkričio 25 d., 2022 m. sausio 12 d., 2022 m. vasario 4, 7 ir 8 d., 2022 m. birželio 29 d. bei 2022 m. liepos 6 ir 13 d. atlikusi patikrinimus šešiose Aldi valdomose parduotuvėse ir sandėlyje „kompetentinga institucija“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 852/2004 2 straipsnio 1 dalies d punktą, parengė kelias ataskaitas, jose, be kita ko, konstatuota, kad vienuolika kartų rasta graužikų išmatų ir tris kartus – apgraužtų ir suteptų parduotuvėje siūlomų parduoti prekių, taip pat rasta purvo, nustatyta užteršimo rizika ir pristatytų produktų įvežimo kontrolės sistemos nebuvimas.
18      Todėl prokuratūra patraukė Aldi baudžiamojon atsakomybėn dėl nusikalstamos veikos, kuri nacionalinėje teisėje numatyta už tai, kad bet kuris maisto tvarkymo subjektas, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 178/2002 3 straipsnio 3 punktą, nevykdo pareigų pagal Reglamento Nr. 852/2004 4 straipsnį, siejamą su tam tikromis jo II priedo nuostatomis.
19      2023 m. kovo 15 d. sprendimu Tribunal correctionnel du Luxembourg, division Neufchâteau (Liuksemburgo baudžiamųjų bylų teismas, Nešato skyrius, Belgija), išteisino Aldi dėl visų jai pareikštų kaltinimų.
20      2024 m. vasario 12 d. sprendimu Cour d’appel de Liège (Lježo apeliacinis teismas, Belgija) paliko galioti tą sprendimą ir konstatavo, kad Reglamente Nr. 852/2004 maisto tvarkymo subjektams, vykdantiems maisto gamybos, perdirbimo ar paskirstymo veiklą bet kuriame etape, nustatyta ne pareiga siekti rezultatų kovojant su kenkėjais, bet pareigų imtis priemonių visuma. Taigi tai, kad parduotuvėse ir sandėlyje yra kenkėjų pėdsakų ir išmatų, savaime nėra šio reglamento pažeidimas. Tas teismas šiuo tikslu rėmėsi RVASVT principais, nustatytais minėto reglamento 5 straipsnyje, ir Komisijos pranešimu dėl maisto saugos vadybos sistemų, apimančių gerą higienos praktiką ir RVASVT principais grindžiamas procedūras, taikymo ir jo supaprastinimo (lankstumo) kai kuriose maisto tvarkymo įmonėse (OL C 355, 2022, p. 1).
21      Procureur général près la cour d’appel de Liège (generalinis prokuroras prie Lježo apeliacinio teismo, Belgija) dėl to sprendimo pateikė kasacinį skundą Cour de cassation (Kasacinis Teismas, Belgija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, ir teigė, kad dėl tokio aiškinimo Reglamente Nr. 852/2004 nustatytas higienos ir maisto saugos reikalavimas netenka prasmės. Jo teigimu, šiuo reglamentu maisto tvarkymo subjektams palikta diskrecija susijusi tik su veiksmų, kuriuos reikia atlikti, pasirinkimu, o ne su siektinu rezultatu. Taigi kompetentingos institucijos konstatavimo, kad yra kenkėjų pėdsakų ir išmatų, pakanka įrodyti, kad šio reikalavimo nebuvo laikytasi, ir ši institucija neprivalo įrodyti, kad atitinkamas subjektas nesiėmė visų įmanomų kovos su šiuo pavojumi priemonių.
22      Šiomis aplinkybėmis Cour de cassation (Kasacinis Teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar [Reglamento Nr. 852/2004] 4 straipsnio 2 dalyje ir šio reglamento II priede, o konkrečiau – jo I skyriaus 2 punkto c papunktyje, V skyriaus 1 punkto a papunktyje ir IX skyriaus 2–4 punktuose numatytais įpareigojimais didmeninėje ir mažmeninėje rinkose veikiantiems maisto tvarkymo subjektams nustatoma pareiga pasiekti rezultatą, todėl tam, kad būtų nustatytas šio reglamento pažeidimas, išskyrus nenugalimos jėgos, nuo asmens valios nepriklausančių aplinkybių ar neatleistinos klaidos atvejus, pakanka konstatuoti, kad parduotuvėse ir sandėliuose esama kenkėjų pėdsakų ar išmatų, o gal maisto tvarkymo subjektai turi tik pareigą imtis priemonių, t. y. imtis visų priemonių, kad užkirstų kelią kenkėjams, todėl vien to, kad kompetentinga institucija parduotuvėse ir sandėliuose rado kenkėjų pėdsakų ir išmatų, nepakanka minėto reglamento pažeidimui nustatyti?“
Dėl prejudicinio klausimo
Dėl priimtinumo
23      Rašytinėse pastabose Aldi teigė: kadangi ji nėra patraukta baudžiamojon atsakomybėn dėl Reglamento Nr. 852/2004 II priedo V skyriaus 1 punkto a papunkčio ir IX skyriaus 2 punkto nuostatų pažeidimų, tik šio priedo I skyriaus 2 punkto c papunkčio bei IX skyriaus 3 ir 4 punktų išaiškinimas yra svarbus priimant sprendimą pagrindinėje baudžiamojoje byloje.
24      Pagal suformuotą jurisprudenciją, vykstant SESV 267 straipsnyje numatytam procesui, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į bylos aplinkybes turi įvertinti, ar jo sprendimui priimti būtinas prejudicinis sprendimas, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl iš principo Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą tuo atveju, kai pateikiami klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu (2025 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Stichting Right to Consumer Justice ir Stichting App Stores Claims, C‑34/24, EU:C:2025:936, 39 punktas ir 2025 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Lukoil Bulgaria, C‑260/24, EU:C:2025:988, 18 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
25      Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prašymo, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (2026 m. sausio 29 d. Sprendimo Fondazione Teatro alla Scala di Milano, C‑668/24, EU:C:2026:60, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
26      Nagrinėjamu atveju, neatsižvelgiant į tai, ar Reglamento Nr. 852/2004 II priedo V skyriaus 1 punkto a papunkčio ir IX skyriaus 2 punkto nuostatomis buvo konkrečiai remiamasi vykdant Aldi baudžiamąjį persekiojimą, pakanka konstatuoti, kad šios nuostatos padeda užtikrinti maisto saugą ir yra konteksto, į kurį atsižvelgiant turi būti aiškinamas visas šis priedas, dalis. Todėl negalima teigti, kad prašomas minėtų nuostatų išaiškinimas nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku arba prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo iškelta problema dėl šių nuostatų yra hipotetinė.
27      Be to, per posėdį Teisingumo Teisme Aldi tvirtino, kad pateiktas klausimas susijęs ne su Sąjungos teisės išaiškinimu, o su Belgijos teisės aktuose numatytų baudžiamųjų sankcijų taikymu, nes Reglamente Nr. 852/2004 nėra jokios nuostatos dėl tokių sankcijų.
28      Kaip išvados 29 punkte pažymėjo generalinė advokatė, prašymą pateikęs teismas kelia klausimą dėl Reglamente Nr. 852/2004, kuriame aiškiai daroma nuoroda į Reglamentą Nr. 178/2002, maisto tvarkymo subjektams nustatytų pareigų apimties. Pastarojo reglamento 17 straipsnio 2 dalies trečioje pastraipoje reikalaujama, kad valstybės narės numatytų veiksmingas, proporcingas ir atgrasančias priemones ir sankcijas, taikytinas pažeidus maisto produktus reglamentuojančius Sąjungos teisės aktus.
29      Todėl ši byla patenka į Sąjungos teisės taikymo sritį, nes pagrindinė byla susijusi su Aldi priskiriamais Reglamento Nr. 852/2004 pažeidimais, kuriuos Belgijos teisės aktų leidėjas pripažino nusikalstamomis veikomis, o pateiktu klausimu iš tikrųjų siekiama šio reglamento išaiškinimo.
30      Vadinasi, prejudicinis klausimas yra priimtinas.
Dėl esmės
31      Pirmiausia reikia priminti, kad, remiantis suformuota jurisprudencija, nacionaliniams teismams ir Teisingumo Teismui bendradarbiaujant, kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, pastarasis turi pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, kuris leistų priimti sprendimą jo nagrinėjamoje byloje. Tokiu atveju Teisingumo Teismui gali tekti performuluoti jam pateiktus klausimus. Be to, Teisingumo Teismui gali tekti atsižvelgti į Sąjungos teisės normas, kurių nacionalinis teismas savo klausime nenurodė (žr. 1986 m. kovo 20 d. Sprendimo Tissier, 35/85, EU:C:1986:143, 9 punktą ir 2025 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimo Alace ir Canpelli, C‑758/24 ir C‑759/24, EU:C:2025:591, 44 punktą).
32      Vieninteliu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 852/2004 II priedo I skyriaus 2 punkto c papunkčio, V skyriaus 1 punkto a papunkčio ir IX skyriaus 2–4 punktų nuostatos, siejamos su šio reglamento 4 straipsnio 2 dalimi bei 5 straipsnio 1 ir 2 dalimis, turi būti aiškinamos taip, kad kompetentingos institucijos konstatavimo, kad maisto tvarkymo įmonės parduotuvėse ir sandėliuose yra kenkėjų pėdsakų ir išmatų, pakanka nustatyti, kad nesilaikyta šią įmonę kontroliuojančio maisto tvarkymo subjekto pareigų pagal šias nuostatas, ir nebūtina taip pat įrodyti, kad šis subjektas nesiėmė visų įmanomų priemonių, kad užkirstų kelią tokių kenkėjų buvimui.
33      Pirmiausia reikia priminti, kad, kaip matyti iš Reglamento Nr. 852/2004 7 konstatuojamosios dalies, pagrindinis šio reglamento tikslas yra užtikrinti aukšto lygio vartotojų apsaugą maisto saugos srityje. Pačiu šiuo tikslu prisidedama įgyvendinant esminį Sąjungos maisto produktus reglamentuojančių teisės aktų tikslą – užtikrinti aukštą žmonių gyvenimo ir sveikatos apsaugos lygį, kurio taip pat siekiama Reglamentu Nr. 178/2002, kaip, be kita ko, matyti iš jo 1 straipsnio 1 dalies.
34      Pastarajame reglamente, kaip nurodyta Reglamento Nr. 852/2004 1 konstatuojamojoje dalyje, taip pat nustatyti kiti bendrieji maisto produktus reglamentuojančių nacionalinės ir Sąjungos teisės aktų principai ir apibrėžtys. Taigi Reglamentas Nr. 178/2002 yra glaudžiai susijęs su Reglamentu Nr. 852/2004, kurio 2 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad pirmajame reglamente pateiktos apibrėžtys taikomos ir antrojo reglamento kontekste.
35      Visų pirma Reglamento Nr. 178/2002 14 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodyta, kad joks maistas negali būti pateikiamas į rinką, jeigu jis yra „nesaugus“, t. y. jeigu manoma, kad jis kenkia sveikatai arba netinka žmonėms vartoti.
36      Be to, pagal šio reglamento 17 straipsnio 1 dalį, siejamą su 30 konstatuojamąja dalimi, maisto tvarkymo subjektui, kaip jis apibrėžtas to reglamento 3 straipsnio 3 punkte, tenka pagrindinė teisinė atsakomybė visais su jo kontroliuojamomis įmonėmis susijusiais gamybos, perdirbimo ir paskirstymo etapais užtikrinti, kad maisto produktai atitiktų jo veiklai taikomų maisto produktus reglamentuojančių teisės aktų reikalavimus, ir tikrinti, ar šių reikalavimų laikomasi. Atsižvelgiant į tai, Reglamento Nr. 852/2004 1 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas principas, pagal kurį pagrindinė atsakomybė už maisto saugą tenka maisto tvarkymo subjektui.
37      Galiausiai sąvoka „tarša“ apibrėžta Reglamento Nr. 852/2004 2 straipsnio 1 dalies f punkte kaip „rizikos [pavojaus]“ egzistavimas arba atsiradimas, o pastaroji sąvoka Reglamento Nr. 178/2002 3 straipsnio 14 punkte apibrėžta kaip maiste esanti biologinė, cheminė ar fizinė medžiaga arba jos būklė, galinti sukelti neigiamą poveikį sveikatai.
38      Ši plati sąvokos „tarša“ apibrėžtis rodo, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas akivaizdžiai siekė skatinti aukštą maisto saugos lygį (šiuo klausimu žr. 2019 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo A ir kt., C‑347/17, EU:C:2019:720, 40 punktą ir 2024 m. vasario 22 d. Sprendimo Micreos Food Safety, C‑745/22, EU:C:2024:160, 42 punktą).
39      Teisingumo Teismas jau yra pažymėjęs, kad tikslo užtikrinti maisto saugą, taigi ir garantuoti aukšto lygio vartotojų apsaugą, svarba galima pateisinti neigiamą, galbūt didelį, ekonominį poveikį tam tikriems maisto tvarkymo subjektams (šiuo klausimu žr. 2021 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo Association of Independent Meat Suppliers ir Cleveland Meat Company, C‑579/19, EU:C:2021:665, 97 punktą).
40      Siekiant veiksmingai įgyvendinti Reglamento Nr. 852/2004 nuostatas, būtent atsižvelgiant į šio sprendimo 33–39 punktuose nurodytus tikslus ir principus reikia aiškinti kiekvieną iš šių nuostatų, kurios yra reikšmingos atsakant į pateiktą klausimą.
41      Pirmiausia pagal Reglamento Nr. 852/2004 4 straipsnio 2 dalį maisto tvarkymo subjektai, vykdantys bet kurią maisto gamybos, perdirbimo ar paskirstymo veiklą bet kuriame etape, be kita ko, privalo laikytis šio reglamento II priede išvardytų bendrųjų higienos reikalavimų.
42      Ši pareiga patenka į „bendrąjį įsipareigojimą“, kuris numatytas Reglamento Nr. 852/2004 3 straipsnyje, siejamame su šio reglamento 8 konstatuojamąja dalimi, ir pagal kurį, siekiant užtikrinti maisto saugos reikalavimų laikymąsi, maisto tvarkymo subjektai privalo užtikrinti, kad visi jų prižiūrimi maisto gamybos, perdirbimo ir paskirstymo etapai atitiktų tame reglamente išdėstytus atitinkamus higienos reikalavimus.
43      Sąvoka „maisto higiena“ to paties reglamento 2 straipsnio 1 dalies a punkte apibrėžta kaip rizikos veiksniams kontroliuoti ir žmonių vartojamų maisto produktų tinkamumui, atsižvelgiant į jų paskirtį, užtikrinti reikalingos priemonės ir sąlygos.
44      Be to, Reglamento Nr. 852/2004 II priedo, į kurį daroma nuoroda šio reglamento 4 straipsnio 2 dalyje, nuostatose įtvirtinti bendrieji higienos reikalavimai iš esmės taikomi visiems maisto tvarkymo subjektams. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą aiškiai susijęs su penkiais iš šių reikalavimų.
45      Pirma, pagal šio II priedo I skyriaus 2 punkto c papunktį maisto produktams skirtos patalpos turi būti tokio išplanavimo, dizaino, konstrukcijos, vietos ir dydžio, kad jose būtų galima laikytis gerosios maisto higienos praktikos, be kita ko, užkertamas kelias užteršimui ir ypač kovojama su kenkėjais.
46      Taigi šioje nuostatoje įtvirtinta pareiga susijusi su maisto produktams skirtų patalpų charakteristikomis, kurios turi sudaryti sąlygas taikyti gerąją maisto higienos praktiką, kad būtų išvengtą šių produktų „taršos“, kaip ji suprantama pagal Reglamentą Nr. 852/2004. Darytina išvada, jog tai, kad maisto produktams skirtose patalpose yra kenkėjų, su kuriais maisto tvarkymo subjektai turi kovoti, pėdsakų ar išmatų, savaime nėra šių subjektų pareigos pagal šio reglamento II priedo I skyriaus 2 punkto c papunktį pažeidimas, jeigu minėtų patalpų charakteristikos gali sudaryti sąlygas taikyti tokią gerą praktiką.
47      Antra, minėto II priedo V skyriaus 1 punkto a papunktyje numatyta, kad visi su maistu turintys kontaktą prietaisai, detalės ir įrengimai turi būti tinkamai valomi, o prireikus dezinfekuojami, tokiu periodiškumu, kurio pakanka taršos rizikai išvengti. Sąvoka „rizika“ Reglamento Nr. 178/2002 3 straipsnio 9 punkte apibrėžta kaip dėl pavojaus susidariusi neigiamo poveikio sveikatai tikimybės ir to poveikio rimtumo funkcija.
48      Ši pareiga valyti ir dezinfekuoti pakankamai dažnai, kad būtų galima išvengti taršos rizikos, negali būti laikoma įvykdyta, jeigu kompetentingos institucijos randa kenkėjų pėdsakų ir išmatų patalpose arba ant įrangos, kuri liečiasi su maisto produktais.
49      Trečia, pagal to paties II priedo IX skyriaus 2 punkto nuostatas, susijusias su maisto produktams taikomomis taisyklėmis, maisto tvarkymo įmonėje sandėliuojamos žaliavos ir visi ingredientai turi būti laikomi tinkamomis sąlygomis, kurios užkerta kelią jų gedimui ir saugo nuo užteršimo.
50      Iš šių nuostatų formuluotės, be kita ko, žodžių junginių „visi [sandėliuojami] ingredientai“ ir „[bet koks] užteršimas“, aiškinamų atsižvelgiant į Reglamentu Nr. 852/2004 siekiamą tikslą užtikrinti aukšto lygio vartotojų apsaugą maisto saugos srityje, matyti, kad pareigos tinkamai sandėliuoti žaliavas ir ingredientus, kaip tai suprantama pagal minėtas nuostatas, nesilaikoma, jei maisto tvarkymo įmonės sandėliuose kompetentinga institucija randa ne tik kenkėjų pėdsakų ar išmatų, bet ir apgraužtų ir suteptų produktų.
51      Ketvirta, pagal Reglamento Nr. 852/2004 II priedo IX skyriaus 3 punkto nuostatas reikalaujama, kad visuose gamybos, perdirbimo ir paskirstymo etapuose maisto produktai būtų saugomi nuo užteršimo, dėl kurio jie nebetinka vartoti žmonėms, kenkia sveikatai arba tampa užteršti taip, kad būtų nepagrįsta tikėtis, kad tokios būklės maisto produktai galėtų būti vartojami.
52      Reikalavimas apsaugoti maisto produktus nuo „[bet kokio] užteršimo“ „visuose [tų produktų] gamybos, perdirbimo ir paskirstymo etapuose“ dėl biologinių, cheminių ar aplinkos veiksnių, dėl kurių jie gali tapti netinkami vartoti, taip pat tikslas užtikrinti aukšto lygio vartotojų sveikatos apsaugą reiškia, kad šių nuostatų nesilaikoma, jei kompetentinga institucija maisto tvarkymo įmonės parduotuvėse ar sandėliuose randa kenkėjų apgraužtų ir suteptų maisto produktų.
53      Penkta, pagal šio II priedo IX skyriaus 4 punkto nuostatas kiekvienas maisto tvarkymo subjektas turi parengti tinkamus kovos su kenkėjais metodus savo kontroliuojamoje maisto tvarkymo įmonėje.
54      Iš šių nuostatų, siejamų su Reglamento Nr. 852/2004 tikslu užtikrinti maisto saugą ir aukšto lygio vartotojų sveikatos apsaugą, matyti, jog tai, kad kompetentinga institucija konstatavo, kad maisto tvarkymo įmonės parduotuvėse ar sandėliuose yra kenkėjų, laikoma svarbiu požymiu, padedančiu nustatyti, kad šios įmonės valdytojas neparengė tinkamų kovos su kenkėjais metodų. Be to, iš minėtų nuostatų matyti, jog pakartotinio tokių pėdsakų radimo pakanka įrodyti, kad neįvykdyta pareiga patvirtinti tokius tinkamus metodus.
55      Galiausiai, kaip matyti iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, aiškinant Reglamento Nr. 852/2004 II priedo nuostatas reikia ypač atsižvelgti į šio reglamento 5 straipsnį (šiuo klausimu žr. 2011 m. spalio 6 d. Sprendimo Astrid Preissl, C‑381/10, EU:C:2011:638, 26 punktą ir 2011 m. spalio 6 d. Sprendimo Albrecht ir kt., C‑382/10, EU:C:2011:639, 18 punktą).
56      Pagal minėto reglamento 5 straipsnio 1 dalį, siejamą su jo 12 konstatuojamąja dalimi, maisto tvarkymo subjektai turi nustatyti, įgyvendinti ir vykdyti nuolatinę procedūrą ar procedūras, grindžiamas RVASVT principais, be kita ko, to paties reglamento 5 straipsnio 2 dalies a punkte nurodytu principu, pagal kurį šie subjektai turi identifikuoti riziką, kuriai reikia užkirsti kelią ar kurią būtina pašalinti arba sumažinti iki priimtino lygio. Šiuo atžvilgiu Reglamento Nr. 852/2004 1 straipsnio 1 dalies d punkte nurodyta, kad bendru RVASVT principais grindžiamų procedūrų įgyvendinimu ir geros higienos praktikos taikymu siekiama padidinti minėtų subjektų atsakomybę.
57      Darytina išvada, kad įgyvendinant RVASVT principus pagal Reglamento Nr. 852/2004 5 straipsnį maisto tvarkymo subjektas negali išvengti atsakomybės, kylančios dėl šio reglamento II priedo nuostatų, siejamų su jo 4 straipsnio 2 dalimi, pažeidimo.
58      Šiuo klausimu negalima teigti, kad dėl šio sprendimo 20 punkte minėtame Komisijos pranešime nurodyto „supaprastinimo (lankstumo) kai kuriose maisto tvarkymo įmonėse“ maisto tvarkymo subjektas gali būti atleistas nuo pareigų pagal siejamas Reglamento Nr. 852/2004 4 straipsnio 2 dalies ir II priedo nuostatas. Iš tiesų, kaip nurodyta šio reglamento 16 konstatuojamojoje dalyje, šis „lankstumas“, kuriuo siekiama, kad būtų toliau naudojami tradiciniai metodai, negali pakenkti maisto higienos srityje nustatytiems tikslams.
59      Kaip rašytinėse pastabose iš esmės teigė Prancūzijos vyriausybė ir Europos Komisija, Reglamento Nr. 852/2004 4 straipsnio 2 dalyje ir 5 straipsnyje numatytos pareigos papildo viena kitą siekiant padidinti maisto tvarkymo subjektų atsakomybę.
60      Nagrinėjamu atveju, remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateikta informacija, kas kelis mėnesius atliekant pakartotinius patikrinimus keliuose atitinkamos maisto tvarkymo įmonės filialuose nustatyta tarša kenkėjų pėdsakais maisto produktuose, ant jų ir šalia jų, kurių dauguma jau buvo pateikti rinkai, t. y. prieinami vartotojams.
61      Galiausiai, kadangi iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą nematyti, jog nagrinėjant ginčą pagrindinėje byloje atitinkamas maisto tvarkymo subjektas būtų nurodęs, kad egzistavo nenugalimos jėgos, nuo asmens valios nepriklausančių aplinkybių ar neatleistinos klaidos atvejis, šios pateikto klausimo dalies nagrinėti nereikia.
62      Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti:
–        Reglamento Nr. 852/2004 V skyriaus 1 punkto a papunkčio bei IX skyriaus 2 ir 3 punktų nuostatos, siejamos su šio reglamento 4 straipsnio 2 dalimi bei 5 straipsnio 1 ir 2 dalimis, turi būti aiškinamos taip, kad kompetentingos institucijos konstatavimo, kad maisto tvarkymo įmonės parduotuvėse ir sandėliuose yra kenkėjų pėdsakų ir išmatų, pakanka nustatyti, kad nesilaikyta šią įmonę kontroliuojančio maisto tvarkymo subjekto pareigų pagal šias nuostatas, taip pat nebūtina įrodyti, kad šis subjektas nesiėmė visų įmanomų priemonių, kad užkirstų kelią tokių kenkėjų buvimui,
–        Reglamento Nr. 852/2004 II priedo IX skyriaus 4 punkto nuostatos, siejamos su jo 4 straipsnio 2 dalimi bei 5 straipsnio 1 ir 2 dalimis, turi būti aiškinamos taip, kad pakartotinio kompetentingos institucijos konstatavimo, kad yra tokių kenkėjų pėdsakų ir išmatų, pakanka pripažinti, kad tas subjektas nepatvirtino tinkamų kovos su tokiais kenkėjais metodų,
–        Reglamento Nr. 852/2004 II priedo I skyriaus 2 punkto c papunkčio nuostatos, siejamos su jo 4 straipsnio 2 dalimi bei 5 straipsnio 1 ir 2 dalimis, turi būti aiškinamos taip, jog tam, kad būtų konstatuotas šių nuostatų pažeidimas, reikia nustatyti, kad įmonės maisto produktams skirtų patalpų charakteristikos nesudaro sąlygų taikyti gerosios maisto higienos praktikos.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
63      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
–        2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 852/2004 dėl maisto produktų higienos II priedo V skyriaus 1 punkto a papunkčio bei IX skyriaus 2 ir 3 punktų nuostatos, siejamos su jo 4 straipsnio 2 dalimi bei 5 straipsnio 1 ir 2 dalimis,
turi būti aiškinamos taip:
kompetentingos institucijos konstatavimo, kad maisto tvarkymo įmonės parduotuvėse ir sandėliuose yra kenkėjų pėdsakų ar išmatų, pakanka nustatyti, kad nesilaikyta šią įmonę kontroliuojančio maisto tvarkymo subjekto pareigų pagal šias nuostatas, taip pat nebūtina įrodyti, kad šis subjektas nesiėmė visų įmanomų priemonių, kad užkirstų kelią tokių kenkėjų buvimui.
–        Reglamento Nr. 852/2004 II priedo IX skyriaus 4 punkto nuostatos, siejamos su jo 4 straipsnio 2 dalimi bei 5 straipsnio 1 ir 2 dalimis,
turi būti aiškinamos taip:
pakartotinio kompetentingos institucijos konstatavimo, kad yra tokių kenkėjų pėdsakų ir išmatų, pakanka pripažinti, kad tas subjektas nepatvirtino tinkamų kovos su tokiais kenkėjais metodų.
–        Reglamento Nr. 852/2004 II priedo I skyriaus 2 punkto c papunkčio nuostatos, siejamos su jo 4 straipsnio 2 dalimi bei 5 straipsnio 1 ir 2 dalimis,
turi būti aiškinamos taip:
tam, kad būtų konstatuotas šių nuostatų pažeidimas, reikia nustatyti, kad įmonės maisto produktams skirtų patalpų charakteristikos nesudaro sąlygų taikyti gerosios maisto higienos praktikos.
Parašai.
*      Proceso kalba: prancūzų.