62004CJ0142_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C-142/04
dėl Symvoulio tis Epikrateias
(Graikija) 2003 m. gruodžio 30 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2004 m. kovo 17 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Maria Aslanidou
prieš
Ypourgos Ygeias & Pronoias,
TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai N. Colneric ir K. Schiemann (pranešėjas),
generalinis advokatas L. A. Geelhoed,
kancleris R. Grass,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs rašytines pastabas, pateiktas:
– M. Aslanidou, atstovaujamos advokato A. I. Vagias,
– Graikijos vyriausybės, atstovaujamos E. Skandalou,
– Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos M. Patakia ir H. Støvlbæk,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą išklausius generalinį advokatą, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl sąlygų, kurioms esant asmuo, turintis į 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvos 92/51/EEB dėl antrosios bendros profesinio mokymo ir lavinimo pripažinimo sistemos, papildančios Direktyvą 89/48/EEB (OL L 209, 1992, p. 25), taikymo sritį patenkantį diplomą, gali remtis tam tikromis šios direktyvos nuostatomis, jei pasibaigus jos perkėlimo į nacionalinę teisę terminui ji nebuvo perkelta. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą taip pat susijęs su EB sutarties 48 ir 52 straipsnių (po pakeitimo – EB 39 ir 43 straipsniai) išaiškinimu.
2. Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą, labai panašus į prašymą byloje, kurioje priimtas tą pačią dieną paskelbtas sprendimas Peros
(C‑141/04, Rink. p. I‑0000), buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp M. Aslanidou ir Graikijos sveikatos ir socialinės apsaugos ministro (Ypourgos Ygeias & Pronoias) dėl pastarojo atmesto M. Aslanidou prašymo išduoti leidimą verstis ergoterapeuto praktika Graikijoje. M. Aslanidou pateikė šį prašymą, remdamasi savo teise verstis šia praktika Vokietijoje.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
3. Direktyva 92/51 nustato papildomą bendrąją profesinio mokymo ir lavinimo pripažinimo sistemą, apimančią mokymo ir lavinimo lygius, kurių neapėmė pirmoji bendroji sistema, nustatyta 1988 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyva 89/48/EEB dėl bendrosios aukštojo mokslo diplomų, išduotų po bent trejų metų profesinio mokymo ir lavinimo, pripažinimo sistemos (OL L 19, 1989, p. 16), kuri buvo taikoma tik aukštajam mokslui.
4. Pagal Direktyvos 92/51 penktą konstatuojamąją dalį ši papildoma sistema remiasi tais pačiais principais ir mutatis mutandis
tomis pačiomis taisyklėmis kaip ir pirmoji bendroji sistema.
5. Pagal Direktyvos 92/51 1 straipsnį diplomu šios direktyvos prasme laikomas dokumentas, patvirtinantis, kad jo turėtojas sėkmingai baigė vieną iš šios direktyvos C priede nurodytų mokymo ir lavinimo kursų, jeigu:
– jį išdavė valstybės narės kompetentingos institucijos,
– jis patvirtina, kad jo turėtojas turi profesines kvalifikacijas, reikalingas norint pradėti dirbti pagal reglamentuojamą profesiją toje valstybėje narėje arba dirbti joje ir
– didesnė mokymo ir lavinimo, patvirtinamo tokiu dokumentu, dalis buvo įgyta Bendrijoje.
6. Vienas iš pagrindinės bylos aplinkybėms taikomos Direktyvos 92/51 redakcijos, t. y. iki jos pakeitimo 2004 m. sausio 28 d. Komisijos sprendimu 2004/108/EB (OL L 32, p. 15), C priede numatytų kursų buvo ergoterapeutams (darbo gydytojas) ( Beschäftigungs- und Arbeitstherapeut(in)
skirtas mokymas, nurodytas 1 punkto „Paramedicinos ir vaikų priežiūros mokymo kursai“ su Vokietija susijusioje trečiojoje įtraukoje.
7. Direktyvos 92/51 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktas numato:
„Nepažeidžiant Direktyvos 89/48/EEB, tais atvejais, kai norint priimančiojoje valstybėje narėje pradėti ar toliau dirbti pagal reglamentuojamą profesiją reikia turėti diplomą tokia prasme, kaip vartojama šioje direktyvoje < ... >, kompetentinga institucija negali, remdamasi tuo, kad kvalifikacijos nėra pakankamos, atsisakyti leisti valstybės narės piliečiui pradėti dirbti ar toliau dirbti pagal tą profesiją tomis pačiomis sąlygomis, kurios taikomos saviems piliečiams:
a) jei pareiškėjas turi diplomą, nurodytą šioje direktyvoje < ... >, reikalaujamą kitoje valstybėje narėje norint pradėti dirbti ar toliau dirbti pagal tą profesiją jos teritorijoje, ir tas diplomas buvo išduotas valstybėje narėje < ... > “
8. Nepaisant šios direktyvos 3 straipsnio, jos 4 straipsnis suteikia priimančiajai valstybei narei teisę pareikalauti, kad pareiškėjas tam tikromis šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis pateiktų tam tikros nustatytos trukmės profesinę patirtį įrodantį dokumentą, išlauktų ne ilgesnį kaip trejų metų adaptacijos laikotarpį arba laikytų kvalifikacinį egzaminą ar testą (toliau – kompensacinės priemonės). Tame pačiame straipsnyje numatytos tam tikros taisyklės ir sąlygos, taikytinos reikalautinoms kompensacinėms priemonėms.
9. Direktyvos 92/51 10 straipsnis išvardija dokumentus, susijusius su nepriekaištinga reputacija, bankroto nebuvimu arba fizine sveikata ar psichine būkle, kurių priimančios valstybės narės kompetentingos institucijos gali prašyti kaip įrodymų, bei numato tam tikras nuostatas dėl priesaikos ar oficialaus pareiškimo būdų, kurie gali būti privalomi kitų valstybių narių piliečiams.
10. Pagal Direktyvos 92/51 13 straipsnio 1 dalį valstybės narės per 17 straipsnyje numatytą laikotarpį, t. y. iki 1994 m. birželio 18 d., paskiria kompetentingas institucijas, įgaliotas priimti paraiškas bei šioje direktyvoje minėtus sprendimus, ir apie tai praneša kitoms valstybėms narėms ir Komisijai.
Nacionalinės teisės aktai
11. Graikijoje ergoterapeuto profesiją reglamentuoja Prezidento dekretas Nr. 83/89, pavadintas „Šių sričių: < ... > c) techninio mokymo įstaigų ergoterapijos (TEI)“ diplomų turėtojų profesinės teisės“ (FEK A’ 37).
12. Pagal šio dekreto 3 straipsnio 4 dalį, norint verstis tokia praktika, būtina turėti Sveikatos, socialinės apsaugos ir socialinio draudimo ministerijos (toliau – Sveikatos ministerija) išduotą leidimą.
13. Tada, kai M. Aslanidou pateikė parašką, 1990 m. sausio 23 d. Sveikatos ir socialinės apsaugos ministro įsakymas A4b/251 (FEK B’ 94) nustatė, kad prie paraiškos išduoti leidimą verstis ergoterapeuto praktika turi būti pridėtas diplomo nuorašas, o „užsienyje gautų diplomų turėtojai turi pridėti Nacionalinio švietimo ir religijos ministerijos sprendimą dėl diplomo lygiavertiškumo pripažinimo“.
14. 1983 m. lapkričio 22 ir 24 d. Įstatymu Nr. 1404/1983 (FEK A’ 173), galiojusiu pagrindinės bylos aplinkybėmis, prie Nacionalinės švietimo ir religijos ministerijos buvo įsteigta viešoji įstaiga – Techninio mokymo institutas (toliau – ITE), kad konsultuotų ministeriją techniniais ar švietimo klausimais, susijusiais su aukštuoju techniniu mokslu.
15. Pagal Įstatymo Nr. 1404/1983 14 II straipsnio 2 dalį, pakeistą Įstatymo Nr. 1566/1985 (FEK A’ 167) 71 straipsnio 5 dalimi, ITE uždavinys, be kita ko__
buvo vertinti užsienio neuniversitetinio aukštojo mokslo mokyklų ar departamentų ir jų išduodamų dokumentų lygiavertiškumą Graikijos techninio mokslo įstaigoms ir jų išduodamiems dokumentams.
16. Prezidento dekreto Nr. 567/1984 dėl ITE veiklos (FEK A’ 204) 2 straipsnis numatė Mokslinės tarybos ITE įsteigimą ir nustatė, kad „išsilavinimo dokumentų ar mokyklos lygiavertiškumas pripažįstamas Mokslinės tarybos aktu, kurio santrauką Mokslinės tarybos pirmininkas pateikia suinteresuotajam asmeniui. Ši informacija įrodo išsilavinimo dokumento lygiavertiškumą“.
17. Vėliau nei susiklostė aplinkybės, dėl kurių kilo ginčas pagrindinėje byloje, 1998 m. liepos 29 d. buvo priimtas Prezidento dekretas Nr. 231/1998 (FEK A’ 178), skirtas perkelti šiai direktyvai į Graikijos nacionalinę teisę.
18. Šio dekreto 14 straipsniu Išsilavinimo ir mokslo dokumentų lygiavertiškumo pripažinimo tarybai ( Symvoulio Epangelmatikis Anagnorisis Titlon Ekpaidefsis kai Katartisis ), valstybės institucijai ad hoc,
buvo suteikta išimtinė kompetencija pripažinti patenkančio į direktyvos taikymo sritį diplomo turėtojo teisę verstis atitinkama reglamentuojama profesine veikla Graikijoje. Ši institucija vienintelė kompetentinga šioje srityje ir jos nuomonė privaloma kompetentingai ministerijai išduodant leidimą vykdyti profesinę veiklą.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
19. M. Aslanidou, Graikijos pilietė, po trejų metų studijų programos ergoterapeutų mokykloje Štutgarte (Vokietija) išlaikė nacionalinį ergoterapeutų egzaminą ( Zeugnis über die Staatliche Prüfung für Beschäftigungs- und Arbeitstherapeuten ), suteikiantį jai teisę verstis ergoterapeuto praktika Vokietijoje.
20. Norėdama verstis šia praktika Graikijoje, M. Aslanidou, remdamasi Direktyva 89/48, 1997 m. rugsėjo 1 d. pateikė Salonikų prefektūros sveikatos skyriui paraišką išduoti leidimą verstis profesine veikla. Ši paraiška buvo perduota Sveikatos ministerijai patikrinto Ergoterapeutų kvalifikacijos pripažinimo tarybos ( Symvoulio Anagnorisis Epaggelmatikon Titlon Ergotherapeuton, toliau –SAETE) nustatytas sąlygas.
21. Sveikatos ministerija atidėjo sprendimo priėmimą ir pateikė ITE užklausą, ar mokykla, kurioje Vokietijoje studijavo M. Aslanidou, „atitiko Graikijos aukštojo mokslo reikalavimus“. Gavusi ITE atsakymą, kad ieškovės diplomas nebuvo lygiavertis Graikijos techninio mokslo įstaigų išduotiems išslavinimo dokumentams, SAETE nusprendė, kad M. Aslanidou pateikti pagrindžiantys dokumentai neprilygo Direktyvoje 89/48 nurodytiems dokumentams ir todėl, remdamasi Direktyva 89/48, ji negali ieškovei išduoti leidimo verstis ergoterapeuto praktika. Taigi ieškove buvo pasiūlyta pateikti naują paraišką po Direktyvos 92/51 perkėlimo į Graikijos teisę.
22. Dėl to, kad M. Aslanidou nurodytas išsilavinimo dokumentas nebuvo aukštojo mokslo diplomas, nes tam, kad svarstoma Vokietijos mokykla galėtų būti pripažinta, reikalaujama ne 12 metų, o nuo 8 iki 10 metų pagrindinio mokslo, nebuvo įgyvendintos Direktyvos 89/48 sąlygos, 1998 m. gegužės 12 d. Sprendimu SAETE galiausiai oficialiai atmetė M. Aslanidou paraišką išduoti leidimą verstis profesine veikla.
23. 1998 m. liepos 21 d. M. Aslanidou dėl šio sprendimo, kuriuo atmetama jos paraiška, pateikė ieškinį Symvoulio tis Epikrateias.
24. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, pagrindinėje byloje akivaizdu, kad nors M. Aslanidou pateikė prašymą išduoti leidimą verstis ergoterapeuto praktika pagal Direktyvą 89/48, kompetentinga institucija buvo įpareigota savo iniciatyva išnagrinėti paraišką ir ieškovės nurodytus argumentus pagal atitinkamą teisės normą, t. y. Direktyvą 92/51.
25. Šiuo atžvilgiu Symvoulio tis Epikrateias
iškilo klausimas, ar laiku nuo Direktyvos 92/51 perkėlimo termino pabaigos iki pavėluoto perkėlimo į nacionalinę teisę fizinis asmuo, gavęs kitoje valstybėje narėje diplomą, patenkantį į šios direktyvos taikymo sritį, galėjo, remdamasis jos atitinkamomis nuostatomis, prašyti priimančios valstybės narės institucijų išduoti leidimą dirbti joje pagal atitinkamą reglamentuojamą profesiją.
26. Symvoulio tis Epikrateias
dauguma narių mano, kad pagrindinėje byloje esminės Direktyvos 92/51 3, 4 ir 10 straipsnio nuostatos yra besąlygiškos ir pakankamai tiksliai numato sąlygas, kuriomis priimančios valstybės narės institucijos privalo leisti užsienyje gauto diplomo turėtojui pradėti dirbti pagal reglamentuojamą profesiją priimančioje valstybėje narėje, ir todėl, pasibaigus direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę terminui, diplomo turėtojas gali jomis remtis.
27. Šios daugumos narių nuomone, kompetentingos institucijos nepaskyrimas pagal Direktyvos 92/51 13 straipsnio 1 dalį nėra kliūtis remtis jos nuostatomis, jei prieš perkeliant šią direktyvą galioję valstybės narės teisės aktai suteikė atitinkamam administraciniam organui įgaliojimus nuspręsti, ar įvykdytos darbo pagal aptariamą profesiją sąlygos ir prireikus išduoti suinteresuotajam asmeniui leidimą užsiimti šia profesine veikla.
28. Vis dėlto, Symvoulio tis Epikrateias mažumos narių nuomone, paraiška išduoti leidimą užsiimti profesine veikla buvo atmesta pagrįstai, nes, pirma, paduodamas atitinkamą paraišką fizinis asmuo negalėjo remtis atitinkamomis Direktyvos 92/51 nuostatomis ir, antra, pagal šios direktyvos 13 straipsnio 1 dalį dar nebuvo paskirta kompetentinga institucija, įgaliota nagrinėti prašymus.
29. Symvoulio tis Epikrateias
taip pat neaišku, jei kreipiantis į Sveikatos ministeriją nebuvo galima remtis Direktyvos 92/51 nuostatomis, pastaroji pagal Sutarties 48 ir 52 straipsnius vis dėlto privalėjo aiškintis, ar ieškovės Vokietijoje gautas dokumentas buvo lygiavertis Graikijos diplomams.
30. Tokomis aplinkybėmis Symvoulio tis Epikrateias
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos klausimus:
„1. Ar Direktyvos 92/51 3 straipsnio, 4 straipsnio 1 dalies a ir b punktų ir 2 dalies bei 10 straipsnio 1–4 dalies nuostatos yra besąlygiškos ir pakankamai aiškios, kad
nuo direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos iki pavėluoto jos perkėlimo į (priimančios valstybės narės) vidaus teisės sistemą datos fizinis asmuo, turintis kitoje valstybėje narėje gautą ir į nurodytų nuostatų taikymo sritį patenkantį diplomą, galėjo remtis šiomis nuostatomis, kreipdamasis į kompetentingą pagal nacionalinės teisės aktus administracinį organą, kad iš jo gautų leidimą pradėti dirbti pagal reglamentuojamą profesiją ir vykdyti šią profesinę veiklą priimančioje valstybėje narėje?
2. Jei nuo direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos iki pavėluoto jos perkėlimo į vidaus teisės sistemą datos fizinis asmuo negalėjo remtis Direktyvos 92/51 < ... > nuostatomis, kreipdamasis į priimančios valstybės narės administracinį organą, kuris pagal nacionalinės teisės aktus atsakingas už leidimų užsiimti profesine ve ikla išdavimą asmenims, gavusiems diplomus nacionalinėse techninio mokymo įstaigose (TEI) arba užsienyje, kurie pripažinti kaip lygiaverčiai pagal bendrą patvirtinimo procedūrą, aprašytą motyvuojamoje dalyje, ar nurodytas priimančios valstybės administracinis organas, atsižvelgiant į (Sutarties 48 ir 52 straipsnius) < ... > galėjo nustatyti, kad leidimas kitoje valstybėje narėje gavusiam diplomą asmeniui pradėti dirbti pagal aptariamą profesiją ir vertimasis prašoma profesine veikla minėtu laiku priklauso nuo išankstinio šio diplomo lygiavertiškumo pripažinimo pagal aukščiau nurodytą bendrą procedūrą, arba šis organas, prieš priimdamas sprendimą, turėjo pats palyginti aptariamu diplomu patvirtinamą kvalifikaciją ir pagal nacionalinės teisės aktus reikalaujamas žinias ir kvalifikacijas?“
Dėl prejudicinių klausimų
31. Direktyvos 92/51 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktas nustato, kad priimančios valstybės narės kompetentinga institucija negali, remdamasi tuo, jog kvalifikacijos nėra pakankamos, atsisakyti leisti valstybės narės piliečiui pradėti dirbti ar toliau dirbti pagal reglamentuojamą profesiją tomis pačiomis sąlygomis, kurios taikomos saviems piliečiams, jei pareiškėjas turi diplomą, nurodytą šioje direktyvoje ar reikalaujamą kitoje valstybėje narėje, norint pradėti dirbti, ar toliau dirbti pagal tą profesiją jos teritorijoje, ir tas diplomas buvo išduotas valstybėje narėje.
32. M. Aslanidou turi diplomą Direktyvos 92/51 1 straipsnio, skaitomo kartu su šios direktyvos C priedo 1 punktu, prasme. Vadinasi, ieškovės situacija patenka į šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punkto taikymo sritį. Todėl Teisingumo Teismui nereikia pateikti šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos b punkto, kuris taikomas tik tada, jei aptariama profesija nėra reglamentuojama kilmės valstybėje narėje, aiškinimo.
33. Dėl Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punkto, kurio formuluotė iš esmės tokia pati kaip Direktyvos 92/51 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punkto, Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad tai yra besąlygiško ir pakankamai tikslaus turinio nuostata, kuria fiziniai asmenys gali remtis nacionaliniuose teismuose prieš valstybę, jei pastaroji nustatytu terminu neperkėlė direktyvos į nacionalinę teisę (2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo Beuttenmüller, C‑102/02, Rink. p. I‑0000, 55 punktas). Tokia pat išvada taikytina šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punkto atžvilgiu, nes pagal šios direktyvos penktą konstatuojamąją dalį ši sistema remiasi tais pačiais principais ir mutatis mutandis
tomis pačiomis taisyklėmis kaip ir Direktyva 89/48 nustatyta pirmoji bendroji sistema.
34. Dėl galimybės darbą pagal reglamentuojamą profesiją sieti su sąlyga, kad prašymą pateikęs asmuo iš anksto turi įvykdyti Direktyvos 92/51 4 straipsnyje numatytas kompensacines priemones, Teisingumo Teismas Direktyvos 89/48 kontekste yra nusprendęs, kad iš esmės, jei tai numatyta nagrinėjant prašymą galiojančiuose nacionalinės teisės aktuose, kompetentinga institucija turi teisę nustatyti suinteresuotajam asmeniui šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje numatytas kompensacines priemones tuo atveju, jei įvykdytos joje šiuo atžvilgiu numatytos sąlygos (šiuo klausimu žr. 2003 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Burbaud, C‑285/01, Rink. p. I‑8219, 55 punktą).
35. Tačiau, jei tokių kompensacinių priemonių nustatymas nėra numatytas galiojančiuose nacionalinės teisės aktuose, iš teismų praktikos matyti, kad valstybė narė, neįvykdžiusi įsipareigojimų perkelti direktyvos nuostatas į nacionalinę teisės sistemą, negali Bendrijos piliečiams taikyti iš direktyvos nuostatų kylančių apribojimų ir reikalauti
šioje direktyvoje numatytų pareigų vykdymo (šiuo klausimu žr. 1991 m. lapkričio 19 d. Sprendimo Francovich ir kt., C‑6/90 ir C‑9/90, Rink. p. I‑5357, 21 punktą ir minėto sprendimo Beuttenmüller
63 punktą).
36. Prireikus nacionalinis teismas sprendžia, kiek nagrinėjant prašymą galiojantys nacionalinės teisės aktai leidžia nustatyti taikytinos direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje numatytas kompensacines priemones. Šiuo atžvilgiu būtina priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką, jei situacija patenka į direktyvos taikymo sritį, nacionalinis teismas, kad priimtų direktyvos tikslą atitinkantį sprendimą, taikydamas nacionalinę teisę, privalo atsižvelgti į visą nacionalinės teisės normų sistemą ir kiek įmanoma jas aiškinti, atsižvelgdamas į nagrinėjamos direktyvos tekstą ir tikslą (šiuo klausimu žr., be kita jo, 2004 m. spalio 5 d. Sprendimo Pfeiffer ir kt., C‑397/01–C‑403/01, Rink. p. I‑0000, 119 punktą).
37. Bet kokiu atveju, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad jei taikoma Direktyva 89/48 arba Direktyva 92/51, valstybės narės valstybės įstaiga, privalanti laikytis taikytinoje direktyvoje numatytų normų, nebegali reikalauti, jog suinteresuotojo asmens dokumentų lygiavertiškumą patvirtintų kompetentingos nacionalinės institucijos (1999 m. liepos 8 d. Sprendimo Fernández de Bobadilla, C‑234/97, Rink. p. I‑4773, 27 punktas).
38. Direktyvos 92/51 10 straipsnis tik išvardija dokumentus, susijusius su nepriekaištinga reputacija, bankroto nebuvimu bei su fizinės ar psichinės sveikatos būkle, kurių priimančios valstybės narės kompetentingos institucijos gali prašyti kaip įrodymų, bei numato tam tikras nuostatas dėl priesaikos ar oficialaus pareiškimo būdų, kurie gali būti privalomi kitų valstybių narių piliečiams. Kadangi pagrindinėje byloje priimančios valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos nepareikalavo nei vieno iš šių įrodymų ar pareiškimų, Teisingumo Teismas neprivalo pateikti šios nuostatos, kuri bet kuriuo atveju negalėtų daryti įtakos galimybei remtis šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktu, aiškinimo.
39. Valstybių narių pareiga pagal Direktyvos 92/51 13 straipsnio 1 dalį paskirti kompetentingą instituciją, įgaliotą priimti prašymus ir šioje direktyvoje numatytus sprendimus, taip pat nėra kliūtis remtis šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktu. Iš tikrųjų iš 13 straipsnio 1 dalies formuluotės, atsižvelgiant į kitas to paties straipsnio dalis, matyti, kad šios nuostatos tikslas – palengvinti Direktyva 92/51 numatyto diplomų pripažinimo tvarkos taikymą, suteikiant valstybėje narėje taikomai sprendimų priėmimo procedūrai daugiau skaidrumo. Tačiau 13 straipsnio 1 dalyje numatytas paskyrimas nėra būtinas, kad būtų galima nustatyti 3 straipsnyje numatytas kompetentingas institucijas, kontroliuojančias darbo pagal reglamentuojamas profesijas pradžią.
40. Iš teismų praktikos matyti, kad valstybė narė negali remtis prieš fizinį asmenį tuo, kad nepriėmė nuostatų, konkrečiai skirtų palengvinti nagrinėjamoje direktyvoje nustatytos tvarkos taikymą (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2002 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Kügler, C‑141/00, Rink. p. I‑6833, 52 punktą ir 2003 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Dornier, C‑45/01, Rink. p. I‑12911, 79 punktą). Kompetentingos institucijos pagal Direktyvos 92/51 13 straipsnio 1 dalį nepaskyrimas nėra kliūtis tam, kad būtų galima remtis šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktu prieš instituciją, pagal taikytinus nacionalinės teisės aktus kompetentingą reglamentuoti darbo pagal nustatytą profesiją pradžią.
41. Pagrindinėje byloje Sveikatos ministerija, vadovaujanti SAETE veiklai, yra kompetentinga institucija Direktyvos 92/51 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punkto prasme, nes, norint verstis ergoterapeuto praktika pagal nacionalinės teisės aktus, reikia gauti šios ministerijos leidimą. Todėl Sveikatos ministerija, remdamasi netinkama kvalifikacija, negali atsisakyti asmeniui, esančiam, pavyzdžiui, M. Aslanidou padėtyje, išduoti leidimą dirbti pagal ergoterapeuto profesiją vien dėl galimo šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje numatytų kompensacinių priemonių taikymo, jei tokios kompensacinės priemonės buvo numatytos nacionalinės teisės aktuose.
42. Todėl į pirmąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 92/51 17 straipsnyje nustatytu terminu nepriėmus ją perkeliančių teisės aktų, valstybės narės pilietis gali remtis šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktu, kad priimančioje valstybėje narėje gautų leidimą dirbti pagal reglamentuojamą, pavyzdžiui, ergoterapeuto, profesiją. Ši galimybė negali priklausyti nuo kompetentingų nacionalinių institucijų suinteresuotojo asmens dokumentų lygiavertiškumo patvirtinimo. Direktyvos 92/51 4 straipsnio 1 dalyje numatytos kompensacinės priemonės gali būti taikomos suinteresuotajam asmeniui tik tada, jei buvo numatytos nagrinėjant prašymą galiojančiuose nacionalinės teisės aktuose.
43. Atsižvelgiant į atsakymą į pirmąjį prejudicinį klausimą, nėra būtina atsakyti į antrąjį klausimą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
44. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvos 92/51/EEB dėl antrosios bendros profesinio mokymo ir lavinimo pripažinimo sistemos, papildančios Direktyvą 89/48/EEB, 17 straipsnyje nustatytu terminu nepriėmus ją perkeliančių teisės aktų, valstybės narės pilietis gali remtis šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktu, kad priimančioje valstybėje narėje gautų leidimą dirbti pagal reglamentuojamą, pavyzdžiui, ergoterapeuto, profesiją.
Ši galimybė neturi priklausyti nuo kompetentingų nacionalinių institucijų suinteresuotojo asmens dokumentų lygiavertiškumo patvirtinimo.
Direktyvos 92/51 4 straipsnio 1 dalyje numatytos kompensacinės priemonės gali būti taikomos suinteresuotajam asmeniui tik tada, jei buvo numatytos nagrinėjant prašymą galiojančiuose nacionalinės teisės aktuose.