62022TJ0371_RES
Byla T‑371/22
Marco Montanari
prieš
EUCAP Sahel Niger
2024 m. liepos 17 d. Bendrojo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas
„Bendra užsienio ir saugumo politika – Europos Sąjungos BSGP misija Nigeryje (EUCAP Sahel Niger) – Komandiruoti nacionaliniai tarnautojai – Psichologinis priekabiavimas – Prašymo atlyginti žalą atmetimas – Ieškinys dėl panaikinimo – Suinteresuotumo kreiptis į teismą nebuvimas – Nepriimtinumas – Deliktinė atsakomybė – Teisė į orumą – Pagrindinių teisių chartijos 1 ir 31 straipsniai – Tarpininkavimo procedūra – Tarpininko ataskaitos nepateikimas – Tarpininko rekomendacijų neįgyvendinimas – Teisė į gerą administravimą – Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnis – Rūpestingumo pareiga – Neturtinė žala – Turtinė žala – Priežastinis ryšys“
Bendra užsienio ir saugumo politika – Sąjungos teismo jurisdikcija – Europos Sąjungos civilinės misijos priimti aktai dėl personalo valdymo – Aktai, susiję su valstybių narių komandiruotais tarnautojais – Aktai, kuriais siekiama atsižvelgti į misijos poreikius veiksmų vietoje – Įtraukimas
(ESS 19 straipsnio 1 dalis; SESV 263, 268 straipsniai ir 340 straipsnio antra pastraipa; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis; Tarybos sprendimo 2012/392/BUSP 7 straipsnio 1 ir 2 dalys)
(žr. 44–49 punktus)
Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Atskirumas nuo ieškinio dėl panaikinimo – Ribos – Ieškinys, kuriuo siekiama to paties rezultato kaip ir ieškiniu dėl panaikinimo – Nepriimtinumas
(SESV 263, 268 straipsniai ir 340 straipsnio antra pastraipa)
(žr. 61–63 punktus)
Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Dalykas – Prašymas atlyginti žalą, kurios negalima priskirti institucijai ar įstaigai atsakovei – Nepriimtinumas
(SESV 268 straipsnis)
(žr. 70 punktą)
Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Atskirumas nuo ieškinio dėl panaikinimo – Ribos – Ieškinys, kuriuo prašoma atlyginti žalą, patirtą dėl galutinio sprendimo atsisakyti pradėti administracinį tyrimą dėl priekabiavimo – Ieškinys dėl žalos atlyginimo, kuriuo neprašoma atšaukti, panaikinti ar pakeisti šį galutinį sprendimą – Ieškinys dėl žalos atlyginimo, kuris nebuvo pareikštas pavėluotai
(SESV 263, 268 straipsniai ir 340 straipsnio antra pastraipa)
(žr. 91–98 punktus)
Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Deliktinė atsakomybė – Senaties terminas – Senatis, kuri nėra viešąja tvarka grindžiamas nepriimtinumo pagrindas
(SESV 268 straipsnis; Teisingumo Teismo statuto 46 straipsnis ir 53 straipsnio pirma pastraipa)
(žr. 105 punktą)
Deliktinė atsakomybė – Sąlygos – Neteisėtumas – Pakankamai aiškus teisės normos, suteikiančios teisių privatiems asmenims, pažeidimas – Nebūtina sąlyga Europos Sąjungos civilinių misijų tarnautojų ginčuose – Apimtis – Taikytinumas valstybių narių į misiją komandiruotiems nacionaliniams tarnautojams
(SESV 268, 270 straipsniai ir 340 straipsnio antra pastraipa; Tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)
(žr. 113–118, 225 punktus)
Bendra užsienio ir saugumo politika – Europos Sąjungos civilinės misijos – Personalas – Ieškinys Sąjungos teisme – Komandiruoto nacionalinio tarnautojo ieškinys – Tam tikrų Tarnybos nuostatų normų taikymas – Leistinumas – Sąlyga – Atitinkamas tarnautojas, kurio padėtis, einant pareigas veiksmų vietoje, yra panaši į institucijų komandiruotų tarnautojų, kuriems taikomi Tarnybos nuostatai, padėtį
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 20 straipsnis; Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnis; Tarybos sprendimas 2012/392/BUSP)
(žr. 123–129, 224 punktai)
Bendra užsienio ir saugumo politika – Europos Sąjungos civilinės misijos – Personalas – Atsisakymas atlikti administracinį tyrimą pagal skundus dėl tarnautojo patiriamo psichologinio priekabiavimo – Teisminė kontrolė – Apimtis – Pareiga atsižvelgti į visas svarbias faktines aplinkybes
(Tarybos sprendimas 2012/392/BUSP)
(žr. 136 punktą)
Bendra užsienio ir saugumo politika – Europos Sąjungos civilinės misijos – Personalas – Administracijos pareiga padėti – Apimtis – Administracijos pareiga išnagrinėti pagalbos prašymus, susijusius su psichologiniu priekabiavimu, ir informuoti pareiškėją apie veiksmus, kurių ketinama imtis dėl jo prašymo – Apimtis – Pradinių įrodymų pateikimas – Ieškovo prašymo pradėti administracinį tyrimą atmetimas – Pareigos suteikti pagalbą pažeidimas
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 1 straipsnis ir 31 straipsnio 1 dalis; Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a ir 24 straipsniai; Tarybos sprendimo 2012/392/BUSP 6 straipsnio 2 ir 3 dalys)
(žr. 137–141, 152, 159, 160, 178–179, 194–200, 214–217, 219, 223, 231, 267–269 punktus)
Bendra užsienio ir saugumo politika – Europos Sąjungos civilinės misijos – Personalas – Pagalbos prašymas, susijęs su tariamu psichologiniu priekabiavimu – Gero administravimo principas – Apimtis – Sprendimas atsisakyti pradėti administracinį tyrimą po tarpininko ataskaitos pateikimo – Nepranešimas skundo pateikėjui apie tarpininko išvadas ir rekomendaciją – Teisės būti išklausytam pažeidimas
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalis)
(žr. 251–261 punktus)
Deliktinė atsakomybė – Sąlygos – Priežastinis ryšys – Neturtinė žala dėl Europos Sąjungos civilinės misijos atsisakymo atlikti administracinį tyrimą gavus tarnautojo skundus dėl psichologinio priekabiavimo – Sprendimas, kuriuo pažeista pareiga padėti ir teisė į gerą administravimą – Priežastinio ryšio egzistavimas – Ribos – Žala, iš dalies padaryta dėl tarnautojo aplaidumo – Tarp misijos ir šio tarnautojo kilusi konfliktinė situacija, už kurią jis iš dalies atsakingas
(SESV 340 straipsnio antra pastraipa)
(žr. 286–290, 310–320 punktus)
Deliktinė atsakomybė – Sąlygos – Žala – Nukentėjusio asmens pareiga įrodyti, jog elgėsi pakankamai rūpestingai, kad žala būtų sumažinta
(SESV 340 straipsnio antra pastraipa)
(žr. 301, 302 punktus)
Deliktinė atsakomybė – Sąlygos – Priežastinis ryšys – Finansinė žala, kurią dėl atsistatydinimo patiria Europos Sąjungos civilinės misijos tarnautojas – Misijos sprendimas atsisakyti atlikti administracinį tyrimą pagal skundus dėl psichologinio priekabiavimo – Lemiama žalos priežastis, nesusijusi su misijos veiksmais – Priežastinio ryšio nebuvimas esant byloje nagrinėjamai situacijai
(SESV 340 straipsnio antra pastraipa)
(žr. 303–308 punktus)
Santrauka
Iš dalies tenkindamas M. Montanari, buvusio nacionalinio tarnautojo, komandiruoto į Europos Sąjungos bendros saugumo ir gynybos politikos misiją Nigeryje (toliau – misija), pareikštą ieškinį dėl deliktinės atsakomybės Bendrasis Teismas pirmą kartą priėmė sprendimą dėl šios misijos atsakomybės už jos civilinių operacijų vado, pagal hierarchiją priskiriamo Europos išorės veiksmų tarnybai (EIVT), veiksmus.
2015 m. balandžio mėn. Italijos vyriausybė komandiravo ieškovą į misiją kaip politinį patarėją.
2017 m. kovo mėn. jis pateikė pirmąjį skundą prieš misijos spaudos ir visuomenės informavimo pareigūną dėl priekabiavimo, paskui – antrąjį skundą prieš jį ir misijos vadovą dėl nelojalaus elgesio misijos vadovybės atžvilgiu ir didelio aplaidumo, keliančio abejonių dėl rūpestingumo pareigos.
2017 m. liepos mėn. ieškovas civilinių operacijų vado paprašė dėl misijos vadovo ir jo pavaduotojo pradėti tyrimą dėl priekabiavimo. Tą pačią dieną misijos vadovas įspėjo ieškovą, kad šis nepagarbiai su juo elgėsi per posėdį. Civilinių operacijų vado iniciatyva tarpininkas, kuriam buvo pavesta įvertinti padėtį vietoje, pateikė ataskaitą.
2017 m. lapkričio mėn. misijos vadovas atmetė ieškovo prašymą leisti pagrįsti neatvykimą į darbą be pateisinamų priežasčių ir nusiuntė jam antrą įspėjimą. Tada ieškovas pakartojo savo prašymą civilinių operacijų vadui, kad būtų pradėtas tyrimas dėl misijos vadovo ir jo pavaduotojo priekabiavimo.
2018 m. balandžio 10 d. sprendimu civilinių operacijų vadas galutinai atmetė ieškovo prašymą pradėti administracinį tyrimą.
Šiomis aplinkybėmis ieškovas Bendrajame Teisme pareiškė ieškinį, prašydamas, pirma, panaikinti misijos sprendimą atmesti jo prašymą atlyginti turtinę, fizinę ir moralinę žalą, tariamai atsiradusią dėl psichologinio priekabiavimo ir teisės į gerą administravimą bei rūpestingumo pareigos pažeidimų, ir, antra, atlyginti žalą.
Bendrojo Teismo vertinimas
Pirmiausia dėl savo jurisdikcijos Bendrasis Teismas priminė, kad Sprendimu 2012/392 (
1
) misija buvo įsteigta Nigerio saugumo subjektų pajėgumų, skirtų kovai su terorizmu ir organizuotu nusikalstamumu, stiprinimui remti. Misijos personalą iš esmės sudaro valstybių narių, Sąjungos institucijų ir Europos išorės veiksmų tarnybos (EIVT) komandiruoti darbuotojai (
2
). Sprendimo 2012/392 7 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad atitinkamai valstybė narė, Sąjungos institucija arba EIVT yra atsakingos už su komandiravimu susijusias pretenzijas ir bylos iškėlimą atitinkamam tarnautojui.
Vis dėlto, pirma, kaip matyti iš jurisprudencijos, suformuotos dėl nuostatų, kuriomis reglamentuojama kitų bendros užsienio ir saugumo politikos misijų veikla ir kurios suformuluotos panašiai kaip Sprendime 2012/392, kadangi valstybių narių komandiruotiems tarnautojams ir Sąjungos institucijų komandiruotiems tarnautojams taikomos tos pačios taisyklės, susijusios su jų pareigų vykdymu veiksmų vietoje, Sąjungos teismas turi kompetenciją kontroliuoti personalo valdymo aktų, susijusių su valstybių narių komandiruotais tarnautojais, teisėtumą, kai šiais aktais siekiama atsižvelgti į minėtų misijų poreikius veiksmų vietoje.
Antra, ieškovas kelia klausimą dėl personalo valdymo aktų, susijusių su operacijomis vietoje, teisėtumo, o ne su komandiravimu susijusius klausimus, kaip tai suprantama pagal Sprendimo 2012/392 7 straipsnio 2 dalį. Todėl misijos pateiktas prieštaravimas dėl jurisdikcijos nebuvimo buvo atmestas.
Tada Bendrasis Teismas išnagrinėjo įvairius prieštaravimus dėl priimtinumo.
Jis pirmiausia priminė, kad ieškinys dėl panaikinimo, pareikštas fizinio ar juridinio asmens, yra priimtinas tik tuo atveju, kai šis asmuo yra suinteresuotas ginčijamo akto panaikinimu. Toks suinteresuotumas reiškia, kad pats šio akto panaikinimas gali turėti teisinių pasekmių ir dėl ieškinio baigties gali atsirasti naudos jį pareiškusiai šaliai. Be to, ieškovas turi įrodyti savo suinteresuotumą pareikšti ieškinį.
Pagal suformuotą jurisprudenciją ieškinys dėl žalos atlyginimo, grindžiamas SESV 340 straipsnio antra pastraipa, buvo įtvirtintas kaip savarankiška teisių gynimo priemonė. Vis dėlto reikalavimais, kuriais prašoma panaikinti Sąjungos institucijos, įstaigos ar organo atsisakymą pripažinti teisę į žalos atlyginimą, kurią ieškovas nurodo pagal SESV 268 ir 340 straipsnius, arba kad Bendrasis Teismas konstatuotų, kad atitinkama institucija, įstaiga ar organas privalo pripažinti tokios teisės egzistavimą, siekiama pripažinimo, kad atitinkama institucija, įstaiga ar organas privalo atlyginti žalą, ir šie reikalavimai turi būti atmesti kaip nepriimtini, nes ieškovas iš esmės nėra suinteresuotas juos pareikšti kartu su prašymu atlyginti žalą.
Nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas atmetė kaip nepriimtinus ieškovo reikalavimus dėl panaikinimo, konstatuodamas, kad jis neįrodė suinteresuotumo, be reikalavimų dėl žalos atlyginimo, taip pat prašyti panaikinti misijos sprendimą, kuriuo atmestas jo trečiasis prašymas atlyginti žalą.
Galiausiai Bendrasis Teismas atmetė kiekvieną iš misijos pateiktų nepriimtinumu grindžiamų prieštaravimų.
Pirma, Bendrasis Teismas konstatavo, kad veiksmai, dėl kurių ieškovas priekaištauja misijai (be kita ko, neleidimas jam dalyvauti tam tikruose posėdžiuose ir skirtas įspėjimas), ir pažeidimai, kuriais jis kaltina misiją (be kita ko, jo skundų ir pranešimų neišnagrinėjimas per pagrįstą laiką), yra susiję su Sprendime 2012/392 atitinkamai misijos vadovui ir civilinių operacijų vadui suteiktų prerogatyvų įgyvendinimu, taigi ir su misijos įgaliojimų, už kuriuos ji turi būti laikoma atsakinga pagal šio sprendimo 13 straipsnio 4 dalį, vykdymu.
Antra, Bendrasis Teismas pabrėžė, kad ieškinys dėl žalos atlyginimo turi būti pripažintas nepriimtinu, jeigu juo iš tiesų siekiama atšaukti, panaikinti ar pakeisti individualų sprendimą, kuris tapo galutinis, o patenkinus šį ieškinį visos ar kai kurios teisinės to sprendimo pasekmės būtų niekinės. Be to, kaip nepriimtinas turi būti atmestas ieškinys dėl žalos atlyginimo, kuris suformuluotas kaip nurodymas ir juo siekiama ne atlyginti žalą, atsiradusią dėl neteisėto akto ar neveikimo, bet iš dalies pakeisti ginčijamą aktą.
Šiuo atveju iš ieškovo pateiktų procesinių dokumentų nematyti, kad jis siektų, kad žala būtų atlyginta natūra, misijai pradėjus preliminarų ar drausminį tyrimą dėl misijos vadovo ir jo pavaduotojo; tai prilygtų prašymui panaikinti 2018 m. balandžio 10 d. sprendimą. Taigi šio individualaus sprendimo galutinis pobūdis negali būti kliūtis ieškinio priimtinumui.
Galiausiai Bendrasis Teismas konstatavo, kad dėl misijos pareikšto nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, susijusio su penkerių ar ketverių metų senaties terminu, nepateikta pakankamai paaiškinimų, kad būtų galima įvertinti jo pagrįstumą.
Dėl esmės Bendrasis Teismas pirmiausia priminė, kad Sąjungos deliktinė atsakomybė gali kilti tik tuo atveju, jei asmuo, manantis patyręs žalos, įrodo, kad padarytas pakankamai aiškus teisės normos, suteikiančios teisių privatiems asmenims, pažeidimas. Vis dėlto atsižvelgiant į didesnę Sąjungos atsakomybę, kai ji veikia kaip darbdavė, pakanka vien konstatuoti pažeidimą, kad būtų galima pripažinti, jog yra įvykdyta pirmoji iš trijų sąlygų, būtinų, kad atsirastų Sąjungos atsakomybė už jos pareigūnams ir tarnautojams dėl Europos viešosios tarnybos teisės pažeidimo padarytą žalą, todėl nėra reikalo įrodyti „pakankamai aiškaus“ teisės normos, suteikiančios teisių privatiems asmenims, pažeidimo. Nors valstybių narių į misiją komandiruotiems nacionaliniams tarnautojams Tarnybos nuostatai netaikomi, vis dėlto jiems taikomos tos pačios taisyklės kaip ir Sąjungos institucijų komandiruotiems tarnautojams, kurių padėtis reglamentuojama Tarnybos nuostatais, kiek tai susiję su jų pareigų vykdymu veiksmų vietoje. Taigi vien konstatuoti neteisėtumą pakanka, kad būtų galima pripažinti, jog yra įvykdyta pirmoji iš minėtų trijų sąlygų, būtinų, kad kiltų Sąjungos atsakomybė už žalą, padarytą į misiją komandiruotam nacionaliniam tarnautojui vykdant pareigas veiksmų vietoje.
Šiomis aplinkybėmis, paeiliui nagrinėdamas ieškovo nurodytus pažeidimus, Bendrasis Teismas iš pradžių nurodė, kad ieškovas pagrįstai teigia, jog neatlikusi administracinio tyrimo dėl jo kaltinimų psichologiniu priekabiavimu misija pažeidė Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 1 straipsnį ir 31 straipsnio 1 dalį bei Tarnybos nuostatų 12a straipsnį.
Prieš prieidamas prie šios išvados, visų pirma dėl Tarnybos nuostatų, konkrečiai – jų 12a straipsnio 3 dalies, kurioje apibrėžiamas psichologinis priekabiavimas, taikymo, Bendrasis Teismas pažymėjo, kad pagal vienodo požiūrio principą ieškovo situacijai pagal analogiją turi taikyti Tarnybos nuostatų nuostatas, susijusias su psichologiniu priekabiavimu ir pareigūnų bei laikinųjų darbuotojų ar sutartininkų veiksminga apsauga, taip pat remiantis šiomis nuostatomis suformuotą jurisprudenciją. Valstybių narių į misiją komandiruotų tarnautojų ir institucijų komandiruotų tarnautojų padėties skirtumu negalima objektyviai pateisinti to, kad pirmiesiems vykdant savo pareigas veiksmų vietoje, taigi esant panašioje padėtyje kaip antrieji, netaikoma tokio paties lygio apsauga nuo psichologinio priekabiavimo ir tokios pačios taisyklės dėl šios apsaugos.
Toliau Bendrasis Teismas priminė, kad tuo atveju, kai pagalbos prašymas pateikiamas kartu su pakankamais pradiniais nurodomų faktinių aplinkybių įrodymais, institucija, į kurią kreiptasi (
3
), turi imtis veiksmų taip greitai ir rūpestingai, kaip to reikia. Ji turi imtis tinkamų priemonių, pavyzdžiui, pradėti administracinį tyrimą, kad nustatytų aplinkybes, dėl kurių pateiktas skundas, bendradarbiaudama su skundą pateikusiu asmeniu, ir, atsižvelgdama į tyrimo rezultatus, taip pat – reikiamų priemonių, pavyzdžiui, pradėti drausminę procedūrą dėl asmens, kurio elgesys skundžiamas, jei atlikusi administracinį tyrimą administracija konstatuoja psichologinio priekabiavimo buvimą.
Nagrinėjamu atveju, pirma, Bendrasis Teismas mano, kad 2017 m. gegužės mėn. misijos vadovo sprendimas neįleisti ieškovo į štabo posėdžius, vertinamas atskirai, negali būti laikomas psichologinio priekabiavimo prie ieškovo požymiu. Sprendimo 2012/392 6 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatyta, kad misijos vadovas vadovauja prisidedančiųjų valstybių suteiktam personalui, grupėms ir padaliniams, taip pat juos kontroliuoja ir teikia nurodymus visam misijos personalui, užtikrindamas jos koordinavimą ir kasdienį administravimą. Be to, administracija turi plačią diskreciją tarnybos organizavimo srityje.
Antra, Bendrasis Teismas nurodė, kad, misijai nepateisinus pavėluoto pirmojo įspėjimo ieškovui pateikimo tiek atsižvelgiant į elgesio kodekso 11 straipsnyje (
4
) nustatytą terminą, tiek į laiką, praėjusį nuo faktinių aplinkybių, dėl kurių šis įspėjimas buvo pateiktas, ir nenurodžius tikslios datos, kada misijos vadovas sužinojo apie 2017 m. liepos mėn. ieškovo pateiktą pranešimą, šio įspėjimo pateikimas praėjus mažiau nei valandai po šio pranešimo gali būti laikomas pertekliniu arba kritikuotinu. Iš tiesų tai gali būti aiškinama kaip siekis nubausti ieškovą už minėtą pranešimą, nesilaikant elgesio kodekso 7 straipsnyje (
5
) nustatytų reikalavimų, todėl, vertinant atskirai, yra psichologinio priekabiavimo požymis.
Trečia, konkrečiomis aplinkybėmis, kuriomis buvo priimtas, 2017 m. liepos 27 d. misijos žmogiškųjų išteklių skyriaus (toliau – ŽI skyrius) sprendimas atnaujinti ieškovo vertinimo procedūrą jau kitą dieną po tarpininko išvykimo, nelaukiant jo išvadų ir likus daugiau nei devyniems mėnesiams iki ieškovo komandiruotės pabaigos, buvo perteklinis arba kritikuotinas.
Misija nepagrindė priežasčių, dėl kurių ŽI skyrius pradėjo šią administracinę procedūrą tą dieną, nors remiantis OPLAN IX priedo 7 straipsniu dėl žmogiškųjų išteklių (
6
) tarnautojų, norinčių, kad jų komandiravimas į misiją būtų pratęstas, vertinimo procedūra turi būti atliekama, kai jie pateikia atitinkamą prašymą, ne vėliau kaip likus trims mėnesiams iki komandiruotės pabaigos. Be to, pagal Chartijos 41 straipsnyje įtvirtintą gero administravimo principą ir pagal elgesio kodekso 7 straipsnį egzistavo pareiga po minėto pranešimo veikti apdairiai.
Taigi toks atnaujinimas gali būti aiškinamas kaip siekis priversti ieškovą pasitraukti iš misijos pasibaigus jo komandiravimo laikotarpiui, nelaukiant tarpininko pasiūlymų, todėl šis sprendimas, vertinamas atskirai, yra psichologinio priekabiavimo požymis.
Galiausiai 2017 m. liepos mėn. pabaigoje ŽI skyriaus ieškovui išsiųsta atnaujinta jo atostogų apskaičiavimo išklotinė, vertinama atskirai, negali būti laikoma pertekliniu ar kritikuotinu veiksmu, galinčiu būti psichologinio priekabiavimo prie ieškovo požymiu. Nepaneigiant misijai tenkančios rūpestingumo ir ypač apdairumo pareigos, kol tarpininkas pateiks savo išvadas, nei Chartijos 1 ir 31 straipsniai, nei Tarnybos nuostatų 12a straipsnis, nei šiuo atveju OPLAN IX priedo ir elgesio kodekso nuostatos nereikalavo, kad misija atleistų ieškovą nuo jos žmogiškųjų išteklių valdymo procedūrų vien dėl to, kad jis pranešė apie misijos vadovo ir jo pavaduotojo psichologinį priekabiavimą.
Be to, Bendrasis Teismas pažymėjo, kad bendroje darbo aplinkoje, kurioje susiklostė ieškovo nurodytos aplinkybės, buvo akivaizdus misijos vadovo ketinimas pašalinti ieškovą, nepradedant OPLAN IX priedo 8 straipsnyje numatytos procedūros dėl komandiruotės nutraukimo prieš terminą.
Bendrasis Teismas taip pat nurodė, kad ieškovas pagrįstai teigė, jog misija pažeidė teisę į gerą administravimą.
Šiuo klausimu buvo priminta, kad nagrinėjant Sąjungos pareigūnų ar tarnautojų ginčus dėl priekabiavimo skundą dėl jo pateikęs asmuo, kad galėtų tinkamai pateikti savo pastabas atitinkamai institucijai prieš jai priimant sprendimą, turi teisę gauti bent jau asmens, dėl kurio priekabiavimo skundžiasi, ir per tyrimo procedūrą apklaustų įvairių liudytojų pareiškimų santrauką; esant tam tikroms aplinkybėms, ši santrauka turi būti pateikta laikantis konfidencialumo principo. Tokia teisė turi būti užtikrinta, kai šie pareiškimai panaudoti ataskaitoje, kuri pateikta tarnybai, priėmusiai sprendimą netenkinti skundo, ir kurioje pateikiamos rekomendacijos, kuriomis ši tarnyba pagrindė savo sprendimą.
Šiuo atveju, kadangi civilinių operacijų vadas 2018 m. balandžio mėn. atmetė ieškovo pateiktą prašymą pradėti administracinį tyrimą, remdamasis 2017 m. liepos mėn. pabaigoje tarpininko parengta ataskaita ir atsižvelgdamas į joje pateiktą rekomendaciją, jis turėjo užtikrinti, kad būtų paisoma ieškovo teisės būti išklausytam, suteikdamas pastarajam galimybę pateikti pastabas dėl šios ataskaitos ir galbūt papildomą informaciją prieš priimant šį sprendimą. Iš tiesų, išklausęs ieškovą, civilinių operacijų vadas galėjo padaryti kitokią išvadą, t. y. priimti sprendimą pradėti administracinį tyrimą.
Pripažinęs, kad ieškovas įrodė tiesioginį ir aiškų priežastinį ryšį tarp nurodytos neturtinės žalos ir konstatuotų pažeidimų, Bendrasis Teismas vis dėlto konstatavo, kad dėl savo aplaidaus elgesio ieškovas yra iš dalies atsakingas už konfliktinę situaciją, kurią laiko priekabiavimu, sukėlusią neturtinę žalą, dėl kurios skundžiasi. Bendrasis Teismas iš dalies patenkino ieškovo ieškinį dėl žalos atlyginimo.
(
1
)	2012 m. liepos 16 d. Tarybos sprendimas 2012/392/BUSP dėl Europos Sąjungos BSGP misijos Nigeryje (EUCAP SAHEL Niger) (OL L 187, 2012, p. 48).
(
2
)	Žr. Sprendimo 2012/392 7 straipsnio 1 dalį.
(
3
)	Pagal Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalį.
(
4
)	Iš Sąjungos bendros saugumo ir gynybos politikos (BSGP) civilinių misijų elgesio ir drausmės kodekso (toliau – elgesio kodeksas) 11 straipsnio išplaukia, kad, remiantis pranešimu apie galimą pažeidimą, atsakingos institucijos sprendimas dėl veiksmų, kurių reikia imtis dėl šio pažeidimo, kai institucija gali nuspręsti nagrinėti šį klausimą kaip valdymo klausimą, turi būti priimtas per dešimt darbo dienų.
(
5
)	Elgesio kodekso 7 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad komisijos narys, pranešęs apie galimą šio kodekso nesilaikymo atvejį, negali būti baudžiamas dėl ar po tokio pranešimo pateikimo, jeigu veikė pagrįstai ir sąžiningai.
(
6
)	Peržiūrėto misijos veiklos plano (OPLAN) IX priedo 7 straipsnyje, susijusiame su žmogiškaisiais ištekliais, numatyta, kad komandiruoto tarnautojo komandiruotės pratęsimas priklauso nuo misijos vadovo pritarimo, remiantis atitinkamu šio tarnautojo prašymu, pateiktu likus trims mėnesiams iki einamojo komandiruotės laikotarpio pabaigos, ir jo tiesioginio vadovo parengtu palankiu veiklos rezultatų vertinimu.