Predbežné znenie
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
DEAN SPIELMANN
prednesené 16. apríla 2026(1)
Vec C‑254/25
A.A.
proti
Wojewoda Śląski
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Vojvodský správny súd Gliwice, Poľsko)]
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Prisťahovalecká politika – Podmienky vstupu a pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín na účely štúdia – Smernica (EÚ) 2016/801 – Procesné záruky – Prerušenie lehôt na spracovanie žiadostí o povolenie podaných štátnymi príslušníkmi tretích krajín – Právo na účinný prostriedok nápravy – Zásada ekvivalencie “
Úvod
1.        Návrh na začatie prejudiciálneho konania podal Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Vojvodský správny súd Gliwice, Poľsko) v rámci sporu medzi A.A. (ďalej len „žalobca“), štátnym príslušníkom tretej krajiny, a Wojewoda Śląski (Sliezsky vojvoda, Poľsko) (ďalej len „vojvoda“). Spor vo veci samej prebieha v kontexte invázie Ruskej federácie na Ukrajinu vo februári 2022, po ktorej Poľsko zaznamenalo príchod veľkého množstva vysídlených osôb. Poľský zákonodarca prijal ustanovenia zamerané jednak na prerušenie lehôt na spracovanie žiadostí o povolenie na pobyt, okrem iného na účely štúdia, a jednak na vylúčenie uplatňovania vnútroštátnych pravidiel týkajúcich sa nečinnosti príslušného orgánu tak, aby tomuto orgánu nebolo možné uložiť nijakú peňažnú sankciu z dôvodu nedodržania stanovených lehôt na vydanie rozhodnutia.
2.        Konanie vo veci samej sa týka nevydania rozhodnutia o žiadosti o prechodný pobyt na účely štúdia v stanovených lehotách, ktorú podal štátny príslušník tretej krajiny, a nemožnosti podať opravný prostriedok proti prieťahom v konaní orgánov verejnej správy alebo získať primeranú finančnú náhradu. Súdny dvor má teda v tejto veci posúdiť z hľadiska práva Únie, či možno relevantnými vnútroštátnymi právnymi predpismi vylúčiť možnosť, ktorú štátnym príslušníkom tretích krajín priznáva vnútroštátne právo, podať opravný prostriedok s cieľom dosiahnuť konštatovanie prieťahov v konaní poľských správnych orgánov pri spracovaní žiadostí o udelenie povolenia na prechodný pobyt na účely štúdia, a na jednej strane uloženie povinnosti zaplatiť primeranú náhradu za porušenie práva na to, aby správne orgány konali bez zbytočného odkladu, a na druhej strane vydanie súdneho príkazu na prijatie rozhodnutia v súdom určenej lehote.
3.        Toto posúdenie sa vykoná najmä so zreteľom na článok 34 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/801 z 11. mája 2016 o podmienkach vstupu a pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín na účely výskumu, štúdia, odborného vzdelávania, dobrovoľníckej služby, výmenných programov žiakov alebo vzdelávacích projektov a činnosti aupair(2) a článok 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
Právny rámec
Právo Únie
Charta
4.        V prejednávanej veci je relevantný článok 47 Charty s názvom „Právo na účinný prostriedok nápravy a na spravodlivý proces“.
Smernica 2016/801
5.        Článok 5 smernice 2016/801, nazvaný „Zásady“, v odsekoch 1 a 3 stanovuje:
„1.      Štátny príslušník tretej krajiny je podľa tejto smernice prijatý iba vtedy, ak sa na základe preskúmania listinných dôkazov preukáže, že príslušník tretej krajiny spĺňa:
a)      všeobecné podmienky stanovené v článku 7 a
b)      podľa príslušných osobitných podmienok v článkoch 8, 11, 12, 13, 14 alebo 16.
…
3.      Ak sú splnené všetky všeobecné podmienky a príslušné osobitné podmienky, štátny príslušník tretej krajiny je oprávnený získať povolenie.
Ak členský štát udelí povolenia na pobyt iba na svojom území a ak sú splnené všetky podmienky týkajúce sa prijatia stanovené v tejto smernici, dotknutý členský štát musí udeliť štátnemu príslušníkovi tretej krajiny potrebné vízum.“
6.        Článok 34 tejto smernice, nazvaný „Procesné záruky a transparentnosť“, stanovuje:
„1.      Príslušné orgány dotknutého členského štátu prijmú rozhodnutie o žiadosti o povolenie alebo o jeho obnovení a žiadateľovi rozhodnutie písomne oznámia v súlade s postupmi oznamovania podľa vnútroštátneho práva, a to čo najskôr, najneskôr však do 90 dní od podania úplnej žiadosti.
…
3.      Ak sú informácie alebo dokumentácia poskytnuté na podporu žiadosti neúplné, príslušné orgány v primeranej lehote upovedomia žiadateľa o ďalších informáciách, ktoré sa vyžadujú, a určia primeranú lehotu na ich poskytnutie. Plynutie lehoty uvedenej v [odseku] 1… sa pozastaví dovtedy, kým príslušné orgány nedostanú požadované dodatočné informácie. Ak sa dodatočné informácie alebo doklady v stanovenej lehote neposkytnú, žiadosť môže byť zamietnutá.
…
5.      Proti každému rozhodnutiu o vyhlásení žiadosti za neprijateľnú, o zamietnutí žiadosti, o zamietnutí obnovenia alebo odňatí povolenia je možné v dotknutom členskom štáte podať opravný prostriedok v súlade s vnútroštátnym právom. V písomnom oznámení sa uvedie súd alebo správny orgán, na ktorom možno podať odvolanie, a lehota na podanie odvolania.“
Vykonávacie rozhodnutie 2022/382
7.        Podľa odôvodnení 3 a 7 vykonávacieho rozhodnutia Rady (EÚ) 2022/382 zo 4. marca 2022, ktorým sa konštatuje skutočnosť, že došlo k hromadnému príchodu vysídlených osôb z Ukrajiny v zmysle článku 5 smernice 2001/55/ES, a zavádza sa dočasná ochrana(3), invázia Ruskej federácie na Ukrajinu, ktorú Európska rada odsúdila 24. februára 2022, vyvolala hromadný príchod vysídlených osôb z Ukrajiny, ktoré sa nemôžu vrátiť do svojej krajiny alebo regiónu pôvodu, a rozsah príchodu môže spôsobiť, že azylové systémy členských štátov nebudú schopné spracovať príchody bez nepriaznivého vplyvu na účinnosť ich fungovania a záujmy dotknutých osôb a ostatných osôb žiadajúcich o ochranu.
Vykonávacie rozhodnutie 2024/1836
8.        Podľa odôvodnení 7 a 8 vykonávacieho rozhodnutia Rady (EÚ) 2024/1836 z 25. júna 2024, ktorým sa predlžuje dočasná ochrana zavedená vykonávacím rozhodnutím (EÚ) 2022/382(4), v dôsledku pokračovania vojny, zložitých humanitárnych podmienok, nestability a rizika eskalácie nemožno vylúčiť ďalšie príchody veľkého počtu osôb a pretrvávanie rizika, ktoré by mohlo ohroziť efektívne fungovanie vnútroštátnych azylových systémov, takže predĺženie dočasnej ochrany je potrebné na zabezpečenie okamžitej ochrany a prístupu k harmonizovanému súboru práv s obmedzením formalít a zabránenie tomu, aby zánik tohto režimu spôsobil súčasné a hromadné podávanie žiadostí o medzinárodnú ochranu, ktoré by mohlo preťažiť tieto systémy.
Poľské právo
Zákon z 12. marca 2022
9.        Ustawa o pomocy obywatelom Ukrainy w związku z konfliktem zbrojnym na terytorium tego państwa (zákon o pomoci občanom Ukrajiny v súvislosti s ozbrojeným konfliktom na území tohto štátu) z 12. marca 2022(5) bol prijatý v nadväznosti na vykonávacie rozhodnutie 2022/382. Tento zákon stanovuje osobitné pravidlá legalizácie pobytu štátnych príslušníkov Ukrajiny, ktorí pricestovali na územie Poľska. Konsolidované znenie tohto zákona(6) zohľadňujúce zmeny, ktoré nastali od jeho prijatia, obsahuje článok 100d uplatniteľný na skutkové okolnosti sporu vo veci samej, ktorý stanovuje:
„1.      V období do 30. septembra 2025 lehoty na vybavenie záležitostí týkajúcich sa:
(1)      udelenia cudzincom:
a)      povolenia na prechodný pobyt;
b)      povolenie na trvalý pobyt;
c)      povolenia na dlhodobý pobyt – EÚ;
(2)      zmeny:
a)      povolenia na prechodný pobyt a pracovného povolenia;
b)      povolenia na prechodný pobyt na účely výkonu vysokokvalifikovaného zamestnania;
(3)      odňatia cudzincom:
a)      povolenia na prechodný pobyt;
b)      povolenia na trvalý pobyt;
c)      povolenia na dlhodobý pobyt – EÚ;
– nezačnú plynúť a lehoty, ktoré už začali plynúť, sa počas uvedeného obdobia v konaniach vedených vojvodom pozastavujú.
2.      Úkony vykonané v období uvedenom v odseku 1 v rámci konaní podľa odseku 1 sú platné.
3.      V období uvedenom v odseku 1:
(1)      sa neuplatňujú ustanovenia týkajúce sa nečinnosti orgánu povereného konaním vo veciach uvedených v odseku 1 a jeho povinnosti informovať účastníka alebo zúčastnenú osobu konania o tom, že vec nebola vybavená v lehote;
(2)      nemožno orgánu poverenému konaním vo veciach uvedených v odseku 1 uložiť nijakú pokutu ani povinnosť zaplatiť peňažnú sumu žiadateľom za to, že nerozhodol v zákonom predpísanej lehote.
4.      Skutočnosť, že orgán poverený konaním vo veciach uvedených v odseku 1 prestal konať alebo konal oneskorene v období uvedenom v odseku 1, nemôže byť dôvodom na podanie žaloby na nečinnosť ani žaloby pre prieťahy v konaní alebo pre namietanie porušenia práva účastníka na to, aby jeho vec bola prejednaná bez zbytočného odkladu.“
10.      Tento článok 100d nadobudol účinnosť 1. januára 2023 a bol viackrát zmenený, pričom koncový dátum, do ktorého sa pozastavilo plynutie lehôt, bol postupne stanovený na 24. augusta 2023, 4. marca 2024 a potom 30. júna 2024. Uvedený článok nahradil článok 100c toho istého zákona, ktorý bol účinný do 31. decembra 2022.
Zákon o cudzincoch
11.      V článku 3 ustawa o cudzoziemcach (zákon o cudzincoch) z 12. decembra 2013(7) sa uvádza:
„Na účely tohto zákona sa uplatňuje toto vymedzenie pojmov:
…
(2)      cudzinec: ten, kto nemá poľskú štátnu príslušnosť;
…“
12.      Článok 112a zákona o cudzincoch stanovuje:
„1.      Rozhodnutie o udelení povolenia na prechodný pobyt cudzincovi sa vydáva v lehote šesťdesiatich dní.
2.      Lehota podľa odseku 1 začína plynúť v deň, keď nastala posledná z týchto skutočností:
(1)      cudzinec osobne podal žiadosť o povolenie na prechodný pobyt alebo sa osobne dostavil na vojvodský úrad po podaní uvedenej žiadosti, pokiaľ sa na cudzinca vzťahuje povinnosť osobného dostavenia sa, alebo
(2)      cudzinec podal žiadosť o povolenie na prechodný pobyt, ktorá neobsahuje formálne nedostatky alebo ktorej nedostatky boli odstránené, alebo
(3)      cudzinec predložil dokumenty uvedené v článku 106 ods. 2 bode 2 alebo uplynula lehota uvedená v článku 106 ods. 2a, určená vojvodom.
3.      V prípade konania týkajúceho sa udelenia povolenia na prechodný pobyt podľa článku 139a ods. 1 a článku 139o ods. 1 lehota podľa odseku 1 začína plynúť odo dňa, keď nastala posledná z týchto skutočností:
(1)      hostiteľský subjekt podal žiadosť o udelenie povolenia na prechodný pobyt, uvedenú v článku 139a ods. 1 alebo v článku 139o ods. 1, ktorá neobsahuje formálne nedostatky alebo ktorej nedostatky boli odstránené, alebo
(2)      hostiteľský subjekt predložil dokumenty uvedené v článku 106a ods. 2 bode 2 alebo uplynula lehota uvedená v článku 106a ods. 3, určená vojvodom.
4.      Lehota na ukončenie odvolacieho konania týkajúceho sa udelenia povolenia na prechodný pobyt cudzincovi je deväťdesiat dní.
5.      Ak opravný prostriedok nespĺňa zákonom stanovené náležitosti, lehota uvedená v odseku 4 začína plynúť odo dňa odstránenia nedostatkov opravného prostriedku.“
Zákon o správnom súdnom poriadku
13.      Podľa článku 53 ods. 2b ustawa – Prawo o postępowaniu przed sądami administracyjnymi (zákon o správnom súdnom poriadku) z 30. augusta 2002(8):
„Žalobu na nečinnosť alebo pre neprimeranú dĺžku konania možno podať kedykoľvek po zaslaní upomienky príslušnému orgánu.“
14.      Článok 149 tohto zákona stanovuje:
„1.      Ak súd vyhovie žalobe na nečinnosť alebo pre neprimeranú dĺžku konania vedeného orgánmi vo veciach uvedených v článku 3 ods. 2 bodoch 1 až 4 alebo žalobe pre neprimeranú dĺžku konania vo veciach uvedených v článku 3 ods. 2 bode 4a, súd:
(1)      uloží orgánu povinnosť prijať v určenej lehote akt, rozhodnutie poskytujúce výklad alebo opatrenie;
(2)      uloží orgánu povinnosť konštatovať alebo uznať existenciu práva alebo povinnosti vyplývajúcich zo zákona;
(3)      vyhlási, že sa orgán dopustil nečinnosti alebo spôsobil neprimeranú dĺžku konania.
1a.      Súd určí, či nečinnosť alebo neprimeraná dĺžka konania vedeného orgánom predstavujú hrubé porušenie práva.
1b.      V prípade uvedenom v odseku 1 bodoch 1 a 2 môže súd okrem toho rozhodnúť o vzniku, respektíve neexistencii práva alebo povinnosti, ak to umožňuje povaha veci, ako aj jej skutkové a právne okolnosti, ktoré nevyvolávajú nijaké dôvodné pochybnosti.
2.      V prípade uvedenom v odseku 1 môže súd okrem toho z vlastného podnetu alebo na návrh účastníka konania uložiť orgánu pokutu, ktorej výška je stanovená v článku 154 ods. 6, alebo povinnosť zaplatiť žalobcovi peňažnú sumu až do výšky polovice sumy stanovenej v článku 154 ods. 6.“
15.      Podľa článku 153 uvedeného zákona:
„Právne posúdenie a pokyny uvedené v rozhodnutí súdu v súvislosti s ďalším postupom v konaní sú záväzné pre súdy a orgány, proti ktorým smerovala žaloba z dôvodu ich postupu, nečinnosti alebo neprimeranej dĺžky konania, ktorým boli poverené, ak nedošlo k zmene zákonných ustanovení.“
Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
16.      Dňa 17. apríla 2024 žalobca ako štátny príslušník tretej krajiny podal vojvodovi žiadosť o povolenie na prechodný pobyt s cieľom pokračovať vo vysokoškolskom štúdiu v Poľsku. Vzhľadom na to, že orgán v lehote stanovenej vnútroštátnym právom nerozhodol, žalobca zaslal 25. októbra 2024 vojvodovi upomienku.
17.      Keďže o žiadosti žalobcu nebolo stále rozhodnuté, podal žalobca proti tomuto orgánu 22. novembra 2024 žalobu na nečinnosť na Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Vojvodský správny súd Gliwice), ktorý je predkladajúcim vnútroštátnym súdom. Žalobca vo svojej žalobe vytýkal vojvodovi zjavné zmeškanie lehoty na spracovanie žiadosti o povolenie na prechodný pobyt a navrhol, aby bol správnemu orgánu uložený príkaz vydať toto povolenie do štrnástich dní a povinnosť zaplatiť mu náhradu škody alebo subsidiárne zaplatiť pokutu.
18.      Vo svojom vyjadrení k žalobe vojvoda zase navrhol zamietnuť žalobu s odvolaním sa najmä na článok 100d zákona z 12. marca 2022. Podľa tohto článku začínajú lehoty na spracovanie žiadostí v konaniach vedených vojvodom plynúť až od 30. septembra 2025 alebo ich plynutie je do tohto dátumu pozastavené, a to z dôvodu postupného nárastu počtu žiadostí o povolenie na pobyt v dôsledku agresie Ruskej federácie voči Ukrajine 24. februára 2022. Ukončenie tohto prerušenia lehôt bolo pôvodne stanovené na 31. decembra 2022, avšak bolo viackrát predĺžené. Vojvoda poukázal aj na to, že podľa tohto článku 100d sa až do 30. septembra 2025 neuplatňujú ustanovenia o nečinnosti orgánu a jeho povinnosti informovať účastníka konania o tom, že vec nebude vybavená v stanovenej lehote, a že v prospech žiadateľov nemožno uložiť nijakú pokutu ani povinnosť zaplatiť náhradu za nedodržanie zákonom stanovených lehôt.
19.      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Vojvodský správny súd Gliwice), ktorý má pochybnosti o súlade uvedeného prerušenia lehôt a nemožnosti štátnych príslušníkov tretích krajín podať účinný prostriedok nápravy proti nečinnosti orgánov verejnej správy s právom Únie, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Je v rozpore so zásadami Zmluvy týkajúcimi sa:
a)      právneho štátu a dodržiavania ľudských práv (článok 2 a článok 6 ods. 3 [ZEÚ]);
b)      proporcionality (článok 52 ods. 1 v spojení s ustanoveniami článku 51 ods. 1 [Charty] a článku 6 ods. 1 ZEÚ);
c)      prednosti práva Únie a jeho účinnosti (článok 4 ods. 3 ZEÚ);
d)      ‚práva na dobrú správu vecí verejných‘ (považovanom za zásadu Únie: článok 41 ods. 1 až 4 Charty v spojení s článkom 51 ods. 1 Charty a článkom 6 ods. 1 ZEÚ, a vyplývajúcou z judikatúry Súdneho dvora)
to, [aby] bolo cudzincom (štátnym príslušníkom tretích krajín) vo vnútroštátnom právnom poriadku z organizačných a ekonomických dôvodov dlhodobo a opakovane odopierané právo na účinný prostriedok nápravy, ktorého cieľom je odstránenie prieťahov v konaní orgánov verejnej správy (upomienka, žaloba na nečinnosť alebo neprimeranú dĺžku konania), a to najmä so zreteľom na požiadavky článku 34 ods. 1 a 3 smernice [2016/801]?
2.      Majú sa skutočnosť, že cudzincom/štátnym príslušníkom tretích krajín je vo vnútroštátnom právnom poriadku dlhodobo a opakovane odopieraná možnosť uplatniť právo na účinný prostriedok nápravy, ktorého cieľom je odstránenie prieťahov v konaní orgánov verejnej správy, ako je opísané v prvej otázke, ako aj nemožnosť vnútroštátneho správneho súdu uložiť jednak povinnosť zaplatiť primeranú peňažnú sumu ako náhradu za porušenie práva na to, aby orgány konali bez zbytočného odkladu, a jednak nariadenie prijatia správneho aktu v súdom určenej lehote, zatiaľ čo poľským štátnym príslušníkom nie sú tieto práva odopreté v rámci ich vlastných správnych konaní, vykladať v tom zmysle, že:
a)      nie sú v súlade s požiadavkami všeobecného záujmu a že nadmerne obmedzujú rozsah základných práv Únie (článok 2 a článok 6 ods. 1 a 3 ZEÚ v spojení s článkom 52 ods. 1 až 3 Charty);
b)      sú diskriminačné voči cudzincom/štátnym príslušníkom tretích krajín (článok 2 ZEÚ, články 10 a 18 ZFEÚ, článok 20 a článok 21 ods. 1 a 2 Charty);
c)      porušujú zásadu spravodlivosti (článok 2 ZEÚ);
d)      bránia skutočnému a účinnému prístupu k spravodlivosti (článok 2 ZEÚ, článok 67 ods. 4 ZFEÚ, článok 47 v spojení s článkom 51 ods. 1 Charty)[?]“
20.      Písomné pripomienky Súdnemu dvoru predložili poľská vláda a Európska komisia.
Analýza
21.      Svojimi prejudiciálnymi otázkami, ktoré preskúmam spoločne, sa predkladajúci vnútroštátny súd v podstate pýta, či je zákon z 12. marca 2022 v rozpore s právom Únie, konkrétne s článkom 34 ods. 1 a 3 smernice 2016/801, v rozsahu, v akom sa ním z dôvodov založených na organizačných alebo ekonomických úskaliach dlhodobo a opakovane predlžovalo vo vnútroštátnom právnom poriadku vylúčenie práva štátnych príslušníkov tretích krajín na účinný prostriedok nápravy proti nečinnosti správnych orgánov a znemožnilo sa vnútroštátnym správnym súdom jednak uložiť povinnosť zaplatiť primeranú náhradu za porušenie práva na to, aby orgány konali bez zbytočného odkladu, a jednak nariadiť, aby bolo rozhodnutie vydané v súdom určenej lehote.
22.      Na zodpovedanie týchto otázok, pri ktorých má Súdny dvor posúdiť zlučiteľnosť takéhoto vylúčenia prostriedkov nápravy s právom Únie, konkrétne s relevantnými ustanoveniami smernice 2016/801 a s článkom 47 Charty(9), považujem za potrebné preskúmať postupne niekoľko aspektov. V prvom rade treba pripomenúť cieľ smernice 2016/801, aby sa objasnila funkcia a rozsah postupu vydávania povolení na pobyt podľa tohto nástroja. V druhom rade je s prihliadnutím na článok 34 tejto smernice a právo na účinnú súdnu ochranu zaručenú článkom 47 Charty potrebné posúdiť vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá znemožnila uplatnenie alebo pozastavila plynutie lehôt na posúdenie žiadostí o povolenie na pobyt, podaných štátnymi príslušníkmi tretích krajín na účely štúdia na území Poľska. V tejto súvislosti bude potrebné preskúmať, či a do akej miery táto právna úprava narúša potrebný účinok smernice 2016/801 najmä s ohľadom na zásady ekvivalencie a efektivity. V treťom rade bude potrebné analyzovať tvrdenie poľskej vlády založené na existencii prípadu vyššej moci a posúdiť, či príchod veľkého množstva vysídlených osôb po agresii Ruskej federácie voči Ukrajine môže predstavovať takýto prípad, ktorý by odôvodňoval sporné odchýlenie sa od práva Únie.
Cieľ smernice 2016/801 a lehota na spracovanie žiadostí o povolenie na pobyt podľa jej článku 34 ods. 1
23.      V prvom rade je východiskom posúdenia znenie článku 34 ods. 1 smernice 2016/801, podľa ktorého „príslušné orgány dotknutého členského štátu prijmú rozhodnutie o žiadosti o povolenie alebo o jeho obnovení a žiadateľovi rozhodnutie písomne oznámia v súlade s postupmi oznamovania podľa vnútroštátneho práva, a to čo najskôr, najneskôr však do 90 dní od podania úplnej žiadosti“.
24.      Odkaz na spracovanie „čo najskôr“ v spojení so stanovením najdlhšej možnej lehoty 90 dní(10) odzrkadľuje samotnú systematiku tejto smernice, ktorej cieľom je zlepšiť a zjednodušiť podmienky vstupu a pobytu, a to najmä preto, aby sa mohli dotknuté osoby včas zapojiť do akademického roka a efektívne si zorganizovať svoj študijný plán(11). Inými slovami, včasné rozhodnutie o žiadosti o povolenie na pobyt na účely štúdia predstavuje podstatnú zložku režimu zavedeného smernicou 2016/801.
25.      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 5 ods. 3 tejto smernice sú členské štáty povinné vydať povolenie na pobyt na účely štúdia žiadateľovi, ktorý spĺňa požiadavky stanovené v článkoch 7 a 11 uvedenej smernice. Ako uviedla Komisia vo svojich pripomienkach, pojem „vydanie“ znamená, že príslušné vnútroštátne orgány v lehote 90 dní žiadosť posúdia a rozhodnú o nej tak, že v prípade splnenia podmienok vydajú povolenie alebo v opačnom prípade žiadosť zamietnu.(12)
26.      V druhom rade, pokiaľ ide o to, či právo Únie stanovuje dôvody umožňujúce pozastaviť plynutie tejto maximálnej lehoty, treba konštatovať, že podľa článku 34 ods. 3 smernice 2016/801 je len jeden dôvod na pozastavenie, a to neúplnosť žiadosti, keď si príslušné orgány vyžiadajú od žiadateľa doplňujúce informácie. V takom prípade tieto orgány určia primeranú lehotu na poskytnutie požadovaných informácií, v dôsledku čoho sa pozastaví plynutie lehoty stanovenej v odseku 1 tohto článku až do doručenia týchto informácií. Z uvedeného vyplýva, že – ako zdôrazňuje Komisia – smernica 2016/801 neupravuje ako výnimku možnosť členských štátov pozastaviť plynutie lehoty alebo predĺžiť lehoty na prijatie rozhodnutí vo veciach povolení na pobyt mimo uvedenej presne vymedzenej situácie.
27.      Z vyššie uvedeného vyplýva, že pokiaľ predmetné vnútroštátne právne predpisy stanovujú, že lehoty na spracovanie postupov týkajúcich sa povolenia na prechodný pobyt nezačnú plynúť, alebo ak začali plynúť, pozastavujú sa na príslušné obdobie v konaniach vedených vojvodom, bránia plynutiu lehoty stanovenej v článku 34 ods. 1 smernice 2016/801 nad rámec situácie uvedenej v článku 34 ods. 3 tejto smernice. Takáto právna úprava môže byť v zásade v rozpore s harmonizovaným rámcom, o ktorý usiloval normotvorca Únie. Ciele smernice 2016/801, ako vyplývajú najmä z jej odôvodnení 3 a 14, by totiž ostali opomenuté, ak by prieťahy v posudzovaní žiadostí viedli k tomu, že by dotknutí študenti nemohli začať štúdium na začiatku akademického roka alebo by sa naň dokonca nemohli zapísať. V takejto situácii by ani štátny príslušník tretej krajiny konajúci s náležitou starostlivosťou nemohol počas trvania po sebe nasledujúcich zastavení plynutia lehôt na spracovanie žiadostí o povolenie na pobyt na účely štúdia plne požívať práva, ktoré mu priznáva táto smernica.
28.      Vo veci samej pritom pozastavenie plynutia lehôt sprevádza neuplatniteľnosť opravných prostriedkov uvedených v článku 100d ods. 3 zákona z 12. marca 2022. Preto treba preskúmať, či je toto vylúčenie opravných prostriedkov v súlade so smernicou 2016/801 a s článkom 47 Charty.
Článok 34 ods. 5 smernice 2016/801 a právo na účinnú súdnu ochranu
29.      Teraz prejdem k jadru otázok predkladajúceho vnútroštátneho súdu, v ktorých ide v podstate o to, či sú neuplatniteľnosť opravného prostriedku smerujúceho proti nečinnosti štátnych orgánov v kontexte pozastavenia plynutia lehôt na posúdenie žiadostí o prechodný pobyt, ako aj vylúčenie možnosti uložiť príslušnému orgánu pokutu alebo povinnosť zaplatiť žiadateľovi náhradu škody, zlučiteľné s právom Únie.
30.      V tejto súvislosti hneď na úvod poznamenávam, že podľa článku 34 ods. 5 smernice 2016/801 proti každému rozhodnutiu o vyhlásení žiadosti za neprijateľnú, o zamietnutí žiadosti, o zamietnutí obnovenia alebo odňatí povolenia musí byť možné podať v dotknutom členskom štáte opravný prostriedok v súlade s vnútroštátnym právom.
31.      Z toho vyplýva, že v prípade zamietnutia žiadosti o prijatie na územie členského štátu na účely štúdia článok 34 ods. 5 výslovne priznáva dotknutému štátnemu príslušníkovi tretej krajiny možnosť podať opravný prostriedok v súlade s podmienkami stanovenými vnútroštátnym právnym poriadkom členského štátu, ktorý toto rozhodnutie prijal.(13)
32.      Súdny dvor spresnil, že uvedením, že tento opravný prostriedok sa uplatňuje v súlade s vnútroštátnym právom, ponechal normotvorca Únie na členských štátoch, aby rozhodli o povahe a procesných podmienkach opravných prostriedkov, ktoré môžu využiť žiadatelia, na ktorých sa vzťahuje smernica 2016/801. Povaha a konkrétne podmienky opravného prostriedku podľa článku 34 ods. 5 tejto smernice sa však musia určiť v súlade s článkom 47 Charty.(14)
33.      V tomto ohľade je potrebné pripomenúť, že pôsobnosť Charty v súvislosti s konaním členských štátov je vymedzená v jej článku 51 ods. 1, podľa ktorého sú ustanovenia Charty určené členským štátom vtedy, ak vykonávajú právo Únie, pričom toto ustanovenie potvrdzuje ustálenú judikatúru Súdneho dvora, podľa ktorej sa základné práva zaručené v právnom poriadku Únie majú uplatniť vo všetkých situáciách, ktoré upravuje právo Únie, nie však mimo týchto situácií.(15) Keďže na konanie vo veci samej sa vzťahuje smernica 2016/801, uplatňuje sa naň článok 47 Charty.
34.      Z uvedeného vyplýva – ako to Súdny dvor pripomenul najmä v rozsudku Darvate(16)–, že hoci je v prípade chýbajúcej právnej úpravy Únie v danej oblasti na vnútroštátnom právnom poriadku každého členského štátu, aby určil príslušné súdy a upravil procesné podmienky prostriedkov nápravy určených na zabezpečenie ochrany individuálnych práv odvodených z právneho poriadku Únie, členské štáty sú zodpovedné za to, aby bolo v každom prípade zabezpečené dodržanie práva na účinnú súdnu ochranu týchto práv, tak ako je zaručené v článku 47 Charty.
35.      Súdy dvor už spresnil rozsah pôsobnosti článku 34 ods. 5 smernice 2016/801 najmä v rozsudkoch Perle a Darvate. Z rozsudku Darvate na jednej stane vyplýva, že toto ustanovenie v spojení s článkom 47 Charty nevyžaduje, aby mal štátny príslušník tretej krajiny na napadnutie zamietnutia svojej žiadosti o prijatie na účely štúdia k dispozícii výnimočný opravný prostriedok uplatňovaný v rámci naliehavého konania, a to ani vtedy, keď môže dodržanie lehôt riadneho konania ohroziť priebeh jeho štúdia, ani opravný prostriedok, ktorý by súdu priznával právomoc nariadiť predbežné opatrenia ukladajúce orgánom povinnosť prijať nové rozhodnutie na účely vydania požadovaného povolenia, a dokonca ani právomoc nahradiť posúdenie správnych orgánov svojím vlastným posúdením alebo sám prijať nové rozhodnutie.
36.      Z rozsudku Perle na druhej strane vyplýva, že toto ustanovenie v spojení s článkom 47 Charty nebráni tomu, aby sa opravný prostriedok proti zamietavému rozhodnutiu podal vo forme žaloby o neplatnosť bez právomoci súdu nahradiť rozhodnutie ani prijať nové rozhodnutie, za predpokladu, že podmienky výkonu tohto opravného prostriedku a prípadne spôsob výkonu zrušujúceho rozsudku umožňujú prijať v krátkej lehote nové rozhodnutie, ktoré bude v súlade s posúdením súdu, tak aby sa štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, ktorý koná s náležitou starostlivosťou, zaistilo plné využitie práv, ktoré mu vyplývajú zo smernice 2016/801.(17)
37.      Konštatujem však podstatný rozdiel medzi týmito rozsudkami a konaním vo veci samej. V citovaných prípadoch sa otázky položené Súdnemu dvoru týkali povahy a dostatočnosti opravných prostriedkov existujúcich v dotknutých vnútroštátnych právnych poriadkoch a toho, či právo Únie vrátane článku 47 Charty ukladá členským štátom povinnosť zaviesť dodatočné právne prostriedky nápravy.(18) Inými slovami, išlo o posúdenie, či postačuje žaloba o neplatnosť, alebo či by ju mali dopĺňať mimoriadny opravný prostriedok, predbežné opatrenia, prípadne priznanie právomoci súdu nahradiť rozhodnutie.
38.      O taký prípad však nejde vo veci samej. Predkladajúci vnútroštátny súd nestojí pred otázkou, aké opravné prostriedky by bolo potrebné zaviesť na splnenie požiadaviek článku 34 ods. 5 smernice 2016/801, ale pred otázkou zlučiteľnosti s právom Únie takej vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá na dlhšie obdobie znemožňuje uplatnenie prostriedkov nápravy už stanovených vo vnútroštátnom právnom poriadku, ktoré by za normálnych okolností mohli využiť štátni príslušníci tretích krajín žiadajúci o povolenie na prechodný pobyt na účely štúdia.
39.      V tejto súvislosti treba pripomenúť judikatúru, podľa ktorej právo Únie, vrátane ustanovení Charty, síce neukladá členským štátom povinnosť zaviesť iné právne prostriedky, než sú tie, ktoré stanovuje vnútroštátne právo, zo štruktúry dotknutého vnútroštátneho právneho poriadku však musí vyplývať, že existuje súdny prostriedok nápravy umožňujúci, hoci len incidenčne, zabezpečiť dodržiavanie práv, ktoré jednotlivcom vyplývajú z práva Únie.(19)
40.      Avšak v prejednávanej veci, ako uvádza Komisia a s výhradou zistení, ktoré prináleží vykonať predkladajúcemu vnútroštátnemu súdu, z návrhu na začatie prejudiciálneho konania nevyplýva, že by dotknuté osoby mali počas obdobia uplatňovania článku 100d zákona z 12. marca 2022 k dispozícii iný prostriedok nápravy okrem tých, ktoré v dôsledku tohto ustanovenia nemožno použiť, ktorý by im umožnil dosiahnuť konštatovanie nečinnosti príslušného správneho orgánu alebo získanie náhrady spôsobenej škody. Nazdávam sa však, že podstatou samotnej myšlienky takej harmonizovanej maximálnej lehoty, aká je stanovená v článku 34 ods. 1 smernice 2016/801, je skutočnosť, že žiadateľ má podľa vnútroštátneho práva k dispozícii účinné prostriedky na napadnutie nečinnosti správnych orgánov alebo prieťahov, v dôsledku ktorých by táto lehota strácala význam.
41.      Okrem toho pripomínam, že podľa ustálenej judikatúry v prípade neexistencie pravidiel Únie v danej oblasti prináleží vnútroštátnemu právnemu poriadku každého členského štátu, aby na základe zásady procesnej autonómie upravil procesné náležitosti týkajúce sa žalôb určených na zaručenie ochrany práv osôb podliehajúcich súdnej právomoci, avšak pod podmienkou, že nesmú byť menej priaznivé než pravidlá, ktoré upravujú podobné situácie podliehajúce vnútroštátnemu právu (zásada ekvivalencie), a že nesmú prakticky znemožniť alebo nadmerne sťažiť výkon práv, ktoré priznáva právo Únie (zásada efektivity).(20)
42.      Nazdávam sa, že vo veci samej vzniká problém z hľadiska zásady ekvivalencie, keďže vnútroštátny zákonodarca znemožňuje uplatnenie prostriedkov nápravy, ktoré by v zásade mohla v takej situácii, o akú ide vo veci samej, využiť kategória osôb, konkrétne „cudzinci“ v zmysle 100d ods. 1 bodu 1 zákona z 12. marca 2022, ktorí chcú podať sťažnosť na nečinnosť správnych orgánov pri rozhodovaní o ich žiadostiach o povolenie na prechodný pobyt na účely štúdia, zatiaľ čo tieto prostriedky nápravy sú naďalej prístupné pre poľských štátnych príslušníkov, ktorí chcú namietať proti byrokratickým prieťahom v iných situáciách nečinnosti správnych orgánov pri rozhodovaní o žiadostiach podliehajúcich výlučne vnútroštátnemu právu.
43.      Treba však ešte zohľadniť osobitné okolnosti, za ktorých bolo sporné ustanovenie prijaté, a to napadnutie Ukrajiny Ruskou federáciou a príchod veľkého množstva osôb do Poľska. Treba preto preskúmať, aký vplyv môže mať táto skutočnosť, na ktorú poukazuje predkladajúci vnútroštátny súd a na ktorú sa odvoláva poľská vláda, na posúdenie z hľadiska práva Únie, a tým aj na to, ako treba odpovedať na prejudiciálne otázky.
Tvrdenie založené na zásahu vyššej moci
44.      Nazdávam sa, že by bolo ťažko obhájiteľné posudzovať zlučiteľnosť článku 100d zákona z 12. marca 2022 so smernicou 2016/801 bez toho, aby sa zohľadnili okolnosti, ktoré poľská vláda uvádza ako dôvod prijatia tohto ustanovenia. Podľa poľskej vlády príchod veľkého množstva vysídlených osôb z Ukrajiny v dôsledku ruskej agresie paralyzoval správny aparát a predstavuje prípad vyššej moci(21), ktorý odôvodňuje prijatie mimoriadnych a dočasných vnútroštátnych opatrení, ako je neuplatniteľnosť prostriedkov nápravy uvedených v článku 100d ods. 3 tohto zákona.
45.      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa judikatúry Súdneho dvora sa pojem „vyššia moc“ vzťahuje na neobvyklé a nepredvídateľné okolnosti, ktorých dôsledkom nebolo možné zabrániť napriek vynaloženiu všetkej starostlivosti.(22) Treba dodať, že vzhľadom na to, že tento pojem nemá vo všetkých oblastiach práva Únie rovnaký obsah, jeho rozsah sa musí stanoviť v závislosti od právneho rámca, v ktorom sa má prejaviť jeho účinok.(23)
46.      Z judikatúry tiež vyplýva, že v rámci žaloby o nesplnenie povinnosti podľa článku 258 ZFEÚ môže Súdny dvor výnimočne uznať existenciu prípadu vyššej moci ako dôvod ospravedlňujúci nesplnenie povinností členského štátu vyplývajúcich z práva Únie, pokiaľ sú splnené podmienky charakterizujúce vyššiu moc. Členský štát, ktorý narazí na „momentálne neprekonateľné“ ťažkosti, sa môže z tohto hľadiska dovolávať situácie vyššej moci len vo vzťahu k obdobiu nevyhnutne potrebnému na odstránenie týchto ťažkostí.(24)
47.      Napriek tomu, ako uviedla generálna advokátka Medina v návrhoch, ktoré predniesla vo veci Minister for Children, Equality, Disability, Integration and Youth a i.(25), na preukázanie takéhoto odôvodnenia sa vyžaduje mimoriadne vysoký štandard. Odvolanie sa na vyššiu moc sa pripúšťa len vtedy, ak sa riadne preukáže objektívna nemožnosť splniť povinnosti vyplývajúce z práva Únie. Aj za neobvyklých a nepredvídateľných okolností je členský štát povinný prijať všetky primerané opatrenia, ktoré sú v jeho moci, aby zabezpečil dodržiavanie práva Únie.
48.      Z judikatúry konkrétne vyplýva, že účinky situácie vyššej moci nemôžu trvať dlhšie, ako je doba, ktorú správny orgán preukazujúci bežnú mieru starostlivosti vecne potrebuje na to, aby sa s ňou vysporiadal a prispôsobil sa jej.(26) Okrem toho musí členský štát predložiť konkrétne a presné dôkazy spôsobilé preukázať existenciu prípadu „vyššej moci“(27), pričom uvádzané udalosti musia byť podľa predpokladu krátkodobé a mať obmedzený vplyv.(28)
49.      Zo všetkých týchto úvah vyplýva, že členský štát, ktorý narazí na momentálne neprekonateľné ťažkosti, sa môže odvolávať na situáciu vyššej moci, ale len na obdobie nevyhnutné na prekonanie týchto ťažkostí.(29)
50.      Vo veci samej prináleží predkladajúcemu vnútroštátnemu súdu, aby s prihliadnutím na všetky relevantné okolnosti určil, či príchod množstva vysídlených osôb do Poľska po agresii Ruskej federácie proti Ukrajine od februára 2022 môže predstavovať prípad vyššej moci, ktorý by mohol odôvodňovať prijatie mimoriadnych a dočasných vnútroštátnych opatrení, ako je neuplatniteľnosť prostriedkov nápravy uvedených v článku 100d ods. 3 zákona z 12. marca 2022.
51.      S cieľom poskytnúť predkladajúcemu vnútroštátnemu súdu užitočné usmernenia však považujem za vhodné poukázať na niekoľko skutočností, ktoré by tento súd mohol vziať do úvahy pri posudzovaní existencie prípadu vyššej moci v zmysle judikatúry Súdneho dvora.
52.      V prvom rade by predkladajúci vnútroštátny súd mohol zohľadniť časový faktor. Ak sa príchod spája s udalosťami, ktoré nastali v roku 2022, bolo by potrebné posúdiť, do akej miery možno postupné predlžovanie nemožnosti štátnych príslušníkov tretích krajín uplatňovať prostriedky nápravy podľa článku 100d ods. 3 zákona z 12. marca 2022, a to až do 30. septembra 2025, ešte považovať za dôsledok neobvyklej a nepredvídateľnej udalosti.
53.      V druhom rade by bolo potrebné preskúmať, či príslušné orgány zvážili menej radikálne opatrenie, ako napríklad cielené prispôsobenie lehôt, uprednostnenie určitých prípadov, prechodné mechanizmy alebo časovo odstupňované uplatňovanie predmetného opatrenia.
54.      V treťom rade by bolo treba posúdiť, či vnútroštátny zákonodarca podložil nevyhnutnosť zavedenia, ako aj predĺženie sporného opatrenia konkrétnymi a overiteľnými údajmi. Predkladajúci vnútroštátny súd by mohol okrem iného preskúmať, či sa zákon alebo jeho odôvodnenie opierajú o údaje týkajúce sa napríklad vývoja počtu žiadostí, skutočných kapacít na ich spracovanie, rozdelenia administratívnej záťaže alebo preukázanej nemožnosti využiť iné riešenia. Neexistencia takýchto údajov alebo nezohľadnenie týchto skutočností v rozhodnutí o všeobecnom vylúčení dotknutých prostriedkov nápravy by podľa môjho názoru mohlo oslabiť tvrdenie založené na vyššej moci.
55.      Vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti sa domnievam, že na položené otázky je potrebné odpovedať tak, že článok 34 ods. 1 a 3 smernice 2016/801, v spojení s článkom 47 Charty, sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnym právnym predpisom, ktoré, ak nejde o prípad vyššej moci v zmysle judikatúry Súdneho dvora, vylučujú možnosť stanovenú vnútroštátnym právom, aby štátny príslušník tretej krajiny uplatnil účinný súdny prostriedok nápravy proti nečinnosti alebo prieťahom v konaní príslušného správneho orgánu pri posúdení žiadosti o povolenie na pobyt na účely štúdia, a dosiahol, že sa o tejto žiadosti rozhodne v určenej lehote.
Návrh
56.      Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Vojvodský správny súd Gliwice, Poľsko), takto:
Článok 34 ods. 1 a 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/801 z 11. mája 2016 o podmienkach vstupu a pobytu štátnych príslušníkov tretích krajín na účely výskumu, štúdia, odborného vzdelávania, dobrovoľníckej služby, výmenných programov žiakov alebo vzdelávacích projektov a činnosti aupair, v spojení s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
bráni vnútroštátnym právnym predpisom, ktoré, ak nejde o prípad vyššej moci v zmysle judikatúry Súdneho dvora, vylučujú možnosť stanovenú vnútroštátnym právom, aby štátny príslušník tretej krajiny uplatnil účinný súdny prostriedok nápravy proti nečinnosti alebo prieťahom v konaní príslušného správneho orgánu pri posúdení žiadosti o povolenie na pobyt na účely štúdia, a dosiahol, že sa o tejto žiadosti rozhodne v určenej lehote.
1      Jazyk prednesu: francúzština.
2      Ú. v. EÚ L 132, 2016, s. 21.
3      Ú. v. EÚ L 71, 2022, s. 1.
4      Ú. v. EÚ L, 2024/1836.
5      Dz. U. z roku 2022, položka 583.
6      Dz. U. z roku 2025, položka 337 (ďalej len „zákon“ z 12. marca 2022“).
7      Dz. U. z roku 2024, položka 769.
8      Dz. U. z roku 2024, položka 935.
9      Hoci predkladajúci vnútroštátny súd spomína aj zásady právneho štátu a dodržiavania ľudských práv (článok 2 a článok 6 ods. 3 ZEÚ), zásadu proporcionality (článok 52 ods. 1 Charty v spojení s ustanoveniami článku 51 ods. 1 Charty a článku 6 ods. 1 ZEÚ), zásadu prednosti a účinnosti práva Únie (článok 4 ods. 3 ZEÚ), ako aj právo na dobrú správu vecí verejných (článok 41 ods. 1 až 4 Charty v spojení s článkom 51 ods. 1 Charty a s článkom 6 ods. 1 ZEÚ), články 10 a 18 ZFEÚ, článok 20 a článok 21 ods. 1 a 2 Charty a článok 67 ods. 4 ZFEÚ, zastávam názor, že odpoveď Súdneho dvora sa môže zamerať iba na článok 34 smernice 2016/801 v spojení s článkom 47 Charty. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v rámci postupu spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom zakotvenom v článku 267 ZFEÚ Súdnemu dvoru prináleží poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď, ktorá mu umožní rozhodnúť spor, ktorý prejednáva. Z tohto pohľadu môže Súdny dvor preformulovať otázky, ktoré sú mu položené, a prípadne obmedziť svoj výklad len na tie ustanovenia, ktoré sú spomedzi ustanovení tvoriacich predmet návrhu na začatie prejudiciálneho konania relevantné. Pozri napríklad rozsudok z 26. januára 2023, Ministerstvo na vatrešnite raboti (Registrácia biometrikých a genetických údajov políciou) (C‑205/21, EU:C:2023:49, bod 77), v ktorom Súdny dvor preformuloval tretiu prejudiciálnu otázku položenú predkladajúcim vnútroštátnym súdom.
10      Poľská republika prebrala túto povinnosť v článku 112a ods. 1 zákona o cudzincoch, v ktorom je stanovená lehota 60 dní.
11      Pozri odôvodnenie 14 smernice 2016/801. Navyše podľa odôvodnenia 3 tejto smernice „prisťahovalectvo z krajín mimo Únie je zdrojom vysokokvalifikovaných osôb, a najmä študentov a výskumných pracovníkov, o ktorých je čoraz väčší záujem. Zohrávajú významnú úlohu pri vytváraní kľúčového aktíva Únie, ľudského kapitálu a pri zabezpečení inteligentného, udržateľného a inkluzívneho rastu, čím prispievajú k dosahovaniu cieľov stratégie Európa 2020“. Pokiaľ ide o cieľ smernice 2016/801, ako vyplýva z jej odôvodnení 3 a 14, pozri rozsudok z 29. júla 2024, Perle (C‑14/23, ďalej len „rozsudok Perle“, EU:C:2024:647, bod 45).
12      Pozri analogicky rozsudok z 27. júna 2018, Diallo (C‑246/17, EU:C:2018:499, body 34 až 38). Pozri tiež odôvodnenie 30 smernice 2016/801, podľa ktorého „po splnení všetkých všeobecných a špecifických podmienok týkajúcich sa prijatia by členské štáty mali v určenej lehote vydať povolenie. Ak členský štát udelí iba povolenie na pobyt na svojom území a ak sú splnené všetky podmienky tejto smernice týkajúce sa prijatia, mal by tento členský štát udeliť dotknutému štátnemu príslušníkovi tretej krajiny potrebné víza a mal by na tento účel zabezpečiť účinnú spoluprácu príslušných orgánov. Ak členský štát neudeľuje víza, mal by dotknutému štátnemu príslušníkovi tretej krajiny poskytnúť rovnocenné povolenie umožňujúce vstup“.
13      Pozri rozsudky Perle (bod 61) a z 19. júna 2025, Darvate a i. (C‑299/23, ďalej len „rozsudok Darvate“, EU:C:2025:461, bod 27).
14      Pozri rozsudok Darvate (body 28 a 29).
15      Pozri rozsudok z 10. marca 2021, Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N. (C‑949/19, EU:C:2021:186, bod 36 a citovaná judikatúra).
16      Rozsudok Darvate (bod 30). Pozri tiež rozsudok zo 14. mája 2020, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél‑alföldi Regionális Igazgatóság (C‑924/19 PPU a C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, bod 142 a citovaná judikatúra).
17      Pozri rozsudky Perle (bod 67) a Darvate (body 45 a 46).
18      Pozri v tejto súvislosti Darvate (bod 33).
19      Pozri v tomto zmysle rozsudok Darvate (bod 33). Pozri tiež rozsudky z 13. marca 2007, Unibet (C‑432/05, EU:C:2007:163, bod 40), a z 24. októbra 2018, XC a i. (C‑234/17, EU:C:2018:853, bod 51).
20      Pozri rozsudky z 13. decembra 2017, El Hassani (C‑403/16, EU:C:2017:960, bod 26), a z 10. marca 2021, Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N. (C‑949/19, EU:C:2021:186, bod 43).
21      Poľská vláda sa v tejto súvislosti odvoláva na odôvodnenia 3 a 7 vykonávacieho rozhodnutia 2022/382, ktoré mali označiť ruskú agresiu ako nepredvídateľnú, nevyprovokovanú a neodôvodnenú, na základe čoho tvrdí, že potvrdzujú, že hromadný príchod vysídlených osôb z Ukrajiny spĺňa podmienky stanovené judikatúrou Súdneho dvora na vymedzenie prípadu „vyššej moci“. Odvoláva sa aj na odôvodnenie 7 vykonávacieho rozhodnutia 2024/1836, podľa ktorého nemožno vylúčiť ďalšie príchody veľkého počtu osôb z Ukrajiny, pričom pretrváva riziko, ktoré by mohlo ohroziť efektívne fungovanie vnútroštátnych azylových systémov. Ja osobne usudzujem, že znenie citovaných ustanovení samo osebe nekvalifikuje ani ruskú agresiu na Ukrajine ako „nepredvídateľnú“ okolnosť, ani príchod množstva vysídlených osôb z tejto krajiny ako „vyššiu moc“.
22      Pozri rozsudok z 30. septembra 2021, Dvor audítorov/Pinxten (C‑130/19, EU:C:2021:782, bod 781).
23      Pozri rozsudok z 25. januára 2017, Vilkas (C‑640/15, EU:C:2017:39, body 53 a 54 a citovaná judikatúra).
24      Pozri rozsudok z 25. januára 2024, Komisia/Írsko (Trihalometány v pitnej vode) (C‑481/22, EU:C:2024:85, bod 92). Pozri v tejto súvislosti návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Medina vo veci Minister for Children, Equality, Disability, Integration and Youth a i. (C‑97/24, EU:C:2025:269, bod 36).
25      C‑97/24, EU:C:2025:269, bod 37. Generálna advokátka Medina v tom istom bode svojich návrhov dodáva, že „ako naznačuje výraz ‚momentálne neprekonateľné ťažkosti‘, striktný výklad vyššej moci znamená, že ak je udalosť spôsobujúca nemožnosť plnenia dočasná, povinnosť vyplývajúca z práva Únie možno pozastaviť len na dobu trvania udalosti a na primerane krátke obdobie“.
26      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júla 1985, Komisia/Taliansko (101/84, EU:C:1985:330, bod 16).
27      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. decembra 2012, Komisia/Taliansko (C‑68/11, EU:C:2012:815, bod 65).
28      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. januára 2024, Komisia/Írsko (Trihalometány v pitnej vode) (C‑481/22, EU:C:2024:85, bod 93).
29      Pozri návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Medina vo veci Minister for Children, Equality, Disability, Integration and Youth a i. (C‑97/24, EU:C:2025:269, bod 40).
Okrem toho sa mi zdá vhodné vziať do úvahy judikatúru Európskeho súdu pre ľudské práva (ďalej len „ESĽP“) v podobných veciach, v ktorých sa štát odvoláva na migračný tlak s cieľom odôvodniť zásah do účinnosti prostriedkov nápravy, ktoré môžu využiť dotknuté osoby. Tento odkaz je o to relevantnejší, že ak Charta zakotvuje práva zodpovedajúce právam zaručeným v Európskom dohovore o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísanom v Ríme 4. novembra 1950, článok 52 ods. 3 Charty má zabezpečiť potrebnú súdržnosť medzi týmito právami bez toho, aby tým bola dotknutá autonómia práva Únie. Napríklad vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok ESĽP z 13. decembra 2012, De Souza Ribeiro v. Francúzsko [veľká komora] (CE:ECHR:2012:1213JUD002268907), v konaní o odsune brazílskeho štátneho príslušníka z Guyany, ktorý bol vykonaný asi 50 minút po podaní žiadosti o odklad na súd, ESĽP uviedol, že mimoriadne rýchly výkon opatrenia vychádzajúceho iba z rozhodnutia prefektúry mal v praxi za následok neúčinnosť, a tým nedostupnosť existujúcich prostriedkov nápravy (bod 95), a že žalobca nemohol využiť dostatočne dôkladné preskúmanie zákonnosti sporného opatrenia vnútroštátnym orgánom, ktoré by bolo spojené s primeranými procesnými zárukami (bod 96). ESĽP pri tejto príležitosti rozhodol, že zemepisná poloha Guyany, silný migračný tlak, ktorému bola vystavená, ani riziko preťaženia súdov uvádzané žalovaným štátom samy osebe neodôvodňujú výnimočný režim stanovený právnymi predpismi ani jeho fungovanie. Pripomenul, že miera voľnej úvahy, ktorú majú štáty, pokiaľ ide o podmienky vykonávania článku 13 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, nemôže viesť k tomu, aby boli dotknuté osoby zbavené minimálnych procesných záruk proti svojvoľnému vyhosteniu (bod 97). Táto vec sa síce týkala vyhostenia v kontexte nelegálnej migrácie, a nie konania o pobyte na účely štúdia, o ktorý ide vo veci samej. Nazdávam sa však, že napriek tomu názorne poukazuje na všeobecnú úvahu, a to, že migračný tlak, aj keď sa spája s rizikom podstatného nárastu zaťaženosti súdov, nemôže byť dôvodom na to, aby bolo právo na účinnú súdnu ochranu zbavené svojej podstaty.