62013CC0596
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
JULIANE KOKOTT
prednesené 11. decembra 2014 (
1
)
Vec C‑596/13 P
Európska komisia
proti
Moravia Gas Storage a.s.
„Odvolanie — Vnútorný trh so zemným plynom — Smernica 2003/55/ES a smernica 2009/73/ES — Vymedzenie rozsahu uplatniteľnosti ratione temporis obidvoch smerníc — Zákaz retroaktivity — Právne situácie, ktoré definitívne prebehli, a ešte prebiehajúce konania — Okamžité uplatnenie nových procesnoprávnych predpisov na prebiehajúce konania — Podzemné zásobníky zemného plynu — Časovo obmedzená výnimka od povinnosti plynárenského podniku sprístupniť tretím stranám nové významné plynárenské infraštruktúry — Rozhodnutie Komisie, ktorým sa vnútroštátnemu orgánu ukladá zrušiť výnimku“
I – Úvod
1.
Uvedené konanie o odvolaní dáva Súdnemu dvoru možnosť spresniť svoju judikatúru k uplatniteľnosti ratione temporis nových právnych predpisov.
2.
Ktoré právne predpisy sa majú uplatniť v prípade, ak je počas prebiehajúceho administratívneho konania pred Európskou komisiou dovtedy platná smernica nahradená inou, a tým dôjde k zmene niektorých hľadísk právneho stavu? Má sa okamžite uplatniť nová smernica alebo sa má vychádzať z toho, že prebiehajúce administratívne konanie sa má ukončiť podľa ustanovení starej smernice?
3.
Tieto otázky vyvstávajú v súvislosti s právnou úpravou Únie týkajúcou sa vnútorného trhu so zemným plynom. České orgány v roku 2011 využili možnosť udeliť podniku, ktorý chce zriadiť nové podzemné plynárenské zásobníky, výnimku v súvislosti s určitými právnymi predpismi, ktoré inak platia pre vnútorný trh so zemným plynom. Ako bolo predpísané právnymi predpismi Únie, predložili udelenú výnimku na preskúmanie Komisii. Krátko po začatí administratívneho konania pred Komisiou bola smernica 2003/55/ES (
2
) (nazývaná tiež „druhá smernica o zemnom plyne“) nahradená smernicou 2009/73/ES (
3
) (nazývaná tiež „tretia smernica o zemnom plyne“), čo viedlo k určitým zmenám uplatniteľných procesnoprávnych predpisov.
4.
Následne Komisia na uvedený prípad okamžite uplatnila novú smernicu. Všeobecný súd však v konaní na prvom stupni rozsudkom zo 6. septembra 2013 (
4
) rozhodol, že v administratívnom konaní sa malo pokračovať a malo byť skončené podľa starej smernice. Otázka, ktorý z uvedených pohľadov má prednosť, má rozhodujúci praktický význam aj nad rámec konkrétnych okolností tohto prípadu, pre rozličné oblasti práva Únie.
II – Právny rámec
5.
Smernica 2003/55 bola zrušená k 3. marcu 2011 a nahradená smernicou 2009/73. K rovnakému dátumu boli členské štáty povinné prevziať smernicu 2009/73 do vnútroštátneho právneho poriadku (
5
).
6.
V zásade aj podľa smernice 2003/55 a aj podľa smernice 2009/73 sa majú nové plynárenské infraštruktúry – vrátane zásobníkov – sprístupniť za odplatu tretím stranám. (
6
) Tento prístup musí byť udelený na základe kritérií objektivity, transparentnosti a nediskriminácie. (
7
)
7.
Aby však potrebné investície boli rentabilné, môže byť prístup tretích strán k novým významným plynárenským infraštruktúram – za určitých podmienok a na obmedzenú dobu – zamedzený. (
8
)
8.
Výnimky potrebné na vylúčenie tretích strán udeľujú vnútroštátne orgány. Takéto rozhodnutie musí byť bezodkladne oznámené Komisii. (
9
) Komisia preskúma, či je dotknutá výnimka v súlade s právnymi predpismi Únie, a môže požiadať príslušný vnútroštátny orgán, aby v rámci lehoty upravenej v danej smernici povolenie zmenil alebo zrušil. (
10
)
9.
Konanie, ktoré malo prebehnúť pred Komisiou, bolo najskôr upravené v článku 22 ods. 4 smernice 2003/55 takto:
„Rozhodnutie o výnimke musí príslušný orgán bez meškania oznámiť Komisii spolu so všetkými podstatnými informáciami týkajúcimi sa tohto rozhodnutia. …
…
Komisia môže do dvoch mesiacov od prijatia oznámenia požiadať, aby dotknutý regulačný orgán alebo členský štát rozhodnutie o udelení výnimky zmenil alebo zrušil. Toto dvojmesačné obdobie môže byť predĺžené o ďalší mesiac, ak Komisia získava ďalšie informácie.
Ak dotknutý regulačný orgán alebo členský štát nevyhovie tejto požiadavke do štyroch týždňov, konečné rozhodnutie má byť prijaté na základe postupu uvedeného v článku 30 ods. 2.
Komisia zachováva dôvernosť citlivých obchodných informácií.“
10.
Právny predpis, ktorý nahradil uvedené procesné ustanovenie, sa nachádza v článku 36 ods. 8 a 9 smernice 2009/73:
„8.   Regulačný orgán bezodkladne po prijatí každej žiadosti o výnimku zasiela Komisii jej kópiu. Príslušný orgán bezodkladne oznámi Komisii rozhodnutie spolu so všetkými relevantnými informáciami, ktoré sa tohto rozhodnutia týkajú. …
9.   Do dvoch mesiacov odo dňa nasledujúceho po doručení oznámenia môže Komisia prijať rozhodnutie, ktorým požiada regulačný orgán o zmenu alebo stiahnutie rozhodnutia o udelení výnimky. Táto dvojmesačná lehota sa môže predĺžiť o dodatočnú lehotu dvoch mesiacov, ak Komisia potrebuje ďalšie informácie. Táto dodatočná lehota začína plynúť dňom nasledujúcim po doručení úplných informácií. Pôvodná dvojmesačná lehota sa môže predĺžiť aj s obojstranným súhlasom Komisie a regulačného orgánu.
Oznámenie sa považuje za stiahnuté, ak požadované informácie neboli poskytnuté v lehote uvedenej v žiadosti, pokiaľ sa pred uplynutím uvedenej lehoty táto lehota s obojstranným súhlasom Komisie a regulačného orgánu nepredĺži, alebo ak regulačný orgán v náležite odôvodnenom vyhlásení neinformuje Komisiu o tom, že oznámenie považuje za úplné.
Regulačný orgán vyhovie rozhodnutiu Komisie o zmene alebo stiahnutí rozhodnutia o udelení výnimky v lehote jedného mesiaca a informuje o tom Komisiu.
Komisia zachováva dôvernosť citlivých obchodných informácií.
…“
III – Okolnosti právneho sporu a konanie pred Všeobecným súdom
11.
Spoločnosť Globula, ktorá sa medzitým premenovala na Moravia Gas Storage (ďalej len „MGS“) (
11
), 14. apríla 2009 požiadala české ministerstvo průmyslu a obchodu (
12
) o povolenie stavby podzemných zásobníkov plynu v Dambořiciach (Česká republika). V súvislosti s tým požiadala spoločnosť aj o udelenie časovo obmedzenej výnimky pre celú novú kapacitu podzemného zásobníka plynu v súvislosti s povinnosťou poskytnúť tretím stranám na základe zmluvy prístup k zásobníkom plynu.
12.
Rozhodnutím z 26. októbra 2010 povolilo ministerstvo stavbu podzemných zásobníkov plynu a udelilo žalobkyni časovo obmedzenú výnimku v súvislosti s povinnosťou poskytnúť tretím stranám na základe zmluvy prístup k zásobníkom plynu pre 90 % novej zásobovacej kapacity. Výnimka mala platiť 15 rokov odo dňa účinnosti kolaudácie.
13.
Táto výnimka bola ministerstvom oznámená Komisii listom z 11. februára 2011, doručeným 18. februára 2011.
14.
Dňa 15. apríla 2011 si Komisia od ministerstva vyžiadala dodatočné informácie a poukázala na to, že v prípade, ak by mala požiadať ministerstvo o zmenu alebo zrušenie výnimky, urobí tak do 18. júna 2011. Ministerstvo odpovedalo 29. apríla 2011 v rámci lehoty stanovenej Komisiou.
15.
Dňa 13. mája 2011 Komisia požiadala ministerstvo druhýkrát o doplňujúce informácie a opätovne zdôraznila, že v prípade, ak by mala požiadať ministerstvo o zmenu alebo zrušenie výnimky, urobí tak do 18. júna 2011. Ministerstvo odpovedalo 20. mája 2011 v rámci lehoty stanovenej Komisiou.
16.
Listom z 23. júna 2011, podpísaným členom Komisie príslušným pre otázky energetiky, Komisia oznámila ministerstvu, že formálne rozhodne do 29. júna 2011.
17.
Dňa 27. júna 2011 Komisia, opierajúc sa o smernicu 2009/73, vydala sporné rozhodnutie, ktorým zaviazala Českú republiku do jedného mesiaca zrušiť výnimku. Sporné rozhodnutie bolo doručené Českej republike 28. júna 2011.
18.
MGS (
13
) napadla sporné rozhodnutie na Všeobecnom súde žalobou o neplatnosť z 26. augusta 2011. V prvostupňovom konaní bola Česká republika pripustená do konania ako vedľajší účastník konania na podporu žalobkyne.
19.
Vo svojom rozsudku zo 6. septembra 2013 sa Všeobecný súd vysporiadal len s prvým z troch žalobných dôvodov, o ktoré MSG opierala svoju žalobu. Tomuto žalobnému dôvodu, vychádzajúcemu z omylu pri určení uplatniteľného práva, (
14
) Všeobecný súd vyhovel a vyhlásil sporné rozhodnutie za neplatné, pretože podľa Všeobecného súdu sa nemalo opierať o smernicu 2009/73, ale o smernicu 2003/55. (
15
) V odôvodnení Všeobecný súd v zásade uviedol, že zmeny procesného poriadku a hmotnoprávnych pravidiel upravených článkom 36 smernice 2009/73 tvoria „neoddeliteľný celok“, ktorému „spätný účinok nemožno priznať“. (
16
)
IV – Odvolacie konanie a návrhy účastníkov konania
20.
Návrhom z 21. novembra 2013 podala Komisia proti rozsudku Všeobecného súdu toto odvolanie. Navrhuje, aby Súdny dvor
—
zrušil rozsudok Všeobecného súdu,
—
určil, že prvý žalobný dôvod predložený v prvostupňovom konaní nie je dôvodný, a vrátil vec na Všeobecný súd, aby tento v prvom stupni mohol rozhodnúť o druhom a treťom žalobnom dôvode, ako aj
—
rozhodol, že o trovách oboch konaní sa rozhodne neskôr.
21.
Naproti tomu MGS navrhuje, aby Súdny dvor
—
zamietol odvolanie v celom rozsahu a
—
zaviazal Komisiu na náhradu trov MGS, ktoré jej vznikli v odvolacom konaní.
22.
Česká vláda navrhuje, aby Súdny dvor
—
zamietol odvolanie ako nedôvodné a
—
zaviazal Komisiu na náhradu trov odvolacieho konania a konania v prvom stupni.
23.
Pred Súdnym dvorom sa o odvolaní Komisie konalo písomne. Keďže Súdny dvor sa na základe takýchto podkladov považoval za dostatočne informovaný, bolo podľa článku 76 ods. 2 rokovacieho poriadku rozhodnuté o nenariadení ústneho pojednávania.
V – Posúdenie odvolania
24.
Svojím odvolaním, ktoré sa opiera o jediný právny dôvod, Komisia kritizuje, že v uvedenom prípade Všeobecný súd nesprávne považuje za uplatniteľný článok 22 smernice 2003/55, a nie článok 36 smernice 2009/73.
25.
Prečo Komisia v tejto súvislosti odkazuje na článok 288 ZFEÚ a článok 297 ods. 1 ZFEÚ, nie je jasné a v žiadnej časti odvolania vysvetlené. V konečnom dôsledku je však nepodstatné, akú relevanciu majú tieto dve ustanovenia Zmluvy (
17
) pre uvedený prípad. Samotnou výhradou Komisie totiž je, že Všeobecný súd neuznal všeobecnú zásadu práva Únie týkajúcu sa uplatniteľnosti nových právnych predpisov ratione temporis na prebiehajúce konania. Tejto výhrade sa budem venovať nižšie, pričom najskôr v krátkosti predstavím spomínané zásady (pozri tiež časť A) a potom sa vysporiadam s ich uplatnením na uvedenú vec (pozri časť B).
A – Zásady uplatniteľnosti ratione temporis nových právnych predpisov
26.
Zásady uplatniteľnosti ratione temporis nových právnych predpisov sú súčasťou všeobecných zásad práva Únie a siahajú až k všeobecným právnym tradíciám členských štátov.
27.
Zvyčajne sa pritom rozlišuje medzi procesnoprávnymi a hmotnoprávnymi predpismi.
28.
Nové procesnoprávne predpisy sa vo všeobecnosti majú uplatňovať na všetky prebiehajúce spory v okamihu nadobudnutia svojej účinnosti. (
18
) Naopak nové hmotnoprávne pravidlá treba obvykle vykladať tak, že na situácie vzniknuté pred nadobudnutím ich účinnosti sa vzťahujú, len ak z ich znenia, cieľa a štruktúry jasne vyplýva, že sa im má takýto účinok priznať. (
19
)
29.
V súvislosti s hmotnoprávnymi pravidlami je však navyše známa aj zásada, podľa ktorej sa nové pravidlo musí bezodkladne uplatniť na budúce právne účinky situácie, ktorá vznikla za účinnosti predchádzajúceho pravidla. (
20
)
30.
V súhrne je možné z tejto zásady, uznanej aj ustálenou judikatúrou, vyvodiť, že nový právny predpis sa nemá uplatňovať na právne situácie, ktoré vznikli pred nadobudnutím jeho účinnosti, okrem prípadu, že výnimočne bolo stanovené inak. Naproti tomu právne situácie, ktoré nevznikli a definitívne neprebehli za účinnosti predchádzajúceho zákona, sa posudzujú podľa nového právneho predpisu, hneď ako tento predpis nadobudne účinnosť. (
21
)
31.
Uvedené platí rovnako pre procesnoprávne otázky, ako aj hmotnoprávne otázky.
32.
Okamžité uplatnenie nových predpisov na právne situácie, ktoré nevznikli pred nadobudnutím ich účinnosti, má pomôcť k čo najrýchlejšiemu a komplexnému uplatneniu úvah normotvorcu, ako aj prispieť k čo najlepšej realizácii cieľov Zmlúv.
33.
Len výnimočne je možné uplatniť staré predpisy aj na právne situácie, ktoré nevznikli pred nadobudnutím účinnosti nových predpisov. Jednak môže zo zvláštností regulovanej oblasti vyplynúť, že nové predpisy – predovšetkým ak ide o komplexnú zmenu konania či dokonca zásadnú zmenu systému – sa uplatnia až na právne situácie vzniknuté po nadobudnutí ich účinnosti, resp. po určitom rozhodnom dni. (
22
) Jednak môže uplatnenie starých predpisov na určité situácie vzniknuté v minulosti vyplývať z ochrany legitímnej dôvery. (
23
)
B – Uplatnenie týchto zásad na predmetný prípad
34.
Smernica 2003/55 bola 3. marca 2011 nahradená smernicou 2009/73, teda pár dní po tom, ako bola Komisia požiadaná o preskúmanie českej výnimky v predmetnej veci.
35.
Je jednoznačné, že hmotnoprávne požiadavky na výnimku poskytnutú vnútroštátnym orgánom, ako aj na preskúmanie tejto výnimky Komisiou v článku 22 smernice 2003/55 a v článku 36 smernice 2009/73 sa obsahovo neodlišujú a vykazujú len malé rozdiely vo formulácii. Spornou je preto len otázka, či sa má Komisia pri preskúmavaní tejto veci spornej českej výnimky pridržiavať starších alebo novších procesných predpisov obidvoch smerníc. Uvedené má význam predovšetkým pre rozhodovaciu právomoc a lehoty pre rozhodnutie, ktoré má Komisia k dispozícii.
36.
V rozpore s názorom Všeobecného súdu (
24
) však pritom ide skôr o otázku ďalšej uplatniteľnosti starých právnych predpisov ako o otázku spätnej účinnosti nových právnych predpisov. Je potrebné objasniť, či administratívne konanie začaté Komisiou podľa článku 22 smernice 2003/55 musí byť ukončené podľa tohto predpisu aj vtedy, ak v čase vydania sporného rozhodnutia bola smernica 2003/55 už zrušená a v platnosti bola nová smernica 2009/73, ktorá ju nahradila.
37.
Ak mnou vyššie (
25
) posudzovaná zásada je základom, v zmysle ktorého sa majú nové procesnoprávne predpisy vo všeobecnosti uplatniť na všetky prebiehajúce spory v okamihu nadobudnutia ich účinnosti, potom to nepochybne podporuje tvrdenie Komisie, že sporné rozhodnutie muselo byť vydané podľa nových procesnoprávnych predpisov.
38.
Opačné tvrdenie MGS a Českej republiky – potvrdené v napadnutom rozsudku – podľa ktorého mali byť základom v uvedenej veci ešte staré procesnoprávne predpisy, je možné uplatniť len vtedy, ak by zvláštnosti upravenej oblasti (pozri k tomu prvý oddiel) alebo naliehavé požiadavky legitímnej dôvery (pozri k tomu druhý oddiel) spôsobovali nevyhnutnosť ďalšieho uplatňovania smernice 2003/55.
39.
Inak je potrebné zotrvať na zásade, že rozhodnutie Komisie sa nemôže opierať o právny základ, ktorý už v čase vydania tohto rozhodnutia nebol účinný. (
26
)
1. Neexistencia zvláštností upravenej oblasti, ktoré by odôvodňovali výnimku zo zásady okamžitého uplatnenia nových procesných predpisov
40.
Všeobecný súd sa v napadnutom rozsudku vo veľkej miere opiera o zvláštnosti upravenej oblasti, ktorými odôvodňuje, že v uvedenom prípade je potrebné uplatniť ešte článok 22 smernice 2003/55, a nie už článok 36 smernice 2009/73. Preto sa zaoberám otázkou, či takéto zvláštnosti v uvedenom prípade skutočne existujú. Najskôr sa pritom budem venovať „výnimke Salumi“ uplatnenej Všeobecným súdom [pozri písmeno a) nižšie], a potom prejdem na pravidlo rozhodného dňa uplatnené MGS [pozri písmeno b) nižšie], ako aj na zásadu rovnosti zaobchádzania predostretú českou vládou [pozri písmeno c) nižšie].
a) „Výnimka Salumi“: Tvoria procesnoprávne a hmotnoprávne pravidlá tretej smernice o zemnom plyne neoddeliteľný celok?
41.
Vychádzajúc z rozsudku vo veci Salumi (
27
), Všeobecný súd v uvedenom prípade uviedol, že zmeny procesného poriadku a hmotnoprávnych pravidiel upravených článkom 36 smernice 2009/73 tvoria „neoddeliteľný celok“, ktorému „nemožno priznať spätný účinok“. (
28
)
42.
Tento názor je z právneho hľadiska nesprávny hneď z dvoch dôvodov.
43.
Po prvé je potrebné pripomenúť, že v súvislosti s uplatnením článku 36 smernice 2009/73 na prebiehajúce konanie Komisie, o aké ide pri preskúmavaní spornej českej výnimky, nie je možné hovoriť o „spätnom účinku“ vo vlastnom slova zmysle. (
29
) Skôr ide len o okamžité uplatnenie nových predpisov na prebiehajúce konanie, ktoré bolo začaté podľa starého predpisu, teda nanajvýš o „zdanlivú retroaktivitu“.
44.
Po druhé sa Všeobecný súd opiera o chybné čítanie rozsudku Salumi. V žiadnom prípade nie je možné z tohto rozsudku vyvodiť záver, že nové pravidlá musia zostať neuplatnené vždy, ak nadobudnú účinnosť počas prebiehajúceho konania a v nich obsiahnuté procesnoprávne a hmotnoprávne pravidlá tvoria neoddeliteľný celok.
45.
V skutočnosti je v rozsudku Salumi výnimka z okamžitého uplatnenia nových právnych predpisov formulovaná oveľa užšie. Týkala sa osobitného prípadu zásadnej zmeny systému, pri ktorej sú rôznorodé vnútroštátne pravidlá nahradené jednotným predpisom Spoločenstva, pričom procesnoprávne a hmotnoprávne pravidlá obsiahnuté v predpise Spoločenstva tvoria neoddeliteľný celok – „komplexnú právnu úpravu“ –, a preto z hľadiska ich časovej účinnosti nemôžu byť posudzované oddelene. (
30
)
46.
S prechodom z druhej na tretiu smernicu o zemnom plyne nebola spojená takáto zásadná zmena systému. Pri smernici 2009/73 ide skôr o ďalší vývin už existujúceho systému spoločných predpisov pre vnútorný trh so zemným plynom. To, že pre takýto prípad, keď nový právny akt Únie preberá a v určitých hľadiskách mení existujúcu právnu úpravu Únie, „výnimka Salumi“ neplatí, už Súdny dvor konštatoval. (
31
)
47.
V danom prípade navyše článok 36 smernice 2009/73 len v niektorých bodoch mení konanie, ktoré Komisia musí uskutočniť, pričom hmotnoprávne pravidlá v porovnaní s článkom 22 smernice 2003/55 ostali obsahovo nezmenené. Aj toto hovorí proti záveru o zásadnej zmene systému, o akú išlo vo veci Salumi.
48.
Okrem toho skutočnosť, že procesnoprávne pravidlá sa v niektorých bodoch – možno aj podstatne – zmenili, sama osebe nevypovedá nič o tom, či procesnoprávne a hmotnoprávne pravidlá upravené článkom 36 smernice 2009/73 sú navzájom tak spojené, že tvoria neoddeliteľný celok v zmysle rozsudku Salumi.
49.
Nakoniec táto neoddeliteľnosť procesnoprávnych a hmotnoprávnych predpisov bola v napadnutom rozsudku konštatovaná bez toho, aby Všeobecný súd k tomu uviedol akékoľvek konkrétne dôvody. Namiesto toho sa Všeobecný súd stratil v opise niektorých zmien konania, (
32
) ku ktorým síce smernicou 2009/73 došlo, avšak ktoré nemajú pre uvedený prípad žiadny význam. (
33
)
50.
Všeobecný súd sa v uvedenom prípade nesprávne opiera o „výnimku Salumi“, aby odôvodnil, že článok 36 smernice 2009/73 nemôže byť uplatnený a namiesto toho sa mal ďalej uplatňovať článok 22 smernice 2003/55.
b) Neexistencia pravidla rozhodného dňa v závislosti od začatia konania
51.
Smernica 2009/73 neobsahuje žiadne prechodné ustanovenia pre už začaté administratívne konania. V prípade neexistencie takejto právnej úpravy nie je možné predpokladať, že boli pre prechod zo smernice 2003/55 na smernicu 2009/73 prijaté pravidlo rozhodného dňa, v zmysle ktorého by sa na všetky konania začaté pred 3. marcom 2011 musela uplatňovať výlučne stará právna úprava.
52.
Právo Únie tiež nepozná všeobecnú právnu zásadu, v zmysle ktorej by sa mal prípad rozhodovať podľa procesných pravidiel platných v čase začatia konania. Práve naopak, ako bolo vyššie uvedené, nové procesné pravidlá sa vo všeobecnosti uplatňujú okamžite aj na už začaté konania. (
34
) Tak napríklad postupuje aj sám Súdny dvor v prípade nadobudnutia účinnosti zmien procesných pravidiel. (
35
)
53.
Súdny dvor síce už rozhodol v súvislosti s právnymi predpismi Únie o posudzovaní vplyvov na životné prostredie, že tieto sa uplatnia len na také projekty, na ktoré žiadosť bola formálne podaná až po uplynutí lehoty na prebratie smernice v príslušnom členskom štáte. (
36
)
54.
Z pravidla rozhodného dňa je však možné vychádzať len v tom rozsahu, v akom išlo o hmotnoprávnu otázku, či vôbec existuje povinnosť projekty podrobiť posudzovaniu vplyvov na životné prostredie. Naproti tomu selektívne zmeny ustanovení práva Únie vo vzťahu ku konaniu o posudzovaní vplyvov na životné prostredie sa majú uplatňovať okamžite aj na už prebiehajúce konania. (
37
)
55.
Mimochodom, pravidlo rozhodného dňa pri posudzovaní vplyvov na životné prostredie je spojené so značnou zložitosťou dotknutého konania. (
38
) Aj preto ho nie je možné jednoducho použiť na iné veci, ktorým chýba porovnateľná zložitosť.
56.
Pri aplikácii týchto úvah na uvedený prípad je potrebné zdôrazniť, že článkom 36 smernice 2009/73 nedošlo k žiadnej podstatnej zmene systému, ale len k selektívnej zmene procesných predpisov uplatniteľných Komisiou. Tieto zmeny neviedli k dodatočnej záťaži alebo spomaleniu pri preskúmavaní výnimiek udelených vnútroštátnymi orgánmi, ale naopak k zefektívneniu konania. Komisia totiž už nie je povinná pred konečným prijatím rozhodnutia poslať členskému štátu neformálnu výzvu na zmenu alebo zrušenie udelenej výnimky (ako to vyžadoval článok 22 ods. 4 tretí pododsek smernice 2003/55). Článok 36 smernice 2009/73 tento medzikrok vypustil, čo prispelo k vyššej efektívnosti priebehu konaní.
57.
Za týchto okolností by bolo okamžité uplatnenie článku 36 smernice 2009/73 aj na uvedené administratívne konanie Komisie vhodné aj vtedy, ak by sa na uvedený prípad mala vzťahovať judikatúra k posudzovaniu vplyvov na životné prostredie.
58.
Obavy českej vlády, že administratívne konanie by mohlo viesť k vykoľajeniu vlaku, ak by sa na polceste vzal za základ namiesto článku 22 smernice 2003/55 článok 36 smernice 2009/73, nezdieľam. Ak totiž Komisia okamžite uplatní nové procesné právne predpisy, dosiahne sa plánovaný cieľ, hoci vlak plán cesty počas jazdy zmení. Ďalšia cesta po smernici 2003/55 by totiž viedla k odstaveniu na vedľajšiu koľaj.
c) Zásada rovnosti zaobchádzania
59.
Česká vláda ďalej odkazovala aj na „zásadu rovnosti zaobchádzania“. Podľa jej názoru, ak by voľba uplatniteľných právnych predpisov bola ponechaná na voľnej úvahe Komisie, viedlo by to k neoprávnenému nerovnému zaobchádzaniu a – pri konaniach začatých v rovnakom čase – by záviselo len od toho, v akom okamihu orgán rozhodne.
60.
Tento argument musí byť tiež zamietnutý.
61.
Nie je ponechané na voľnej úvahe Komisie, k akému časovému okamihu rozhodne o zlučiteľnosti vnútroštátnej výnimky s predpismi o vnútornom trhu so zemným plynom. Podľa zásady riadnej správy vecí verejných (pozri tiež článok 41 Charty základných práv) má Komisia vyriešiť každý prípad bezodkladne, nestranne a rýchlo.
62.
To, že Komisia možno o zlučiteľnosti určitých vnútroštátnych výnimiek rozhodla ešte pred 3. marcom 2011, a tým ešte podľa starých právnych predpisov, kým o zlučiteľnosti iných vnútroštátnych výnimiek rozhodla až po tomto dátume, a tým podľa nových právnych predpisov, ešte samo osebe nepredstavuje porušenie zásady rovnosti zaobchádzania či všeobecného princípu spravodlivosti. Stanovenie okamihu účinnosti smernice 2009/73 normotvorcom Únie na 3. marec 2011 práveže predstavuje objektívne rozhodovacie kritérium.
63.
Len ak by sa preukázalo, že Komisia pri spracúvaní určitých konaní na preskúmanie vnútroštátnej výnimky svoje rozhodnutia ukončujúce konanie svojvoľne čiastočne zdržala a čiastočne urýchlila, aby boli vydané čiastočne pred a čiastočne po dátume účinnosti smernice 2009/73, bolo by možné hovoriť o porušení zásad riadnej správy vecí verejných a rovnosti zaobchádzania, a v konečnom dôsledku aj o zneužití voľnej úvahy. (
39
) V prejednávanom prípade však neexistujú oporné body na takúto úvahu. Práve naopak, z informácií Všeobecného súdu vyplýva, že administratívne konanie bolo staré len niekoľko dní v čase, keď 3. marca 2011 došlo k zmene právneho stavu prechodom na smernicu 2009/73.
2. Neexistujúca ochrana legitímnej dôvery v ďalšiu platnosť starej právnej úpravy
64.
Nakoniec zostáva posúdiť, či ďalšie uplatňovanie smernice 2003/55 vyžaduje naliehavý dôvod legitímnej dôvery.
65.
Tohto dôvodu sa v konaní o odvolaní pred Súdnym dvorom dovoláva predovšetkým MGS, ale aj česká vláda.
66.
Ich argumenty sú založené na nesprávnom predpoklade, že udelením výnimky českými orgánmi ide o ukončený skutkový stav, ktorý nie je možné spochybňovať neskoršie prijatým právnym predpisom, akým je aj článok 36 smernice 2009/73.
67.
Ako však Súdny dvor už rozhodol, zásada ochrany legitímnej dôvery nesmie byť natoľko rozšírená, aby vo všeobecnosti bránila uplatneniu nového právneho predpisu na neskoršie účinky situácií, ktoré vznikli za účinnosti skoršieho právneho predpisu. (
40
)
68.
Uvedené platí o to viac v kontexte procesnom, o aký ide aj v tomto prípade. Pri konaní o udelenie výnimky v súvislosti s predpismi o vnútornom trhu so zemným plynom, uvedenom v článku 22 smernice 2003/55, ide totiž, rovnako ako pri jeho nástupcovi, článku 36 smernice 2009/73, o jedno konanie, aj keď konanie tvoria dve fázy, z ktorých jedna prebieha na vnútroštátnej úrovni a druhá na úrovni Únie.
69.
Všeobecný súd síce správne vychádzal z existencie takejto jednoty konania, (
41
) avšak bez toho, aby z toho vyvodil potrebné závery pre prebiehajúce konanie.
70.
Po správnosti mal Všeobecný súd z existencie jednoty konania – pozostávajúceho z dvoch fáz – vyvodiť záver, že len na podklade výnimky udelenej vnútroštátnym orgánom nikdy nemôžu vzniknúť právne situácie, ktoré definitívne prebehli. (
42
) Na jednej strane totiž bola udelením českej výnimky ukončená len jedna z dvoch fáz konania. Na druhej strane je konanie o udelenie výnimky podľa smerníc 2003/55 a 2009/73, na rozdiel od iných typov konaní – napr. konania o udelenie verejnej zákazky, ktorým argumentovala MGS (
43
) –, použité na to, aby rozhodnutie prijaté v prvej fáze mohlo byť opäť preskúmané v rámci druhej fázy.
71.
Je možné, že výnimka udelená vnútroštátnym orgánom je uplatniteľná počas obdobia, keď Komisia posudzuje jej zlučiteľnosť s predpismi o vnútornom trhu so zemným plynom. Legitímna dôvera v platnosť toho, že vnútroštátne orgány udelili výnimku, však do prijatia konečného rozhodnutia Komisiou nikomu neprináleží. (
44
)
72.
Je pravda, ako zdôrazňuje MGS, že je celkom možné, že Komisia v konkrétnom prípade nebude požadovať od vnútroštátnych orgánov zmenu alebo zrušenie výnimky. Pritom však ide len o možnosť, na ktorú sa dotknuté podniky nemôžu v žiadnom prípade spoliehať. Oveľa viac musia počítať s možnosťou, že Komisia bude požadovať zmenu alebo zrušenie oznámenej výnimky, a to na základe smernice 2003/55, ako aj smernice 2009/73.
73.
Za týchto okolností neexistujú naliehavé dôvody legitímnej dôvery, ktoré by bránili uplatneniu ustanovení smernice 2009/73 na uvedený prípad.
C – Záver
74.
Celkovo teda Všeobecný súd neuznal všeobecné zásady práva Únie uplatňovať právne predpisy ratione temporis. V dôsledku toho napadnutý rozsudok obsahuje nesprávne právne posúdenie, ktoré má za následok jeho zrušenie (článok 61 ods. 1 prvá veta Štatútu Súdneho dvora).
D – Doplňujúce poznámky k problematike lehôt
75.
V konaní pred Súdnym dvorom MGS argumentovala, že Komisii chýba právomoc vydať rozhodnutie, akým je sporné rozhodnutie vo veci, pretože prekročila lehotu, ktorú mala k dispozícii.
76.
Táto argumentácia vychádza z predpokladu, že uvedené konanie podlieha starým právnym predpisom smernice 2003/55. Ako však bolo uvedené vyššie, pre prijatie rozhodnutia v uvedenom prípade platí už nový právny stav podľa smernice 2009/73 a jej lehoty Komisia nepochybne dodržala. Tým je tvrdenie MGS, že sporné rozhodnutie bolo vydané po uplynutí platnej lehoty, obsolentné.
77.
Ak by sa však aj predpokladalo, že v uvedenom prípade bude ďalej platiť stará právna úprava smernice 2003/55, nebolo by v žiadnom prípade nutné vychádzať z nedostatku právomoci Komisie pre prijatie rozhodnutia. Právo Únie pozná prípady, keď je mlčanie Komisie uplynutím určitej lehoty považované za schválenie a Komisii zaniklo právo konať. (
45
) Takéto prípady sú však zriedkavé a vychádzajú v zásade z výslovných pokynov zákonodarcu Únie (
46
), ktoré však smernica 2003/55 ani smernica 2009/73 neobsahuje.
78.
V tomto prípade preto nemožno vychádzať z „efektu gilotíny“, podľa ktorého uplynutím lehoty Komisia stráca právomoc vydať rozhodnutie. (
47
) No prekročenie lehoty podľa článku 22 smernice 2003/55 alebo článku 36 smernice 2009/73 Komisiou, ak by preň neexistoval dostatočný dôvod, môže viesť k založeniu mimozmluvnej zodpovednosti Únie v rozsahu, v akom sú splnené podmienky článku 340 ods. 2 ZFEÚ.
VI – Zrušenie napadnutého rozsudku a vrátenie veci Všeobecnému súdu
79.
Ak Súdny dvor rozsudok Všeobecného súdu zruší, môže vo veci vydať konečný rozsudok sám, ak to stav veci dovoľuje (článok 61 ods. 1 druhá veta prvá alternatíva Štatútu Súdneho dvora).
80.
Zastávam názor, že v prejednávanej veci je možné v spore čiastočne rozhodnúť.
81.
Ako bolo uvedené vyššie, Všeobecný súd sa mýlil, keď predpokladal, že sa na uvedenú vec vzťahuje smernica 2003/55. V skutočnosti Komisia správne oprela napadnuté rozhodnutie o smernicu 2009/73. Tým je prvý žalobný dôvod, o ktorý MGS oprela žalobu o neplatnosť pred Všeobecným súdom, nedôvodný. V tomto rozsahu môže Súdny dvor vo veci vydať konečný rozsudok.
82.
Pokiaľ však ide o druhý a predovšetkým tretí žalobný dôvod, o ktorý MGS tiež opiera svoju žalobu o neplatnosť, tieto dôvody neboli Všeobecným súdom v napadnutom rozsudku posúdené. Doručené vyjadrenia strán v prvostupňovom konaní k tomu obsahujú dostatočné informácie. Zároveň však mám pochybnosti, či je Súdny dvor len na tomto základe dostatočne informovaný na to, aby mohol rozhodnúť s konečnou platnosťou o žalobe o neplatnosť podanej na Všeobecnom súde.
83.
Za týchto okolností sa javí nevyhnutným vec vrátiť Všeobecnému súdu, aby tento rozhodol o druhom a treťom žalobnom dôvode predloženom MGS (článok 61 ods. 1 druhá veta druhá alternatíva Štatútu Súdneho dvora).
VII – Trovy konania
84.
Ak je odvolanie odôvodnené a Súdny dvor vec – ako to vo veci samej navrhujem – vráti Všeobecnému súdu, o trovách konania sa rozhodne v konaní vo veci samej (výklad a contrario článku 184 ods. 2 rokovacieho poriadku).
VIII – Návrh
85.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto:
1.
Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie zo 6. septembra 2013, Globula/Komisia (T‑465/11, EU:T:2013:406), sa zrušuje.
2.
Vec sa vracia Všeobecnému súdu, aby rozhodol o druhom a treťom žalobnom dôvode žaloby o neplatnosť podanej proti rozhodnutiu Európskej komisie K(2011) 4509 z 27. júna 2011.
3.
O trovách konania sa rozhodne v konaní vo veci samej.
(
1
)	Jazyk prednesu: nemčina.
(
2
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 26. júna 2003 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným plynom, ktorou sa ruší smernica 98/30/ES (Ú. v. ES L 176, s. 57; Mim. vyd. 12/002, s. 230).
(
3
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 13. júla 2009 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným plynom, ktorou sa zrušuje smernica 2003/55/ES (Ú. v. EÚ L 211, s. 94).
(
4
)	Rozsudok Globula/Komisia (T‑465/11, EU:T:2013:406), ďalej len „napadnutý rozsudok“ alebo „rozsudok Všeobecného súdu“.
(
5
)	Pozri k tomu tiež článok 53 a článok 54 ods. 1 smernice 2009/73.
(
6
)	Články 18 a 19 smernice 2003/55, resp. články 32 a 33 smernice 2009/73.
(
7
)	Článok 19 ods. 1 druhá veta smernice 2003/55, resp. článok 33 ods. 1 druhá veta smernice 2009/73.
(
8
)	Článok 22 ods. 1 smernice 2003/55, resp. článok 36 ods. 1 smernice 2009/73. Rozdiel v nemeckom znení týchto dvoch ustanovení týkajúci sa formulácie „großen neuen Erdgasinfrastrukturen“ (článok 22 ods. 1 smernice 2009/73) a „größeren neuen Erdgasinfrastrukturen“ (článok 36 ods. 1 smernice 2003/55) sa vo väčšine iných jazykových verzií, predovšetkým v anglickej a francúzskej, nenachádza.
(
9
)	Článok 22 ods. 4 prvý a druhý pododsek smernice 2003/55, resp. článok 36 ods. 8 smernice 2009/73.
(
10
)	Článok 22 ods. 4 tretí a štvrtý pododsek smernice 2003/55, resp. článok 36 ods. 9 smernice 2009/73.
(
11
)	Podľa ňou poskytnutých údajov sa spoločnosť Globula a.s. s účinnosťou od 5. augusta 2013 premenovala na Moravia Gas Storage a.s. (ďalej len „MGS“). V ďalšom texte budem pre zjednodušenie používať len názov MGS.
(
12
)	Ďalej len „ministerstvo“.
(
13
)	V tom čase vystupovala MGS ešte pod názvom Globula.
(
14
)	Druhým žalobným dôvodom MGS namietala porušenie zásady legitímnej dôvery a tretím žalobným dôvodom zjavne nesprávne posúdenie skutkových okolností.
(
15
)	Body 24 až 39 napadnutého rozsudku.
(
16
)	Bod 36 v spojení s bodom 25 napadnutého rozsudku.
(
17
)	Prvý z týchto dvoch predpisov definuje právne akty, ktoré orgány prijímajú pri výkone právomocí Únie, a okrem iného opisuje, čo predstavuje smernicu. Druhý obsahuje ustanovenia o vyhotovení, zverejnení a účinnosti zákonodarných aktov.
(
18
)	Rozsudky Meridionale Industria Salumi a i. (212/80 až 217/80, EU:C:1981:270, bod 9), Pokrzeptowicz‑Meyer (C‑162/00, EU:C:2002:57, bod 49), Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136, bod 31) a Komisia/Španielsko (C‑610/10, EU:C:2012:781, bod 45); porovnaj tiež môj návrh vo veci Gruber (C‑570/13, EU:C:2014:2374, bod 17).
(
19
)	Rozsudky Meridionale Industria Salumi a i. (212/80 až 217/80, EU:C:1981:270, bod 9), Pokrzeptowicz‑Meyer (C‑162/00, EU:C:2002:57, bod 49), Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136, bod 31) a Kuso (C‑614/11, EU:C:2013:544, bod 24).
(
20
)	Rozsudky Brock (68/69, EU:C:1970:24, bod 6), Licata/WSA (270/84, EU:C:1986:304, bod 31), Pokrzeptowicz‑Meyer (C‑162/00, EU:C:2002:57, bod 50), Monsanto Technology (C‑428/08, EU:C:2010:402, bod 66) a Kuso (C‑614/11, EU:C:2013:544, bod 25).
(
21
)	Rozsudok Gemeinde Altrip a i. (C‑72/12, EU:C:2013:712, bod 22).
(
22
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky Meridionale Industria Salumi a i. (212/80 až 217/80, EU:C:1981:270, body 11 a 12) a Gemeinde Altrip a i. (C‑72/12, EU:C:2013:712, body 25 a 26).
(
23
)	V tomto zmysle rozsudky Meridionale Industria Salumi a i. (212/80 až 217/80, EU:C:1981:270, body 10 a 14), Pokrzeptowicz‑Meyer (C‑162/00, EU:C:2002:57, bod 49) a Kuso (C‑614/11, EU:C:2013:544, bod 24).
(
24
)	Názor Všeobecného súdu k tejto problematike obsahuje predovšetkým bod 36 napadnutého rozsudku.
(
25
)	Pozri bod 28 vyššie.
(
26
)	Rozhodnutie Cantiere navale De Poli/Komisia (C‑167/11 P, EU:C:2012:164, bod 53); pozri tiež rozsudky ArcelorMittal Luxembourg/Komisia a Komisia/ArcelorMittal Luxembourg a i. (C‑201/09 P a C‑216/09 P, EU:C:2011:190, bod 75) a ThyssenKrupp Nirosta/Komisia (C‑352/09 P, EU:C:2011:191, bod 88).
(
27
)	Rozsudok Meridionale Industria Salumi a i. (212/80 až 217/80, EU:C:1981:270).
(
28
)	Bod 36 v spojení s bodom 25 napadnutého rozsudku.
(
29
)	Pozri k tomu ešte raz bod 36 vyššie.
(
30
)	Rozsudky Meridionale Industria Salumi a i. (212/80 až 217/80, EU:C:1981:270, body 11 a 12) a Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136, bod 32).
(
31
)	Rozsudok Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136, najmä bod 33).
(
32
)	Pozri k tomu body 28 až 34 napadnutého rozsudku.
(
33
)	Zvlášť zarážajúce je to v prípade oprávnení Agentúry pre spoluprácu energetických regulátorov (ACER), ktorých použitie nie je vôbec predmetom prejednávanej veci. Pretože, ako už Všeobecný súd sám uznal, uvedená vec sa netýka infraštruktúry, ktorá by sa rozkladala na území viac ako jedného členského štátu (pozri bod 34 napadnutého rozsudku).
(
34
)	Pozri bod 28 vyššie.
(
35
)	Pozri k odstráneniu obmedzení vnútroštátnych súdov predkladať návrhy podľa článku 68 ES počas prebiehajúceho konania o prejudiciálnej otázke rozsudok Weryński (C‑283/09, EU:C:2011:85, body 27 až 32); k uplatneniu rokovacieho poriadku z roku 2012 na právne veci začaté pred jeho účinnosťou pozri, popri mnohých iných, rozsudok Komisia/Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, bod 123).
(
36
)	Rozsudky Komisia/Nemecko (C‑431/92, EU:C:1995:260, body 29 a 32), Gedeputeerde Staten van Noord‑Holland (C‑81/96, EU:C:1998:305, bod 23), Križan a i. (C‑416/10, EU:C:2013:8, bod 94) a Gemeinde Altrip a i. (C‑72/12, EU:C:2013:712, bod 25).
(
37
)	V tomto zmysle rozsudok Gemeinde Altrip a i. (C‑72/12, EU:C:2013:712, body 27 až 30).
(
38
)	Rozsudky Gedeputeerde Staten van Noord‑Holland (C‑81/96, EU:C:1998:305, bod 24), Križan a i. (C‑416/10, EU:C:2013:8, bod 95) a Gemeinde Altrip a i. (C‑72/12, EU:C:2013:712, bod 26).
(
39
)	V tomto zmysle rozsudok Komisia/Alrosa (C‑441/07 P, EU:C:2010:377, bod 89).
(
40
)	Rozsudky Tomadini (84/78, EU:C:1979:129, bod 21), Komisia/Freistaat Sachsen (C‑334/07 P, EU:C:2008:709, bod 43) a Stadt Papenburg (C‑226/08, EU:C:2010:10, bod 46).
(
41
)	Bod 32 napadnutého rozsudku.
(
42
)	Pozri k tomu ešte raz rozsudok Gemeinde Altrip a i. (C‑72/12, EU:C:2013:712, bod 22).
(
43
)	MGS sa v tejto súvislosti dovoláva rozsudku Komisia/Francúzsko (C‑337/98, EU:C:2000:543, body 35 až 42).
(
44
)	V tom istom zmysle rozsudky Centre d’exportation du livre français (C‑199/06, EU:C:2008:79, body 66 a 67) a Komisia/Freistaat Sachsen (C‑334/07 P, EU:C:2008:709, bod 53), v súvislosti s obdobnými problémami v oblasti štátnej pomoci.
(
45
)	Pozri v súvislosti s niektorými príkladmi ustanovení práva Únie, v zmysle ktorých mlčanie orgánu je považované za súhlas alebo odmietnutie, moje návrhy vo veci Housieaux (C‑186/04, EU:C:2005:70, bod 35).
(
46
)	Zriedkavou výnimkou, keď Súdny dvor dospel len na základe prekročenia lehoty Komisiou k zániku právomoci Komisie rozhodnúť, je prípad Kohézneho fondu (rozsudky Španielsko/Komisia, C‑197/13 P, EU:C:2014:2157, bod 103, a Španielsko/Komisia, C‑429/13 P, EU:C:2014:2310, bod 34). Podobne to platí pri preskúmavaní vnútroštátnych alokačných plánov pre kvóty emisií skleníkových plynov v rámci politiky Únie o ochrane klímy (rozsudok Komisia/Lotyšsko, C‑267/11 P, EU:C:2013:624, body 46 a 58).
(
47
)	Len okrajovo treba uviesť, že ani článok 36 smernice 2009/73 neobsahuje takéto pravidlo. Práve naopak, výkladom a contrario článku 9 ods. 2 tohto ustanovenia je možné dospieť k záveru, že zmeškanie lehoty Komisiou nemá byť sankcionované zánikom jej právomoci rozhodnúť.