62022CJ0283
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (ôsma komora)
zo 16. novembra 2023 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Letecká preprava – Montrealský dohovor – Článok 1 ods. 1 a 2 – Pôsobnosť – Pojem ‚medzinárodná preprava‘ – Článok 2 ods. 1 – Pojem ‚preprava vykonávaná štátom‘ – Článok 17 ods. 1 – Zodpovednosť leteckých dopravcov v prípade smrti alebo zranenia cestujúceho – Poistenie leteckých dopravcov a prevádzkovateľov lietadiel – Nariadenie (ES) č. 785/2004 – Článok 1 ods. 1, článok 2 ods. 1 a článok 2 ods. 2 písm. a) – Pôsobnosť – Pojem ‚štátne lietadlá‘ – Článok 4 ods. 1 – Minimálne požiadavky na poistenie leteckých dopravcov a prevádzkovateľov lietadiel – Pád vrtuľníka prevádzkovaného verejnou správou členského štátu počas špecializovaného evakuačného a záchranárskeho výcviku – Smrť člena hasičského a záchranného zboru zúčastňujúceho sa na tomto výcviku – Náhrada škody“
Vo veci C‑283/22,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Okresného súdu Prešov (Slovensko) z 29. marca 2022 a doručený Súdnemu dvoru 26. apríla 2022, ktorý súvisí s konaním:
DZ,
EO,
YV,
YE,
MP
proti
Ministerstvu vnútra Slovenskej republiky,
za účasti:
KOOPERATIVA Poisťovňa a. s., Vienna Insurance Group,
Generali Česká pojišťovna a. s., pôvodne Generali Poisťovňa, a. s.,
SÚDNY DVOR (ôsma komora),
v zložení: predseda ôsmej komory N. Piçarra (spravodajca), sudcovia M. Safjan a M. Gavalec,
generálny advokát: N. Emiliou,
tajomník: C. Strömholm, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 26. apríla 2023,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
DZ, EO, YV, YE a MP, v zastúpení: O. Urban, advokát,
–
Generali Česká pojišťovna a. s., pôvodne Generali Poisťovňa, a. s., v zastúpení: S. Dubjel, advokát,
–
slovenská vláda, v zastúpení: E. V. Drugda, splnomocnená zástupkyňa,
–
Európska komisia, v zastúpení: B. Sasinowska, A. Tokár a G. Wilms, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 1, článku 2 ods. 1 a článku 17 ods. 1 Dohovoru o zjednotení niektorých pravidiel pre medzinárodnú leteckú dopravu uzavretého v Montreale 28. mája 1999, podpísaného Európskym spoločenstvom 9. decembra 1999 a schváleného v jeho mene rozhodnutím Rady 2001/539/ES z 5. apríla 2001 (Ú. v. ES L 194, 2001, s. 38; Mim. vyd. 07/005, s. 491) (ďalej len „Montrealský dohovor“), ktorý nadobudol platnosť vo vzťahu k Európskej únii 28. júna 2004, ako aj článku 3 písm. g) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 785/2004 z 21. apríla 2004 o požiadavkách na poistenie leteckých dopravcov a prevádzkovateľov lietadiel (Ú. v. EÚ L 138, 2004, s. 1; Mim. vyd. 07/008, s. 160).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi DZ, EO, YV, YE a MP, priamymi pozostalými po NK, ktorý zomrel pri nehode vrtuľníka, a Ministerstvom vnútra Slovenskej republiky, ktorý je vlastníkom a prevádzkovateľom tohto vrtuľníka, vo veci náhrady nemajetkovej ujmy, ktorú žalobcovia vo veci samej utrpeli v dôsledku smrti NK.
Právny rámec
Medzinárodné právo
Chicagský dohovor
3
V článku 3 s názvom „Civilné a štátne lietadlá“ Dohovoru o medzinárodnom civilnom letectve podpísaného 7. decembra 1944 v Chicagu (Zbierka zmlúv Organizácie Spojených národov, zväzok 15, č. 102, ďalej len „Chicagský dohovor“) a ratifikovaného všetkými členskými štátmi Európskej únie sa uvádza:
„a) Tento dohovor sa bude vzťahovať len na civilné lietadlá a nebude sa vzťahovať na štátne lietadlá.
b) Lietadlá používané vo vojenských, colných a policajných službách budú považované za štátne lietadlá.
…“ [neoficiálny preklad]
Montrealský dohovor
4
Článok 1 Montrealského dohovoru s názvom „Rozsah pôsobnosti“ v odsekoch 1 a 2 stanovuje:
„1.   Tento dohovor sa vzťahuje na všetku medzinárodnú prepravu cestujúcich, batožiny alebo nákladu vykonávanú lietadlami za odplatu. Vzťahuje sa rovnako na bezplatnú prepravu lietadlom, ktorú vykonáva letecký dopravný podnik.
2.   Na účely tohto dohovoru, pojem medzinárodná preprava znamená každú prepravu, pri ktorej, podľa dohody zúčastnených strán, leží miesto odletu a miesto určenia, bez ohľadu na to, či dôjde alebo nedôjde k prerušeniu alebo prekladaniu, buď na území dvoch zmluvných štátov alebo na území jedného zmluvného štátu, ak je dohodnutá zastávka na území jedného [iného – neoficiálny preklad] štátu, aj keď tento štát nie je zmluvným štátom. Preprava medzi dvoma bodmi na území jedného zmluvného štátu bez dohodnutej zastávky na území iného štátu sa nepovažuje za medzinárodnú prepravu na účely tohto dohovoru.“
5
Článok 2 tohto dohovoru s názvom „Preprava vykonávaná štátom a preprava poštových zásielok“ v odseku 1 stanovuje, že tento dohovor „sa vzťahuje na prepravu vykonávanú štátom alebo právne ustanovenými verejnými orgánmi za predpokladu, že spĺňa podmienky stanovené v článku 1“.
6
Článok 17 toho istého dohovoru s názvom „Smrť a zranenie cestujúcich – škoda na batožine“ v odseku 1 uvádza:
„Dopravca je zodpovedný za utrpenú škodu v prípade smrti alebo telesného zranenia cestujúceho iba v prípade, keď sa nehoda, ktorá spôsobila smrť alebo zranenie, udiala na palube lietadla alebo ak nastala v priebehu nastupovania alebo vystupovania.“
Právo Únie
Nariadenie (ES) č. 2027/97
7
Článok 1 druhá veta nariadenia Rady (ES) č. 2027/97 z 9. októbra 1997 o zodpovednosti leteckého dopravcu pri preprave cestujúcich a ich batožiny v leteckej doprave (Ú. v. ES L 285, 1997, s. 1; Mim. vyd. 07/003, s. 489), zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 889/2002 z 13. mája 2002 (Ú. v. ES L 140, 2002, s. 2; Mim. vyd. 07/006, s. 246) (ďalej len „nariadenie č. 2027/97“), rozširuje uplatňovanie príslušných ustanovení Montrealského dohovoru „na prepravu v leteckej doprave v rámci jedného členského štátu“.
Nariadenie č. 785/2004
8
Podľa článku 1 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 785/2004 o požiadavkách na poistenie leteckých dopravcov a prevádzkovateľov lietadiel je jeho „cieľom… ustanoviť minimálne poistné požiadavky pre leteckých dopravcov a prevádzkovateľov lietadiel vo vzťahu k cestujúcim, batožine, nákladu a tretím stranám“.
9
Článok 2 tohto nariadenia s názvom „Pôsobnosť“ stanovuje:
„1.   Toto nariadenie sa vzťahuje na všetkých leteckých dopravcov a všetkých prevádzkovateľov lietadiel, ktorí lietajú v rámci územia, z územia, na územie alebo cez územie členského štátu, na ktoré sa vzťahuje zmluva.
2.   Toto nariadenie sa nevzťahuje na:
a)
štátne lietadlá uvedené v článku 3 písm. b) [Chicagského dohovoru];
…“
10
Článok 3 uvedeného nariadenia stanovuje:
„Na účely tohto nariadenia:
a)
‚letecký dopravca‘ znamená podnik leteckej dopravy s platnou prevádzkovou licenciou;
…
c)
‚prevádzkovateľ lietadla‘ znamená osobu alebo subjekt, ktorý nie je leteckým dopravcom a ktorý má stále dispozičné právo na používanie alebo prevádzkovanie lietadla; predpokladá sa, že prevádzkovateľom je fyzická alebo právnická osoba, v ktorej mene je lietadlo registrované, pokiaľ táto osoba nemôže preukázať, že prevádzkovateľom je iná osoba;
…
g)
‚cestujúci‘ znamená každú osobu, ktorá sa zúčastňuje na lete so súhlasom leteckého dopravcu alebo prevádzkovateľa lietadla, s výnimkou členov letovej posádky a palubného personálu, ktorí [sú] v službe;
…“
11
Článok 4 toho istého nariadenia s názvom „Princípy poistenia“ znie:
„1.   Leteckí dopravcovia a prevádzkovatelia lietadiel uvedení v článku 2 musia byť poistení v súlade s týmto nariadením vzhľadom na zodpovednosť osobitne pre letectvo vo vzťahu k cestujúcim, batožine, nákladu a tretím stranám. …
…
3.   Toto nariadenie sa nedotýka pravidiel o zodpovednosti vyplývajúcej z:
–
medzinárodných dohovorov, ktorých zmluvnými stranami sú členské štáty a/alebo Spoločenstvo,
–
práva Spoločenstva a
–
vnútroštátnych právnych predpisov členských štátov.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
12
Dňa 10. mája 2017 vo vojenskom priestore letiska Prešov (Slovensko) pri páde vrtuľníka, ktorého vlastníkom a prevádzkovateľom bolo Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky, zomrel NK, ktorý sa zúčastňoval odborného výcviku členov hasičského a záchranného zboru zahŕňajúceho výcvik na tomto vrtuľníku, zameraný na evakuáciu a záchranu osôb z ťažko dostupného terénu pomocou palubného žeriavu. V okamihu tohto pádu sa uvedený vrtuľník nachádzal vo vise.
13
Na vnútroštátnom súde sa žalobcovia vo veci samej domáhajú náhrady nemajetkovej ujmy utrpenej smrťou NK vo výške 550000 eur pre DZ, 350000 eur pre EO, 350000 eur pre YV, 150000 eur pre YE a 150000 eur pre MP. Na podporu ich nároku uvádzajú príslušné nariadenia Únie týkajúce sa civilného letectva, ktoré majú prednosť pred ustanoveniami slovenského práva, najmä pred ustanoveniami Občianskeho zákonníka. Tvrdia, že tak Montrealský dohovor, ako aj nariadenie č. 785/2004 sú uplatniteľné, keďže na jednej strane NK mal postavenie „cestujúceho“ a na druhej strane žeriavovanie predstavuje osobitný spôsob nastúpenia na palubu.
14
Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky, podporované dvoma poisťovacími spoločnosťami, KOOPERATIVA Poisťovňa a. s., Vienna Insurance Group, a Generali Česká pojišťovna, pôvodne Generali Poisťovňa a. s., tvrdí, že Montrealský dohovor a nariadenie č. 785/2004 sa na konanie vo veci samej neuplatnia, keďže NK nebol „cestujúcim“ v zmysle týchto dvoch právnych predpisov, ale bol členom „palubného personálu“ a že v čase nehody bol zavesený na zariadení vrtuľníka bez toho, aby nastúpil alebo vystúpil z vrtuľníka.
15
KOOPERATIVA Poisťovňa a. s., Vienna Insurance Group tiež spochybňuje uplatniteľnosť Montrealského dohovoru na vec samu, pričom tvrdí, že použitie vrtuľníka v takej situácii, o akú ide vo veci samej, nemožno považovať za „prepravu“ v zmysle článku 1 tohto dohovoru. Tento dohovor sa podľa svojho článku 2 ods. 1 uplatňuje na prepravu vykonávanú štátom výlučne v prípade prepravy cestujúcich z miesta odletu do miesta určenia, čo si nemožno zamieňať s používaním štátnych lietadiel, ako je to v prejednávanej veci, na účely plnenia úloh príslušníkov štátnej služby.
16
Na pojednávaní pred Súdnym dvorom bolo spresnené, že spoločne všetkým žalobcom vo veci samej bola zo strany štátu v súlade so slovenskými právnymi predpismi o sociálnom zabezpečení členov hasičského a záchranného zboru poskytnutá náhrada škody vo výške približne 70000 eur a že im bola výnimočne vyplatená suma 30000 eur z rezervy Ministerstva vnútra Slovenskej republiky.
17
Za týchto podmienok Okresný súd Prešov (Slovensko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 3 písm. g) nariadenia [č. 785/2004] vykladať v tom zmysle, že osoba,
–
ktorá sa nachádza mimo paluby vrtuľníka leteckého dopravcu [Únie], avšak je počas letu vrtuľníka zavesená na žeriavnom lane ako nerozlučnom príslušenstve (či ako súčasti) vrtuľníka a ktorá spolu s vrtuľníkom (cez zavesenie na žeriavnom lane) vzlietla,
–
ktorá bola prepravovaná na základe bezplatnej prepravy vykonávanej štátom (štátny vrtuľník používaný v policajných službách) ako prepravcom na podklade ‚zmluvy o preprave‘ medzi leteckým dopravcom (štátna letka) a zamestnávateľom osoby vykonávajúcej osobitnú úlohu (konkrétne na základe uznesenia vlády Slovenskej republiky č. 411/2006 Z. z., z 10. mája 2006 k návrhu zásad vykonávania letov lietadiel v policajných službách a nariadenia Ministerstva vnútra Slovenskej republiky č. 50/2012 zo 14. marca 2012 o vyžadovaní a schvaľovaní letov, ktorými bolo stanovené, že lietadlo leteckého dopravcu bude vykonávať lety na zabezpečenie úloh zamestnávateľa osoby),
–
účelom prepravy bolo vykonanie osobitnej úlohy, akou je úloha vo veci samej [výkon pracovnej úlohy spočívajúcej v špecializovanom výcviku príslušníkov hasičského a záchranného zboru s využitím leteckej techniky (vrtuľníka) formou cvičenia žeriavovania záchranára a zachraňujúceho],
a
–
ktorá sa na vykonaní úlohy zúčastnila ako cvičiaci člen modulu hasenia, ktorý sa na pokyn pilota a operátora vrtuľníka pripútal k vrtuľníku s využitím žeriavneho lana ako nerozlučného príslušenstva (či súčasti) vrtuľníka a počas vykonávaného letu sa mala žeriavovaním dostať na palubu vrtuľníka,
a)
je cestujúcim?
alebo
b)
patrí k členom letovej posádky alebo patrí k členom palubného personálu?
2.
Má sa článok 17 ods. 1 [Montrealského dohovoru] vykladať v tom zmysle, že osoba sa za podmienok uvedených v prvej otázke považuje za:
a)
cestujúceho,
alebo
b)
za člena letovej posádky alebo za člena palubného personálu?
3.
Či je možné prevádzku štátneho vrtuľníka z 10. mája 2017 považovať za prepravu tak, ako ju definuje a vníma ustanovenie článku 2 ods. 1 a článku 1 [Montrealského dohovoru]?“
O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania
18
Podľa slovenskej vlády je návrh na začatie prejudiciálneho konania neprípustný, pretože nespĺňa požiadavky stanovené v článku 94 písm. b) a c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora. Vnútroštátny súd dostatočne nevymedzil skutkový a právny rámec, do ktorého sa začleňujú prejudiciálne otázky, a nevysvetlil dôvody, ktoré ho viedli k položeniu otázok týkajúcich sa výkladu práva Únie. Okrem toho uplatniteľnosť nariadenia č. 785/2004, ako aj Montrealského dohovoru na vec samu je sporná.
19
Podľa článku 94 písm. a) až c) rokovacieho poriadku je vnútroštátny súd povinný vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania výslovne uviesť skutkový a právny rámec sporu vo veci samej a poskytnúť potrebné vysvetlenia týkajúce sa dôvodov výberu ustanovení práva Únie, o ktorých výklad žiada, ako aj súvislosť, ktorú vnútroštátny súd vidí medzi týmito ustanoveniami a vnútroštátnou právnou úpravou uplatniteľnou v spore, o ktorom rozhoduje. Tieto kumulatívne požiadavky týkajúce sa obsahu návrhu na začatie prejudiciálneho konania sú navyše pripomenuté v bodoch 13, 15 a 16 Odporúčaní Súdneho dvora Európskej únie pre vnútroštátne súdy pri podávaní návrhov na začatie prejudiciálneho konania (Ú. v. EÚ C 380, 2019, s. 1) (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. júna 2023, Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, body 26 a 27).
20
V prejednávanej veci jednak návrh na začatie prejudiciálneho konania obsahuje dostatočne presné zhrnutie relevantných skutkových okolností a jednak vnútroštátny súd v ňom výslovne uvádza, že výklad pojmov práva Únie uvedených v prejudiciálnych otázkach je medzi účastníkmi konania vo veci samej sporný, čo je dôvod, ktorý ho viedol k položeniu otázok Súdnemu dvoru týkajúcich sa výkladu týchto pojmov. Okrem toho súvislosť, ktorú tento súd vidí medzi týmito otázkami a predmetom sporu vo veci samej, dostatočne vyplýva z tohto návrhu, ako aj zo samotného znenia uvedených otázok.
21
Je pravda, že uvedený súd neuviedol obsah ustanovení slovenského práva, podľa ktorých je Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky zodpovedné za nemajetkovú ujmu uvádzanú žalobcami vo veci samej. Keďže však predmetom prejudiciálneho konania nie je výklad vnútroštátnych zákonov a iných právnych predpisov, v duchu spolupráce, ktorou sa musia riadiť vzťahy medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom v priebehu tohto konania, absencia určitých informácií týkajúcich sa vnútroštátneho práva uplatniteľného na spor vo veci samej v návrhu na začatie prejudiciálneho konania nemôže nevyhnutne spôsobiť neprípustnosť tohto návrhu [pozri v tomto zmysle rozsudky z 30. apríla 1986, Asjes a i., 209/84 až 213/84, EU:C:1986:188, bod 12, ako aj zo 6. októbra 2021, LU (Vymáhanie pokút za porušenia pravidiel cestnej premávky), C‑136/20, EU:C:2021:804, bod 32 a citovanú judikatúru].
22
Navyše, ak nie je úplne zrejmé, že výklad právneho predpisu Únie nijako nesúvisí so skutočnosťou alebo predmetom sporu vo veci samej, námietka založená na neuplatniteľnosti tohto ustanovenia na spor vo veci samej nemá vplyv na prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ale patrí do vecného preskúmania položených otázok [rozsudok zo 16. februára 2023, Rzecznik Praw Dziecka a i. (Odklad výkonu rozhodnutia o návrate), C‑638/22 PPU, EU:C:2023:103, bod 53, ako aj citovaná judikatúra].
23
Za týchto podmienok treba návrh na začatie prejudiciálneho konania vyhlásiť za prípustný.
O prejudiciálnych otázkach
O druhej a tretej otázke
24
Svojou druhou a treťou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne a ako prvé, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 17 ods. 1 Montrealského dohovoru v spojení s článkom 1 a článkom 2 ods. 1 tohto dohovoru vykladať v tom zmysle, že môže zakladať nárok na náhradu škody v prospech priamych pozostalých po osobe, ktorá počas svojej účasti na špecializovanom výcviku príslušníkov hasičského a záchranného zboru vo vojenskom priestore letiska jedného zmluvného štátu zomrela v dôsledku pádu vrtuľníka prevádzkovaného policajnými službami, keď bola zavesená na žeriavnom lane spojenom s týmto vrtuľníkom.
25
Podľa článku 1 ods. 1 Montrealského dohovoru sa tento dohovor vzťahuje na každú medzinárodnú prepravu cestujúcich, batožiny alebo nákladu vykonávanú lietadlom vrátane prípadov, keď je táto preprava bezplatná a vykonávaná leteckým dopravným podnikom. Tento článok vo svojom odseku 2 definuje pojem „medzinárodná preprava“ ako „každú prepravu, pri ktorej, podľa dohody zúčastnených strán, leží miesto odletu a miesto určenia, bez ohľadu na to, či dôjde alebo nedôjde k prerušeniu alebo prekladaniu, buď na území dvoch zmluvných štátov alebo na území jedného zmluvného štátu, ak je dohodnutá zastávka na území iného štátu, aj keď tento štát nie je zmluvným štátom“ a spresňuje, že „preprava medzi dvoma bodmi na území jedného zmluvného štátu bez dohodnutej zastávky na území iného štátu sa nepovažuje za medzinárodnú prepravu na účely tohto dohovoru“. Článok 2 ods. 1 uvedeného dohovoru stanovuje, že tento dohovor sa vzťahuje na prepravu vykonávanú štátom alebo právne ustanovenými verejnými orgánmi za predpokladu, že spĺňa podmienky stanovené v uvedenom článku 1.
26
Z článku 1 ods. 1 a 2 a článku 2 ods. 1 Montrealského dohovoru tak vyplýva, že pojmy „medzinárodná preprava“ a „preprava vykonávaná štátom“, od ktorých závisí uplatňovanie tohto dohovoru, predpokladajú presun cestujúcich, batožiny alebo nákladu lietadlom, ktoré sa uskutočňuje podľa ustanovení zmluvných strán z „miesta odletu“ na iné „miesto určenia“ odlišné od tohto „miesta odletu“.
27
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania pritom vyplýva, že účelom operácie uskutočnenej vrtuľníkom dotknutým vo veci samej nebol presun osôb, batožiny alebo tovaru na miesto určenia, ktoré je odlišné od miesta odletu, ale vykonanie špecializovaného výcviku členov hasičského a záchranného zboru formou cvičenia žeriavovania realizovaného vo vojenskom priestore toho istého letiska.
28
Z tohto hľadiska sa spor vo veci samej odlišuje od veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 26. februára 2015, Wucher Helicopter a Euro‑Aviation Versicherung (C‑6/14, EU:C:2015:122, body 40 a 41), keďže v tejto poslednej uvedenej veci bola cieľom dotknutého letu preprava zamestnancov spoločnosti na palube vrtuľníka z miesta odletu tohto vrtuľníka na miesta, kde boli povinní vykonávať každodennú prácu, aby sa následne vrátili na toto miesto odletu.
29
Za týchto podmienok a s výhradou overení, ktoré prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, nespadá operácia, o akú ide vo veci samej, do pôsobnosti Montrealského dohovoru ako „medzinárodná preprava“ alebo „preprava vykonávaná štátom“ v zmysle článku 1 ods. 1 a 2 a článku 2 ods. 1 tohto dohovoru.
30
Takáto operácia nepatrí ani do pôsobnosti nariadenia č. 2027/97. Aj keď článok 1 druhá veta tohto nariadenia rozširuje uplatňovanie príslušných ustanovení Montrealského dohovoru na „prepravu v leteckej doprave v rámci jedného členského štátu“, uplatnenie týchto ustanovení si vyžaduje existenciu takejto prepravy. Ako však vyplýva z bodu 27 tohto rozsudku a s výhradou overení, ktoré prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, v prejednávanej veci nejde ani o „prepravu v leteckej doprave v rámci jedného členského štátu“.
31
Nezávisle od otázky, či by sa osoba, ktorá sa zúčastnila na špecializovanom výcviku, o aký ide vo veci samej, a ktorá bola v okamihu pádu tohto vrtuľníka spojená s daným vrtuľníkom žeriavnym lanom, mala považovať za „cestujúceho“ v zmysle článku 17 ods. 1 Montrealského dohovoru, toto ustanovenie nemôže zakladať nárok na náhradu škody v prospech priamych pozostalých po tejto osobe, keďže takýto výcvik, počas ktorého došlo k nehode zapríčiňujúcej smrť uvedenej osoby, nemožno kvalifikovať ako „medzinárodnú prepravu“ v zmysle článku 1 ods. 1 a 2 tohto dohovoru, ako „prepravu vykonávanú štátom“ v zmysle článku 2 ods. 1 uvedeného dohovoru ani ako „prepravu v leteckej doprave v rámci jedného členského štátu“ v zmysle článku 1 druhej vety nariadenia č. 2027/97 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. septembra 2015, Prüller‑Frey, C‑240/14, EU:C:2015:567, bod 35).
32
Vzhľadom na vyššie uvedené treba na druhú a tretiu otázku odpovedať tak, že článok 17 ods. 1 Montrealského dohovoru v spojení s článkom 1 a článkom 2 ods. 1 tohto dohovoru sa má vykladať v tom zmysle, že nemôže zakladať nárok na náhradu škody v prospech priamych pozostalých po osobe, ktorá pri svojej účasti na špecializovanom výcviku členov hasičského a záchranného zboru, uskutočneného vo vojenskom priestore letiska jedného zmluvného štátu, zomrela v dôsledku pádu vrtuľníka prevádzkovaného policajnými službami, počas toho, ako bola k tomuto vrtuľníku pripútaná pomocou žeriavneho lana, keďže takúto situáciu nemožno kvalifikovať ako „medzinárodnú prepravu“ v zmysle článku 1 uvedeného dohovoru ani ako „prepravu vykonávanú štátom“ v zmysle jeho článku 2 ods. 1.
O prvej otázke
33
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 písm. g) nariadenia č. 785/2004 vykladať v tom zmysle, že osoba, ktorá pri svojej účasti na špecializovanom výcviku členov hasičského a záchranného zboru uskutočneného vo vojenskom priestore letiska jedného zmluvného štátu zomrela v dôsledku pádu vrtuľníka prevádzkovaného policajnými službami, počas toho, ako bola k tomuto vrtuľníku pripútaná pomocou žeriavneho lana, spadá pod pojem „cestujúci“ v zmysle tohto ustanovenia.
34
Na úvod treba pripomenúť, že v rámci postupu spolupráce upraveného v článku 267 ZFEÚ prináleží Súdnemu dvoru poskytnúť vnútroštátnemu súdu všetky aspekty výkladu práva Únie, ktoré môžu byť užitočné na rozhodnutie veci, ktorú prejednáva, a to bez ohľadu na to, či ich vnútroštátny súd uviedol alebo neuviedol v znení svojich otázok. V tejto súvislosti prináleží Súdnemu dvoru, aby zo všetkých informácií, ktoré poskytol vnútroštátny súd, a najmä z odôvodnenia návrhu na začatie prejudiciálneho konania, vybral tie právne ustanovenia, ktoré si so zreteľom na predmet sporu vyžadujú výklad (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. decembra 1990, SARPP, C‑241/89, EU:C:1990:459, bod 8, a z 15. júla 2021, DocMorris, C‑190/20, EU:C:2021:609, bod 23, ako aj citovanú judikatúru).
35
V prejednávanej veci treba na účely poskytnutia užitočnej odpovede vnútroštátnemu súdu preskúmať, či taký nárok na náhradu škody, akým je nárok, ktorého sa dovolávajú žalobcovia vo veci samej, sa môže zakladať na nariadení č. 785/2004, ktorého cieľom je podľa jeho článku 1 ods. 1 „ustanoviť minimálne poistné požiadavky pre leteckých dopravcov a prevádzkovateľov lietadiel vo vzťahu k cestujúcim, batožine, nákladu a tretím osobám“.
36
Pojem „letecký dopravca“ je definovaný v článku 3 písm. a) nariadenia č. 785/2004 ako „podnik leteckej dopravy s platnou prevádzkovou licenciou“. Článok 3 písm. c) tohto nariadenia definuje pojem „prevádzkovateľ lietadla“ ako „osobu alebo subjekt, ktorý nie je leteckým dopravcom a ktorý má stále dispozičné právo na používanie alebo prevádzkovanie lietadla“, a spresňuje, že „predpokladá sa, že prevádzkovateľom je fyzická alebo právnická osoba, v ktorej mene je lietadlo registrované, pokiaľ táto osoba nemôže preukázať, že prevádzkovateľom je iná osoba“.
37
Podľa článku 2 ods. 1 nariadenia č. 785/2004 sa toto nariadenie vzťahuje „na všetkých leteckých dopravcov a všetkých prevádzkovateľov lietadiel, ktorí lietajú v rámci územia, z územia, na územie alebo cez územie členského štátu, na ktoré sa vzťahuje Zmluva“. Podľa článku 4 ods. 1 a 3 tohto nariadenia títo leteckí dopravcovia a títo prevádzkovatelia lietadiel musia byť poistení „vzhľadom na zodpovednosť osobitne pre letectvo vo vzťahu k cestujúcim, batožine, nákladu a tretím stranám“. Táto zodpovednosť podlieha medzinárodným dohovorom, ktorých zmluvnými stranami sú členské štáty a/alebo Únia, právu Únie alebo vnútroštátnemu právu členských štátov.
38
Článok 2 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 785/2004 však vylučuje z pôsobnosti tohto nariadenia „štátne lietadlá“ uvedené v článku 3 písm. b) Chicagského dohovoru. Článok 3 písm. a) tohto dohovoru stanovuje, že tento dohovor „sa bude vzťahovať len na civilné lietadlá a nebude sa vzťahovať na štátne lietadlá“ [neoficiálny preklad]. Tento článok 3 písm. b) spresňuje, že „lietadlá používané vo vojenských, colných a policajných službách budú považované za štátne lietadlá“ [neoficiálny preklad].
39
V prejednávanej veci zo znenia prvej otázky vyplýva, že vrtuľník, pri ktorého páde zomrel NK, je „štátnym vrtuľníkom používaným v policajných službách“ a že tento vrtuľník bol na základe dvoch aktov slovenského práva pridelený na špecializovaný výcvik príslušníkov hasičského a záchranného zboru.
40
Z toho vyplýva, že prevádzkovateľ takéhoto lietadla nepodlieha požiadavkám v oblasti poistenia stanoveným nariadením č. 785/2004, pokiaľ ide o cestujúcich, batožinu, náklad a tretie osoby v súlade s článkom 4 ods. 1 tohto nariadenia. Za týchto podmienok nie je potrebné vykladať pojmy „cestujúci“ a „členovia letovej posádky a palubného personálu, ktorí [sú] v službe“ v zmysle článku 3 písm. g) uvedeného nariadenia.
41
Vzhľadom na vyššie uvedené treba na prvú otázku odpovedať tak, že ustanovenia článku 1 ods. 1 v spojení s článkom 2 ods. 2 písm. a) a článkom 4 ods. 1 nariadenia č. 785/2004 sa majú vykladať v tom zmysle, že nemôžu zakladať nárok na náhradu škody v prospech priamych pozostalých po osobe, ktorá pri svojej účasti na špecializovanom výcviku členov hasičského a záchranného zboru uskutočneného vo vojenskom priestore letiska jedného zmluvného štátu zomrela v dôsledku pádu vrtuľníka prevádzkovaného policajnými službami, počas toho, ako bola k tomuto vrtuľníku predstavujúcemu „štátne lietadlo“ pripútaná pomocou žeriavneho lana.
O trovách
42
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:
1.
Článok 17 ods. 1 Dohovoru o zjednotení niektorých pravidiel pre medzinárodnú leteckú dopravu, uzavretého 28. mája 1999 v Montreale, podpísaného Európskym spoločenstvom 9. decembra 1999 a schváleného v jeho mene rozhodnutím Rady 2001/539/ES z 5. apríla 2001, v spojení s článkom 1 a článkom 2 ods. 1 tohto Dohovoru
sa má vykladať v tom zmysle, že:
nemôže zakladať nárok na náhradu škody v prospech priamych pozostalých po osobe, ktorá pri svojej účasti na špecializovanom výcviku členov hasičského a záchranného zboru, uskutočneného vo vojenskom priestore letiska jedného zmluvného štátu, zomrela v dôsledku pádu vrtuľníka prevádzkovaného policajnými službami, počas toho, ako bola k tomuto vrtuľníku pripútaná pomocou žeriavneho lana, keďže takúto situáciu nemožno kvalifikovať ako „medzinárodnú prepravu“ v zmysle článku 1 uvedeného dohovoru ani ako „prepravu vykonávanú štátom“ v zmysle jeho článku 2 ods. 1.
2.
Ustanovenia článku 1 ods. 1 v spojení s článkom 2 ods. 2 písm. a) a článkom 4 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 785/2004 z 21. apríla 2004 o požiadavkách na poistenie leteckých dopravcov a prevádzkovateľov lietadiel
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
nemôžu zakladať nárok na náhradu škody v prospech priamych pozostalých po osobe, ktorá pri svojej účasti na špecializovanom výcviku členov hasičského a záchranného zboru uskutočneného vo vojenskom priestore letiska jedného zmluvného štátu zomrela v dôsledku pádu vrtuľníka prevádzkovaného policajnými službami, počas toho, ako bola k tomuto vrtuľníku predstavujúcemu „štátne lietadlo“ pripútaná pomocou žeriavneho lana.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: slovenčina.