62015CC0680
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
YVES BOT
prednesené 19. januára 2017 (
1
)
Spojené veci C‑680/15 a C‑681/15
Asklepios Kliniken Langen‑Seligenstadt GmbH (C‑680/15),
Asklepios Dienstleistungsgesellschaft mbH (C‑681/15)
proti
Ivanovi Feljovi,
Vittorii Grafovej
[návrhy na začatie prejudiciálneho konania, ktoré podal Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovný súd, Nemecko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Smernica 2001/23/ES — Článok 3 ods. 1 a 3 — Zachovanie práv zamestnancov pri prevode podniku — Ustanovenie pracovnej zmluvy, ktoré odkazuje na pracovné podmienky stanovené kolektívnou zmluvou, ako aj na zmeny týchto pracovných podmienok, ku ktorým došlo po prevode podniku“
1.
Tieto návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu článku 3 smernice Rady 2001/23/ES z 12. marca 2001 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov (
2
), ako aj článku 16 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
2.
Tieto návrhy boli podané v rámci sporu medzi pánom Ivanom Feljom a pani Vittoriou Grafovou (ďalej len „žalobcovia“) a spoločnosťami Asklepios Kliniken Langen‑Seligenstadt GmbH a Asklepios Dienstleistungsgesellschaft mbH (ďalej len „Asklepios“), týkajúceho sa uplatnenia kolektívnej zmluvy.
3.
Po vydaní rozsudkov z 9. marca 2006, Werhof (C‑499/04, EU:C:2006:168, ďalej len „rozsudok Werhof“), a z 18. júla 2013, Alemo‑Herron a i. (C‑426/11, EU:C:2013:521, ďalej len „rozsudok Alemo‑Herron a i.“), predstavuje všeobecnú problematiku, ktorú nastoľuje táto vec, otázka, či zamestnávateľ, ktorý je nadobúdateľom, môže byť po prevode závodu viazaný povinnosťou uplatňovať pracovné podmienky vyplývajúce z kolektívnych zmlúv, ktoré boli prijaté po tomto prevode.
4.
Osobitosťou citovaných rozsudkov, ako aj tejto veci je to, že kolektívne zmluvy sa na pracovné vzťahy medzi zamestnávateľom a jeho zamestnancami uplatňujú na základe odkazu na tieto zmluvy, uvedeného v pracovných zmluvách.
5.
Pracovné zmluvy tak môžu obsahovať dva druhy ustanovení upravujúcich odkaz, a to buď statické, alebo dynamické.
6.
Tieto ustanovenia sa uplatňujú staticky alebo dynamicky podľa toho, či odkazujú iba na určitú platnú kolektívnu zmluvu, alebo aj na budúci vývoj, ku ktorému dôjde v tejto zmluve.
7.
Statické ustanovenia tak odkazujú na konkrétnu kolektívnu zmluvu, a to iba v jej znení platnom ku dňu prevodu.
8.
Naopak, pokiaľ zmluvné strany pracovnej zmluvy zahrnú do tejto zmluvy dynamickú klauzulu, dohodli sa na tom, že určité hmotnoprávne prvky pracovnoprávneho vzťahu, ktorý medzi nimi existuje, musia dynamicky vyplývať z externého právneho rámca a naďalej podliehať zmenám. Uplatniteľné pracovné podmienky tak zodpovedajú kolektívnym zmluvám, ktoré sú pravidelne dojednávané príslušnými organizáciami.
9.
To, že sa do pracovných zmlúv zahŕňa tento druh ustanovení, sa v kontexte nemeckého práva vysvetľuje snahou zaručiť zamestnancom práva bez ohľadu na ich členstvo v odboroch.
10.
Tieto ustanovenia upravujúce odkaz tak umožňujú zamestnávateľom, ktorí sú členmi zväzu zamestnávateľov, ktorá dojednala a prijala sektorovú kolektívnu zmluvu, uplatňovať túto kolektívnu zmluvu aj na zamestnancov, ktorí nie sú členmi odborov.
11.
Tieto ustanovenia upravujúce odkaz tiež umožňujú zamestnávateľom, ktorí nie sú členmi zväzu zamestnávateľov, ktorý dojednal a prijal kolektívnu zmluvu, uplatňovať túto kolektívnu zmluvu na zamestnancov (tých, ktorí sú členmi odborov, aj tých, ktorí nimi nie sú) dobrovoľne.
12.
V prejednávanej veci ide práve o tento posledný druh situácií: prevádzateľ, ktorý nie je členom zväzu zamestnávateľov, ktorá dojednala a prijala kolektívnu zmluvu, sa rozhodol zahrnúť do pracovných zmlúv svojich zamestnancov ustanovenie odkazujúce na túto kolektívnu zmluvu. Toto ustanovenie upravujúce odkaz je dynamické, keďže sa vzťahuje aj na budúci vývoj uvedenej kolektívnej zmluvy.
13.
V nadväznosti na prevod závodu prevádzateľa sa nadobúdateľ domnieva, že nie je povinný uplatňovať pracovné podmienky vyplývajúce zo zmien kolektívnej zmluvy, ku ktorým došlo po prevode.
14.
Súdny dvor je požiadaný o to, aby rozhodol, či za takýchto podmienok smernica 2001/23 bráni dynamickému charakteru ustanovenia upravujúceho odkaz. Inak povedané, bráni táto smernica tomu, aby bol nadobúdateľ povinný uplatňovať pracovné podmienky vyplývajúce z budúceho vývoja kolektívnej zmluvy, na ktorú odkazujú pracovné zmluvy?
15.
V týchto návrhoch na túto otázku odpoviem kladne.
I – Právny rámec
A –
Právo Únie
16.
Článok 1 ods. 1 písm. a) smernice 2001/23, ktorá nahrádza a kodifikuje smernicu 77/187/EHS (
3
), stanovuje:
„Táto smernica sa vzťahuje na každý prevod podnikov, závodov alebo čas[ti] podniku alebo závodu na iného zamestnávateľa v dôsledku právneho prevodu alebo zlúčenia.“
17.
Článok 3 tejto smernice stanovuje:
„1.   Práva a povinnosti prevádzateľa vyplývajúce z pracovnej zmluvy alebo z pracovnoprávneho vzťahu, ktorý existoval ku dňu prevodu, sa z dôvodu tohto prevodu prevedú na nadobúdateľa.
…
3.   Po prevode nadobúdateľ naďalej dodržiava podmienky dohodnuté v každej kolektívnej zmluve za tých istých podmienok, ktoré platili pre prevádzateľa podľa danej zmluvy, až do dňa ukončenia alebo uplynutia kolektívnej zmluvy, alebo nadobudnutia platnosti, alebo uplatnenia inej kolektívnej zmluvy.
Členské štáty môžu obmedziť obdobie dodržiavania týchto podmienok s výhradou, že nebude kratšie ako jeden rok.
…“
18.
Uvedená smernica vo svojom článku 8 stanovuje:
„Táto smernica nemá vplyv na právo členských štátov uplatňovať alebo prijímať zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia, ktoré sú pre zamestnancov výhodnejšie, alebo podporovať, alebo povoľovať uzatváranie kolektívnych zmlúv alebo zmlúv medzi sociálnymi partnermi, ktoré sú pre zamestnancov výhodnejšie.“
B –
Nemecké právo
19.
V Nemecku sú práva a povinnosti v prípade prevodu závodu upravené § 613a Bürgerliches Gesetzbuch (Občiansky zákonník, ďalej len „BGB“), ktorého odsek 1 znie:
„Ak sa závod alebo časť závodu prevádza na základe právneho úkonu na iného vlastníka, tento vstupuje do práv a povinností, ktoré vznikli z pracovných zmlúv účinných v čase prevodu. Ak sú tieto práva a povinnosti upravené právnymi pravidlami kolektívnej zmluvy alebo podnikovou dohodou, stávajú sa integrálnou súčasťou pracovnoprávneho vzťahu medzi novým vlastníkom a zamestnancom a nemôžu byť zmenené na ujmu zamestnancovi pred uplynutím jedného roka odo dňa prevodu. Druhá veta sa neuplatňuje v prípade, že sú práva a povinnosti nového vlastníka upravené ustanoveniami inej kolektívnej zmluvy alebo inou podnikovou dohodou. Pred uplynutím lehoty jedného roka, uvedenej v druhej vete, môžu byť tieto práva a povinnosti zmenené, ak už kolektívna zmluva alebo podniková dohoda nie je platná, alebo ak neexistuje vzájomný záväzok podriadiť sa inej kolektívnej zmluve, ktorej uplatnenie je dohodnuté medzi novým vlastníkom a zamestnancom.“
II – Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
20.
Žalobcovia sú zamestnaní v nemocnici Dreieich‑Lange (Nemecko), žalobca od roku 1978 ako údržbár/záhradník a žalobkyňa od roku 1986 ako zdravotnícka asistentka. Po tom, ako komunálny samosprávny celok Offenbach (Nemecko) previedol nemocnicu v roku 1995 na GmbH (spoločnosť s ručením obmedzeným), organizovanú podľa súkromného práva, časť závodu, v ktorom sú zamestnaní žalobcovia, sa v roku 1997 previedla na podnik KLS Facility Management GmbH (ďalej len „KLS FM“).
21.
Spoločnosť KLS FM, ktorá nebola členom žiadneho zväzu zamestnávateľov, sa jednotlivými zmluvami so žalobcami dohodla, že ich pracovný pomer sa tak, ako to bolo pred prevodom, bude spravovať Bundesmanteltarifvertrag für Arbeiter gemeindlicher Verwaltungen und Betriebe (spolková kolektívna zmluva zamestnancov vo verejnej službe a v závodoch, ďalej len „BMT‑G II“) a kolektívnymi zmluvami, ktoré ju dopĺňajú, menia alebo nahrádzajú.
22.
Následne sa KLS FM stala súčasťou skupiny Asklepios. Táto skupina združuje mnohé podniky v nemocničnom sektore.
23.
K 1. júlu 2008 bola časť závodu, v ktorej sú zamestnaní žalobcovia, prevedená zo spoločnosti KLS FM na inú spoločnosť zo skupiny, a to Asklepios. Ani táto spoločnosť nebola, a ani v súčasnosti nie je ako člen zväzu zamestnávateľov viazaná BMT‑G II ani Tarifvertrag für den öffentlichen Dienst (kolektívna zmluva pre verejnú službu, ďalej len „TVöD“), ktorá ju od 1. októbra 2005 nahrádza, ani Tarifvertrag zur Überleitung der Beschäftigten der kommunalen Arbeitgeber in den TVöD und zur Regelung des Übergangsrechts (kolektívna zmluva, ktorá bola dojednaná v tejto súvislosti, obsahujúca prechodné ustanovenia, ďalej len „TVÜ‑VKA“).
24.
Žalobcovia navrhovali, aby súdy konštatovali, že ustanovenia TVöD a kolektívnych zmlúv, ktoré ju dopĺňajú, ako aj ustanovenia TVÜ‑VKA sa na ich pracovný pomer uplatňujú vždy v platnom znení, t. j. dynamickým spôsobom.
25.
Asklepios tvrdila, že smernica 2001/23 a článok 16 Charty bránia tomu, aby nastal právny účinok stanovený vnútroštátnym právom, ktorým je dynamické uplatnenie pravidiel kolektívnych zmlúv pre verejnú službu, na ktoré odkazuje pracovná zmluva. Podľa jej názoru to po prevode vedie k tomu, že pracovné podmienky, ktoré sú dohodnuté v pracovnej zmluve a založené na kolektívnych zmluvách uvedených v tejto pracovnej zmluve, sa na pracovný pomer uplatnia iba staticky.
26.
Súdy nižšieho stupňa žalobám, ktoré podali žalobcovia, vyhoveli.
27.
Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovný súd, Nemecko), na ktorý bol podaný opravný prostriedok „Revision“, žiada, aby Súdny dvor v rámci prejudiciálneho konania rozhodol o týchto otázkach:
„I
1.
Bráni článok 3 smernice 2001/23 vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje, že v prípade prevodu podniku alebo závodu prejdú na nadobúdateľa v nezmenenej podobe všetky pracovné podmienky, ktoré boli medzi prevádzateľom a zamestnancom dohodnuté na základe zásady autonómie vôle a v individuálnej pracovnej zmluve, ako keby sa na nich sám so zamestnancom dohodol v individuálnej pracovnej zmluve, ak vnútroštátne právo priznáva nadobúdateľovi možnosti úpravy či už dohodou alebo jednostranne?
2.
V prípade kladnej odpovede na prvú otázku ako celok alebo v súvislosti s určitou skupinou individuálne dohodnutých pracovných podmienok vyplývajúcich z pracovnej zmluvy medzi prevádzateľom a zamestnancom:
Vyplýva z uplatnenia článku 3 smernice 2001/23, že z prevodu v nezmenenej podobe na nadobúdateľa treba vyňať určité pracovné podmienky dohodnuté na základe zásady autonómie vôle medzi prevádzateľom a zamestnancami a že sa majú prispôsobiť len z dôvodu prevodu podniku alebo závodu?
3.
Ak podľa odpovedí Súdneho dvora na prvú a druhú prejudiciálnu otázku nedochádza k prevodu v nezmenenej podobe na nadobúdateľa odkazujúceho ustanovenia dohodnutého v individuálnej zmluve, podľa ktorého sa určité pravidlá z kolektívnej zmluvy dynamickým spôsobom a na základe zásady autonómie vôle stávajú obsahom pracovnej zmluvy:
a)
platí to aj vtedy, keď ani prevádzateľ, ani nadobúdateľ nie sú priamo či nepriamo stranou kolektívnej zmluvy, t. j. ak by sa pravidlá vyplývajúce z kolektívnej zmluvy za každých okolností neuplatňovali na pracovný vzťah s prevádzateľom už pred prevodom podniku alebo závodu v prípade neuvedenia odkazujúceho ustanovenia v pracovnej zmluve na základe zásady autonómie vôle?
b)
V prípade kladnej odpovede na túto otázku:
Platí to aj vtedy, keď sú prevádzateľ a nadobúdateľ podnikmi tej istej skupiny?
II.
Bráni článok 16 [Charty] vnútroštátnej úprave, ktorá preberá smernice 77/187 alebo 2001/23 a ktorá sa stanovuje, že pri prevode podniku alebo závodu je nadobúdateľ viazaný aj podmienkami pracovnej zmluvy dohodnutými v individuálnej zmluve medzi prevádzateľom a zamestnancom na základe zásady autonómie vôle ešte pred prevodom závodu tak, ako keby ich dohodol sám nadobúdateľ v prípade, že tieto podmienky dynamickým spôsobom preberajú do pracovnej zmluvy osobitné pravidlá kolektívnej zmluvy, ktoré by sa na pracovný vzťah inak neuplatňovali, ak vnútroštátne právo upravuje pre nadobúdateľa možnosti úpravy tak dohodou, ako aj jednostranne?“
III – Moja analýza
28.
Svojimi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, vnútroštátny súd v podstate žiada, aby Súdny dvor rozhodol, či sa článok 3 smernice 2001/23 vykladaný s ohľadom na článok 16 Charty má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej úprave stanovujúcej, že v prípade prevodu závodu sa zachovanie práv a povinností vyplývajúcich pre prevádzateľa z pracovnej zmluvy vzťahuje aj na ustanovenie takejto pracovnej zmluvy, ktoré dynamickým spôsobom odkazuje na pracovné podmienky stanovené kolektívnou zmluvou, keď vnútroštátne právo upravuje pre nadobúdateľa možnosť zmeny tak dohodou, ako aj jednostranne. Vnútroštátny súd zdôrazňuje skutočnosť, že jednak ani prevádzateľ, ani nadobúdateľ nie je stranou predmetnej kolektívnej zmluvy ani k takej strane nepatrí, a jednak že prevádzateľ a nadobúdateľ sú podnikmi tej istej skupiny.
A –
Úvodné pripomienky
29.
Hneď na úvod je podľa môjho názoru potrebné sa vrátiť k dvom precedensom, ktorými sú rozsudky Werhof a Alemo‑Herron a i.
1. Rozsudok Werhof
30.
Táto vec má svoj pôvod v pracovnej zmluve, ktorá pokiaľ ide o vývoj miezd, odkazovala na platnú kolektívnu zmluvu, dojednanú a podpísanú zväzom zamestnávateľov, ku ktorému patril prevádzaný podnik, no nadobúdateľ nie. Zmluvné ustanovenie, o aké išlo v tejto veci, bolo statickej povahy, čo znamená, že odkazovalo na konkrétnu platnú kolektívnu zmluvu, a nie na kolektívne zmluvy, ktoré ju nahradia v budúcnosti.
31.
Po prevode časti závodu, v ktorej pracoval pán Werhof, bola uzavretá nová kolektívna zmluva. Keďže táto kolektívna zmluva stanovovala zvýšenie mzdy, pán Werhof žiadal, aby sa jeho zamestnávateľ považoval za povinného uplatniť na neho toto zvýšenie mzdy.
32.
Pán Werhof tak tvrdil, že ak individuálna pracovná zmluva obsahuje ustanovenie odkazujúce na kolektívnu zmluvu v určitom sektore, toto ustanovenie má nutne „dynamickú“ povahu a podľa článku 3 ods. 1 smernice 77/187, ktorý zodpovedá článku 3 ods. 1 smernice 2001/23, odkazuje na kolektívne zmluvy uzavreté po dni prevodu podniku.
33.
Súdny dvor s týmto tvrdením nesúhlasil. Naopak rozhodol, že toto ustanovenie sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby v prípade, ak pracovná zmluva odkazuje na kolektívnu zmluvu záväznú pre prevádzateľa, nadobúdateľ, ktorý nie je stranou tejto zmluvy, nebol viazaný kolektívnymi zmluvami nasledujúcimi po kolektívnej zmluve platnej v čase prevodu závodu.
34.
Na to, aby Súdny dvor dospel k takémuto riešeniu, použil toto odôvodnenie.
35.
Súdny dvor najprv uviedol, že na zmluvné ustanovenie upravujúce odkaz, o aké ide v tejto veci, sa vzťahuje článok 3 ods. 1 smernice 77/187. Z toho vyplýva, že v zmysle tejto smernice „práva a záväzky vyplývajúce z kolektívnej zmluvy, na ktorú odkazuje pracovná zmluva, z dôvodu tejto právnej skutočnosti prechádzajú na nového vlastníka, aj keď tento nový vlastník nie je stranou žiadnej kolektívnej zmluvy… Preto práva a záväzky vyplývajúce z kolektívnej zmluvy sú po prevode podniku naďalej záväzné pre nového vlastníka“ (
4
).
36.
Podľa Súdneho dvora je preto jasné, že práva a povinnosti vyplývajúce z kolektívnej zmluvy, na ktorú odkazuje ustanovenie obsiahnuté v pracovnej zmluve, sa na nadobúdateľa prevádzajú práve na základe článku 3 ods. 1 smernice 77/187.
37.
Po tom, ako Súdny dvor spresnil vyššie uvedené, sa malo ďalej posúdiť, či sa má vzhľadom na pravidlá obsiahnuté v smernici 77/187 tento druh ustanovení vykladať tak, že odkazuje na kolektívnu zmluvu, ktorá je u prevádzateľa platná v čase prevodu, alebo širšie, na budúci vývoj tejto zmluvy.
38.
Súdny dvor nato sformuloval viacero pravidiel, ktoré, ako sa ukáže, sú plne relevantné pre poskytnutie odpovedí na otázky, ktoré položil Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovný súd) v rámci prejednávanej veci.
39.
Súdny dvor totiž jasne uviedol, že „pre výklad článku 3 ods. 1 smernice [77/187] odkaz na kolektívnu zmluvu nemôže mať širší dosah ako zmluva, na ktorú odkazuje. Preto je potrebné prihliadnuť na článok 3 ods. 2 smernice upravujúci obmedzenie zásady uplatniteľnosti [tejto] kolektívnej zmluvy, na ktorú odkazuje pracovná zmluva“ (
5
).
40.
Súdny dvor tak stanovuje pravidlo, podľa ktorého v prípade, že ide o zmluvné ustanovenie upravujúce odkaz na pracovné podmienky stanovené kolektívnou zmluvou, ak k prevodu práv a povinností na nadobúdateľa dochádza na základe článku 3 ods. 1 smernice 77/187, nič to nemení na skutočnosti, že sa toto ustanovenie má vykladať s prihliadnutím na článok 3 ods. 2 tejto smernice, ktorý zodpovedá článku 3 ods. 3 smernice 2001/23. V tejto súvislosti pripomínam, že toto ustanovenie uvedené ako posledné stanovuje dočasné zachovanie pracovných podmienok vyplývajúcich z kolektívnych zmlúv v prípade prevodu závodu.
41.
Podľa Súdneho dvora z toho na základe znenia článku 3 ods. 2 smernice 77/187 vyplýva, že na jednej strane sú pracovné podmienky upravené kolektívnou zmluvou „zachované iba do ukončenia alebo uplynutia jej platnosti alebo do vstupu do platnosti inej kolektívnej zmluvy. [Z tejto] smernice preto vôbec nevyplýva, že by zákonodarca [Únie] mal úmysel zaviazať nadobúdateľa dodržiavať iné kolektívne zmluvy ako tie, ktoré boli platné v čase prevodu, a uložiť mu tým povinnosť dodatočne meniť pracovné podmienky v súlade s novou kolektívnou zmluvou uzavretou po prevode“ (
6
).
42.
Súdny dvor spresňuje, že „toto posúdenie zodpovedá aj účelu tejto smernice, ktorý je obmedzený na zachovanie práv a záväzkov pracovníkov platných v čase prevodu. Naopak, zo smernice [77/187] nevyplýva úmysel chrániť očakávania, a tým aj hypotetické nároky vyplývajúce z vývoja kolektívnych zmlúv v budúcnosti“ (
7
).
43.
Na druhej strane Súdny dvor uviedol, že tak ako sa uvádza v samotnom znení článku 3 ods. 2 smernice 77/187, „členské štáty môžu obmedziť obdobie zachovania pracovných podmienok vyplývajúcich z kolektívnej zmluvy s podmienkou, že toto obdobie nebude kratšie ako jeden rok“ (
8
).
44.
Súdny dvor navyše spresnil, že „aj keď v súlade s účelom smernice je namieste chrániť záujmy pracovníkov, ktorých sa prevod dotýka, nedá sa odhliadnuť ani od záujmov nadobúdateľa, ktorý musí mať možnosť vykonať úpravy a prispôsobenia potrebné na ďalší výkon svojej činnosti“ (
9
).
45.
Súdny dvor následne konfrontoval požiadavku žalobcu, aby sa zmluvné ustanovenie vykladalo dynamicky, so slobodou združovania nadobúdateľa.
46.
V tejto súvislosti podľa Súdneho dvora „‚statický‘ výklad tohto ustanovenia… umožňuje vyhnúť sa tomu, aby zamestnávateľ, ktorý nie je stranou kolektívnej zmluvy, bol viazaný jej budúcim vývojom. Jeho právo nezdružovania je preto v plnej miere zaručené“ (
10
). Za týchto okolností „žalobca nemôže tvrdiť, že ustanovenie individuálnej pracovnej zmluvy odkazujúce na kolektívne zmluvy uzavreté v určitom sektore má nutne ‚dynamickú‘ povahu, a na základe článku 3 ods. 1 smernice [77/187] odkazuje na kolektívne zmluvy uzavreté po dni prevodu podniku“ (
11
).
47.
Práve na základe tohto odôvodnenia dospel Súdny dvor k riešeniu uvedenému v bode 33 týchto návrhov.
48.
Hoci Súdny dvor vzhľadom na kontext, v akom mu boli položené prejudiciálne otázky, nezašiel až tak ďaleko, že by rozhodol, že článok 3 smernice 77/187 bráni tomu, aby kolektívne zmluvy, ktoré boli uzavreté po prevode závodu, mohli byť vynútiteľné voči nadobúdateľovi, jeho odôvodnenie obsahuje zárodky tohto riešenia, ktoré sa napokon o niekoľko rokov neskôr uplatní v rozsudku Alemo‑Herron a i. Ako sa však ukáže, Súdny dvor na to, aby dospel k tomuto riešeniu, uvádza odlišné odôvodnenie.
2. Rozsudok Alemo‑Herron a i.
49.
Táto vec má svoj pôvod v tom, že jedna z rád londýnskeho samosprávneho mestského obvodu previedla ako podnik oddelenie pre voľnočasové aktivity na súkromný podnik, pričom zamestnanci tohto oddelenia sa stali zamestnancami tohto súkromného podniku. Tento podnik zase následne uvedené oddelenie previedol na ďalší súkromný podnik.
50.
V čase, keď bolo oddelenie pre voľnočasové aktivity súčasťou verejného sektora, sa na zamestnancov tohto oddelenia vzťahovali pracovné podmienky dojednávané pravidelne v rámci NJC, orgánu kolektívneho vyjednávania v miestnom verejnom sektore. Dodržiavanie zmlúv dojednaných v rámci NJC nevyplývalo zo zákona, ale zo zmluvného ustanovenia obsiahnutého v pracovnej zmluve.
51.
Po prevode podniku bola v rámci NJC uzavretá nová zmluva. Podnik, ktorý bol nadobúdateľom, usudzoval, že keďže bola táto zmluva uzavretá po prevode, nie je ňou viazaný, a následne odmietol uplatniť na zamestnancov z nej vyplývajúce zvýšenie mzdy z dôvodu, že táto zmluva bola uzavretá po prevode.
52.
Súdny dvor v prejudiciálnom konaní v rámci sporu medzi zamestnancami a podnikom, ktorý bol nadobúdateľom, rozhodol, že článok 3 smernice 2001/23 sa má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby členský štát v prípade prevodu podniku stanovil, že dynamické ustanovenia odkazujúce na kolektívne zmluvy, ktoré boli dohodnuté a prijaté po dátume prevodu, sú voči nadobúdateľovi vynútiteľné, pokiaľ tento nadobúdateľ nemal možnosť zúčastniť sa na procese vyjednávania o takýchto kolektívnych zmluvách, ktoré boli uzavreté po prevode.
53.
Na to, aby Súdny dvor dospel k tomuto riešeniu, začal pripomenutím toho, že z jeho rozsudku Werhof vyplýva, že článok 3 ods. 1 smernice 77/187 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby v prípade, ak pracovná zmluva odkazuje na kolektívnu zmluvu záväznú pre prevádzateľa, nadobúdateľ, ktorý nie je stranou tejto zmluvy, nebol viazaný kolektívnymi zmluvami nasledujúcimi po kolektívnej zmluve platnej v čase prevodu podniku.
54.
Keďže toto ustanovenie nebráni tomu, aby vnútroštátne právo stanovilo, že ustanovenie obsahujúce odkaz má iba statický charakter, Súdny dvor následne preveril, či článok 8 smernice 2001/23 môže umožniť členským štátom prijať vnútroštátnu úpravu, ktorá je pre zamestnancov výhodnejšia. V tejto súvislosti pripomínam, že toto ustanovenie spresňuje, že táto smernica „nemá vplyv na právo členských štátov uplatňovať alebo prijímať zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia, ktoré sú pre zamestnancov výhodnejšie, alebo podporovať či povoľovať uzatváranie kolektívnych zmlúv alebo zmlúv medzi sociálnymi partnermi, ktoré sú pre zamestnancov výhodnejšie“. Toto preverenie bolo podľa Súdneho dvora odôvodnené skutočnosťou, že dynamické ustanovenia upravujúce odkaz sa javia ako priaznivejšie pre zamestnancov než statické ustanovenia.
55.
Súdny dvor pri posúdení voľnej úvahy, ktorú členským štátom ponecháva článok 8 smernice 2001/23 za okolností tejto veci, zdôraznil nasledujúce skutočnosti.
56.
Po prvé podľa jeho názoru cieľom smernice 2001/23 „nie je chrániť pri prevode podniku výlučne záujmy zamestnancov, ale má zabezpečiť spravodlivú rovnováhu medzi záujmami týchto zamestnancov na jednej strane a záujmami nadobúdateľa na druhej strane. Konkrétnejšie spresňuje, že nadobúdateľ musí mať možnosť vykonať úpravy a prispôsobenia potrebné na ďalší výkon svojej činnosti“ (
12
).
57.
Uvedené je o to dôležitejšie v prípade, že ide o prevod podniku z verejného sektora do súkromného sektora. (
13
) Podľa Súdneho dvora pritom „dynamické ustanovenie odkazujúce na kolektívne zmluvy, ktoré boli dohodnuté a prijaté po dátume prevodu dotknutého podniku a určené na úpravu vývoja pracovných podmienok vo verejnom sektore, môže značne obmedziť voľnú úvahu nevyhnutnú na to, aby nadobúdateľ prijal uvedené opatrenia na prispôsobenie a úpravu“ (
14
). Súdny dvor usúdil, že „v takej situácii môže takéto ustanovenie ohroziť spravodlivú rovnováhu medzi záujmami nadobúdateľa v postavení zamestnávateľa na jednej strane a záujmami zamestnancov na druhej strane“ (
15
).
58.
Po druhé Súdny dvor usúdil, že výklad článku 3 smernice 2001/23 má byť v súlade s článkom 16 Charty, v ktorom sa uvádza sloboda podnikania, ktorej jedna zo zložiek je zmluvná sloboda. (
16
)
59.
Podľa Súdneho dvora „vzhľadom na článok 3 smernice 2001/23 z toho vyplýva, že na základe slobody podnikania musí mať nadobúdateľ možnosť účinne uplatniť svoje záujmy v zmluvnom procese, na ktorom sa zúčastňuje, a vyjednať faktory určujúce vývoj pracovných podmienok svojich zamestnancov s ohľadom na jeho budúcu hospodársku činnosť“ (
17
).
60.
V tejto súvislosti Súdny dvor konštatoval, že nadobúdateľ, o ktorého v tejto veci išlo, nemal nijakú možnosť zúčastňovať sa na činnosti orgánu kolektívneho vyjedávania, čo ho zbavilo možnosti účinne uplatniť svoje záujmy. (
18
) Súdny dvor usúdil, že za týchto podmienok je zmluvná sloboda nadobúdateľa výrazne znížená do takej miery, že takéto obmedzenie môže ohroziť samotnú podstatu jeho práva na slobodu podnikania. (
19
)
61.
Vzhľadom na to, že „článok 3 smernice 2001/23 v spojení s článkom 8 tejto smernice… nemožno vykladať tak, že členským štátom povoľuje prijať opatrenia, ktoré sú síce výhodnejšie pre zamestnancov, avšak môžu ohroziť samotnú podstatu práva nadobúdateľa na slobodu podnikania“ (
20
), Súdny dvor dospel k riešeniu uvedenému v bode 52 týchto návrhov.
62.
Z tohto rozsudku tak vyplýva, že hoci sa členské štáty v zásade na základe článku 8 smernice 2001/23 môžu rozhodnúť pre dynamický charakter zmluvných ustanovení odkazujúcich na kolektívne zmluvy, uplatnenie tejto možnosti je podmienené rešpektovaním základných práv, a to obzvlášť práva nadobúdateľa na slobodu podnikania. Sloboda podnikania nadobúdateľa pritom nie je rešpektovaná v prípade, že nadobúdateľ nemá možnosť sa zúčastniť na procese dojednávania kolektívnych zmlúv, ktoré boli uzatvorené po prevode.
B –
Moje posúdenie
63.
Domnievam sa, že Súdny dvor by pri poskytnutí odpovedí na otázky, ktoré mu položil Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovný súd), mal postaviť svoju úvahu na základe posúdenia, ku ktorému dospel v rozsudku Werhof. Bolo by to o to odôvodnenejšie, že v obidvoch prípadoch ide o konfrontáciu nemeckého práva s pravidlami týkajúcimi sa zachovania práv zamestnancov v prípade prevodu podniku, stanovenými smernicou 2001/23. Čo je podstatnejšie, podľa môjho názoru je potrebné, aby Súdny dvor využil príležitosť, ktorú mu ponúka prejednávaná vec, na to, aby objasnil, akým spôsobom sa má zosúladiť článok 3 ods. 1 a 3 s článkom 8 tejto smernice.
1. Východisko: na zmluvné ustanovenie odkazujúce na kolektívnu zmluvu sa vzťahuje článok 3 ods. 1 smernice 2001/23
64.
Podľa znenia článku 3 ods. 1 smernice 2001/23 „práva a povinnosti prevádzateľa vyplývajúce z pracovnej zmluvy alebo z pracovnoprávneho vzťahu, ktorý existoval ku dňu prevodu, sa z dôvodu tohto prevodu prevedú na nadobúdateľa“. Ako už Súdny dvor spresnil, toto ustanovenie „odkazuje všeobecne a bezvýhradne na [vyššie uvedené] práva a povinnosti“ (
21
). Z uvedeného ustanovenia preto vyplýva, že všetky práva a povinnosti sa prevádzajú na nadobúdateľa, keďže vyplývajú z pracovnej zmluvy uzavretej medzi prevádzateľom a zamestnancami, ktorí sú prevodom podniku dotknutí.
65.
Podľa ustálenej judikatúry je účelom smernice 2001/23 zaručiť zachovanie práv zamestnancov pri zmene zamestnávateľa podniku tým, že im dáva možnosť pokračovať v pracovnom pomere s novým zamestnávateľom za rovnakých podmienok, aké boli dohodnuté s prevádzateľom. (
22
)
66.
Podľa článku 3 ods. 1 smernice 2001/23 nadobúdateľ preberá na seba práva a povinnosti prevádzateľa, pokiaľ ide o práva a povinnosti vyplývajúce z pracovnoprávneho vzťahu. (
23
)
67.
Súdny dvor okrem toho rozhodol, že pravidlá obsiahnuté v smernici sa majú považovať za kogentné a že nie je dovolené sa od nich odchýliť na úkor pracovníkov. Z toho vyplýva, že pracovné zmluvy a pracovné pomery existujúce v čase prevodu podniku z dôvodu tejto právnej skutočnosti prechádzajú z prevádzateľa na nadobúdateľa z dôvodu samotného prevodu podniku. (
24
)
68.
Podľa nórskej vlády by sa na základe doslovného a teleologického výkladu článku 3 ods. 1 smernice 2001/23 malo usudzovať, že práva a povinnosti vyplývajúce z pracovnej zmluvy, v ktorej sa zamestnanec a prevádzateľ dohodli na dodržiavaní pracovných podmienok stanovených kolektívnou zmluvou vždy v jej dynamicky uplatniteľnom znení, sa prevádzajú na nadobúdateľa, tak ako je to v prejednávanej veci.
69.
Tvrdenie podporujúce zachovanie pracovných podmienok stanovených kolektívnymi zmluvami dojednanými a prijatými po dni prevodu je založené na myšlienke, podľa ktorej prevádzateľ a zamestnanci tým, že do svojich pracovných zmlúv začlenili ustanovenie odkazujúce na kolektívnu zmluvu, dobrovoľne súhlasili s tým, že ich pracovný pomer sa spravuje ustanoveniami tejto kolektívnej zmluvy. Zamestnancovi tak má uznané zmluvné právo na to, aby sa na neho uplatňovali podmienky, ktoré sú pravidelne dojednávané na kolektívnej úrovni. Predmetná povinnosť vychádza z individuálnej pracovnej zmluvy, a nie kolektívnej zmluvy. Z tohto konštatovania vyplýva jasné uplatnenie článku 3 ods. 1 smernice 2001/23, v prospech zachovania práv a povinností uvedených v pracovnej zmluve. Vzhľadom na to, že právo zamestnanca, aby sa na neho uplatňovali pracovné podmienky pravidelne dojednávané na kolektívnej úrovni, je vynútiteľné voči prevádzateľovi, po prevode by malo byť vynútiteľné voči nadobúdateľovi, pretože na zmluvu sa nazerá tak, ako keby bola od počiatku uzavretá s nadobúdateľom.
70.
Domnievam sa však, že za okolností, o aké ide vo veci samej, nemožno článok 3 ods. 1 smernice 2001/23 vnímať izolovane, ale treba ho vykladať v spojení s článkom 3 ods. 3 tejto smernice.
2. Obmedzenie: v prípade existencie zmluvného ustanovenia odkazujúceho na kolektívnu zmluvu sa má článok 3 ods. 1 smernice 2001/23 vykladať v spojení s článkom 3 ods. 3 tejto smernice
71.
Pripomínam, že podľa článku 3 ods. 3 smernice 2001/23:
„Po prevode nadobúdateľ naďalej dodržiava podmienky dohodnuté v každej kolektívnej zmluve za tých istých podmienok, ktoré platili pre prevádzateľa podľa danej zmluvy, až do dňa ukončenia alebo uplynutia kolektívnej zmluvy, alebo nadobudnutia platnosti, alebo uplatnenia inej kolektívnej zmluvy.
Členské štáty môžu obmedziť obdobie dodržiavania týchto podmienok s výhradou, že nebude kratšie ako jeden rok“.
72.
Článok 3 ods. 1 a 3 smernice 2001/23 predstavuje prepojenie dvoch pravidiel. V prvom rade všeobecného pravidla, podľa ktorého sa práva a povinnosti vyplývajúce z pracovnej zmluvy existujúcej ku dňu prevodu v zmysle tejto smernice majú previesť na nadobúdateľa. Ďalej opatrenia, v zmysle ktorého je nadobúdateľ naďalej viazaný podmienkami dohodnutými v rámci kolektívnej zmluvy uplatniteľnej na prevádzateľa ku dňu prevodu.
73.
V prípade, že ustanovenie pracovnej zmluvy uzavretej medzi zamestnávateľom, ktorý je prevádzateľom, a jeho zamestnancami odkazuje na pracovné podmienky, ktoré sa pravidelne stanovujú prostredníctvom kolektívneho vyjednávania, táto situácia sa podľa mňa spravuje článkom 3 ods. 1 smernice 2001/23 v spojení s článkom 3 ods. 3 tejto smernice.
74.
Podľa článku 3 ods. 1 smernice 2001/23 sa ustanovenie pracovnej zmluvy, ktoré odkazuje na pracovné podmienky stanovené kolektívnou zmluvou, prevádza na nadobúdateľa z dôvodu prevodu závodu.
75.
Keďže však ide o pracovné podmienky stanovené kolektívnou zmluvou, článok 3 ods. 3 tejto smernice obmedzuje rozsah povinností, ktoré má nadobúdateľ na základe tohto ustanovenia upravujúceho odkaz. Z uvedeného ustanovenia smernice vyplýva, že nadobúdateľ musí zachovať len pracovné podmienky stanovené kolektívnou zmluvou platnou ku dňu prevodu. Z tohto ustanovenia totiž vyplýva, že povinnosť dodržiavať tieto pracovné podmienky trvá tak dlho, ako dlho je platná samotná kolektívna zmluva, ktorá je platná v čase prevodu, to znamená „až do dňa ukončenia alebo uplynutia kolektívnej zmluvy, alebo nadobudnutia platnosti, alebo uplatnenia inej kolektívnej zmluvy“.
76.
Členské štáty majú navyše možnosť obmedziť obdobie zachovania pracovných podmienok pod podmienkou, že toto obdobie nebude kratšie ako jeden rok. Treba uviesť, že nemecké právo výslovne stanovuje takéto časové obmedzenie.
77.
V článku 3 ods. 3 smernice 2001/23 je vyjadrené kompromisné riešenie, ktorým sa majú zosúladiť záujmy nadobúdateľa a záujmy zamestnancov, ktoré sú predmetom prevodu podniku.
78.
Treba zdôrazniť, že Komisia sa už vo svojom návrhu smernice, predstavenom 29. mája 1974, zamýšľala nad prípadom prevodu podniku, v rámci ktorého nadobúdateľ nie je zmluvnou stranou kolektívnej zmluvy, ktorou je viazaný prevádzateľ, a táto zmluva nebola stanovená ako záväzná. (
25
) Podľa Komisie „by v takomto prípade bolo v rozpore so zásadou slobody združovania uložiť nadobúdateľovi povinnosť pristúpiť ku kolektívnej zmluve proti svojej vôli. S cieľom zabrániť tomu, aby sa na zamestnancov prestala vzťahovať ochrana ich pracovných podmienok stanovených v zmluve, však bolo zámerom, aby odsek 3 upravoval kompromisné riešenie: nadobúdateľ je bez toho, aby bol viazaný kolektívnymi zmluvami, povinný dodržiavať podmienky stanovené v týchto zmluvách, a to až do uplynutia doby platnosti v prípade zmluvy na dobu určitú a po dobu jedného roka v prípade zmluvy na dobu neurčitú“ (
26
).
79.
Článok 3 ods. 3 smernice 2001/23 tak zabezpečuje rovnováhu medzi protichodnými záujmami: na jednej strane má zamestnanec právo na to, aby sa na neho vzťahovali osobitné podmienky, ktoré boli predtým dohodnuté s prevádzateľom, no na druhej strane má nadobúdateľ legitímne právo poznať rozsah svojich budúcich povinností, a teda nebyť viazaný novými pracovnými podmienkami stanovenými po skončení procesu kolektívneho vyjednávania, na ktorom sa nechce alebo nemôže zúčastniť.
80.
Článok 3 ods. 3 smernice 2001/23 práve ponúka členským štátom možnosť v záujme nadobúdateľa obmedziť dobu, počas ktorej bude nadobúdateľ viazaný pracovnými podmienkami stanovenými kolektívnou zmluvou platnou v čase prevodu, pod podmienkou, že táto doba nie je kratšia ako jeden rok. V tomto ustanovení sa tiež odráža rovnováha, ktorú chcel zabezpečiť normotvorca Únie, medzi príslušnými záujmami zamestnancov a nadobúdateľa pri prevode podniku.
81.
Domnievam sa, že dynamické ustanovenie upravujúce odkaz prestáva vyvolávať účinky v prípadoch stanovených v článku 3 ods. 3 smernice 2001/23: uplynutie platnosti, ukončenie alebo nahradenie, ako aj, ak to stanovil členský štát, uplynutie minimálne jedného roka od prevodu podniku. Tieto ustanovenia teda nezahŕňajú kolektívne zmluvy uzavreté po dátume prevodu, ibaže nový zamestnávateľ vyjadrí odlišnú vôľu.
82.
Podľa môjho názoru nie je možné na problematiku, ktorú nastoľuje spor vo veci samej, nazerať len cez výklad článku 3 ods. 1 tejto smernice. Takýto výklad by na základe tohto ustanovenia viedol k tomu, že by bol nadobúdateľ viazaný všetkými zmluvnými ustanoveniami, ktoré zaväzovali prevádzateľa, bez ohľadu na ich povahu. Hoci je samozrejme pravda, že článok 3 ods. 1 smernice 2001/23 nijako nerozlišuje podľa toho, aký majú zmluvné ustanovenia obsah, situácia, v ktorej zmluvné ustanovenie odkazuje na pracovné podmienky stanovené kolektívnou zmluvou, má osobitnú povahu. Takýto odkaz na pracovné podmienky stanovené kolektívnou zmluvou totiž predstavuje situáciu, v ktorej sa mieša jednak zachovanie práv a povinností vyplývajúcich z pracovnej zmluvy a jednak zachovanie pracovných podmienok vyplývajúcich z kolektívnej zmluvy.
83.
Na základe tejto zmiešanej situácie sa domnievam že článok 3 ods. 1 smernice 2001/23 sa nemôže vykladať bez toho, aby sa zohľadnil článok 3 ods. 3 tejto smernice, ktorý zakotvuje dočasný charakter zachovania pracovných podmienok stanovených kolektívnou zmluvou.
84.
V tejto súvislosti nie je dôležité, či uplatnenie pracovných podmienok stanovených kolektívnou zmluvou na zamestnancov vyplýva z kolektívnej zmluvy priamo, z dôvodu záväzného účinku tejto zmluvy pre podnik alebo daný sektor, alebo či z nej vyplýva nepriamo, z dôvodu odkazu uvedeného v ustanovení pracovnej zmluvy.
85.
V tejto súvislosti treba spomenúť prínos rozsudku z 11. septembra 2014, Österreichischer Gewerkschaftsbund (C‑328/13, EU:C:2014:2197, ďalej len „rozsudok Österreichischer Gewerkschaftsbund“). V tomto rozsudku totiž Súdny dvor spresnil, že „účelom článku 3 ods. 3 smernice 2001/23 je zachovanie uplatnenia nielen kolektívnej zmluvy ako takej, ale ‚pracovných podmienok‘, ktoré boli takou zmluvou dohodnuté“ (
27
). „Článok 3 ods. 3 uvedenej smernice [tak] požaduje zachovanie pracovných podmienok dohodnutých kolektívnou zmluvou, pričom osobitný pôvod ich uplatnenia nie je rozhodujúci“ (
28
). Z toho podľa Súdneho dvora vyplýva, že „pracovné podmienky dohodnuté kolektívnou zmluvou spadajú v podstate pod článok 3 ods. 3 smernice 2001/23 nezávisle od metód použitých na to, aby sa tieto pracovné podmienky uplatnili na dotknuté osoby. V tejto súvislosti postačuje, že také podmienky boli dohodnuté kolektívnou zmluvou a účinne zaväzujú prevádzajúceho a zamestnancov, ktorých sa dotkol prevod“ (
29
). Pri uplatnení tohto odôvodnenia na daný prípad Súdny dvor rozhodol, že „pracovné podmienky stanovené kolektívnou zmluvou [nemožno] považovať za vylúčené z rozsahu pôsobnosti tohto ustanovenia z jediného dôvodu, že sa uplatňujú na dotknuté osoby na základe pravidla zachovania účinkov kolektívnej zmluvy, akým je pravidlo v konaní vo veci samej“ (
30
).
86.
Je pravda, že tento rozsudok sa netýkal ustanovenia upravujúceho odkaz, obsiahnutého v pracovnej zmluve, no myslím si, že v rámci prejednávanej veci ho je možné uplatniť analogicky.
87.
Zmyslom ustanovenia upravujúceho odkaz je totiž dospieť k rovnakému výsledku, ako keby sa kolektívna zmluva uplatňovala na daný podnik alebo sektor priamo, napríklad z dôvodu členstva tohto podniku v zväze zamestnávateľov, ktorý túto kolektívnu zmluvu dojednal, alebo z dôvodu skutočnosti, že uvedená zmluva bola predmetom vyhlásenia o všeobecnej pôsobnosti, to znamená že štát rozšíril pôsobnosť tejto zmluvy na všetkých zamestnávateľov, a teda na všetkých zamestnancov v sektore. Ustanovenie upravujúce odkaz tak má vyplniť medzeru vyplývajúcu zo skutočnosti, že zamestnávateľ nie je viazaný normatívnym účinkom kolektívnej zmluvy.
88.
Ustanovenie upravujúce odkaz tak umožňuje zamestnávateľom, ktorí sú členmi zväzu zamestnávateľov, ktorý dojednal a prijal sektorovú kolektívnu zmluvu, uplatniť túto zmluvu aj na zamestnancov, ktorí nie sú členmi odborov.
89.
Toto ustanovenie tiež umožňuje zamestnávateľom, ktorí nie sú členmi zväzu zamestnávateľov, ktorý dojednal a prijal kolektívnu zmluvu, tak ako je to v prejednávanom prípade, uplatňovať túto zmluvu na zamestnancov (tých, ktorí sú členmi odborov, aj tých, ktorí nimi nie sú) dobrovoľne.
90.
Podľa môjho názoru je cieľom článku 3 ods. 1 smernice 2001/23 vykladaného v spojení s článkom 3 ods. 3 tejto smernice upravovať obidva tieto druhy situácií. Skutočnosť, že nadobúdateľ nie je členom zväzu zamestnávateľov, ktorý dojednal a prijal predmetnú kolektívnu zmluvu, je tak podľa mňa bezvýznamná.
91.
Je pravda, že článok 3 ods. 3 smernice 2001/23 stanovuje, že pracovné podmienky musia byť zachované „za tých istých podmienok, ktoré platili pre prevádzateľa podľa [kolektívnej] zmluvy“. Toto ustanovenie tak zaručuje, že napriek prevodu podniku, pracovné podmienky upravené zmluvami pretrvajú „v súlade s vôľou zmluvných strán kolektívnej zmluvy“ (
31
). Na rozdiel od toho, čo tvrdil vnútroštátny súd a nórska vláda, si však nemyslím, že článok 3 ods. 3 smernice 2001/23 takto vykladaný Súdnym dvorom pre svoje uplatnenie vyžaduje, aby bol nadobúdateľ členom zväzu zamestnávateľov, ktorý dojednal a prijal predmetnú kolektívnu zmluvu. Dôležité je, aby bol prevádzateľ touto kolektívnou zmluvou skutočne viazaný, tak ako to uviedol Súdny dvor v bode 25 rozsudku Österreichischer Gewerkschaftsbund. Predmetná kolektívna zmluva tak môže byť voči prevádzateľovi vynútiteľná priamo alebo nepriamo. V obidvoch prípadoch prevádzateľ určitým spôsobom vyjadril svoju vôľu byť touto kolektívnou zmluvou viazaný.
92.
Navyše sa domnievam, že ak by malo uplatnenie článku 3 ods. 3 smernice 2001/23 závisieť od postavenia prevádzateľa voči predmetnej kolektívnej zmluve, viedlo by to pri prevodoch podnikov k rozdielom v zaobchádzaní medzi zamestnancami podľa toho, či prevádzateľ je alebo nie je členom zväzu zamestnávateľov, ktorý dojednal a prijal túto kolektívnu zmluvu.
93.
Dodávam, že úvahy, ktoré Súdny dvor uviedol vo svojom rozsudku Werhof, pokiaľ ide o výklad článku 3 ods. 1 smernice 77/187 v spojení s jej článkom 3 ods. 2, sú formulované všeobecne a nezdá sa, že by sa obmedzovali na situáciu, v ktorej prevádzateľ je členom zväzu zamestnávateľov, ktorý dojednal a prijal predmetnú kolektívnu zmluvu.
94.
Vzhľadom na vyššie uvedené tak usudzujem, že v situácii, o akú ide vo veci samej, na základe výkladu článku 3 ods. 1 smernice 2001/23 v spojení s jej článkom 3 ods. 3 kolektívne zmluvy, ktoré neboli platné v čase, keď došlo k prevodu, ale ktoré boli dojednané a prijaté po prevode, nemôžu nadobúdateľa zaväzovať bez časového obmedzenia.
95.
Ako Súdny dvor uviedol v bode 29 rozsudku Werhof, účel tejto smernice „je obmedzený na zachovanie práv a záväzkov pracovníkov platných v čase prevodu“ (
32
), a nič viac. Smernica 2001/23 tak zamestnancovi nezaručuje, že sa na neho u nadobúdateľa budú vzťahovať rovnaké pracovné podmienky ako tie, ktoré sa na základe dynamického ustanovenia upravujúceho odkaz na neho mohli vzťahovať, ak by ostal zamestnaný u prevádzateľa.
96.
Keďže Súdny dvor navyše v uvedenom rozsudku uviedol, že zo smernice „nevyplýva úmysel chrániť očakávania, a tým aj hypotetické nároky vyplývajúce z vývoja kolektívnych zmlúv v budúcnosti“ (
33
), istotne si uvedomoval neistý a nepredvídateľný charakter pracovných podmienok vyplývajúcich z budúceho vývoja kolektívnych zmlúv a negatívne účinky, ktoré to môže mať na nadobúdateľa.
97.
Ako zdôraznil generálny advokát Ruiz‑Jarabo Colomer v návrhoch, ktoré predniesol vo veci Werhof (
34
), „ak by budúce kolektívne zmluvy mali trvalý dosah na zamestnávateľa, ktorý sa nezúčastnil ich rokovania_… znamenalo [by to], že sa na zamestnávateľa, ktorý by neuzavrel kolektívnu dohodu, vzťahuje viac povinností ako na zamestnávateľa, ktorý takúto zmluvu uzavrel: bol by ponechaný v neistote a vystavený riziku, že prípadné ustanovenia budú vypracované za jeho chrbtom“.
98.
Zdá sa, že Súdny dvor pripustil, že v určitom štádiu záujmy nadobúdateľa vyžadujú, aby boli stanovené určité obmedzenia ochrany, ktorá sa priznáva zamestnancom pri prevode podniku. Súdny dvor v tejto súvislosti výslovne odkázal na obmedzenia uvedené v článku 3 ods. 2 smernice 77/187, ktorý, ako pripomínam, zodpovedá článku 3 ods. 3 smernice 2001/23.
99.
V bode 28 rozsudku Werhof je toto ustanovenie prezentované ako ustanovenie upravujúce „obmedzenie zásady uplatniteľnosti kolektívnej zmluvy, na ktorú odkazuje pracovná zmluva“. Jedným z týchto obmedzení je, že „pracovné podmienky upravené touto kolektívnou zmluvou sú zachované iba do ukončenia alebo uplynutia jej platnosti alebo do vstupu do platnosti inej kolektívnej zmluvy, tak ako sa vysvetľuje v bode 29 rozsudku.
100.
Bolo by v rozpore s článkom 3 ods. 3 smernice 2001/23, ak by sa v dôsledku článku 3 ods. 1 tejto smernice kolektívne zmluvy prijaté po prevode, na ktoré odkazuje ustanovenie obsiahnuté v pracovnej zmluve, stali záväznými pre nadobúdateľa, pretože to by znamenalo prekročiť vyslovené obmedzenie stanovené v článku 3 ods. 3 tejto smernice.
101.
Preto v situácii, akou je situácia vo veci samej, keď ani prevádzateľ, ani nadobúdateľ nie sú členmi kolektívnej zmluvy, je ustanovenie odkazujúce na túto zmluvu vynútiteľné voči nadobúdateľovi iba v rámci obmedzení stanovených v článku 3 ods. 3 smernice 2001/23.
102.
Podľa môjho názoru nie je nijaký dôvod na to, aby sa zvolilo odlišné riešenie v prípade, že sa prevod podniku uskutočnil v rámci jednej skupiny. Súdny dvor už totiž rozhodol, že smernica 77/187 má za cieľ upraviť prevod medzi dvomi dcérskymi spoločnosťami patriacimi do jednej skupiny. (
35
) V rámci prejednávanej veci bolo ustanovenie upravujúce odkaz zahrnuté do pracovných zmlúv spoločnosťou KLS FM v čase, keď táto spoločnosť ešte nebola začlenená do skupiny Asklepios. Vzhľadom na vyššie uvedenú judikatúru na základe skutočnosti, že k spochybneniu dynamického charakteru tohto ustanovenia došlo po začlenení spoločnosti KLS FM do tejto skupiny, konkrétne pri prevode časti závodu, v ktorom sú zamestnaní žalobcovia, na Asklepios, nie je možné vylúčiť uplatnenie pravidiel stanovených smernicou 2001/23.
103.
Napokon nórska vláda zdôraznila skutočnosť, ktorou je odlišný kontext vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Werhof, a v prejednávanej veci.
104.
Vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Werhof, išlo o ustanovenie upravujúce odkaz, ktoré bolo formulované staticky, a požiadavku zamestnancov, aby sa toto ustanovenie vykladalo tak, ako keby malo dynamický charakter. Pri tom, ako Súdny dvor dospel k záveru, že smernica 77/187 neprikazuje dynamický charakter ustanovenia, uviedol odôvodnenie uvádzajúce dôvody, z ktorých sa článok 3 ods. 1 tejto smernice v spojení s článkom 3 ods. 2 tejto smernice má vykladať tak, že tomuto druhu ustanovení upravujúcich odkaz priznáva statický charakter. Inak povedané, Súdny dvor vymenoval dôvody, z ktorých nadobúdateľ nemôže mať povinnosť uplatňovať zvýšenie miezd vyplývajúcich z kolektívnych zmlúv prijatých po prevode.
105.
Situácia, o akú ide vo veci samej, sa prezentuje z obráteného hľadiska. Ustanovenie upravujúce odkaz je totiž formulované dynamicky. S ohľadom na požiadavku zamestnancov, aby zmeny kolektívnej zmluvy dotknutej týmto ustanovením, ku ktorým došlo po prevode závodu, boli vynútiteľné voči nadobúdateľovi, vnútroštátny súd žiada, aby Súdny dvor rozhodol, či smernica 2001/23 bráni dynamickému charakteru uvedeného ustanovenia.
106.
Tým, že tieto dve veci majú odlišný kontext, sa však nesmie zakrývať skutočnosť, že zakaždým ide o rovnaký právny problém, a to o súlad dynamického charakteru ustanovenia upravujúceho odkaz s pravidlami sekundárneho práva Únie v oblasti prevodu podniku.
107.
Napriek tomu, že tieto dve veci majú odlišný kontext, to preto nič nemení na skutočnosti, že dôvody, ktoré Súdny dvor uviedol vo svojom rozsudku Werhof na vysvetlenie toho, prečo sa statické ustanovenie so zreteľom na to, čo sa uvádza v článku 3 ods. 1 smernice 77/187 vykladaného s ohľadom na článok 3 ods. 2 tejto smernice nemôže vykladať tak, ako keby malo dynamický charakter, sú rovnaké ako dôvody, na základe ktorých by podľa môjho názoru mal Súdny dvor rozhodnúť, že článok 3 ods. 1 smernice 2001/23 v spojení s článkom 3 ods. 3 tejto smernice v prípade prevodu závodu bráni tomu, aby sa ustanoveniu odkazujúcemu na kolektívnu zmluvu priznal dynamický charakter.
3. Možnosť členských štátov prijať ustanovenia, ktoré sú pre zamestnancov výhodnejšie: článok 8 smernice 2001/23
108.
Pripomínam, že podľa článku 8 smernice 2001/23 táto smernica „nemá vplyv na právo členských štátov uplatňovať alebo prijímať zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia, ktoré sú pre zamestnancov výhodnejšie, alebo podporovať, alebo povoľovať uzatváranie kolektívnych zmlúv alebo zmlúv medzi sociálnymi partnermi, ktoré sú pre zamestnancov výhodnejšie“.
109.
Ako Súdny dvor uviedol vo svojom rozsudku Alemo‑Herron a i., výklad, podľa ktorého majú zmluvné ustanovenia odkazujúce na kolektívnu zmluvu dynamický charakter, sa môže ukázať ako výhodnejší pre zamestnancov, pokiaľ sa vychádza z predpokladu, že obsahom budúceho vývoja kolektívnej zmluvy budú zlepšenia pre práva zamestnancov.
110.
Za okolností, o aké ide v spore vo veci samej, však podľa môjho názoru nemožno pripustiť, aby vnútroštátne súdy pod zámienkou prijatia riešenia, ktoré je výhodnejšie pre zamestnancov na základe článku 8 smernice 2001/23, mohli prostredníctvom uplatnenia výkladu, podľa ktorého majú ustanovenia upravujúce odkaz dynamický charakter, obchádzať pravidlá uvedené v článku 3 ods. 1 a 3 smernice 2001/23, ktoré boli prebraté § 613a BGB.
111.
Pri prebratí smernice 2001/23 sa totiž Nemecká spolková republika jasne rozhodla pre dočasné zachovanie pracovných podmienok stanovených kolektívnymi zmluvami, konkrétne tým, že sa rozhodla obmedziť obdobie zachovania týchto pracovných podmienok na jeden rok. Za týchto podmienok sa domnievam, že článok 8 tejto smernice vnútroštátnym súdom neumožňuje prijať riešenie, ktoré by bolo v rozpore s týmto rozhodnutím nemeckého zákonodarcu.
112.
Navyše, ako vyplýva z rozsudku Alemo‑Herron a i., uplatňovanie článku 8 smernice 2001/23 zo strany členských štátov musí rešpektovať základné práva chránené Chartou.
113.
Nemyslím si však, že by bolo potrebné venovať sa problematike, ktorú nastoľuje prejednávaná vec, z hľadiska základných práv chránených Chartou, keďže túto problematiku možno vyriešiť už tak, že sa uplatní iba článok 3 ods. 1 a 3 smernice 2001/23. V tejto súvislosti uvádzam, že mnou navrhované riešenie tým, že na jeho základe nadobúdateľ nie je neobmedzeným a neistým spôsobom zaťažený povinnosťami vyplývajúcimi z budúcich kolektívnych zmlúv, ktoré nemôže ovplyvniť, svojou povahou zodpovedá snahe zaručiť nadobúdateľovi slobodu podnikania, ktorú Súdny dvor vyjadril vo svojom rozsudku Alemo‑Herron a i.
114.
Navyše vzhľadom na to, že podľa mojej analýzy pravidlo, na základe ktorého pracovné podmienky stanovené kolektívnou zmluvou musia byť v prípade prevodu zachované nadobúdateľom iba dočasne, a to aj v situácii, keď na túto kolektívnu zmluvu odkazuje pracovná zmluva, vyplýva z článku 3 ods. 1 a 3 smernice 2001/23 prebratého § 613a BGB podľa môjho názoru nie je potrebné venovať sa tomu, či možnosti, ktoré má nadobúdateľ podľa nemeckého zmluvného práva, zmeniť dohodou alebo jednostranne ustanovenie upravujúce odkaz, začlenené do pracovnej zmluvy, sú skutočne reálne, čo Asklepios spochybňuje.
IV – Návrh
115.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovný súd, Nemecko) takto:
V situácii, o akú ide v spore vo veci samej, keď pracovná zmluva uzavretá medzi prevádzateľom a zamestnancami obsahuje ustanovenie odkazujúce na pracovné podmienky stanovené kolektívnou zmluvou, a keď sa ani prevádzateľ, ani nadobúdateľ nemôžu zúčastniť na procese vyjednávania tejto kolektívnej zmluvy, článok 3 ods. 1 smernice Rady 2001/23/ES z 12. marca 2001 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov v spojení s článkom 3 ods. 3 tejto smernice sa má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby po prevode závodu malo takéto ustanovenie dynamický charakter, to znamená, aby sa vykladalo tak, že odkazuje aj na budúce zmeny, ku ktorým dôjde v tejto kolektívnej zmluve. Naopak prepojenie medzi odsekom 1 a odsekom 3 článku 3 smernice 2001/23 si vyžaduje, aby sa na odkaz, ktorý je obsiahnutý v ustanovení uvedenom v pracovnej zmluve, vzťahovali časové obmedzenia, ktoré sú uvedené v článku 3 ods. 3 tejto smernice a ktoré sa uplatňujú na pracovné podmienky dohodnuté kolektívnou zmluvou.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Ú. v. ES L 82, 2001, s. 16; Mim. vyd. 05/004, s. 98.
(
3
)	Smernica Rady zo 14. februára 1977 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí závodov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 61, 1977, s. 26).
(
4
)	Bod 27 rozsudku Werhof.
(
5
)	Bod 28 rozsudku Werhof.
(
6
)	Bod 29 rozsudku Werhof.
(
7
)	Bod 29 rozsudku Werhof.
(
8
)	Bod 30 rozsudku Werhof.
(
9
)	Bod 31 rozsudku Werhof.
(
10
)	Bod 35 rozsudku Werhof.
(
11
)	Bod 36 rozsudku Werhof.
(
12
)	Bod 25 rozsudku Alemo‑Herron a i.
(
13
)	Body 26 a 27 rozsudku Alemo‑Herron a i.
(
14
)	Bod 28 rozsudku Alemo‑Herron a i.
(
15
)	Bod 29 rozsudku Alemo‑Herron a i.
(
16
)	Body 31 a 32 rozsudku Alemo‑Herron a i.
(
17
)	Bod 33 rozsudku Alemo‑Herron a i.
(
18
)	Bod 34 rozsudku Alemo‑Herron a i.
(
19
)	Bod 35 rozsudku Alemo‑Herron a i.
(
20
)	Bod 36 rozsudku Alemo‑Herron a i.
(
21
)	Pozri najmä rozsudok zo 7. februára 1985, Abels (135/83, EU:C:1985:55, bod 36).
(
22
)	Pozri najmä rozsudky z 27. novembra 2008, Juuri (C‑396/07, EU:C:2008:656, bod 28 a citovanú judikatúru), ako aj zo 6. marca 2014, Amatori a i. (C‑458/12, EU:C:2014:124, bod 49 a citovanú judikatúru).
(
23
)	Pozri najmä rozsudok zo 14. septembra 2000, Collino a Chiappero (C‑343/98, EU:C:2000:441, bod 52 a citovanú judikatúru).
(
24
)	Pozri najmä rozsudok Werhof (bod 26 a citovanú judikatúru).
(
25
)	Pozri návrh smernice Rady s cieľom harmonizácie zákonov a iných právnych predpisov členských štátov, týkajúcich sa zachovania práv a výhod zamestnancov pri fúziách, prevodoch podnikov, ako aj koncentráciách [KOM(74) 351 v konečnom znení].
(
26
)	Pozri s. 6 tohto návrhu smernice.
(
27
)	Bod 23 rozsudku Österreichischer Gewerkschaftsbund.
(
28
)	Bod 24 rozsudku Österreichischer Gewerkschaftsbund.
(
29
)	Bod 25 rozsudku Österreichischer Gewerkschaftsbund. Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
30
)	Bod 26 rozsudku Österreichischer Gewerkschaftsbund.
(
31
)	Pozri rozsudok z 27. novembra 2008, Juuri (C‑396/07, EU:C:2008:656, bod 33).
(
32
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
33
)	Bod 29 rozsudku Werhof.
(
34
)	C‑499/04, EU:C:2005:686, bod 52.
(
35
)	Pozri rozsudok zo 6. marca 2014, Amatori a i. (C‑458/12, EU:C:2014:124, bod 48 a citovanú judikatúru).