62012CJ0509
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (třetího senátu)
6. února 2014 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce — Články 52 SFEU a 56 SFEU — Volný pohyb služeb — Udělování oprávnění k vedení rekreačního plavidla — Podmínka bydliště v zemi vydání — Omezení pro nerezidenty — Ochrana bezpečnosti na moři — Veřejný pořádek“
Ve věci C‑509/12,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Tribunal Central Administrativo Norte (Portugalsko) ze dne 5. července 2012, došlým Soudnímu dvoru dne 9. listopadu 2012, v řízení
Instituto Portuário e dos Transportes Marítimos (IPTM)
proti
Navileme – Consultadoria Náutica, Lda,
Nautizende – Consultadoria Náutica, Lda,
SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
ve složení M. Ilešič, předseda senátu, C. G. Fernlund, A. Ó Caoimh (zpravodaj), C. Toader a E. Jarašiūnas, soudci,
generální advokát: P. Mengozzi,
vedoucí soudní kanceláře: A. Calot Escobar,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření předložená:
—
za portugalskou vládu L. Inez Fernandesem, P. Portugalem, M. Morenem, jakož i E. Gonçalves, jako zmocněnci,
—
za Evropskou komisi H. Tserepa-Lacombe a P. Guerra e Andradem, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Podstatou žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce je výklad článků 52 SFEU a 56 SFEU.
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Instituto Portuário e dos Transportes Marítimos (dále jen „IPTM“) a školami Navileme – Consultadoria Náutica, Lda (dále jen „Navileme“), a Nautizende – Consultadoria Náutica, Lda (dále jen „Nautizende“) ve věci odmítnutí, ze strany IPTM, připustit ke zkoušce za účelem získání průkazu způsobilosti k vedení námořního rekreačního plavidla (dále jen „průkaz způsobilosti“) občany Evropské unie, kteří nemají bydliště v Portugalsku.
Portugalské právo
3
Článek 29 odst. 1 nařízení o rekreační plavbě, schváleného nařízením s mocí zákona č. 124/2004 ze dne 25. května 2004 (Regulamento da Náutica de Recreio, aprovado pelo Decreto-Lei n.° 124/2004) (Diário da República I řada A č. 122, 25. května 2004, dále jen „RNR“), stanoví:
„Aniž jsou dotčena ustanovení následujícího článku, vydá IPTM [průkaz způsobilosti] osobám, které mají bydliště v tuzemsku a které předloží osvědčení o úspěšném ukončení vzdělání, jež je nezbytné k získání průkazu, za podmínek stanovených v článku 35. […]“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
4
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že společnosti Navileme a Nautizende podaly proti IPTM správní žalobu k Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto, což je subjekt pověřený organizací zkoušek v Portugalsku a vydáváním průkazů. Uvedené dvě lodní školy mají sídlo v Portugalsku a předmětem jejich činnosti je zejména zajistit povinné vzdělání žadatelů, kteří chtějí být připuštěni ke zkoušce za účelem získání uvedeného průkazu. Podle uvedených škol odmítal IPTM od prosince 2004 připustit ke zkoušce za účelem získání uvedeného průkazu studenty jejich škol, kteří neměli bydliště v Portugalsku, protože nesplňovali podmínky stanovené v čl. 29 odst. 1 RNR. Je nesporné, že před vstupem RNR v platnost byli nerezidenti k uvedené zkoušce připouštěni.
5
Společnosti Navileme a Nautizende tvrdily, že podmínka bydliště, stanovená v čl. 29 odst. 1 RNR, nerespektuje ani unijní právo, ani judikaturu Soudního dvora, které zakazují omezování volného pohybu služeb na základě státní příslušnosti a bydliště. Tato podmínka měla za následek omezení svobody žáků vydat se do jiných členských států, než kde mají bydliště, v projednávané věci do Portugalska, a využít tam vzdělávacích služeb s cílem připravit se ke zkoušce za účelem získání průkazu způsobilosti. Tvrdí, že uvedené omezení snižuje počet studentů, kteří se u nich zapíšou ke studiu. Podle společností Navileme a Nautizende není taková podmínka ve světle Smlouvy o fungování EU odůvodněná.
6
Na základě tohoto argumentu společnosti Navileme a Nautizende požádaly Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto, aby uložil IPTM jednak povinnost vyplatit jim náhradu škody a jednak připustit občany Unie, kteří nemají bydliště v Portugalsku, ke zkoušce za účelem získání průkazu způsobilosti, a dále aby uvedeným občanům v případě úspěšného složení zkoušky povolil vést plavidla odpovídající získanému průkazu. Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto jejich návrhům vyhověl.
7
IPTM proti uvedenému rozsudku podal opravný prostředek k předkládajícímu soudu.
8
Za uvedených podmínek se Tribunal Central Administrativo Norte rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Je s ohledem na zásadu zákazu diskriminace mezi státními příslušníky členského státu a státními příslušníky jiného členského státu (článek 18 SFEU), s ohledem na volný pohyb osob v Evropské unii a výjimky z něj (čl. 45 odst. 3 SFEU) a s ohledem na volný pohyb služeb a jeho možná omezení (články 52 SFEU a 62 SFEU) třeba vykládat unijní právo v tom smyslu, že brání ustanovení vnitrostátního práva, které pro vydání [průkazu způsobilosti] stanoví podmínku bydliště na vnitrostátním území?“
K předběžné otázce
9
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda mají být články 52 SFEU a 56 SFEU vykládány v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která ukládá podmínku bydliště na vnitrostátním území občanům Unie, kteří si přejí, aby jim uvedený členský stát vydal průkaz způsobilosti.
10
Úvodem je třeba připomenout, že na jedné straně se může práva na volný pohyb služeb dovolávat podnik vůči státu, v němž je usazen, jestliže poskytuje služby příjemcům usazeným v jiném členském státě, a na druhé straně toto právo zahrnuje svobodu příjemců služeb vydat se bez omezení do jiného členského státu za účelem využití těchto služeb (viz zejména rozsudek ze dne 29. dubna 1999, Ciola, C-224/97, Recueil, s. I-2517, bod 11 a citovaná judikatura).
11
Za příjemce služeb ve smyslu článku 56 SFEU je třeba považovat rovněž osoby usazené v členském státě, které přicestují do jiného členského státu jako turisté nebo v rámci studijní cesty (viz rozsudek ze dne 15. června 2010, Komise v. Španělsko, C-211/08, Sb. rozh. s. I-5267, bod 51 a citovaná judikatura).
12
V důsledku toho se ve věci, jako je věc v původním řízení, ustanovení o volném pohybu služeb, obsažená v článcích 56 SFEU až 62 SFEU vztahují na poskytování vzdělávacích služeb za účelem získání průkazu způsobilosti, které lodní školy, jako jsou společnosti Navileme a Nautizende, nabízí studentům z jiných členských států, kteří nemají bydliště v Portugalsku a přejí si získat průkaz způsobilosti v tomto členském státě, jakož i na obdržení stejných služeb uvedenými studenty.
13
Je třeba konstatovat, že ustanovení vnitrostátního práva, jako je ustanovení dotčené ve věci v původním řízení, které omezuje vydání průkazu způsobilosti pouze na rezidenty dotčeného členského státu, porušuje zákaz jakéhokoli omezení volného poskytování služeb stanovený čl. 56 odst. 1 SFEU.
14
Takové ustanovení portugalského práva se totiž sice vztahuje bez rozlišení na státní příslušníky i cizí státní příslušníky a nezakládá se na státní příslušnosti žadatelů o vydání průkazu způsobilosti, avšak jako rozhodující kritérium používá místo jejich bydliště. Podle ustálené judikatury přitom vnitrostátní ustanovení, které stanoví rozlišování na základě bydliště, může působit především v neprospěch státních příslušníků jiných členských států, neboť osobami, které v příslušném členském státě nemají bydliště, jsou nejčastěji osoby, které nejsou jeho státními příslušníky (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 7. května 1998, Clean Car Autoservice, C-350/96, Recueil, s. I-2521, bod 29; výše uvedený Ciola, bod 14, a ze dne 25. ledna 2011, Neukirchinger, C-382/08, Sb. rozh. s. I-139, bod 34).
15
Právní úprava dotčená ve věci v původním řízení tak může postihnout určité příjemce dotčených služeb, tedy studenty, kteří nemají bydliště v Portugalsku a vzdělávají se u společnosti Navileme nebo u společnosti Nautizende, a kteří si po absolvování uvedeného kurzu přejí získat průkaz způsobilosti v Portugalsku.
16
Stejně tak uvedená právní úprava vytváří překážku pro volné poskytování vzdělávacích služeb v oblasti plavby poskytovaných školami, jako jsou Navileme nebo Nautizende, jelikož studenti, kteří nemají bydliště v Portugalsku, se pravděpodobně nebudou o jejich kurzy zajímat, pokud následně nemohou získat průkaz způsobilosti.
17
Z toho plyne, že taková vnitrostátní právní úprava, která má za následek jednak odrazení státních příslušníků Unie, kteří nemají bydliště v Portugalsku, od toho, aby se do tohoto členského státu vydali vzdělávat se za účelem získání průkazu způsobilosti vydávaného daným členským státem, a jednak činí méně přitažlivými služby nabízené lodními školami žákům, kteří nemají bydliště v Portugalsku, neboť tito nemohou být připuštěni ke zkoušce za účelem získání průkazu způsobilosti v daném členském státě ani jim takový průkaz nemůže být vydán, je omezením volného pohybu služeb ve smyslu článku 56 odst. 1 SFEU.
18
Dále je třeba přezkoumat, v jaké míře může být omezení dotčené ve věci v původním řízení přípustné na základě odchylných opatření výslovně stanovených v článku 52 SFEU, která se použijí na danou oblast podle článku 62 SFEU, nebo odůvodněno podle judikatury Soudního dvora naléhavými důvody obecného zájmu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. července 2012, HIT a HIT LARIX, C‑176/11, bod 20). Je však ještě třeba, aby použití takového opatření bylo způsobilé zaručit uskutečnění dotčeného cíle a nepřekračovalo meze toho, co je pro dosažení tohoto cíle nezbytné (rozsudek ze dne 13. prosince 2012, Caves Krier Frères, C‑379/11, bod 48 a citovaná judikatura).
19
V tomto ohledu portugalská vláda tvrdí, že omezení dotčené ve věci v původním řízení je nezbytné z důvodů veřejného pořádku, v projednávané věci z důvodu nezbytnosti, aby daný členský stát zajistil vysokou úroveň bezpečnosti na moři, což vyžaduje zejména zajištění účinné kontroly držitelů průkazu způsobilosti. Tvrdí, že k tomuto účelu je podmínka bydliště stanovená ve vnitrostátní právní úpravě nezbytná. Uvedená vláda mimo jiné poznamenává, že samo sekundární právo Unie principiálně připouští uložení podmínky bydliště a odkazuje v tomto ohledu na čl. 7 odst. 1 písm. b) směrnice 91/439/EHS Rady ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech (Úř. věst. L 237, s. 1; Zvl. vyd. 07/01, s. 317).
20
Cíl bezpečnosti a veřejného pořádku, který je výslovně stanovený v článku 52 SFEU a na který odkazuje portugalská vláda, zajisté představuje legitimní cíl, který v zásadě může odůvodnit omezení volného poskytování služeb. Avšak v rozporu s tím, co tvrdí uvedená vláda, tento cíl nemůže odůvodnit podmínku bydliště dotčenou ve věci v původním řízení. Použití takového odůvodnění totiž předpokládá skutečné a dostatečně závažné ohrožení, kterým je dotčen základní zájem společnosti (rozsudek ze dne 21. ledna 2010, Komise v. Německo, C-546/07, Sb. rozh. s. I-439, bod 49 a citovaná judikatura). Portugalská vláda přitom nijak netvrdí, že jsou v projednávané věci takové okolnosti prokázány.
21
Mimoto taková podmínka, jako je podmínka bydliště, o niž se jedná v původním řízení, která nevykazuje žádnou spojitost mezi navštěvovaným kurzem a schopností vést plavidlo nemůže sama o sobě přispět k dosažení sledovaného cíle, a sice zajistit bezpečnost námořní plavby.
22
Navíc a v rozporu s tím, co tvrdí portugalská vláda, je irelevantní, že čl. 7 odst. 1 písm. b) směrnice 91/439, a nyní čl. 7 odst. 1 písm. e) směrnice 2006/126/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech (Úř. věst. L 403, s. 18), povoluje vydání evropského řidičského průkazu pouze těm žadatelům, kteří mají obvyklé bydliště na území dotčeného členského státu, nebo mohou doložit, že už tam alespoň šest měsíců studují. Na rozdíl od situace dotčené ve věci v původním řízení, podmínka bydliště stanovená uvedenými směrnicemi určuje v harmonizované oblasti unijního práva pravomoc jednotlivých členských států ohledně vydávání evropských řidičských průkazů.
23
V každém případě může být cíl zajistit vyšší úroveň bezpečnosti na moři dosažen prostředky méně omezujícími volný pohyb služeb, zejména stanovením vyšší úrovně základních požadavků na připuštění ke zkoušce za účelem získání průkazu způsobilosti.
24
V důsledku toho je třeba na položenou otázku odpovědět, že články 52 SFEU a 56 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která ukládá podmínku bydliště na vnitrostátním území občanům Unie, kteří si přejí, aby jim uvedený členský stát vydal průkaz způsobilosti.
K nákladům řízení
25
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetího senátu) rozhodl takto:
Články 52 SFEU a 56 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která ukládá podmínku bydliště na vnitrostátním území občanům Evropské unie, kteří si přejí, aby jim uvedený členský stát vydal průkaz způsobilosti k vedení námořních rekreačních plavidel.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: portugalština.