61995CJ0074_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Yhdistetyissä asioissa C-74/95 ja C-129/95,
jotka Procura della Repubblica presso la Pretura circondariale di Torino (Italia) ja Pretura circondariale di Torino ovat saattaneet EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäviksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa rikosasiassa, jossa vastaajana on
X,
ennakkoratkaisun turvallisuutta ja terveyttä varten näyttöpäätetyölle asetettavista vähimmäisvaatimuksista (viides direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) 29 päivänä toukokuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/270/ETY (EYVL L 156, s. 14) tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. C. Moitinho de Almeida (esittelevä tuomari) sekä tuomarit L. Sevón, D. A. O. Edward, P. Jann ja M. Wathelet,
julkisasiamies: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
kirjaaja: R. Grass,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
- Itävallan hallitus, asiamiehenään Bundeskanzleramtin Ministerialrat Wolf Okresek,
- Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellisen yksikön virkamiehet Laura Pignataro ja Isabel Martinez del Peral ja samassa yksikössä toimiva kansallinen virkamies Horstpeter Kreppel,
ottaen huomioon esittelevän tuomarin kertomuksen,
kuultuaan julkisasiamiehen 18.6.1996 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1 Procura della Repubblica presso la Pretura circondariale di Torino (jäljempänä Procura della Repubblica) on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 10.3.1995 tekemällään päätöksellä (asia C-74/95) ja Pretura circondariale di Torino 18.4.1995 tekemällään päätöksellä (asia C-129/95), jotka ovat saapuneet yhteisöjen tuomioistuimeen 13.3.1995 ja 20.4.1995, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla useita ennakkoratkaisukysymyksiä turvallisuutta ja terveyttä varten näyttöpäätetyölle asetettavista vähimmäisvaatimuksista (viides direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) 29 päivänä toukokuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/270/ETY (EYVL L 156, s. 14, jäljempänä direktiivi) tulkinnasta.
2 Nämä ennakkoratkaisukysymykset on esitetty rikosasioissa, joissa vastaajana on X ja joissa kysymys on 19.9.1994 annetun decreto legislativo nro 626:n (GURI, nro 265, 12.11.1994, jäljempänä asetus) ja erityisesti sen VI osaston ("Näyttöpäätteitä sisältävien laitteiden käyttäminen") väitetystä rikkomisesta, ja tähän osastoon sisältyvät toimenpiteet direktiivin säännösten täytäntöönpanemiseksi Italian oikeudessa.
3 Edellä mainittujen menettelyjen yhteydessä Unità Sanitaria Locale di Torinon tarkastajat olivat Procura della Repubblican pyynnöstä tehneet uuden näyttöpäätteiden käyttösuunnitelman Telecom Italian kotipaikassa Torinossa. Kävi ilmi, että tietyt työntekijät käyttivät näyttöpäätettä enemmän kuin neljä tuntia päivässä tiettyinä päivinä mutta eivät koko työviikon ajan, kun taas toiset työntekijät käyttivät näyttöpäätettä koko työviikon ajan, mutta vähemmän kuin neljä tuntia päivässä.
4 Ennakkoratkaisupyynnössään Procura della Repubblica esittää, että päättäessään esillä olevassa tapauksessa toimivaltaansa kuuluvien toimenpiteiden, kuten haasteen antamisen tai vakuustakavarikon, toteuttamisesta mahdollisten rikkomusten seurausten vakavoitumisen tai jatkumisen estämiseksi sen on varmistettava, täyttyvätkö rikkomuksen tunnusmerkit ja erityisesti onko asetuksen 50-59 pykälää rikottu.
5 Asetuksen 51 pykälässä työntekijä määritellään VI osaston osalta henkilöksi, "joka käyttää näyttöpäätettä säännönmukaisesti ja tavallisesti koko työviikon ajan yhtäjaksoisesti päivittäin vähintään neljä tuntia, josta on vähennetty 54 pykälän mukaiset tauot". VI osaston muut säännökset koskevat työnantajan velvoitteita, työn järjestelyä, päivittäisen työskentelyn kulkua, lääkärintarkastusta, tiedotusta työntekijöille ja heidän koulutustaan, työntekijöiden kuulemista ja heidän osallistumistaan. Asetuksen IX osastossa säädetään rikosoikeudellisista seuraamuksista.
6 Procura della Repubblica arvioi, että aluksi on välttämätöntä täsmentää direktiivin 2 artiklan c kohdan mukaisen "työntekijän" käsitteen sisältö asetuksen asian kannalta merkityksellisten säännösten tulkitsemiseksi. Kyseisen säännöksen mukaan direktiivissä tarkoitetaan
"c) 'työntekijällä' direktiivin 89/391/ETY 3 a artiklan määritelmän mukaista työntekijää, joka tavallisesti käyttää näyttöpäätettä merkittävänä osana normaalia työtään".
7 Procura della Repubblica tiedustelee erityisesti, onko tästä määritelmästä suljettu pois sellainen työntekijä, joka käyttää näyttöpäätettä joka päivä koko työviikon ajan mutta ei välttämättä joka päivä yhtäjaksoisesti neljää tuntia, samoin kuin sellainen työntekijä, joka käyttää näyttöpäätettä yhtäjaksoisesti ainakin neljä tuntia työviikon kaikkina paitsi yhtenä päivänä.
8 Procura della Repubblica muistuttaa tältä osin, että direktiivin täytäntöönpanoasetuksen 51 pykälässä työntekijä on määritelty henkilöksi, "joka käyttää näyttöpäätettä säännönmukaisesti ja tavallisesti koko työviikon ajan yhtäjaksoisesti päivittäin vähintään neljä tuntia, josta on vähennetty 54 pykälän mukaiset tauot", ja että asetuksen 54 ja 55 pykälässä säädetään näyttöpäätetyöskentelyn keskeyttämisestä tauoilla tai muunlaisella työskentelyllä sekä lääkärintarkastuksesta, kun asianomainen henkilö "työskentelee yhtäjaksoisesti vähintään neljä tuntia".
9 Procura della Repubblica pyrkii sitten saamaan selvitystä direktiivin 9 artiklan 1 ja 2 kohtaan, joissa säädetään seuraavaa:
"1. Työntekijöiden on päästävä asianmukaiseen silmien ja näön tarkastukseen, jonka suorittajalla on siihen tarvittava pätevyys:
- ennen näyttöpäätetyön aloittamista, - säännöllisin väliajoin sen jälkeen ja
- kun työntekijöillä on näköön liittyviä vaikeuksia, jotka saattavat johtua näyttöpäätetyöstä.
2. Työntekijöiden on päästävä silmälääkärin tutkimukseen, jos se 1 kohdassa tarkoitetun tarkastuksen tulosten perusteella on tarpeen."
10 Procura della Repubblica kysyy erityisesti sitä, säädetäänkö kyseisen säännöksen 1 kohdassa jaksottaisesta silmien ja näön tarkastuksesta kaikkien työntekijöiden osalta vai onko tarkastus rajoitettu erityisiin työntekijäryhmiin. Se pyrkii vielä selvittämään, säädetäänkö saman säännöksen 2 kohdassa silmälääkärin tutkimuksesta ennaltaehkäisevän lääkärintarkastuksen yhteydessä tapahtuvan tutkimuksen lisäksi myös jaksottaisen lääkärintarkastuksen jälkeen. Procura della Repubblica huomauttaa tässä asiayhteydessä, että asetuksen 55 pykälän mukaan jaksottainen lääkärintarkastus koskee vain työntekijöitä, jotka on katsottu palvelukseen kelpaaviksi tietyin ehdoin, ja yli 45-vuotiaita työntekijöitä; lisäksi kyseisessä pykälässä näytetään edellytettävän erityisiä tutkimuksia vain ennaltaehkäisevän lääkärintarkastuksen jälkeen, ja siinä rajoitutaan säätämään vain työntekijän pyynnöstä tapahtuvasta silmälääkärin tutkimuksesta, kun työntekijä epäilee näkönsä huonontuneen ja kun lääkäri on vahvistanut tämän.
11 Lopuksi Procura della Repubblica pyrkii selvittämään työnantajalle asetetun sellaisen velvoitteen ulottuvuutta, jonka mukaan työpisteet on muutettava direktiivin liitteessä tarkoitettujen vähimmäisvaatimusten mukaisiksi, koska riidanalaisessa tutkimuksessa on käynyt ilmi mahdollisia kyseisen liitteen 2 kohdan (Ympäristö) rikkomuksia. Nämä kysymykset koskevat direktiivin 4 ja 5 artiklaa.
12 Direktiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa: "Työnantajien on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että joulukuun 31 päivän 1992 jälkeen ensimmäistä kertaa käyttöön otettavat työpisteet täyttävät liitteessä selostetut vähimmäisvaatimukset", kun taas 5 artiklassa säädetään seuraavaa: "Työnantajien on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että joulukuun 31 päivänä 1992 tai sitä ennen käyttöön otetut työpisteet on muutettu liitteessä ilmaistujen vähimmäisvaatimusten mukaisiksi viimeistään neljän vuoden kuluttua tuosta päivästä."
13 Ensiksi Procura della Repubblica pyrkii selvittämään, sovelletaanko edellä mainittuja säännöksiä vain silloin, kun direktiivin 2 artiklan mukaista "työpistettä" käyttää todellisuudessa saman säännöksen mukainen "työntekijä". Sitten Procura della Repubblica pyrkii selvittämään, edellytetäänkö direktiivin 4 ja 5 artiklassa sitä, että työpisteet muutetaan ainoastaan liitteen 1 kohdan (Laitteet) vähimmäisvaatimusten mukaisiksi, vai onko niiden täytettävä myös liitteen 2 kohdan (Ympäristö) ja 3 kohdan (Tietokoneen käyttäjäliittymä) vaatimukset. Procura della Repubblica korostaa tältä osin, että asetuksen 58 pykälän mukaan työpisteiden on oltava asetuksen liitteen VII vähimmäisvaatimusten mukaisia, mutta tämä liite koskee osaltaan vain laitteita.
14 Näissä olosuhteissa Procura della Repubblica päätti 10.3.1995 tekemällään päätöksellä esittää yhteisöjen tuomioistuimelle edellä esitetyt kysymykset.
15 Pretura circondariale di Torino esitti 18.4.1995 tekemällään päätöksellä yhteisöjen tuomioistuimelle samat kysymykset siltä varalta, että yhteisöjen tuomioistuin ei hyväksyisi yleisen syyttäjän oikeutta esittää EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan mukainen ennakkoratkaisupyyntö.
16 Pretura circondariale di Torinon mukaan edellä mainittu ennakkoratkaisupyyntö koskee kysymyksiä, joihin on välttämätöntä saada vastaus, jotta se voisi arvioida, onko yleisen syyttäjän sille esittämä vaatimus työntekijöille myönnettyjen taukojen riittävyyttä, lääkärintarkastusten asianmukaisuutta ja työpisteiden vähimmäisvaatimusten mukaisuutta koskevan asiantuntijatutkimuksen määräämiseksi perusteltu. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin huomauttaa, että ennen asianomaisen toimenpiteen määräämistä sen on annettava ratkaisu erityisesti asetuksen säännösten väitettyjen rikkomusten olemassaolosta. Direktiivin täytäntöönpanoasetuksen tulkinta on riippuvainen ennakkoratkaisukysymyksiin annettavasta vastauksesta.
Asia C-74/95
17 Komissio arvioi, että kyseinen pyyntö on jätettävä tutkimatta, koska Procura della Repubblica ei ole perustamissopimuksen 177 artiklassa tarkoitettu tuomioistuin.
18 Tältä osin on huomautettava, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan asian voi saattaa perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisesti yhteisöjen tuomioistuimessa vireille ainoastaan elin, joka antaa ratkaisunsa riippumattomana sellaisessa menettelyssä, jossa pyritään saamaan aikaan oikeudellisesti velvoittava ratkaisu (ks. esim. asia 14/86, Pretore di Salò v. X, tuomio 11.6.1987, Kok. 1987, s. 2545, 7 kohta; asia C-393/92, Almelo ym., tuomio 27.4.1994, Kok. 1994, s. I-1477, 21 kohta sekä asia 138/80, Borker, määräys 18.6.1980, Kok. 1980, s. 1975, 4 kohta ja asia 318/85, Greis Unterweger, määräys 5.3.1986, Kok. 1986, s. 955, 4 kohta).
19 Tilanne ei ole kuitenkaan tällainen esillä olevassa tapauksessa. Kuten julkisasiamies on huomauttanut ratkaisuehdotuksensa 6-9 kohdassa, Procura della Repubblican tehtävänä pääasiassa ei ole näet ratkaista asiaa täysin riippumattomasti vaan saattaa se rikosasian asianosaisena tarvittaessa toimivaltaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi.
20 Tämän vuoksi Procura della Repubblicaa ei voida pitää perustamissopimuksen 177 artiklassa tarkoitettuna tuomioistuimena, ja sen esittämät kysymykset on jätettävä tutkimatta.
Asia C-129/95
21 Aluksi on huomautettava, että yhteisöjen tuomioistuin ei voi perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla antaa ratkaisua kansallisen lainsäädäntötoimen pätevyydestä yhteisön oikeuden kannalta, minkä se voisi tehdä perustamissopimuksen 169 artiklan nojalla (ks. esim. asia 6/64, Costa, tuomio 15.7.1964, Kok. 1964, s. 1141). Yhteisöjen tuomioistuin voi kuitenkin antaa kansalliselle tuomioistuimelle kaikki yhteisön oikeuden mukaiset tulkinnan osatekijät, jotta kansallinen tuomioistuin voi arvioida niiden yhteensoveltuvuutta ratkaisun antamiseksi kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa (ks. esim. asia 223/78, Grosoli, tuomio 12.7.1979, Kok. 1979, s. 2621, 3 kohta).
22 Esitetystä ennakkoratkaisupyynnöstä käy kuitenkin ilmi se, että kansallinen tuomioistuin ei sulje esillä olevassa asiassa pois sitä, että direktiivin säännösten huomioon ottamisella voisi olla suora vaikutus sellaisten henkilöiden rikosoikeudellisen vastuun määrittelemiseen tai ankaroittamiseen, jotka ovat rikkoneet direktiivin säännöksiä, vaikka tällainen vastuu ei käy ilmi direktiivin täytäntöönpanemiseksi annetun erityissääntelyn tulkinnasta.
23 Tältä osin on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan (ks. esim. asia C-168/95, Arcaro, tuomio 26.9.1996, 36 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) direktiivillä ei voida sellaisenaan luoda velvoitteita yksityiselle oikeussubjektille eikä direktiivin säännökseen voida siten sellaisenaan vedota tällaista henkilöä vastaan.
24 Tietenkin kansallisen tuomioistuimen on sovellettava kansallista oikeuttaan kaikkien mahdollisuuksien mukaan direktiivin sanamuodon ja tarkoituksen valossa direktiivissä tarkoitetun tuloksen saavuttamiseksi ja siten perustamissopimuksen 189 artiklan kolmannen kohdan noudattamiseksi (ks. esim. asia C-91/92, Faccini Dori, tuomio 14.7.1994, Kok. 1994, s. I-3325, 26 kohta). Tämä kansallisen tuomioistuimen velvoite vedota direktiivin sisältöön asian kannalta merkityksellisten kansallisen oikeuden säännösten tulkinnassa on kuitenkin rajallinen, erityisesti jos tällainen tulkinta johtaa siihen, että direktiivin perusteella ja sen täytäntöönpanemiseksi annetusta laista riippumatta määritellään direktiivin säännöksiä vastaan rikkoneiden henkilöiden rikosoikeudellinen vastuu tai ankaroitetaan sitä (ks. erityisesti asia 80/86, Kolpinghuis Nijmegen, tuomio 8.10.1987, Kok. 1987, s. 3969, 13 kohta).
25 Pääasiassa kysymyksessä olevan kaltaisen, direktiivin täytäntöönpanemiseksi annetun lain mukaisen rikosoikeudellisen vastuun ulottuvuutta koskevan asian osalta on täsmennettävä, että syytteen nostaminen sellaisen menettelyn vuoksi, jonka moitittavuus ei käy selvästi ilmi laista, on rikosten ja rangaistusten lakisidonnaisuuden periaatteen ja yleisemmin oikeusvarmuuden periaatteen vastaista, sillä näiden periaatteiden mukaan rikoslakia ei saa tulkita laajentavasti syytetyn vahingoksi. Tätä periaatetta, joka kuuluu jäsenvaltioiden yhteisen valtiosääntöperinteen perustana oleviin yleisiin oikeusperiaatteisiin, on myös käsitelty kansainvälisissä sopimuksissa ja muun muassa ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 7 artiklassa (ks. erityisesti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen seuraavat tuomiot: Kokkinakis, tuomio 25.5.1993, A-sarja, nro 260-A, 52 kohta ja S.W. v. Yhdistynyt kuningaskunta ja C.R. v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomio 22.11.1995, A-sarja, nro 335-B, 35 kohta ja nro 335-C, 33 kohta).
26 Siten ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen on valvottava tämän periaatteen noudattamista, kun se tulkitsee direktiivin sanamuodon ja tarkoituksen valossa direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettua kansallista oikeutta.
27 Tällaisin varauksin on vastattava ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen kysymyksiin.
Direktiivin 2 artiklan c kohdan tulkinta
28 Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin kysyy, onko direktiivin 2 artiklan c kohdan mukaista ilmaisua "työntekijä - -, joka tavallisesti käyttää näyttöpäätettä merkittävänä osana normaalia työtään" tulkittava siten, että se koskee yhtäältä työntekijöitä, jotka käyttävät tällaista näyttöpäätettä tavallisesti yhtäjaksoisesti neljä tuntia viikon kaikkina työpäivinä yhtä lukuun ottamatta, ja toisaalta työntekijöitä, jotka käyttävät näyttöpäätettä viikon kaikkina työpäivinä mutta vähemmän kuin neljä tuntia yhtäjaksoisesti.
29 Tältä osin on todettava aluksi, että direktiivissä ei tarkenneta mitenkään sitä, miten on ymmärrettävä sen 2 artiklan c kohdan mukainen ilmaus "tavallisesti" käyttää näyttöpäätettä "merkittävänä osana normaalia työtään".
30 Jo riidanalaisen säännöksen sanamuodosta käy ilmi, että sen ajan merkittävyyttä, jona työntekijä tavallisesti käyttää näyttöpäätettä, on arvioitava kyseisen työntekijän tavalliseen työhön nähden. Tätä ilmaisua ei voida määritellä abstraktisti, ja jäsenvaltioiden on täsmennettävä sen ulottuvuus, kun ne toteuttavat kansallisia toimenpiteitä direktiivin täytäntöönpanemiseksi.
31 Kyseisen ilmauksen epämääräisyyden vuoksi jäsenvaltioille on myönnettävä laaja harkintavalta niiden toteuttaessa tällaisia täytäntöönpanotoimenpiteitä, kuten rikosoikeudellisten seuraamusten määräämistä, ja kun otetaan huomioon esillä olevan tuomion 25 kohdassa mainittu rikosten ja rangaistusten lakisidonnaisuuden periaate, tämä harkintavalta estää joka tapauksessa sen, että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset voisivat vedota asian kannalta merkityksellisiin direktiivin säännöksiin harkitessaan syytteiden nostamista alalla, jota direktiivi koskee.
32 Näissä olosuhteissa tähän kysymykseen ei ole tarpeen antaa vastausta eikä ole tarpeen pohtia Itävallan hallituksen ja komission esittämän sen väitteen perusteltavuutta, jonka mukaan näyttöpäätteen käyttäminen tavallisesti yhtäjaksoisesti neljä tuntia viikon kaikkina työpäivinä yhtä lukuun ottamatta on selvästi kyseiselle työntekijälle direktiivin 2 artiklassa tarkoitetulla tavalla merkittävä osa hänen työajastaan.
Direktiivin 9 artiklan 1 ja 2 kohdan tulkinta
33 Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin kysyy yhteisöjen tuomioistuimelta seuraavaksi, onko direktiivin 9 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että siinä säädetään silmien ja näön tarkastuksesta kaikkien sellaisten työntekijöiden osalta, joihin direktiiviä sovelletaan, vai koskeeko tämä velvoite vain tiettyjä työntekijäryhmiä. Kansallinen tuomioistuin kysyy myös, onko saman säännöksen 2 kohtaa tulkittava siten, että työntekijöiden on päästävä silmälääkärin tutkimukseen aina, kun tämä on tarpeen 1 kohdassa tarkoitetun tarkastuksen tulosten vuoksi.
34 Direktiivin 9 artiklan 1 kohdan osalta on todettava, että tämä säännös koskee yhtäläisesti kaikkia direktiivissä tarkoitettuja työntekijöitä, eikä sen sanamuodosta saada tukea väitteelle, jonka mukaan mainitun säännöksen nojalla toteutettava asianmukainen silmien ja näön tarkastus ei koskisi kaikkia direktiivin 2 artiklan c kohdan määritelmän mukaisia työntekijöitä.
35 Direktiivin 9 artiklan 2 kohdassa säädetään nimenomaisesti, että työntekijöiden on päästävä silmälääkärin tutkimukseen, jos se "1 kohdassa tarkoitetun tarkastuksen tulosten perusteella on tarpeen", ilman että tässä säädettäisiin uudesta rajoituksesta. Siten 9 artiklan 1 kohdan mukaan, johon viitataan 2 kohdassa, kysymyksessä voi olla joko tarkastus ennen näyttöpäätetyön aloittamista, säännöllisin väliajoin toteutettava tarkastus tai tarkastus, joka suoritetaan näyttöpäätetyöstä mahdollisesti johtuvien näköön liittyvien vaikeuksien vuoksi.
36 Näissä olosuhteissa kansalliselle tuomioistuimelle on vastattava, että direktiivin 9 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että direktiivin soveltamisalaan kuuluvien työntekijöiden on päästävä direktiivissä edellytettyyn, säännöllisin väliajoin suoritettavaan silmien tarkastukseen, ja että direktiivin 9 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että työntekijät voivat päästä silmälääkärin tutkimukseen kaikissa tapauksissa, joissa 1 kohdan mukaisesti suoritettu silmien ja näön tarkastus antaa tähän aihetta.
Direktiivin 4 ja 5 artiklan tulkinta
37 Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin kysyy lopuksi, onko direktiivin 4 ja 5 artiklaa tulkittava siten, että niissä säädetty velvoite koskee kaikkia direktiivin 2 artiklan b kohdassa määriteltyjä työpisteitä, joita voivat käyttää direktiivin 2 artiklan c kohdassa määritellyt työntekijät, vaikka todellisuudessa tällaiset työntekijät eivät käyttäisi näitä työpisteitä. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pyrkii myös selvittämään, onko direktiivin 4 ja 5 artiklaa tulkittava siten, että työpisteet on muutettava kaikkien liitteessä ilmaistujen vähimmäisvaatimusten mukaisiksi, vai riittääkö, että ne ovat ainoastaan laitteita koskevien vaatimusten mukaisia.
38 Aluksi on huomautettava, että direktiivin 4 ja 5 artiklassa, joiden mukaan työnantajien on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että joulukuun 31 päivän 1992 jälkeen ensimmäistä kertaa käyttöön otettavat ja joulukuun 31 päivänä 1992 tai sitä ennen käyttöön otetut työpisteet täyttävät "liitteessä selostetut vähimmäisvaatimukset", tarkoitetaan erotuksetta vaatimuksia, jotka on esitetty kyseisen liitteen kolmessa osassa, joiden otsikot ovat "Laitteet", "Ympäristö" ja "Tietokoneen käyttäjäliittymä". Sitä paitsi, kuten komissio on aivan oikein huomauttanut, tällaiset velvoitteet ovat täydentäviä, ja niillä pyritään takaamaan se, että tietyn työpisteen osalta on taattu vähimmäisvaatimukset turvallisuuden ja suojelun osalta.
39 Direktiivin 4 ja 5 artiklasta käy vielä ilmi se, että näillä säännöksillä tarkoitetaan kaikkia direktiivin mukaisia työpisteitä, riippumatta siitä, käyttävätkö niitä direktiivin 2 artiklan c kohdan mukaiset työntekijät.
40 Tätä tulkintaa vahvistaa erityisesti direktiivin neljäs perustelukappale, jossa säädetään, että niiden vähimmäisvaatimusten noudattaminen, joiden tarkoituksena on taata parempi turvallisuustaso työpisteissä, joissa on näyttöpäätteet, on olennaisen tärkeää työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden varmistamiseksi, ja direktiivin seitsemäs perustelukappale, jonka mukaan ergonomiset näkökohdat ovat erityisen tärkeitä sellaisissa työpisteissä, joissa on näyttöpääte.
41 Näissä olosuhteissa kansalliselle tuomioistuimelle on vastattava, että direktiivin 4 ja 5 artiklaa on tulkittava siten, että niissä säädettyä velvoitetta voidaan soveltaa kaikkiin 2 artiklan b kohdassa määriteltyihin työpisteisiin, vaikka tällaisia työpisteitä eivät käytä 2 artiklan c kohdassa määritellyt työntekijät, ja työpisteet on muutettava kaikkien direktiivin liitteessä ilmaistujen vähimmäisvaatimusten mukaisiksi.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
42 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Itävallan hallitukselle ja Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(viides jaosto)
jättää Procura della Repubblica presso la Pretura circondariale di Torinon esittämät kysymykset tutkimatta
ja on ratkaissut Pretura circondariale di Torinon 18.4.1995 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
43 Turvallisuutta ja terveyttä varten näyttöpäätetyölle asetettavista vähimmäisvaatimuksista (viides direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisdirektiivi) 29 päivänä toukokuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/270/ETY 9 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että direktiivin soveltamisalaan kuuluvien työntekijöiden on päästävä direktiivissä edellytettyyn, säännöllisin väliajoin suoritettavaan silmien tarkastukseen. Direktiivin 90/270/ETY 9 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että työntekijät voivat päästä silmälääkärin tutkimukseen kaikissa tapauksissa, joissa 1 kohdan mukaisesti suoritettu silmien ja näön tarkastus antaa tähän aihetta.
44 Direktiivin 90/270/ETY 4 ja 5 artiklaa on tulkittava siten, että niissä säädettyä velvoitetta voidaan soveltaa kaikkiin 2 artiklan b kohdassa määriteltyihin työpisteisiin, vaikka tällaisia työpisteitä eivät käytä 2 artiklan c kohdassa määritellyt työntekijät, ja työpisteet on muutettava kaikkien direktiivin liitteessä ilmaistujen vähimmäisvaatimusten mukaisiksi.