62024TJ0188_RES
Asia T‑188/24
Compagnie générale des établissements Michelin
vastaan
Euroopan komissio
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 9.7.2025
Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Hallinnollinen menettely – Päätös tarkastuksen määräämisestä – Asetuksen (EY) N:o 1/2003 20 artiklan 4 kohta – Tarkastuksen kohde ja tarkoitus – Perusteluvelvollisuus – Riittävän painavat aihetodisteet – Yksityisyydensuoja – Tuomioistuinvalvonta
Kumoamiskanne – Laillisuusvalvonta – Perusteet – Komission päätös tarkastuksen määräämisestä – Kyseisen päätöksen täytäntöönpanossa ilmennyt lainvastaisuus ei vaikuta tarkastuksen määräämisestä annetun päätöksen laillisuuteen
(SEUT 263 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 4 kohta)
(ks. 19 ja 20 kohta)
Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission tarkastusvaltuus – Päätös tarkastuksen määräämisestä – Perusteluvelvollisuuden laajuus – Velvollisuus ilmoittaa tarkastuksen kohde ja tarkoitus – Velvollisuus rajata täsmällisesti kyseiset markkinat – Velvollisuutta ei ole – Velvollisuus tehdä oikeudellinen luonnehdinta epäillyistä rikkomisista – Velvollisuutta ei ole – Velvollisuus ilmoittaa täsmällisesti epäilty rikkomisajanjakso – Velvollisuutta ei ole
(SEUT 101 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 4 kohta)
(ks. 24–48 kohta)
Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission tarkastusvaltuus – Kotirauhan loukkaamattomuutta koskeva oikeus – Päätös tarkastuksen määräämisestä – Suhteellisuusperiaatteen noudattaminen – Komissiolla on oltava riittävän painavat aihetodisteet, joiden perusteella rikkomista voidaan epäillä – Velvollisuus paljastaa mainitut aihetodisteet – Velvollisuutta ei ole
(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 4 kohta)
(ks. 51–58 ja 74–84 kohta)
Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission tarkastusvaltuus – Päätös tarkastuksen määräämisestä – Perusteluvelvollisuuden laajuus – Riittävän painavien aihetodisteiden, joiden perusteella voidaan epäillä kilpailusääntöjen rikkomista, ilmoittaminen selvästi – Tuomioistuinvalvonta
(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 4 kohta)
(ks. 78–84 kohta)
Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission tarkastusvaltuus – Kotirauhan loukkaamattomuutta koskeva oikeus – Komissiolla on oltava riittävän painavat aihetodisteet, joiden perusteella rikkomista voidaan epäillä – Tarkastuspäätöksen perusteena olevien aihetodisteiden sisältö – Yrityksen julkiset ilmoitukset, joissa suurimmille kilpailijoille ehdotetaan hinnoittelustrategioita – Hintojen yhteensovittamista pääasiallisella ajanjaksolla koskevat riittävän painavat aihetodisteet – Aiemmalta ajanjaksolta ei ole riittävän painavia aihetodisteita – Kotirauhan loukkaamattomuutta koskevan oikeuden loukkaaminen
(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 4 kohta)
(ks. 106–154 ja 190 kohta)
Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Komission tarkastusvaltuus – Tarkastuspäätöksen käyttäminen – Komission harkintavalta – Rajat – Suhteellisuusperiaatteen noudattaminen – Todisteiden salaamisen tai tuhoamisen vaara – Tarkastuksen välttämättömyys
(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 4 kohta)
(ks. 156–158, 162–172, 176 ja 177 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin kumosi osittain Euroopan komission antaman päätöksen, (
1
) jolla Compagnie générale des établissements Michelin (jäljempänä Michelin) määrättiin suostumaan tarkastukseen, joka koski Michelinin mahdollista osallistumista sopimuksiin tai kilpailunvastaisiin menettelytapoihin rengasalalla. Samalla unionin yleinen tuomioistuin palautti mieliin perusteet, joiden avulla arvioidaan, ovatko tällaisen päätöksen perusteena olevat aihetodisteet riittävän painavia.
Epäillessään kilpailunvastaisia menettelytapoja, joissa suurimmat rengasvalmistajat olivat sopineet hinnoista Euroopan talousalueella (ETA), komissio antoi 10.1.2024 oma-aloitteisesti aloittamansa tutkimuksen yhteydessä päätöksen, jolla se määräsi Michelinin suostumaan tarkastukseen (jäljempänä riidanalainen päätös). Kyseinen päätös annettiin kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta annetun asetuksen N:o 1/2003 (
2
) 20 artiklan 4 kohdan nojalla; kyseisessä kohdassa määritellään komission tarkastusvaltuudet.
Komissio suoritti Michelinin tiloissa tarkastuksen tammi- ja maaliskuun välillä vuonna 2024. Tuossa yhteydessä komissio vieraili toimitiloissa, keräsi materiaalia (kannettavia tietokoneita, matkapuhelimia, tabletteja ja tallennusvälineitä), kuuli useita henkilöitä ja kopioi kerättyjen laitteiden sisältöä.
Michelin vaati unionin yleisessä tuomioistuimessa nostamallaan kanteella kumoamaan riidanalaisen päätöksen, ja se vetosi yhtäältä perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiin ja toisaalta kotirauhan loukkaamattomuutta koskevan oikeuden loukkaamiseen.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin yleinen tuomioistuin huomautti alkuun, että osa kantajan argumenteista liittyi komission riidanalaisen päätöksen täytäntöön panemiseksi suorittaman tarkastuksen kulkuun. Se totesi tältä osin, ettei yritys voi vedota tarkastusmenettelyjen kulun lainvastaisuuteen riitauttaakseen sellaisen toimen laillisuuden, jonka nojalla komissio on kyseisen tarkastuksen suorittanut.
Michelin oli kuitenkin kiinnittänyt huomiota tarkastuksen kulkuun vain havainnollistaakseen perusteluissa väitetysti olevia selkeyden tai täsmällisyyden puutteita tai sitä laajuutta, jolla tarkastuksen määräämistä koskevalla päätöksellä on sallittua kajota sen yksityisyyteen. Unionin yleinen tuomioistuin arvioi siten riidanalaisen päätöksen kumoamisperusteiden tueksi esitetyt argumentit tästä näkökulmasta.
Unionin yleinen tuomioistuin tutki ensin kanneperusteen, jonka mukaan riidanalainen päätös ei täyttänyt SEUT 296 artiklassa tarkoitettua perusteluvelvollisuutta. Se muistutti aluksi, että unionin toimen perustelujen on oltava kyseessä olevan toimen luonteen mukaisia ja niissä on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmaistava toimen tekijän päättely. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, koska niitä on arvioitava paitsi päätöksen sanamuodon, myös asiayhteyden ja kaikkien asiaa koskevien oikeussääntöjen perusteella.
Kilpailun alalla asetuksen N:o 1/2003 mukaiset tarkastusvaltuudet on myönnetty komissiolle siinä tarkoituksessa, että komissio voisi suorittaa tehtävänsä, joka on suojella sisämarkkinoilla käytävää kilpailua vääristymiltä ja määrätä seuraamuksia kilpailusääntöjen mahdollisista rikkomisista sisämarkkinoilla. Kyseisen asetuksen 20 artiklan 4 kohdasta ilmenee, että komission tarkastuspäätöksissä on mainittava muun muassa tarkastuksen kohde ja tarkoitus. Tämä erityinen perusteluvelvoite on perustavanlaatuinen vaatimus paitsi sen vuoksi, että asianomaisten yritysten tiloissa suoritettaviksi aiottujen tarkastusten osoitetaan olevan oikeutettuja, myös siksi, että yritysten on mahdollista saada selville yhteistyövelvollisuutensa laajuus ja säilyttää samalla puolustautumisoikeutensa.
Jos tarkastuspäätös sisältää edellä mainitut olennaiset seikat, ei kuitenkaan ole välttämätöntä, että siinä rajataan täsmällisesti kyseiset markkinat tai tehdään tarkka oikeudellinen luonnehdinta epäillyistä rikkomisista tai ilmoitetaan ajanjakso, jonka kuluessa rikkominen on tapahtunut. Koska tarkastukset tehdään tutkinnan alussa, komissiolla ei näet ole yleensä vielä yksityiskohtaisen oikeudellisen arvion esittämiseksi tarvittavia täsmällisiä tietoja ja sen on ensin tarkistettava epäilyjensä paikkansapitävyys sekä tapahtumien laajuus.
Unionin yleinen tuomioistuin tutki näiden periaatteiden valossa Michelinin väitteet, joiden mukaan ilmaisujen ”ja/tai”, ”erityisesti”, ”myös” ja ”ainakin” käyttäminen riidanalaisessa päätöksessä aiheutti sen, että epäillyn rikkomisen aineellinen ja ajallinen laajuus olivat epäselviä, perusteettomia tai kohtuuttomia.
Unionin yleinen tuomioistuin toi esille, ettei ilmaisun ”ja/tai” käyttämisestä, kun kuvataan epäillyn yhteensovittamisen muotoa (kilpailunvastaiset sopimukset ja/tai yhdenmukaistetut menettelytavat), seuraa kantajan osalta mitään erityistä, sillä epäillyn yhteensovittamisen täsmällinen oikeudellinen luonnehdinta yritysten väliseksi sopimukseksi tai yhdenmukaistetuksi menettelytavaksi riippuu arvioinnista, jota ei voida edellyttää tarkastuspäätöksen laatimisen ajankohtana.
Ilmaisujen ”erityisesti” tai ”myös” käyttäminen komission epäilyjen kuvauksessa helpottaa niiden tietojen ymmärtämistä, joiden yhteydessä niitä käytetään, kuten hintojen (”erityisesti tukkuhintojen”) yhteensovittaminen ja arkaluonteisten kaupallisten tietojen vaihtaminen ”myös yleisesti saatavilla olevien julkisten kanavien kautta”. Näiden ilmaisujen ansiosta kantajan on helpompi saada tarkka käsitys siitä, mistä sitä moititaan. Ne havainnollistavat epäillyn yhteensovittamisen sisältöä selittämällä, ettei havainnollistava kuvaus sisällä tyhjentäviä tietoja epäillyn rikkomisen aineellisesta laajuudesta.
Tuodessaan esille, että kyseinen menettely oli alkanut ”ainakin” pääasiallisella ajanjaksolla ja että tietojen perusteella yhteensovittamista oli tapahtunut aiemmin ”ainakin” aiemmalla ajanjaksolla, komissio antoi oma-aloitteisesti tiettyjä tietoja epäillyn rikkomisen ajallisesta ulottuvuudesta. Nämä tiedot ovat osa perusteluja, ja niiden perusteella voidaan siis katsoa, ettei kantaja ollut tilanteessa, jossa se ei olisi voinut ymmärtää selkeästi komission epäilyjä ja jossa sillä ei olisi siten ollut mahdollisuutta suojata täysimääräisesti puolustautumisoikeuksiaan.
SEUT 296 artiklan mukaisesti riidanalaisen päätöksen perustelujen avulla kantaja sai siis selville toteutetun toimen perusteet ja unionin yleinen tuomioistuin pystyi harjoittamaan valvontaansa. Perusteluissa tuodaan asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 4 kohdan mukaisesti esille myös tarkastuksen kohde ja tarkoitus riittävällä tavalla.
Unionin yleinen tuomioistuin tutki toiseksi kanneperusteen, joka koski kantajan kotirauhan loukkaamattomuutta koskeva oikeuden loukkaamista.
Se muistutti aluksi, että oikeushenkilö voi vedota kyseiseen oikeuteen, joka liittyy yksityisyydensuojaan. Julkisen vallan mielivaltaista tai suhteetonta puuttumista henkilön yksityisen toiminnan alaan koskevan suojan vaatimus on nimittäin tunnustettu unionin oikeuden yleiseksi oikeusperiaate, joka on ilmaistu Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 7 artiklassa. Perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa täsmennetään tältä osin, että kyseisen oikeuden käyttämistä voidaan rajoittaa ainoastaan lailla sekä sen keskeistä sisältöä kunnioittaen ja noudattaen suhteellisuusperiaatetta.
Käytännössä tarkastuksen määräämisestä annetun päätöksen tarkoituksena on oltava tarvittavien asiakirjojen kerääminen sellaisten tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen olemassaolon ja merkityksen tutkimiseksi, joista komissiolla on jo tiedossaan riittävän painavia aihetodisteita, joiden perusteella voidaan epäillä kilpailusääntöjen rikkomista. Se, että komission hallussa on tällaisia aihetodisteita, on siten välttämätön edellytys sille, että komissio voi määrätä asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan 4 kohdan mukaisen tarkastuksen toteuttamisesta.
Lisäksi koska tarkastuksen määräämisestä annetun päätöksen perusteluissa rajataan komission toimihenkilöille annetun toimivallan ala, pelkästään tarkastuksen kohteeseen liittyviä asiakirjoja voidaan etsiä. Tällaista päätöstä ei siis voida muotoilla siten, että tätä alaa laajennetaan yli sen, mikä johtuu riittävän painavista aihetodisteista, jotka komissiolla on hallussaan tällaisen päätöksen antamispäivänä.
Näistä seikoista muistutettuaan unionin yleinen tuomioistuin tutki, oliko riidanalainen päätös mielivaltainen, kuten kantaja väitti.
Unionin yleinen tuomioistuin toi tältä osin esille ensin, ettei tarkastuksen määräämisestä annetussa päätöksessä tarvitse tuoda esille kaikkia tietoja, jotka komissiolla on hallussaan tässä tutkinnan vaiheessa, vaan on löydettävä tasapaino tutkinnan tehokkuuden turvaamisen ja asianomaisen yrityksen puolustautumisoikeuksien säilyttämisen välillä.
Komission on siis ilmoitettava tarkastuspäätöksessä mahdollisimman selvästi epäilyt, jotka se aikoo tutkia, eli etsinnän kohde ja seikat, joita tarkastuksen on tarkoitus koskea. Sitä ei voida kuitenkaan velvoittaa täsmentämään myös aihetodisteita eli tietoja, joiden perusteella se epäilee SEUT 101 artiklan rikkomista.
Komissiota ei siis voida arvostella käsiteltävässä asiassa siitä, että se on ilmoittanut riidanalaisessa päätöksessä, että sillä oli tietoja ja näyttöä, jotka liittyivät epäiltyyn yhteensovittamiseen tai tämän yhteensovittamisen tiettyihin näkökohtiin, antamatta tarkempia tietoja niiden luonteesta tai muodosta tai siitä, miltä ajalta ne olivat ja kuka ne oli laatinut.
Unionin yleinen tuomioistuin tutki sitten, olivatko komission esittämät aihetodisteet riittävän painavia riidanalaisen päätöksen oikeuttamiseksi.
Se huomautti aluksi, että silloin kun tarkastuspäätöksen adressaattina oleva yritys esittää joitakin seikkoja kyseenalaistaakseen sen, olivatko komission aihetodisteet riittävän painavia, unionin yleisen tuomioistuimen on tutkittava nämä aihetodisteet ja tarkistettava, että ne ovat riittävän painavia.
Jälkikäteen toteutetulla laillisuuden täysimääräisellä tuomioistuinvalvonnalla voidaan korvata tuomioistuimelta etukäteen haetun luvan puuttuminen ja varmistaa tarkastustoimenpiteen yhdenmukaisuus kotirauhan loukkaamattomuutta koskevan perusoikeuden kanssa. Sillä ei pyritä selvittämään, voidaanko asianomaisten aihetodisteiden perusteella osoittaa epäillyn kilpailunvastaisen menettelytavan olemassaolo eikä pelkästään epäillä sitä, koska tämä kysymys on vielä ennenaikainen tässä tutkinnan vaiheessa.
Toisin kuin rikkomista koskevien todisteiden, tarkastuspäätöksen perustana olevien aihetodisteiden ei tarvitse osoittaa rikkomisen olemassaoloa eikä sisältöä, jottei komissiolle annettuja tutkintavaltuuksia tehtäisi hyödyttömiksi. Näin ollen se, että esitettyjä tietoja voidaan tulkita eri tavoilla, ei siis estä katsomasta niitä riittävän painaviksi aihetodisteiksi, koska komission puoltama tulkinta vaikuttaa uskottavalta.
Unionin yleinen tuomioistuin korosti yhtäältä myös, että eri aihetodisteita, joiden perusteella voidaan epäillä rikkomista, on arvioitava kokonaisuutena eikä erikseen ja että ne voivat vahvistaa toisiaan vastavuoroisesti. Toisaalta käsiteltävä asia kuuluu alustavaan tutkintavaiheeseen eli ajankohtaan, jona komissio ei ole vielä ottanut kantaa epäillyn rikkomisen tosiasiallisuuteen ja kantaja hyötyy syyttömyysolettamasta.
Käsiteltävässä asiassa komissio oli esittänyt vastineessa selvityksiä ja aineellisia todisteita, jotta unionin yleinen tuomioistuin voi ratkaista, oliko komissiolla riittävän painavia aihetodisteita epäilyjensä tueksi ja tarkastuksen oikeuttamiseksi, mikä edesauttoi unionin yleisen tuomioistuimen harjoittamaa valvontaa. Edellä esitettyjen seikkojen perusteella unionin yleinen tuomioistuin totesi, että komissiolla oli riittävän painavia aihetodisteita pelkästään pääasiallisella ajanjaksolla epäillystä yhteensovittamisesta, muttei riidanalaisessa päätöksessä tarkoitetulla aiemmalla ajanjaksolla epäillystä yhteensovittamisesta, joten riidanalainen päätös oli kumottava tältä osin.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi vielä suhteellisuusperiaatteen loukkaamista koskevan väitteen. Se muistutti tältä osin, että unionin oikeuden yleisiin oikeusperiaatteisiin kuuluvan suhteellisuusperiaatteen mukaan unionin toimielinten toimilla ei saada ylittää niitä rajoja, jotka johtuvat siitä, mikä on tarpeellista niillä lainmukaisesti tavoiteltujen päämäärien toteuttamiseksi ja tähän soveltuvaa, eli silloin, kun on mahdollista valita usean tarkoituksenmukaisen toimenpiteen välillä, on valittava vähiten rajoittava, eivätkä toimenpiteistä aiheutuvat haitat saa olla liian suuria tavoiteltuihin päämääriin nähden.
Tarkastuspäätöksen kohdalla kyseinen periaate edellyttää, ettei suunniteltu toimenpide aiheuta suhteetonta tai sietämätöntä haittaa tavoiteltuun päämäärään nähden. Etenkään komission tekemä valinta tietopyynnön ja päätöksellä määrätyn tarkastuksen välillä ei riipu sellaisista olosuhteista kuin tilanteen erityinen vakavuus, äärimmäinen kiireellisyys tai ehdottoman vaitiolon tarve, vaan tarpeesta selvittää tosiseikat asianmukaisesti. Kun siis tarkastuksen määräämisestä annetun päätöksen tarkoituksena on ainoastaan se, että komission on mahdollista koota tarpeelliset seikat arvioidakseen perussopimuksen mahdollista rikkomista, tällainen päätös ei riko suhteellisuusperiaatetta.
Tässä tapauksessa komissio ei voinut sulkea pois etsittyjen todisteiden salaamisen tai tuhoamisen vaaraa. Kantaja ei ole osoittanut yhtäältä, ettei riidanalainen päätös ollut välttämätön siitä syystä, ettei näyttö vaarantunut, tai että vähemmän rajoittavan toimenpiteen käyttäminen olisi ollut mahdollista, eikä toisaalta, että sille on aiheutunut päätöksestä kohtuutonta haittaa.
Edellä esitetyn perusteella, koska riittävän painavia aihetodisteita pääasiallista ajanjaksoa aiempaan ajanjaksoon liittyvien epäilyjen tueksi ei ollut, unionin yleinen tuomioistuin kumosi riidanalaisen päätöksen tältä osin sillä perusteella, että se oli mielivaltainen ja loukkasi tällä tavoin kantajan kotipaikan ja viestien kunnioittamista koskevaa oikeutta. Muilta osin se hylkäsi kanteen.
(
1
)	10.1.2024 annettu komission päätös C(2024) 243 final, jolla Compagnie générale des établissements Michelin ja kaikki suoraan tai välillisesti sen määräysvallassa olevat yhtiöt määrätään suostumaan neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 20 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuun tarkastukseen (asia AT.40863 – Hoops).
(
2
)	[SEUT 101] ja [SEUT 102] artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1).