62017TJ0337_RES
Asia T-337/17
Air France-KLM
vastaan
Euroopan komissio
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (laajennettu neljäs jaosto) 30.3.2022
Kilpailu — Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt — Lentorahtimarkkinat — Päätös, jolla todetaan Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 101 artiklan, ETA-sopimuksen 53 artiklan ja Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton lentoliikennettä koskevan sopimuksen 8 artiklan rikkominen — Lentorahtipalvelujen hintatekijöiden yhteensovittaminen (polttoainelisä, turvalisä ja provisioiden maksaminen lisistä) — Tietojenvaihto — Komission alueellinen toimivalta — Yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen — Kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästä toiminnasta vastuuseen joutuminen — Sakoista vapauttamisen myöntämisedellytykset — Yhdenvertainen kohtelu — Perusteluvelvollisuus — Sakon määrä — Myynnin arvo — Rikkomisen vakavuus — Rikkomiseen osallistumisen kesto — Lieventävät seikat — Kilpailunvastaisen toiminnan edistäminen viranomaisten toimesta — Oikeasuhteisuus — Täysi harkintavalta
Kilpailu — Liikenne — Kilpailusäännöt — Lentoliikenne — Asetus N:o 411/2004 — Soveltamisala — Unionin ja kolmansien maiden väliset reitit sekä ETA:n, unionia lukuun ottamatta, ja kolmansien maiden väliset reitit — Saapuvat lentorahtipalvelut — Kuuluminen soveltamisalaan
(SEUT 101 ja 102 artikla; ETA-sopimuksen 53 ja 54 artikla sekä liite XIII ja pöytäkirja 21, sellaisina kuin ne ovat muutettuina ETA:n sekakomitean päätöksellä N:o 40/2005; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 32 artiklan c alakohta ja neuvoston asetuksen N:o 411/2004 1 ja 3 artikla)
(ks. 90–97 kohta)
Kilpailu — Unionin säännöt — Alueellinen soveltamisala — Komission toimivalta — Hyväksyttävyys kansainvälisen oikeuden näkökulmasta — Toimeenpano tai väärinkäytöksi katsotut vaikutukset ETA:ssa — Vaihtoehtoiset tavat — Välittömään, huomattavaan ja ennakoitavissa olevaan vaikutukseen liittyvä peruste — Soveltamisalan laajuus, kun kyse on kilpailua rajoittavasta käyttäytymisestä
(SEUT 101 artikla; ETA-sopimuksen 53 artikla)
(ks. 99–101, 116, 118–127, 138–140, 146–154, 156–158, 167–173 kohta)
Kumoamiskanne — Kanneperusteet — Riidanalaisen toimen tehneen toimielimen toimivallan puuttuminen — Peruste, jonka unionin tuomioistuimet tutkivat viran puolesta — Edellytys — Kontradiktorisen periaatteen noudattaminen
(SEUT 263 artikla)
(ks. 188, 189 kohta)
Kilpailu — Hallinnollinen menettely — Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen — Niiden rikkomisten yksilöinti, joista on määrätty seuraamus — Tehokkaan oikeussuojan periaatteesta johtuvat vaatimukset — Päätöksen päätösosan selvyys ja täsmällisyys — Arviointi — Tuomiolauselman sanamuodon ensisijaisuus perusteluihin nähden
(SEUT 101 artikla; ETA-sopimuksen 53 artikla; EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen 8 artikla ja 11 artiklan 2 kohta; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla)
(ks. 195, 196, 200–205 kohta)
Kilpailu — Unionin säännöt — Rikkominen — Vastuuseen joutuminen — Emoyhtiö ja tytäryhtiöt — Taloudellinen kokonaisuus — Arviointiperusteet — Tytäryhtiön käyttäytymiseen kohdistuvan ratkaisevan vaikutusvallan tosiasiallinen käyttäminen, joka voidaan päätellä niiden todisteiden joukosta, jotka koskevat taloudellisia, organisatorisia ja oikeudellisia yhteyksiä emoyhtiöön — Seikat, joilla ratkaisevan vaikutusvallan olemassaolo voidaan osoittaa — Tytäryhtiön osakepääoman omistaminen lähes kokonaan ja lähes puolet tytäryhtiön äänimäärästä — Vaikutusvalta strategisiin valintoihin — Toimikausien päällekkäisyys emoyhtiön ja sen tytäryhtiön toimielimissä
(SEUT 101 artikla; ETA-sopimuksen 53 artikla; EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen 8 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 2 artikla)
(ks. 220, 221, 255, 270–278 kohta)
Kilpailu — Unionin säännöt — Rikkominen — Vastuuseen joutuminen — Emoyhtiö ja tytäryhtiöt — Taloudellinen kokonaisuus — Arviointiperusteet — Olettama, jonka mukaan emoyhtiö käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa kokonaan omistamissaan tytäryhtiöissä — Kumottavuus — Emoyhtiön todistustaakka — Olettaman kumoamiseksi riittämätön näyttö
(SEUT 101 artikla; ETA-sopimuksen 53 artikla; EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen 8 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 2 artikla)
(ks. 223, 224, 254, 256, 258–268)
Toimielinten säädökset, päätökset ja muut toimet — Perustelut — Perusteluvelvollisuuden laajuus — Soveltamisala — Päätös, jolla määrätään sakkoja kilpailusääntöjen rikkomisen johdosta ja joka on osoitettu useille yhtiöille — Tytäryhtiön toiminnan lukeminen emoyhtiön syyksi — Riittävien perustelujen välttämättömyys — Emoyhtiön kokonaan omistamaansa tytäryhtiöön käyttämää ratkaisevaa vaikutusvaltaa koskevan olettaman yhdistäminen muihin todisteisiin
(SEUT 101 artiklan 1 kohta ja SEUT 296 artikla; ETY-sopimuksen 53 artikla; EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen 8 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 2 artikla)
(ks. 224–228 kohta)
Kilpailu — Unionin säännöt — Rikkominen — Vastuuseen joutuminen — Emoyhtiö ja tytäryhtiöt — Taloudellinen kokonaisuus — Tytäryhtiö rikkoo kilpailusääntöjä — Emoyhtiön joutuminen vastuuseen sillä perusteella, että se on käyttänyt ratkaisevaa vaikutusvaltaa tytäryhtiössään sen hankinnasta lähtien — Emoyhtiön muuttaminen holdingyhtiöksi ja yritysnimen muuttaminen — Vaikutuksettomuus
(SEUT 101 artikla; ETA-sopimuksen 53 artikla; EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen 8 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 2 artikla)
(ks. 243–248 kohta)
Kilpailu — Unionin säännöt — Rikkominen — Vastuuseen joutuminen — Oikeushenkilö, joka vastasi yrityksen toiminnasta silloin, kun kilpailusääntöjä rikottiin — Kyseisen oikeushenkilön muuttaminen holdingyhtiöksi ja sen operatiivisten toimintojen siirto toiselle sen omistamalle yhtiölle — Holdingyhtiön vastuu oikeudellisena seuraajana — Yhdenmukaisuus yksilöllisen vastuun sekä rangaistusten ja seuraamusten yksilökohtaisen määräämisen periaatteiden kanssa
(SEUT 101 artikla; ETA-sopimuksen 53 artikla; EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen 8 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 2 artikla)
(ks. 245, 303, 309–313, 318 kohta)
Kumoamiskanne — Kanteet, jotka emoyhtiö ja sen tytäryhtiö ovat nostaneet erikseen komission päätöksestä, jossa niiden katsotaan olevan vastuussa niitä edeltäneen yhtiön kilpailusääntöjä rikkovasta toiminnasta — Emoyhtiön vastuu oikeudellisena seuraajana — Tilanne, jossa emoyhtiö kiistää, että sen tytäryhtiö on taloudellisena seuraajana vastuussa riidanalaisesta käyttäytymisestä — Väitteen tutkimatta jättäminen
(SEUT 101 ja SEUT 263 artikla; ETA-sopimuksen 53 artikla; EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen 8 artikla)
(ks. 313, 314 kohta)
Kilpailu — Hallinnollinen menettely — Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen — Tietojen ja todisteiden, jotka yritys on esittänyt sakoista vapauttamista koskevassa hakemuksessaan, käyttäminen — Todisteiden hyväksyttävyys sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan hakemuksen kohtalosta riippumatta
(SEUT 101 artikla; ETA-sopimuksen 53 artikla; EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen 8 artikla; komission tiedonannon 2002/C 45/03 11 kohdan b alakohta ja 33 kohta sekä komission tiedonannon 2006/C 210/02 31 ja 37 kohta)
(ks. 326–338 kohta)
Kilpailu — Sakot — Yrityksen omaan toimintaan perustuva arviointi — Sillä, että muulle talouden toimijalle ei ole määrätty seuraamuksia, ei ole merkitystä — Yhdenvertaisen kohtelun noudattaminen on sovitettava yhteen laillisuusperiaatteen noudattamisen kanssa — Perusteluvelvollisuuden laajuus
(SEUT 101 ja 296 artikla; ETA-sopimuksen 53 artikla; EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen 8 artikla; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 artikla)
(ks. 347, 351, 352, 357–361 kohta)
Kilpailu — Sakot — Sakon määrä — Määrittäminen — Perusmäärän vahvistaminen — Myynnin arvon määrittäminen — Rikkomiseen välittömästi tai välillisesti liittyvät myynnit — Lentorahtipalvelujen alan kartelli — Useita rahtipalvelujen hinnan osatekijöitä koskeva kartelli — Rahtipalveluihin liittyvän myynnin koko määrän huomioon ottaminen — Hyväksyttävyys — Rangaistusten oikeasuhteisuuden sekä rangaistusten ja seuraamusten yksilökohtaisen määräämisen periaatteiden loukkaaminen
(SEUT 101 artikla; ETA-sopimuksen 53 artikla; EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen 8 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 ja 3 kohta; komission tiedoksiannon 2006/C 210/02 6 ja 13 kohta)
(ks. 401–408, 410–421, 423–430 kohta)
Kilpailu — Sakot — Sakon määrä — Määrittäminen — Perusmäärän vahvistaminen — Myynnin arvon määrittäminen — Rikkomiseen asian kannalta merkityksellisellä maantieteellisellä alueella suoraan tai epäsuorasti liittyvän myynnin arvon huomioon ottaminen — Euroopan talousalueen sisällä tehdyt myynnit — Lentorahtipalvelujen alan kartelli — Saapuvien lentorahtipalvelujen myynnin arvon huomioon ottaminen — Hyväksyttävyys
(SEUT 101 artikla; ETA-sopimuksen 53 artikla; EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen 8 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohta; komission tiedonannon 2006/C 210/02 13 kohta)
(ks. 439–451 kohta)
Kilpailu — Sakot — Sakon määrä — Määrittäminen — Perusmäärän vahvistaminen — Rikkomisen vakavuus — Arviointiperusteet — Rikkomisen luonne — Horisontaalinen hintakartelli — Rikkomisen vakava luonne, jolla voidaan perustella korkea vakavuuskerroin
(SEUT 101 artikla; ETA-sopimuksen 53 artikla; EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen 8 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 ja 3 kohta; komission tiedonannon 2006/C 210/02 19–23 kohta)
(ks. 470–475 kohta)
Kilpailu — Hallinnollinen menettely — Komission päätös, jossa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen — Komission velvollisuus näyttää toteen kilpailusääntöjen rikkominen ja sen kesto — Komission todistustaakan laajuus — Todisteet kilpailusääntöjen rikkomisen keskeytymisestä
(SEUT 101 artikla; ETA-sopimuksen 53 artikla; EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen 8 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 2 artikla ja 23 artiklan 2 ja 3 kohta)
(ks. 534–547 kohta)
Kilpailu — Sakot — Sakon määrä — Määrittäminen — Perusmäärän mukauttaminen — Lieventävät asianhaarat — Osallistuminen, jonka on väitetty tapahtuneen pakotettuna — Komission perusteluvelvollisuuden laajuus
(SEUT 101 artiklan 1 kohta; ETA-sopimuksen 53 artikla; EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen 8 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 ja 3 kohta; komission tiedoksiannon 2006/C 210/02 29 kohta)
(ks. 553, 554, 564–576 kohta)
Kilpailu — Sakot — Sakon määrä — Määrittäminen — Tuomioistuinvalvonta — Unionin tuomioistuinten täysi harkintavalta — Soveltamisala — Rajat — Syrjimättömyysperiaatteen noudattaminen — Sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen huomioon ottaminen
(SEUT 261 artikla); neuvoston asetuksen N:o 1/2003 31 artikla; komission tiedonanto 2006/C 210/02)
(ks. 586–592 kohta)
Tiivistelmä
Kantajana oleva Air France-KLM on yhtiö, joka on syntynyt, kun entinen yhtiö Air France muutettiin holdingyhtiöksi ja sen yritysnimi ja toimiala muutettiin. Kantajalla on hallussaan yhtiön Air France (jäljempänä ”Air France”) omistus- ja äänioikeudet kokonaisuudessaan sekä 49 prosenttia äänioikeuksista ja 93,63 prosenttia omistusoikeuksista Koninklijke Luchtvaartmaatschappij N. V:ssä (jäljempänä ”KLM”), jotka ovat kaksi lentorahtipalvelujen markkinoilla toimivaa lentoliikenneyhtiötä.
Kantaja, Air France ja KLM kuuluvat SEUT 101 artiklan, ETA-sopimuksen 53 artiklan ja Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton välisen lentoliikenteestä tehdyn sopimuksen 8 artiklan mukaisesta menettelystä 17.3.2017 annetun komission päätöksen C(2017) 1742 final 19:ään adressaattiin (asia AT.39258 – Lentorahti) (jäljempänä ”riidanalainen päätös”). Euroopan komissio totesi kyseisessä päätöksessä, että kyseessä oli yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen, jossa asianomaiset yritykset sovittivat yhteen käyttäytymistään lentorahtipalvelujen hinnoittelun osalta maailmanlaajuisesti 1999–2006 välisellä ajanjaksolla. Tämän vuoksi komissio katsoi kantajan olevan vastuussa tästä rikkomisesta, Air Francen toimista 7.12.1999–14.2.2006 ja KLM:n toimista 5.5.2004–14.2.2006, ja määräsi niille kaksi sakkoa, joista ensimmäisen määrä oli 182920000 euroa yhteisvastuullisesti Air Francen kanssa ja toisen 124440000 euroa yhteisvastuullisesti KLM:n kanssa.
Komissio vastaanotti 7.12.2005 sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevan vuoden 2002 tiedonantonsa (
1
) nojalla Lufthansan ja sen kahden tytäryhtiön (jäljempänä ”Lufthansa”) hakemuksen sakoista vapauttamiseksi. Kyseisen hakemuksen mukaan useiden lentorahtimarkkinoilla toimivien yritysten (jäljempänä ”liikenteenharjoittajat”) välillä oli kilpailunvastaista yhteydenpitoa, joka koski näillä markkinoilla tarjottavien palvelujen hintojen useita osatekijöitä eli ”polttoaine-” ja ”turvalisämaksun” käyttöönottoa sekä kieltäytymistä antaa huolitsijoille alennusta näistä lisämaksuista. Komissio antoi keräämänsä näytön ja tutkimustensa pohjalta 19.12.2007 väitetiedoksiannon 27 liikenteenharjoittajalle sekä 9.11.2010 ensimmäisen päätöksen (
2
) 21 liikenteenharjoittajaa vastaan, mukaan luettuina kantaja, Air France ja KLM. Unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin kumosi kyseisen päätöksen 16.12.2015 antamillaan tuomioilla (
3
) tätä koskevien vaatimusten osalta, koska kyseisen päätöksen perusteluissa oli ristiriitaisuuksia.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkää tuomiossaan riidanalaisen päätöksen kumoamisvaatimukset sekä vaatimukset, jotka koskevat kantajalle määrättyjen sakkojen määrän alentamista. Näin ollen tuomioistuin vahvisti muun muassa perustelut, joiden nojalla kantajan voidaan katsoa olevan vastuussa tytäryhtiöidensä ja entisen yhtiön Air Francen toimista. Unionin yleinen tuomioistuin esitti kuitenkin täsmennyksiä yhden yrityksen sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen yhteydessä toimittamien todisteiden käytöstä, komission alueellisen toimivallan laajuudesta silloin, kun menettelytavat on osittain pantu täytäntöön unionin ulkopuolella, ja sakkojen määrän määrittämisperusteiden soveltamisesta tällaisissa olosuhteissa.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että komissio on oman alueellisen toimivaltansa rajoja ylittämättä todennut yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun SEUT 101 artiklan, ETA-sopimuksen 53 artiklan sekä EY:n ja Sveitsin välisen lentoliikennesopimuksen 8 artiklan rikkomisen kyseessä olevien reittien osalta riidanalaisessa päätöksessä kuvatuissa alueellisissa ja ajallisissa rajoissa. (
4
)
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin toteaa, ettei se voi moittia komissiota siitä, että se on katsonut kantajan olevan vastuussa Air Francen ja KLM:n lainvastaisista menettelytavoista. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa ensinnäkin, että kantajan voitiin katsoa olevan vastuussa entisen yhtiön Air Francen lainvastaisista menettelytavoista sekä KLM:n lainvastaisista menettelytavoista 5.5.2004 lukien, jolloin entinen yhtiö Air France osti KLM:n. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan kantaja ja entinen yhtiö Air France ovatkin yksi ja sama oikeushenkilö, jossa jälkimmäisestä ”tuli” ensimmäinen 15.9.2004, kun entinen yhtiö Air France muutettiin holdingyhtiöksi ja yritysnimi ja toimiala muutettiin.
Unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa Air Francen tämän päivämäärän jälkeisten menettelytapojen osalta, että koska kantajalla oli hallussaan tytäryhtiönsä koko osakepääoma ja äänioikeudet, voitiin olettaa, että se käytti tytäryhtiössään ratkaisevaa vaikutusvaltaa. Komissio on esittänyt oikeudellisesti riittävällä tavalla ja virheettömästi syyt, joiden vuoksi yksikään kantajan esittämistä seikoista ei riittänyt kumoamaan tätä olettamaa. Toisaalta komissio saattoi perustellusti tukeutua useisiin seikkoihin, joilla pyrittiin osoittamaan, että kantaja käytti ratkaisevaa vaikutusvaltaa Air Francessa, nimittäin kantajalla oli KLM:ssä johtava asema ja se käytti yhtiön toiminnassa ohjaus- ja määräysvaltaa. Lisäksi Air Francella ja KLM:llä oli yhteinen rakenne erityisesti rahdin osalta, ja kantajan ja Air Francen johtoelintehtävissä oli useita päällekkäisyyksiä.
KLM:n osalta komissio ei ole pitänyt lähtökohtana olettamaa ratkaisevan vaikutusvallan käyttämisestä, vaan se on tukeutunut Air Francea vastaan käytettyihin aihetodisteisiin verrattavissa oleviin seikkoihin voidakseen päätellä, että KLM ei toiminut markkinoilla itsenäisesti.
Kolmanneksi vastauksena kanneperusteeseen, jossa kantaja väitti, että Lufthansan sakoista vapauttamista koskevan hakemuksensa yhteydessä esittämät todisteet olisi pitänyt poistaa asiakirja-aineistosta sen vuoksi, ettei Lufthansa voinut saada tällaista vapautusta, kun otetaan huomioon sen kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevien toimien väitetty jatkuminen, unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa, että sakoista vapauttamisen myöntämisen edellytykset eivät liity todisteiden keräämisen laillisuuteen, josta komission oikeus käyttää näitä todisteita mahdollisesti riippuu. Unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa joka tapauksessa, että se, että sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen yhteydessä esitettyjen todisteiden hyödyntämisen edellytykseksi asetettaisiin näiden edellytysten noudattaminen, vaarantaisi sakoista vapauttamista ja niiden lieventämistä koskevan menettelyn tehokkaan vaikutuksen.
Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin tutkii kantajan väitteet, jotka koskevat komission sille määräämien sakkojen määrän määrittämistä, ja erityisesti niitä väitteitä, jotka koskevat sitä, että komissio oli ottanut huomioon yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston vuoden 2006 suuntaviivoissa kuvatuin edellytyksin. (
5
) Tältä osin on ensinnäkin todettava, että rikkomisen 16 prosentin vakavuuskertoimen valinnassa 0–30 prosenttiyksikön asteikolla ei ole tehty virhettä. Yhtäältä tällainen rikkomisen vakavuuskerroin on kantajalle erittäin edullinen, kun otetaan huomioon riidanalaisten menettelytapojen, jotka on luokiteltava hintoja koskevaksi horisontaaliseksi sopimukseksi tai menettelytavaksi, sellaisenaan vakava luonne. Toisaalta kantaja ei joko ollut kiistänyt tai kyennyt kyseenalaistamaan kolmea lisätekijää, joihin komissio tukeutui vakavuuskerrointa määrittäessään, eli syytettyjen liikenteenharjoittajien yhteenlaskettuja markkinaosuuksia, yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun rikkomisen maantieteellistä ulottuvuutta ja riidanalaisten menettelytapojen täytäntöönpanoa. Toiseksi siltä osin kuin kantaja vetosi siihen, ettei Air Francen osallistumisesta kilpailusääntöjen rikkomiseen keskeytyksettä koko tarkastelujakson ajan ollut riittäviä todisteita, unionin yleinen tuomioistuin toteaa, ettei ollut olemassa suoria todisteita siitä, että salaisia yhteyksiä olisi jatkettu 11 kuukauden ja 13 päivän ajan rikkomisajanjakson aikana. Koska Air France ei kuitenkaan ole sanoutunut julkisesti irti kartellista tai näyttänyt toteen, että se olisi kyseisenä aikana omaksunut jälleen vilpittömän ja riippumattoman kilpailukäyttäytymisen kyseisillä markkinoilla, unionin yleinen tuomioistuin korostaa, että tällaisia olosuhteita ei voida pitää sen yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistumisen keskeytymisenä, vaan ne selittyvät rikkomisen luonteella ja rahtimarkkinoiden ja riidanalaisen kartellin toiminnalla.
Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin hylkää vaatimukset, jotka koskevat määrättyjen sakkojen määrän alentamista, poikkeamatta komission riidanalaisessa päätöksessä käyttämästä laskentatavasta.
(
1
)	Komission tiedonanto sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa (EYVL 2002, C 45, s. 3).
(
2
)	Komission päätös K(2010) 7694 final, annettu 9 päivänä marraskuuta 2010, SEUT 101 artiklan, ETA-sopimuksen 53 artiklan ja Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton välisen lentoliikenteestä tehdyn sopimuksen 8 artiklan mukaisesta menettelystä (asia COMP/39258 – Lentorahti).
(
3
)	16.12.2015 annetut tuomiot asioissa Air Canada v. komissio (T-9/11, ei julkaistu, EU:T:2015:994), Koninklijke Luchtvaart Maatschappij v. komissio (T-28/11, ei julkaistu, EU:T:2015:995), Japan Airlines v. komissio (T-36/11, ei julkaistu, EU:T:2015:992), Cathay Pacific Airways v. komissio (T-38/11, ei julkaistu, EU:T:2015:985), Cargolux Airlines v. komissio (T-39/11, ei julkaistu, EU:T:2015:991), Latam Airlines Group ja Lan Cargo v. komissio (T-40/11, ei julkaistu, EU:T:2015:986), Singapore Airlines ja Singapore Airlines Cargo Pte v. komissio (T-43/11, ei julkaistu, EU:T:2015:989), Deutsche Lufthansa ym. v. komissio (T-46/11, ei julkaistu, EU:T:2015:987), British Airways v. komissio (T-48/11, ei julkaistu, EU:T:2015:988), SAS Cargo Group ym. v. komissio (T-56/11, ei julkaistu, EU:T:2015:990), Air France KLM v. komissio (T-62/11, ei julkaistu, EU:T:2015:996), Air France v. komissio (T-63/11, ei julkaistu, EU:T:2015:993) ja Martinair Holland v. komissio (T-67/11, ei julkaistu, EU:T:2015:984).
(
4
)	Ks. vastaavasti, tuomion 30.3.2022, Japan Airlines v. komissio (T-340/17), esittely.
(
5
)	Suuntaviivat asetuksen n:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta (EYVL 2006, C 210, s. 2).