62003CO0051_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-51/03,
jonka Amtsgericht Löbau (Saksa) on saattanut EY 234 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa rikosoikeudenkäynnissä, jossa vastaajana on
Nicoleta Maria Georgescu,
ennakkoratkaisun luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, 15 päivänä maaliskuuta 2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 539/2001 (EYVL L 81, s. 1) tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. N. Cunha Rodrigues (esittelevä tuomari) sekä tuomarit J.-P. Puissochet ja F. Macken,
julkisasiamies: C. Stix Hackl,
kirjaaja: R. Grass,
kuultuaan julkisasiamiestä,
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
1. Amtsgericht Löbau on pyytänyt 21.10.2002 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 10.2.2003, EY 234 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, 15 päivänä maaliskuuta 2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 539/2001 (EYVL L 81, s. 1) tulkinnasta.
2. Tämä kysymys on esitetty Romanian kansalaista Nicoleta Maria Georgescua vastaan vireillä olevassa rikosasiassa, jossa vastaajaa syytetään ulkomaalaisten maahantuloa ja oleskelua koskevan Saksan lainsäädännön rikkomisesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
3. Asetuksen N:o 539/2001, joka tuli voimaan 10.4.2001, tarkoituksena on, kuten sen otsikosta ilmenee, luettelon vahvistaminen kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi jäsenvaltioiden ulkorajoja ylittäessään (1 artiklan 1 kohta ja liite I), ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske sellaisen oleskelun osalta, jonka kokonaiskesto on enintään kolme kuukautta (1 artiklan 2 kohta ja liite II).
4. Romania mainitaan edellä mainitussa liitteessä II olevassa luettelossa, mutta sen kohdalle on merkitty asteriski, joka osoittaa, että Romanian kansalaisten oikeudellisessa asemassa on erityispiirteitä, ja jonka kohdalla on viittaus mainitun asetuksen 8 artiklan 2 kohtaan, jossa säädetään seuraavaa:
”Asetuksen 1 artiklan 2 kohdan soveltamisen aloittamisesta liitteessä II mainitun asteriskilla merkityn maan kansalaisten osalta neuvosto päättää kuitenkin vasta myöhemmin, toisessa alakohdassa tarkoitetun kertomuksen pohjalta perustamissopimuksen 67 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
Tätä tarkoitusta varten komissio pyytää kyseistä maata ilmoittamaan, mihin velvoitteisiin tämä on valmis sitoutumaan laittoman maahantulon ja laittoman oleskelun osalta, mukaan luettuna mainitusta maasta lähtöisin olevien henkilöiden palauttaminen kotimaahansa laittoman oleskelun johdosta, sekä toimittaa asiasta kertomuksen neuvostolle. Komissio esittää neuvostolle ensimmäisen kertomuksen tarvittavilla suosituksilla täydennettynä viimeistään 30.6.2001.
Asianomaisen valtion kansalaisiin sovelletaan 1 artiklan 1 kohdassa säädettyä velvoitetta, kunnes neuvosto tekee edellä mainitun päätöksen. Tämän asetuksen 2–6 artiklaa sovelletaan täysimääräisesti.”
5. Neuvoston asetuksen N:o 2414/2001, joka on annettu 7.12.2001 ja jolla on muutettu asetusta N:o 539/2001 (EYVL L 327, s. 1), toisesta perustelukappaleesta ilmenee, että komissio toteaa 29.6.2001 antamassaan kertomuksessa Romanian saavuttaneen kiistatonta edistystä alueeltaan lähtöisin olevan laittoman siirtolaisuuden, viisumipolitiikan ja rajavalvonnan alalla, sekä luettelee ne velvoitteet, joihin Romania on mainitulla alalla sitoutunut. Mainitun kertomuksen yhteenvetona komissio suosittaa, että neuvosto alkaa soveltaa viisumivapautta Romanian kansalaisiin 1.1.2002 lukien.
6. Asetuksen N:o 2414/2001 kolmannen perustelukappaleen mukaan ”viisumivapauden soveltamiseksi Romanian kansalaisiin on kumottava asetuksen N:o 539/2001 säännökset, joiden tarkoituksena on viisumipakon pitäminen tilapäisesti voimassa”.
7. Asetuksessa N:o 2414/2001 säädetään näin ollen nimenomaisesti asetuksen N:o 539/2001 liitteessä II mainitun Romanian kohdalle merkityn asteriskin sekä saman asetuksen 8 artiklan 2 kohtaan viittaavan alaviitteen kumoamisesta, sekä viimeksi mainitun asetuksen 8 artiklan korvaamisesta uudella säännöksellä, jonka mukaan asetus N:o 539/2001 tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen julkaisemisesta Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
8. Koska asetus N:o 2414/2001 julkaistiin 12.12.2001, se tuli 2 artiklansa mukaisesti voimaan 1.1.2002, ja Romanian kansalaiset vapautuivat näin ollen mainitusta päivästä lukien viisumipakosta sellaisen oleskelun osalta, jonka kokonaiskesto on enintään kolme kuukautta.
Kansallinen lainsäädäntö
9. Ausländergesetzin (ulkomaalaislaki, jäljempänä AuslG) 3 §:n 1 momentin ensimmäisen virkkeen mukaan ulkomaalaiset tarvitsevat oleskeluluvan tullakseen Saksan alueelle ja oleskellakseen siellä.
10. AuslG:n 58 §:n 1 momentin 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Ulkomaalaisen tulo Saksan alueelle on laiton, jos hänellä
1. ei ole vaadittua oleskelulupaa – – .”
11. AuslG:n 92 §:n 1 momentin 1 ja 6 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Henkilö on tuomittava vankeuteen enintään vuodeksi tai sakkoon, jos hän
1. 3 §:n 1 momentin ensimmäisen virkkeen vastaisesti oleskelee Saksan alueella ilman oleskelulupaa, eikä hänellä ole 55 §:n 1 momentissa tarkoitettua tilapäistä lupaa [Duldung],
– –
6. on tullut Saksan alueelle 58 §:n 1 momentin 1 tai 2 kohdan vastaisesti.”
12. Strafgesetzbuchin (Saksan rikoslaki) 2 §:n 3 ja 4 momentissa säädetään seuraavaa:
”3. Jos lakia, joka on voimassa teon tullessa täytetyksi, muutetaan ennen ratkaisun antamista, on sovellettava lievempää lakia.
4. Määräajan voimassa olevaa lakia on sovellettava sen voimassaoloaikana tehtyihin tekoihin silloinkin, kun kyseisen lain voimassaolo on päättynyt. Tätä ei sovelleta, jos laissa säädetään toisin.”
13. Strafprozessordnungin (Saksan laki oikeudenkäynnistä rikosasioissa) 407 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1. Rikosasioita käsittelevissä maakuntien tuomioistuimissa ja kunnallisten tuomioistuinten toimivaltaan kuuluvissa rikosasioissa rikosoikeudellisista seuraamuksista voidaan yleisen syyttäjän kirjallisesta vaatimuksesta päättää ilman oikeudenkäyntiä kirjallisessa rangaistusmääräysmenettelyssä. Yleinen syyttäjä esittää rangaistusvaatimuksen, jos hän esitutkinnan tulosten perusteella katsoo, ettei oikeudenkäynti ole tarpeen. Rangaistusvaatimuksesta on käytävä täsmällisesti ilmi vaadittavat oikeudelliset seuraamukset. Sen esittäminen merkitsee julkisen kannevallan käyttöä.
2. Rangaistusmääräysmenettelyssä voidaan määrätä ainoastaan seuraavia seuraamuksia, erillisinä tai yhdistettyinä:
1. sakkorangaistus, rangaistusvaroitus, ajokielto, perusteettoman edun palautus, menettämisseuraamus, tuhoaminen, käyttökelvottomaksi tekeminen, tuomion julkistaminen ja oikeushenkilölle tai henkilöiden yhteenliittymälle määrättävä sakkorangaistus,
2. ajokortin peruuttaminen, josta seuraa ajokielto enintään kahden vuoden ajaksi,
3. rangaistuksesta vapauttaminen.
Jos syytetyllä on puolustusasianajaja, voidaan määrätä enintään vuoden pituinen vapausrangaistus, edellyttäen, että se tuomitaan ehdollisena ja että syytetylle asetetaan koetusaika.
3. Syytetyn kuuleminen tuomioistuimessa ennen rangaistusmääräyksen antamista (33 §:n 3 alakohta) ei ole tarpeen.”
14. Saman lain 408 §:n 2 ja 3 kohdan mukaan
”2. Jos tuomioistuin katsoo, ettei syytetyn syyllisyydestä ole riittävää epäilystä, se jättää rangaistusmääräyksen antamatta. Päätös rangaistusmääräyksen antamatta jättämisestä vastaa päätöstä, jolla pääkäsittely jätetään toimittamatta (204 §, 210 §:n toinen alakohta ja 211 §).
3. Tuomioistuimen on noudatettava yleisen syyttäjän esittämää rangaistusvaatimusta, jos rangaistusmääräyksen antamista ei ole vastustettu. Tuomioistuin ei saa antaa asiasta ratkaisua, vaan sen on vahvistettava ajankohta oikeudenkäyntiä varten, jos rangaistusvaatimusta on vastustettu tai jos tuomioistuin on eri mieltä rangaistusvaatimuksessa esitetystä oikeudellisesta arvioinnista tai vaadituista oikeudellisista seuraamuksista, ja yleinen syyttäjä pysyy kannassaan. – – ”
15. Strafprozessordnungin 210 §:n 2 momentin mukaan
”Yleinen syyttäjä voi heti valittaa päätöksestä, jolla pääkäsittely on jätetty toimittamatta tai jolla asia on siirretty alemmanasteisen tuomioistuimen käsiteltäväksi vastoin syyttäjän vaatimusta.”
16. Mainitun lain 410 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1. Syytetty voi vastustaa rangaistusmääräystä kahden viikon kuluessa sen tiedoksisaannista rangaistusmääräyksen antaneessa tuomioistuimessa kirjallisesti tai tuomioistuimen kanslian pitämään pöytäkirjaan sisältyvällä ilmoituksella. Sovellettavat säännökset ovat 297–300 § sekä 302 §:n 1 kohdan 1 virke ja 2 kohta.
2. Vastustus voidaan rajoittaa koskemaan määrättyjä kohtia.
3. Siltä osin kuin rangaistusmääräystä ei ole kohtuullisessa ajassa vastustettu, se vastaa lainvoimaista tuomiota.”
17. Saman lain 411 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1. Jos vastustaminen tapahtuu liian myöhään tai jos se on muusta syystä jätettävä tutkimatta, se hylätään ilman oikeudenkäyntiä tehtävällä päätöksellä. Päätöksestä tehty valitus on otettava tutkittavaksi, jos se tehdään välittömästi päätöksen antamisen jälkeen. Muissa tapauksissa on vahvistettava ajankohta oikeudenkäyntiä varten.
2. Syytettyä voi edustaa oikeudenkäynnissä puolustusasianajaja, jolla on kirjallinen valtuutus. Sovellettava säännös on 420 §.
3. Syytteestä ja vastustamisesta voidaan luopua ensimmäisen oikeusasteen tuomion julistamiseen saakka. Tällöin sovelletaan soveltuvin osin 303 §:ää. Jos rangaistusmääräys annetaan 408 a §:n mukaisesti, syytettä ei voida peruuttaa.
4. Tuomioistuin ei ole tuomiota antaessaan sidottu rangaistusmääräykseen sisältyvään päätökseen, siltä osin kuin sitä on vastustettu.”
Pääasiassa käsiteltävänä oleva riita-asia ja ennakkoratkaisukysymys
18. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Staatsanwaltschaft Görlitz (Görlitzin syyttäjänvirasto) (Saksa) vaati 1.3.2002 päivätyssä ja ennakkoratkaisupyynnön esittäneeseen tuomioistuimeen 6.3.2002 saapuneessa kirjelmässään rangaistusmääräyksen (Strafbefehl) antamista pääasian vastaajalle.
19. Staatsanwaltschaft Görlitz syyttää Georgescua siitä, että tämä on tullut Saksan liittotasavallan alueelle ja oleskellut siellä 15.11.2001 Ausländergesetzin 3 §:n 1 momentin ensimmäisen virkkeen, 55 §:n 1 momentin ensimmäisen virkkeen, 58 §:n 1 momentin, 92 §:n 1 momentin 1 ja 6 kohdan sekä Strafgesetzbuchin 52 §:n vastaisesti. Staatsanwaltschaft katsoo Georgescun syyllistyneen yksin teoin tehtyyn laittomaan maahantuloon ja laittomaan oleskeluun ja vaatii rangaistusvaatimuksessaan hänen tuomitsemistaan 40:een 9 euron suuruiseen päiväsakkoon.
20. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan pääasian vastaaja tarvitsi maahantulohetkellä joka tapauksessa viisumin Saksan alueelle tuloa ja siellä oleskelua varten myös asetuksen N:o 539/2001 säännösten nojalla. Vastaus siihen kysymykseen, onko riidanalainen toiminta edelleen rangaistavaa, riippuu ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyyn ennakkoratkaisukysymykseen annettavasta vastauksesta.
21. Strafgesetzbuchin 2 §:n 3 momentissa säädetään ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan lievemmän lain periaate, jonka mukaan rikoksentekijää ei rangaista lainkaan tai häntä rangaistaan lievemmin, jos rikosoikeudellista säännöstä on sillä välin muutettu hänen edukseen tai jos se on kumottu. AuslG:n 92 §:n 1 momentin 1 ja 6 kohdan tyyppisten puitesäännösten osalta täydentävät säännökset on katsottava lain säännöksiksi. Tämä koskee myös yhteisön oikeuden säännöksiä, joilla tiettyjen kolmansien valtioiden kansalaiset on vapautettu oleskelulupaa koskevasta vaatimuksesta, jolloin pääasian vastaajan toiminta ei siten ole ratkaisua annettaessa pääsäännön mukaan enää rangaistavaa lievemmän lain soveltamista koskevan taannehtivuusperiaatteen nojalla.
22. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lisää, että Strafgesetzbuchin 2 §:n 4 momentissa säädetään kuitenkin poikkeus tähän periaatteeseen määräaikaisten lakien osalta. Tällainen laki on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kyseessä, kun laista ilmenee määräajan ilmoittamisen perusteella tai lain muun sisällön perusteella lainsäätäjän tahto, jonka mukaan sen antaman säännöksen on tarkoitus olla voimassa enää ainoastaan määräajan. Näin voisi olla asetuksen N:o 539/2001 osalta sen takia, että Romania oli jo sisällytetty erioikeutta nauttivien valtioiden luetteloon, joskin erioikeuden soveltamista oli vielä lykätty.
23. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa kuitenkin, että Amtsgericht Görlitz katsoi 10.2.2002 antamassaan päätöksessä, että asetuksesta N:o 539/2001 ei ilmene riittävän selkeätä lainsäätäjän tahtoa, jonka mukaan Romanian kansalaisille olisi ollut tarkoitus säätää viisumipakko enää ainoastaan määräajaksi.
24. Staatsanwaltschaft Görlitz esitti puolestaan edellä mainitusta päätöksestä tehdyn valituksen yhteydessä näkemyksen, jonka mukaan asetuksen N:o 539/2001 8 artiklan 2 kohdassa ilmaistaan lainsäätäjän tahto, jonka mukaan Romanian kansalaisia koskevan viisumipakon on tarkoitus olla voimassa enää ainoastaan tietyn määräajan ja että sisällyttäessään Romanian erioikeutta nauttivien valtioiden luetteloon neuvosto oli jo tietoisesti omaksunut kannan, jonka mukaan Romanian kansalaiset olisi vapautettava viisumipakosta välittömästi. Tämän katsotaan ilmenevän myös neuvoston asetuksen N:o 2414/2001 johdanto-osasta, jossa todetaan, että Romanian kansalaisten viisumivapaudesta oli jo säädetty asetuksessa N:o 539/2001 ja että ainoastaan sen soveltamista oli väliaikaisesti lykätty lyhyeksi määräajaksi.
25. Oberlandesgericht Dresden (Saksa) on 9.4.2002 antamassaan päätöksessä puolestaan katsonut, että asetuksilla N:o 539/2001 ja N:o 2414/2001 ei selvästikään ollut tarkoitus muuttaa oikeustilaa sellaisten rangaistavien tekojen osalta, jotka oli tehty ennen jälkimmäisen asetuksen antamista.
26. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että jos yhteisöjen tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisukysymykseen myöntävästi, pääasian vastaaja olisi edelleen tuomittava rangaistukseen, toisin kuin siinä tapauksessa, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa mainittuun kysymykseen kieltävästi.
27. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on näin ollen päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko asetuksen [N:o 539/2001] 1 artiklan 2 kohtaa yhdessä 8 artiklan 2 kohdan ja liitteen II kanssa tulkittava siten, että kyseisen asetuksen tultua voimaan Romanian kansalaiset, jotka haluavat tulla Euroopan unionin jäsenvaltioihin enintään kolmen kuukauden oleskelua varten, tarvitsevat viisumin enää ainoastaan määrätyn ajan?”
Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta
28. Työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohdan mukaan silloin, kun tuomioistuin ei selvästi ole toimivaltainen ratkaisemaan kannetta tai jos kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, yhteisöjen tuomioistuin voi jatkamatta asian käsittelyä ratkaista asian perustellulla määräyksellä julkisasiamiestä kuultuaan.
29. On syytä todeta, että EY 68 artiklan 1 kohdan mukaan ”tähän osastoon [IV osasto, joka koskee ’Viisumi‑, turvapaikka‑ ja maahanmuuttopolitiikkaa sekä muuta henkilöiden vapaaseen liikkuvuuteen liittyvää politiikkaa’] sovelletaan 234 artiklaa seuraavissa tilanteissa ja seuraavin edellytyksin: jos [– – ] yhteisön toimielinten tähän osastoon perustuvien säädösten [– – ] tulkintaan liittyvä kysymys tulee esille sellaisen kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa, jonka päätöksiin ei kansallisen lainsäädännön mukaan saa hakea muutosta, tämän tuomioistuimen, jos se katsoo, että kysymys on ratkaistava, jotta se voi antaa päätöksen, on pyydettävä yhteisöjen tuomioistuinta ratkaisemaan asian”.
30. Asetus N:o 539/2001 samoin kuin asetus N:o 2414/2001 annettiin EY:n perustamissopimuksen kolmannen osan IV osastossa olevan 62 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohdan nojalla. Näin ollen ainoastaan sellainen kansallinen tuomioistuin, jonka päätöksiin ei kansallisen lainsäädännön mukaan saa hakea muutosta, voi pyytää yhteisöjen tuomioistuinta ratkaisemaan mainittujen asetusten tulkintaan liittyvän kysymyksen.
31. Käsiteltävänä olevassa asiassa on kuitenkin selvää, että Amtsgericht Löbaussa vireillä oleva menettely on syyttäjän vaatimuksesta aloitettu summaarinen rikosasian käsittely, joka johtaa joko rangaistusmääräyksen antamiseen, jota syytetyllä on mahdollisuus vastustaa, jolloin asiassa aloitetaan tavanomainen rikosoikeudenkäynti ensimmäisessä oikeusasteessa, tai siihen, että tuomioistuin jättää syyttäjän vaatiman rangaistusmääräyksen antamatta, mistä syyttäjä voi välittömästi päätöksen tekemisen jälkeen valittaa.
32. Näin ollen on selvää, ettei yhteisöjen tuomioistuin ole toimivaltainen ratkaisemaan Amtsgericht Löbaun esittämää kysymystä, koska pääasiassa annettuun ratkaisuun voidaan kansallisen lainsäädännön mukaan hakea muutosta.
33. Näin ollen on todettava työjärjestyksen 92 artiklan 1 kohdan nojalla viran puolesta, että yhteisöjen tuomioistuin ei ole asiassa toimivaltainen.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
34. Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneelle komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
Euroopan yhteisöjen tuomioistuin ei selvästikään ole toimivaltainen vastaamaan Amtsgericht Löbaun 21.10.2002 esittämässään ennakkoratkaisupyynnössä esittämään kysymykseen.