62003CC0371_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Tässä asiassa Oberlandesgericht Köln (alueellinen toisen asteen tuomioistuin) on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle kaksi kysymystä Euroopan talousyhteisön ja Serbian ja Montenegron tasavaltojen välisen kaupan kieltämisestä 1 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1432/92 (ns. kauppasulkuasetus)(2) tulkinnasta.
2. Kansallinen tuomioistuin haluaa selvennystä siihen, kielletäänkö kauppasulkuasetuksen 1 artiklan d alakohdassa henkilöiden kuljetus kauppasulkumaihin tai kauppasulkumaista sellaisen liikenteen muodossa, jossa käytetään useita kulkuneuvoja. Tällaisella liikenteellä tarkoitetaan elinkeinotoimintana suoritettua henkilöiden kuljetusta, jossa yritys, jonka kotipaikka on yhteisön jäsenvaltiossa, ja yritys, jonka kotipaikka on kauppasulkualueella, toimivat yhteistoiminnassa siten, että ensin mainittu yritys suorittaa kuljetuksen kauppasulkualueen rajan lähelle ja sen läheltä ja jälkimmäinen yritys kauppasulkualueen rajan läheltä kauppasulkualueelle ja kauppasulkualueelta rajan lähelle. Matkustajat siirtyvät tällöin ajoneuvosta toiseen etukäteen sovitulla tavalla ja maksavat yhdestä koko matkaan oikeuttavasta matkalipusta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
3. Entisen Jugoslavian sosialistisen liittotasavallan useiden tasavaltojen itsenäistymistä seuranneiden konfliktien ja etenkin Bosnia-Hertsegovinaa vuonna 1992 kohdanneiden konfliktien yhteydessä Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto hyväksyi YK:n peruskirjan VII luvun mukaisesti päätöslauselman 757 (1992), jolla vahvistettiin Serbian ja Montenegron tasavaltoja koskeva kauppasulku (jäljempänä YK:n kauppasulkupäätöslauselma). Kyseinen kauppasulku kohdistui erityisesti kaikkeen perus- ja muiden tuotteiden kauppaan.
4. YK:n kauppasulkupäätöslauselman 4 kohdan mukaan kaikkien valtioiden on estettävä:
”a) kaikkien tämän päätöslauselman antamisen jälkeen Jugoslavian liittotasavallasta (Serbia ja Montenegro) vietyjen ja sieltä peräisin olevien perus- ja muiden tuotteiden tuonti alueelleen;
b) kansalaistensa suorittama tai alueellaan tapahtuva toiminta, jolla edistetään tai jonka tarkoituksena on edistää Jugoslavian liittotasavallasta (Serbia ja Montenegro) peräisin olevien perus- tai muiden tuotteiden vientiä tai kuljettamista tämän tasavallan kautta; kansalaistensa tai niiden lipun alla purjehtivien alusten tai ilma-alusten suorittama tai alueellaan tapahtuva Jugoslavian liittotasavallasta (Serbia ja Montenegro) peräisin olevien ja sieltä tämän päätöslauselman antamisen jälkeen vietyjen perus- tai muiden tuotteiden kauppa, mukaan lukien erityisesti varojen siirto Jugoslavian liittotasavaltaan (Serbia ja Montenegro) tällaista toimintaa tai kauppaa varten;
c) kansalaistensa suorittama tai alueellaan tapahtuva tai sen lipun alla purjehtivia aluksia tai ilma-aluksia käyttäen tapahtuva perus- tai muiden tuotteiden myynti tai toimitus riippumatta siitä, ovatko perus- ja muut tuotteet peräisin asianomaisen valtion alueelta, lukuun ottamatta päätöslauselman 724 (991) mukaisesti asetetulle komitealle ilmoitettuja toimituksia yksinomaan ja ehdottomasti lääkintätarkoituksiin ja elintarvikkeita, Jugoslavian liittotasavallassa (Serbia ja Montenegro) olevalle henkilölle tai yhteisölle tai siellä tai sieltä käsin harjoitettavaa liiketoimintaa varten, sekä kansalaistensa suorittama tai alueellaan tapahtuva toiminta, jolla edistetään tai jonka tarkoituksena on edistää tällaisten perus- tai muiden tuotteiden myyntiä tai toimitusta;”
5. YK:n kauppasulkupäätöslauselman 5 kohdassa todetaan seuraavaa: ”Mikään valtio ei saa asettaa Jugoslavian liittotasavallan (Serbia ja Montenegro) viranomaisten tai Jugoslavian liittotasavallassa (Serbia ja Montenegro) toimivien kaupallisten, teollisten tai julkisiin palveluihin kuuluvien yhteisöjen käyttöön raha- tai muita varoja, ja niiden on estettävä kansalaisiaan ja alueellaan toimivia henkilöitä siirtämästä alueeltaan tai muulla tavalla asettamasta näiden viranomaisten tai tällaisten yhteisöjen käyttöön raha- tai muita varoja samoin kuin siirtämästä varoja Jugoslavian liittotasavallan (Serbia ja Montenegro) alueella oleville henkilöille tai yhteisöille, lukuun ottamatta yksinomaan ja ehdottomasti lääkintä- ja humanitäärisiin tarkoituksiin ja elintarvikkeista suoritettavia maksuja.”
6. YK:n kauppasulkupäätöslauselman seurauksena yhteisö ja sen jäsenvaltiot sopivat turvautuvansa yhteisön lainsäädäntöön eli kauppasulkuasetukseen varmistaakseen sen 10. johdantokappaleen mukaisesti ”tiettyjen kauppasulkutoimenpiteiden yhdenmukaisen täytäntöönpanon koko yhteisön alueella”.
7. Sen lisäksi, että kauppasulkuasetuksessa säädettiin 31.5.1992 alkaen yleisestä kiellosta käydä suoraan tai välillisesti perus- ja muilla tuotteilla kauppaa tai harjoittaa muuta toimintaa yhteisön ja Serbian ja Montenegron tasavaltojen välillä, sen 1 artiklan d alakohdassa kiellettiin myös sellaisten muiden kuin rahoituspalvelujen tarjoaminen, joiden tarkoituksena tai vaikutuksena on suoraan tai välillisesti Serbian ja Montenegron tasavaltojen talouden edistäminen, erityisesti sellaisten muiden kuin rahoituspalvelujen tarjoaminen, jotka tarjotaan
i) minkä tahansa taloudellisen toiminnan harjoittamiseksi Serbian ja Montenegron tasavalloissa tai näistä tasavalloista; tai
ii) jollekin seuraavista henkilöistä:
– kuka tahansa luonnollinen henkilö Serbian ja Montenegron tasavalloissa,
– mikä tahansa Serbian ja Montenegron tasavaltojen lainsäädännön mukaan perustettu oikeushenkilö,
– mikä tahansa Serbian ja Montenegron tasavalloissa asuvien henkilöiden tai näiden tasavaltojen lainsäädännön mukaan perustettujen yhteisöjen määräysvallassa oleva taloudellista toimintaa harjoittava yhteisö (joko Serbian ja Montenegron tasavalloissa tai ei).
– – ”
8. Kauppasulkuasetuksen 5 artiklan mukaan sitä ”sovelletaan koko yhteisön alueella, myös sen ilmatilassa, ja kaikissa lentokoneissa tai aluksissa, jotka kuuluvat jonkin jäsenvaltion lainkäyttövallan alaisuuteen, sekä muualla kaikkiin jäsenvaltioiden kansalaisiin ja kaikkiin jonkin jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti perustettuihin yhtiöihin tai muihin yhteisöihin”.
Oikeudenkäyntimenettely kansallisissa tuomioistuimissa ja esitetyt kysymykset
9. Aulinger on Saksaan sijoittautunut linja-autoliikenteen harjoittaja. Hän kuljetti myös kauppasulkuasetuksen voimaantulon jälkeen erityisesti serbialaisia ja montenegrolaisia siirtotyöläisiä kauppasulkualueen rajan lähelle. Sieltä linja-autoyritys, jonka kotipaikka oli kauppasulkualueella, kuljetti matkustajat edelleen lopulliseen määränpäähän Serbiaan ja Montenegroon. Vastaavalla tavalla meneteltiin Serbiasta ja Montenegrosta Saksaan suuntautuneiden matkojen osalta. Kansalliset tuomioistuimet viittaavat tähän käytäntöön ilmaisulla ”liikenne, jossa käytetään useita kulkuneuvoja”.
10. Aulinger toimi alihankkijana saksalaiselle matkatoimistolle Deutsche Touring GmbH:lle, joka järjesti koko linja-autokuljetuksen lähtöpaikoista Saksassa määränpääpaikkoihin Serbiassa ja Montenegrossa ja päinvastoin ja antoi yhteisen matkalipun koko matkaa varten. Serbiassa ja Montenegrossa suoritetusta matkaosuudesta huolehtineilla yrityksillä oli yhteistoimintasopimus Deutsche Touring GmbH:n kanssa. Tämä maksoi niiden palkkion kolmannen hallinnoimalle tilille tai kirjasi sen sitoumuksekseen. Kauppasulkualueella oleva yhteistyökumppani saattoi siirtää tällaisen saamisen tai käyttää sitä vakuutena kolmansien kanssa käytävässä kaupassa.
11. Tulliviranomaiset tarkastivat tammikuussa 1993 Aulingerin Itävallan ja Saksan rajalla tämän paluumatkalla Saksaan, minkä jälkeen hänen osaltaan käynnistettiin esitutkinta kauppasulkuasetuksen rikkomisen johdosta. Aulinger lakkasi harjoittamasta liikennettä, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, varsinkin kun epävirallisten yhteydenottojen jälkeen Saksan viranomaiset vahvistivat tällaisten järjestelyjen olevan lainvastaisia.
12. Syyte Aulingeria vastaan päätettiin jättää nostamatta sen jälkeen, kun Bundesgerichtshof (liittovaltion tuomioistuin) katsoi 21.4.1995 antamassaan tuomiossa, että YK:n kauppasulkupäätöslauselmassa ei kielletty yksityishenkilöiden kuljetusta Serbian ja Montenegron alueelle. Lisäksi se katsoi, ettei asiassa ollut tarpeen lausua siitä, koskiko sama myös kauppasulkuasetusta, sillä kansallisen oikeuden mukaan kyseisen asetuksen rikkominen ei voinut merkitä rikokseen syyllistymistä.
13. Tämän jälkeen Aulinger vaati korvausta hänelle aiheutuneesta vahingosta. Sovittuaan asiasta syytteenseenpanosta vastanneen Baijerin osavaltion kanssa hän nosti lisäksi syyskuussa 2001 vahingonkorvauskanteen Saksan liittotasavaltaa vastaan. Aulinger vaati 500 000 Saksan markkaa (DEM) korvausta pääasiallisen toimeentulolähteensä menettämisestä sen vuoksi, että hänen kuljetustoimintansa Serbian ja Montenegron rajalle ja rajalta oli lähes kokonaan keskeytynyt. Vaatimus perustui väitteeseen, jonka mukaan Saksan viranomaisten tulkinnan vastaisesti kauppasulkuasetuksessa ei kielletty harjoittamasta ”liikennettä, jossa käytetään useita kulkuneuvoja”. Kanteensa tueksi Aulinger vetosi siihen, että muut jäsenvaltiot ja alun perin myös komissio katsoivat, ettei kauppasulkuasetuksessa kielletty tällaista toimintaa, ja että tämän vuoksi Saksan viranomaisten olisi pitänyt kuulla muita jäsenvaltioita ennen kuin ne ottivat kantaa asiaan, jolla oli monien linja-autoliikenteen harjoittajien toimeentulon kannalta ratkaiseva merkitys.
14. Landgericht Bonn (alueellinen tuomioistuin) hylkäsi Aulingerin vahingonkorvauskanteen 4.9.2002 antamallaan tuomiolla erityisesti sillä perusteella, että Saksan tulkinta kauppasulkuasetuksesta oli perusteltavissa eikä näin ollen kysymys ollut sellaisesta Bürgerliches Gesetzbuchin (Saksan siviililakikirja) 839 §:ssä tarkoitetusta tuottamuksesta, jonka perusteella valtio voitaisiin saattaa vastuuseen.
15. Aulinger valitti tästä tuomiosta Oberlandesgericht Kölniin, joka päätti lykätä asian ratkaisua ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat kaksi kysymystä:
”1) Oliko 1.6.1992 annetun neuvoston asetuksen N:o 1432/92 (ns. kauppasulkuasetus) 1 artiklan d alakohtaa tulkittava siten, että elinkeinotoimintana suoritettu henkilöiden kuljetus kauppasulkualueelle tai kauppasulkualueelta oli sallittua sellaisena kuljetuksena, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, vai oliko se kiellettyä?
Kuljetuksella, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, on ymmärrettävä henkilöiden kuljetusta kauppasulkualueelle tai kauppasulkualueelta siten, että sellainen yritys, jonka kotipaikka on yhteisön jäsenvaltiossa, ja yritys, jonka kotipaikka on kauppasulkualueella, toimivat yhteistyössä, jolloin ensin mainittu suorittaa kuljetuksen kauppasulkualueen rajan lähelle ja toinen kuljetuksen tästä paikasta kauppasulkualueelle (matkustajien siirtyessä ajoneuvosta toiseen).
2) Jos yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että liikenne, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, oli sallittua, oliko jäsenvaltioilla EY 10 artiklan, EY 297 artiklan tai muiden yhteisön oikeuden normien perusteella velvollisuus kuulla asiassa toisia jäsenvaltioita ja/tai komissiota ennen kuin se toteutti kansallisia toimenpiteitä tällaisen lainvastaiseksi väitetyn liikenteen johdosta?”
16. Aulinger, Saksa ja komissio toimittivat kirjalliset huomautuksensa ja olivat edustettuina istunnossa.
Ensimmäinen kysymys
Asianosaisten lausumat
17. Ensimmäisellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin pyrkii selvittämään, kielletäänkö kauppasulkuasetuksen 1 artiklassa edellä kuvattu liikenne, jossa käytetään useita kulkuneuvoja.
18. Aulingerin mielestä kokonaisuutena arvioituna kauppasulkualueelle tai kauppasulkualueelta harjoitettava liikenne, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, on pidettävä erillään tätä liikennettä edistävien palvelujen osittaisesta tarjoamisesta, kuten niistä, joita hän on tarjonnut kauppasulkualueen ulkopuolella tapahtuneen kuljetuksen, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, järjestäjälle. Aulingerin mielestä kumpikaan ei ole kauppasulkuasetuksen vastaista toimintaa.
19. Jos Aulingerin tarjoamia palveluja liikenteessä, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, pidettäisiin kauppasulkuasetuksen vastaisina, tämä johtaisi hänen mielestään absurdiin johtopäätökseen kieltää kaikki toimenpiteet, jotka ovat välillisesti edistäneet liikennettä, jossa käytetään useita kulkuneuvoja. Myös matkalippujen myyjä, linja-auton bensiinisäiliön täyttänyt työntekijä ja jopa linja-auton matkalipun maksaneet matkustajat rikkoisivat kauppasulkuasetusta. Kauppasulku on luonteeltaan taloudellinen, mutta sillä ei pyritä kieltämään yksityistä matkustamista tai henkilöiden kuljettamista.
20. Sama pätee Aulingerin mukaan liikenteen, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, järjestämiseen kokonaisuutena arvioituna. Koska kauppasulkuasetuksen tarkoituksena on YK:n kauppasulkupäätöslauselman sisältämien pakotteiden yhdenmukainen täytäntöönpano yhteisössä, sen 1 artiklan d alakohtaa on tulkittava viimeksi mainitun päätöslauselman valossa. Kyseisen päätöslauselman 5 kohdassa ainoastaan kielletään valtioita antamasta Jugoslavian liittotasavallan (Serbia ja Montenegro) viranomaisten tai Jugoslavian liittotasavallassa (Serbia ja Montenegro) toimivien yhteisöjen käyttöön ”raha- tai muita varoja”. Vaikka varojen käsite kattaisi palvelujen tarjoamisen serbialaisille ja montenegrolaisille yrityksille, matkustajien kuljettamista serbialaisten ja montenegrolaisten liikenteenharjoittajien luo ei voida pitää sellaisena. Ainoina palvelujen vastaanottajina tuossa tapauksessa ovat matkustajat.
21. Saksan hallitus katsoo, että elinkeinotoimintana suoritettu henkilöiden kuljettaminen on kauppasulkuasetuksen hyvin väljästi muotoillussa 1 artiklan d alakohdassa tarjottu palvelu. Se, onko kuljetus suoritettu sellaisen liikenteen muodossa, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, vai suorana kuljetuksena, on tältä osin merkityksetöntä. Käytännöllä harjoittaa liikennettä, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, vaikutetaan ainakin välillisesti Serbian ja Montenegron tasavaltojen talouden edistämiseen muun muassa hyödyttämällä kauppasulkualueella toimivia yrityksiä, jotka saavat korvauksen matkustajien kuljettamisesta – ja annetaan siten varoja näille yrityksille ja viime kädessä kauppasulun kohteena olevien maiden talouteen – ja siten, että matkustajat tuovat ulkomaista valuuttaa välillisesti.
22. Myös kauppasulkuasetuksen systematiikka ja tavoitteet tukevat tätä sanatarkkaa tulkintaa. Saksan hallitus viittaa kauppasulkuasetuksen yhdeksänteen perustelukappaleeseen, jossa todetaan varauksetta, että ”yhteisön taloudelliset suhteet Serbian ja Montenegron kanssa on jäädytettävä”.
23. Saksan hallituksen mukaan kauppasulkuasetusta on tulkittava YK:n kauppasulkupäätöslauselmasta riippumatta. Yhteisön lainsäätäjällä on oikeus päättää YK:n kauppasulkupäätöslauselmaa tiukemmasta kauppasulusta, kun otetaan huomioon yhteisön ja kauppasulkualueen läheisyys.
24. Saksan hallitus väittää vielä, että kauppasulkuasetuksen tehokkuuden varmistamiseksi on myös kiellettävä liikenne, jossa käytetään useita kulkuneuvoja. Muutoin sen säännöksiä olisi voitu helposti kiertää yhteisön sekä Serbian ja Montenegron linja-autoyhtiöiden välisillä yhteistyösopimuksilla.
25. Komissio viittaa asiassa Bosphorus annettuun tuomioon(3) ja myöntää, että tulkittaessa YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman täytäntöönpanemiseksi annettuun yhteisön lainsäädäntöön sisältyvää säännöstä on tarkoituksenmukaista tukeutua tähän päätöslauselmaan. Kansallisessa tuomioistuimessa esillä oleva kauppasulkuasetuksen 1 artiklan d alakohdassa oleva kielto tarjota muita kuin rahoituspalveluja ei kuitenkaan perustu YK:n päätöslauselmaan, joka koskee ainoastaan perus- ja muiden tuotteiden kauppaa ja niihin liittyviä palveluja ja varojen siirtoa.
26. Pelkästään kauppasulkuasetuksen 1 artiklan d alakohtaa tarkastellessaan komissio katsoo, että on kolmenlaisia henkilöiden kuljetuksia kauppasulkualueelle ja kauppasulkualueelta, eli henkilöiden suora kuljetus kauppasulkualueelle, ja vastaava liikenne päinva staiseen suuntaan, kuljetus yhteisön sisällä olevasta paikasta kauppasulkumaiden rajalle ilman matkustajien järjestettyä kuljetusta yhteistyökumppanina olevalle linja-autoyhtiölle, joka huolehtii kuljetusosuudesta kauppasulkualueelle ja kauppasulkualueelta, sekä pääasiassa kysymyksessä olevan kaltainen liikenne, jossa käytetään useita kulkuneuvoja.
27. Komissio väittää, että toinen kuljetustyyppi ei kuulu kauppasulkuasetuksen 1 artiklan mukaisen kiellon piiriin, kun taas henkilöiden sekä suora kuljetus että kuljetus, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, kielletään tässä 1 artiklassa.
28. Suora kuljetus hyödyttäisi komission mukaan kahdella tapaa kauppasulkumaiden taloutta. Ensinnäkin se vapauttaisi Serbian ja Montenegron kulkuneuvot muuhun käyttöön ja toiseksi se mahdollistaisi siirtotyöläisten varojen kotiuttamisen.
29. Liikenne, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, on komission mukaan muu kuin rahoituspalvelu, jolla tuetaan välillisesti kauppasulun kohteena olevia kansantalouksia. Yhteisössä toimiva yritys varmistaa kauppasulkualueella toimivien yritysten kanssa tekemänsä yhteistyösopimuksen perusteella matkustajien saapumisen tälle alueelle ja siten näiden matkustajien ulkomaan valuutan kotiuttamisen. Myös maksamalla korvauksen kauppasulkualueella toimiville yhteistyöyrityksille Serbian ja Montenegron alueella suoritettavasta kuljetusosuudesta yhteisössä toimiva yritys edistää välillisesti näiden maiden taloutta.
30. Komissio toteaa lopuksi, että kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on määrittää pääasian oikeudenkäynnissä, kuka todellisuudessa vastaa kielletyn palvelun tarjoamisesta. Kansallisen tuomioistuimen on ratkaistava, voidaanko Aulingerin katsoa rikkoneen kauppasulkua osallistumalla kuljetuksen, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, tarjoamiseen, vaikka hän ei ole suoraan vastuussa koko kuljetuksen järjestämisestä ja toteuttamisesta.
Asian arviointi
31. Ensinnäkin kauppasulkuasetukseen sisältyvää kieltoa tarjota muita kuin rahoituspalveluja voidaan mielestäni tulkita YK:n kauppasulkupäätöslauselmasta riippumatta. Asetuksen artiklaosassa tosiasiassa laajennetaan perus- ja muiden tuotteiden kauppaa ja taloudellisia suhteita koskeva kauppasulku koskemaan myös muita kuin rahoituspalveluja. Koska YK:n kauppasulkupäätöslauselma ei sisällä määräystä, jolla kiellettäisiin valtioita toteuttamasta muita kauppasulkutoimenpiteitä, yhteisö voi päättää sellaisista EY:n perustamissopimuksen ja etenkin sen 113 artiklan mukaisen toimivaltansa perusteella sekä omilla poliittisilla perusteillaan. Näitä pidemmälle vietyjä yhteisön toimenpiteitä voidaan tulkita YK:n kauppasulkupäätöslauselmasta riippumatta, kunhan ne eivät ole tuon päätöslauselman vastaisia, mistä ei mielestäni tässä tapauksessa ole kyse.
32. Asetuksen 1 artiklan d alakohta on laadittu hyvin väljää sanamuotoa käyttäen, ja siinä kielletään sellaisten muiden kuin rahoituspalvelujen tarjoaminen, joiden ” tarkoituksena tai vaikutuksena on suoraan tai välillisesti
edistää Serbian ja Montenegron tasavaltojen taloutta”.(4) Esimerkkeinä kielletyistä palveluista säännöksessä mainitaan ” erityisesti ”(5) muut kuin rahoituspalvelut ” minkä tahansa
taloudellisen toiminnan harjoittamiseksi”(6) Serbian ja Montenegron tasavalloissa tai näistä tasavalloista tai kenelle tahansa
luonnolliselle henkilölle tai mille tahansa oikeushenkilölle näissä tasavalloissa tai mille tahansa näissä tasavalloissa asuvien henkilöiden tai näiden tasavaltojen lainsäädännön mukaan perustettujen yhteisöjen määräysvallassa olevalle taloudellista toimintaa harjoittavalle yhteisölle (joko Serbian ja Montenegron tasavalloissa tai ei).
33. Tästä kyseisen säännöksen sanamuodosta on pääteltävä, että pääasian oikeudenkäynnissä kysymyksessä olevan kaltaisen kuljetuksen, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, tarjoaminen on kiellettyä.
34. Sanatarkan tulkinnan mukaan yhteisön sekä Serbian ja Montenegron linja-autoyhtiöiden yhdistetty ja koordinoitu toiminta saksalaisen matkatoimiston johdon alaisuudessa merkitsee muun kuin rahoituspalvelun tarjoamista Serbiaan ja Montenegroon asettuneille luonnollisille henkilöille. Matkustajat hankkivat koko matkaa varten yhden matkalipun, joka oikeuttaa heidät kuljetukseen kauppasulkualueella olevasta paikasta A yhteisön alueella olevaan paikkaan B. Mitä ilmeisimmin ainakin osa tällaisen palvelun vastaanottavista matkustajista on kauppasulkuasetuksen 1 artiklan d alakohdassa tarkoitettuja luonnollisia henkilöitä Serbiassa ja Montenegrossa.
35. Se, että matkustajien on vaihdettava linja-autoa rajalla, ei vaikuta heidän oikeuteensa koko matkaan. Yksi ja sama matkalippu oikeuttaa heidät rajalla siirtoon linja-autoihin, joita käyttävät yhteistyökumppaneina olevat linja-autoyhtiöt saman järjestelmän puitteissa ja joilla heidät kuljetetaan lopulliseen määränpäähän. Matkustajia ei jätetä oman onnensa nojaan, eikä heidän tarvitse järjestää itse lisäkuljetusta tai hankkia toista lippua rajalla voidakseen jatkaa matkaansa.
36. Olen samaa mieltä komission ja Saksan hallituksen kanssa myös siitä, että kuljetuksen, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, tarjoaminen vaikuttaa ainakin välillisesti siten, että sillä edistetään kauppasulun kohteena olevien maiden taloutta kahdessa suhteessa. Ensinnäkin sen vuoksi takaisin palaavat siirtotyöläiset voivat tuoda ulkomaan valuuttaa kauppasulkualueelle. Toiseksi se tarjoaa Serbiaan ja Montenegroon sijoittautuneille, kauppasulkualueella suoritettavasta kuljetusosuudesta vastaaville ja siitä korvauksen saaville linja-autoyhtiöille liiketoimintamahdollisuuksia, joita niillä ei ehkä muutoin olisi.
37. Se, että Deutsche Touring GmbH suoritti tämän korvauksen kolmannen hallinnoimalle tilille tai kirjasi sen sitoumuksekseen, on mielestäni merkityksetöntä, sillä ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä ilmenee, että yhteistyökumppaneina olevat serbialaiset ja montenegrolaiset linja-autoyhtiöt saattoivat silti siirtää tämän tällaisen saamisen tai käyttää näitä summia vakuutena kolmansien kanssa käytävässä kaupassa ja saivat siten taloudellista hyötyä vastikkeena palveluistaan.
38. Jos hyväksyttäisiin liikenne, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, silloin myös heikennettäisiin Saksan hallituksen väitteen mukaisesti kauppasulkuasetuksen tehokkuutta, sillä sen säännöksiä voitaisiin helposti kiertää yhteisön ja Serbian ja Montenegron yritysten välisillä yhteistyösopimuksilla.
39. Viime kädessä kansallisen tuomioistuimen on arvioidessaan Aulingerin osuutta Deutsche Touring GmbH:n alihankkijana liikenteessä, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, ratkaistava pääasian oikeudenkäynnin tosiseikkojen perusteella, onko hänen menettelynsä merkinnyt kauppasulun rikkomista.
40. Edellä esitetyn perusteella yhteisöjen tuomioistuimen pitäisi mielestäni vastata ensimmäiseen kysymykseen siten, että kauppasulkuasetuksen 1 artiklan d alakohdassa kielletään yhteisössä toimivaa yritystä tarjoamasta kauppasulkualueelle ja kauppasulkualueelta kuljetusta sellaisen liikenteen muodossa, jossa käytetään useita kulkuneuvoja.
Toinen kysymys
41. Ensimmäiseen kysymykseen ehdottamani vastauksen vuoksi toinen kysymys jää tarpeettomaksi. Tarkastelen sitä kuitenkin lyhyesti siltä varalta, että yhteisöjen tuomioistuin katsoisi, ettei kauppasulkuasetuksessa kielletä liikennettä, jossa käytetään useita kulkuneuvoja.
42. Kansallinen tuomioistuin pyrkii selvittämään, oliko jäsenvaltioilla yhteisön oikeuden perusteella velvollisuus kuulla muita jäsenvaltioita ja/tai komissiota ennen kansallisten toimenpiteiden toteuttamista sillä perusteella, että ne pitävät liikennettä, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, lainvastaisena.
43. Aulinger väittää, että Saksalla oli tällainen velvollisuus ja että tämä velvollisuus perustui yhdistettyyn tulkintaan jäsenvaltioiden ja yhteisön lojaalia yhteistyötä koskevasta EY 10 artiklasta, yhteisön kauppapolitiikkaa koskevasta EY 133 artiklasta, kauppasulkuasetuksen perustelukappaleista sikäli kuin jäsenvaltiot ovat sopineet yhteisön lainsäädännön antamisesta kauppasulkutoimenpiteiden yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi ja EY 297 artiklasta, jossa edellytetään jäsenvaltioiden neuvottelevan keskenään estääkseen sen, että toimenpiteet, joihin jäsenvaltio voi joutua turvautumaan muun muassa sodassa tai sodan uhkaa merkitsevässä vakavassa kansainvälisessä jännitystilassa taikka täyttääkseen velvoitteet, joihin se on sitoutunut rauhan ja kansainvälisen turvallisuuden ylläpitämiseksi, vaikuttaisivat yhteismarkkinoiden toimintaan.
44. Sekä Saksa että komissio väittävät, että koska yhteisön oikeudessa ei ole sellaista erityissäännöstä, joka velvoittaisi jäsenvaltiot neuvottelemaan keskenään tai komission kanssa – ja joka oli yhteisön muissa kauppasulkuasetuksissa mutta ei kysymyksessä olevassa kauppasulkuasetuksessa – tällaista velvollisuutta ei ole yhteisön oikeuden nojalla. Jäsenvaltioiden ja komission velvoittaminen sopimaan kyseisten yhteisön oikeuden säännösten oikeasta tulkinnasta olisi sitä paitsi vastoin EY 220 artiklan mukaista periaatetta, jonka mukaan viime kädessä ainoastaan yhteisöjen tuomioistuin voi vahvistaa yhteisön oikeuden oikean tulkinnan.
45. Yhdyn olennaisilta osin komission ja Saksan perusteluihin. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan niiden periaatteiden mukaisesti, joille yhteisön institutionaalinen järjestelmä perustuu ja jotka koskevat yhteisön ja jäsenvaltioiden välisiä suhteita, kunkin jäsenvaltion asiana on EY 10 artiklan mukaan varmistaa yhteisön säännöstöjen täytäntöönpano omalla alueellaan. Koska yhteisön oikeuteen sen yleiset periaatteet mukaan lukien ei sisälly yhteisiä oikeussääntöjä tältä osin, kansallisten viranomaisten on noudatettava yhteisön säännöstöjen täytäntöönpanossa kansalliseen oikeuteen kuuluvia menettelysääntöjä ja aineellisoikeudellisia sääntöjä.(7)
46. Koska kauppasulkuasetukseen, joka oli välittömästi sovellettavaa yhteisön lainsäädäntöä, ei sisältynyt yhtään nimenomaista velvoitetta, joka edellyttäisi neuvottelemista ennen sen täytäntöönpanoa kansallisissa oikeusjärjestyksissä, jäsenvaltiot olivat vastuussa sen säännösten tulkitsemisesta ja soveltamisesta vilpittömässä mielessä. Yhdenmukainen soveltaminen voitiin viime kädessä varmistaa EY 234 artiklan mukaisessa ennakkoratkaisumenettelyssä.
47. Tämänkaltaista velvollisuutta ei mielestäni ole myöskään muiden Aulingerin mainitsemien yhteisön oikeuden säännösten perusteella, ei erikseen eikä yhdessä luettuna.
48. EY 10 artiklassa ei kielletä jäsenvaltioita tulkitsemasta ja soveltamasta välittömästi sovellettavaa yhteisön oikeuden säännöstä neuvottelematta siitä etukäteen, mutta niiden edellytetään tulkitsevan ja soveltavan sitä vilpittömässä mielessä. Katsoessaan ilman tällaista neuvottelemista, että liikenne, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, ei ole kauppasulkuasetuksen mukaan sallittua, mikä on perusteltavissa oleva tulkinta, Saksan viranomaiset eivät toimineet EY 10 artiklan mukaisten velvollisuuksiensa vastaisesti.
49. EY 297 artiklan sanamuodosta taas ilmenee selvästi, että jäsenvaltioille asetettu neuvotteluvelvollisuus koskee tilanteita, joissa jäsenvaltio on vakavan kriisin yhteydessä toteuttanut yksipuolisia toimenpiteitä, jotka saattavat vaikuttaa EY:n perustamissopimuksen mukaisten vapauksien asianmukaiseen toteuttamiseen. Mielestäni sitä ei ole sovellettava pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen tilanteeseen, jossa yhteisön lainsäädännössä on vahvistettu toimenpiteet, joita jäsenvaltioiden on noudatettava.
50. Velvollisuutta neuvotella etukäteen koskevan väitteensä tueksi Aulinger viittaa myös Euroopan yhtenäisasiakirjan 30 artiklan 2 kohdan a alakohtaan, joka koskee Euroopan yhteistyötä ulkopolitiikan alalla. En kuitenkaan ymmärrä kyseisen EY:n perustamissopimuksen myöhemmillä muutoksilla korvatun määräyksen merkitystä. Saksan soveltama ja Aulingerin kiistämä tulkinta kauppasulkuasetuksesta ei ollut ”yleistä etua koskeva ulkopoliittinen kysymys”, joka edellyttäisi Euroopan yhtenäisasiakirjan korkeiden sopimuspuolten ilmoittavan toisilleen ja neuvottelevan keskenään asiasta yhtenäisasiakirjan 30 artiklan 2 kohdan a alakohdassa edellytetyllä tavalla.
51. Mielestäni myöskään EY 133 artiklaa ei voida mitenkään tulkita siten, että siinä velvoitettaisiin jäsenvaltiot neuvottelemaan Aulingerin väittämällä tavalla.
52. Edellä esitetyn perusteella katson, että toiseen kysymykseen on vastattava siten, että jäsenvaltioilla ei ollut yhteisön oikeuden nojalla velvollisuutta neuvotella muiden jäsenvaltioiden ja/tai komission kanssa ennen kauppasulkuasetuksen täytäntöönpanemiseksi annettavien kansallisten toimenpiteiden toteuttamista.
Ratkaisuehdotus
53. Edellä esitetyn perusteella yhteisöjen tuomioistuimen pitäisi mielestäni vastata kahteen esitettyyn kysymykseen seuraavasti:
1) Euroopan talousyhteisön ja Serbian ja Montenegron tasavaltojen välisen kaupan kieltämisestä 1 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1432/92 1 artiklan d alakohdassa kielletään yhteisössä toimivaa yritystä tarjoamasta kauppasulkualueelle ja kauppasulkualueelta kuljetusta sellaisen liikenteen muodossa, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, jolloin liikenteellä, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, tarkoitetaan elinkeinotoimintana suoritettua henkilöiden kuljetusta, jossa yritys, jonka kotipaikka on yhteisön jäsenvaltiossa, ja yritys, jonka kotipaikka on kauppasulkualueella, toimivat yhteistoiminnassa siten, että ensin mainittu yritys suorittaa kuljetuksen kauppasulkualueen rajan lähelle ja sen läheltä ja jälkimmäinen yritys kauppasulkualueen rajan läheltä kauppasulkualueelle ja kauppasulkualueelta rajan lähelle. Matkustajat siirtyvät tällöin ajoneuvosta toiseen etukäteen sovitulla tavalla ja maksavat yhdestä koko matkaan oikeuttavasta matkalipusta.
2) Jäsenvaltioilla ei ollut yhteisön oikeuden perusteella velvollisuutta neuvotella muiden jäsenvaltioiden ja/tai komission kanssa ennen kyseisen asetuksen täytäntöönpanemiseksi annettavien kansallisten toimenpiteiden toteuttamista.
(1) .
(2)  –	EYVL L 151, s. 4.
(3)  –	Asia C-84/95, tuomio 30.7.1996 (Kok. 1996, s. I-3953, 13 ja 14 kohta).
(4)  –	Kursivointi tässä.
(5)  –	Kursivointi tässä.
(6)  –	Kursivointi tässä.
(7)  –	Yhdistetyt asiat 205/82–215/82, Deutsche Milchkontor, tuomio 21.9.1983 (Kok. 1983, s. 2633, Kok. Ep. VII, s. 229, 17 kohta).