62024CJ0125
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kuudes jaosto)
12 päivänä kesäkuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Verotus – Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä – Direktiivi 2006/112/EY – Vapautus arvonlisäverosta – 143 artiklan 1 kohdan e alakohta – Tavaroiden jälleenmaahantuonti – Edellytys palautustavaroille myönnettävälle tuontitulleista vapauttamiselle – Asetus (EU) N:o 952/2013 – 86 artiklan 6 kohta ja 203 artikla – Tullivelan syntyminen tullilainsäädännössä säädetyn muodollisen velvollisuuden noudattamatta jättämisen vuoksi – Tapaukset, joissa tällainen tullivelka syntyy
Asiassa C‑125/24 [Palmstråle] (
i
),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Högsta förvaltningsdomstolen (korkein hallinto-oikeus, Ruotsi) on esittänyt 13.2.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 15.2.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
AA
vastaan
Allmänna ombudet hos Tullverket,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Kumin sekä tuomarit I. Ziemele ja S. Gervasoni (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille on esittänyt
–
Euroopan komissio, asiamiehinään P. Carlin ja A. Demeneix,
kuultuaan julkisasiamiehen 6.3.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (EUVL 2006, L 347, s. 1; jäljempänä arvonlisäverodirektiivi) 143 artiklan 1 kohdan e alakohdan ja unionin tullikoodeksista 9.10.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 952/2013 (EUVL 2013, L 269, s. 1; jäljempänä tullikoodeksi) 86 artiklan 6 kohdan ja 203 artiklan tulkintaa tavaroiden jälleenmaahantuontiin sovellettavien arvonlisäverosta vapauttamista koskevien edellytysten osalta.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat AA ja Allmänna ombudet hos Tullverket (yleisen intressin edustaja tulliviranomaisessa, Ruotsi) ja jossa on kyse velvollisuudesta suorittaa arvonlisäveroa hevosten jälleenmaahantuonnista Euroopan unionin alueelle.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Arvonlisäverodirektiivi
3
Arvonlisäverodirektiivin 2 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Arvonlisäveroa on suoritettava seuraavista liiketoimista:
– –
d) tavaroiden maahantuonnista.”
4
Kyseisen direktiivin 30 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”’Tavaroiden maahantuonnilla’ tarkoitetaan sellaisen tavaran saapumista [Euroopan] yhteisöön, joka ei ole vapaassa liikkeessä [SEUT 29] artiklan mukaisesti.”
5
Kyseisen direktiivin 70 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Verotettava tapahtuma toteutuu ja verosaatava syntyy sillä hetkellä, jona tavaroiden maahantuonti tapahtuu.”
6
Arvonlisäverodirektiivin 71 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos maahantuoduista tavaroista ei kanneta mitään 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetuista tulleista tai maksuista, jäsenvaltioiden on verotettavan tapahtuman ja verosaatavan syntymishetken osalta sovellettava voimassa olevia tullisäännöksiä.”
7
Kyseisen direktiivin 143 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on vapautettava verosta seuraavat liiketoimet:
– –
e)
tavaroiden viejän suorittama vietyjen tavaroiden jälleenmaahantuonti samassa kunnossa kuin ne vietiin, jos tavarat ovat oikeutetut tullittomuuteen”.
Tullikoodeksi
8
Tullikoodeksin johdanto-osan 38 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”On tarkoituksenmukaista ottaa huomioon asianomaisen henkilön vilpitön mieli tapauksissa, joissa tullivelka syntyy siksi, että tullilainsäädäntöä ei ole noudatettu, ja pyrkiä minimoimaan velallisen laiminlyönnistä aiheutuvat seuraukset.”
9
Tullikoodeksin 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tällä asetuksella vahvistetaan unionin tullikoodeksi – –, jossa säädetään unionin tullialueelle tuotaviin tai sieltä vietäviin tavaroihin sovellettavista yleisistä säännöistä ja menettelyistä.”
10
Tullikoodeksin 79 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tuontitullin alaisista tavaroista syntyy tuontitullivelka jokaisessa seuraavista tapauksista:
a)
kun ei täytetä jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee muiden kuin unionitavaroiden tuomista unionin tullialueelle, niiden siirtämistä pois tullivalvonnasta taikka kyseisten tavaroiden kuljetusta, jalostusta, varastointia, väliaikaista varastointia, väliaikaista maahantuontia tai niistä vapautumista kyseisellä alueella;
– –”
11
Tullikoodeksin 86 artiklan 6 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kun tullilainsäädännössä säädetään tavaran etuuskohtelusta, tullittomuudesta tai osittaisesta tai täydellisestä tuonti- tai vientitullista vapauttamisesta tämän asetuksen 56 artiklan 2 kohdan d–g alakohdan, 203, 204, 205 ja 208 artiklan tai 259–262 artiklan tai yhteisön tullittomuusjärjestelmän luomisesta [16.11.2009] annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1186/2009 [(EUVL 2009, L 324, s. 23)] nojalla, tällaista etuuskohtelua, tullittomuutta tai vapauttamista sovelletaan myös niissä tapauksissa, joissa syntyy tullivelka tämän asetuksen 79 tai 82 artiklan nojalla, jos tullivelan syntymiseen johtanut laiminlyönti ei ollut vilpillisen menettelyn yritys.”
12
Tullikoodeksin 139 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jonkun seuraavista henkilöistä on, unionin tullialueelle tuotujen tavaroiden saapuessa, esitettävä ne tullille viipymättä määrätyssä tullitoimipaikassa tai muussa tulliviranomaisten määräämässä tai hyväksymässä paikassa taikka vapaa-alueella:
a)
henkilön, joka toi tavarat unionin tullialueelle;
b)
henkilön, jonka nimissä tai lukuun tavarat kyseiselle alueelle tuonut henkilö toimii;
c)
henkilön, joka otti vastatakseen tavaroiden kuljetuksesta sen jälkeen, kun ne tuotiin unionin tullialueelle.”
13
Tullikoodeksin 203 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Muut kuin unionitavarat, jotka on alun perin viety unionin tullialueelta unionitavaroina ja jotka palautetaan sinne kolmen vuoden kuluessa ja ilmoitetaan luovutettaviksi vapaaseen liikkeeseen, on asianomaisen henkilön hakemuksesta vapautettava tuontitullista.
– –
5.   Vapautus tuontitullista myönnetään ainoastaan, jos tavarat palautetaan samassa tilassa, jossa ne oli viety.
6.   Tuontitullista vapauttamisen tueksi on esitettävä tiedot, jotka vahvistavat vapautusedellytysten täyttymisen.”
Ruotsin oikeus
Arvonlisäverolaki
14
Ruotsin arvonlisäverolain (1994:200) (mervärdesskattelag (1994:200)), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä arvonlisäverolaki), I luvun 1 §:n 1 momentin 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Arvonlisäveroa on maksettava valtiolle tämän lain mukaisesti
– –
3.
sellaisesta tavaroiden maahantuonnista, joka on verollista.”
15
Kyseisen lain 2 luvun 1 a §:ssä säädetään seuraavaa:
”Maahantuonnilla tarkoitetaan sitä, että tavara tuodaan Ruotsiin Euroopan unionin ulkopuolelta.”
16
Arvonlisäverolain 3 luvun 30 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Verosta vapautetaan sellainen maahantuonti, joka on vapautettu verosta verovapaudesta maahantuonnin yhteydessä ym:sta annetun lain (1994:1551) (lag (1994:1551) om frihet från skatt vid import, m.m.) mukaisesti.”
Verovapaudesta maahantuonnin yhteydessä annettu laki
17
Verovapaudesta maahantuonnin yhteydessä annetun lain 2 luvun 5 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”Verosta vapautetaan unionitavarat, jotka niiden viejä on, vietyään ne ensin unionista kolmanteen maahan, tuonut Ruotsiin ilman, että niitä on jalostettu sinä aikana, jonka ne olivat vietyinä unionin ulkopuolelle.
Verovapautus myönnetään 1 momentin nojalla vain, jos tavarat kuuluvat – – unionin tullikoodeksin – – 203–205 artiklan mukaisen tullivapautuksen piiriin. Tavaroita, jotka ovat tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista [23.7.1987 annetun neuvoston] asetuksen (ETY) N:o 2658/87 [(EYVL 1987, L 256, s. 1)] mukaan tullittomia, on käsiteltävä siten kuin ne olisivat olleet tullinalaisia.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
18
AA omistaa hevosia, joita käytetään kilpailuissa eri maissa. Hän vei kaksi hevosta Norjaan, jossa hevoset osallistuivat kilpailuihin, ja sen jälkeen ne tuotiin takaisin unioniin ylittämällä raja Norjasta Ruotsiin. Hevosia ei esitetty tullille. AA pysäytettiin Tullverketin (tulliviranomainen, Ruotsi) tienvarsitarkastuksessa pian sen jälkeen, kun hän oli ohittanut tullitoimipaikan.
19
Tullikoodeksin 203 artiklan perusteella AA:lta ei peritty tuontitulleja tästä jälleenmaahantuonnista, mutta tulliviranomainen katsoi, että AA oli velvollinen maksamaan arvonlisäveroa 41178 Ruotsin kruunua (SEK) (n. 3750 euroa). Tulliviranomainen katsoi, että vaikka verovapaudesta maahantuonnin yhteydessä annetun lain, jolla arvonlisäverodirektiivin 143 artiklan 1 kohdan e alakohta on saatettu osaksi Ruotsi oikeutta, 2 luvun 5 §:ssä säädetään tavaroiden jälleenmaahantuonnin yhteydessä myönnettävästä vapautuksesta arvonlisäverosta, vapautusta ei voitu myöntää AA:lle, koska hän ei ollut ilmoittanut hevosia luovutettaviksi vapaaseen liikkeeseen eikä myöskään hakenut vapautusta tuontitullista.
20
Förvaltningsrätten i Karlstad (Karlstadin hallinto-oikeus, Ruotsi) hylkäsi AA:n tulliviranomaisen päätöksestä tekemän valituksen. Se totesi, että hevosia ei ollut esitetty tullille niiden saapuessa unionin tullialueelle. Se katsoi, että tullivelka oli näin ollen syntynyt ja että tämä merkitsi sitä, että on maksettava arvonlisäveroa. Kyseinen tuomioistuin totesi lisäksi, että arvonlisäverovapautuksen saamisen edellytyksenä tavaroiden jälleenmaahantuonnin yhteydessä on, että tavarat ilmoitetaan vapaaseen liikkeeseen luovutettaviksi ja että ilmoittaja tekee tullittomuutta koskevan hakemuksen. Koska nämä edellytykset eivät täyttyneet käsiteltävässä asiassa, se katsoi, ettei vapautusta arvonlisäverosta voitu myöntää.
21
Sekä AA että yleisen intressin edustaja tulliviranomaisessa valittivat Förvaltningsrätten i Karlstadin tuomiosta Kammarrätten i Göteborgiin (Göteborgin kamarioikeus, Ruotsi) ja vaativat, että päätös, jonka mukaan AA on velvollinen maksaman arvonlisäveroa, on kumottava. Nämä valitukset hylättiin.
22
AA valitti asiasta Högsta förvaltningsdomstoleniin (korkein hallinto-oikeus, Ruotsi), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
23
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että sillä on vaikeuksia soveltaa tullikoodeksin 86 artiklan 6 kohtaa niiden päätelmien osalta, jotka on tehtävä siitä, että AA on ylittänyt tullitoimipaikan esittämättä kyseisiä hevosia tullille ja tekemättä ilmoitusta tai hakematta vapautusta tulleista. Kyseisen säännöksen mukaan tuontitullista vapauttamista – kun tällaisesta vapauttamisesta säädetään muun muassa tullikoodeksin 203 artiklan nojalla – sovelletaan myös silloin, kun tullivelka syntyy tullikoodeksin 79 artiklan nojalla unionin alueelle tuotujen tavaroiden esittämisvelvollisuuden laiminlyönnin seurauksena, jos tämä laiminlyönti ei ollut vilpillisen menettelyn yritys.
24
Kyseinen tuomioistuin pohtii tältä osin, onko tullikoodeksin 86 artiklan 6 kohtaa tulkittava suppeasti siten, että siinä edellytetään, että tullikoodeksin 203 artiklassa säädettyjen edellytysten on täytyttävä kaikissa tapauksissa, jotta arvonlisäverovapautus voidaan myöntää, vai onko tätä vapautusta sovellettava myös silloin, kun kyseisessä 203 artiklassa säädetyt muodolliset edellytykset eivät täyty.
25
Tässä tilanteessa Högsta förvaltningsdomstolen on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko arvonlisäverodirektiivin 143 artiklan 1 kohdan e alakohtaa ja – –tullikoodeksin 86 artiklan 6 kohtaa ja 203 artiklaa tulkittava siten, että sekä 203 artiklassa säädettyjen aineellisten edellytysten että siinä säädettyjen muodollisten edellytysten on täytyttävä, jotta jälleenmaahantuonnin yhteydessä voidaan myöntää vapautus tuontitullista ja näin ollen vapautus arvonlisäverosta, kun unionin tullikoodeksin 79 artiklan nojalla on syntynyt tullivelka sillä perusteella, että tullikoodeksin 139 artiklan 1 kohdassa säädettyä esittämisvelvollisuutta ei ole täytetty?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
26
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko arvonlisäverodirektiivin 143 artiklan 1 kohdan e alakohtaa ja tullikoodeksin 86 artiklan 6 kohtaa ja 203 artiklaa tulkittava siten, että tullikoodeksin 139 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyn tavaroiden tullille esittämisen ja tullikoodeksin 203 artiklassa säädetyn vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen kaltaisten muodollisten velvoitteiden noudattamatta jättäminen on esteenä 143 artiklan 1 kohdan e alakohdassa säädetyn arvonlisäverovapautuksen, joka koskee tavaroiden jälleenmaahantuontia unionin alueelle samassa kunnossa kuin ne vietiin, saamiselle.
27
Arvonlisäverodirektiivin 143 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on vapautettava arvonlisäverosta ”tavaroiden viejän suorittama vietyjen tavaroiden jälleenmaahantuonti samassa kunnossa kuin ne vietiin, jos tavarat ovat oikeutetut tullittomuuteen”.
28
Tämän säännöksen sanamuodosta itsestään ilmenee, että jotta arvonlisäverovapautus voitaisiin myöntää vietyjen tavaroiden jälleenmaahantuonnille samassa kunnossa kuin ne vietiin, edellytetään muun muassa, että nämä tavarat ”ovat oikeutetut tullittomuuteen”. Unionin lainsäätäjä on siten nimenomaisesti päättänyt yhdenmukaistaa mainitussa säännöksessä säädetyn arvonlisäverovapautuksen soveltamisedellytykset niiden sekä aineellisten että muodollisten edellytysten kanssa, jotka tullikoodeksissa asetetaan palautustavaroille myönnettävälle tuontitulleista vapauttamiselle.
29
Näiden edellytysten osalta tullikoodeksin 203 artiklassa, joka koskee palautustavaroita, säädetään, että tavarat, jotka on viety unionin tullialueelta ja jotka palautetaan sinne kolmen vuoden kuluessa samassa kunnossa ja ilmoitetaan luovutettaviksi vapaaseen liikkeeseen, on asianomaisen henkilön hakemuksesta vapautettava tuontitulleista.
30
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamien tietojen mukaan on kiistatonta, että kyseisessä säännöksessä säädetyt aineelliset edellytykset täyttyvät. Näin ei sitä vastoin ole kyseisessä säännöksessä edellytettyjen muodollisten edellytysten osalta. Ennakkoratkaisupyynnöstä nimittäin ilmenee, että AA toi hevosensa takaisin unionin alueelle tekemättä muun muassa ilmoitusta niiden luovuttamisesta vapaaseen liikkeeseen. Lisäksi, toisin kuin tullikoodeksin 139 artiklan 1 kohdan a alakohdassa edellytetään, AA ei myöskään esittänyt hevosiaan tullille.
31
Tältä osin on totta, että tullikoodeksin 79 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan tullivelka voi syntyä, kun ei täytetä ”jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee muiden kuin unionitavaroiden tuomista unionin tullialueelle, niiden siirtämistä pois tullivalvonnasta taikka kyseisten tavaroiden kuljetusta, jalostusta, varastointia, väliaikaista varastointia, väliaikaista maahantuontia tai niistä vapautumista kyseisellä alueella”.
32
Tullikoodeksin 86 artiklan 6 kohdassa ulotetaan kuitenkin tullikoodeksin 203 artiklassa säädetty vapautus koskemaan tapauksia, joissa tullivelka on syntynyt muun muassa kyseisen 79 artiklan nojalla, jos tullivelan syntymiseen johtanut laiminlyönti ei ollut vilpillisen menettelyn yritys.
33
Kyseinen 86 artiklan 6 kohta menettäisi kuitenkin suurelta osin tehokkaan vaikutuksensa, jos sitä olisi tulkittava siten, ettei sitä sovelleta pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen tilanteeseen silloin, kun tullittomuuden saamisen muodolliset edellytykset eivät täyty. On nimittäin katsottava, kuten Euroopan komissio on huomautuksissaan todennut, että tullikoodeksin 79 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja näin ollen saman tullikoodeksin 86 artiklan 6 kohdan soveltaminen edellyttää nimenomaan tällaisten edellytysten noudattamatta jättämistä.
34
Tästä seuraa, että ellei kyseessä ole vilpillisen menettelyn yritys, se, että palautustavaroita ei ole esitetty tullille tullikoodeksin 139 artiklan 1 kohdan a alakohdassa edellytetyllä tavalla, ja se, ettei niistä ole tehty tullikoodeksin 203 artiklassa säädettyä vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevaa ilmoitusta, eivät ole tullikoodeksin 86 artiklan 6 kohdan nojalla esteenä sille, että kyseisiin tavaroihin voidaan niiden unionin alueelle palauttamisen perusteella soveltaa kyseisessä 203 artiklassa säädettyä vapautusta tullista.
35
Tätä tulkintaa tukee tullikoodeksin johdanto-osan 38 perustelukappale, jossa todetaan, että ”on tarkoituksenmukaista ottaa huomioon asianomaisen henkilön vilpitön mieli tapauksissa, joissa tullivelka syntyy siksi, että tullilainsäädäntöä ei ole noudatettu, ja pyrkiä minimoimaan velallisen laiminlyönnistä aiheutuvat seuraukset”.
36
Koska se, että vilpittömässä mielessä oleva toimija laiminlyö huolimattomuuden vuoksi tavaroiden tullille esittämisen ja vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen kaltaiset muodolliset velvoitteet, ei ole esteenä tullittomuuden myöntämiselle, se ei myöskään ole arvonlisäverodirektiivin 143 artiklan 1 kohdan e alakohdan selkeän sanamuodon perusteella esteenä kyseisessä säännöksessä säädetyn arvonlisäverovapautuksen soveltamiselle.
37
Edellä esitetystä seuraa konkreettisesti, että se, että AA:n kaltainen verovelvollinen on jättänyt noudattamatta muodollisia velvoitteita, kuten hevosten tullille esittämisen ja vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen tuodessaan ne jälleen unionin alueelle, ei estä arvonlisäverodirektiivin 143 artiklan 1 kohdan e alakohdassa säädetyn arvonlisäverovapautuksen soveltamista kyseisen toimen osalta, paitsi jos näytetään toteen, että kyseessä on vilpillisen menettelyn yritys.
38
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnön perusteella vaikuttaa siltä, ettei AA ole yrittänyt menetellä vilpillisesti. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on varmistuttava tästä seikasta ja siten ratkaistava, johtuuko se, ettei AA ole noudattanut tällaisia muodollisia velvoitteita, jos tämä laiminlyönti oletetaan toteen näytetyksi, pelkästään AA:n huolimattomuudesta, joka ei aseta kyseenalaiseksi hänen vilpitöntä mieltään.
39
Esitettyyn kysymykseen on edellä esitetyn perusteella vastattava, että arvonlisäverodirektiivin 143 artiklan 1 kohdan e alakohtaa ja tullikoodeksin 86 artiklan 6 kohtaa ja 203 artiklaa on tulkittava siten, että tullikoodeksin 139 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyn tavaroiden tullille esittämisen ja tullikoodeksin 203 artiklassa säädetyn vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen kaltaisten muodollisten velvoitteiden noudattamatta jättäminen ei ole esteenä 143 artiklan 1 kohdan e alakohdassa säädetyn arvonlisäverovapautuksen, joka koskee tavaroiden jälleenmaahantuontia unionin alueelle samassa kunnossa kuin ne vietiin, soveltamiselle, kunhan kyseessä ei ole vilpillisen menettelyn yritys.
Oikeudenkäyntikulut
40
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY 143 artiklan 1 kohdan e alakohtaa ja unionin tullikoodeksista 9.10.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 952/2013 86 artiklan 6 kohtaa ja 203 artiklaa
on tulkittava siten, että
mainitun asetuksen 139 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyn tavaroiden tullille esittämisen ja sen 203 artiklassa säädetyn vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen kaltaisten muodollisten velvoitteiden noudattamatta jättäminen ei ole esteenä kyseisen direktiivin 143 artiklan 1 kohdan e alakohdassa säädetyn arvonlisäverovapautuksen, joka koskee tavaroiden jälleenmaahantuontia Euroopan unionin alueelle samassa kunnossa kuin ne vietiin, soveltamiselle, kunhan kyseessä ei ole vilpillisen menettelyn yritys.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ruotsi.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.