62024CO0262_INF
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 12. februar 2025 –Pegazus Busz
(Sag C-262/24)
»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, og artikel 99 i Domstolens procesreglement – åbenbart afvisningsgrundlag – besvarelse, der klart kan udledes af retspraksis – skatter og afgifter – det fælles system for merværdiafgift (moms) – ret til fradrag af indgående moms – afslag – skattesvig – den afgiftspligtige persons forpligtelser – bevisbyrde – proportionalitetsprincippet og retssikkerhedsprincippet – artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – konflikt mellem national retspraksis og EU-retten – artikel 267 TEUF – EU-rettens forrang – pligt til at forelægge præjudicielle spørgsmål«
1.
Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – bedømmelse af sagens faktiske omstændigheder – anvendelse af EU-retten i hovedsagen – åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence
(Art. 267 TEUF)
(jf. præmis 21-24 og konkl. 1)
2.
Harmonisering af skattelovgivningerne – det fælles merværdiafgiftssystem – transaktioner, der udgør misbrug – beviskrav – præcisering af de elementer, som udgør svig – bevis for svigagtig adfærd – bevis for aktiv deltagelse i svigen eller kendskab til denne svig – efterprøvelse påhviler de nationale retsinstanser
(jf. præmis 27 og 28)
3.
Harmonisering af skattelovgivningerne – det fælles merværdiafgiftssystem – fradrag for indgående afgift – ret til fradrag – afslag på baggrund af den afgiftspligtige persons medvirken i momssvig – lovlighed – betingelse – overholdelse af retten til en retfærdig rettergang, der er fastsat i chartret om grundlæggende rettigheder
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47; Rådets direktiv 2006/112)
(jf. præmis 29 og konkl. 2)
4.
Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – generelle eller hypotetiske spørgsmål – ingen forbindelse mellem tvisten i hovedsagen og den EU-retlige bestemmelse, som de præjudicielle spørgsmål vedrører – afvisning
(Art. 267 TEUF)
(jf. præmis 32 og 33 samt konkl. 3)
5.
EU-ret – forrang – afgørelser afsagt af en medlemsstats øverste domstol, som er i modstrid med Domstolens fortolkning af EU-retlige bestemmelser – national lovgivning, der forpligter retterne i denne medlemsstat til at overholde disse afgørelser – ikke tilladt – disse retsinstansers pligt til på ny at forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål – foreligger ikke
(Art. 267 TEUF)
(jf. præmis 36-40 og konkl. 4)
Konklusion
1)
Det er åbenbart, at Den Europæiske Unions Domstol bortset fra det første spørgsmål, litra c), ikke har kompetence til at besvare det første, det andet og det tredje præjudicielle spørgsmål, der er forelagt af Fővárosi Törvényszék (retten i første instans i Budapest, Ungarn) ved afgørelse af 29. februar 2024.
2)
Retten til en retfærdig rettergang, som er sikret ved artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at overholdelsen deraf kræver, at den afgiftspligtige person har kendskab til og kontradiktorisk for den nationale ret, hvor sagen verserer, kan drøfte de beviselementer, som skatte- og afgiftsmyndighederne har lagt til grund med henblik på at fastslå, at denne afgiftspligtige person har deltaget i momssvig.
3)
Det er åbenbart, at den anmodning om præjudiciel afgørelse, som Fővárosi Törvényszék (retten i første instans i Budapest, Ungarn) har indgivet, skal afvises for så vidt angår det fjerde spørgsmål, som denne ret har forelagt.
4)
Princippet om EU-rettens forrang og artikel 267 TEUF skal fortolkes således, at en national retsinstans, der træffer afgørelse i forbindelse med en sag, der er hjemvist efter en kassationsappel, som i henhold til national lovgivning skal følge anvisningerne i afgørelsen om hjemvisning, ikke desto mindre har pligt til at tilsidesætte disse anvisninger, hvis den finder, at de, bl.a. henset til Domstolens praksis, er i strid med EU-retten, uden at den derved er forpligtet til først at forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål.