61993TO0041_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger samt parternes paastande
1 Sagsoegeren, der er tjenestemand i Kommissionen, lider af sukkersyge, som kraever insulinbehandling. Da hans sygdom af ansaettelsesmyndigheden er blevet ligestillet med en alvorlig sygdom, faar han godtgjort sine udgifter i anledning af sygdom med 100%, jf. artikel 72, stk. 1, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten").
2 Den 13. januar 1993 indgav sagsoegeren til afregningskontoret for De Europaeiske Faellesskabers institutioners faelles sygesikringsordning et overslag over tandlaegeudgifter i forbindelse med fire implantater og en protese omfattende fjorten taender. Den 14. januar 1993 godkendte afregningskontoret det af sagsoegeren indgivne overslag, men kun for saa vidt angaar den omhandlede protese. Der blev ikke givet noget tilsagn om godtgoerelse for saa vidt angaar de fire implantater. Hvad naermere angaar godtgoerelsen af udgifterne i forbindelse med protesen traf afregningskontoret endvidere afgoerelse om godtgoerelse efter den sats paa 80%, der er fastsat for godtgoerelser for tandpleje og tandproteser i punkt VI i bilag I til ordningen vedroerende sygesikring for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "ordningen").
3 Den 3. februar 1993 paaklagede sagsoegeren i medfoer af vedtaegtens artikel 90, stk. 2, afregningskontorets afgoerelse af 14. januar 1993. Sagsoegeren gjorde under henvisning til, at samtlige de paagaeldende tandlaegeudgifter var en foelge af hans "alvorlige sygdom", jf. vedtaegtens artikel 72, stk. 1, og punkt IV i bilag I til ordningen, gaeldende, at han i henhold til disse bestemmelser havde krav paa en godtgoerelse paa 100%. Klagen blev ikke besvaret inden for den i vedtaegtens artikel 90, stk. 2, omhandlede frist paa fire maaneder, saaledes at den den 3. juni 1993 maatte anses for stiltiende afvist.
4 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 9. juni 1993 har sagsoegeren anlagt sag med paastand om annullation:
° af afgoerelsen af 14. januar 1993 om at afslaa fuldt ud at godtgoere sagsoegerens tandlaegeudgifter i forbindelse med fire implantater og afgoerelsen om ikke at anvende en godtgoerelsessats paa 100% paa samtlige de i overslaget angivne tandlaegeydelser
° om noedvendigt af den stiltiende afgoerelse om at afvise den af sagsoegeren den 3. februar 1993 indbragte klage
idet sagsoegeren endvidere har nedlagt paastand om, at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
5 Efter begaering registreret paa Rettens Justitskontor den 22. juni 1993 har Union syndicale-Bruxelles ved kendelse af 14. juli 1993 faaet tilladelse til at intervenere i sagen til stoette for sagsoegerens paastande.
6 Efter begaering fra sagsoegeren har formanden for Rettens Fjerde Afdeling truffet bestemmelse om, at ingen af de dokumenter, der vil blive offentliggjort, maa indeholde en angivelse af sagsoegerens navn.
7 Den 16. juli 1993 fremsendte generaldirektoeren for personale og administration en notits til sagsoegeren, hvori han oplyste, at sagsoegerens klage ville blive imoedekommet. Notitsen loed saaledes:
"Hvad angaar spoergsmaalet om godtgoerelse i forbindelse med implantaterne skal jeg meddele, at jeg efter at vaere blevet gjort bekendt med forvaltningskomitéens udtalelse nr. 9/93 af 5. maj 1993 har besluttet, at De undtagelsesvis i medfoer af punkt XV, stk. 2, i bilag I til ordningen vedroerende sygesikring for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber vil faa tilkendt en godtgoerelse. Denne afgoerelse beror navnlig paa, at implantaterne er uomgaengeligt noedvendige, og at dette skyldes den paagaeldende alvorlige sygdom.
Hvad angaar spoergsmaalet om godtgoerelse af de oevrige udgifter efter overslaget har jeg besluttet, at godtgoerelsen vil ske med 100%, da disse udgifter ligeledes er foraarsaget af den paagaeldende alvorlige sygdom.
De paagaeldende godtgoerelser vil blive ydet efter en anmodning om godtgoerelse, som De senere vil skulle indgive."
8 Ved processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 30. juni 1993 har Kommissionen paastaaet sagen afvist, jf. procesreglementets artikel 114, og fremsat begaering om, at der traeffes afgoerelse herom, uden at behandlingen af sagens realitet indledes.
9 Sagsoegerens og intervenientens indlaeg vedroerende afvisningspaastanden blev indleveret til Rettens Justitskontor den 6. september 1993.
10 Kommissionen har under retsforhandlingerne vedroerende afvisningspaastanden naermere nedlagt foelgende paastande:
° Sagen afvises, da den savner genstand.
° Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger i overensstemmelse med de herom gaeldende regler.
11 I sit indlaeg vedroerende erstatningspaastanden har sagsoegeren nedlagt foelgende paastand:
° Sagen udsaettes, eller der fastsaettes en frist for Kommissionen til at meddele, hvorvidt den vil betale renter af de paagaeldende beloeb samt sagens omkostninger.
12 Intervenienten har nedlagt foelgende paastand:
° Der traeffes bestemmelse om, at sagen ikke skal afvises ved kendelse.
13 I henhold til procesreglementets artikel 114, stk. 3, forhandles der mundtligt om en begaering som omhandlet, medmindre andet bestemmes. Retten finder i sagen, at denne foreligger tilstraekkeligt oplyst ved sagens akter, og at den mundtlige forhandling ikke boer indledes.
Spoergsmaalet, om sagen savner genstand
Parternes argumenter
14 Kommissionen har gjort gaeldende, at da der ved afgoerelsen af 16. juli 1993 er sket en imoedekommelse af sagsoegerens krav, har sagsoegeren ikke laengere nogen retlig interesse i at forfoelge sagen, saaledes at denne ikke laengere har nogen genstand. Begrebsligt maa der ved retlig interesse herved forstaas, at den paagaeldende har en interesse i at gennemfoere et soegsmaal til proevelse af den paagaeldende for vedkommende bebyrdende administrative afgoerelse.
15 Sagsoegeren har heroverfor gjort gaeldende, at han paa tidspunktet for sagens anlaeg havde en personlig og bestaaende retlig interesse i at gennemfoere soegsmaalet, og at spoergsmaalet om, hvorvidt en sag kan antages til realitetsbehandling, kun kan afgoeres paa grundlag af forholdene paa tidspunktet for sagsanlaegget. Endvidere er der ved afgoerelsen af 16. juli 1993 kun sket en delvis imoedekommelse af sagsoegerens krav, idet det i afgoerelsen hedder, at "de paagaeldende godtgoerelser vil blive ydet efter en anmodning om godtgoerelse, som De senere vil skulle indgive". Ansaettelsesmyndigheden synes herved at udelukke en godtgoerelse af tandlaegeudgifterne med virkning fra det tidspunkt, hvor udgifterne er blevet afholdt. Hertil kommer, at Kommissionen hverken i afgoerelsen eller i forbindelse med sin paastand om sagens afvisning har givet tilsagn om at ville daekke de udgifter, som sagsoegeren har vaeret noedsaget til at afholde. Sagsoegeren kan herefter kun frafalde sine paastande, saafremt Kommissionen giver ham tilsagn om at betale renter 8% p.a. fra tidspunktet for afholdelsen af tandlaegeudgifterne og om at ville betale sagens omkostninger.
16 Intervenienten har stoettet sagsoegerens paastande, herunder navnlig paastanden om, at der ikke ved kendelse traeffes afgoerelse om sagens afvisning.
Rettens bemaerkninger
17 Det bemaerkes, at fremgangsmaaden med henblik paa godtgoerelse af udgifter til visse former for tandproteser og til tandregulering (punkt VI i bilag I til ordningen) efter ordningen omfatter to led. I henhold til ordningens artikel 11, stk. 1, skal tjenestemanden foerst indgive en ansoegning om forhaandstilladelse til afregningskontoret med et overslag over de paagaeldende laegeudgifter. Gives forhaandstilladelsen, skal tjenestemanden herefter, jf. ordningens artikel 11, stk. 2, indgive en anmodning om godtgoerelse af de afholdte udgifter, ledsaget af de originale bilag.
18 Retten finder i sagen, at det af sagsoegeren den 13. januar 1993 indgivne overslag var en ansoegning om forhaandstilladelse som omhandlet i ordningens artikel 11, stk. 1, og at den omtvistede afgoerelse dermed var en stillingtagen til denne ansoegning. Afgoerelsen af 16. juli 1993, hvorved der blev truffet bestemmelse om en godtgoerelse paa 100% af samtlige tandlaegeudgifter efter overslaget den 13. januar 1993 uden undtagelse, traadte i stedet for den omtvistede afgoerelse.
19 Det fremgaar af Domstolens praksis, at naar en afgoerelse, der er genstand for et soegsmaal, er blevet afloest af en ny afgoerelse, der indebaerer en fuldstaendig imoedekommelse af den paagaeldende sagsoegers krav, maa sagens genstand anses for bortfaldet. Under saadanne omstaendigheder er det ikke laengere fornoedent at traeffe afgoerelse om sagen (jf. f.eks. Rettens kendelse af 9.6.1992, sag T-81/91, Feltz mod Parlamentet, Sml. II, s. 1827, og Rettens dom af 18.9.1992, sag T-28/90, Asia Motor France m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2285).
20 Det savner grundlag for sagsoegeren at goere gaeldende, at der ved afgoerelsen af 16. juli 1993 kun er sket en delvis imoedekommelse af hans krav, idet godtgoerelsen foerst ville blive ydet efter indgivelsen af en anmodning herom. Det bemaerkes herved, at en tjenestemand for at kunne opnaa godtgoerelse af udgifter til ydelser, som kraever tilladelse, i henhold til ordningens artikel 11, stk. 1, litra c), skal indgive en anmodning om godtgoerelse efter foerst at have opnaaet den paagaeldende forhaandstilladelse. Det af sagsoegeren den 13. januar 1993 indgivne overslag var en ansoegning om forhaandstilladelse. Retsvirkningerne af afgoerelsen af 16. juli 1993 var, at forhaandstilladelsen blev givet, hvorfor der for saa vidt ved afgoerelsen skete en fuldstaendig imoedekommelse af sagsoegerens krav.
21 Det bemaerkes endvidere, at den omstaendighed, at afgoerelsen af 16. juli 1993 ikke indeholdt bestemmelse om betaling af renter til sagsoegeren, ikke kan bevirke, at der fortsat er en genstand for sagen, idet formaalet med denne alene var at opnaa en annullation af den omtvistede afgoerelse, hvorimod der ikke har vaeret spoergsmaal om nogen erstatning for en skade, som Kommissionen angiveligt har forvoldt sagsoegeren ved at traeffe den omtvistede afgoerelse.
22 Det maa herefter fastslaas, at sagen, der blev anlagt, efter at mulighederne for at klage administrativt var udtoemt, og foer den afgoerelse, hvorved sagsoegerens krav blev imoedekommet, kunne antages til realitetsbehandling paa tidspunktet for sagens anlaeg, men at genstanden for tvisten efter afgoerelsen af 16. juli 1993 er bortfaldet. Det er derfor ikke laengere fornoedent at traeffe afgoerelse om sagen.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
23 Procesreglementets artikel 87, stk. 6, indeholder bestemmelse om, at er det ufornoedent at traeffe afgoerelse om sagen, er Retten frit stillet i sin afgoerelse om sagens omkostninger.
24 Det bemaerkes, at sagsoegte foerst efter sagens anlaeg og efter udloebet af fristen i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 2, gav sagsoegeren meddelelse om afgoerelsen af 16. juli 1993, hvorved sagsoegerens klage blev imoedekommet. Union syndicale fik endvidere tilladelse til at intervenere i sagen ved kendelse afsagt den 14. juli 1993 af formanden for Rettens Fjerde Afdeling, dvs. to dage foer den afgoerelse, hvorved sagsoegerens krav blev imoedekommet.
25 Der maa dog laegges vaegt paa, at sagsoegeren ikke frafaldt sine paastande, efter at der ved afgoerelsen af 16. juli 1993 var sket en imoedekommelse af hans krav. Under disse omstaendigheder findes Kommissionen at burde betale samtlige sagens omkostninger, herunder intervenientens, undtagen sagsoegerens og intervenientens omkostninger fra og med den 16. juli 1993, som disse parter selv boer baere.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTEN (Fjerde Afdeling)
1) Det er ufornoedent at traeffe afgoerelse om sagen.
2) Kommissionen betaler samtlige sagens omkostninger, herunder intervenientens, undtagen sagsoegerens og intervenientens omkostninger fra og med den 16. juli 1993, som disse parter selv baerer.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 25. oktober 1993.