61994CJ0029_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I de forenede sager C-29/94, C-30/94, C-31/94, C-32/94, C-33/94, C-34/94 og C-35/94,
angaaende en raekke anmodninger, som Tribunal de grande instance de Charleville-Mézières (Frankrig) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i de for naevnte ret verserende straffesager mod
Jean-Louis Aubertin,
Bernard Collignon,
Guy Creusot,
Isabelle Diblanc,
Gilles Josse,
Jacqueline Martin og
Claudie Normand,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af Raadets direktiv 82/489/EOEF af 19. juli 1982 om foranstaltninger, der for frisoerer skal lette den faktiske udoevelse af etableringsretten og den frie udveksling af tjenesteydelser (EFT L 218, s. 24),
har
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, P.J.G. Kapteyn, og dommerne C.N. Kakouris (refererende dommer) og J.L. Murray,
generaladvokat: C.O. Lenz
justitssekretaer: R. Grass,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
° den franske regering ved sous-directeur à la direction des affaires juridiques, C. de Salins, Udenrigsministeriet, og secrétaire des affaires étrangères à la direction des affaires juridiques, Ph. Martinet, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede
° Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent M.-J. Jonczy, som befuldmaegtiget,
paa grundlag af den refererende dommers rapport,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 15. december 1994,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved syv domme af 4. oktober 1993 indgaaet til Domstolen den 26. januar 1994 har Tribunal de grande instance de Charleville-Mézières (Frankrig) som kriminalret i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets direktiv 82/489/EOEF af 19. juli 1982 om foranstaltninger, der for frisoerer skal lette den faktiske udoevelse af etableringsretten og den frie udveksling af tjenesteydelser (EFT L 218, s. 24).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under nogle straffesager, hvorunder Ministère public (anklagemyndigheden) paa grundlag af artikel 5 i lov nr. 46-1173 af 23. maj 1946 om vilkaarene for adgang til frisoerfaget (JORF af 24.5.1946, s. 4539) har rejst tiltale mod Jean-Louis Aubertin, Bernard Collignon, Guy Creusot, Isabelle Diblanc, Gilles Josse, Jacqueline Martin og Claudie Normand, der er franske statsborgere og har bopael i Frankrig, og som i Frankrig har drevet frisoersaloner uden at vaere i besiddelse af et gyldigt kvalifikationsbevis som frisoer, og uden at der var nogen for den paagaeldende salons drift fagligt kvalificeret ansvarlig person, saaledes som det er et krav efter lovens artikel 3, hvorefter "det er en betingelse for at kunne drive en frisoersalon, at der er en for salonens drift fagligt kvalificeret ansvarlig person med en registreret kontrakt, naar ejeren af salonen ikke er indehaver af et gyldigt kvalifikationsbevis som frisoer".
3 Med henblik paa at gennemfoere direktiv 82/489 blev lov nr. 46-1173 aendret ved lov nr. 87-343 af 22. maj 1987 om aendring af lov nr. 46-1173 for saa vidt angaar statsborgere i Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskabs medlemsstater (JORF af 23.5.1987, s. 5650).
4 Ved lov nr. 87-343 blev foelgende artikel 3-1 indsat efter artikel 3 i lov nr. 46-1173:
"Kravet om kvalifikationsbevis i artikel 3 gaelder ikke statsborgere i Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskabs medlemsstater, der har udoevet virksomhed som frisoer i en anden af Faellesskabets medlemsstater end Frankrig, for saa vidt foelgende betingelser i denne forbindelse har vaeret opfyldt:
1. Der skal vaere tale om en faktisk udoevelse af denne form for virksomhed, og denne skal have vaeret lovlig efter de gaeldende bestemmelser om udoevelse af virksomhed som frisoer i den medlemsstat, hvor virksomheden er blevet udoevet.
2. Den paagaeldende skal endvidere have udoevet virksomheden som selvstaendig eller som ansvarlig leder for forretningens drift i en uafbrudt periode paa mindst seks aar. Der gaelder dog kun et krav om udoevelse af virksomhed som omhandlet i en periode paa tre aar, saafremt den paagaeldende dokumenterer foelgende for de franske myndigheder, der er ansvarlige for undersoegelsen af rigtigheden heraf:
° vedkommende skal enten forinden have gennemfoert en uddannelse paa mindst tre aar, der er afsluttet med et kvalifikationsbevis, som anerkendes af staten eller en kompetent faglig sammenslutning, i overensstemmelse med de gaeldende bestemmelser om adgang til frisoerfaget i den stat, hvor virksomheden er blevet udoevet
° eller vedkommende skal have haft loennet beskaeftigelse som frisoer i mindst fem aar.
..."
5 Ved cirkulaere nr. 88010 af 27. juli 1988 om anvendelsen af lov nr. 87-343 af 22. maj 1987 fastslaas det, at "bestemmelserne i lov af 22. maj 1987 finder ligeledes anvendelse paa frisoerer med fransk statsborgerskab, for hvis vedkommende de omhandlede betingelser har foreligget opfyldt i en anden EOEF-medlemsstat end Frankrig".
6 De tiltalte har for den nationale retsinstans gjort gaeldende, at artikel 3 i lov nr. 46-1173, som de er tiltalt for overtraedelse af, strider mod traktatens artikel 52 og 59. Bestemmelsen giver anledning til forskelsbehandling af franske statsborgere, idet den ved lov nr. 87-343 indsatte artikel 3-1 goer det muligt for frisoerer med statsborgerskab i andre af Faellesskabets medlemsstater at drive en frisoersalon uden at vaere i besiddelse af det kvalifikationsbevis, som kraeves af franske statsborgere, og uden at vaere forpligtet til at ansaette en person med et saadant kvalifikationsbevis som fagligt ansvarlig for driften.
7 Tribunal de grande instance de Charleville-Mézières er af den opfattelse, at afgoerelsen af de paagaeldende straffesager maa bero paa fortolkningen af direktiv 82/489, og har udsat sagerne og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Indebaerer artikel 3 og 3-1 i lov nr. 46-1173 af 23. maj 1946 en forskelsbehandling mellem henholdsvis EF-statsborgere og franske statsborgere, jf. herved lov nr. 87-343 af 22. maj 1987, der er udstedt til gennemfoerelse af EF-direktiv 82/489 af 19. juli 1982?"
8 Dette spoergsmaal maa forstaas saaledes, at den nationale retsinstans oensker oplyst, hvorvidt faellesskabsretten, jf. herved navnlig direktiv 82/489, skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for en national ordning, hvorefter retten til at drive en frisoersalon for statsborgere i den paagaeldende medlemsstat er betinget af, at vedkommende er indehaver af et kvalifikationsbevis, selv om frisoerer med statsborgerskab i andre medlemsstater efter ordningen kan drive en frisoersalon uden at vaere i besiddelse af et kvalifikationsbevis og uden at skulle overdrage ansvaret for salonens drift til en hertil kvalificeret person, der er indehaver af et saadant kvalifikationsbevis.
9 Ifoelge fast retspraksis kan traktatens bestemmelser om den frie bevaegelighed for personer ikke finde anvendelse paa aktiviteter, hvis samtlige deres relevante elementer findes inden for en enkelt medlemsstat (jf. f.eks. dom af 28.1.1992, forenede sager C-330/90 og C-331/90, López Brea og Hidalgo Palacios, Sml. I, s. 323, praemis 7).
10 Det fremgaar herved af forelaeggelsesdommene, at de paagaeldende straffesager angaar franske statsborgere, der i Frankrig udoever virksomhed som frisoer, og at de tiltalte ikke har gjort gaeldende, at de i en anden medlemsstat skulle have erhvervet de for udoevelsen af denne form for virksomhed kraevede faglige kvalifikationer.
11 De i sagen omhandlede omstaendigheder har derfor ingen tilknytning til nogen af de forhold, som faellesskabsretten tilsigter at regulere, hvorfor traktatens regler om etableringsfriheden ikke finder anvendelse.
12 Hvad angaar direktiv 82/489 fremgaar det af fjerde og femte betragtning hertil, at direktivet ikke tilsigter nogen harmonisering af de i de nationale lovgivninger fastsatte vilkaar for adgang til frisoerfaget og udoevelse heraf.
13 Der maa herefter gives den nationale retsinstans den besvarelse, at faellesskabsretten, jf. herved navnlig direktiv 82/489, skal fortolkes saaledes, at den ikke er til hinder for en national ordning, hvorefter retten til at drive en frisoersalon for statsborgere i den paagaeldende medlemsstat er betinget af, at vedkommende er indehaver af et kvalifikationsbevis, selv om frisoerer med statsborgerskab i andre medlemsstater efter ordningen kan drive en frisoersalon uden at vaere i besiddelse af et kvalifikationsbevis og uden at skulle overdrage ansvaret for salonens drift til en hertil kvalificeret person, der er indehaver af et saadant kvalifikationsbevis.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
14 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber og den franske regering, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til parterne i hovedsagerne udgoer et led i de sager, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal de grande instance Charleville-Mézières ved domme af 4. oktober 1993, for ret:
Faellesskabsretten, jf. herved navnlig Raadets direktiv 82/489/EOEF af 19. juli 1982 om foranstaltninger, der for frisoerer skal lette den faktiske udoevelse af etableringsretten og den frie udveksling af tjenesteydelser, skal fortolkes saaledes, at den ikke er til hinder for en national ordning, hvorefter retten til at drive en frisoersalon for statsborgere i den paagaeldende medlemsstat er betinget af, at vedkommende er indehaver af et kvalifikationsbevis, selv om frisoerer med statsborgerskab i andre medlemsstater efter ordningen kan drive en frisoersalon uden at vaere i besiddelse af et kvalifikationsbevis og uden at skulle overdrage ansvaret for salonens drift til en hertil kvalificeret person, der er indehaver af et saadant kvalifikationsbevis.