61984CJ0118_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 8 . maj 1984, har Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber i medfoer af en voldgiftsbestemmelse som omhandlet i EOEF-traktatens artikel 181, Euratom-traktatens artikel 153 og EKSF-traktatens artikel 42 anlagt sag med paastand om, at aktieselskabet Royale belge, Bruxelles, paa egne vegne og paa vegne af seksten andre forsikringsselskaber, der er parter i en kollektiv forsikringsaftale indgaaet med De europaeiske Faellesskabers institutioner, tilpligtes at godtgoere Kommissionen det beloeb paa 4 352 040 BFR, som den i medfoer af vedtaegtens artikel 73 har udbetalt til en af sine tjenestemaend paa grund af en erhvervssygdom . Sagsoegeren har endvidere nedlagt paastand om betaling af morarenter fra den 23 . august 1983, det tidspunkt, da den paagaeldende fik udbetalt naevnte beloeb .
2 Til stoette for sine paastande har sagsoegeren gjort gaeldende, at den paagaeldende tjenestemand ( herefter benaevnt X ), der indtraadte i Kommissionens tjeneste i 1964, er blevet ramt af en sygdom, hvis udspring i vedkommendes arbejdsmaessige forhold blev fastslaaet i 1983 . Ifoelge vedtaegtens artikel 73 er tjenestemaend sikret mod foelgerne af erhvervssygdomme under de betingelser, der er fastsat i henhold til en af Faellesskabernes institutioner efter faelles aftale vedtaget ordning . Ved en »kollektiv forsikringsaftale om daekning af foelgerne af ulykker og erhvervssygdomme« af 28 . januar 1977 indgaaet med disse institutioner har de forsikringsselskaber, paa hvis vegne selskabet Royale belge handler, paataget sig at daekke de oekonomiske foelger af de forpligtelser, som Faellesskaberne efter vedtaegten har i forbindelse med erhvervsygdomme, der rammer personer omfattet af vedtaegtens artikel 73 .
3 Sagsoegte har hverken rejst indsigelse mod stoerrelsen af det omhandlede beloeb eller bestridt rigtigheden af de af Kommissionen anfoerte faktiske omstaendigheder . Sagsoegte goer imidlertid gaeldende, at den sygdom, som X lider af, ikke falder ind under begrebet erhvervssygdom i vedtaegtens artikel 73, og at Kommissionen derfor ikke har haft nogen forpligtelser over for X efter vedtaegten . Der kan herefter ikke i henhold til den kollektive forsikringsaftale paahvile sagsoegte nogen forpligtelse til at godtgoere Kommissionen det paagaeldende beloeb .
4 I artikel 3, stk . 1, i den i vedtaegens artikel 73 omhandlede ordning ( herefter benaevnt den faelles ordning ) bestemmes det for det foerste, at sygdomme, som er optaget paa den »europaeiske liste over erhvervssygdomme, der er bilagt henstillingen af 23 . juli 1962 fra Kommissionen ( JO 1962, s . 2188 ), skal anses som erhvervssygdomme, for saa vidt den paagaeldende tjenestemand under tjenesten ved De europaeiske Faellesskaber har vaeret udsat for risiko for at paadrage sig en saadan sygdom . Ifoelge ordningens artikel 3, stk . 2, skal imidlertid »ligeledes anses som erhvervssygdom enhver sygdom eller forvaerring af en bestaaende sygdom, som ikke findes i den i stk . 1 naevnte liste, naar det er tilstraekkeligt godtgjort, at den er opstaaet under eller i forbindelse med tjenesten ved Faellesskaberne« .
5 Afgoerelsen om, hvorvidt en konkret sygdom skal anses for fremkaldt af den paagaeldendes arbejdsmaessige forhold, traeffes af ansaettelsesmyndigheden paa grundlag af udtalelser afgivet af en eller flere laeger udpeget af institutionen . Saafremt tjenestemanden anmoder herom, kan afgoerelse foerst traeffes efter hoering af et laegeudvalg bestaaende af tre medlemmer, hvoraf tjenestemanden udpeger den ene ( den faelles ordnings artikler 19, 21 og 23 ).
6 Baggrunden for naervaerende tvist er en ansoegning indgivet af X til Kommissionen den 19 . maj 1982, hvori han anmodede om erstatning i medfoer af vedtaegtens artikel 73, idet han angav at lide af en erhvervssygdom . Ifoelge en laegeudtalelse af 15 . juli 1982 afgivet af en ved Faellesskaberne udpeget laege, dr . Simons, maatte X, der i 1964 indtraadte i Kommissionens tjeneste i en alder af 44 aar som hjaelpeansat, og som blev fastansat i 1974, antages bl.a . at lide af asteni, traethed, depressioner og uligevaegtighed . I udtalelsen anfoeres betydningen af forloebet af X ' karriere, og det konkluderes under henvisning dertil, at X »i realiteten aldrig har befundet i en situation, der kan betegnes som stabil«, hvilket ifoelge udtalelsen utvivlsomt har haft indflydelse paa hans livsvilkaar . Endelig anbefalede dr . Simons, at der blev indhentet en udtalelse fra en psykiater .
7 Kommissionen anmodede herefter ved skrivelse af 15 . juli 1982 dr . S . Duret-Cosyns, der er specialist i psykosomatisk medicin, om at »foretage en psykologisk undersoegelse af den paagaeldende, der har anmodet om, at det fastslaas, at han lider af en erhvervssygdom« .
8 I sin sagkyndige udtalelse af 15 . oktober 1982 angav denne specialist, at X ' tilstand maatte betragtes som »meget alvorlig«, idet hans sygdom, »der er en kronisk reaktiv depression forvaerret af flere funktionelle forstyrrelser og af en neurose med obsessive symptomer«, gjorde ham fuldstaendig uarbejdsdygtig . Specialistens konklusion, nemlig at X ' sygdom maatte anses for fremkaldt af hans arbejdsmaessige forhold, blev bl.a . begrundet saaledes :
»X har lidt af depressioner siden 1968 . Denne tilstand er af de forskellige laeger, som han har konsulteret, herunder EF ' s raadgivende laege, dr . Romain, udtrykkeligt sat i forbindelse med usikkerhed med hensyn til hans arbejdsmaessige forhold, der objektivt set har vaeret meget stressende og forstemmende . Hans fastansaettelse i 1974 kunne maaske have foert til, at han var blevet rask, selv henset til skuffelsen over ikke at have opnaaet en stilling paa det niveau, som han straebte efter, saafremt den var indtruffet paa et tidligere tidspunkt . Desvaerre maa tilstanden med angstbetonede reaktive depressioner siden da antages at vaere blevet stationaer.«
»Ifoelge samtlige journaler og laegeudtalelser i sagen er det de administrative problemer og usikkerheden med hensyn til X ' arbejdsmaessige forhold, der ligger til grund for hans helbredstilstand . Det fremgaar ikke noget sted, at der skulle vaere tilstoedt andre sygdomme.«
»Hertil kommer, at han siden juli 1981 overhovedet ikke har haft noget arbejde at udfoere, og at der ikke laengere paa hans arbejdsplads er blevet afgivet nogen udtalelser om ham ... Denne mangel paa arbejdsopgaver har medfoert en yderligere alvorlig forvaerring af hans nervoese tilstand.«
9 Efter at Kommissionen havde anmodet dr . Duret-Cosyns om yderligere oplysninger, bl.a . om, hvorvidt der i forbindelse med X ' invaliditet kunne peges paa eventuelle andre medvirkende aarsager af ydre eller personlig art, anfoerte denne ved skrivelse af 18 . december 1982 foelgende :
»1 ) Min vurdering er, at X ' invaliditet er fuldstaendig, dvs . udtryk for en invaliditetsgrad paa 100%, hvilket beror paa den uhelbredelige sindssygdom, han lider af, og som maa antages at vaere fremkaldt af den langvarige, stressende og forstemmende usikkerhed med hensyn til sit arbejde, han har vaeret udsat for, og af den situation med fuldstaendig mangel paa arbejdsopgaver, som han er blevet udsat for, og som har medfoert en forvaerring i form af en neurose, en tilstand, der maa betragtes som saerdeles alvorlig for en mand i hans alder .
2 ) Efter min opfattelse kan det ikke antages, at andre aarsager af ydre eller personlig art har vaeret medvirkende til at skabe den naevnte tilstand med en invaliditetsgrad paa 100% . Saadanne forhold fremgaar hverken af de journaler, der er udarbejdet om patienten, saaledes som det tydeligt er anfoert paa s . 2 i udtalelsen, eller af den meget grundige undersoegelse, som jeg har foretaget af ham .
... «
10 Efter denne udtalelse meddelte Kommissionen den 1 . juli 1983 X, at hans tilfaelde var omfattet af vedtaegtens artikel 73, idet hans sygdom maatte antages at vaere fremkaldt af hans arbejdsmaessige forhold, og at det i bestemmelsen omhandlede engangsbeloeb i denne forbindelse fastsattes til 4 352 040 BFR . X fik dette beloeb udbetalt den 23 . august 1983 . Ved skrivelse af 30 . november 1983 anmodede Kommissionen sagsoegte om i henhold til den kollektive forsikringsaftale at godtgoere den det paagaeldende beloeb . Ved skrivelse af 13 . december 1983 afviste sagsoegte dette .
11 Sagsoegte har gjort gaeldende, at der kun foreligger en erhvervssygdom i betydningen i de relevante bestemmelser, saafremt to betingelser er opfyldt . For det foerste skal det vaere godtgjort, at den paagaeldende sygdom virkelig skyldes tjenestemandens arbejde . Det maa endvidere vaere utvivlsomt, at der ved de arbejdsopgaver, som den paagaeldende har udfoert, bestaar en risiko for at paadrage sig sygdommen, saaledes at vedkommende ved udfoerelsen af sine arbejdsopgaver har vaeret saerligt udsat for denne risiko . For at der foreligger en »erhvervssygdom« er det derfor i alle tilfaelde et krav, at de af tjenestemanden udfoerte arbejdsopgaver indebaerer en risiko for at paadrage sig en bestemt sygdom, og at denne risiko er en foelge af sygdomsfremkaldende forhold i omgivelserne, der gaar ud over, hvad der er saedvanligt .
12 Sagsoegte har endvidere anfoert, at rigtigheden af denne fortolkning af begrebet »erhvervssygdom« bekraeftes af den faelles ordnings artikel 3, i hvis stk . 1 der henvises til den europaeiske liste over erhvervssygdomme . Det fremgaar af opregningen af erhvervssygdomme i denne liste og af betragtningerne til den henstilling fra Kommissionen, hvorved denne liste blev opstillet, at der maa anlaegges en entydig og afgraenset fortolkning af begrebet erhvervssygdom . Ganske vist indeholder den faelles ordnings artikel 3, stk . 2, ingen henvisning til den europaeiske liste over erhvervssygdomme, men der boer ikke tillaegges denne bestemmelse for stor betydning, idet formaalet med den blot er at forhindre urimelige resultater, der ellers kan fremkomme i visse enkelt- tilfaelde, idet en saadan liste noedvendigvis ikke kan vaere udtoemmende .
13 For saa vidt angaar X ' konkrete tilfaelde, har sagsoegte gjort gaeldende, at det ikke over for den sagkyndige, der blev anmodet om at afgive en udtalelse, dr . Duret- Cosyns, blev gjort tilstraekkelig klart, hvad hendes opgave var, og at det i hendes udtalelse under alle omstaendigheder ikke er blevet undersoegt, om der ved de opgaver, som X udfoerte i Kommissionen, bestod en risiko for at paadrage sig den konstaterede sygdom . Der kan i oevrigt ikke paa grundlag af de konkrete omstaendigheder i sagen udledes nogen saadan aarsagssammenhaeng, idet X ' sygdom ikke kan antages at vaere fremkaldt af hans arbejdsmaessige forhold, men snarere beror paa hans manglende evne til at tilpasse sig den stilling, Kommissionen havde ansat ham i .
14 Kommissionen har gjort gaeldende, at den af sagsoegte forfaegtede fortolkning vanskeligt kan forenes med ordlyden af den faelles ordnings artikel 3 . Denne bestemmelse indeholder en klar sondring mellem paa den ene side sygdomme optaget paa den europaeiske liste over erhvervssygdomme og paa den anden side sygdomme, der er opstaaet under eller i forbindelse med tjenesten ved Faellesskaberne . Ved vurderingen af, om en sygdom er omfattet af sidstnaevnte begreb, maa de naermere omstaendigheder omkring udarbejdelsen af den europaeiske liste og dennes indhold vaere uden betydning .
15 Kommissionen har videre anfoert, at der kan ikke anfoeres noget til stoette for, at de i den faelles ordnings artikel 3, stk . 2, omhandlede sygdomme kun omfatter lidelser, der skyldes omgivelser med sygdomsfremkaldende forhold ud over det saedvanlige, eller som er en foelge af de arbejdsopgaver, der er blevet udfoert . En saadan indskraenkende fortolkning ville endvidere indebaere, at tjenestemaend, som udfoerer administrative opgaver, naesten aldrig vil kunne antages at lide af en erhvervssygdom .
16 Paa denne baggrund konkluderer Kommissionen, at den eneste form for aarsagssammenhaeng mellem en bestemt sygdom og den paagaeldende tjenestemands arbejdsmaessige forhold, der skal godtgoeres, er, at sygdommen er opstaaet »under eller i forbindelse med tjenesten« . I den konkrete sag fremgaar det af den sagkyndiges udtalelse, at X ' sygdom virkelig skyldes hans arbejdsmaessige forhold . Sagsoegte kan herefter ikke afvise at daekke de oekonomiske foelger, som sagsoegte i henhold til den kollektive forsikringsaftale er forpligtet til .
17 Det bemaerkes indledningsvis, at Domstolen henset til bestemmelserne i den faelles ordning, som forsikringsaftalen henviser til, ikke i konkrete tilfaelde kan afgoere, om en sygdom hos en tjenestemand uanset indholdet af udtalelser fra en laegelig sagkyndig, der er blevet konsulteret, alligevel kan vaere fremkaldt af andre forhold end den paagaeldendes arbejdsvilkaar . Derimod har Domstolen kompetence til at proeve, om en sagkyndig, der i et tilfaelde som det foreliggende har afgivet en udta lelse om, at en sygdom maa anses som en erhvervssygdom, har udtalt sig i overensstemmelse med indholdet af de relevante bestemmelser .
18 Det bemaerkes dernaest, at naar sagsoegte har tillagt det betydning, om der ved de konkrete opgaver, den paagaeldende tjenestemand har udfoert, bestaar en speciel risiko, er dette i strid med indholdet af begrebet erhvervssygdom i den for den konkrete sag relevante bestemmelse, nemlig den faelles ordnings artikel 3, stk . 2 . Mens tjenestemanden nemlig ifoelge artikel 3, stk . 1, skal have vaeret udsat for en risiko for at paadrage sig den paagaeldende sygdom, omhandler stk . 2 en anden gruppe erhvervssygdomme, nemlig sygdomme, der er opstaaet »under eller i forbindelse med tjenesten«, og disse henhoerer »ligeledes« under begrebet erhvervssygdomme .
19 Det er ikke i sagen blevet bestridt, at den paagaeldende tjenestemand lider af en sygdom, som har medfoert en fuldstaendig invaliditet, dvs . med en invaliditetsgrad paa 100%, og at han siden sin indtraeden i tjenesten i 1964 har haft et karriereforloeb, der maa betegnes som unormalt, saavel for saa vidt angaar spoergsmaalet om tryghed i ansaettelsen, som med hensyn til de arbejdsopgaver, han fik overdraget . Specialisten i psykosomatisk medicin har i sin udtalelse godtgjort en aarsagssammenhaeng mellem dette karriereforloeb og tjenestemandens invaliditet, og denne aarsagssammenhaeng er ikke blevet bestridt .
20 Kommissionen kunne paa grundlag af denne udtalelse ikke drage andre konklusioner end den, at der bestod en aarsagssammenhaeng mellem den paagaeldende tjenestemands arbejdsvilkaar og hans helbredstilstand . Kommissionens anmodning om at faa oplyst, hvorvidt der i forbindelse med tjenestemandens invaliditet kunne peges paa eventuelle »andre medvirkende aarsager af ydre eller personlig art«, besvarede den sagkyndige saaledes, at den paagaeldendes uhelbredelige sindssyge var en foelge af hans arbejdsmaessige forhold, og at der ikke var andre medvirkende aarsager af ydre eller personlig art .
21 Det maa herefter fastslaas, at der, naar henses til indholdet af Kommissionens anmodning til den sagkyndige laege og indholdet af dennes udtalelser ikke kan bestaa tvivl om, at den sagkyndige laege var tilstraekkelig klar over, hvad hendes opgave var som sagkyndig var .
22 Det foelger heraf, at sagsoegte ikke kan afvise at godtgoere Kommissionen det beloeb, denne har udbetalt X i medfoer af vedtaegtens artikel 73 .
23 Sagsoegte boer herefter doemmes til at betale Kommissionen 4 352 040 BFR, med renter 8% fra den 30 . november 1983, det tidspunkt, da Kommissionen anmodede om at faa det naevnte beloeb godtgjort .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
24 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom . Sagsoegte har tabt sagen og boer derfor doemmes til at afholde sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( foerste afdeling )
1 ) Sagsoegte boer betale Kommissionen 4 352 040 BFR, med renter 8% fra den 30 . november 1983 .
2 ) Sagsoegte betaler sagens omkostninger .