Sag anlagt den 7. oktober 2020 – KC mod Kommissionen
sag T-580/20
Processprog: fransk.
Parter
Sagsøger: KC (ved advokat L. Frölich)
Sagsøgt: Europa-Kommissionen
Påstande
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsøgeren erstatning for materiel skade (renter og øvrig skade) på 330 000 EUR pr. dag fra den 1. juni 2020 (inkl.) til Europa-Kommissionens vedtagelse af en afgørelse i sag [fortroligt] 1 i overensstemmelse med de konklusioner og principper, der fremgår af dom af 21. juli 2016, Dilly’s Wellnesshotel, sag C-493/14, og af 5. marts 2019, Eesti Pagar AS, sag C-349/17.
Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsøgeren erstatning for fortabelse af mulighed på 680 000 EUR pr. dag fra den 1. juni 2020 (inkl.) til Europa-Kommissionens vedtagelse af en afgørelse i sag [fortroligt] i overensstemmelse med de konklusioner og principper, der fremgår af dom af 21. juli 2016, Dilly’s Wellnesshotel, sag C-493/14, og af 5. marts 2019, Eesti Pagar AS, sag C-349/17.
Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsøgeren erstatning for ikke-økonomisk skade på 10 354 869,92 EUR.
Den ovenfor omhandlede erstatning forhøjes med morarenter regnet fra denne doms afsigelse, indtil fuld betaling sker, med den rentesats, som er fastsat af Den Europæiske Centralbank (ECB) for de vigtigste refinansieringstransaktioner, forhøjet med to procentpoint.
Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter
Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat et enkelt anbringende om de tre kumulative betingelser, der er fastsat i retspraksis efter dom af 8. november 2011, Idromacchine m.fl. mod Kommissionen, T‑88/09, EU:T:2011:641, for at Den Europæiske Union ifalder ansvar i henhold til artikel 340, stk. 2, TEUF. Dette anbringende består af tre led.
Med det første led har sagsøgeren gjort gældende, at selskabet i sin klage til Europa-Kommissionen havde klaget over indgreb, som den franske stat ikke havde anmeldt, og som bestod i kapitalinvesteringer i fonde, der drives af et privatretligt selskab, som har eksklusive og særlige rettigheder som omhandlet i artikel 106, stk. 1, TEUF. Det er sagsøgerens opfattelse, at Kommissionen har tilsidesat konklusionerne og principperne fastlagt i dom af 21. juli 2016, Dilly’s Wellnesshotel, C‑493/14, EU:C:2016:577, og af 5. marts 2019, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172. Ifølge sagsøgeren har Kommissionen for det første tilsidesat princippet »lex posterior derogat legi priori«, for det andet princippet om retsreglernes trinfølge i artikel 288 TEUF og for det tredje princippet »lex specialis derogat legi generali«. Endelig har Kommissionen tilsidesat sagsøgerens processuelle rettigheder, idet den ikke indledte den formelle undersøgelsesprocedure, der foreskrives i artikel 108, stk. 2, TEUF, inden for en rimelig frist.
Med det andet led har sagsøgeren gjort gældende, at selskabet blev frataget de afgørende og nødvendige retsvirkninger, som indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure skaber, og som ville have givet selskabet mulighed for ved de nationale retsinstanser at begrunde, at der forelå en forpligtelse til tilbagesøgning af den omhandlede ulovlige støtte. Ifølge sagsøgeren ville dette have gjort det muligt for selskabet at opnå foreløbige foranstaltninger bl.a. med henblik på at imødegå den uopsættelighed, som manglende tilstrækkelige indtægter udgør for selskabet.
Med det tredje led har sagsøgeren anført, at det er godtgjort, at den lidte skade har direkte og sikker karakter, eftersom Kommissionens ulovlige adfærd forhindrede selskabet i fra de franske myndigheder at opnå betaling af erstatning for at sikre betaling af sine banklån, hvilket medførte en materiel skade, fortabelse af mulighed og en ikke-økonomisk skade, for hvilken Unionen bør yde erstatning.
____________
1 Fortrolige oplysninger udeladt.