61993TO0584_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger
1 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 4. januar 1994 har sagsoegeren i medfoer af EF-traktatens artikel 173 anlagt sag, hvori han har nedlagt paastand om,
° at det fastslaas, at Det Europaeiske Raads erklaering af 29. oktober 1993, hvorved borgerne i Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab blev gjort bekendt med, at traktaten om Den Europaeiske Union ville traede i kraft den 1. november 1993, er en nullitet, eller, i det mindste, at den erklaeres ugyldig
° at det fastslaas, at traktaten om Den Europaeiske Union i affattelsen af 7. februar 1992 og traktaten om Den Europaeiske Union, saaledes som den fremtraeder efter Danmarks erklaeringer, er ugyldige.
2 Ovennaevnte erklaering af 29. oktober 1993 blev vedtaget af Det Europaeiske Raad, forsamlet i Bruxelles i anledning af ikrafttraedelsen af traktaten om Den Europaeiske Union. Erklaeringens foerste afsnit, som blandt andet blev offentliggjort som tillaeg til Europolitique nr. 1899 af 3. november 1993, har foelgende ordlyd: "Den 1. november 1993, hvor traktaten om Den Europaeiske Union traeder i kraft, tager Europa et vigtigt skridt fremad. Vigtigt i kraft af traktatens indhold ... og vigtigt i kraft af den heftige debat, ratifikationen har medfoert."
3 Traktaten om Den Europaeiske Union traadte i kraft den 1. november 1993 efter Den Italienske Republiks meddelelse til De Hoeje Kontraherende Parter, hvorved det i henhold til traktatens artikel R blev fastslaaet, at det sidste ratifikationsdokument var blevet deponeret af signatarstaterne.
4 Ved begaering indleveret til Justitskontoret den 10. februar 1994 har Raadet for Den Europaeiske Union paastaaet sagen afvist, jf. procesreglementets artikel 114.
5 Ved processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 9. marts 1994 har sagsoegeren fremsat sine bemaerkninger vedroerende afvisningspaastanden.
6 Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 18. april 1994 har sagsoegeren fremsat begaering om, at sagen i henhold til procesreglementets artikel 51 henvises til Rettens plenum med henblik paa, at den navnlig behandles i relation til artikel 6 i den europaeiske konvention om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder.
7 I procesreglementets artikel 114, stk. 3, hedder det, at medmindre Retten bestemmer andet, forhandles der mundtligt om en afvisningspaastand. Retten (Anden Afdeling) finder, at sagen er tilstraekkeligt belyst ved de fremlagte sagsakter, og bestemmer, at det er ufornoedent at indlede den mundtlige forhandling, ligesom afdelingen heller ikke vil foreslaa sagen henvist til Rettens plenum.
Parternes anbringender og argumenter
8 Til stoette for soegsmaalet har sagsoegeren fremfoert fem anbringender: for det foerste, at Det Europaeiske Raad savnede kompetence, for det andet, at lovligheden af deponeringen af ratifikationsdokumenterne ikke er blevet kontrolleret inden traktatens ivaerksaettelse, for det tredje, at Den Franske Republiks deponering af ratifikationsdokumenterne efter Kongerigets Danmarks afvisning af 18. maj 1993 af at ratificere traktaten i dens affattelse af 7. februar 1992 er en nullitet, for det fjerde, at EOEF-traktatens artikel 236 er tilsidesat, og for det femte, at Faellesskabet er blevet en "de facto-enhed".
9 Til stoette for afvisningspaastanden har Raadet for den Europaeiske Union anfoert, at soegsmaalet ikke opfylder nogen af de i traktatens artikel 173, stk. 2, angivne betingelser for, at det kan fremmes til paakendelse i realiteten. For det foerste er den anfaegtede erklaering ikke udfaerdiget af en faellesskabsinstitution, og da der er tale om en retsakt fra Det Europaeiske Raad, er den tilmed unddraget EF-retsinstansernes kompetence i henhold til artikel 31 i den europaeiske faelles akt, som var i kraft, da den anfaegtede erklaering blev vedtaget. For det andet er Det Europaeiske Raads erklaering ikke en anfaegtelig retsakt, idet den ikke i sig selv affoeder retsvirkninger. For det tredje kan den anfaegtede erklaering ikke antages at vaere en beslutning, som retter sig til sagsoegeren, eller en beslutning, som skoent den er udfaerdiget i form af en forordning, beroerer ham umiddelbart og individuelt.
10 I sine bemaerkninger til afvisningspaastanden har sagsoegeren bl.a. anfoert, at soegsmaalet ikke er anlagt til proevelse af en retsakt fra Raadet for Den Europaeiske Union, men til proevelse af Det Europaeiske Raads erklaering af 29. oktober 1993.
Rettens bemaerkninger
11 Indledningsvis bemaerkes, at naervaerende annullationssoegsmaal som sagsgenstand har dels Det Europaeiske Raads erklaering af 29. oktober 1993, dels selve traktaten om Den Europaeiske Union.
12 For saa vidt foerst angaar paastanden om, at det fastslaas, at Det Europaeiske Raads erklaering er en nullitet, eller om, at den erklaeres ugyldig, bemaerkes, at retsakter fra Det Europaeiske Raad ikke er blandt dem, hvis lovlighed EF-retsinstanserne i henhold til traktatens artikel 173, stk. 1, kan efterproeve.
13 Endvidere bemaerkes, at i henhold til artikel 31 i den europaeiske faelles akt, som var i kraft, da den anfaegtede erklaering blev vedtaget, finder de bestemmelser i EOEF-traktaten, der vedroerer EF-retsinstansernes kompetence, udtrykkeligt ikke anvendelse paa Det Europaeiske Raad. Denne bestemmelse er bibeholdt i artikel L i traktaten om Den Europaeiske Union.
14 Heraf foelger, at Retten savner kompetence til at efterproeve lovligheden af Det Europaeiske Raads erklaering, hvorved det er ufornoedent at behandle de oevrige argumenter, Raadet for Den Europaeiske Union har fremfoert til stoette for afvisningspaastanden.
15 For saa vidt dernaest angaar paastanden om, at det fastslaas, at traktaten om Den Europaeiske Union er ugyldig, bemaerkes, at traktaten ikke er en af en faellesskabsinstitution udstedt retsakt, jf. traktatens artikel 4 og 173, og at Retten derfor ikke er kompetent til at efterproeve lovligheden af traktatens bestemmelser (jf. Domstolens dom af 28.4.1988, forenede sager 31/86 og 35/86, LAISA mod Raadet, Sml. s. 2285, praemis 18).
16 Det foelger af det anfoerte, at Retten ikke er kompetent til at paakende naervaerende annullationssoegsmaal, som derfor maa afvises.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
17 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Sagsoegeren har tabt sagen og boer derfor doemmes til at betale sagens omkostninger, herunder Raadet for Den Europaeiske Unions omkostninger, da sagsoegte har nedlagt paastand herom.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTEN (Anden Afdeling)
1) Sagen afvises.
2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg, den 14. juli 1994.