62018TO0471_INF
Rettens kendelse (Fjerde Afdeling) af 29. januar 2020 –WV mod EU-Udenrigstjenesten
(Sag T-471/18)
»Annullationssøgsmål – personalesag – tjenestemænd – fradrag i løn – fravær uden begrundelse – procesreglementets artikel 76, litra d) – tilsidesættelse af formkrav – åbenbart, at søgsmålet delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er retligt ugrundet«
1.
Retspleje – stævning – formkrav – fastlæggelse af søgsmålets genstand – kort fremstilling af søgsmålsgrundene
[Statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1, og art. 53, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 76, litra d)]
(jf. præmis 59 og 60)
2.
Tjenestemænd – tjenestegrenenes organisation – personalets placering – administrationens skønsbeføjelse – rækkevidde – domstolsprøvelse – grænser – den berørtes samarbejdspligt og loyalitetspligt
(Tjenestemandsvedtægten, art. 7)
(jf. præmis 77 og 78)
3.
Tjenestemænd – afgørelse, der indeholder et klagepunkt – begrundelsespligt – rækkevidde
(Tjenestemandsvedtægten, art. 25, stk. 1)
(jf. præmis 82)
4.
EU-ret – principper – princippet om god forvaltningsskik – forpligtelse til at begrunde bebyrdende afgørelser
(Art. 296, TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41)
(jf. præmis 83 og 84)
Angående
Søgsmål i henhold til artikel 270 TEUF om annullation dels af afgørelse truffet af EU-Udenrigstjenesten den 27. november 2017 om tilbageholdelse af løn svarende til 72 kalenderdage, dels, for så vidt som det er nødvendigt, af EU-Udenrigstjenestens afgørelse af 2. maj 2018 om afslag på sagsøgerens klage, der blev indgivet den 3. januar 2018.
Konklusion
1)
EU-Udenrigstjenesten frifindes, idet det er åbenbart, at søgsmålet delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er retligt ugrundet.
2)
WV betaler sagsomkostningerne.