62021CJ0655
TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
2023. gada 19. oktobrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Intelektuālā īpašuma tiesību ievērošana – Direktīva 2004/48/EK – 13. pants – Kriminālprocess – Piemērošanas joma – Preču zīmes īpašniekam nodarīts kaitējums kā pārkāpuma sastāvdaļa – Līgums par intelektuālā īpašuma tiesību komercaspektiem (TRIPS) – 61. pants – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 51. panta 1. punkts – Savienības tiesību īstenošana – Kompetence – 49. panta 1. un 3. punkts – Sodu likumīgums un samērīgums
Lietā C‑655/21
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Rayonen sad – Nesebar (Nesebaras rajona tiesa, Bulgārija) iesniegusi ar 2021. gada 14. oktobra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2021. gada 27. oktobrī, kriminālprocesā pret
G. ST. T.,
piedaloties
Rayonna prokuratura Burgas, TO Nesebar,
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Likurgs [C. Lycourgos], tiesneši O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei] (referente), Ž. K. Bonišo [J.‑C. Bonichot], S. Rodins [S. Rodin] un L. S. Rosi [L. S. Rossi],
ģenerāladvokāts: Dž. Pitrucella [G. Pitruzzella],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Austrijas valdības vārdā – A. Posch, J. Schmoll un A. Kögl, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – S. L. Kalėda un I. Zaloguin, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2023. gada 27. aprīļa tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/48/EK (2004. gada 29. aprīlis) par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV 2004, L 157, 45. lpp.) 13. panta, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 49. panta interpretāciju.
2
Šis lūgums ir iesniegts kriminālprocesā, kas saistībā ar preču zīmju pārkāpumu sākts pret G. ST. T.
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
3
Līgumā par intelektuālā īpašuma tiesību komercaspektiem (turpmāk tekstā – “TRIPS līgums”), kas iekļauts 1.C pielikumā Līgumam par Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) izveidošanu, kurš 1994. gada 15. aprīlī parakstīts Marrākešā un apstiprināts ar Padomes Lēmumu 94/800/EK (1994. gada 22. decembris) par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē (OV 1994, L 336, 1. lpp.), ir ietverta III nodaļa “Intelektuālā īpašuma tiesību piemērošana”.
4
TRIPS līguma 61. pantā, kas ietilpst III nodaļas 5. sadaļā “Kriminālprocesi”, ir noteikts:
“Dalībvalstis nodrošina kriminālprocesa un soda naudu piemērošanu vismaz [tīšos] preču zīmju viltošanas vai autortiesību pirātisma gadījumos komerciālā mērogā. Iespējamie tiesiskās aizsardzības līdzekļi ietver cietumsodu un/vai naudas sodus, kas ir pietiekoši, lai atturētu no līdzīgas rīcības, atbilstoši naudas sodu apjomam, ko piemēro attiecīga smaguma noziegumiem. Attiecīgos gadījumos iespējamie tiesiskās aizsardzības līdzekļi ietver arī neatļauto preču un jebkuru materiālu un detaļu, kuru izmantošana bijusi neatļautā izstrādājuma pamatā, konfiskāciju un iznīcināšanu. Dalībvalstis var nodrošināt kriminālproces[us] un soda naudas, kas piemērojami citos intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpuma gadījumos, īpaši, ja tie izdarīti [tīši] un komerciālā mērogā.”
Savienības tiesības
5
Atbilstoši Direktīvas 2004/48 28. apsvērumam:
“Papildus civiliem un administratīviem pasākumiem, kārtībai un aizsardzības līdzekļiem, kas paredzēti šajā direktīvā, kā līdzekli intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanas nodrošināšanai attiecīgos gadījumos var izmantot arī kriminālsankcijas.”
6
Šī direktīva atbilstoši tās 1. pantam “Priekšmets”“attiecas uz pasākumiem, kārtību un aizsardzības līdzekļiem, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu”.
7
Minētās direktīvas 2. pantā “Piemērošanas joma” ir noteikts:
“1.   Neskarot līdzekļus, kas Kopienā vai valstu tiesību aktos ir vai var tikt paredzēti, ciktāl šie līdzekļi var būt labvēlīgāki tiesību īpašniekiem, šajā direktīvā paredzētos pasākumus, kārtību un aizsardzības līdzekļus saskaņā ar 3. pantu piemēro visiem intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumiem, kas paredzēti Kopienas un/vai attiecīgās dalībvalsts tiesību aktos.
2.   Šī direktīva neskar īpašos noteikumus par tiesību piemērošanu un izņēmumiem, kas iekļauti Kopienas tiesību aktos par autortiesībām un blakustiesībām, t.i., noteikumus, kas iekļauti [Padomes] Direktīvā 91/250/EEK [(1991. gada 14. maijs) par datorprogrammu tiesisko aizsardzību (OV 1991, L 122, 42. lpp.)], jo īpaši tās 7. pantā, un [Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvā 2001/29/EK [(2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV 2001, L 167, 10. lpp.)], jo īpaši tās 2.–6. pantā un 8. pantā.
3.   Šī direktīva neattiecas uz:
[..]
b)
dalībvalstu starptautiskajām saistībām un jo īpaši Līgumu par intelektuālā īpašuma tiesībām, kas saistītas ar tirdzniecību, tostarp saistībām, kas attiecas uz kriminālprocesu un kriminālsodiem;
c)
dalībvalstu noteikumiem, kas attiecas uz kriminālprocesu vai kriminālsodiem intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu jomā.”
8
Šīs pašas direktīvas 13. pantā “Kompensācijas” ir paredzēts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentās tiesu iestādes, saņemot cietušās puses iesniegumu, piespriež pārkāpējam, kas apzināti ir iesaistījies kontrafakta darbībā vai kam ir bijis pamats apzināties, ka minētā darbība ir kontrafakta darbība, izmaksāt tiesību īpašniekam kompensāciju, kas atbilst pārkāpuma dēļ radītā kaitējuma apmēram.
Nosakot kompensācijas apjomu, tiesu iestādes:
a)
ņem vērā visus attiecīgos aspektus, piemēram, cietušajai pusei radītās negatīvās ekonomiskās sekas, tostarp zaudēto peļņu, pārkāpēja negodīgi gūto peļņu un attiecīgos gadījumos arī citus faktorus, kas nav ekonomiskie faktori, piemēram, tiesību īpašniekam pārkāpuma dēļ nodarīto morālo kaitējumu;
vai
b)
kā alternatīvu a) apakšpunktā minētajam attiecīgos gadījumos kaitējuma atlīdzinājumu nosaka kā vienreizēju maksājumu, pamatojoties uz noteiktiem faktoriem un noteikti ņemot vērā honorāru vai maksājumu summu, kas būtu saņemta, ja pārkāpējs būtu prasījis atļauju izmantot attiecīgās intelektuālā īpašuma tiesības.
2.   Ja pārkāpējs ir iesaistījies kontrafakta darbībās neapzināti vai viņam nav bijis pamats to apzināties, dalībvalstis var noteikt, ka tiesu iestādes var dot rīkojumu par peļņas vai iepriekš noteiktās kompensācijas atgūšanu.”
9
Atbilstoši minētās direktīvas 16. pantam “Dalībvalstu sankcijas”:
“Neskarot šajā direktīvā paredzētos civiltiesību un administratīvos pasākumus, kārtību un aizsardzības līdzekļus, intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu gadījumos dalībvalstis var piemērot citas atbilstošas sankcijas.”
Bulgārijas tiesības
Kriminālkodekss
10
Nakazatelen kodeks (Kriminālkodekss), redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem (turpmāk tekstā – “Kriminālkodekss”), 172.b pantā ir noteikts:
“(1)   Ikviens, kurš komercdarbībā bez ekskluzīvo tiesību īpašnieka piekrišanas izmanto preču zīmi [..], tiek sodīts ar brīvības atņemšanu uz laiku līdz pieciem gadiem un ar naudas sodu līdz 5000 [Bulgārijas levām (BGN)].
(2)   Ja 1. punktā minētais nodarījums ir izdarīts atkārtoti vai ir izraisījis būtiskas kaitīgas sekas, par to paredz brīvības atņemšanas sodu uz laiku no pieciem līdz astoņiem gadiem un naudas sodu no 5000 līdz 8000 BGN.
(3)   Noziedzīgā nodarījuma priekšmets tiek konfiscēts un iznīcināts neatkarīgi no tā, kas ir īpašnieks.”
Agrākais ZMGO un jaunais ZMGO
11
Zakon za markite i geografskite oznachenia (Preču zīmju un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu likums; 1999. gada 14. septembraDV Nr. 81), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “agrākais ZMGO”), 13. pantā bija paredzēts:
“(1)   Preču zīmes tiesības ietver preču zīmes īpašnieka tiesības izmantot šo preču zīmi, rīkoties ar to un neļaut trešām personām bez viņa piekrišanas izmantot komercdarbībā jebkuru apzīmējumu, kas:
1. ir identisks preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski tiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta preču zīme;
2. tādēļ, ka tas ir identisks vai līdzīgs preču zīmei un tiek izmantots attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski vai līdzīgi preču zīmes precēm vai pakalpojumiem, izraisa sajaukšanas iespēju patērētāju uztverē, tostarp asociācijas iespēju starp apzīmējumu un preču zīmi.
3. ir identisks vai līdzīgs preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas nav identiski vai līdzīgi tiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta preču zīme, ja šai preču zīmei ir reputācija Bulgārijas Republikas teritorijā un ja minētās zīmes izmantošanā bez pamatota iemesla tiek netaisnīgi gūts labums no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas [..] vai tiek tai kaitēts.
(2)   Izmantošana komercdarbībā 1. punkta izpratnē ir:
1. apzīmējuma piestiprināšana precēm vai to iepakojumam;
2. preču ar šo apzīmējumu piedāvāšana vai to laišana tirgū, uzglabāšana šiem nolūkiem, kā arī pakalpojumu ar šo apzīmējumu piedāvāšana vai sniegšana;
3. preču importēšana vai eksportēšana ar šo apzīmējumu;
[..].”
12
Šā likuma 76.b pantā “Īpaši kompensācijas gadījumi” bija noteikts:
“(1)   Ja prasība ir pamatota, bet informācija par tās apmēru ir nepietiekama, prasītājs kā kompensāciju var prasīt:
1. 500–100 000 BGN, precīza apmēra noteikšanu 76.a panta 2. un 3. punktā paredzētajos apstākļos atstājot tiesas ziņā, vai
2. likumīgi ražotu preču, kas ir identiskas vai līdzīgas precēm, kuras ir pārkāpuma priekšmets, mazumtirdzniecības cenu ekvivalentu.
(2)   Nosakot kompensāciju 1. punkta izpratnē, ņem vērā arī pārkāpuma rezultātā gūto peļņu.”
13
Minētā likuma 81. pantā “Administratīvi pārkāpumi un sodi” bija paredzēts:
“(1)   Ikvienu, kas bez reģistrētās preču zīmes īpašnieka piekrišanas izmanto komercdarbībā 13. panta izpratnē preces vai pakalpojumus, uz kuriem ir izvietots reģistrētai preču zīmei identisks vai līdzīgs apzīmējums, soda ar naudas sodu 500–1500 BGN un individuālos uzņēmumus un juridiskās personas ar naudas sodu 1000–3000 BGN.
(2)   Atkārtota pārkāpuma 1. punkta izpratnē gadījumā persona ir sodāma ar naudas sodu 1500–3000 BGN un individuālie uzņēmumi un juridiskās personas – ar naudas sodu 3000–5000 BGN.
(3)   Pārkāpums ir atkārtots, ja tas ir izdarīts viena gada laikā no lēmuma, ar kuru pārkāpējam uzlikts administratīvs sods par tāda paša veida pārkāpumu, stāšanās spēkā.
[..]
(5)   Preces, kas minētas 1. punktā, neatkarīgi no to īpašnieka tiek konfiscētas valsts labā un nodotas iznīcināšanai; preču zīmes īpašnieks vai tā pilnvarota persona var būt klāt preču iznīcināšanā.
[..]”
14
Agrākais ZMGO tika atcelts un aizstāts ar zakon za markite i geografskite oznachenia (Preču zīmju un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu likums; 2019. gada 13. decembraDV Nr. 98; turpmāk tekstā – “jaunais ZMGO”). Jaunā ZMGO 13. pantā ir ietverts tāds pats teksts kā atceltā agrākā ZMGO 13. pantā.
15
Jaunā ZMGO 127. panta “Administratīvi pārkāpumi un sodi” 1. punktā ir paredzēts:
“Ikvienu, kas bez reģistrētās preču zīmes īpašnieka piekrišanas izmanto komercdarbībā 13. panta 1. un 2. punkta izpratnē preces vai pakalpojumus, uz kuriem ir izvietots reģistrētai preču zīmei identisks vai līdzīgs apzīmējums, soda ar naudas sodu 2000–10 000 BGN un individuālos uzņēmumus un juridiskās personas – ar naudas sodu 3000–20 000 BGN.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
16
G. ST. T. ir individuāla uzņēmuma, kas pārdod apģērbus, īpašnieks.
17
2016. gadā Bulgārijas Iekšlietu ministrijas darbinieki veica pārbaudi tirdzniecības telpās, ko šis uzņēmums nomāja Nesebaras (Bulgārija) pašvaldībā, un konfiscēja tur pārdošanai piedāvātās preces. Norīkotajā tiesas ekspertīzē tika konstatēts, ka uz šīm precēm izvietotie apzīmējumi ir līdzīgi reģistrētām preču zīmēm, un minēto preču kopējo vērtību novērtēja 1404590 BGN (aptuveni 718000 EUR) apmērā “kā oriģināliem” un 80201 BGN (aptuveni 41000 EUR) apmērā “kā imitācijām”.
18
Rayonna prokuratura Burgas, TO Nesebar (Burgasas rajona prokuratūras Nesebaras teritoriālā vienība, Bulgārija) uzskatīja, ka G. ST. T. tādējādi bez ekskluzīvo tiesību īpašnieku piekrišanas ir izmantojis komercdarbībā preču zīmes, uz kurām attiecas šīs ekskluzīvās tiesības, un ka šī darbība ir izraisījusi “būtiskas kaitīgas sekas”, tāpēc apsūdzētais tika nodots Rayonen sad – Nesebar (Nesebaras rajona tiesa, Bulgārija), kas ir iesniedzējtiesa, par Krimināllikuma 172.b panta 2. punktā paredzēta smaga pārkāpuma izdarīšanu.
19
Neviena cietusī juridiskā persona neiesniedza kompensācijas pieteikumu pret G. ST. T. un necēla arī civilprasību šajā kriminālprocesā.
20
Iesniedzējtiesa būtībā norāda, ka, izmantojot dalībvalstu izvēles iespēju atbilstoši Direktīvas 2004/48 28. apsvērumam paredzēt kriminālsodus intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpuma gadījumā, Bulgārijas Republika ir ieviesusi Kriminālkodeksa 172.b panta 1. un 2. punktu. Šīs tiesību normas 1. punktā preču zīmes izmantošana komercdarbībā bez ekskluzīvo tiesību īpašnieka piekrišanas ir kvalificēta par noziedzīgu nodarījumu, un tās 2. punktā ir paredzēts gadījums, kad šī darbība ir veikta atkārtoti vai ir izraisījusi “būtiskas kaitīgas sekas”. Šī dalībvalsts agrākā ZMGO 81. panta 1. punktā, kas vēlāk tika aizstāts ar jaunā ZMGO 127. panta 1. punktu, esot ieviesusi arī administratīvu pārkāpumu, kura mērķis ir sodīt par tiem pašiem faktiem.
21
Pirmkārt, iesniedzējtiesa jautā, vai tāda valsts tiesību norma kā Kriminālkodeksa 172.b panta 2. punkts, saskaņā ar kuru preču zīmes īpašniekam nodarītais kaitējums ir daļa no elementiem, kas veido ieviesto noziedzīgo nodarījumu, ir saderīga ar tiesību normām par kaitējumu, kas nodarīts, prettiesiski īstenojot ar Direktīvu 2004/48 ieviestās intelektuālā īpašuma tiesības, un apstiprinošas atbildes gadījumā – vai Bulgārijas judikatūrā ieviestā automātiskā prezumpcija kaitējuma noteikšanai, proti, pārdošanai piedāvāto preču vērtība ir likumīgi ražotu preču mazumtirdzniecības cena, atbilst šīm normām.
22
Otrkārt, iesniedzējtiesa atgādina, ka Hartas 49. panta 1. punktā nostiprinātais noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības princips nozīmē, ka tiesiskajā regulējumā, kas ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā, ir skaidri noteiktas robežas rīcībai, kas ir noziedzīgs nodarījums, un it īpaši tajā ir definēti elementi, kas veido attiecīgo noziedzīgo nodarījumu. Bulgārijas tiesību aktos pastāvot tiesību normas, kurās tā pati rīcība, proti, preču zīmes izmantošana komercdarbībā bez ekskluzīvo tiesību īpašnieka piekrišanas, ir definēta kā administratīvs pārkāpums (agrākā ZMGO 81. panta 1. punkts un jaunā ZMGO 127. panta 1. punkts) un kā noziedzīgs nodarījums (Kriminālkodeksa 172.b pants). Tomēr šajos tiesību aktos neesot ietverts kvalificēšanas kritērijs noziedzīga nodarījuma vai administratīva pārkāpuma nošķiršanai. Šā skaidrā un precīzā kritērija neesamība radot pretrunīgu praksi un nevienlīdzīgu attieksmi pret personām, kas izdarījušas praktiski vienas un tās pašas darbības.
23
Treškārt, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Hartas 49. panta 3. punktā nostiprinātajam samērīguma principam ir pretrunā tādi tiesību akti kā Bulgārijas tiesību akti, ņemot vērā to sodu bardzību, kas paredzēti, lai sodītu par Kriminālkodeksa 172.b panta 2. punktā paredzēto noziedzīgo nodarījumu, proti, nozīmīgs brīvības atņemšanas sods, ko papildina liels naudas sods. Šajā kontekstā šī tiesa precizē, ka iespējas samazināt sodu un apturēt izpildi ir ierobežotas un ka šos sodus papildina viltoto preču konfiskācija un iznīcināšana.
24
Šādos apstākļos Rayonen sad – Nesebar (Nesebaras rajona tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai tiesību normas un judikatūra, saskaņā ar kurām tiesību īpašniekam nodarītais kaitējums ir [Kriminālkodeksa] 172.b panta 1. un 2. punktā minēto noziedzīgo nodarījumu sastāva pazīme, atbilst ar Direktīvu [2004/48] ieviestajām normām attiecībā uz kaitējumu, ko izraisījusi intelektuālā īpašuma tiesību nelikumīga izmantošana?
2)
Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša: vai Bulgārijas Republikas judikatūrā ieviestā automātiskā prezumpcija kaitējuma noteikšanai – pārdošanai piedāvāto preču vērtības apmērā, kas aprēķināta, pamatojoties uz likumīgi ražoto preču mazumtirdzniecības cenām, – atbilst Direktīvas [2004/48] normām?
3)
Vai Hartas 49. pantā nostiprinātajam noziedzīgu nodarījumu [un sodu] likumības principam atbilst tiesību normas, kurās netiek veikta nošķiršana starp administratīvu pārkāpumu ([jaunā ZMGO] 127. panta 1. punkts un [agrākā ZMGO] 81. panta 1. punkts), noziedzīgu nodarījumu saskaņā ar [Kriminālkodeksa] 172.b panta 1. punktu un, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, noziedzīgu nodarījumu saskaņā ar [Kriminālkodeksa] 172.b panta 2. punktu?
4)
Vai [Kriminālkodeksa] 172.b panta 2. punktā paredzētie sodi (brīvības atņemšanas sods uz laiku no pieciem līdz astoņiem gadiem, kā arī naudas sods 5000 līdz 8000 BGN) atbilst Hartas 49. panta 3. punktā noteiktajam principam (sodu smagums nedrīkst būt nesamērīgs ar noziedzīgā nodarījuma smagumu)?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo un otro jautājumu
25
Ar pirmo un otro jautājumu, kuri ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2004/48 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādus valsts tiesību aktus un judikatūru, saskaņā ar kuriem nodarītā kaitējuma apmērs ir viens no elementiem, kas veido noziedzīgu nodarījumu – smagu preču zīmes pārkāpumu. Noliedzošas atbildes gadījumā tā vēlas noskaidrot, vai automātiskā prezumpcija kaitējuma noteikšanai atbilst šajā direktīvā noteiktajām normām.
26
Šajā ziņā jānorāda, ka Direktīvas 2004/48 2. panta, kas attiecas uz tās piemērošanas jomu, 1. un 2. punktā ir paredzēts, ka tajā paredzētos pasākumus, kārtību un aizsardzības līdzekļus piemēro visiem intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumiem, kas paredzēti Savienības vai attiecīgās dalībvalsts tiesību aktos, un ka šī direktīva neskar īpašos noteikumus par tiesību piemērošanu un izņēmumiem, kas paredzēti Savienības tiesību aktos autortiesību un blakustiesību jomā.
27
Tomēr šā paša Direktīvas 2004/48 2. panta 3. punkta b) un c) apakšpunktā ir piebilsts, ka tā neattiecas ne uz dalībvalstu saistībām, kas izriet no starptautiskajām konvencijām, it īpaši no TRIPS līguma, tostarp tām, kas attiecas uz kriminālprocesu un kriminālsodiem, ne arī dalībvalstu noteikumiem, kas attiecas uz kriminālprocesu vai kriminālsodiem intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu jomā.
28
Turklāt šīs direktīvas 16. pantā ir precizēts, ka, neskarot direktīvā paredzētos civiltiesību un administratīvos pasākumus, kārtību un aizsardzības līdzekļus, intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu gadījumos dalībvalstis var piemērot citas atbilstošas sankcijas.
29
Visbeidzot minētās direktīvas 28. apsvērumā norādīts, ka papildus minētajiem civilajiem un administratīvajiem pasākumiem, kārtībai un aizsardzības līdzekļiem, kas paredzēti šajā direktīvā, kā līdzekli intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanas nodrošināšanai attiecīgos gadījumos var izmantot arī kriminālsankcijas.
30
No šīm tiesību normām un no minētā apsvēruma izriet, ka Direktīvā 2004/48 nav reglamentētas procedūras un kriminālsankcijas intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu gadījumā un vienlaikus ir atzītas dalībvalstu tiesības saskaņā ar valsts vai starptautiskajām tiesībām pieņemt tiesību aktus, lai paredzētu sodus, tostarp krimināltiesiskus, ko tās uzskata par piemērotiem šo tiesību pārkāpuma gadījumā.
31
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Tiesai ir jāpārbauda apstākļi, kādos valsts tiesa pie tās ir vērsusies, lai pārliecinātos par savu kompetenci vai tai iesniegtā lūguma pieņemamību. Šajā ziņā Tiesa ir regulāri uzsvērusi, ka LESD 267. pantā noteiktā procedūra ir Tiesas un valsts tiesu sadarbības instruments, ar kuru pirmā sniedz otrajām tādas Savienības tiesību interpretācijas norādes, kas tām ir nepieciešamas, lai atrisinātu izskatāmās lietas, un ka lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatojums nav konsultatīvu atzinumu sniegšana par vispārīgiem vai hipotētiskiem jautājumiem, bet gan nepieciešamība faktiski atrisināt strīdu. Kā izriet no paša LESD 267. panta formulējuma, lūgtajam prejudiciālajam nolēmumam jābūt “vajadzīgam”, lai iesniedzējtiesa varētu “sniegt spriedumu” lietā, kuru tā izskata (spriedums, 2022. gada 22. marts, Prokurator Generalny u.c. (Augstākās tiesas Disciplinārlietu palāta – Iecelšana), C‑508/19, EU:C:2022:201, 59.–61. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
32
Tā kā Direktīva 2004/48 nav piemērojama valsts tiesību normām par kriminālprocesiem un kriminālsankcijām intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu gadījumā, iesniedzējtiesas pirmajā un otrajā jautājumā lūgtā šīs direktīvas interpretācija nav nepieciešama, lai atrisinātu pamatlietu, kas pilnībā ir krimināllieta.
33
No tā izriet, ka pirmais un otrais jautājums nav pieņemams.
Par trešo un ceturto jautājumu
Par Tiesas kompetenci
34
Uzdodot trešo un ceturto jautājumu, iesniedzējtiesa lūdz interpretēt Hartas 49. pantu, lai pārbaudītu Kriminālkodeksa 172.b panta 2. punkta saderību ar to.
35
Vispirms jāatgādina, ka Tiesas kompetencē ir atbildēt uz uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem, ja pamatlietā aplūkotā tiesiskā situācija ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā. Šajā ziņā no pastāvīgās judikatūras izriet, ka attiecīgi norādītās Hartas normas pašas par sevi nevar būt šīs kompetences pamatā (spriedums, 2022. gada 24. februāris, Viva Telecom Bulgaria, C‑257/20, EU:C:2022:125, 128. punkts un tajā minētā judikatūra).
36
Austrijas valdība apgalvo, ka Tiesas kompetencē nav atbildēt uz trešo un ceturto jautājumu. Proti, pamatlietā aplūkotās krimināltiesību normas neesot Savienības tiesību īstenošana Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē un līdz ar to tās nevarot izvērtēt atbilstoši Hartas 49. pantam.
37
Šajā ziņā atbilstoši Hartas 51. panta 1. punktam tās normas attiecas uz dalībvalstīm tikai tad, kad tās īsteno Savienības tiesības. Tādējādi no pastāvīgās judikatūras izriet, ka Hartā garantētās pamattiesības ir piemērojamas visās situācijās, kuras reglamentē Savienības tiesības, taču ne ārpus šādām situācijām (spriedums, 2013. gada 26. februāris, Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, 17. un 19. punkts un tajos minētā judikatūra, kā arī 2022. gada 5. maijs, BPC Lux 2 u.c., C‑83/20, EU:C:2022:346, 25. un 26. punkts).
38
Tiesa jau ir atzinusi, ka tad, ja dalībvalstis izpilda no starptautiska līguma, kuru noslēgusi Eiropas Savienība un kurš no tā spēkā stāšanās brīža ir tās tiesību neatņemama sastāvdaļa, izrietošos pienākumus, ir uzskatāms, ka tās īsteno Savienības tiesības Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 6. oktobris, Komisija/Ungārija (Augstākā izglītība), C‑66/18, EU:C:2020:792, 69. un 213. punkts).
39
Līgumu par PTO izveidošanu, kas ietver TRIPS līgumu, ir noslēgusi Savienība, un tādējādi tas ir Savienības tiesību neatņemama sastāvdaļa kopš tā stāšanās spēkā, proti, kopš 1995. gada 1. janvāra (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2012. gada 15. marts, SCF, C‑135/10, EU:C:2012:140, 39. un 40. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra, un 2020. gada 6. oktobris, Komisija/Ungārija (Augstākā izglītība), C‑66/18, EU:C:2020:792, 69.–71. punkts).
40
TRIPS līguma mērķis tostarp ir mazināt izkropļojumus starptautiskajā tirdzniecībā, katras PTO locekles teritorijā nodrošinot intelektuālā īpašuma tiesību iedarbīgu un pietiekamu aizsardzību. Šā līguma II nodaļā šā mērķa īstenošana tiek sekmēta, nosakot normas, kas attiecībā uz katru intelektuālā īpašuma tiesību virskategoriju ir jāpiemēro ikvienai PTO dalībvalstij (spriedums, 2013. gada 18. jūlijs, Daiichi Sankyo un Sanofi‑Aventis Deutschland, C‑414/11, EU:C:2013:520, 58. punkts). Šā paša līguma III nodaļa ar tādu pašu mērķi attiecas uz “intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu” un it īpaši nosaka procedūras un pasākumus, kas PTO dalībvalstīm šā mērķa sasniegšanai ir jāievieš savos tiesību aktos.
41
Tādējādi TRIPS līguma III nodaļas 5. sadaļas “Kriminālprocesi” 61. pantā ir noteikts, ka “[PTO dalībvalstis] nodrošina kriminālprocesa un soda naudu piemērošanu vismaz [tīšos] preču zīmju viltošanas vai autortiesību pirātisma gadījumos komerciālā mērogā”, ka “iespējamie tiesiskās aizsardzības līdzekļi ietver cietumsodu un/vai naudas sodus, kas ir pietiekoši, lai atturētu no līdzīgas rīcības, atbilstoši naudas sodu apjomam, ko piemēro attiecīga smaguma noziegumiem”, un ka “attiecīgos gadījumos iespējamie tiesiskās aizsardzības līdzekļi ietver arī neatļauto preču un jebkuru materiālu un detaļu, kuru izmantošana bijusi neatļautā izstrādājuma pamatā, konfiskāciju un iznīcināšanu”.
42
No tā izriet, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 30. punktā, ka tad, ja dalībvalstis izpilda no TRIPS līguma izrietošos pienākumus, tostarp šā līguma 61. pantā paredzētos pienākumus, ir jāuzskata, ka tās īsteno Savienības tiesības Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē.
43
Proti, no TRIPS līguma 61. panta izrietošais pienākums paredzēt kriminālprocesus – vismaz tīšos preču zīmju viltošanas vai autortiesību pirātisma gadījumos komerciālā mērogā –, kuru rezultātā var tik piemērotas iedarbīgas, atturošas un samērīgas sankcijas, ir saistošs katrai PTO dalībvalstij, tostarp Savienībai un tās dalībvalstīm, un, kā izriet no šā sprieduma 39. punktā atgādinātās judikatūras, veido Savienības tiesību daļu neatkarīgi no iekšējās saskaņošanas aktiem. Šajā gadījumā Tiesas judikatūra, saskaņā ar kuru dalībvalsts īsteno Savienības tiesības Hartas 51. panta 1. punkta izpratnē, ja tā izpilda Savienības tiesību normā paredzēto pienākumu paredzēt iedarbīgas, samērīgas un atturošas sankcijas pret personām, kas ir atbildīgas par šajā tiesību normā minētajiem pārkāpumiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 20. marts, Garlsson Real Estate u.c., C‑537/16, EU:C:2018:193, 22. un 23. punkts), ir piemērojama. Šajā ziņā – kā izriet no šā sprieduma 38. punktā atgādinātās judikatūras – tam, ka šis pienākums ir noteikts Savienības noslēgtā starptautiskā līgumā, nevis tās iekšējā leģislatīvajā aktā, nav nozīmes.
44
Tādējādi, ja dalībvalsts pilda TRIPS līguma 61. pantā paredzēto pienākumu, šī dalībvalsts īsteno Savienības tiesības, un tālab Harta ir piemērojama.
45
Šajā gadījumā, neskarot pārbaudi, kas jāveic iesniedzējtiesai, šķiet, ka Kriminālkodeksa 172.b panta 1. un 2. punkts ir no TRIPS līguma 61. panta izrietošo saistību īstenošana Bulgārijas tiesībās.
46
No minētā izriet, ka Tiesas kompetencē ir sniegt atbildes uz uzdoto trešo un ceturto jautājumu.
Par lietas būtību
– Par trešo jautājumu
47
Uzdodot trešo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Hartas 49. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības principam ir pretrunā tādi valsts tiesību akti, kuros paredzēts, ka tad, ja preču zīme tiek izmantota komercdarbībā bez ekskluzīvo tiesību īpašnieka piekrišanas, vienu un to pašu rīcību var kvalificēt gan par administratīvu pārkāpumu, gan par noziedzīgu nodarījumu, bet nav ietverti kritēriji, kas ļautu administratīvo pārkāpumu nošķirt no noziedzīga nodarījuma vai pat no smaga noziedzīga nodarījuma.
48
Iesniedzējtiesa norāda, ka saskaņā ar Bulgārijas tiesību aktiem konkrēta rīcība var būt gan administratīvs pārkāpums, gan noziedzīgs nodarījums. Tā tas būtu gadījumā, kad preču zīme tiek izmantota komercdarbībā bez ekskluzīvo tiesību īpašnieka piekrišanas, kas ir darbība, kas uzskatāma ne tikai par administratīvo pārkāpumu, kurš paredzēts agrākā, pamatlietas faktiem piemērojamā ZMGO 81. panta 1. punktā, bet arī par noziedzīgu nodarījumu, kas definēts Kriminālkodeksa 172.b panta 1. punktā. Turklāt šā kodeksa 172.b panta 2. punktā paredzētais noziedzīgais nodarījums attiecībā uz tā sastāva elementiem daļēji sakrītot ar minētā kodeksa 172.b panta 1. punktu, jo tā mērķis esot sodīt arī par minēto aizliegto izmantošanu.
49
Šajā ziņā saskaņā ar noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības principu, kas nostiprināts Hartas 49. panta 1. punktā, krimināltiesību normām ir jāatbilst noteiktām prasībām par pieejamību un paredzamību gan saistībā ar noziedzīga nodarījuma definīciju, gan soda noteikšanu (spriedums, 2020. gada 11. jūnijs, Prokuratura Rejonowa w Słupsku, C‑634/18, EU:C:2020:455, 48. punkts).
50
Atbilstoši Tiesas judikatūrai šis princips ir īpaša vispārējā tiesiskās drošības principa izpausme un it īpaši nozīmē, ka likumā ir skaidri jādefinē pārkāpumi un par tiem paredzētie sodi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 8. marts, Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Tieša iedarbība), C‑205/20, EU:C:2022:168, 47. punkts un tajā minētā judikatūra).
51
Šī prasība ir izpildīta, ja attiecīgā persona no atbilstošās tiesību normas formulējuma, vajadzības gadījumā izmantojot tiesu sniegto normas interpretāciju un juridisku atzinumu, var uzzināt, par kādām darbībām vai bezdarbību tai iestāsies kriminālatbildība (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2017. gada 5. decembris, M.A.S. un M.B., C‑42/17, EU:C:2017:936, 56. punkts, kā arī 2022. gada 5. maijs, BV, C‑570/20, EU:C:2022:348, 38. punkts un tajā minētā judikatūra).
52
Šajā gadījumā Kriminālkodeksa 172.b pantā ir paredzēts, ka jebkāda preču zīmes izmantošana komercdarbībā bez ekskluzīvo tiesību īpašnieka piekrišanas ir noziedzīgs nodarījums un ir pamats šajā tiesību normā minēto sodu uzlikšanai.
53
Protams, saskaņā ar Bulgārijas Preču zīmju likumu – ZMGO – šī pati rīcība arī tiek kvalificēta par administratīvu pārkāpumu un var būt pamats administratīva naudas soda uzlikšanai.
54
Tādējādi no šīm tiesību normām izriet, ka viena un tā pati rīcība, kas izpaužas kā preču zīmes izmantošana komercdarbībā bez ekskluzīvo tiesību īpašnieka piekrišanas, tiek kvalificēta par noziedzīgu nodarījumu un par administratīvu pārkāpumu un līdz ar to var būt pamats gan kriminālsodiem, gan administratīviem sodiem.
55
Tomēr, ievērojot Savienības tiesību vispārējos principus, tostarp samērīguma principu, kas ir ceturtā jautājuma priekšmets, dalībvalstis par vieniem un tiem pašiem nodarījumiem var piemērot administratīvu sodu un kriminālsodu kombināciju (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2013. gada 26. februāris, Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, 34. punkts, un 2023. gada 24. jūlijs, Lin, C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, 84. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
56
No tā izriet, ka tad, ja krimināltiesību norma pati par sevi atbilst prasībām, kas izriet no šā sprieduma 50. un 51. punktā atgādinātā noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības principa, šim principam nav pretrunā tas, ka valsts tiesību aktos viena un tā pati rīcība tiek kvalificēta par noziedzīgu nodarījumu un administratīvu pārkāpumu un tādējādi rīcību, par kuru piemēro sodu, definē kā šādus pārkāpumus līdzīgi vai pat identiski.
57
Taču preču zīmes izmantošana komercdarbībā bez ekskluzīvo tiesību īpašnieka piekrišanas Kriminālkodeksa 172.b pantā nepārprotami ir raksturota kā noziedzīgs nodarījums, par kuru tiek noteikti tajā paredzētie sodi. Šādos apstākļos saskaņā ar šā sprieduma 50. un 51. punktā atgādināto judikatūru ir jāuzskata, ka Hartas 49. panta 1. punktā paredzētais noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības princips, neskarot iesniedzējtiesas veicamās pārbaudes, ir ievērots.
58
Attiecībā uz valsts tiesas norādīto apstākli, ka valsts tiesību aktos, it īpaši agrākā ZMGO 81. panta 1. punktā un Kriminālkodeksa 172.b pantā, nav ietverti kritēriji, kas ļautu administratīvo pārkāpumu nošķirt no noziedzīga nodarījuma, jāatzīmē, ka no šā principa neizriet prasība, ka valsts tiesību aktos šādiem kritērijiem jābūt ietvertiem.
59
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka Hartas 49. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības principam nav pretrunā tādi valsts tiesību akti, kuros paredzēts, ka tad, ja preču zīme tiek izmantota komercdarbībā bez ekskluzīvo tiesību īpašnieka piekrišanas, vienu un to pašu rīcību var kvalificēt gan par administratīvu pārkāpumu, gan par noziedzīgu nodarījumu, bet nav ietverti kritēriji, kas ļautu administratīvo pārkāpumu nošķirt no noziedzīga nodarījuma, jo pārkāpuma apraksts krimināllikumā un preču zīmju likumā ir līdzīgs vai pat identisks.
– Par ceturto jautājumu
60
Uzdodot ceturto jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Hartas 49. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāda valsts tiesību norma, kurā par preču zīmes izmantošanu komercdarbībā bez ekskluzīvo tiesību īpašnieka piekrišanas ir paredzēts piemērot kriminālsodus – gan brīvības atņemšanas, gan finansiālus sodus – un brīvības atņemšanu uz laiku no pieciem līdz astoņiem gadiem, ja šī izmantošana ir veikta atkārtoti vai ir radījusi būtiskas kaitīgas sekas.
61
Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka šā brīvības atņemšanas soda zemākā robeža ir ārkārtīgi augsta un šis sods turklāt tiek kumulēts ar naudas sodu, kura apmērs arī ir liels. Turklāt tiesas iespējas to samazināt vai apturēt tā izpildi esot ļoti ierobežotas. Visbeidzot, papildu pasākums – to preču konfiskācija un iznīcināšana, kuras ir noziedzīgā nodarījuma priekšmets, – pastiprinot uzlikto sodu vispārējo bardzību.
62
Atbilstoši Hartas 49. panta 3. punktam, kas ir piemērojams, kā norādīts šā sprieduma 44. un 45. punktā, ciktāl ar pamatlietā aplūkoto valsts tiesību normu tiek īstenots TRIPS līguma 61. pants, sodu smagums nedrīkst būt nesamērīgs ar noziedzīgā nodarījuma smagumu.
63
Šajā ziņā jāatgādina, ka, PTO dalībvalstīm ļaujot izvēlēties kriminālprocesus un piemērojamos sodus un paredzēt to noteikumus, TRIPS līguma 61. pantā tām ir paredzēts pienākums noteikt kriminālsodus vismaz par dažiem intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumiem, piemēram, vismaz tīšos preču zīmju viltošanas vai autortiesību pirātisma gadījumos komerciālā mērogā. Turklāt šajā pantā ir norādīts, ka tiesiskās aizsardzības līdzekļiem ir jāietver “cietumsod[s] un/vai naudas sod[i], kas ir pietiekoši, lai atturētu no līdzīgas rīcības”, un tiem jābūt “atbilstošiem naudas sodu apjomam, ko piemēro attiecīga smaguma noziegumiem”. Attiecīgos gadījumos iespējamie tiesiskās aizsardzības līdzekļi ietver “arī neatļauto preču un jebkuru materiālu un detaļu, kuru izmantošana bijusi neatļautā izstrādājuma pamatā, konfiskāciju un iznīcināšanu”.
64
Kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 46. punktā, ja piemērojamo sankciju jomā nav iekšējo Savienības leģislatīvo pasākumu, dalībvalstu kompetencē ir noteikt šo sankciju veidu un apmēru, ievērojot tostarp samērīguma principu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 11. februāris, K. M. (Kuģa kapteinim noteiktas sankcijas), C‑77/20, EU:C:2021:112, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
65
Atbilstoši Tiesas judikatūrai saskaņā ar pēdējo minēto principu valsts tiesību aktos atļautie represīvie pasākumi nedrīkst pārsniegt šajos tiesību aktos leģitīmi paredzēto mērķu sasniegšanai nepieciešamo. Sankciju bardzībai jāatbilst to pārkāpumu smagumam, kuri ar tām tiek sodīti, it īpaši – nodrošinot patiesi atturošu ietekmi, vienlaikus nepārsniedzot to, kas ir nepieciešams minētā mērķa sasniegšanai (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2021. gada 11. februāris, K. M. (Kuģa kapteinim noteiktas sankcijas), C‑77/20, EU:C:2021:112, 37. un 38. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra, un 2021. gada 14. oktobris, Landespolizeidirektion Steiermark (Spēļu automāti), C‑231/20, EU:C:2021:845, 45. punkts).
66
Tādējādi, ja valsts tiesiskajā regulējumā ir paredzēta krimināltiesiska rakstura sodu, piemēram, naudas sodu un brīvības atņemšanas sodu, kumulācija, kompetentajām iestādēm ir pienākums nodrošināt, lai visu piemēroto sodu bardzība nepārsniedz konstatētā pārkāpuma smagumu, jo pretējā gadījumā tiktu pārkāpts samērīguma princips (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 5. maijs, BV, C‑570/20, EU:C:2022:348, 49. un 50. punkts).
67
Tiesa ir arī nospriedusi, ka atbilstoši samērīguma principam, nosakot sankciju, kā arī naudas soda apmēru, ir jāņem vērā katras lietas individuālie apstākļi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 4. oktobris, Link Logistik N&N, C‑384/17, EU:C:2018:810, 45. punkts).
68
Lai izvērtētu sodu samērīgumu, jāņem vērā arī tas, ka valsts tiesai ir iespēja grozīt kvalifikāciju, kas ietverta apsūdzības rakstā, un tādējādi var tikt piemērots mazāk bargs sods, un pielāgot sodu atbilstoši konstatētā pārkāpuma smagumam (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2015. gada 16. jūlijs, Chmielewski, C‑255/14, EU:C:2015:475, 26. punkts, un 2021. gada 11. februāris, K. M. (Kuģa kapteinim noteiktas sankcijas), C‑77/20, EU:C:2021:112, 51. punkts).
69
Šajā lietā, pirmām kārtām, no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka Kriminālkodeksa 172.b panta 2. punkts, uz kuru pamatojoties pret G. ST. T. tika sākta kriminālvajāšana, paredz sodīt preču zīmes izmantošanu komercdarbībā bez ekskluzīvo tiesību īpašnieka piekrišanas, ja šai izmantošanai ir konkrēta smaguma pakāpe vai tāpēc, ka šī izmantošana notikusi atkārtoti, vai arī tāpēc, ka tā ir izraisījusi būtisku kaitējumu.
70
Tā kā šajā valsts tiesiskajā regulējumā par šādas darbības sodīšanu ir paredzēts brīvības atņemšanas sods no pieciem līdz astoņiem gadiem un naudas sods no 5000 līdz 8000 BGN, tas šķiet piemērots, lai sasniegtu TRIPS līguma 61. pantā, kurā noteikts, ka jāpiemēro kriminālsods pietiekami atturošā veidā vismaz par tīšiem preču zīmes pārkāpumiem, kas izdarīti komerciālā mērogā, izvirzītos leģitīmos mērķus.
71
Otrām kārtām, attiecībā uz jautājumu, vai pasākums nepārsniedz to, kas nepieciešams izvirzīto mērķu sasniegšanai, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Kriminālkodeksa 172.b panta 2. punktā paredzētā brīvības atņemšanas soda par noziedzīgu nodarījumu – smagu [preču zīmes] pārkāpumu – minimālā robeža ir pieci gadi, un to iesniedzējtiesa uzskata par “ārkārtīgi augstu” robežu.
72
Turklāt šajā pašā tiesību normā ir paredzēts, ka šim brīvības atņemšanas sodam jāpieskaita krimināltiesiska rakstura naudas sods 5000 līdz 8000 BGN, kuru šī tiesa arī uzskata par lielu.
73
Minētā tiesa norāda arī uz Kriminālkodeksa 172.b panta 3. punktā paredzēto pienākumu piemērot papildu pasākumu, kas izpaužas kā noziedzīga nodarījuma priekšmetu veidojošo preču konfiskācija un iznīcināšana. Šīs pašas tiesas ieskatā šie pasākumi pastiprina vispārēji uzliktā soda bardzību.
74
Šajā ziņā ir svarīgi norādīt, kā atgādināts šā sprieduma 63. punktā, ka TRIPS līguma 61. pantā ir paredzēts, ka tiesiskās aizsardzības līdzekļi, kas PTO dalībvalstīm jānosaka, “ietver cietumsodu un/vai naudas sodus, kas ir pietiekoši, lai atturētu no līdzīgas rīcības”. Izmantojot saikli “un” un “vai”, šī tiesību norma tādējādi ļauj šīm dalībvalstīm savos tiesību aktos paredzēt brīvības atņemšanas soda un naudas soda kumulāciju, lai sodītu par šo rīcību.
75
Turklāt TRIPS līguma 61. pantā PTO dalībvalstīm ir noteikts pienākums paredzēt, ka attiecīgos gadījumos iespējamie tiesiskās aizsardzības līdzekļi “ietver arī neatļauto preču un jebkuru materiālu un detaļu, kuru izmantošana bijusi neatļautā izstrādājuma pamatā, konfiskāciju un iznīcināšanu”. Šādi pasākumi papildus finansiālajām sekām, ko tie rada pārkāpējam, var veicināt sankcijas efektivitāti, jo ar tiem tiek novērsta preču, ar kurām tiek pārkāptas intelektuālās tiesības, palikšana tirgū un turpmāka izmantošana.
76
Tādējādi paši TRIPS līguma 61. panta noteikumi paredz pietiekami augstu bardzības pakāpi, lai novērstu inkriminētās rīcības veikšanu vai atkārtošanos.
77
Tālab nevar apgalvot, ka krimināltiesību akti, ko dalībvalsts ir ieviesusi, lai sodītu par noteikta smaguma pakāpes preču zīmes pārkāpumiem, ir nesamērīgi tikai tāpēc, ka tajos attiecīgos gadījumos papildus naudas soda uzlikšanai un attiecīgo preču, kā arī noziedzīgu nodarījumu izdarīšanai izmantoto līdzekļu iznīcināšanai ir paredzēta arī brīvības atņemšanas soda piemērošana.
78
Tomēr, kā izriet arī no minētā TRIPS līguma 61. panta, kas šajā ziņā atspoguļo arī Hartas 49. panta 3. punktā paredzēto samērīguma prasību, ikvienam šajā tiesiskajā regulējumā paredzētajam kriminālsodam ir jāatbilst attiecīgā noziedzīgā nodarījuma smagumam.
79
Neskarot pārbaudi, kas jāveic iesniedzējtiesai, šķiet, ka Kriminālkodeksa 172.b pantā minētā prettiesiskā rīcība, kas izpaužas kā preču zīmes “izmantošana” komercdarbībā bez ekskluzīvo tiesību īpašnieka piekrišanas, aptver visas gan agrākā, gan jaunā ZMGO 13. panta 1. un 2. punktā minētās darbības. Pēdējās minētās tiesību normas būtībā atbilst Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/2436 (2015. gada 16. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 2015, L 336, 1. lpp.), 10. panta 2. un 3. punktam.
80
Tādējādi, šķiet, ka Kriminālkodeksa 172.b pants var attiekties uz jebkuru preču zīmes izmantošanu komercdarbībā bez ekskluzīvo tiesību īpašnieka piekrišanas. Turklāt saskaņā ar šā kodeksa 172.b panta 2. punktu par jebkuru darbību, kas atbilst šim aprakstam un kas veikta atkārtoti vai radījusi būtiskas kaitīgas sekas, soda tostarp ar brīvības atņemšanu vismaz uz pieciem gadiem.
81
Lai gan atsevišķos pārkāpuma gadījumos šāds sods ne vienmēr ir nesamērīgs, tomēr jākonstatē, ka tāda tiesību norma kā Kriminālkodeksa 172.b panta 2. punkts, kurā īpaši plašs nodarījuma apraksts ir saistīts ar brīvības atņemšanas sodu vismaz uz pieciem gadiem, neļauj garantēt kompetento iestāžu spēju katrā atsevišķā gadījumā atbilstoši pienākumam, kas izriet no šā sprieduma 66. punktā atgādinātā Hartas 49. panta 3. punkta, nodrošināt, ka piemēroto sodu bardzība nepārsniedz konstatētā pārkāpuma smagumu.
82
Šīm iestādēm var nākties pārbaudīt preču zīmes, kuras ietekme komercdarbībā ir īpaši ierobežota, neatļautas izmantošanas darbības, pat ja šīs darbības ir veiktas tīši un atkārtoti.
83
Minētajām iestādēm, izņemot gadījumus, kas attiecas uz viltotām precēm, var nākties pārbaudīt arī tādas preču zīmes neatļautas izmantošanas darbības, kuras, kaut arī tās ir izdarītas tīši, atkārtoti un ar vērā ņemamu ietekmi komercdarbībā, izrādās prettiesiskas tikai pēc sarežģīta ekskluzīvo tiesību apjoma vērtējuma.
84
Paredzot brīvības atņemšanas sodu vismaz uz pieciem gadiem visos gadījumos, kad preču zīme tiek neatļauti izmantota komercdarbībā, tāda valsts tiesību norma kā ceturtajā jautājumā minētā pārmērīgi apgrūtina kompetento iestāžu uzdevumu, ņemot vērā visus atbilstošos apstākļus, noteikt sodu, kura smagums nepārsniedz konstatētā pārkāpuma smagumu.
85
Iesniedzējtiesa ir norādījusi, ka Bulgārijas krimināltiesībās piedāvātā iespēja noteikt sodu, kas ir mazāks par Kriminālkodeksa 172.b panta 2. punktā paredzēto minimālo sodu, ir ierobežota ar gadījumiem, kad ir ārkārtēji vai vairāki atbildību mīkstinoši apstākļi. Šī tiesa ir arī norādījusi, ka apturēt brīvības atņemšanas soda izpildi iespējams tikai tad, ja sods nepārsniedz trīs gadus. Ņemot vērā Kriminālkodeksa 172.b panta 2. punktā noteikto brīvības atņemšanas sodu vismaz uz pieciem gadiem visos gadījumos, kad preču zīme tiek neatļauti izmantota komercdarbībā, šīs ierobežotās soda samazināšanas un izpildes apturēšanas iespējas var izrādīties nepietiekamas, lai katrā atsevišķā gadījumā sodītu ar samērīgu sodu, kas atbilst nodarījuma smagumam.
86
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz ceturto jautājumu ir jāatbild, ka Hartas 49. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kurā par preču zīmes izmantošanu komercdarbībā bez ekskluzīvo tiesību īpašnieka piekrišanas atkārtoti vai ar būtiskām kaitīgām sekām ir paredzēts minimāls piecu gadu brīvības atņemšanas sods.
Par tiesāšanās izdevumiem
87
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
1)
Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkts
ir jāinterpretē tādējādi, ka
noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības principam nav pretrunā tādi valsts tiesību akti, kuros paredzēts, ka tad, ja preču zīme tiek izmantota komercdarbībā bez ekskluzīvo tiesību īpašnieka piekrišanas, vienu un to pašu rīcību var kvalificēt gan par administratīvu pārkāpumu, gan par noziedzīgu nodarījumu, bet nav ietverti kritēriji, kas ļautu administratīvo pārkāpumu nošķirt no noziedzīga nodarījuma, jo pārkāpuma apraksts krimināllikumā un preču zīmju likumā ir līdzīgs vai pat identisks.
2)
Pamattiesību hartas 49. panta 3. punkts
ir jāinterpretē tādējādi, ka
tas nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kurā par preču zīmes izmantošanu komercdarbībā bez ekskluzīvo tiesību īpašnieka piekrišanas atkārtoti vai ar būtiskām kaitīgām sekām ir paredzēts minimāls piecu gadu brīvības atņemšanas sods.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – bulgāru.