61991TO0039_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Sagsoegeren, Doris Herrmann, blev i 1977 ansat ved Det Europaeiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse (herefter benaevnt "centret") og indplaceret i loenklasse C1, loentrin 2. Fra 1984 til 1989 var hun sekretaer for direktoeren. Med virkning fra den 4. september 1989 blev hun tilknyttet afdelingen "Konferencer" i en ny tjenestegren, "Konferencer og Tolkning", der var blevet oprettet i 1988. Den 10. marts 1989 ansoegte centrets direktoer i overslaget over dettes indtaegter og udgifter for regnskabsaaret 1990 om opnormering af en C3-stilling til en B3-stilling. Denne ansoegning blev ikke imoedekommet af budgetmyndigheden. Derimod blev en senere ansoegning om en opnormering af en C1-stilling til en B3-stilling for regnskabsaaret 1991 imoedekommet. I en haandskrevet notits af 21. december 1990, hvori han roste sagsoegeren for en rapport, som hun havde udarbejdet, tilfoejede centrets direktoer foelgende:
"Deres aendrede indplacering i loenklasse B3 er endeligt godkendt i budgettet for 1991, som netop er vedtaget."
2 Ved skrivelse af 3. januar 1991 meddelte Kommissionens Generaldirektorat "Personale og Administration" centrets direktoer, at "det ikke vil vaere muligt at foretage en ansaettelse i loenklasse B3". Ved skrivelse af 30. januar 1991 meddelte direktoeren sagsoegeren foelgende:
"Jeg skal herved meddele Dem, at budgetmyndigheden har godkendt, at Deres stilling opnormeres fra en C-stilling til en B-stilling.
I overensstemmelse med de for Kommissionen gaeldende bestemmelser samt centrets hidtidige praksis vil De blive indplaceret i den laveste loenklasse i stillingsgruppe B, dvs. i loenklasse B5.
De vil fortsat oppebaere C1-loen, men mister dog Deres ret til sekretariatstillaeg."
3 Ved skrivelse af 30. januar 1991 besvarede sagsoegeren direktoerens skrivelse saaledes:
"Jeg er blevet meget overrasket over Deres skrivelse af 30. januar 1991 (471/98208) og kan ikke acceptere Deres afgoerelse. Jeg skal anmode om, at den paagaeldende administrative beslutning suspenderes.
Jeg agter at henvende mig til min fagforening i Bruxelles for at opnaa juridisk bistand og ivaerksaette en klagesag, jf. artikel 43, stk. 2, og artikel 44, stk. 4."
4 I endnu en skrivelse af 1. februar 1991 rettede sagsoegeren paa ny henvendelse til direktoeren, hvorved hun anfoerte foelgende:
"Idet jeg henviser til:
- dokument XIV-8 vedroerende overslaget over indtaegter og udgifter for 1991 (som jeg vedlaegger et uddrag af)
- Deres haandskrevne notits af 21. december 1990 (som jeg vedlaegger kopi af)
- og Deres skrivelse af 30. januar 1991 (som jeg vedlaegger kopi af)
anmoder jeg Dem om at meddele mig den noejagtige begrundelse for Deres aendrede beslutning, saaledes at jeg kommer i besiddelse af fuldstaendige oplysninger paa dette punkt."
5 Ved en haandskrevet notits af 21. februar 1991 tilsendte direktoeren sagsoegeren en kopi af en skrivelse, som han samme dag havde fremsendt til formanden for Personaleudvalget, og hvori han meddelte denne, at det ikke var muligt at indplacere sagsoegeren i loenklasse B3.
6 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 28. maj 1991 har sagsoegeren anlagt sag med paastand om annullation af centrets beslutning af 30. januar 1991 om en aendret indplacering af hende i loenklasse B5 og om noedvendigt af notitsen af 21. februar 1991, for saa vidt denne indeholder en udtrykkelig beslutning om at afvise sagsoegerens klage af 30. januar 1991.
7 Til stoette for sine paastande har sagsoegeren gjort gaeldende, at hun fra den 4. september 1989 har varetaget arbejdsopgaver, der svarer til en stilling i loenklasse B3. Centret var derfor forpligtet til at aendre hendes indplacering til denne loenklasse. Sagsoegeren anfoerer endvidere, at "tilbagekaldelsen" af "beslutningen" af 21. december 1990 var retsstridig, eller at der herved i hvert fald er sket tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
8 Sagsoegte har paastaaet sagen afvist med den begrundelse, at der hverken foreligger nogen forudgaaende klage eller nogen bebyrdende afgoerelse. Med hensyn til sagens realitet har sagsoegte gjort gaeldende, at det var umuligt for centret at indplacere sagsoegeren i loenklasse B3.
9 Det bemaerkes indledningsvis, at hvad angaar ansatte, der er omfattet af vilkaarene for personalet ved Det Europaeiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse (Raadets forordning (EOEF) nr. 1859/76 af 29. juni 1976, EFT L 214, herefter benaevnt "centrets ansaettelsesvilkaar"), hvilket gaelder sagsoegeren, er reglerne om klageadgang fastsat i artikel 43 og 44.
10 Artikel 43 i centrets ansaettelsesvilkaar indeholder bl.a. foelgende bestemmelser:
"2. Enhver person, der er omfattet af disse ansaettelsesvilkaar, kan for bestyrelsen indbringe en indsigelse mod en akt, der indeholder et klagepunkt imod ham, hvad enten direktoeren har truffet en afgoerelse, eller denne har undladt at traeffe en i ansaettelselsesvilkaarene foreskreven foranstaltning. Klagen skal indbringes inden for en frist paa tre maaneder ...
3. De ansatte skal ved forelaeggelse af ansoegninger og klager foelge tjenestevejen, medmindre ansoegningen eller klagen vedroerer tjenestemandens umiddelbart overordnede. I dette tilfaelde kan den forelaegges direkte for den naermeste hoejere overordnede."
Artikel 44 i centrets ansaettelsesvilkaar indeholder bl.a. foelgende bestemmelser:
"1. De Europaeiske Faellesskabers Domstol kan afgoere enhver tvist mellem centret og en af disse ansaettelsesvilkaar omfattet person om lovligheden af en akt, der indeholder et klagepunkt imod denne person efter artikel 43, stk. 2. I tvister, der angaar pengebeloeb, har Domstolen fuld proevelsesret.
2. En klage kan kun antages til paakendelse ved De Europaeiske Faellesskabers Domstol, naar:
- der for bestyrelsen i forvejen er indbragt en klage efter artikel 43, stk. 2, inden for den deri fastsatte frist, og
- denne klage har vaeret genstand for en udtrykkelig eller stiltiende afvisning."
11 Sagsoegte har gjort gaeldende, at de omhandlede to skrivelser fra sagsoegeren ikke kan anses som udtryk for en klage efter artikel 43, stk. 2. I sin foerste skrivelse af 30. januar 1991 anfoerte sagsoegeren, at hun agtede at raadfoere sig med sine fagforeningsrepraesentanter for senere at indbringe en klage ("Ich beabsichtige, den in Artikel 43 Abs. 2 bzw. Artikel 44 Abs. 4 vorgesehenen Beschwerdeweg zu gehen".) Denne skrivelse kan ikke anses som en klage. Sagsoegte har tilfoejet, at skrivelsen ikke indeholder nogen argumenter til stoette for, at den anfaegtede beslutning skulle vaere retsstridig. I den anden skrivelse af 1. februar 1991 anmodede sagsoegeren centrets direktoer om at angive begrundelsen for sin beslutning, "saaledes at [sagsoegeren kunne komme] i besiddelse af fuldstaendige oplysninger paa dette punkt". Sagsoegeren har ikke i nogen af de naevnte skrivelser angivet, hvilke klagepunkter hun havde over for administrationen.
12 Da ingen af de i artikel 44, stk. 2, fastsatte betingelser saaledes er opfyldt, maa sagen afvises.
13 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at direktoerens skrivelse af 30. januar 1991 om hendes aendrede indplacering er den i sagen relevante bebyrdende afgoerelse, jf. artikel 43, stk. 2, i centrets ansaettelsesvilkaar. Sagsoegerens skrivelse til direktoeren af 30. januar 1991 er en klage herover. Hendes skrivelse af 1. februar 1991, hvorved hun fremsendte de som bilag hertil vedlagte dokumenter, var et supplement til denne klage. Hvad angaar direktoerens notits af 21. februar 1991 til hende udgoer denne en udtrykkelig afvisning.
14 I henhold til artikel 111 i Rettens procesreglement kan Retten, naar det er aabenbart, at en ved Retten anlagt sag maa afvises, traeffe afgoerelse ved begrundet kendelse uden at fortsaette sagens behandling. Denne sag maa antages paa grundlag af sagsakterne at vaere tilstraekkeligt oplyst for Retten, hvorfor sagens behandling vil vaere at indstille.
15 Det bemaerkes, at affattelsen af artikel 43 og 44 i centrets ansaettelsesvilkaar i det vaesentlige er den samme som affattelsen af artikel 90 og 91 i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber. De principper vedroerende artikel 90 og 91, der fremgaar af Domstolens praksis, maa derfor finde anvendelse i denne sag. Det maa efter denne praksis herefter laegges til grund, at har centrets bestyrelse truffet en beslutning, og denne er en bebyrdende afgoerelse for en ansat, maa den paagaeldende ivaerksaette klageproceduren i artikel 43, stk. 2, saafremt han eller hun vil opnaa en annullation, omgoerelse eller tilbagekaldelse af den bebyrdende afgoerelse (jf. hvad angaar den tilsvarende retspraksis vedroerende artikel 90 og 91 i vedtaegten for EF-tjenestemaend herved Domstolens kendelse af 4.6.1987, sag 16/86, GP mod Det OEkonomiske og Sociale Udvalg, Sml. s. 2409, og Domstolens dom af 3.2.1977, sag 91/76, Lacroix mod Domstolen, Sml. s. 225, praemis 10, samt Rettens kendelse af 7.6.1991, sag T-14/91, Weyrich mod Kommissionen, Sml. II, s. 235, Rettens kendelse af 1.10.1991, sag T-38/91, Coussios mod Kommissionen, Sml. II, s. 763, Rettens dom af 7.2.1991, sag T-58/89, Williams mod Revisionsretten, Sml. II, s. 77, og Rettens dom af 22.2.1990, sag T-72/89, Bocos Viciano mod Kommissionen, Sml. II, s. 58).
16 Retten maa herefter foretage en bestemmelse af den retlige karakter af de omhandlede skrivelser fra sagsoegeren, idet vurderingen af spoergsmaalet om, hvorvidt en skrivelse skal anses som en klage, ifoelge fast retspraksis (jf. bl.a. Rettens kendelse af 7.6.1991, sag T-14/91, Weyrich mod Kommissionen, Sml. II, s. 235, og Rettens dom af 20.3.1991, sag T-1/90, Perez-Minguez Casariego mod Kommissionen, Sml. II, s. 143) udelukkende henhoerer under den paagaeldende retsinstans og ikke kan afhaenge af parternes opfattelse med hensyn hertil.
17 Det bemaerkes, at sagsoegeren i sin skrivelse af 30. januar 1991 til centrets direktoer, som hun goer gaeldende er en klage, udtrykte utilfredshed over direktoerens skrivelse af 30. januar 1991, hvorved denne meddelte sagsoegeren, at budgetmyndigheden havde godkendt en opnormering af hendes stilling fra en stilling i loenklasse C til en stilling i loenklasse B, at sagsoegeren ville blive indplaceret i loenklasse B5, og at hun fortsat ville oppebaere en loen svarende til loenklasse C1, uden sekretariatstillaeg.
18 I denne foerste skrivelse af 30. januar 1991 fra sagsoegeren gav hun udtrykkeligt udtryk for, at hun ville rette henvendelse til sin fagforening for at opnaa juridisk bistand, ligesom hun ville "ivaerksaette en klagesag, jf. artikel 43, stk. 2, og artikel 44, stk. 4" - dvs. en klageprocedure, men ikke et egentligt sagsanlaeg ved Retten. Denne fortolkning af skrivelsen af 30. januar 1991 bekraeftes af den senere skrivelse af 1. februar 1991, hvori centrets direktoer blev anmodet om "at meddele mig den noejagtige begrundelse for Deres aendrede beslutning, saaledes at jeg kan komme i besiddelse af fuldstaendige oplysninger paa dette punkt". Skrivelserne af 30. januar og 1. februar 1991 var saaledes udtryk for en indledende anmodning om oplysninger med henblik paa, at sagsoegeren kunne komme i besiddelse af fuldstaendige oplysninger og indbringe en klage. Skrivelser af denne art kan ikke anses som klager.
19 Det bemaerkes endvidere, at den haandskrevne notits af 21. december 1990, hvori centrets direktoer gav udtryk for sin tilfredshed med sagsoegerens arbejde, hverken efter sit indhold eller sin form kan anses som udtryk for en beslutning, der kunne skabe individuelle rettigheder for sagsoegeren.
20 Sagen maa herefter afvises.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Ifoelge procesreglementets artikel 88 baerer institutionerne i sager anlagt af ansatte ved Faellesskaberne dog selv deres egne omkostninger.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTEN (Fjerde Afdeling)
1) Sagen afvises.
2) Hver part baerer sine omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg, den 25. februar 1992.