62020TO0744
RETTENS KENDELSE (Fjerde Afdeling)
30. november 2021 (
*1
)
»Dumping – import af ekstruderet aluminium med oprindelse i Kina – retsakt om indførelse af midlertidig antidumpingtold – retsakt, der ikke kan gøres til genstand for søgsmål – forberedende retsakt – afvisning – endelig antidumpingtold – søgsmålsinteresse ophørt – ufornødent at træffe afgørelse«
I sag T-744/20,
Airoldi Metalli SpA, hjemmehørende i Molteno (Italien), ved advokaterne M. Campa, D. Rovetta, G. Pandey og V. Villante,
sagsøger,
mod
Europa-Kommissionen ved G. Luengo og P. Němečková, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
angående et søgsmål i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/1428 af 12. oktober 2020 om indførelse af en midlertidig antidumpingtold på importen af ekstruderet aluminium med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT 2020, L 336, s. 8),
har
RETTEN (Fjerde Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, S. Gervasoni (refererende dommer), og dommerne R. Frendo og J. Martín y Pérez de Nanclares,
justitssekretær: E. Coulon,
afsagt følgende
Kendelse
Tvistens baggrund og de faktiske omstændigheder efter søgsmålets anlæggelse
1
Efter en klage indgivet af en sammenslutning, der repræsenterer europæiske producenter af ekstruderet aluminium (herefter »den berørte vare«), offentliggjorde Europa-Kommissionen den 14. februar 2020 en meddelelse om indledning af en antidumpingprocedure vedrørende import til Den Europæiske Union af den pågældende vare med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT 2020, C 51, s. 26), i henhold til artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 af 8. juni 2016 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union (EUT 2016, L 176, s. 21), med senere ændringer (herefter »grundforordningen«).
2
Med henblik på antidumpingproceduren og undersøgelsen besluttede Kommissionen i overensstemmelse med artikel 17 i grundforordningen at basere sig på en stikprøve af ikke forretningsmæssigt forbundne importører. Sagsøgeren, Airoldi Metalli SpA, som er importør af den berørte vare, indgik i denne stikprøvekontrol.
3
Sagsøgeren fremsatte sine bemærkninger ved flere lejligheder under proceduren, navnlig som svar på anmodninger fra Kommissionen, og blev hørt af denne sidstnævnte den 29. juni 2020. Sagsøgeren anmodede også om at suspendere proceduren på grund af den sundhedsmæssige krise, uden at Kommissionen imødekom denne anmodning.
4
Den 23. juni 2020 indgav den klagende sammenslutning en ansøgning om registrering af den berørte vare, der er omfattet af antidumpingundersøgelsen i henhold til grundforordningens artikel 14, stk. 5, med henblik på, at antidumpingtold efterfølgende kunne blive pålagt import af det nævnte produkt fra datoen for denne registrering. Den 6. juli 2020 underrettede sagsøgeren Kommissionen om sin indsigelse mod denne ansøgning om registrering.
5
Den 21. august 2020 vedtog Kommissionen gennemførelsesforordning (EU) 2020/1215 om at gøre importen af ekstruderet aluminium med oprindelse i Folkerepublikken Kina til genstand for registrering (EUT 2020, L 275, s. 16). Denne forordning blev anfægtet for Retten både af sagsøgeren (sag T-611/20) og af to kinesiske selskaber, Guangdong Haomei New Materials Co. Ltd og Guangdong King Metal Light Alloy Technology Co. Ltd, der producerer og eksporterer af den berørte vare (sag T-604/20). Retten afviste det første søgsmål ved kendelse af 28. september 2021, Airoldi Metalli mod Kommissionen (T-611/20, ikke trykt i Sml., EU:T:2021:641), med den begrundelse, at sagsøgeren ikke havde nogen interesse i at anlægge sag til prøvelse af nævnte forordning.
6
Efter yderligere bemærkninger fremsat af navnlig sagsøgeren, vedtog Kommissionen den 12. oktober 2020 gennemførelsesforordning (EU) 2020/1428 om indførelse af en midlertidig antidumpingtold på importen af ekstruderet aluminium med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT 2020, L 336, s. 8, herefter »den anfægtede forordning«).
7
Den anfægtede forordning bestemmer bl.a.:
»Artikel 1
1.   Der indføres en midlertidig antidumpingtold på importen af [den pågældende vare].
2.   Den midlertidige antidumpingtold fastsættes til følgende af nettoprisen, frit Unionens grænse, ufortoldet, for den i stk. 1 omhandlede vare, fremstillet af følgende virksomheder:
Virksomhed
Midlertidig antidumpingtold
Taric-tillægskode
Guangdong Haomei New Materials Co., Ltd
30,4%
C562
Guandong King Metal Light Alloy Technology Co., Ltd.
30,4%
C563
Press Metal International Ltd.
38,2%
C564
Press Metal International Ltd.
38,2%
C565
Andre samarbejdsvillige virksomheder, der er opført i bilaget
34,9%
Alle andre virksomheder
48,0%
C999
3.   Anvendelsen af de individuelle toldsatser, der er anført for virksomhederne i stk. 2, er betinget af, at der fremlægges en gyldig handelsfaktura for medlemsstaternes toldmyndigheder; handelsfakturaen skal indeholde en erklæring, der er dateret og underskrevet af én af de ansatte i den enhed, der har udstedt handelsfakturaen, med angivelse af den pågældendes navn og funktion og med følgende ordlyd: »Undertegnede bekræfter, at den (mængde) af (den pågældende vare), der er solgt til eksport til Den Europæiske Union, og som er omfattet af denne faktura, blev fremstillet af (virksomhedens navn og adresse) (Taric-tillægskode) i [det pågældende land]. Jeg erklærer, at oplysningerne i denne faktura er fuldstændige og korrekte.« Hvis der ikke fremlægges en sådan faktura, anvendes toldsatsen for »alle andre virksomheder«.
4.   Den i stk. 1 omhandlede vares overgang til fri omsætning i Unionen er betinget af, at der stilles sikkerhed svarende til den midlertidige told.
[…]
Artikel 2
1.   Interesserede parter skal indgive deres skriftlige bemærkninger til denne forordning til Kommissionen senest 15 kalenderdage efter datoen for denne forordnings ikrafttrædelse.
2.   Interesserede parter, som ønsker at anmode om en høring med Kommissionen, skal anmode herom senest fem kalenderdage efter datoen for denne forordnings ikrafttrædelse.
3.   Interesserede parter, som ønsker at anmode om en høring med høringskonsulenten i handelsprocedurer, skal anmode herom inden for fem kalenderdage fra datoen for denne forordnings ikrafttrædelse. Høringskonsulenten skal undersøge anmodninger, som indgives efter denne frist, og kan beslutte at imødekomme sådanne anmodninger, hvis det er hensigtsmæssigt.
Artikel 3
1.   Toldmyndighederne pålægges hermed at ophøre med den registrering af importen, der blev indført i overensstemmelse med artikel 1 i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/1215, om at gøre importen af ekstruderet aluminium med oprindelse i Folkerepublikken Kina til genstand for registrering.
2.   Oplysninger, der er indsamlet om varer, der er importeret til Unionen med henblik på forbrug, højst 90 dage før ikrafttrædelsen af denne forordning, opbevares indtil den eventuelle ikrafttrædelse af endelige foranstaltninger eller denne procedures afslutning.«
8
Efter anlæggelsen af søgsmålet i den foreliggende sag, vedtog Kommissionen gennemførelsesforordning (EU) 2021/546 af 29. marts 2021 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af ekstruderet aluminium med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT 2021, L 109, s. 1, herefter »den endelige forordning«).
9
I henhold til den endelige forordning bestemmes følgende:
»Artikel 1
1.   Der indføres en midlertidig antidumpingtold på importen af [den pågældende vare].
2.   Den endelige antidumpingtold fastsættes til følgende af nettoprisen, frit Unionens grænse, ufortoldet, for de i stk. 1 beskrevne varer fremstillet af følgende virksomheder:
Virksomhed
Toldsats (%)
Taric-tillægskode
Guangdong Haomei New Materials Co., Ltd
21,2
C562
Guandong King Metal Light Alloy Technology Co., Ltd.
21,2
C563
Press Metal International Ltd.
25,0
C564
Press Metal International Technology Ltd.
25,0
C565
Andre samarbejdsvillige virksomheder, der er opført i bilaget
22,1
Alle andre virksomheder
32,1
C999
3.   Anvendelsen af de individuelle toldsatser, der er anført for virksomhederne i stk. 2, er betinget af, at der fremlægges en gyldig handelsfaktura for medlemsstaternes toldmyndigheder; handelsfakturaen skal indeholde en erklæring, der er dateret og underskrevet af én af de ansatte i den enhed, der har udstedt handelsfakturaen, med angivelse af den pågældendes navn og funktion og med følgende ordlyd: »Undertegnede bekræfter, at den (mængde) af (den pågældende vare), der er solgt til eksport til Den Europæiske Union, og som er omfattet af denne faktura, er fremstillet af (virksomhedens navn og adresse) (Taric-tillægskode) i [det pågældende land]. Jeg erklærer, at oplysningerne i denne faktura er fuldstændige og korrekte.« Hvis der ikke fremlægges en sådan faktura, anvendes toldsatsen for alle andre virksomheder.
[…]
Artikel 2
De beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af den midlertidige antidumpingtold, som blev indført ved gennemførelsesforordning (EU) 2020/1428, opkræves endeligt. De beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed ud over den endelige antidumpingtold, frigives.
Artikel 3
Der opkræves ikke en endelig antidumpingtold med tilbagevirkende kraft på den registrerede import. Data indsamlet i overensstemmelse med artikel 1 i gennemførelsesforordning (EU) 2020/1215 opbevares ikke længere.
[…]«
Retsforhandlinger og parternes påstande
10
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 21. december 2020 har sagsøgeren anlagt denne sag.
11
Ved processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 11. marts 2021 har Europa-Parlamentet fremsat begæring om at måtte intervenere i sagen til støtte for Kommissionens påstande.
12
Ved særskilt dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 12. marts 2021 fremsatte Kommissionen en formalitetsindsigelse i medfør af Rettens procesreglements artikel 130. Ved særskilt dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 8. april 2021, meddelte Kommissionen, at den endelige forordning ville blive vedtaget og offentliggjort den 29. marts 2021. Sagsøgeren fremkom med sine bemærkninger til Kommissionens formalitetsindsigelse den 28. april 2021. Den 9. juni 2021 blev den endelige forordning ligeledes påklaget (sag T-328/21) af sagsøgeren.
13
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–
Den anfægtede forordning annulleres.
–
Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
14
Sagsøgeren har endvidere anmodet Retten om ved en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse at anmode Kommissionen om at fremlægge alle sine interne dokumenter, der udgør det forberedende arbejde til den anfægtede forordning og til registrering af den pågældende import.
15
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
–
Sagen afvises.
–
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Retlige bemærkninger
16
I henhold til artikel 130, stk. 1 og 7, i Rettens procesreglement kan Retten, såfremt sagsøgte anmoder herom, tage stilling til, om sagen bør afvises, eller om Retten savner kompetence, uden at indlede behandlingen af sagens realitet. I den foreliggende sag har Kommissionen anmodet om, at der træffes afgørelse om, hvorvidt sagen skal afvises, og da Retten finder, at sagen er tilstrækkeligt oplyst ved sagsakterne, har den besluttet at træffe afgørelse om denne anmodning uden at fortsætte sagens behandling.
17
Kommissionen har nedlagt påstand om, at nærværende sag skal afvises med den begrundelse, at den anfægtede forordning for det første ikke er en anfægtelig retsakt, for det andet, at sagsøgeren ikke eller i det mindste ikke længere har en individuel interesse i at anfægte den, og for det tredje, at sagsøgeren ikke har søgsmålskompetence til at anlægge sag til prøvelse af den anfægtede forordning.
18
Hvad angår påstanden om afvisning, som er støttet på, at den anfægtede forordning er ikke er en anfægtelig retsakt, har Kommissionen gjort gældende, at der er tale om en foreløbig foranstaltning, der vedtages, mens resultatet af en undersøgelse afventes, med den eneste konsekvens, at der bliver stillet sikkerhed, der skal gøre det muligt, efter omstændighederne, efterfølgende at anvende den fastsatte midlertidige told, uden at der bliver opkrævet told på dette tidspunkt. Der er således tale om en forberedende retsakt, der i henhold til grundforordningen enten bliver fulgt op af en retsakt, der afslutter antidumpingproceduren uden vedtagelse af foranstaltninger, eller af en forordning om indførelse af endelig antidumpingtold. Kommissionen har tilføjet, at den omstændighed, at sagsøgeren ikke direkte kan anfægte den anfægtede forordning, ikke fratager sagsøgeren adgangen til retsbeskyttelse, eftersom enhver ulovlighed, som behæfter denne forordning, vil kunne påberåbes til støtte for et søgsmål anlagt til prøvelse af den foranstaltning, hvorved den endelige told fastsættes, og som den anfægtede forordning udgør et forberedende skridt til. Hvis søgsmålet blev antaget til realitetsbehandling, ville Retten ifølge Kommissionen desuden skulle vurdere spørgsmål, som Kommissionen først senere vil tage stilling til ved fastsættelsen af den endelige antidumpingtold, hvilket ville være uforeneligt med kravene til en forsvarlig retspleje og hensynet til den rette gennemførelse af den administrative procedure for Kommissionen.
19
Sagsøgeren er derimod af den opfattelse, at den anfægtede forordning er en retsakt, der kan anfægtes. Denne forordning har nemlig umiddelbare, bindende, selvstændige og negative virkninger for dens faktiske og retlige situation, som er endelig, og som vedtagelsen af den endelige forordning ikke vil have nogen indflydelse på. Sagsøgeren har i denne forbindelse henvist til de sanktioner, der kan pålægges sagsøgeren, hvis denne ikke overholder sin forpligtelse til at stille den sikkerhed, der er pålagt ved den anfægtede forordning. Sagsøgeren har ligeledes understreget den byrde, der er forbundet med omkostningerne ved denne sikkerhedsstillelse for de beløb, der endeligt vil blive frigivet ved den endelige forordning, samt problemerne med tilgængeligheden af det pågældende produkt efter den anfægtede forordnings ikrafttræden.
20
I henhold til artikel 263 TEUF er det muligt at anlægge et annullationssøgsmål mod retsakter, bortset fra henstillinger og udtalelser, samt retsakter, der skal have retsvirkning over for tredjemand.
21
Ved afgørelsen af, om en retsakt kan gøres til genstand for et sådant søgsmål, er den form, hvori akten er vedtaget, principielt uden betydning i denne henseende. Kun foranstaltninger, som tilsigter at have retligt bindende virkninger, der kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling, udgør retsakter eller beslutninger, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål (dom af 11.11.1981, IBM mod Kommissionen, 60/81, EU:C:1981:264, præmis 9, af 19.1.2017, Kommissionen mod Total og Elf Aquitaine, C-351/15 P, EU:C:2017:27, præmis 35 og 36, og kendelse af 15.3.2019, Silgan Closures og Silgan Holdings mod Kommissionen, T-410/18, EU:T:2019:166, præmis 12 og 13).
22
Når der er tale om retsakter eller afgørelser, hvis tilblivelse omfatter flere stadier, navnlig sådanne, som afslutter en intern procedure, er det i princippet kun de foranstaltninger, som definitivt fastlægger institutionens standpunkt som afslutning på denne procedure, modsat mellemkommende foranstaltninger, der har til formål at forberede den endelige beslutning (dom af 11.11.1981, IBM mod Kommissionen, 60/81, EU:C:1981:264, præmis 10, og kendelse af 10.12.1996, Söktas mod Kommissionen, T-75/96, EU:T:1996:183, præmis 27).
23
Kun hvis akterne eller beslutningerne under den forberedende sagsbehandling ikke alene opfylder de nævnte retlige betingelser, men selv danner afslutningen på en særlig procedure, der adskiller sig fra den, som skal sætte Kommissionen eller Rådet i stand til at træffe den egentlige afgørelse i sagen (dom af 11.11.1981, IBM mod Kommissionen, 60/81, EU:C:1981:264, præmis 11, og kendelse af 2.6.2004, Pfizer mod Kommissionen, T-123/03, EU:T:2004:167, præmis 23), og dermed har frembragt selvstændige, umiddelbare og uigenkaldelige retsvirkninger, kan sådanne akter eller beslutninger være genstand for et annullationssøgsmål, for så vidt som den ulovlighed, som disse foranstaltninger er behæftet med, ikke kan afhjælpes ved et søgsmål, der er rettet mod den endelige afgørelse, hvoraf disse udgør et udviklingstrin (jf. i denne retning dom af 6.10.2021, Tognoli m.fl. mod Parlamentet, C-431/20 P, EU:C:2021:807, præmis 42, 44 og 51 og den deri nævnte retspraksis). I denne henseende er det tidligere blevet fastslået, at Kommissionens afgørelse om at indlede en antidumpingprocedure var en rent forberedende retsakt, der ikke kan appelleres, idet den ikke umiddelbart og uigenkaldeligt påvirker de berørte virksomheders retsstilling, hvorfor den ikke er af en sådan art, at det inden afslutningen af den administrative procedure kan give anledning til, at et annullationssøgsmål kan antages til realitetsbehandling (jf. i denne retning kendelse af 14.3.1996, Dysan Magnetics og Review Magnetics mod Kommissionen, T-134/95, EU:T:1996:38, præmis 21-23 og den deri nævnte retspraksis, og af 25.5.1998, Broome & Wellington mod Kommissionen, T-267/97, EU:T:1998:108, præmis 26-29).
24
I den foreliggende sag er det derfor nødvendigt at bedømme retsvirkningerne og den retlige karakter af den anfægtede forordning, som blev vedtaget i medfør af grundforordningens artikel 7, sammenholdt med dens rolle i forbindelse med antidumpingproceduren og sammenholdt med den retsakt, der afslutter denne procedure i henhold til artikel 9 i grundforordningen (jf. i denne retning dom af 11.11.1981, IBM mod Kommissionen, 60/81, EU:C:1981:264, præmis 13, og kendelse af 15.3.2019, Silgan Closures og Silgan Holdings mod Kommissionen, T-410/18, EU:T:2019:166, præmis 16).
25
Som det imidlertid fremgår af grundforordningens bestemmelser, udgør forordningen om indførelse af midlertidig antidumpingtold et mellemkommende skridt mellem indledningsmeddelelsen, som er omfattet af grundforordningens artikel 5, og som markerer indledningen af antidumpingproceduren og afslutningen af denne procedure, som enten resulterer i indførelse af endelig told eller manglende toldansættelse i henhold til artikel 9 i grundforordningen. En sådan forordning om indførelse af midlertidig told har til formål, med de ord, der er brugt siden de første forordninger om forsvar mod dumpingpraksis, at sikre »egnede beskyttelsesmuligheder« for Unionen, så snart dumpingen konstateres, og for at »hindre, at der forvoldes skade under proceduren« ved på foreløbig grundlag at fastsætte antidumpingtold, som derefter kan opkræves med tilbagevirkende kraft på tidspunktet for afslutningen af proceduren (jf. 13. betragtning til Rådets forordning (EØF) nr. 459/68 af 5.4.1968 om beskyttelse mod dumping, præmier, eller subventioner fra lande, der ikke tilhører Det europæiske økonomiske Fællesskab (EFT 1968 I, L 93, s. 77), og artikel 11 i Rådets forordning (EØF) nr. 3017/79 af 20.12.1979 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det europæiske økonomiske Fællesskab (EFT 1979, L 339, s. 1)). Derved indgår den i et sammenhængende hele af antidumpingprocedurer og søger at sikre dette heles effektivitet.
26
På samme måde som den er en del af dette sammenhængende hele, oplyser forordningen, hvorved antidumpingtolden indføres, de interesserede parter og særligt importørerne, om de detaljer, der ligger til grund for de væsentlige faktiske omstændigheder og betragtninger, på grundlag af hvilke der er blevet indført midlertidige foranstaltninger, og giver dem mulighed for at fremsætte bemærkninger med henblik på at fastlægge de endelige foranstaltninger, der skal træffes (artikel 2 i den anfægtede forordning, jf. også artikel 19a og 20 i grundforordningen). Et sådant sammenhængende hele er så meget desto mere udtalt i betragtning af, at Kommissionen siden grundforordningens ikrafttræden i 2016 har vedtaget alle de retsakter, der tilsammen udgør antidumpingproceduren – fra meddelelsen om indledning til pålæggelsen af endelige told – mens endelig told tidligere blev indført af Rådet for Den Europæiske Union (jf. navnlig artikel 9 i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT 2009, L 343, s. 51)). I denne forbindelse bemærkes desuden, at 32. betragtning til grundforordningen henviser til »den heraf følgende logik [af midlertidige foranstaltninger] i forhold til vedtagelsen af de endelige foranstaltninger«. Herved adskiller de gældende regler i denne sag sig fra dem, der var gældende i den sag, der gav anledning til dom af 21. februar 1984, Allied Corporation m.fl. mod Kommissionen (239/82 og 275/82, EU:C:1984:68), som i øvrigt ikke er påberåbt af sagsøgeren til støtte for sine anbringender om, at den anfægtede forordning er anfægtelig, og hvori Domstolen tog stilling til grundlaget for de to anfægtede foreløbige forordninger, uden dog udtrykkeligt at tage stilling til anfægteligheden af disse forordninger, som ikke var blevet efterfulgt af vedtagelsen af en endelig forordning.
27
Det følger heraf, at den anfægtede forordning, for så vidt som den fastsætter en midlertidig antidumpingtold, ikke kan anses for at udgøre afslutningen på en procedure, der er forskellig fra den, der afsluttes ved fastsættelse af endelig told eller af manglende ansættelse af en sådan told. På samme måde som meddelelsen om indledning af antidumpingproceduren, som er nævnt i ovenstående præmis 23, betragtes som en forberedende retsakt i retspraksis, er den anfægtede forordning forberedende for de handlinger, der afslutter antidumpingproceduren og som sådanne er underlagt prøvelse (jf. i denne retning dom af 30.9.2003, Eurocoton m.fl. mod Rådet, C-76/01 P, EU:C:2003:511, præmis 72 og den deri nævnte retspraksis, samt analogt kendelse af 25.5.1998, Broome & Wellington mod Kommissionen, T-267/97, EU:T:1998:108, præmis 33, og dom af 17.12.2010, EWRIA m.fl. mod Kommissionen, T-369/08, EU:T:2010:549, præmis 37 og den deri nævnte retspraksis).
28
Desuden påvirker den anfægtede forordning ikke umiddelbart og uigenkaldeligt sagsøgerens retsstilling.
29
Artikel 2 i den anfægtede forordning indebærer nemlig ikke nogen pligt til at samarbejde i undersøgelsen og giver en simpel mulighed for interesserede parter, herunder importører, til at fremsætte bemærkninger eller blive hørt. Selv om denne bestemmelse anvender præsens indikativ, skal den læses i lyset af grundforordningens artikel 19a og 20 (jf. præmis 26 ovenfor) og således fortolkes således, at den begrænser sig til at skabe processuelle garantier til fordel for de berørte parter og kun at skabe normale virkninger af en akt, der er et led i en sagsbehandling, uden at påvirke sagsøgernes retsstilling ud over deres processuelle situation (jf. analogt kendelse af 14.3.1996, Dysan Magnetics og Review Magnetics mod Kommissionen, T-134/95, EU:T:1996:38, præmis 27, og af 15.3.2019, Silgan Closures og Silgan Holdings mod Kommissionen, T-410/18, EU:T:2019:166, præmis 17 og 19 og den deri nævnte retspraksis).
30
Den anfægtede forordning pålægger endvidere hverken importører som sagsøgeren eller de øvrige berørte erhvervsdrivende nogen forpligtelse til at ændre eller genoverveje deres handelspraksis (jf. analogt dom af 11.11.1981, IBM mod Kommissionen, 60/81, EU:C:1981:264, præmis 19, og kendelse af 10.12.1996, Söktas mod Kommissionen, T-75/96, EU:T:1996:183, præmis 41). Navnlig er prisstigningen og problemerne med tilgængeligheden af den pågældende vare samt de tilsvarende forsinkelser i deres levering, som sagsøgeren har påberåbt sig, selv hvis disse forhold måtte anses for godtgjort, kun faktuelle og økonomiske konsekvenser af den anfægtede forordning, som ikke kan anses for at udgøre bindende virkninger, der ændrer sagsøgerens retlige situation.
31
Selv om det må anerkendes, at artikel 1 i den anfægtede forordning pålægger antidumpingtold, er denne told desuden pr. definition foreløbig og skal ikke på nuværende tidspunkt betales af importørerne. Den eventuelle inddrivelse heraf vil først blive besluttet senere på tidspunktet for afslutningen af antidumpingproceduren i overensstemmelse med grundforordningens artikel 10, stk. 2. De skadevirkninger, som sagsøgeren har tillagt den anfægtede forordning, og som er anført i ovennævnte præmis 30, skyldes således under alle omstændigheder kun en foregribelse fra de økonomiske aktørers side af de økonomiske virkninger, som en faktisk pålæggelse af antidumpingtold – hvis den pålægges i henhold til den endelige forordning vedtaget ved afslutningen af antidumpingproceduren – kan medføre. Sådanne virkninger ville således, selv om de var indtrådt, ikke umiddelbart og uigenkaldeligt være resultatet af den anfægtede forordning.
32
Den anfægtede forordning pålægger derfor ikke en forpligtelse, der har umiddelbare og uoprettelige virkninger.
33
Den omstændighed, at den anfægtede forordnings artikel 1, stk. 4, ligeledes bestemmer, at importen af det pågældende produkt til Unionen er betinget af, at der stilles en sikkerhed svarende til den midlertidige told, gør det ikke muligt at udlede, at den anfægtede forordning er anfægtelig. Denne forpligtelse til at stille sikkerhed for at importere det pågældende produkt i den anfægtede forordnings gyldighedsperiode, selv om den er ledsaget af sanktioner, sådan som sagsøgeren har gjort gældende, har til formål at sikre betaling af told i tilfælde af, at det i sidste ende vil blive besluttet, at der skal pålægges told, og er derfor afhængig af denne betalingsforpligtelse, som først efterfølgende vil blive besluttet og pålagt. Det følger således af fast retspraksis, at når de beløb, der er stillet i sikkerhed ved den foreløbige antidumpingtold, opkræves fuldt ud i kraft af en endelig forordning, kan der ikke påberåbes nogen selvstændig retsvirkning som følge af den foreløbige forordning, idet den endelige forordning erstatter denne med tilbagevirkende kraft til den foreløbige forordnings ikrafttræden (kendelse af 30.6.1998, BSC Footwear Supplies m.fl. mod Kommissionen, T-73/97, EU:T:1998:147, præmis 13, af 11.1.2013, Charron Inox og Almet mod Kommissionen og Rådet, T-445/11 og T-88/12, ikke trykt i Sml., EU:T:2013:4, præmis 30, og af 10.11.2014, DelSolar (Wujiang) mod Kommissionen, T-320/13, ikke trykt i Sml., EU:T:2014:969, præmis 56).
34
Det er ganske vist ligeledes blevet fastslået, at i det tilfælde – som også er situationen i den foreliggende sag (jf. artikel 1, stk. 2, i den anfægtede forordning, gengivet i præmis 7 ovenfor, og artikel 1, stk. 2, i den endelige forordning, gengivet i præmis 9 ovenfor) – hvor en del af de beløb, der stilles som sikkerhed i henhold til forordningen om indførelse af den midlertidige told, bliver frigivet, fordi satsen for den fastsatte endelige told er lavere end satsen for den midlertidige told, vil der kunne konstateres mulige selvstændige eller uafhængige virkninger, der kun kan tilskrives forordningen om indførelse af den midlertidige antidumpingtold efter ikrafttrædelsen af forordningen om indførelse af en endelig antidumpingtold, og som ikke er gentaget i sidstnævnte (dom af 11.7.1990, Neotype Techmashexport mod Kommissionen og Rådet, C-305/86 og C-160/87, EU:C:1990:295, præmis 15, kendelse af 30.6.1998, BSC Footwear Supplies m.fl. mod Kommissionen, T-73/97, EU:T:1998:147, præmis 15, og af 11.1.2013, Charron Inox og Almet mod Kommissionen og Rådet, T-445/11 og T-88/12, ikke trykt i Sml., EU:T:2013:4, præmis 30). Unionens retsinstanser har imidlertid taget stilling hertil ved at tage hensyn til den efterfølgende vedtagelse af en endelig forordning i forbindelse med vurderingen af den særskilte betingelse om søgsmålsinteresse, som skal fortsætte ud over indgivelsen af stævningen, og hvis beståen vurderes, når retten træffer sin afgørelse (jf. dom af 28.5.2013, Abdulrahim mod Rådet og Kommissionen, C-239/12 P, EU:C:2013:331, præmis 61 og den deri nævnte retspraksis), og ikke i forbindelse med vurderingen af den betingelse om formaliteten, der er omhandlet i den foreliggende sag, som vurderes på tidspunktet for indleveringen af stævningen (jf. dom af 22.6.2016, Whirlpool Europe mod Kommissionen, T-118/13, EU:T:2016:365, præmis 49 og den deri nævnte retspraksis). Denne retspraksis bekræfter således, sammen med betragtningerne i ovenstående præmis 33, at forpligtelsen til at stille sikkerhed til dækning af den midlertidige told ikke har selvstændige og uigenkaldelige retsvirkninger på tidspunktet for vurderingen af, om sagen kan antages til realitetsbehandling, idet sådanne virkningers opståen afhænger af det indgreb og det indhold, der fremgår af den endelige forordning, der vedtages efterfølgende.
35
Det følger heraf, at på det tidspunkt, hvor nærværende sag blev anlagt, og hvor antidumpingproceduren endnu ikke var afsluttet, også udgør det tidspunkt, hvor sagens formalitet skal vurderes (jf. præmis 34 ovenfor), hvorfor forpligtelsen til at stille sikkerhed til dækning af den midlertidige told ikke kan anses for at have givet selvstændige og uigenkaldelige retsvirkninger.
36
Forpligtelsen til at stille sikkerhed adskiller sig således fra den suspensionsforpligtelse, som er knyttet til beslutninger om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure på statsstøtteområde, som ifølge fast retspraksis anses for at kunne udgøre anfægtelige retsakter (dom af 30.6.1992, Spanien mod Kommissionen, C-312/90, EU:C:1992:282, præmis 21-24, af 24.10.2013, Deutsche Post mod Kommissionen, C-77/12 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2013:695, præmis 51-55, og af 9.9.2009, Diputación Foral de Álava m.fl. mod Kommissionen, T-30/01 – T-32/01 og T-86/02 – T-88/02, EU:T:2009:314, præmis 350). Denne suspensionsforpligtelse pålægges fra denne beslutnings ikrafttræden og forhindrer gennemførelsen af den pågældende støtteforanstaltning indtil vedtagelsen af beslutningen om at afslutte den formelle undersøgelsesprocedure, uagtet udfaldet af denne beslutning, og uden at denne beslutning kan ændre denne suspensionsperiode.
37
Desuden ville det være uforeneligt med god forvaltningsskik og den institutionelle ligevægt at fastslå, at en foreløbig forordning udgør en anfægtelig retsakt. Såfremt nærværende sag kunne antages til realitetsbehandling, ville Retten skulle tage stilling til anbringender, der oftest ligner dem, der er fremført til støtte for søgsmålet mod en endelig forordning, hvilket i øvrigt er tilfældet i den foreliggende sag, mens Kommissionen i mellemtiden har taget endelig stilling til de spørgsmål, der rejses ved disse anbringender, under hensyntagen til de yderligere oplysninger, der er indsamlet under proceduren efter vedtagelsen af den foreløbige forordning. Ud over den forveksling, der således ville opstå mellem den administrative og den retslige fase, hvilket Kommissionen med rette har påpeget, samt vanskelighederne for Retten, der ville skulle tage stilling til konstateringerne vedrørende eksistensen af dumping og den foreløbige fastsættelse af satsen for denne, alt imens disse konstateringer og denne sats, i givet fald efterfølgende ville være blevet ændret som en del af Kommissionens endelige vurdering, er det også vigtigt at understrege de lakuner i retsbeskyttelsen, der ville opstå som følge af en retssag om prøvelse af den foreløbige forordning. I det omfang den endelige vurdering foretages på grundlag af oplysninger, der er delvist forskellige fra dem, der vil være blevet taget i betragtning under den midlertidige forordning, ville en eventuel annullation af den foreløbige forordning nemlig ikke nødvendigvis indebære en forpligtelse for Kommissionen til at drage konsekvenserne af en annullationsdom vedrørende den endelige forordning i henhold til artikel 266 TEUF, således at en part, der føler sig forurettet over den foreløbige forordning, også ville være nødt til at anlægge sag til prøvelse af den endelige forordning for at sikre en effektiv og fuldstændig genopretning af sin situation (jf. i denne retning og analogt dom af 11.11.1981, IBM mod Kommissionen, 60/81, EU:C:1981:264, præmis 20, og kendelse af 14.4.2015, SolarWorld og Solsonica mod Kommissionen, T-393/13, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:211, præmis 66-69).
38
Det skal imidlertid understreges, at afvisningen af nærværende søgsmål ikke er ensbetydende med at fratage sagsøgeren den retsbeskyttelse, som denne har ret til. Det er fortsat muligt for sagsøgeren, hvis denne mener, at det er begrundet at anlægge et erstatningssøgsmål i henhold til artikel 268 TEUF under påberåbelse af den ulovlighed, som den foreløbige forordning angiveligt er behæftet med, og som den påberåbte sig til støtte for denne sag, og at anmode om erstatning for den skade, der angiveligt er lidt, bestående af omkostningerne i forbindelse med sikkerhedsstillelse svarende til de beløb, der endeligt frigives ved den endelige forordning (jf. i denne retning dom af 24.10.2000, Fresh Marine mod Kommissionen, T-178/98, EU:T:2000:240, præmis 45-52, og kendelse af 14.4.2015, SolarWorld og Solsonica mod Kommissionen, T-393/13, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:211, præmis 51 og 52 og den deri nævnte retspraksis).
39
Det følger af det ovenstående, at den anfægtede forordning er en forberedende retsakt, der er vedtaget under antidumpingproceduren, og som derfor ikke kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål.
40
Det kan yderligere tilføjes, at selv hvis det antages, at den anfægtede forordning er en anfægtelig retsakt, må det i den foreliggende sag fastslås, at sagsøgeren har mistet sin søgsmålsinteresse i at nedlægge påstand om annullation efter vedtagelsen af den endelige forordning.
41
Det følger af fast retspraksis, at en sagsøgers søgsmålsinteresse for så vidt angår sagens genstand skal foreligge på tidspunktet for sagens anlæggelse, idet sagen i modsat fald afvises, og at sagens genstand skal bestå indtil retsafgørelsen, idet det i modsat fald findes ufornødent at træffe afgørelse, hvilket forudsætter, at søgsmålet med sit resultat kan bibringe parten en fordel (jf. dom af 28.5.2013, Abdulrahim mod Rådet og Kommissionen, C-239/12 P, EU:C:2013:331, præmis 61 og den deri nævnte retspraksis). Navnlig i tilfælde af vedtagelsen af en endelig forordning under annullationssøgsmålet vedrørende en foreløbige forordning som den, der er omhandlet i denne sag (jf. præmis 8, 9 og 12 ovenfor), har både Retten og Domstolen helt fast fastslået, at sagsøgerne principielt ikke længere har nogen interesse i at anfægte den foreløbige forordning (dom af 5.10.1988, Brother Industries mod Kommissionen, 56/85, EU:C:1988:463, præmis 6, kendelse af 10.3.2016, SolarWorld mod Kommissionen, C-312/15 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2016:162, præmis 25, og af 11.1.2013, Charron Inox og Almet mod Kommissionen og Rådet, T-445/11 og T-88/12, ikke trykt i Sml., EU:T:2013:4, præmis 30).
42
Det er ganske vist blevet anerkendt, at en sagsøger ud over en interesse i at anlægge erstatningssøgsmål kunne begrunde en interesse i at anmode om annullation af en forordning om indførelse af midlertidig told på trods af vedtagelsen af en forordning om fastsættelse af den endelige told, men kun for så vidt angår de beløb, der er stillet sikkerhed for i henhold til forordningen om indførelse af den midlertidige told og frigivet, fordi satsen for den endelige told viste sig at være lavere end satsen for den midlertidige told, som det er tilfældet i denne sag (jf. præmis 34 ovenfor), og i det omfang, at der er lidt et tab som følge af sikkerhedsstillelsen (jf. i denne retning dom af 11.7.1990, Neotype Techmashexport mod Kommissionen og Rådet, C-305/86 og C-160/87, EU:C:1990:295, præmis 15, og kendelse af 11.1.2013, Charron Inox og Almet mod Kommissionen og Rådet, T-445/11 og T-88/12, ikke trykt i Sml., EU:T:2013:4, præmis 30). Uden at gå så vidt som til at kræve en nøjagtig opgørelse af den pågældende skade på samme måde som den, der kræves i forbindelse med et erstatningskrav, er det dog nødvendigt at sikre, at den nævnte skade faktisk er lidt, henset til de ovennævnte vanskeligheder i forhold til god retspleje, bl.a. som følge af behandlingen af en stævning indgivet til prøvelse af en foreløbig forordning, når der også er indgivet en stævning til prøvelse af den endelige forordning (jf. præmis 37 ovenfor).
43
I den foreliggende sag har sagsøgeren imidlertid ikke givet nogen oplysninger om, og a fortiori ikke godtgjort, at sagsøgeren faktisk har foretaget import og stillet de tilknyttede sikkerhedsstillelser i den foreløbige forordnings anvendelsesperiode fra den 14. oktober 2020 til den 31. marts 2021. Sagsøgeren har i det væsentlige begrænset sig til på en generel og upræcis måde at nævne omkostningerne forbundet med en sikkerhedsstillelse, hvis hypotetiske karakter bevidnes af de pågældende garanters manglende nøjagtighed – der er blot generelt nævnt en bank eller et forsikringsselskab – og ved fraværet af oplysninger om beløb. A fortiori er der ikke givet nærmere oplysninger om omkostningerne forbundet med den del af sikkerhedsstillelsen, der specifikt sigter på at dække den told, der er frigivet ved den endelige forordning.
44
Sagsøgeren kan følgelig ikke anses for at have godtgjort sin interesse i at føre nærværende sag trods vedtagelsen af den endelige forordning.
45
Det følger af det ovenstående, at denne sag skal afvises, og at det under alle omstændigheder ikke længere er fornødent at træffe afgørelse heri.
46
Under disse omstændigheder er det ikke længere fornødent at tage stilling til Parlamentets anmodning om intervention eller om sagsøgerens accessoriske anmodning om fremlæggelse af dokumenter (jf. præmis 14 ovenfor).
Sagsomkostninger
47
I henhold til procesreglementets artikel 134, stk. 1, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom. Da sagsøgeren har tabt sagen, bør det pålægges denne at bære sine egne omkostninger og at betale Kommissionens omkostninger i overensstemmelse med dennes påstand herom.
48
I henhold til procesreglementets artikel 144, stk. 10, bærer Parlamentet, sagsøgeren og Kommissionen i øvrigt deres egne omkostninger i forbindelse med anmodning om intervention.
På grundlag af disse præmisser
bestemmer
RETTEN (Fjerde Afdeling):
1)
Sagen afvises.
2)
Airoldi Metalli SpA bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.
3)
Europa-Parlamentet, Airoldi Metalli og Kommissionen bærer hver deres egne omkostninger i forbindelse med anmodningerne om intervention.
Således bestemt i Luxembourg den 30. november 2021.
E. Coulon
Justitssekretær
S. Gervasoni
Afdelingsformand
(
*1
) – Processprog: engelsk.