61994C0059
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
F.G. JACOBS
fremsat den 16. marts 1995 (
*1
)
1.
Sagsøgerne i hovedsagerne, selskabet Pardo & Fils og Cárnicas SARL (herefter »Pardo« og »Cárnicas«), er franske toldklareringsselskaber. I 1988 og 1989 indførte de større mængder sangria til Frankrig for deres respektive spanske kunder. Jeg skal bemærke, at toldforbindelserne mellem Spanien og de øvrige medlemsstater på daværende tidspunkt var reguleret af de overgangsbestemmelser, som var vedtaget ved Spaniens tiltrædelse af De Europæiske Fællesskaber. Som følge heraf skulle der fortsat erlægges told for visse varer i samhandelen mellem Spanien og de øvrige medlemsstater i Fællesskabet.
2.
Sagsøgerne anmeldte varerne til de franske toldmyndigheder under position 2205 i den kombinerede nomenklatur, som vedrører »vermouth og anden vin af friske druer, tilsat aromatiske planter eller aromastoffer«. De franske toldmyndigheder bestred imidlertid denne tarifering og fastholdt, at den korrekte tarifering af sangria var position 2206, som vedrører »andre gærede drikkevarer (f.eks. cider, pærevin og mjød)«, hvoraf der opkræves en højere told. Uenigheden herom medførte, at der blev anlagt sag ved de franske domstole, og at Cour d'appel de Pau forelagde Domstolen et præjudicielt spørgsmål. Det præjudicielle spørgsmål lyder således:
»Skal en drikkevare, som benævnes sangria, der er fremstillet på grundlag af mere end 50% vin af friske druer (position 2204) tariferes under position 2205 eller position 2206 i den fælles toldtarif?«
3.
Den kombinerede nomenklatur til den fælles toldtarif blev fastlagt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (
1
). Ifølge denne forordnings artikel 12 vedtager Kommissionen hvert år en forordning indeholdende »en fuldstændig udgave af den kombinerede nomenklatur sammen med de tilhørende autonome og bundne toldsatser, således som den følger af de foranstaltninger, som er vedtaget af Rådet eller Kommissionen«. I den periode, hvorunder de omtvistede indførsler fandt sted, var de gældende affattelser af den kombinerede nomenklatur indeholdt i den oprindelige forordning nr. 2658/87 og i bilag I til Kommissionens forordning (EØF) nr. 3174/88 af 21. september 1988 (
2
). De heri for sagen relevante positioner har samme ordlyd i de to forordninger.
4.
Som Domstolen gentagne gange har fastslået, må det afgørende kriterium for tarifering af varer søges i disses objektive karakteristika og egenskaber, som disse er beskrevet i positionerne og underpositionerne i den kombinerede nomenklatur samt i bestemmelserne til dennes afsnit og kapitler (
3
).
5.
Forelæggelseskendelserne indeholder ikke mange oplysninger om de omhandlede varers objektive kendetegn og egenskaber bortset fra en angivelse af, at varerne er drikkevarer af den type, der benævnes sangria, og som indeholder mere end 50% vin af friske druer. Den franske regerings indlæg indeholder yderligere oplysninger herom, idet det heri angives, at ingen af parterne tilsyneladende bestrider de analyser, som er foretaget af »commission de conciliation et d'expertise douanière«, hvorefter det produkt, som blev indført under betegnelsen sangria, bestod af en blanding af vin, vand, sukker og frugtekstrakt. Den franske regering har endvidere angivet, at produktet indeholdt mellem 30 og 36% vand, og at dets alkoholindhold udgjorde 6,97%.
6.
I den ordbog, som udgives af Real Academia Española, er sangria defineret som en læskedrik, der består af vand og vin med sukker og citron og visse andre produkter, der er tilsat. Artikel 2, stk. 3, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 1601/91 af 10. juni 1991 om almindelige regler for definition, betegnelse og præsentation af aromatiserede vine, aromatiserede vinbaserede drikkevarer og aromatiserede cocktails af vinprodukter (
4
) indeholder en i det væsentlige tilsvarende, men noget mere udførlig definition af sangria. Ifølge denne bestemmelse er sangria en »drikkevare, fremstillet på basis af vin, aromatiseret ved tilsætning af ekstrakter af citrusfrugter eller naturlige essenser heraf, med eller uden saft af disse frugter, med eventuel tilsætning af krydderier, sødet og tilsat CO2 og med et virkeligt alkoholindhold udtrykt i volumen på under 12%«. Ifølge forordningens artikel 4, stk. 2, er det tilladt at tilsætte vand, såfremt dette ikke ændrer drikkevarens karakter. Selv om denne forordning endnu ikke var i kraft på tidspunktet for indførslen af de omhandlede varer, kan den dog indirekte have relevans på et punkt. Det skal jeg senere komme tilbage til (se nedenfor, punkt 11).
7.
Der er ingen tvivl om, at sangria ville henhøre under position 2205 i den kombinerede nomenklatur, hvis ikke den indeholdt vand eller sukker. Produktet ville i så fald fuldstændigt svare til varebeskrivelsen »vermouth og anden vin af friske druer, tilsat aromatiske planter eller aromastoffer«. Spørgsmålet er derfor, om denne tarifering berøres af, at produktet er tilsat vand og sukker. Vedrørende dette punkt skal jeg henvise til de almindelige tariferingsbestemmelser vedrørende den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i afsnit I, punkt A, i første del af det bilag, hvori den kombinerede nomenklatur er indeholdt. Bestemmelse 2.b) har følgende ordlyd:
»Når et bestemt materiale nævnes i en positionstekst, henhører materialet under positionen såvel i ren tilstand som blandet med eller i forbindelse med andre materialer. Når varer fremstillet af et bestemt materiale nævnes, tages der herved sigte på varer fremstillet såvel helt som delvist af det pågældende materiale. Den nærmere fremgangsmåde ved tariferingen af blandinger og af sammensatte varer er angivet i punkt 3 nedenfor.«
8.
Punkt 3 i de almindelige tariferingsbestemmelser lyder således:
»Såfremt varer ved anvendelse af ovennævnte punkt 2.b) eller af andre årsager kan henføres under to eller flere positioner, afgøres tariferingen efter følgende regler:
a)
Den position, der har den mest specificerede varebeskrivelse, skal foretrækkes for positioner med en mere almindelig varebeskrivelse. Såfremt to eller flere positioner hver for sig kun nævner en del af de materialer, som indgår i blandinger eller sammensatte varer, eller en del af varer i sæt til detailsalg, betragtes disse positioner som lige specificerede for disse varer, selv om en af dem giver en mere fuldstændig eller præcis beskrivelse af varerne.
b)
Når den foran under punkt a) nævnte regel ikke kan anvendes ved tariferingen af blandinger eller sammensatte varer, bestående af forskellige materialer eller forskellige bestanddele, eller af varer i sæt til detailsalg, tariferes de pågældende varer, som om de bestod af det materiale eller den bestanddel, der er karaktergivende, for så vidt udøvelsen af et skøn herover forekommer mulig.
c)
Når hverken den foran under a) eller den foran under b) angivne regel kan anvendes ved tariferingen, henføres varen under den position, som har det højeste nummer blandt de positioner, der i lige grad kan komme i betragtning.«
9.
Det følger af punkt 3.b) i de almindelige tariferingsbestemmelser, at tariferingen af sangria afhænger af det materiale eller de bestanddele, som er karaktergivende. Hvad angår en sangria, som indeholder mere end 50% vin af friske druer, må det efter min opfattelse i princippet være selve denne vin og den frugtekstrakt, som vinen er aromatiseret med, der udgør det materiale, der er karaktergivende for sangriaen. Vand og sukker kan ikke, medmindre det tilsættes i meget store mængder, ændre denne drikkevares karaktergivende bestanddele. Vand kan ikke have en sådan virkning på grund af sin neutrale karakter. En whisky f.eks. ophører ikke med at være whisky, blot fordi den tilsættes vand. Det samme gælder for sukker. Den omstændighed, at der i visse rimelige mængder tilsættes sukker eller et hvilket som helst andet sødemiddel, kan ikke ændre drikkevarens karaktergivende bestanddel i hvert ikke med den følge, at den må tariferes under en anden position i den kombinerede nomenklatur. Vermouth f.eks. bliver ikke til cider eller pærevin, blot fordi den tilsættes sukker. Den bliver derimod til sødet vermouth.
10.
Det følger af det anførte, at sangria af den nævnte type henhører under position 2205. Denne tarifering bekræftes af de forklarende bemærkninger til den kombinerede nomenklatur, som er udstedt af Kommissionen, og hvorefter position 2205 bl.a. omfatter drikkevarer, der benævnes sangria, som er fremstillet på basis af vin, og som f.eks. er aromatiseret med citron eller appelsin. Tariferingen bekræftes yderligere af Toldsamarbejdsrådets forklarende bemærkninger, der kan benyttes som hjælp ved fortolkningen af den kombinerede nomenklatur (
5
). Ifølge disse forklarende bemærkninger til position 2204 er »drikkevarer, fremstillet på basis af vin, henhørende under position 2205«, ikke omfattet af position 2204. Udtrykket »på basis af vin« indicerer, at de drikkevarer, som er omfattet af position 2205, kan indeholde en vis mængde anden væske end vin og navnlig vand. På samme måde er ifølge de forklarende bemærkninger til position 2208 »vermouth og andre aperitiffer på basis af vin af friske druer (position 2205)« udelukket fra denne position.
11.
Der findes yderligere støtte for dette synspunkt i to forordninger, som er vedtaget efter de i sagen omhandlede indførsler, nemlig førnævnte forordning nr. 1601/91 og Kommissionens forordning (EØF) nr. 2593/93 af 21. september 1993 om ændring af bilag I til forordning (EØF) nr. 2658/87 (
6
). Den definition af sangria, som er indeholdt i førstnævnte forordning (se ovenfor under punkt 6), har ikke direkte relevans for sagen, fordi — rent bortset fra, at forordningen tidsmæssigt ikke kan finde anvendelse — formålet med definitionen ikke er at fastslå betydningen af den formulering, der anvendes i den kombinerede nomenklatur, men blot at fastslå hvilke produkter der lovligt kan betegnes som sangria. Dette fremgår klart af artikel 6, hvorefter de betegnelser, som er nævnt i artilden, kun må anvendes på de drikkevarer, der er defineret i denne bestemmelse. Jeg skal dog bemærke, at det ifølge artikel 4, stk. 2, er tilladt at tilsætte vand til alle de drikkevarer, som er nævnt i forordningen — dvs. også vermouth, som er defineret i artikel 2, stk. 2, litra a) — såfremt det tilsatte vand ikke ændrer drikkevarens karakter. Det er derfor klart, at fællesskabslovgiver har lagt til grund — i hvert fald i 1991 — at tilsætningen af vand ikke i sig selv gør vermouth til en anden type drikkevare. Udstederne af forordningen udtrykte her blot et logisk synspunkt, som også havde gyldighed på det tidspunkt, da de i sagen omhandlede indførsler fandt sted.
12.
Hvad angår forordning nr. 2593/93 indsættes der ved forordningens artikel 1 en yderligere »supplerende bestemmelse« i kapitel 22 i den kombinerede nomenklatur, hvori det hedder:
»Pos. 2205 omfatter kun vermouth og anden vin af friske druer, tilsat aromatiske planter eller aromastoffer, med et virkeligt alkoholindhold på 7% vol. eller derover.«
Hvis forordning nr. 2593/93 havde været i kraft på det i sagen relevante tidspunkt, kunne de omhandlede varer tilsyneladende ikke have været tariferet under position 2205, da deres alkoholindhold ifølge de af den franske regering omtalte analyser var lidt mindre end 7% vol. Heldigvis for sagsøgerne i hovedsagen kan denne forordning dog ikke have tilbagevirkende gyldighed, hvilket klart fremgår af Domstolens dom i sagen Biegi (
7
), hvori Domstolen fastslog, at »en forordning, som fastlægger betingelserne for tarifering under en position eller underposition, er retsstiftende og kan ikke have tilbagevirkende gyldighed« (
8
). Jeg skal dog bemærke, at anden betragtning til forordning nr. 2593/93 indeholder følgende udtalelse:
»For at sikre en ensartet anvendelse af den kombinerede nomenklatur bør der fastsættes bestemmelser om tariferingen af vermouth og anden vin af friske druer, tilsat aromatiske planter eller aromastoffer henhørende under position 2205; den aromatiserede vin kan bl.a. tilsættes ret store mængder væske, såsom frugtsaft, sirup og vand, og det kan derfor være vanskeligt at skelne mellem dem og blandinger af gærede drikkevarer med ikke-alkoholholdige drikkevarer under position 2206 ...«
Denne udtalelse giver yderligere støtte főidet synspunkt, at tilsætningen af vand ikke i sig selv kan medføre, at en aromatiseret vin falder uden for position 2205. I den henseende må udtalelsen anses for udelukkende at være retskonstaterende og dermed for også at have relevans for omstændigheder, der er indtruffet før forordningens vedtagelse. Det samme kan naturligvis ikke siges hvad angår fastsættelsen af et minimalt alkoholindhold.
13.
Den franske regering har i sit indlæg henvist til en tariferingsafgørelse, som er godkendt af Nomenklaturudvalget for Den Fælles Toldtarif, og hvorefter en mousserende drikkevare, som indeholder vin (ca. 40%), sukkersirup (ca. 10%), naturlige aromastoffer (ca. 2%), små mængder potassium sorbat og citronsyre samt vand, skal tariferes under position 2207 (hvilket i den tidligere version af den kombinerede nomenklatur svarede til den nuværende position 2206) (
9
). Uanset hvilken betydning der bør tillægges denne afgørelse, kan den efter min opfattelse ikke påvirke tariferingen af de her i sagen omhandlede varer. Jeg skal herom blot bemærke, at den af Pardo og Camicas importerede sangria indeholder en betydeligt større procentdel vin.
Forslag til afgørelse
14.
Jeg er følgelig af den opfattelse, at det spørgsmål, som Cour d'appel de Pau har forelagt Domstolen, bør besvares således.
»Udtrykket ’vermouth og anden vin af friske druer, tilsat aromatiske planter eller aromastoffer’ i position 2205 i den kombinerede nomenklatur til den fælles toldtarif i de affattelser heraf, som er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 og bilag I til Kommissionens forordning (EØF) nr. 3174/88 skal fortolkes således, at det omfatter en drikkevare, der benævnes ’sangria’, og som består af mere end 50% vin af friske druer samt af vand, sukker og frugtekstrakt.«
(
*1
) – Originalsprog: engelsk.
(
1
) – EFT L 256, s. 1.
(
2
) – EFT L 298, s. 1.
(
3
) – Se f.eks. dom af 7.5.1991, sag C-120/90, Post, Sml. I, s. 2391, præmis 11.
(
4
) – EFT L 149, s. 1.
(
5
) – Se f.eks. dom af 18.9.1990, sag C-265/89, Vismands Nederland, Sml. I, s. 3411, præmis 18.
(
6
) – EFT L 238, s. 18.
(
7
) – Dom af 28.3.1979, sag 158/78, Sml. s. 1103.
(
8
) – Se samme doms præmis 11.
(
9
) – EFT 1987 C 222, s. 2.