62011CC0049
PAOLO MENGOZZI
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2012. március 6. (
1
)
C-49/11. sz. ügy
Content Services Ltd
kontra
Bundesarbeitskammer
(Az Oberlandesgericht Wien [Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Fogyasztóvédelem — Távollévők között kötött szerződések — 97/7/EK irányelv — 5. cikk — Információk, amelyeket a fogyasztónak »tartós hordozófelületen« kell »megkapnia« — Egy weboldalon rendelkezésre álló és a fogyasztó számára hyperlinken keresztül hozzáférhető információk”
1.
A jelen ügy, amelynek alapját az Oberlandesgericht Wien által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem képezi, lehetőséget nyújt a Bíróság számára annak pontosítására, hogy a távollévők között kötött szerződéseket kötő fogyasztóknak milyen módon kell megkapniuk az uniós jog és a jelen esetben különösen a 97/7/EK irányelv (
2
) (a továbbiakban: irányelv) által előírt információkat. Az irányelv közelebbről akként rendelkezik 5. cikkében, hogy távollévők között kötött szerződések megkötését követően a fogyasztónak „meg kell kapnia” bizonyos információk megerősítését „tartós hordozófelületen”. A kérdést előterjesztő bíróság által felvetett probléma az, hogy a fogyasztóval tartós hordozófelületen közölt információknak kell-e tekinteni azon információkat, amelyek az eladó honlapján állnak rendelkezésre, és amelyekhez a fogyasztók a szerződés megkötésének pillanatában megjelenő linkre kattintva férhetnek hozzá.
I – Jogszabályi háttér
2.
A 97/7/EK irányelv egy sor minimumrendelkezést (
3
) tartalmaz, amelyek célja a fogyasztó védelme a távollévők között kötött szerződések területén.
3.
Az irányelv 4. cikke előírja, hogy a távollévők között kötött szerződés megkötése előtt kellő időben a fogyasztó rendelkezésére kell bocsátani (
4
) számos információt: ezek különösen a szállító személyazonosságára, az értékesített áruk vagy szolgáltatások lényeges tulajdonságaira, az árra, a szállítás költségeire, a fizetés feltételeire és az elállási jog meglétére vonatkoznak.
4.
Az 5. cikk az „A rendelkezésre bocsátott információk írásbeli megerősítése” címet viseli, és megjelöli, hogy mely információkat kell a fogyasztónak (újból) „tartós hordozófelületen” megkapnia a szerződés végrehajtása során. A rendelkezés szövege az alábbi:
(1)   A fogyasztónak írásban vagy más, olyan tartós hordozófelületen, amely a rendelkezésére áll és amelyhez hozzáférhet, meg kell kapnia a 4. cikk (1) bekezdés a)–f) pontjában felsorolt információkat a szerződés végrehajtása során megfelelő időben, és olyan esetekben, amikor a szállítás nem a feleken kívülállók részére történik, legkésőbb a szállítás időpontjában, amennyiben a szerződés megkötését megelőzően nem közölték már ezeket az információkat a fogyasztóval írásban vagy más, olyan tartós hordozófelületen, amely a rendelkezésére áll és amelyhez hozzáférhet.
– […]
(2)   Az (1) bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók az olyan szolgáltatásokra, amelyek megvalósítása valamilyen távközlő eszköz alkalmazásával történik, ha ezeket a szolgáltatásokat csak egyetlen alkalommal nyújtják, és a számlázást a távközlő eszköz üzemeltetője végzi. Mégis mindenesetre biztosítani kell, hogy a fogyasztó megismerhesse a szállító telephelyének földrajzi címét, ahová benyújthatja kifogásait”.
5.
Az irányelv nem tartalmazza a „tartós hordozófelület” meghatározását. E fogalmat ugyanakkor az uniós jogalkotó más jogszabályi szövegekben (
5
) meghatározta. Itt a legfontosabbakat mutatom be.
6.
A 2002/65/EK irányelv (
6
) 2. cikke f) pontjának értelmében a tartós adathordozó „olyan eszköz, amely lehetővé teszi a fogyasztó számára a személyesen neki címzett adatoknak a jövőben is hozzáférhető módon és az adat céljának megfelelő ideig történő tárolását, valamint a tárolt adatok változatlan formában történő megjelenítését”.
7.
A 2002/92/EK irányelv (
7
) 2. cikkének 12. pontja értelmében tartós adathordozó „bármely olyan eszköz, amely lehetővé teszi az ügyfél számára a személyesen neki címzett információk tárolását olyan formában, hogy azok az információ céljainak megfelelő ideig hozzáférhetők legyenek, valamint lehetővé teszi a tárolt információ változatlan formában történő reprodukálását”. Ugyanezen rendelkezés pontosítja továbbá a következő bekezdésben, hogy tartós adathordozók „különösen a hajlékonylemezek (floppy), a CD-ROM-ok, a DVD-k és a személyi számítógépek merevlemezei, amelyeken az elektronikus levelezési anyagokat tárolják, azonban nem ilyenek az internetes weboldalak, kivéve ha ezek megfelelnek az első bekezdésben meghatározott követelményeknek”.
8.
Végezetül az új, 2011/83/EU irányelv, (
8
) amely a jövőben a 97/7/EK irányelv helyébe is lép majd, a 2. cikkének 10. pontjában a tartós adathordozót akként határozza meg, hogy az „bármely olyan eszköz, amely lehetővé teszi a fogyasztó vagy a kereskedő számára a személyesen neki címzett adatoknak a jövőben is hozzáférhető módon és az adat céljának megfelelő ideig történő tárolását, valamint a tárolt adatok változatlan formában történő megjelenítését”. Ugyanezen irányelv (23) preambulumbekezdésében rámutat, hogy a tartós adathordozóknak „lehetővé kell tenniük a fogyasztó számára az adattárolást mindaddig, amíg […] érdekei védelmének érdekében szükségesnek tartja”, továbbá hogy az „ilyen adathordozók közé sorolandók különösen a papír, az USB-kulcsok, a CD-ROM-ok, a DVD-k, a memóriakártyák vagy a számítógépek merevlemezei, illetve az elektronikus levelek”.
II – Tényállás, alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
9.
A Content Services társaság az opendownload.de német nyelvű internetes honlap üzemeltetője. Ehhez a honlaphoz az Ausztriában lévő internethasználók hozzáférnek, és szolgáltatásait ők is használhatják. Olyan honlapról van szó, amelyen keresztül ingyenes szoftvert vagy fizetős szoftver próbaverzióját lehet letölteni. Az ügy irataiból az következik ugyanakkor, hogy a társaság szervere a letöltendő fájlt nem tárolja, csupán átirányítja a felhasználókat a programgyártók hivatalos honlapjaira. Más szóval az opendownload.de honlap a neten szabadon rendelkezésre álló programokra mutató linkek gyűjteménye.
10.
A honlap használatához, vagyis különféle programoknak az opendownload.de oldalon megtalálható linkek felhasználása által történő letöltéséhez bérlet megvásárlására van szükség, amelynek költsége az alapeljárás tényállása megvalósulásának idején évi 96 euró volt. A szerződés megkötése online történik, úgy, hogy az ügyfél kitölt egy interaktív weboldalt, amelyben kijelenti különösen, egy rubrika kipipálásával, hogy elfogadja az általános szerződési feltételeket, továbbá lemond az elállási jogról. Az irányelv 4. és 5. cikkében előírt információkat, különösen az elállási jogra vonatkozó információkat nem tüntetik fel közvetlenül az ügyfél számára, aki ugyanakkor megjelenítheti azokat a szerződést létrehozó oldalon található linkre kattintva.
11.
Az ügyfél a szerződésnek az internetes honlapon való megkötését követően e-mailt kap, amely egy felhasználónevet és egy jelszót tartalmaz az opendownload.de honlap használatához. Az üzenet nem tartalmaz további, különösen az elállási jogra vonatkozó tájékoztatást. Ezt követően az ügyfél számlát kap, amelyben 96 euró fizetésére kérik, és emlékeztetik arra, hogy elállási jogáról lemondott.
12.
Az alapeljárást a Bundesarbeitskammer, egy fogyasztóvédelmi feladatokat is ellátó testület indította: úgy véli, hogy a Content Services kereskedelmi gyakorlata tisztességtelen, és megsért számos, a fogyasztók védelme céljából az uniós jog és a nemzeti jog által előírt rendelkezést.
13.
A Content Services, amely első fokon pervesztes lett, fellebbezést nyújtott be ezen első határozat ellen a kérdést előterjesztő bíróság előtt. E bíróság, mivel úgy vélte, hogy a jogvita megoldásához a Bíróságnak ezen irányelv 5. cikkének hatályára vonatkozó állásfoglalására van szükség, felfüggesztette az eljárást, és az alábbi kérdést terjesztette előzetes döntéshozatalra:
„Teljesül-e a távollevők között kötött szerződésekről szóló irányelv 5. cikkének (1) bekezdése szerinti azon követelmény, miszerint a fogyasztónak meg kell kapnia az ott meghatározott információk megerősítését olyan tartós hordozófelületen, amely a rendelkezésére áll, amennyiben nem közölték vele ezeket az információkat már szerződéskötéskor olyan tartós hordozófelületen, amely a rendelkezésére áll, ha ezeket az információkat a vállalkozó honlapján olyan hyperlink révén bocsátják a fogyasztó rendelkezésére, amely egy olyan szövegben található, amelyet a fogyasztónak kipipálással elolvasottként kell megjelölnie ahhoz, hogy szerződéses jogviszonyba léphessen?”
III – Előzetes megjegyzések
14.
Az alapeljárás tényállása sok tekintetben érdekes, ha nem is egyedi. Különösen a német nyelvű országokban a sajtó gyakran említ olyan eseteket, amikor internethasználók, akik szabadon rendelkezésre álló szoftvereket kerestek, azokat a Content Services által üzemeltetett honlaphoz hasonló honlapról töltötték le, olyan, bérletre vonatkozó szerződés megkötésével, amelynek megkötésének nem is voltak tudatában. Ausztriában és mindenekelőtt Németországban az ilyen helyzetekhez kapcsolódó jogviták nyomán számos bírósági határozat született már.
15.
A jelen tényállás összességében sok érdekes kérdést vet fel. (
9
) Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem ugyanakkor igen körülhatárolt, mivel kizárólag az információk ügyféllel való, az irányelv 5. cikkének értelmében vett közlésének módjára vonatkozik: észrevételeimmel ennélfogva kizárólag ezen különös aspektusra szorítkozom majd.
16.
Hangsúlyozom egyebekben, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés nem arra irányul, hogy a Bíróság pontosan határozza meg, hogy mi tekinthető általánosságban „tartós hordozófelületnek”, csupán arra, hogy mondja ki, a Content Services-éhez hasonló kereskedelmi gyakorlat teljesíti-e az irányelv által az egyes információk tartós hordozófelületen való közlésére vonatkozó kötelezettséggel kapcsolatban előírt követelményeket. Más szóval a kérdést előterjesztő bíróság nem ara kéri a Bíróságot, hogy nyújtsa a fogalom kimerítő meghatározását, csak arra, hogy állapítsa meg, ezen információknak egy olyan weboldalon történő rendelkezésre bocsátása, amelyhez a fogyasztó a szerződés megkötése előtt megjelenő linken keresztül férhet hozzá, tekinthető-e az információk tartós hordozófelületen való közlésének, vagy sem.
17.
Noha vonzó lehet a gondolat, hogy a „tartós hordozófelület” kimerítő meghatározásával szolgáljunk, úgy vélem, a kérdést előterjesztő bíróság által hallgatólagosan sugallt „minimalista” távlatban érdemes gondolkoznunk: általános és részletekbe menő meghatározás helyett célszerű annak megállapítására szorítkozni, hogy a jelen ügy körülményeihez hasonló körülmények között a tartós hordozófelület meglétére vonatkozó feltételek teljesülnek-e, vagy sem. Pontosabban bizonyára adható általános meghatározás, de azt elvont módon kell megfogalmazni, azon műszaki eljárások részletezése nélkül, amelyek által tartós hordozófelület létrehozható. Nem szabad ugyanis megfeledkezni arról, hogy egy olyan ágazatban, mint az új technológiáké, a túlságosan szigorú korlátok előírása negatív eredményekhez vezethet, amelyek végső soron magára a fogyasztóra nézve lehetnek károsak. A lényeges az, hogy az egy meghatározott tevékenység megvalósításához (például szerződés megkötése vagy bizonyos információk fogyasztókkal való közlése) szükséges műszaki eljárások tartsák tiszteletben az irányelv előírásait. Nem célszerű ugyanakkor annak előzetes megjelölése, hogy melyek lehetnek a szóban forgó eljárások, mert a technika fejlődése rövid idő leforgása alatt újabbakat eredményezhet, amelyek jelenleg elképzelhetetlenek, de adott esetben még inkább teljesíthetik a jogalkotó által rögzített követelményeket.
IV – Értékelés
A – Általános észrevételek
18.
A felek nem vitatják, hogy a Content Services a szerződés megkötését követően nem erősítette meg külön ügyfelei számára az irányelv 5. cikke szerinti valamennyi információt. E társaság álláspontja szerint ugyanakkor nem volt szükség ilyen megerősítésre, mivel azon eljárások, amelyek útján az információkat a 4. cikk értelmében az ügyfelek rendelkezésére bocsátották, megfelelnek az 5. cikkben előírt jellemzőknek is, különösen, hogy azokat az ügyfél „tartós hordozófelületen” kapja meg: ebben az esetben, amint arról maga az 5. cikk rendelkezik, az információk további megerősítése nem szükséges.
19.
Amint azt láttuk a tényállás leírása során, a szerződés megkötéséhez a potenciális ügyfeleknek egy e célra szolgáló rubrika kipipálása révén, kifejezetten ki kellett jelenteniük, hogy lemondanak az elállási jogról, és elfogadják az általános szerződési feltételeket. Az általános szerződési feltételek, az elállási jog szabályozása és a személyes adatok kezeléséről szóló tájékoztatás nem ugyanazon az oldalon szerepelt, de azokat az elfogadást jelentő rubrika melletti linkre kattintva meg lehetett jeleníteni.
20.
A felek nem vitatják, hogy a weboldalon található információk, amelyekhez a potenciális ügyfél a szerződés megkötését megelőzően a szerződést létrehozó oldalon található linkekre kattintva hozzáférhetett, magukban foglalták az irányelv 4. és 5. cikkében előírt valamennyi információt. A kérdést előterjesztő bíróság abból az előfeltevésből látszik kiindulni, hogy a bemutatás ezen módja elégséges a 4. cikk által előírt követelmények teljesítéséhez, ám kételyeket táplál a tekintetben, hogy ez az 5. cikk értelmében is elegendő-e.
21.
A Content Services álláspontja szerint erre természetesen igenlő választ kell adni. Az információknak az ügyfelek rendelkezésére bocsátása egy olyan weboldalon, amelyhez maguk az ügyfelek hozzáférhetnek, elegendő különösen ahhoz, hogy ezen információkat az 5. cikk értelmében vett tartós hordozófelületen közölt információknak lehessen tekinteni. Ezzel ellentétben a Bundesarbeitskammer, a Bizottság és az észrevételeket benyújtó kormányok nagy részének álláspontja szerint az információknak az ügyfelek részére, azáltal történő egyszerű rendelkezésére bocsátása, hogy a szerződés megkötésének pillanatában egy linkre kattinthatnak, nem elegendő a fent említett cikkben előírt követelmények teljesítéséhez.
22.
Rögtön előrebocsátom, hogy véleményem szerint a Content Services álláspontja nem fogadható el: az információk rendelkezésre bocsátásának módja nem felel meg az irányelv 5. cikkében előírtaknak. Ennek okai az alábbiak.
B – Az 5. cikkben előírt kötelezettség két aspektusa
23.
Az irányelv általánosságban azt követeli meg, hogy az információk ügyféllel való, 5. cikk értelmében vett közlése két alapvető tulajdonsággal rendelkezzék.
24.
Először is, az ügyfélnek az információkat „meg kell kapnia”. Ez azt jelenti közelebbről, hogy az információkat olyan módon kell továbbítani a számára, hogy azok megszerzése során semmilyen aktív szerepet ne kelljen betöltenie. E tekintetben meg kell jegyezni azt is, hogy az irányelv nyelvi változatainak nagy részében ezen elgondolást megerősíti a 4. cikk szerinti információk – amelyeket egyszerűen a potenciális ügyfél „rendelkezésére kell bocsátani” (
10
) – és az 5. cikk szerinti információk – amelyeket az ügyfélnek „meg kell kapnia” (
11
) – közötti különbségtétel. Az irányelv olasz változata, amelyben mindkét rendelkezés esetében az információk „megkapása” szerepel, e vonatkozásban elszigetelt, noha ez is kimondja, hogy az 5. cikk szerinti információkat közölni kell az ügyféllel, és azokat nem egyszerűen a rendelkezésére kell bocsátani.
25.
A rendelkezés célja egyértelmű: az irányelv azt írja elő, hogy a fogyasztó automatikusan, bármilyen aktív tevékenység kifejtése nélkül, birtokába kerülhessen egyes, a jogainak érvényesítéséhez szükséges információknak. Ellenkező esetben sok fogyasztó, különösen a kevésbé tájékozottak, alacsonyabb védelmi szintet élveznének, mivel nem állna feltétlenül módjukban, hogy a szóban forgó információkat szükség esetén felleljék.
26.
Másodsorban biztosítani kell, hogy az ügyfél rendelkezzen a számára az 5. cikk értelmében vele közölt információk felett. Véleményem szerint ez a célja az információk „tartós hordozófelületen” való közlésére vonatkozó kötelezettségnek. Ha ugyanis az információkat tünékeny módon közölnék az ügyféllel, az irányelvben a fogyasztónak biztosított védelmi szint nyilvánvalóan jelentős módon csökkenne. Az ügyfél, szükség esetén, kizárólag akkor használhatja fel az információkat saját jogai érvényesítése céljából, ha ezen információk megbízható módon és megfelelő ideig továbbra is a rendelkezésére állnak.
27.
A „tartós hordozófelület” fogalma általam fentebb hivatkozott más irányelvekben foglalt meghatározásai megerősítik, hogy a tartós hordozófelületre vonatkozó előírás célja a fogyasztó védelme. E meghatározásoknak ugyanis, amint azt láthattuk, fő eleme azon lehetőség, hogy a fogyasztó az információkat megfelelő ideig tárolja és megjelenítse, valamint azokhoz hozzáférjen.
28.
Egyébiránt, amint azt maga a Bíróság ítélkezési gyakorlata is kiemelte, a fogyasztóvédelem az irányelv egyik tartópillére. Közelebbről az elállási jog az egyik olyan alapvető eszköznek tekinthető, amely által e védelem megvalósul, és az irányelv célja annak biztosítása, hogy ez az eszköz hatékony legyen a fogyasztó számára. (
12
)
29.
Azt kell megvizsgálni tehát, hogy a jelen esetben az irányelv 5. cikkében előírt információkat az általam imént megjelölt két feltétel teljesítése mellett közölték-e az ügyféllel. E két feltétel teljesülését külön-külön fogom vizsgálni.
C – Annak szükségességéről, hogy az ügyfél „megkapja” az információkat
30.
Amint azt fentebb megállapítottam, az irányelv 5. cikkének betartásához elengedhetetlen, hogy az ügyfél „megkapja” az információkat, vagyis hogy a nélkül jusson azok birtokába, hogy e célból bármilyen aktív tevékenységet ki kellene fejtenie.
31.
E tekintetben úgy vélem, hogy az 5. cikkben foglalt feltételek még abban az esetben sem teljesülnek maradéktalanul, ha az ügyfélnek a szükséges információk megjelenítéséhez csak egy, a szerződés megkötésére szolgáló weboldalon található linkre kell kattintania. Noha ugyanis a linkre való kattintásból álló művelet főszabály szerint nem jár különösebb nehézséggel, ettől még akaratlagos cselekvést feltételez a fogyasztó részéről, vagyis „aktív” szerepet vár el tőle. Ezzel szemben, amint láttuk, az 5. cikk mögött húzódó elmélet pontosan az, hogy bizonyos információkat a fogyasztó számára az általa kifejtett bármiféle különleges tevékenység nélkül is eljuttassanak (kivéve természetesen a szerződés megkötését eredményező tevékenységet).
32.
Azt is szem előtt kell tartani, hogy az elektronikus kereskedelem területén az irányelv 5. cikkében előírt információk közlése a fogyasztóval anélkül, hogy bármilyen különösebb cselekvést kellene végeznie, általában nem jár semmilyen nehézséggel. Egyébként különösen sokatmondónak tűnik számomra az, hogy maga a Content Services küld ügyfelei számára a szerződés megkötését követően egy olyan e-mailt, amely különösen a szerződéskötés megerősítését és a honlapra történő csatlakozáshoz szükséges tudnivalókat (felhasználónév és jelszó) tartalmazza. Nos, teljességgel egyértelmű, hogy például egyáltalán nem lenne semmilyen technikai jellegű akadálya annak, hogy a szóban forgó üzenetbe az 5. cikkben előírt információkat is beillesszék.
33.
Annak lehetővé tétele, hogy az elektronikus kereskedelem piaci szereplői ügyfeleiktől bizonyos cselekvést követeljenek meg az irányelv 5. cikkében előírt információkhoz való hozzáférés céljából, még akkor is, ha ez csak egy, a szerződés megkötése pillanatában megjelenő link használatát igényli, azzal a kockázattal járna, hogy teret enged egyéb visszaéléseknek. Nyilvánvaló ugyanis, hogy jóllehet egy linkre történő kattintás teljesen banális cselekvés, amely valamennyi internethasználónak módjában áll, nem minden használó képes felismerni a szerződés megkötésének pillanatában, hogy jogai esetleges jövőbeni, megfelelőbb védelme céljából a linkre kell kattintania.
34.
A jelen esetben hiányzik tehát az irányelv 5. cikkének való megfelelés biztosításához szükséges két követelmény közül az első: a fogyasztó nem „kapta meg” az előírt információkat. Ez már elegendő lenne ahhoz, hogy hasznos válasszal szolgáljunk a kérdést előterjesztő bíróság számára. A teljesség kedvéért mindazonáltal meg fogom vizsgálni a hivatkozott rendelkezés által előírt két követelmény közül a másodikat is.
D – Annak szükségességéről, hogy a megküldött információk felett a fogyasztó rendelkezzen
35.
Az 5. cikk által előírt második követelmény, amint azt láttuk, a „tartós hordozófelület” fogalmához kötődik: az információk tartós hordozófelületen való közlésének kötelezettsége annak az igénynek felel meg, hogy a fogyasztóval olyan módon közöljék az információkat, amely lehetővé teszi számára, hogy amennyiben szükséges, azokat a saját jogai érvényesítése céljából felhasználhassa.
36.
Amint azt láttuk, a jogalkotó más jogszabályi szövegekben a „tartós adathordozó” néhány meghatározásával szolgált, amelyek ugyan nem alkalmazhatók a jelen ügyben automatikusan, természetesen segítségül szolgálhatnak. Nincs okunk úgy vélni, hogy azok a 97/7/EK irányelvben használt fogalomtól eltérő fogalomra utalnának. (
13
)
37.
Közelebbről e meghatározásokból kirajzolódik néhány alapvető elv, különösen a fogyasztó azon lehetősége, hogy a) az információkat rögzítse vagy mindenesetre tárolja; b) változatlan formában, „megfelelő” időben hozzáférjen az információkhoz; c) az információkat változatlan formában reprodukálja.
38.
Felmerül tehát az a kérdés, hogy mi is mutat arra, hogy egy weboldal tekinthető-e, és amennyiben igen, milyen feltételekkel, az irányelv értelmében vett „tartós hordozófelületnek”. Amint láttuk ugyanis, a Content Services az információkat ügyfelei számára csak az opendownload.de honlap egyik oldalán bocsátja rendelkezésre.
39.
A Bíróságnak még nem állt módjában állást foglalni a tartós hordozófelület fogalmával kapcsolatban. Nemrég ugyanakkor a kérdés felmerült az EFTA-Bíróság előtt, amely állást foglalt a tárgyban egy 2010. januári ítéletében. (
14
) Ezen ítéletében az EFTA-Bíróság megállapította, hogy főszabály szerint egy weboldal is tekinthető tartós adathordozónak, amennyiben három kumulatív feltétel teljesül. Először is a weboldalnak lehetővé kell tenni a fogyasztó számára a kapott információk tárolását. Másodsorban ezen tárolást kellően hosszú ideig biztosítani kell: a tárolás szükséges időtartama általánosságban nem jelölhető meg, azt mindig a konkrét esetben kell meghatározni. Végezetül pedig a fogyasztó védelme céljából biztosítani kell, hogy az információkat az azokat közlő személy ne módosíthassa.
40.
Ami engem illet, úgy vélem, az EFTA-Bíróság által az általam imént hivatkozott határozatban kifejtett megfontolásokat nagyrészt osztani tudom.
41.
Nyilvánvaló, hogy alapjában véve nem zárható ki, hogy akár egy weboldal teljesítse az ahhoz szükséges feltételeket, hogy az irányelv értelmében vett tartós hordozófelületnek lehessen tekinteni. A tartós adathordozó 2002/92/EK irányelvben foglalt meghatározása például, amint azt fentebb láthattuk, kifejezetten magában foglalja, hogy ha megfelel az ugyanezen meghatározásban foglalt követelményeknek, a weboldal minősíthető tartós adathordozónak, akkor is, ha egy weboldallal szemben, ellentétben például a CD-ROM-mal vagy az e-mail üzenetekkel, nem áll fenn a rendelkezésben foglalt követelményeknek való megfelelésre vonatkozó vélelem. Következésképpen minden egyes esetben meg kell vizsgálni, hogy a weboldal rendelkezik-e, vagy sem, a szükséges jellemzőkkel.
42.
E jellemzők teszik lehetővé, amint azt fentebb említettem, annak megállapítását, hogy az információk felett az ügyfél rendelkezik-e azaz már nem az azokat közlő személy. Amint azt az EFTA-Bíróság helytállóan megállapította, ez azt jelenti, hogy az információkat az ügyfél saját jogainak érvényesítéséhez kellően hosszú ideig tárolhatja, és azokat az információ közlője nem módosíthatja.
43.
Azon műszaki eljárásokat, amelyekkel ez esetlegesen megvalósulhat, minden egyes konkrét esetben mérlegelni kell, és a Bíróságnak azok meghatározása itt nem feladata. Ettől még változatlanul fennáll, hogy egy olyan szokásos weboldal, mint amelyen a Content Services az információkat az ügyfeleivel közli, e bemutatott követelményeknek nem tesz eleget. Jellegénél fogva ugyanis egy szokásos weboldal felett nem az olvasó, hanem az azt közzétevő személy rendelkezik, amely utóbbi azt tetszése szerint módosíthatja vagy törölheti bármely pillanatban. Az, hogy a fogyasztó esetlegesen kinyomtathatja vagy tárolhatja az oldalt, mielőtt azt módosíthatnák, a helyzeten nem változtat: ebben az esetben ugyanis a tartós hordozófelületet (az oldal nyomtatott vagy tárolt változatát) a fogyasztó hozza létre, nem pedig az eladó, amint azt az irányelv előírja.
44.
Következésképpen a Content Services honlapja nem tartja tiszteletben az irányelv 5. cikkében foglaltakat azon hordozófelület tekintetében sem, amelyen a fogyasztókkal az információkat közli.
45.
A végkövetkeztetések levonása előtt meg kell jegyeznem, hogy noha általánosságban nem zárható ki, hogy egy weboldalt az irányelv értelmében vett „tartós hordozófelületnek” lehessen tekinteni, problémás lehet annak meghatározása, hogy egy weboldalon szereplő információkat a fogyasztó milyen módon „kaphatja meg”, amint azt az 5. cikk előírja. Amint azt fentebb láttuk ugyanis, e rendelkezés azt írja elő, hogy az információkat az ügyféllel anélkül kell közölni, hogy neki bármely aktív tevékenységet kellene kifejtenie. Annak körültekintő vizsgálatára lenne szükség, hogy az irányelvnek megfelel-e egy olyan eladó gyakorlata, aki az ügyfél számára a szerződés megkötését követően küld egy e-mail üzenetet egy, az információkat tartalmazó weboldalra mutató linkkel: ebben az esetben ugyanis, ha el is ismerjük, hogy a weboldal „tartós hordozófelületnek” tekinthető, az információkhoz való hozzáférés a fogyasztó aktív cselekvéséhez lenne kötve (a számára megküldött linkre való kattintás folytán). Eltekintve egy ehhez hasonló helyzet jogi értékelésétől, továbbra is érvényes, hogy sokkal egyszerűbb, és minden bizonnyal jobban megfelel az irányelv mögött húzódó elméletnek, hogy az információkat inkább közvetlenül az e-mail üzenet szövegébe foglalják. (
15
) Annak ellenére, hogy, ismétlem, nem zárható ki eleve, hogy meghatározhatók egyes olyan eljárások, amelyek által egy weboldalon közölt információk az irányelv 5. cikkében rögzített mindkét követelményt teljesíthetik.
E – Összefoglalás
46.
A fenti észrevételeket összefoglalva az alapeljárás tényállásában az információk ügyfélnek való bemutatásának módja nem teljesíti az irányelv 5. cikkében foglalt követelményeket. Közelebbről az, hogy az információkat csupán egy weboldalon közlik az ügyféllel, amelyhez a szerződés megkötésének pillanatában megjelenő linkre kattintva férhet hozzá, kizárja, hogy az ügyfél az információkat azt megelőzően „megkapja”, és azokat „tartós hordozófelületen” közöljék vele.
V – Végkövetkeztetések
47.
A fenti megfontolások fényében azt javasolom, hogy a Bíróság a következő választ adja az Oberlandesgericht Wien által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre:
„A távollevők között kötött szerződések esetén a fogyasztók védelméről szóló, 1997. május 20-i 97/7/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében foglalt követelményeknek nem felel meg az, ha a fent hivatkozott rendelkezés által előírt információkat egy olyan weboldalon bocsátják rendelkezésre, amelyhez az ügyfél a szerződés megkötése pillanatában számára megjelenő hyperlink (link) kiválasztásával férhet hozzá.”
(
1
)	Eredeti nyelv: olasz.
(
2
)	A távollevők között kötött szerződések esetén a fogyasztók védelméről szóló, 1997. május 20-i 97/7/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 144., 19. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet, 319. o.).
(
3
)	Az irányelv 14. cikkének értelmében ugyanis a tagállamok elfogadhatnak szigorúbb rendelkezéseket annak érdekében, hogy a fogyasztóknak magasabb szintű védelmet biztosítsanak.
(
4
)	Az irányelv olasz szövege az ugyanezen irányelv 4. cikkében és 5. cikkében említett információk tekintetében ugyanazon, „ricevere” [megkap] igét használja. A más nyelvi verziók legnagyobb részében ugyanakkor a 4. cikkben említett információkat egyszerűen a fogyasztó „rendelkezésére kell bocsátani”, és csak az 5. cikkben említett információk tekintetében áll az, hogy azokat a fogyasztónak „meg kell kapnia”. Lásd például az irányelv francia, angol, német, spanyol és holland változatát. Lásd továbbá lentebb a jelen indítvány 24. pontját.
(
5
)	Valójában a 97/7/EK irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében foglalt fogalom nem minden nyelvi változatban azonos azzal a fogalommal, amelynek más irányelvek a meghatározását adják. A fogalom meghatározását nyújtó jogszabályok olasz szövege pédául nem a „supporto duraturo”, hanem a „supporto durevole” kifejezést használja. Mindazonáltal nyilvánvalónak tűnik, hogy a jogalkotó ugyanazon fogalomra szándékozott utalni, amint azt tanúsítja azon irányelvek nyelvi változatainak összehasonlító vizsgálata, amelyek tartalmaznak ilyen meghatározást, és amelyek nagy részében a használt terminológia megegyezik a 97/7/EK irányelvben foglalt terminológiával. Lásd például a hivatkozott szövegek angol („durable medium”), francia („support durable”), német („dauerhafter Datenträger”) és spanyol („soporte duradero”) nyelvi változatát.
(
6
)	A fogyasztói pénzügyi szolgáltatások távértékesítéssel történő forgalmazásáról, valamint a 90/619/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK irányelv és a 98/27/EK irányelv módosításáról szóló, 2002. szeptember 23-i 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 271., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 4. kötet, 321. o.).
(
7
)	A biztosítási közvetítésről szóló, 2002. december 9-i 2002/92/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 9., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 4. kötet, 330. o.).
(
8
)	A fogyasztók jogairól, a 93/13/EGK tanácsi irányelv és az 1999/44/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról, valamint a 85/577/EGK tanácsi irányelv és a 97/7/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. október 25-i 2011/83/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 304., 64. o.). A 97/7/EK irányelv 2014. június 13-án veszti hatályát (lásd a 2011/83/EU irányelv 31. cikkét).
(
9
)	Közelebbről kétséges pédául, hogy jogszerű-e az elállási jogról való „lemondás”, amelyet a Content Services ügyfelei számára kötelezővé tesz. A kérdést előterjesztő bíróság által szolgáltatott információk alapján a Content Services erre vonatkozó álláspontja nem teljességgel határozott. E társaság néhol arra utal, hogy az elállási jogról a fogyasztó mond le, néhol viszont azt állítja, hogy szolgáltatásai tekintetében az irányelv 6. cikke (3) bekezdésének első francia bekezdése értelmében vett elállási jog nem is áll fenn.
(
10
)	Lásd például a francia („le consommateur doit bénéficier des informations suivantes”), angol („the consumer shall be provided with the following information”), német („der Verbraucher muß […] über folgende Informationen verfügen”), spanyol („el consumidor deberá disponer de la información siguiente”) és holland („moet de consument […] beschikken over de volgende informatie”) változatot.
(
11
)	Amint azt a Bizottság megjegyezte, az információk „közlése”, amelyről az 5. cikk ugyanezen (1) bekezdése beszél, teljességgel egyenértékű az ezen (1) bekezdés elején lévő „meg […] kapnia” kifejezéssel. Csupán a nézőpont változik: a jogalkotó a fogyasztó nézőpontjából használja a „meg […] kapnia”, a szolgáltatások értékesítője/ nyújtója szempontjából pedig a „közöl” szót.
(
12
)	Lásd például a C-489/07. sz. Messner-ügyben 2009. szeptember 3-án hozott ítélet (EBHT 2009., I-7315. o.) 19. pontját és a C-511/08. sz. Handelsgesellschaft Heinrich Heine ügyben 2010. április 15-én hozott ítélet (EBHT 2010., I-3047. o.) 54. pontját.
(
13
)	Lásd a fenti 5. lábjegyzetet.
(
14
)	Az EFTA-Bíróság E-4/09. sz. Inconsult Anstalt ügyben 2010. január 27-én hozott ítélete. Az ítélet, hogy pontosak legyünk, a 2002/92/EK irányelvre vonatkozik. Amint azt fentebb megállapítottam, mindazonáltal nincs okunk úgy vélni, hogy az abban szereplő „tartós adathordozó” fogalom eltérne a 97/7/EK irányelvben foglalt fogalomtól.
(
15
)	Meg kell jegyezni, hogy a fogyasztó által használt e-mail szolgáltatás típusától és az ahhoz való hozzáférésének módjától függően lehetséges, hogy még egy e-mailben továbbított üzenettel sem az információkat megkapó ügyfél rendelkezik. Gondoljunk csak olyan szolgáltatásra, amely kizárólag egy webes interfészen keresztül biztosítja az elektronikus levelek megtekintésének lehetőségét, olyan protokoll (IMAP, POP stb.) használatának lehetősége nélkül, amelyek lehetővé tennék az ügyfél számára, hogy saját elektronikus készülékére (számítógép, okostelefon stb.) továbbíthassa az üzenetek egy vagy több másolatát. A kifogás mindazonáltal megalapozatlan. Az elektronikus postaszolgáltatás jellegénél fogva arra irányul, hogy személyes
üzeneteket juttasson el a felhasználóknak: egy olyan felhasználó esetleges helyzete, aki elveszíti rendelkezési jogát az üzenetei felett, amennyiben nem magának a felhasználónak a meggondolatlan cselekvésének, úgy az e-mail szolgáltatást nyújtó személynek, nem pedig az információkat e-mailben saját ügyfelével közlő eladónak köszönhető. Az eladótól nem várható el, hogy mellőzzön egy kommunikációs eszközt csak azért, mert ügyfele azt esetleg nem megfelelő módon használja, vagy esetleg nem egy megbízható szolgáltatásnyújtóban bízik meg.