62015CC0121
PAOLO MENGOZZI
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2016. április 12. (
*1
)
C‑121/15. sz. ügy
Association nationale des opérateurs détaillants en énergie (ANODE)
kontra
Premier ministre,
Ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique,
Commission de régulation de l’énergie,
ENGIE, korábban GDF Suez
(a Conseil d’État [államtanács, Franciaország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal — 2009/73/EK irányelv — A földgáz belső piaca — A földgázszolgáltatás árát érintő állami beavatkozás — A versengő földgázpiac kialakulásának akadálya — Közszolgáltatási kötelezettség — Általános gazdasági érdek — Az ellátásbiztonságra és a területi kohézióra irányuló cél — A teljes költségek fedezése”
1.
A jelen ügyben a Bíróságot ismét arra kérik, hogy a tagállamokat a földgázszolgáltatás árába történő beavatkozással kapcsolatban megillető jogkör terjedelmére vonatkozó kényes kérdéssel foglalkozzon. Kényes kérdésről van szó, mivel két olyan követelmény összeegyeztetését foglalja magában, amelyek nem mentesek az ellentmondástól, ezek: egyrészt a 2009/73 irányelv (
*2
) azon kifejezett célkitűzése, hogy megnyissa a nemzeti piacokat az Európai Unióban teljesen nyitott belső földgázpiac kialakítása érdekében, másrészt pedig az általános gazdasági érdekű közszolgáltatás követelményei, amelyekre tekintettel a tagállamok továbbra is széles mozgásteret őriznek.
2.
A francia Conseil d’État (államtanács) által a jelen előzetes döntéshozatali eljárásban előterjesztett kérdések olyan jogvita keretében merültek fel, amely a földgázértékesítés szabályozott díjaira vonatkozó francia szabályozás érvényességét érinti. Ez a szabályozás egyes szolgáltatókat, köztük különösen az inkumbens szolgáltatót arra kötelezi, hogy a végső fogyasztók bizonyos csoportjainak szabályozott díjak ellenében kínálja fel a földgázszolgáltatást. Mindazonáltal bármely szolgáltató tehet a szabályozott díjakkal versengő ajánlatot, azokat is beleértve, amelyekre a szabályozott díjak vonatkoznak. Azok a fogyasztók tehát, akiknek joguk van a szabályozott árú szolgáltatáshoz, kétféle ajánlat közül választhatnak, vagyis választhatják a szabályozott díjakkal tett ajánlatokat, amelyeket kizárólag bizonyos szolgáltatók tehetnek meg, valamint a piaci áron tett ajánlatokat, amelyeket valamennyi piaci szereplő felkínálhat.
3.
A Conseil d’État (államtanács) által feltett kérdések lényegében arra keresik a választ, hogy az ilyen típusú szabályozás magánál a jellegénél fogva a 2009/73 irányelv szerinti nyitott és versengő földgázpiac kialakításának az akadályát képezi‑e, igenlő válasz esetén pedig, hogy az ellátásbiztonságra és a területi kohézióra irányuló célok követése esetlegesen igazolhatja‑e az ilyen típusú beavatkozást. A Conseil d’État (államtanács) az ilyen állami beavatkozás alapját illetően az inkumbens szolgáltató teljes költsége fedezésének elvére is rákérdez. E kérdések megválaszolásához a Bíróságnak a korábbi ítélkezési gyakorlatával és különösen az alapvető Federutility‑ítéletének (C‑265/08, EU:C:2010:205) alapjául szolgáló üggyel összhangban kell megtalálnia a helyes egyensúlyt valamennyi szóban forgó érdek között.
I – Jogi háttér
A – Az uniós jog
4.
A 2009/73 irányelv a „harmadik energiacsomag” része. (
*3
) Ez az irányelv arra irányul, hogy teljesen nyitott piacot hozzon létre az Unióban, amely minden fogyasztó számára lehetővé teszi a szolgáltatók szabad megválasztását, és a szolgáltatók számára is biztosítja felhasználóik szabad ellátásának lehetőségét. (
*4
) Ebben az összefüggésben elismeri ugyanakkor a közszolgáltatási kötelezettségek tiszteletben tartásának alapvető jellegét. (
*5
) E tekintetben meg kívánja állapítani azokat a minden tagállam által tiszteletben tartandó közös minimális normákat, amelyek figyelembe veszik a fogyasztóvédelmi célokat, az ellátás biztonságát, a környezetvédelmet és a verseny azonos szintjét minden tagállamban. Annak fontosságát is elismeri, hogy a közszolgáltatási kötelezettségeket nemzeti szinten lehessen értelmezni az adott országokra jellemző körülmények és az uniós jog tekintetbevételével. (
*6
)
5.
E megközelítésnek megfelelően a 2009/73 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a] tagállamok, intézményi szervezetükre építve és a szubszidiaritás elvét figyelembe véve, gondoskodnak arról, hogy a földgázipari vállalkozásokat ennek az irányelvnek az elvei szerint működtessék a (2) bekezdés sérelme nélkül, azzal a céllal, hogy versengő, biztonságos és környezeti szempontból fenntartható földgázpiac alakuljon ki, és nem alkalmaznak megkülönböztetést ezekkel a vállalkozásokkal szemben sem a jogok, sem a kötelezettségek tekintetében”.
6.
Másrészt ugyanezen irányelv 3. cikkének (2) bekezdése szerint „[a] Szerződés vonatkozó rendelkezéseinek teljes tiszteletben tartásával – különös tekintettel [az EUMSZ 106. cikkre] – a tagállamok a földgázágazatban működő vállalkozások számára általános gazdasági érdekből előírhatnak olyan közszolgáltatási kötelezettségeket, amelyek a biztonságra, az ellátás biztonságát is beleértve, az ellátás folyamatosságára, minőségére és árára, valamint a környezetvédelemre – beleértve az energiahatékonyságot, a megújuló energiaforrásokból származó energiákat és az éghajlat védelmét – vonatkoznak. Ezeket a kötelezettségeket világosan meg kell határozni, azoknak átláthatóaknak, megkülönböztetéstől mentesnek és ellenőrizhetőnek kell lenniük, és garantálniuk kell a nemzeti fogyasztókhoz való hozzáférés egyenlőségét [az Unió] földgázipari vállalkozásai számára. Az ellátás biztonsága, az energiahatékonysági/keresletoldali szabályozás és a környezetvédelmi, valamint a megújuló energiaforrásokból származó energiára irányuló célok teljesítése vonatkozásában – ahogy arra ez a bekezdés is hivatkozik – a tagállamok hosszú távú tervezést vezethetnek be, figyelembe véve annak lehetőségét, hogy harmadik fél is kérhet a hálózathoz való hozzáférést”.
B – A francia jog
7.
Franciaországban az energiatörvény (code de l’énergie) határozza meg az energiapolitika célkitűzéseit. Annak célja a nemzet stratégiai függetlenségének garantálása, gazdasági versenyképességének az elősegítése, és különösen az ellátásbiztonság biztosítása, versenyképes energiaárak fenntartása, valamint a szociális és területi kohézió garantálása azzal, hogy mindenki számára hozzáférést biztosít az energiához. (
*7
) Ugyanez a törvény megállapítja, hogy a földgázszolgáltatók számára közszolgáltatási kötelezettségeket írnak elő, amelyek többek között az ellátás biztonságára, valamint a nyújtott szolgáltatások minőségére és árára vonatkoznak. (
*8
)
8.
A kereskedelmi törvény (code de commerce) L. 410‑2. cikke kimondja azt az elvet, hogy törvény eltérő rendelkezése hiányában a javak, áruk és szolgáltatások árait a verseny szabadon határozza meg. Ugyanezen cikk második albekezdése azonban lehetővé teszi, hogy a Conseil d’État (államtanács) az Autorité de la concurrence‑szal (versenyhatóság) folytatott konzultációt követően rendelettel szabályozza az árakat „azokban az ágazatokban vagy területeken, ahol az árverseny monopolhelyzet vagy tartós ellátási nehézségek, illetve törvényi vagy rendeleti rendelkezések miatt korlátozott”. Ugyanezen rendelkezés harmadik albekezdése szerint „[a]z első két bekezdés rendelkezései nem jelentik akadályát annak, hogy a túlzott mértékű áremelkedések vagy árcsökkenések elleni küzdelem érdekében a Kormány a Conseil d’État (államtanács) keretében hozott rendelet útján időszakos intézkedéseket rendeljen el, amennyiben azokat válsághelyzet, rendkívüli körülmények, közveszély, illetve adott ágazatban a piac nyilvánvalóan abnormális helyzete indokolja. A rendelet meghozatala előtt konzultálni kell a Conseil national de la consommationnal (nemzeti fogyasztóvédelmi tanács). A rendeletben meg kell határozni annak hatályát, amely nem haladhatja meg a hat hónapos időtartamot.”
9.
Az L. 410‑2. cikk második albekezdésének (
*9
) alkalmazásában az energiatörvény L. 445‑1–L. 445‑4. cikke állapítja meg a szabályozott földgáz‑értékesítési díjakat. Ezen díjak rögzítésének szabályait a 2013. május 16‑i 2013–400. sz. rendelettel (a továbbiakban: 2013–400. sz. rendelet) módosított 2009. december 18‑i 2009–1603. sz. rendelet (a továbbiakban: 2009–1603. sz. rendelet) állapítja meg. (
*10
) A nemzeti eljárásban ezen előbbi rendelet érvénytelenségére hivatkoznak.
10.
A földgáz‑értékesítés díjainak szabályozott rendszere az alábbi jellemzőkkel bír, amint az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik.
11.
Ami először a szabályozott földgáz‑értékesítési díjakkal érintett vállalkozásokat illeti, azok száma korlátozott. Ezeket a díjakat kizárólag az inkumbens szolgáltató, vagyis a GDF Suez (jelenleg Engie), 22 helyi elosztó vállalkozás, valamint a Total Energie Gaz társaság alkalmazhatja. (
*11
)
12.
Másodszor, e díjak személyi hatályát, pontosabban azokat az ügyfeleket illetően, akik ebben részesülhetnek, egy 2014‑ben bekövetkezett törvénymódosítást (
*12
) követően 2016. január 1‑jétől kizárólag a háztartási fogyasztók (beleértve a 30000 kWh/év fogyasztásánál kisebb fogyasztású társasházak lakástulajdonosainak közösségeit), valamint a 30000 kWh/év fogyasztásnál kisebb fogyasztású nem háztartási végső fogyasztók jogosultak arra, hogy részükre a földgázt szabályozott díjakon értékesítsék.
13.
Harmadszor, ami a szabályozott díjak meghatározásának feltételeit illeti, e meghatározás a költségek fedezetének elvén alapul. Ezeket a díjakat a szolgáltatás belső jellemzői, valamint a szolgáltatáshoz kapcsolódó költségek alapján határozzák meg, és azok a teljes költséget fedezik az azon ügyfelek részére nyújtott támogatások kivételével, akik éltek a piaci árú ajánlat választásához való jogukkal. (
*13
) Ezeket a díjakat az érintett gázszolgáltatók beszerzési költségeinek, valamint beszerzésen kívüli költségeiknek a figyelembevételével számítják ki. (
*14
) A díjaknak van egy, a tényleges fogyasztáshoz kapcsolódó változó része, valamint egy átalány része, amelyet a földgázszolgáltatás rögzített költségei alapján számítanak ki, amelynek során szintén figyelembe lehet venni az ügyfél által fogyasztott, a szerződésben igényelt vagy fenntartott mennyiséget, valamint a felhasználás feltételeit, így többek között az igényelt mennyiség év közbeni elosztását. (
*15
)
14.
Negyedszer, ami a szabályozott díjak megállapítására irányuló eljárást illeti, az energiatörvény L. 445‑2. cikkéből kiderül, hogy a szabályozott földgáz‑értékesítési díjakkal kapcsolatos döntéseket a Commission de régulation de l’énergie (energia‑szabályozási bizottság, a továbbiakban: CRE) véleményének kikérését követően a gazdaságért és az energiáért felelős miniszterek együttesen hozzák meg.
15.
Pontosabban, a 2013–400. sz. rendelettel módosított 2009–1603. sz. rendelet 4. cikkéből kiderül, hogy a CRE véleményének kikérését követően két miniszteri rendelet határozza meg egyrészt valamennyi szolgáltató tekintetében azt a díjképletet, amely a földgázbeszerzés összes költségét lefedi, másrészt pedig a beszerzésen kívüli költségek értékelési módszerét. A díjképlet, valamint a beszerzésen kívüli költségek lehetővé teszik a földgázszolgáltatás átlagos költségének a megállapítását, amely alapján kerül sor a földgáz‑értékesítés szabályozott díjainak a rögzítésére az érintett ügyfeleknek történő szállítási módtól függően. A CRE minden évben elvégzi a földgáz beszerzési és beszerzésen kívüli költségeinek részletes elemzését.
16.
A gazdaságért és az energiáért felelős minisztereknek a CRE véleményének kikérése után hozott rendelete az utóbbi által elvégzett részletes elemzés alapján minden szolgáltató tekintetében rögzíti a szabályozott díjtáblázatokat, adott esetben a szolgáltató javaslatai alapján. (
*16
) Ezeket a díjtáblázatokat felülvizsgálják és módosítják, ha a CRE véleményének kikérését követően és adott esetben a szolgáltató javaslatai alapján az a díjképlet, valamint a beszerzésen kívüli költségek alakulására tekintettel szükséges. (
*17
)
17.
Végül az érintett szolgáltató a miniszteri rendeletben megállapított gyakorisággal, de legfeljebb havonta egy alkalommal módosítja a szabályozott díjait tartalmazó díjtáblázatokat, feltüntetve abban a földgáz beszerzési költségeinek változásait, ahogy azok a díjképletének alkalmazásából következnek, kivéve, ha a miniszterelnök a kőolaj termékek árának vagy a földgáz piaci árának az utolsó hónapban vagy egy három hónapot meg nem haladó időszakban történt kivételes emelkedése esetén ellenzi. (
*18
)
II – Az alapügy tényállása, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
18.
Az Association nationale des opérateurs détaillants en énergie (ANODE, lakossági energiaellátók nemzeti szervezete) 2013. július 17‑én benyújtott keresetlevelével keresetet terjesztett a Conseil d’État (államtanács) elé, amelyben kérte a 2013–400. sz. rendelet hatáskörtúllépés miatt történő megsemmisítését. Keresetében az ANODE előadja többek között, hogy az energiatörvény L. 445‑1–L. 445‑4. cikke, amelyeket az a rendelet hajt végre, amelynek megsemmisítését kéri, sérti a 2009/73 irányelv célkitűzéseit.
19.
E jogvita keretében a Conseil d’État (államtanács) először azt kérdezi, hogy a francia szabályozásban megállapítotthoz hasonló, árakra vonatkozó állami beavatkozást úgy kell‑e tekinteni, hogy az a végső fogyasztónak nyújtott gázszolgáltatás árszintjének a piaci viszonyoktól független meghatározásához vezet, amely így önmagában a versengő földgázpiac kialakításának akadályát képezi, megsértve a 2009/73 irányelv 3. cikkének (1) bekezdését.
20.
Ha ez a helyzet állna fenn, a Conseil d’État (államtanács) azt kérdezi, hogy milyen szempontok alapján kell értékelni az ilyen szabályozás összeegyeztethetőségét, és különösen, hogy a 2009/73 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésével együtt értelmezett EUMSZ 106. cikk (2) bekezdése lehetővé teszi‑e, hogy a tagállamok szabályozott árak bevezetésével olyan célokat kövessenek, mint az ellátásbiztonság és a területi kohézió. A Conseil d’État (államtanács) azt is meg kívánja tudni, hogy lehetséges‑e az árak rögzítésére vonatkozó olyan állami beavatkozás, amely az inkumbens szolgáltató teljes költsége fedezetének elvén, valamint olyan költségelemeken alapul, amelyeket esetlegesen a szabályozott díjak meghatározása során figyelembe lehet venni.
21.
E körülmények között a Conseil d’État (államtanács) az eljárás felfüggesztéséről határozott, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)
Az olyan tagállami beavatkozást, amely révén arra kötelezik az inkumbens szolgáltatót, hogy a végső fogyasztónak szabályozott díjak ellenében kínálja fel a földgázszolgáltatását, de amely nem akadályozza meg, hogy az inkumbens szolgáltató, illetve az alternatív szolgáltatók e díjaknál alacsonyabb árakon versengő ajánlatokat tegyenek, úgy kell‑e tekinteni, mint amely ahhoz vezet, hogy a végső fogyasztó részére szolgáltatott földgáz árának szintjét a piac alakulásától függetlenül állapítják meg, valamint az jellegénél fogva akadályát jelenti‑e a 2009/73 irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében hivatkozott versengő földgázpiac kialakulásának?
2)
Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén milyen szempontok alapján kell értékelni az ilyen, a végső fogyasztó részére szolgáltatott földgáz árát érintő állami beavatkozásnak a 2009/73 irányelvvel való összeegyeztethetőségét?
Különösen:
a)
A 2009/73 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésével együtt értelmezett EUMSZ 106. cikk (2) bekezdése milyen mértékben és milyen feltételek mellett teszi lehetővé a tagállamok számára, hogy a végső fogyasztó részére szolgáltatott földgáz árát érintő beavatkozásaik során a méltányos szintű szolgáltatási ár fenntartásától eltérő célokat kövessenek, mint az ellátásbiztonság és a területi kohézió?
b)
A 2009/73 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése, figyelemmel többek között az ellátásbiztonságra és területi kohézióra irányuló célokra, lehetővé teszi‑e a szolgáltatott földgáz árának megállapítását érintő tagállami beavatkozást az inkumbens szolgáltató valamennyi költsége fedezésének elve alapján, továbbá azon költségek, amelyeket a díjaknak fedezniük kell, kiterjedhetnek‑e a hosszú távú beszerzéseknek megfelelő résztől eltérő más összetevőkre?”
III – A Bíróság előtti eljárás
22.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 2014. december 18‑án érkezett a Bírósághoz. Az ANODE, az Engie, a francia, a magyar és a lengyel kormány, valamint az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket.
IV – Jogi elemzés
23.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett két kérdés lényegében azt a kérdést veti fel, hogy összeegyeztethető‑e a 2009/73 irányelvvel és az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdésével egy, a franciaországihoz hasonló és a jelen indítvány 7–17. pontjában körülírt, szabályozott földgáz‑értékesítési díjakra vonatkozó rendszer.
24.
Ítélkezési gyakorlatában és különösen a Federutility és társai ítéletben (C‑265/08, EU:C:2010:205) a Bíróság már kijelölte – különösen a földgázágazatban – az árakra vonatkozó állami beavatkozások uniós joggal való összeegyeztethetősége értékelésének elemzési keretét. Ebben az ítéletben, valamint az azt követő ítélkezési gyakorlatban (
*19
) a Bíróság több utalást tett azokra a kritériumokra, amelyekre az ilyen értékelést alapítani kell. A Conseil d’État (államtanács) által előterjesztett kérdéseket tehát ezen ítélkezési gyakorlat fényében kell vizsgálni.
A – A versengő földgázpiac megvalósításának akadályáról
25.
A kérdést előterjesztő bíróság először azt a kérdést veti fel, hogy a szóban forgó francia szabályozásban előírthoz hasonló, a földgáz árára vonatkozó állami beavatkozás magánál a jellegénél fogva a 2009/73 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése szerinti versengő földgázpiac kialakulásának akadályát jelenti‑e.
26.
A kérdést előterjesztő bíróság különösen azt hangsúlyozza, hogy a francia szabályozás a következőkkel jellemezhető: először azzal a ténnyel, hogy a szabályozott árak nem az összes földgázszolgáltatóra vonatkoznak, hanem közülük csak egyesekre, többek között az úgynevezett inkumbens szolgáltatóra; másodszor azzal, hogy az említett szabályozás sem a szabályozott díjakkal érintett szolgáltatókat, sem a többi szolgáltatót nem akadályozza meg abban, hogy a fogyasztóknak a szabályozott díjaknál alacsonyabb áron tegyenek ajánlatokat; harmadszor pedig azzal, hogy ez a szabályozás az összes költség fedezésének az elvén alapul. A kérdést előterjesztő bíróság megállapításai szerint ez utóbbi jellemző akadályozta meg, hogy az inkumbens szolgáltató túlzottan alacsony árat alkalmazzon.
27.
E tekintetben rá kell mutatni, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kiderül, hogy bár a 2009/73 irányelv (
*20
) egyik rendelkezéséből sem következik, hogy a földgázszolgáltatás árát egyedül a kínálat és a kereslet alakulásának kellene meghatároznia, ez a követelmény magából az említett irányelv céljából és általános rendszeréből következik, amely célkitűzés – amint az számos preambulumbekezdéséből (
*21
) és több rendelkezéséből (
*22
) kitűnik – arra irányul, hogy a földgáz teljesen nyitott és versengő belső piacát kialakítsa, ahol valamennyi fogyasztó szabadon megválaszthatja szolgáltatóját, és ahol valamennyi szolgáltató szabadon nyújthatja szolgáltatásait az ügyfeleinek. (
*23
)
28.
Ezenkívül rá kell mutatni, hogy a Federutility és társai ítéletben (C‑265/08, EU:C:2010:205) a Bíróság egy, a földgáz értékesítési árára vonatkozó állami intézkedést olyan intézkedésnek minősített, „amely már jellegénél fogva is a működőképes földgázpiac akadályát képezi”. (
*24
)
29.
A jelen ügyben a szóban forgó francia szabályozás olyan állami beavatkozást állapít meg, amely lényegében annak előírásából áll, hogy bizonyos vállalkozások az ügyfelek bizonyos csoportjai számára olyan árakon kínálják a földgázszolgáltatást, amelyek a hatóságok által megállapított feltételek szerint és az általuk megállapított díjtáblázat felhasználásával elvégzett számítás eredményeként jöttek létre.
30.
Amint arra a Bizottság helyesen rámutatott, az e szabályozás alkalmazásával megállapított díjak olyan szabályozott áraknak minősülnek, amelyek semmiképpen sem tekinthetők a piaci kínálati és keresleti viszonyok által meghatározott szabad megállapítás eredményének. Éppen ellenkezőleg, ezeket a díjakat a hatóságok által előírt kritériumok alapján határozták meg, így azok a piaci viszonyok alakulásától függetlenek.
31.
Márpedig az olyan intézkedés, amely azt írja elő, hogy egy terméket vagy szolgáltatást adott áron kell kínálni a piacon, szükségszerűen befolyásolja az érintett vállalkozásokat a szóban forgó piacon gyakorolt tevékenységükkel kapcsolatban megillető szabadságot, valamint az ezen a piacon megvalósuló versenyt. Bár az ilyen intézkedés piacra gyakorolt hatásának mértéke annak szubjektív és objektív terjedelmétől függ, ez nem érinti azt a megállapítást, hogy az ilyen intézkedés azzal, hogy az említett versenyt befolyásolja, magánál a jellegénél fogva ellentétes a nyitott és versengő piac megvalósítására irányuló célkitűzéssel, mivel ez a megállapítás nyilvánvalóan független attól a körülménytől, hogy az intézkedést a hatályos jogi szabályozás esetlegesen igazolhatja.
32.
A jelen ügyben nem vitatott, amint arra mind a kérdést előterjesztő bíróság, mind a Francia Köztársaság rámutat, hogy több tényező is megkülönbözteti a jelen ügyben vitatott francia szabályozást a Federutility‑ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205) alapjául szolgáló ügyben vizsgált olasz szabályozástól, amely olyan referenciaárat írt elő, amelyet valamennyi földgázszolgáltatónak be kellett építenie kereskedelmi ajánlataiba.
33.
Mindazonáltal a jelen ügyben vitatott szabályozás egyik, a kérdést előterjesztő bíróság által hangsúlyozott és a jelen indítvány 26. pontjában hivatkozott jellemzője sem tudja megcáfolni azt az állítást, hogy a díjak hatóságok általi meghatározása szükségszerűen érinti a versenyt, és hogy ennélfogva az alapügyben vitatotthoz hasonló szabályozás összeegyeztethetetlen a nyitott és versengő földgázpiac kialakításának a 2009/73 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése szerinti célkitűzésével.
34.
Először ugyanis az a körülmény, hogy a szabályozott díjak francia rendszere csak bizonyos piaci szereplők számára írja elő azt a kötelezettséget, hogy adott áron kínálják földgázszolgáltatásukat a piacon, nem érinti azt a megállapítást, hogy amennyiben ez a szabályozás korlátozza e vállalkozások cselekvési szabadságát a piacon, érinti az azon megvalósuló versenyt is. Az ilyen szabályozás sérti a piaci szereplők egyenlőségét, és nyilvánvalóan ellentétes azzal a 2009/73 irányelv (3) preambulumbekezdésében említett, és a jelen indítvány 27. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlattal, hogy valamennyi szolgáltató szabadon nyújthatja szolgáltatásait az ügyfeleinek.
35.
Másodszor, ugyanebből a szempontból, az a tény, hogy a szabályozott díjakkal érintett vállalkozások szintén szabadon tehetnek ajánlatot a piacon, semmi esetre sem vonhatja kétségbe azt a megállapítást, hogy a szóban forgó állami intézkedés érinti a piaci versenyt. Ugyanis ezen lehetőség ellenére is az állami beavatkozás következtében a piacnak szükségszerűen két része van: egy „szabályozott” része – amely a franciaországi földgázpiacon különösen nagy méretű (
*25
) –, ahol a termékek és szolgáltatások árát a versenyen kívül állapítják meg, és egy szabad része. Önmagában a piac ilyen felosztása ellentétes a földgáz teljesen nyitott és versengő belső piacának az elképzelésével. E tekintetben a francia kormány azon, a kérdést előterjesztő bíróság által is átvett állítása, amely szerint a szabályozott díjak a gyakorlatban plafonként szolgálnak a többi szolgáltató által tett ajánlat árának a meghatározásánál, azt bizonyítja, hogy ezek a díjak tényleges hatást gyakorolnak a piacra.
36.
Harmadszor, az a tény, hogy a szabályozott díjak megállapításának a költségek fedezetének elve jelenti az alapját, szintén nem módosíthatja azt a megállapítást, amely szerint a díjak érintik a versenyt. Ez a jellemző ugyanis úgy tűnik számomra, hogy olyan, a versenyt előmozdító hatástól igencsak távoli hatással jár, hogy egyfajta biztosítékot jelent az érintett szolgáltatók számára, hogy a szabályozott díjakkal legalább az ügyfélkörük azon részével, akik tekintetében e díjakat alkalmazzák, teljes egészében meg tudják téríttetni a költségeiket. Márpedig meg kell állapítani, hogy a többi szolgáltatót nem illeti meg hasonló biztosíték, ami kétségtelenül az e szabályozás fennállásából adódó versenyhátrányt jelent számukra.
37.
Ami végül a kérdést előterjesztő bíróság azon megfontolását illeti, amely szerint a szabályozott árak megakadályozták, hogy a meghatározó piaci szereplő a gyakorlatban túlzottan alacsony árakat alkalmazzon, az számomra nem tűnik relevánsnak az e díjak versenyre gyakorolt hatásának az értékelése szempontjából, mivel ezt a gyakorlatot az erőfölénnyel való visszaélés tilalmára vonatkozó szabályozás és különösen az EUMSZ 102. cikk is tiltja.
38.
Következésképpen úgy vélem, hogy az a tagállami beavatkozás, amely bizonyos szolgáltatók, köztük az inkumbens szolgáltató tekintetében azt írja elő, hogy szabályozott díjakon kínálja a földgázszolgáltatást a végső fogyasztó számára, de egyik piaci szolgáltató tekintetében sem akadályozza meg, hogy e díjaknál alacsonyabb árakon tegyenek versengő ajánlatokat, magánál a jellegénél fogva a versengő földgázpiac 2009/73 irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében említett kialakításának az akadályát jelenti.
B – A tagállamok beavatkozásának feltételeiről
39.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy jóllehet a végső fogyasztónak nyújtott földgázszolgáltatás árának meghatározására irányuló állami beavatkozás a versengő földgázpiac kialakításának akadályát képezi, ez a beavatkozás mindazonáltal a 2009/73 irányelv alapján igazolható, feltéve, hogy az abban megállapított feltételek teljesülnek. (
*26
)
40.
Amint azt ugyanis a (43) és (44) preambulumbekezdése pontosítja, a földgáz nyitott és versengő belső piacának létrehozására irányuló célkitűzésen kívül a 2009/73 irányelv céljai között szerepel a közszolgáltatás „magas színvonala” fenntartásának biztosítása, a végső fogyasztók védelme és az ellátásbiztonság garantálása. Ezen utóbbi célkitűzésekre válaszul pontosítja a 2009/73 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése, hogy az ugyanezen cikk (2) bekezdésének „sérelme nélkül” alkalmazandó.
41.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy ez utóbbi rendelkezés (
*27
) és az abban említett EUMSZ 106. cikk (
*28
) fényében egy, a földgázszolgáltatás árának meghatározására irányuló tagállami beavatkozás csak három feltétel tiszteletben tartása esetén fogadható el. Először, a beavatkozásnak általános gazdasági érdekre irányuló célt kell követnie, másodszor tiszteletben kell tartania az arányosság elvét, harmadszor pedig világosan meghatározott, átlátható, megkülönböztetéstől mentes és ellenőrizhető közszolgáltatási kötelezettségre kell irányulnia, és biztosítania kell az uniós földgázszolgáltatók egyenlő hozzáférését a fogyasztókhoz. A kérdést előterjesztő bíróság ezen feltételek terjedelme és a jelen ügyben való alkalmazásuk miatt fejti ki kétségeit az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésében.
1. Az általános gazdasági érdekről
42.
Az első feltételt, vagyis azt illetően, hogy a földgázszolgáltatás árának meghatározására irányuló állami beavatkozást általános gazdasági érdek követésének kell igazolnia, a kérdést előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésének a) pontjában azt kívánja megtudni, hogy egy tagállam milyen mértékben és milyen feltételekkel követhet a Bíróság által a Federutility‑ítéletben (C‑265/08, EU:C:2010:205) elismert méltányos szintű szolgáltatási ár fenntartásától eltérő általános gazdasági érdeket megvalósító célkitűzéseket. A kérdést előterjesztő bíróság különösen az energiatörvény L. 100‑1. cikkében említett, az ellátásbiztonságra és a területi kohézióra irányuló célokra utal, amelyekre a francia kormány az alapügyben a szabályozott díjak rendszere által követett célokként hivatkozott.
43.
E tekintetben előzetesen rámutatok, hogy bár a 2009/73 irányelv nem ad meghatározást az általános gazdasági érdek fogalmára, (
*29
) az ítélkezési gyakorlatból kiderül, hogy az irányelv 3. cikkének (2) bekezdésében szereplő, erre a fogalomra és az általános gazdasági érdekű szolgáltatások működtetésével megbízott vállalkozásokkal kapcsolatos EUMSZ 106. cikkre történő utalás megköveteli, hogy a fenti fogalmat a Szerződés utóbbi rendelkezésének fényében értelmezzük. (
*30
)
44.
Általánosságban úgy vélem, hogy az uniós jog állandó és koherens megközelítése szerint a 2009/73 irányelvben előírt azon feltételt, amely szerint a földgázágazatban a közszolgáltatási kötelezettségeket „általános gazdasági érdekből” kell előírni, az uniós jog többi releváns rendelkezése és különösen az elsődleges jog alapján kell értelmezni. Ebből a szempontból a Lisszaboni Szerződés hatálybalépéséből adódó új összefüggésben, amely az EUMSZ 106. cikken kívül az EUMSZ 14. cikket, az általános érdekű szolgáltatásokról szóló új 26. sz. jegyzőkönyvet (a továbbiakban: 26. sz. jegyzőkönyv), valamint az Európai Uniónak a Szerződésekkel egyenértékű jogi kötőerővel rendelkező Alapjogi Chartája általános gazdasági érdekű szolgáltatásokhoz való hozzáférésről szóló 36. cikkét is magában foglalja, elkerülhetetlen egy ilyen értelmezés körvonalazása.
45.
Ebben az új összefüggésben a releváns rendelkezések és a Bíróság ítélkezési gyakorlatának elemzése az alábbi megfontolásokra ösztönöz.
46.
Az első megfontolás azt a szerepet érinti, amelyet a tagállamok részére kell elismerni azon általános gazdasági érdekre irányuló célok meghatározását illetően, amelyek a közszolgáltatási kötelezettségek előírását igazolhatják. E tekintetben rámutatok, hogy a 26. sz. jegyzőkönyv általánosságban és kifejezett módon elismeri a tagállami hatóságok alapvető szerepét és széles mérlegelési jogkörét az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtásával, más által való ellátásával, illetve megszervezésével kapcsolatban. (
*31
) Ami konkrétabban a földgázágazatot illeti, a 2009/73 irányelv (47) preambulumbekezdésének második mondatából az következik, hogy „[a] közszolgáltatási kötelezettségeket nemzeti alapon, a nemzeti körülmények figyelembevételével kell meghatározni; a tagállamoknak azonban tiszteletben kell tartaniuk [az uniós] jogot”. (
*32
)
47.
Ez a megközelítés, amely széles körű mérlegelési jogkört kíván adni a tagállamoknak, (
*33
) a bíróság energiaágazatbeli közszolgáltatási kötelezettségekkel kapcsolatban kialakított ítélkezési gyakorlatában (
*34
) is megjelenik, amelyben a Bíróság az EUMSZ 106. cikk által követett saját célokra, valamint az erre vonatkozó ítélkezési gyakorlatára hivatkozva megállapította, hogy a tagállamok – az uniós jog tiszteletben tartása mellett – jogosultak az általános gazdasági érdekű szolgáltatásaik terjedelmét és szervezetét meghatározni. (
*35
)
48.
A második megfontolás, amely valamennyire kapcsolódik az elsőhöz, a tagállamokat az általános gazdasági érdekre irányuló célok meghatározása során megillető azon lehetőségre vonatkozik, hogy figyelembe vegyék helyzetüket és nemzeti politikáikat. Ennélfogva a 26. sz. jegyzőkönyv kifejezetten elismeri, hogy figyelembe kell venni az általános gazdasági érdekű szolgáltatások sokféleségét, valamint a felhasználók igényei és preferenciái közötti különbségeket, amelyek földrajzi, társadalmi és kulturális különbségekből eredhetnek. (
*36
) A földgázágazatot illetően ugyanez a követelmény jelenik meg mind a 2009/73 irányelv (44) preambulumbekezdésében, (
*37
) mind a Bíróság ítélkezési gyakorlatában, amely szerint a tagállamok az általános gazdasági érdekű szolgáltatásaik terjedelmének és szervezetének meghatározása során figyelembe vehetik a nemzeti politikájuk saját célkitűzéseit. (
*38
)
49.
E megfontolásokból az következik, hogy főszabály szerint a tagállamok feladata, hogy helyzetüket és nemzeti politikáikat figyelembe véve meghatározzák azokat az általános gazdasági érdekre irányuló célokat, amelyeket a földgázágazatban a közszolgáltatási kötelezettségek előírásával követni kívánnak. Mindazonáltal az általános gazdasági érdekre irányuló célok meghatározásának e lehetősége nem a tagállamok abszolút szabadságának megnyilvánulását jelenti, (
*39
) azt az uniós jog tiszteletben tartásával kell megvalósítani.
50.
Felmerül tehát az az értelmezési kérdés, hogy a gyakorlatban hogyan kell összeegyeztetni a tagállamok részére az általuk közszolgáltatási kötelezettségek előírásával követni kívánt, általános gazdasági érdekre irányuló célokkal kapcsolatban elismert mozgásteret az uniós jog tiszteletben tartására vonatkozó követelménnyel.
51.
E tekintetben először a 2009/73 irányelv jelen indítvány 6. pontjában említett 3. cikkének (2) bekezdésében szereplő felsorolás értelmezését érintő kérdést kell megvizsgálni, amely bizonyos viták tárgyát képezte. Megállapítást nyert ugyanis, hogy ez a rendelkezés azoknak az általános gazdasági érdekű eseteknek a kimerítő felsorolását tartalmazza, amelyek jogszerűvé tehetik az állami beavatkozást. (
*40
) A Bíróság még nem foglalt állást ebben a kérdésben, amely nem jelentéktelen, mivel ha ilyen megszorító értelmezést követünk, az azzal a következménnyel jár, hogy olyan általános gazdasági érdekre irányuló célt – mint a területi kohézió –, amely nem szerepel ezen a listán, nem lehetne igazolni.
52.
E tekintetben mindazonáltal teljes mértékben osztom azt a Ruiz‑Jarabo Colomer főtanácsnok által javasolt megközelítést, amely szerint ez a lista nem a közérdekű esetekre vonatkozik, hanem sokkal inkább azokat a „tevékenységi területeket” sorolja fel, amelyek közszolgáltatási kötelezettségek tárgyát képezhetik. (
*41
) Az ilyen értelmezés álláspontom szerint összhangban áll a szóban forgó rendelkezés szöveg szerinti tartalmával, amely kimondja, hogy a közszolgáltatási kötelezettségek a biztonságra, az ellátás folyamatosságára, minőségére és árára, valamint az ott felsorolt egyéb elemekre „vonatkoznak”. Ennélfogva e rendelkezés értelmében a tagállamok olyan közszolgáltatási kötelezettségeket írhatnak elő a vállalkozások számára, amelyek többek között a biztonságra, az ellátás folyamatosságára, minőségére és árára vonatkoznak, vagyis ez a tárgyuk. E kötelezettségeknek azonban mindig arra kell irányulniuk, hogy hozzájáruljanak az egy vagy több általános gazdasági érdekre irányuló cél megvalósításához. (
*42
) E megfontolásokból következik, hogy a 2009/73 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésében szereplő felsorolás egyáltalán nem minősül azon általános gazdasági érdekre irányuló célok kimerítő listájának, amelyeket a tagállamok ezen irányelv keretében követhetnek.
53.
Pontosítani kell, hogy bár a tagállamok szabadon meghatározhatják azokat az általános gazdasági érdekre irányuló célokat, amelyeket a közszolgáltatási kötelezettségek előírásával meg kívánnak valósítani, nem lehetséges ugyanakkor figyelmen kívül hagyni azt a tényt, hogy a földgázágazat olyan terület, ahol az uniós jogalkotó kifejezetten bizonyos konkrét célokat követve fogadott el jogszabályokat.
54.
E tekintetben a Bíróság értékelése keretében utalt arra, hogy azon mérlegelés keretében, amelyet a tagállamoknak a 2009/73 irányelv alapján azon kérdést illetően kell lefolytatniuk, hogy általános gazdasági érdekből a földgázágazatban működő vállalkozások számára közszolgáltatási kötelezettséget kell‑e előírni, a tagállamok feladata, hogy összeegyeztessék a liberalizáció célkitűzését, valamint a 2009/73 irányelv által követett egyéb célokat. (
*43
)
55.
Az egyensúlyba hozatalnak ez a követelménye, amelyet a Bíróság az uniós jogalkotó által a 2009/73 irányelvvel kapcsolatban követett célokkal összefüggésben kifejtett, véleményem szerint kifejezi ezeknek a céloknak a különös fontosságát. Olyan célokról van ugyanis szó, amelyeket az uniós jogalkotó kifejezetten olyannak tekintett, hogy azokat követni szükséges. Ebből következik, hogy e célkitűzések követése fontosabb szerepet játszhat egy olyan közszolgáltatási kötelezettséget előíró intézkedés arányosságának vizsgálata során, amely sértheti a 2009/73 irányelv által szintén követett, a földgáz belső piacának létrehozása szellemében a piacok nyitására irányuló általánosabb célt.
56.
A jelen ügyben a fenti megfontolásokból az következik, hogy az energiaellátás biztonsága kétségtelenül olyan általános gazdasági érdekre irányuló célnak minősül, amely a többi feltétel tiszteletben tartása mellett igazolhatja a földgázszolgáltatás árára vonatkozó állami beavatkozást. Már ugyanis az elsődleges jog szintjén az EUMSZ 194. cikk (1) bekezdésének b) pontja az energiaellátás biztonságát az uniós energiapolitika egyik alapvető célkitűzéseként azonosítja. Ami továbbá konkrétabban a földgáz területét illeti, több preambulumbekezdésből és a 2009/73 irányelv több cikkéből is az következik, hogy az irányelv az energiaellátás biztonságát kifejezetten az egyik elsődleges célnak tekinti. (
*44
) Pontosabban a 2009/73 irányelv az ellátás biztonságát kifejezetten az egyik olyan célnak tekinti, amelyet a földgázágazatban a közszolgáltatási kötelezettségek esetleges előírása során figyelembe kell venni. (
*45
)
57.
Ezzel szemben a 2009/73 irányelv a területi kohéziót külön nem említi olyan általános gazdasági érdekre irányuló célként, amely a közszolgáltatási kötelezettségek előírását igazolhatja a földgázágazatban. Mindazonáltal e tekintetben rá kell mutatni egyrészt, hogy az EUMSZ 14. cikk kifejezetten elismeri az általános gazdasági érdekű szolgáltatásoknak az Unión belüli területi kohézió elősegítésében játszott szerepét, másrészt pedig, hogy az Európai Unió Alapjogi Chartájának 36. cikke az általános érdekű gazdasági szolgáltatásokhoz történő hozzáféréshez való jog keretében kifejezetten említést tesz a területi kohézióról. Ezenkívül, amennyiben egy állami beavatkozás célja az abban az értelemben vett területi kohézió, hogy a tagállam egész területén lehetővé tegye a földgázhoz való egyetemes és egyenlő hozzáférést az olyan helyzet elkerülése érdekében, amelyben az ország bizonyos régiói például földrajzi helyzetük vagy természeti adottságaik miatt meg vannak fosztva ettől a hozzáféréstől, az ilyen célkitűzést minden kétséget kizáróan úgy kell tekinteni, hogy az összhangban áll a 2009/73 irányelvvel és különösen 3. cikkének (3) bekezdésével, amely úgy rendelkezik, hogy „[a] tagállamok megteszik különösen a szükséges intézkedéseket a távoli területeken található, a gázrendszerhez csatlakozó végső felhasználók védelmére”. Ilyen körülmények között úgy kell tekinteni, hogy az ilyen módon értelmezett területi kohézióra irányuló cél a 2009/73 irányelv által követett célok integráns részét képezi.
58.
Következésképpen a fenti megfontolások alapján a 2009/73 irányelv és különösen az EUMSZ 14. és az EUMSZ 106. cikk, valamint a 26. sz. jegyzőkönyv fényében értelmezett 3. cikkének (2) bekezdése lehetővé teszi a tagállamoknak, hogy általános gazdasági érdekből a földgázágazatban működő vállalkozások számára többek között az ellátásbiztonság és a területi kohézió garantálása érdekében a földgázszolgáltatás árára vonatkozó közszolgáltatási kötelezettséget írjanak elő, feltéve, hogy az irányelv által megállapított többi feltétel is teljesül.
2. Az arányosság elvének tiszteletben tartásáról
59.
A második feltétel, amelynek ahhoz kell teljesülnie, hogy egy, a földgázszolgáltatás árának meghatározására irányuló tagállami beavatkozást el lehessen fogadni, az, hogy a vállalkozások számára előírt közszolgáltatási kötelezettségek megfeleljenek az arányosság elvének. Ezen elv tiszteletben tartása szigorú ellenőrzésének követelményét kiemelve a Bíróság megállapította, hogy ezek a kötelezettségek kizárólag olyan mértékben veszélyeztethetik a földgázellátás árának szabad meghatározását, amennyiben az általuk kitűzött, általános gazdasági érdeknek való megfeleléshez szükséges”. (
*46
)
60.
Az arányosság elvének tiszteletben tartása először azt követeli meg, hogy az intézkedés képes legyen megvalósítani az általa követett általános gazdasági érdekre irányuló célt. (
*47
) Másodszor, ami az árakra vonatkozó állami beavatkozás időtartamát illeti, a Bíróság úgy ítélte meg, hogy annak szigorúan az e szabályozás által követett cél eléréséhez szükséges időtartamra kell korlátozódnia, különösen annak érdekében, hogy ne véglegesítsen egy olyan intézkedést, amely már jellegénél fogva is a működőképes földgázpiac akadályát képezi. (
*48
) Harmadszor, a Bíróság utalt arra, hogy az alkalmazott beavatkozási mód nem haladhatja meg az általános gazdasági érdekhez fűződő, elérni kívánt cél megvalósításához szükséges mértéket. (
*49
) Negyedszer, az intézkedés arányosságát személyi hatályának szempontjából is értékelni kell. (
*50
)
61.
Az alapeljárásban a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megítélnie, hogy teljesíti‑e az arányosság követelményét annak a kötelezettségnek bizonyos vállalkozások tekintetében történő előírása, hogy az ügyfelek bizonyos csoportjai részére szabályozott díjakkal kínálják a földgázszolgáltatást. A Bíróság azonban a lehetőségekhez mérten és a rendelkezésre álló információk alapján ehhez minden szükséges útmutatást megadhat e bíróság számára az uniós joggal kapcsolatban. (
*51
)
a) Arról, hogy az intézkedés képes megvalósítani a követett általános gazdasági érdekre irányuló célokat
62.
A kérdést előterjesztő bíróságnak először azt kell értékelnie, hogy a szóban forgó intézkedés ebben a formában alkalmas‑e a hivatkozott célok, vagyis az ellátásbiztonság és a területi kohézió céljának elérésére. Az intézkedés alkalmasságának előfeltétele, hogy közvetlen kapcsolat álljon fenn az előírt kötelezettség és a hivatkozott cél között. E tekintetben különbséget kell tenni e két célkitűzés között.
63.
Ami az ellátásbiztonságot illeti, a kérdést előterjesztő bíróság a francia kormány által előadott azon érvre utal, amely szerint az inkumbens szolgáltató beszerzési döntései, valamint ellátási portfóliójának elsődlegesen a kőolaj árához igazodó hosszú távú szerződésekkel való kialakítása az ellátás nagyobb biztonságát garantálja. Ezenkívül észrevételeiben a francia kormány hozzáteszi, hogy a nagykereskedelmi földgázpiac stabilitásának hiánya a földgáz árának ingadozását eredményezheti, ami hatással van a végső fogyasztóknak nyújtott földgázszolgáltatás árára is. A szabályozott díjak, valamint számításuk módja olyan, a földgáz árát kiigazító mechanizmust tartalmaz, amely a végső fogyasztók tekintetében kiküszöböli a kőolaj és a földgáz árának ingadozásából adódó hirtelen változásokat.
64.
E tekintetben először rá kell mutatnom, hogy az ügy iratai között nincs olyan, amelyik a szabályozott díjakkal érintett szolgáltatók (sem a többi szolgáltató) tekintetében fennálló olyan kötelezettségre utalna, amely szerint hosszú távú ellátási szerződést kell kötniük abból a célból, hogy méltányos áron (vagyis szabályozott díjakkal) garantálják az ellátás biztonságát energiaválság vagy az árak jelentős ingadozása esetén. (
*52
) Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat többek között az inkumbens szolgáltató beszerzési „döntéseire” utal, ami azt fejezi ki, hogy a hosszú távú szerződések megkötése sokkal inkább az említett szolgáltató kereskedelmi döntésének, nem pedig egy őt terhelő jogi kötelezettségnek tűnik. Márpedig a hosszú távú beszerzési szerződések megkötése és a szabályozott díjak közötti kapcsolat hiányában nem világos, hogy az ügy irataiban szereplő információk alapján e díjak előírását hogyan igazolhatja e szerződések fennállása.
65.
Másodszor, bár nem kizárt, hogy egy, az árak jelentős emelkedésével járó energiaválság esetén a földgázszolgáltatás adott áron történő ajánlására és nyújtására vonatkozó kötelezettséget megállapító intézkedést esetlegesen lehet úgy tekinteni, hogy képes garantálni az ellátásbiztonságot, meg kell állapítani, hogy ilyen, kivételes jellegű beavatkozási lehetőségről szigorú feltételekkel a kereskedelmi törvény L. 410‑2. cikkének harmadik albekezdése is rendelkezik. A kérdést előterjesztő bíróságnak kell értékelnie, hogy a földgázszolgáltatások árában fennállnak‑e olyan, a földgáz vagy a kőolaj ára ingadozásának betudható hirtelen változások, amelyek igazolják egy lényegében állandó jellegű, árra vonatkozó állami beavatkozásnak minősülő intézkedés elfogadását. A szóban forgó intézkedés arányosságának az ellátásbiztonság céljára tekintettel történő értékelése során a kérdést előterjesztő bíróságnak a 994/2010 rendelet (
*53
) keretében elfogadott intézkedéseket is figyelembe kell vennie.
66.
Ami a területi kohéziót illeti, az előzetes döntéshozatalra utaló határozat a Francia Köztársaság azon érvére hivatkozik, amely szerint a földgázértékesítés szabályozott díjai lehetővé teszik az árak teljes belföldi harmonizációját. Észrevételeiben a Francia Köztársaság előadja, hogy a közlekedési hálózaton való továbbítás szállító által a földgázszolgáltatónak kiszámlázott költsége jelentősen eltérhet az ügyfél fő közlekedési infrastruktúráktól való távolsága alapján, valamint hogy ilyen feltételek mellett a díjak szabályozása a részleges kiegyenlítés bevezetésével lehetővé teszi az ügyfelek költségei közötti különbségek mérséklését.
67.
Márpedig úgy tűnik, nem kizárt, hogy a területi kohézió jelen indítvány 57. pontjában meghatározottak szerinti célkitűzése egy adott áron történő gázszolgáltatási kötelezettség előírásával megvalósítható. Mindazonáltal az intézkedés szükséges jellegének keretében a kérdést előterjesztő bíróságnak kell értékelnie, hogy nincsenek‑e olyan intézkedések, amelyek szintén alkalmasak e cél elérésére, azonban kevésbé akadályozzák a nyitott belső földgázpiac megvalósítását az alkalmazandó ár általános, nemcsak az ügyfelek bizonyos, hátrányos helyzetű térségekben található és objektív földrajzi kritériumok alapján meghatározott csoportjaira, hanem az ügyfelek bizonyos, gázfogyasztásuk alapján azonosított csoportjaira vonatkozó előírásánál.
b) Az intézkedés időtartamáról
68.
Másodszor, az intézkedés időtartamát illetően rá kell mutatni, hogy a Bíróság rendelkezésére álló információk alapján úgy tűnik, hogy a szóban forgó francia szabályozás nem állapít meg semmilyen időbeli korlátot azon kötelezettség tekintetében, hogy a végső ügyfélnek szabályozott díjakon kell nyújtani a földgázszolgáltatást, ami állandó jelleget kölcsönöz e kötelezettségnek. Márpedig – amint azt a francia kormány észrevételeiben hangsúlyozza – nem vitatott, hogy a francia szabályozás a szabályozott díjak időszakos felülvizsgálatának a kötelezettségét írja elő. (
*54
) Mindazonáltal úgy tűnik, hogy ez az időszakos felülvizsgálati kötelezettség a díjak mértékének a meghatározására, nem pedig a földgázágazat alakulása alapján az árakba való állami beavatkozás szükségességére vagy módszereire vonatkozik. Úgy tűnik tehát, hogy nem tudja megkérdőjelezni az intézkedés állandó jellegére vonatkozó megállapítást. (
*55
)
69.
A kérdést előterjesztő bíróságnak kell értékelnie, hogy az ebben a formában előírt, lényegében állandó jellegű, a földgázszolgáltatás adott áron történő nyújtására irányuló kötelezettséget lehet‑e úgy tekinteni, hogy az a hivatkozott két cél eléréséhez szigorúan szükséges mértékre korlátozódik.
c) Az intézkedés szükséges jellegéről
70.
Harmadszor, szintén a kérdést előterjesztő bíróságnak kell értékelnie a szóban forgó szabályozás szükséges jellegét. Ennélfogva neki kell értékelnie, hogy az árakra vonatkozóan a szóban forgó szabályozás által végrehajtott állami beavatkozás módszere a bevezetett formában nem haladja‑e meg a követett általános gazdasági érdekre irányuló célok eléréséhez szükséges mértéket, valamint hogy nincsenek‑e más kevésbé korlátozó, megfelelő intézkedések.
71.
E tekintetben a Federutility‑ítéletben (C‑265/08, EU:C:2010:205) a Bíróság megállapította, hogy amennyiben egy, a földgázszolgáltatás árára vonatkozó állami beavatkozás igazolható, az arányosság követelménye különösen azt követeli meg, hogy e beavatkozás főszabály szerint az ár azon elemére korlátozódjon, amely az emelkedést – amelynek hatását az állami beavatkozás mérsékelni kívánja – különleges körülmények útján közvetlenül befolyásolja. (
*56
)
72.
Ebben az összefüggésben az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdése b) pontjának keretében a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy többek között a hivatkozott két célra figyelemmel egy, a földgázszolgáltatás árára vonatkozó állami beavatkozás alapulhat‑e az inkumbens szolgáltató teljes költsége fedezetének elvén.
73.
Ami először a szabályozott díjak teljes költség fedezetére alapított meghatározásának a 2009/73 irányelv értelmében vett elfogadhatóságát illeti, rá kell mutatni, hogy ez az irányelv nem ad semmilyen iránymutatást sem az ilyen díjak kiszámításának módszereiről, sem azokról a költségekről, amelyeket esetlegesen fedezni lehet. Amint ugyanis arra a Bizottság helyesen rámutat, ez az irányelv azon az elképzelésen alapul, hogy főszabály szerint a földgázszolgáltatás árát a szabad versenynek kell meghatároznia. Ilyen feltételek mellett, feltéve, hogy az árra vonatkozó állami beavatkozás összes feltétele teljesül, főszabály szerint nincs akadálya annak, hogy olyan módszert alkalmazzanak a szabályozott díjak meghatározásához, amely a költségek figyelembevételén alapul. Mindazonáltal felmerül a kérdés, hogy az arányosság elvére tekintettel milyen költségeket lehet figyelembe venni egy ilyen meghatározás során.
74.
E tekintetben, a „teljes” költségre való utalással kapcsolatban rámutatok először, hogy a Bíróság által a Federutility‑ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205) 36. és 38. pontjában kifejtett követelmény, amely szerint az árra vonatkozó állami beavatkozás nem haladhatja meg az elérni kívánt cél megvalósításához szükséges mértéket, úgy tűnik, hogy magában foglalja az ár azon összetevője lehetőségekhez mért azonosításának szükségességét, amely tekintetében be kell avatkozni a tervezett intézkedés által követett cél elérése érdekében.
75.
Ennélfogva a jelen ügyben, amennyiben bizonyítást nyer, hogy az ellátásbiztonság és a jelen indítvány 57. pontja szerint meghatározott területi kohézió céljának biztosításához valóban szükség van a szabályozott díjak előírására, akkor az arányosság elvének tiszteletben tartása megkövetelné, hogy a beavatkozás főszabály szerint az ár azon elemeire korlátozódjon, amelyek emelkedésére e célok elérése hatással van.
76.
Márpedig, amint az a jelen indítvány 42–58. pontjában megállapítást nyert, a tagállamokat mérlegelési mozgástér illeti meg azon közszolgáltatások meghatározása, végrehajtása és szervezése tekintetében, amelyek ellátására a földgázszolgáltatókat általános gazdasági érdekből kötelezni kívánják, így szervezési autonómiával rendelkeznek e kötelezettségek in concreto végrehajtása módozatainak meghatározását illetően. Bár egy ilyen autonómia lehetővé teszi számukra, hogy olyan módon szervezzék meg a közszolgáltatást, amely biztosítja a működést, úgy tűnik számomra, hogy a szabályozott díjak teljes költség fedezetére alapított meghatározásának módszere szükségszerűen olyan költségeket – amelyek e módszer alkalmazásában a díj elemeinek minősülnek (
*57
) – is figyelembe vesz, amelyek emelkedésére a hivatkozott általános gazdasági érdekre irányuló célok nincsenek befolyással. Ilyen körülmények mellett kételkedem abban, hogy a szabályozott díjak teljes költség fedezetén alapuló meghatározásának módszere összeegyeztethető a Bíróság által a Federutility‑ítéletben (C‑265/08, EU:C:2010:205) kifejtett azon követelménnyel, amely szerint az állami beavatkozás nem haladhatja meg a követett általános érdekű gazdasági cél eléréséhez szükséges mértéket.
77.
Ami továbbá az „inkumbens szolgáltató” költségeinek fedezetére vonatkozó utalást illeti, emlékeztetni kell arra, hogy a 2009/73 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése megköveteli, hogy a közszolgáltatási kötelezettségek ne legyenek diszkriminatívak. Ebből a szempontból mindazonáltal a jelen indítvány 81–83. pontjára utalok.
d) A személyi hatályról
78.
Negyedszer, az arányosság követelményét az intézkedés személyi hatályának, pontosabban szólva a kedvezményezettjeinek a szempontjából is értékelni kell. A Federutility‑ítéletben (C‑265/08, EU:C:2010:205) a Bíróság az érintett intézkedés arányosságának e szempontját a hivatkozott célkitűzésre, vagyis arra tekintettel értékelte, hogy a végső fogyasztó védelme érdekében a földgázszolgáltatás árát méltányos szinten kell tartani. Úgy ítélte meg, hogy az arányosság követelménye főszabály szerint sérül, ha a szabályozás a földgázszolgáltatás végső fogyasztóiként azonos módon vonatkozik a magánszemélyekre és a vállalkozásokra. (
*58
)
79.
A jelen ügyben a vitatott szabályozás azt írja elő, hogy 2016. január 1‑jétől kezdődően a szabályozott árú szolgáltatás kedvezményezettjei a háztartások és azok a vállalkozások, amelyek fogyasztása nem éri el a 30000 kWh/év mennyiséget. A kérdést előterjesztő bíróságnak kell igazolnia, hogy az ilyen rendszer, ami úgy tűnik, azonos módon vonatkozik a háztartásokra, valamint a kis‑ és középvállalkozásokra, az intézkedés személyi hatályát illetően és az ellátásbiztonság, valamint a területi kohézió céljaira tekintettel tiszteletben tartja‑e az arányosság követelményét.
3. A közszolgáltatási kötelezettségek világos, átlátható, megkülönböztetéstől mentes és ellenőrizhető jellegéről, valamint annak szükségességéről, hogy az Unióban a gázszolgáltatók egyenlően férjenek hozzá a fogyasztókhoz
80.
Végül, a szóban forgó intézkedésnek meg kell felelnie a 2009/73 irányelv 3. cikkének (2) bekezdésében említett többi, a közszolgáltatási kötelezettségek világos, átlátható, megkülönböztetéstől mentes és ellenőrizhető jellegére, valamint az annak szükségességére vonatkozó feltételnek, hogy az Unióban a gázszolgáltatók egyenlően férjenek hozzá a fogyasztókhoz. A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak meghatározása, hogy a jelen esetben ez a helyzet fennáll‑e.
81.
Különösen a megkülönböztetéstől mentes jelleggel kapcsolatban az alábbi megfontolások merülnek fel.
82.
Mindenekelőtt rámutatok, hogy a 2009/73 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése általánosságban „a földgázágazatban működő vállalkozások”, nem pedig bizonyos vállalkozások számára állapítja meg a közszolgáltatási kötelezettségek előírásának lehetőségét. Ezenkívül ugyanezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdéséből az következik, hogy a tagállamok „nem alkalmaznak megkülönböztetést […] sem a jogok, sem a kötelezettségek tekintetében” a gázszolgáltató vállalkozásokkal szemben. A megkülönböztető jelleg hiányára alapított feltétel célja az, hogy a szóban forgó kötelezettségek azonos mértékben vonatkozzanak az ágazat valamennyi szereplőjére annak érdekében, hogy ne befolyásolják a versenyt. (
*59
) Ilyen körülmények között a közszolgáltatási kötelezettségekkel megbízott vállalkozások kijelölési mechanizmusa a priori nem zárhatja ki egyik földgázágazatban működő vállalkozást sem. (
*60
)
83.
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a szabályozott díjak szóban forgó rendszere kizárólag bizonyos gázszolgáltatókra alkalmazandó, valamint hogy az ügy iratai között nincs arra történő utalás, hogy annak alkalmazása nem olyan bizonyos piaci szereplőkre korlátozódik, akik arra egy adott időszakban kizárólag előzetesen megállapított objektív kritériumok alapján, megkülönböztetés nélkül jogosultak. (
*61
)
V – Végkövetkeztetések
84.
A fenti megfontolások alapján azt javasolom, hogy a Bíróság a Conseil d’État (államtanács) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
Az a tagállami beavatkozás, amely bizonyos szolgáltatók, köztük az inkumbens szolgáltató tekintetében azt írja elő, hogy szabályozott díjakon kínálja a földgázszolgáltatást a végső fogyasztó számára, de egyik piaci szolgáltató tekintetében sem akadályozza meg, hogy e díjaknál alacsonyabb árakon tegyenek versengő ajánlatokat, magánál a jellegénél fogva a versengő földgázpiac földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 2003/55/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i 2009/73/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében említett kialakításának az akadályát jelenti.
A 2009/73 irányelv, és különösen annak az EUMSZ 14. cikk és az EUMSZ 106. cikk, valamint az általános érdekű szolgáltatásokról szóló 26. sz. jegyzőkönyv fényében értelmezett 3. cikkének (2) bekezdése lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy általános gazdasági érdekből a földgázágazatban működő vállalkozások számára többek között az ellátásbiztonság és a területi kohézió garantálása érdekében a földgázszolgáltatás árára vonatkozó közszolgáltatási kötelezettséget írjanak elő, feltéve egyrészt, hogy a hivatkozott irányelv 3. cikkének (2) bekezdése által megállapított többi és különösen az ilyen kötelezettségek megkülönböztetéstől mentes jellegére vonatkozó feltétel is teljesül, másrészt pedig, hogy a szóban forgó intézkedés tiszteletben tartja az arányosság elvét.
Ilyen esetben a 2009/73 irányelvvel főszabály szerint nem ellentétes az árak meghatározásának azon módszere, amely a költségek figyelembevételén alapul, feltéve, hogy e módszer alkalmazása nem eredményezi, hogy az állami beavatkozás meghaladja az általa követett általános gazdasági érdekre irányuló célok eléréséhez szükséges mértéket.
(
*1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
*2
)	A földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 2003/55/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i 2009/73/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 211., 94. o.).
(
*3
)	A „harmadik energiacsomagot” 2009 júliusában fogadták el, és a 2009/73 irányelv mellett a villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 2003/54/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i 2009/72/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet (HL L 211., 55. o.), az Energiaszabályozók Együttműködési Ügynöksége létrehozásáról szóló, 2009. július 13‑i 713/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet (HL L 211., 1. o.), a villamos energia határokon keresztül történő kereskedelme esetén alkalmazandó hálózati hozzáférési feltételekről és az 1228/2003/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i 714/2009EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet (HL L 211., 15. o.), valamint a földgázszállító hálózatokhoz való hozzáférés feltételeiről és az 1775/2005/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i 715/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet (HL L 211., 36. o.) foglalta magában.
(
*4
)	Lásd a 2009/73 irányelv (3) preambulumbekezdését.
(
*5
)	Lásd a 2009/73 irányelv (44) és (47) preambulumbekezdését.
(
*6
)	Ugyanott.
(
*7
)	Lásd az energiatörvény L. 100‑1. cikkét.
(
*8
)	Lásd az energiatörvény L. 121‑32. cikkét. Az állam és a GDF Suez közötti közszolgáltatási szerződés előírásait illetően lásd az energiatörvény L. 121‑46. cikkét, valamint a jelen indítvány 52. lábjegyzetét.
(
*9
)	Lásd az energiatörvény L. 445‑1. cikkét.
(
*10
)	Décret 2009–1603 du 18 décembre 2009 relatif aux tarifs réglementés de vente du gaz naturel, tel que modifié par le décret 2013–400 du 16 mai 2013 (a 2013. május 16‑i 2013–400. sz. rendelettel módosított, a földgáz értékesítés szabályozott díjairól szóló, 2009. december 18‑i 2009–1603. sz. rendelet) (a Francia Köztársaság Hivatalos Lapja, 113. sz., 2013. május 17., 8189. o., 12. sz. szöveg).
(
*11
)	Lásd a 2009. december 18‑i 2009–1603. sz. rendelet 2013. május 16‑i 2013–400. sz. rendelettel módosított 2. cikkét.
(
*12
)	Lásd: Loi 2014–344 du 17 mars 2014 relative à la consommation (a fogyasztásról szóló, 2014. március 17‑i 2014–344. sz. törvényt) (a Francia Köztársaság Hivatalos Lapja, 65. sz., 2014. március 18., 5400. o., 1. sz. szöveg).
(
*13
)	Az energiatörvény ugyanezen törvény L. 441‑1. cikkével együtt értelmezett L. 445‑3. cikke.
(
*14
)	Lásd a 2013–400. sz. rendelettel módosított 2009–1603. sz. rendelet 3. cikkét. Ugyanezen rendelet 4. cikke szerint a beszerzésen kívüli költségek közé tartoznak többek között a földgáz szállítására szolgáló hálózat üzemeltetésének költségei, a tárolás, valamint a nyújtott szolgáltatások értékesítésének költségei, egy észszerű kereskedelmi árrést is beleértve. Lásd még az Autorité française de concurrence‑nak (francia versenyhatóság) a szabályozott földgáz‑értékesítési díjakról szóló rendelettervezetre vonatkozó, 2013. március 25‑i 13‑A‑09. sz. véleményét, 4. o.
(
*15
)	Lásd a 2013–400. sz. rendelettel módosított 2009–1603. sz. rendelet 3. cikkét.
(
*16
)	A 2013–400. sz. rendelettel módosított 2009–1603. sz. rendelet 5. cikke.
(
*17
)	Ugyanott.
(
*18
)	A 2013–400. sz. rendelettel módosított 2009–1603. sz. rendelet 6. cikke.
(
*19
)	Lásd különösen: a villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 96/92/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. június 26‑i 2003/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre (HL L 176., 37. o.;magyar nyelvű különkiadás 12. fejezet, 2. kötet, 211. o.) vonatkozó Enel Produzione ítélet (C‑242/10, EU:C:2011:861); valamint Bizottság kontra Lengyelország ítélet (C‑36/14, EU:C:2015:570).
(
*20
)	A Bíróság kezdetben elfogadta ezt az értelmezést a Federutility és társai ítéletben (C‑265/08, EU:C:2010:205, 18. pont) a földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 98/30/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. június 26‑i 2003/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 176., 57. o.; magyar nyelvű különkiadás 12. fejezet, 2. kötet, 230. o.) kapcsolatban. Később utalt arra, hogy ez az értelmezés, valamint az árak szabályozására irányuló állami beavatkozás elfogadhatóságára vonatkozó, a Federutility–ítéletben tett megállapítások a 2009/73 irányelv tekintetében is érvényesek (lásd: Bizottság kontra Lengyelország ítélet, C‑36/14, EU:C:2015:570, 45. és 53. pont).
(
*21
)	Lásd a 2009/73 irányelv (3), (5), (22), (33) és (44) preambulumbekezdését.
(
*22
)	Lásd a 2009/73 irányelv 3. cikkének (1) és (4) bekezdését, 13. cikke (1) bekezdésének a) pontját, 34. cikkének (2) bekezdését, 37. cikkét, 40. cikkének a) pontját és 48. cikke (3) bekezdésének a) pontját.
(
*23
)	Ebben az értelemben lásd: Federutility és társai ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205, 18. pont). Lásd még: Bizottság kontra Lengyelország ítélet (C‑36/14, EU:C:2015:570, 45. pont).
(
*24
)	Lásd ezen ítélet 35. pontját. Lásd még: Bizottság kontra Lengyelország ítélet (C‑36/14, EU:C:2015:570, 56. pont).
(
*25
)	Amint az a CRE 2014. évi tevékenységére vonatkozó éves beszámolóból (3. o.) kitűnik, 2014‑ben az összes háztartás 67,5%‑át (amely az éves fogyasztás 68,7%‑át teszi ki), a nem háztartási fogyasztóknak pedig a 40,2%‑át (amely az éves fogyasztás 10,4%‑át teszi ki) érintették a szabályozott díjak.
(
*26
)	A 2003/55 irányelvet illetően lásd: Federutility és társai ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205, 24. pont); a 2009/73 irányelvet illetően lásd: Bizottság kontra Lengyelország ítélet (C‑36/14, EU:C:2015:570, 52. és 53. pont). Lásd még a jelen indítvány 20. lábjegyzetét.
(
*27
)	A 2003/55 irányelvet illetően lásd: Federutility és társai ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205, 20–22. és 47. pont) és Bizottság kontra Lengyelország ítélet (C‑36/14, EU:C:2015:570, 51. és 52. pont).
(
*28
)	A 2003/55 irányelvet illetően lásd: Federutility és társai ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205, 33. pont); a 2003/54 irányelvet illetően lásd: Enel Produzione ítélet (C‑242/10, EU:C:2011:861, 42. pont) és Bizottság kontra Lengyelország ítélet (C‑36/14, EU:C:2015:570, 51. pont).
(
*29
)	E fogalommal kapcsolatban lásd: Ruiz‑Jarabo Colomer főtanácsnok Federutility és társai ügyre vonatkozó indítványának (C‑265/08, EU:C:2009:640) 53–55. pontja.
(
*30
)	Lásd: Federutility és társai ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205, 26. pont) és a jelen indítvány 20. lábjegyzete).
(
*31
)	Lásd a 26. sz. jegyzőkönyv 1. cikkének első francia bekezdését.
(
*32
)	Kiemelés tőlem.
(
*33
)	E tekintetben megjegyzem, hogy Ruiz‑Jarabo Colomer főtanácsnok a Federutility és társai ügyre vonatkozó indítványában (C‑265/08, EU:C:2009:640, 46. pont) már rámutatott, hogy a 2009/73 irányelv általános gazdasági érdekű közszolgáltatási kötelezettségek előírásával kapcsolatos pontatlansága az uniós jogalkotó azon szándékát tükrözi, hogy széles mérlegelési jogkört adjon a tagállamoknak. Ezt a megállapítást a 2003/55 irányelvvel kapcsolatban tette. Mindazonáltal mivel a 2009/73 irányelv semmit nem változtatott a 2003/55 irányelv releváns rendelkezésein, ez a megállapítás a 2009/73 irányelv tekintetében is érvényes.
(
*34
)	A Bíróság pontosította, hogy ez a rendelkezés össze kívánja egyeztetni a tagállamok azon érdekét, hogy bizonyos vállalkozásokat gazdasági vagy szociális politikájuk eszközeként használjanak fel, valamint az Uniónak a versenyjogi szabályok betartásához és a közös piac egységességének megőrzéséhez fűződő érdekét. Lásd ebben az értelemben: Albany‑ítélet (C‑67/96, EU:C:1999:430, 103. pont); Federutility és társai ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205, 28. pont); Enel Produzione ítélet (C‑242/10, EU:C:2011:861, 41. pont).
(
*35
)	Lásd: Federutility és társai ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); Enel Produzione ítélet (C‑242/10, EU:C:2011:861, 50. pont).
(
*36
)	Lásd a 26. sz. jegyzőkönyv 1. cikkének második francia bekezdését.
(
*37
)	E preambulumbekezdés második mondata szerint „[f]ontos, hogy a közszolgáltatási kötelezettségeket nemzeti szinten lehessen értelmezni az adott országokra jellemző körülmények és a közösségi jog tekintetbevételével”.
(
*38
)	Lásd: Federutility és társai ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205, 29. és 30. pont).
(
*39
)	Ezt a kifejezést már Ruiz‑Jarabo Colomer főtanácsnok is használta a Federutility és társai ügyre vonatkozó indítványában (C‑265/08, EU:C:2009:640, 47. pont).
(
*40
)	Lásd Ruiz‑Jarabo Colomer főtanácsnok Federutility és társai ügyre vonatkozó indítványának (C‑265/08, EU:C:2009:640) 30. lábjegyzetében szereplő jogtudományi hivatkozásokat.
(
*41
)	Ugyanott.
(
*42
)	Így például a Federutility‑ügyben a tagállam egy olyan „árra vonatkozó” kötelezettséget írt elő – vagyis amelynek tárgya egy gázszolgáltatás árára vonatkozó tevékenységnek a megállapítása volt –, amely az árak stabilitására vonatkozó általános gazdasági érdeket képviselő cél megvalósítására irányult a végső fogyasztók védelmének biztosítása érdekében. Lásd: Federutility és társai ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205, 20., 24. és 32. pont). A jelen ügyben a közszolgáltatási kötelezettség az árra vonatkozik, az azonban a francia kormány által a kérdést előterjesztő bíróság előtt megfogalmazott állítások szerint az ellátásbiztonság és a területi kohézió általános gazdasági érdeket képviselő cél megvalósítására irányul.
(
*43
)	Lásd ebben az értelemben: a végső fogyasztó védelmére irányuló célt illetően Federutility és társai ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205, 32. pont).
(
*44
)	A 2009/73 irányelv (1), (8), (21), (22), (35), (40), (44), (47) és (55) preambulumbekezdése, valamint 3. cikkének (2), (5) és (7) bekezdése, 5. cikke, 6. cikke, 11. cikke (3) bekezdésének b) pontja, (5) bekezdésének b) pontja, (7) és (8) bekezdése, 13. cikkének (2) bekezdése, 17. cikke (2) bekezdésének f) pontja, 22. cikkének (1) bekezdése, 34. cikkének (2) bekezdése, 36. cikke (1) bekezdésének a) pontja, 41. cikkének (8) bekezdése, 48. cikke (3) bekezdésének b) pontja, 52. cikke (1) bekezdésének d) pontja, (4) és (6) bekezdése.
(
*45
)	Lásd különösen a 2009/73 irányelv (44) és (47) preambulumbekezdését.
(
*46
)	Lásd: Federutility és társai ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205, 33. pont), valamint ebben az értelemben: Enel Produzione ítélet (C‑242/10, EU:C:2011:861, 42. pont).
(
*47
)	Lásd: Enel Produzione ítélet (C‑242/10, EU:C:2011:861, 56. pont).
(
*48
)	Federutility és társai ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205, 33. és 35. pont); Enel Produzione ítélet (C‑242/10, EU:C:2011:861, 75. pont) és Bizottság kontra Lengyelország ítélet (C‑36/14, EU:C:2015:570, 56. pont).
(
*49
)	Federutility és társai ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205, 36. pont).
(
*50
)	Federutility és társai ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205, 39. pont); valamint Bizottság kontra Lengyelország ítélet (C‑36/14, EU:C:2015:570, 60. pont).
(
*51
)	Lásd ebben az értelemben: Federutility és társai ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205, 34. pont); valamint Enel Produzione ítélet (C‑242/10, EU:C:2011:861, 49. pont).
(
*52
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat az energiatörvény L. 121‑46. cikkére utal, amely előírja, hogy „a […] közszolgáltatási feladatok teljesítésének biztosítását lehetővé tévő célok és módszerek az állam [...] és a GDF Suez […] között kötött szerződések tárgyát képezik a számára előírt közszolgáltatási feladatok miatt”, valamint hogy ez a szerződés vonatkozik többek között az ellátás biztonságával, a fogyasztóknak nyújtott szolgáltatás rendszerességével és minőségével kapcsolatos közszolgáltatási követelményekre. Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság bár utal e rendelkezésre, semmilyen adatot nem szolgáltat e szerződések fennállásáról. Közelebbről, a Bíróság előtt elhangzott egyrészt, hogy az utolsó közszolgáltatási szerződés 2013. december 31‑én lejárt, és azt nem újították meg, másrészt pedig, hogy semmi nem utal arra a körülményre, hogy a francia állam és a GDF‑Suez között kötött esetleges szerződés hosszú távú ellátási szerződések kötését írta volna elő.
(
*53
)	A földgázellátás biztonságának megőrzését szolgáló intézkedésekről és a 2004/67/EK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2010. október 20‑i 994/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 295., 1. o.).
(
*54
)	A francia kormány megjegyzi, hogy a CRE minden évben részletes elemzést készít a földgáz beszerzési és beszerzésen kívüli költségeiről, hogy a CRE elemzése alapján a gazdaságért és energiaügyért felelős miniszterek legalább évente egyszer meghatározzák a díjképletet, valamint a beszerzésen kívüli költségek számítási módját, valamint hogy mindegyik szolgáltató a rendeletben megállapított gyakorisággal módosítja díjtáblázatát (lásd a jelent indítvány 14–18. pontját).
(
*55
)	Lásd e tekintetben: Federutility és társai ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205, 35. pont) 35. pontjának vége; Bizottság kontra Lengyelország ítélet (C‑36/14, EU:C:2015:570) 57. és 58. pont.
(
*56
)	Lásd: Federutility és társai ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205, 37. és 38. pont).
(
*57
)	Egy olyan, a szabályozott ár meghatározására irányuló módszerben ugyanis, amely szerint ezt az árat a teljes költség alapján kell meghatározni, mindegyik költségelem szükségszerűen a szabályozott ár összetevőjének minősül.
(
*58
)	Lásd: Federutility és társai ítélet (C‑265/08, EU:C:2010:205, 39–43. pont), valamint Bizottság kontra Lengyelország ítélet (C‑36/14, EU:C:2015:570, 60. pont).
(
*59
)	Lásd ebben az értelemben: Ruiz‑Jarabo Colomer főtanácsnok Federutility és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑265/08, EU:C:2009:640, 81. pont).
(
*60
)	Lásd ebben az értelemben, az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló, 2002. március 7‑i 2002/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (Egyetemes szolgáltatási irányelv) (HL L 108., 51. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 367. o.) szerinti egyetemes szolgáltatás nyújtásával megbízott vállalkozások kijelölési mechanizmusával kapcsolatban: Bizottság kontra Franciaország ítélet (C‑220/07, EU:C:2008:354, 31. pont).
(
*61
)	Lásd ebben az értelemben: Enel Produzione ítélet (C‑242/10, EU:C:2011:861, 86. pont).