62018CC0809
GIOVANNI PITRUZZELLA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2020. április 30. (
1
)
C‑809/18. P. sz. ügy
Az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO)
kontra
John Mills Ltd
„Fellebbezés – Európai uniós védjegy – Felszólalási eljárás – A törvényes jogosult képviselője vagy ügynöke által kérelmezett védjegy – A 207/2009/EK rendelet 8. cikkének (3) bekezdése”
1.
A jelen ügy tárgyát képező fellebbezésben az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) a 2018. október 15‑iJohn Mills kontra EUIPO – Jerome Alexander Consulting (MINERAL MAGIC) (T‑7/17, EU:T:2018:679) ítélet hatályon kívül helyezését kéri, amelyben a Törvényszék helyt adott a John Mills Ltd. által az EUIPO első fellebbezési tanácsának a Jerome Alexander Consulting Corp. által indított felszólalási eljárásban (R 2087/2015‑1. sz. ügy) 2016. október 5‑én hozott határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) szemben benyújtott keresetnek.
2.
Az EUIPO fellebbezése lehetővé teszi, hogy a Bíróság először határozzon a 207/2009 rendelet (
2
) 8. cikke (3) bekezdésének (jelenleg a 2017/1001 rendelet (
3
) 8. cikkének (3) bekezdése) értelmezéséről, amely a megjelölések európai uniós védjegyként történő lajstromozása viszonylagos kizáró okai között felsorolja azt az esetet, amikor a védjegyjogosult képviselője, illetve ügynöke saját nevében, a védjegyjogosult engedélye nélkül nyújtja be a védjegybejelentést. (
4
)
I. Jogi háttér
A. Nemzetközi jog
3.
Az Unió szerződő fél a Kereskedelmi Világszervezetet (WTO) létrehozó egyezmény (
5
) 1 C. mellékletét képező, a szellemi tulajdonjogok kereskedelmi vonatkozásairól szóló, 1994. április 15‑i megállapodásban (TRIPS) (
6
). A hivatkozott megállapodás 2. cikkének 1. bekezdése előírja, hogy a megállapodásnak a védjegyekre vonatkozó rendelkezéseit tartalmazó II. részét illetően a szerződő államoknak meg kell felelniük az ipari tulajdon oltalmára létesült, 1883. március 20‑án Párizsban aláírt, legutóbb 1967. július 14‑én Stockholmban felülvizsgált és 1979. szeptember 28‑án módosított, az Unió valamennyi tagállamára kötelező Párizsi Uniós Egyezmény (
7
) 1–12. Cikkének.
4.
A hivatkozott egyezmény felülvizsgált és módosított 6. septies Cikke így rendelkezik:
„(1)   Ha az unió valamelyik országában érvényes védjegy tulajdonosának ügynöke vagy képviselője egy vagy több országban a szóban forgó védjegy lajstromozását a tulajdonos engedélye nélkül saját nevére kéri, a tulajdonos a bejelentés ellen felszólalhat vagy a lajstromozás törlését követelheti, vagy – amennyiben ezt az ország jogszabályai lehetővé teszik – követelheti az említett lajstromozás javára történő átruházását, hacsak az ügynök vagy képviselő cselekményét nem igazolja.
(2)   A védjegytulajdonos – a fenti (1) bekezdésben foglaltak fenntartásával – jogosult felszólalni az ellen, hogy ügynöke vagy képviselője a védjegyet engedély nélkül használja.
(3)   Az e cikk szerint a védjegytulajdonost megillető jogok érvényesítésére a nemzeti jogszabályok méltányos határidőt szabhatnak.”
B. Az uniós jog
5.
A 207/2009 rendeletnek a jelen ügy tényállására az időbeli hatály alapján alkalmazandó 8. cikke meghatározza a védjegy lajstromozásának viszonylagos kizáró okait. A hivatkozott cikk (3) bekezdése a következőképpen szól:
„A védjegyjogosult felszólalása alapján nem részesülhet védjegyoltalomban a megjelölés, ha azt a képviselő, illetve az ügynök – a jogosult engedélye nélkül – saját nevében jelentette be lajstromozásra, kivéve, ha a képviselő vagy az ügynök igazolja, hogy eljárása helyénvaló volt.” (
8
)
6.
A hivatkozott rendeletnek „Az ügynök vagy a képviselő nevében lajstromozott európai uniós védjegy használatának megtiltása” című 11. cikke előírja, hogy „[h]a a jogosult ügynöke vagy képviselője az európai uniós védjegyet – a jogosult engedélye nélkül – saját nevében lajstromoztatja, a jogosult felléphet a képviselő vagy az ügynök engedély nélküli védjegyhasználatával szemben, kivéve, ha az ügynök vagy a képviselő igazolja, hogy eljárása helyénvaló volt” (
9
).
7.
Ugyanezen rendeletnek „Az ügynök nevében lajstromozott védjegy átruházása” című 18. cikke alapján „[h]a az európai uniós védjegyet a jogosult engedélye nélkül a jogosult ügynöke vagy képviselője nevében lajstromozták, a jogosult követelheti a védjegyoltalom javára történő átruházását, kivéve, ha az ügynök vagy a képviselő igazolja, hogy eljárása helyénvaló volt” (
10
).
8.
Végül a 207/2009 rendelet 53. cikke (1) bekezdésének b) pontja úgy rendelkezik, hogy „[a]z európai uniós védjegyet a hivatalhoz benyújtott kérelem vagy a védjegybitorlási perben előterjesztett viszontkereset alapján törölni kell a 8. cikk (3) bekezdésében említett védjegy alapján, ha arra nézve teljesülnek az említett bekezdésben megállapított feltételek” (
11
).
II. A jogvita előzményei, az EUIPO előtti eljárás, a Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
9.
A John Mills Ltd 2013. szeptember 18‑án uniós védjegybejelentést nyújtott be az EUIPO‑hoz a „MINERAL MAGIC” szómegjelölésre. A védjegybejelentésben megjelölt áruk a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 3. osztályba tartoztak, a következő leírással: „Hajmosó szerek; bőrradírok; szappanok; illatszerek; illóolajok; kozmetikai cikkek; bőr, hajbőr és haj tisztítására és ápolására szolgáló szerek; dezodorok (illatszerek)”.
10.
A Jerome Alexander Consulting Corp. 2014. április 23‑án a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében foglalt kizáró okra hivatkozva felszólalást nyújtott be a védjegy lajstromozásával szemben. A felszólalás többek között a MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER szóvédjegyen alapult, amelyet 2013. január 15‑én lajstromoztak az Egyesült Államokban a következő árukra: „Ásványi anyagokat tartalmazó arcpúder”. 2015. augusztus 18‑i határozatával a felszólalási osztály elutasította a felszólalást. A Jerome Alexander 2015. október 15‑én fellebbezést nyújtott be a hivatkozott határozattal szemben az EUIPO‑hoz.
11.
Az EUIPO első fellebbezési tanácsa 2016. október 5‑én meghozta a megtámadott határozatot, amelyben megsemmisítette a felszólalási osztály határozatát, és a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése alapján megtagadta a bejelentett védjegy lajstromozását. A határozatban a fellebbezési tanács mindenekelőtt a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének céljára hivatkozott, vagyis „annak megakadályozására […], hogy a védjegyjogosult képviselője kisajátíthassa a védjegyet” (
12
), továbbá azon feltételekre, amelyeknek álláspontja szerint meg kell felelni ahhoz, hogy a felszólalás az említett rendelkezés alapján sikeres legyen, azaz arra, hogy „a felszólalónak kell lennie a korábbi védjegy jogosultjának, a védjegy bejelentőjének kell vagy kellett lennie a fent említett jogosult képviselőjének vagy ügynökének, a kérelmet a képviselő vagy ügynök nevében a jogosult hozzájárulása és a képviselő vagy ügynök cselekményeit igazoló jogszerű indokok nélkül kellett benyújtani, továbbá a kérelemnek azonos vagy hasonló megjelölésekre és árukra kell vonatkoznia”. (
13
) Ennek alapján megállapította, hogy „a lajstromozni kért védjegy bejelentésének napján általános bizalmi és együttműködési kötelezettséget teremtő, valódi, tényleges és tartós kereskedelmi kapcsolat állt fenn, és hogy a felperes a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése értelmében vett képviselőnek minősül” (
14
). A fellebbezési tanács végül rámutatott, hogy a jelen ügyben az ütköző megjelölésekkel érintett áruk azonosak, (
15
) az ütköző megjelölések pedig hasonlók. (
16
)
12.
A John Mills 2017. január 5‑én keresetet nyújtott be a Törvényszék előtt a megtámadott határozat hatályon kívül helyezése iránt, a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének megsértésére vonatkozó egyetlen – ugyanakkor három kifogásból álló – jogalapra hivatkozva. Az első kifogás arra irányult, hogy a John Mills a hivatkozott rendelkezés értelmében vett „képviselőnek vagy ügynöknek” minősül. A második és a harmadik kifogással a John Mills azt rótta a fellebbezési tanács terhére, hogy az tévesen állapította meg, hogy a hivatkozott rendelkezés akkor is alkalmazható, ha az ütköző megjelölések nem azonosak, hanem csak egyszerűen hasonlók, a korábbi védjeggyel érintett áruk pedig nem azonosak a bejelentett védjeggyel érintett árukkal.
13.
A Törvényszék először a második kifogást vizsgálta, és annak helyt adott. A Törvényszék így anélkül helyezte hatályon kívül a fellebbezési tanács határozatát, hogy az első és a harmadik kifogásról határozott volna, továbbá kötelezte az EUIPO‑t és a Jerome Alexandre‑t, hogy a John Mills költségeit fele‑fele arányban térítsék meg.
III. A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
14.
A Bíróság Hivatalához 2018. december 20‑án benyújtott kérelmével az EUIPO megindította a jelen ügy tárgyát képező fellebbezési eljárást. Az EUIPO azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet és kötelezze a John Millst a költségek viselésére. A John Mills azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el az EUIPO fellebbezését és kötelezze az EUIPO‑t a költségek viselésére. Az EUIPO‑t és a John Millst a 2020. január 16‑án tartott tárgyaláson meghallgatták.
IV. A fellebbezésről
15.
Az EUIPO a fellebbezése alátámasztására két jogalapra hivatkozik. Az első jogalappal a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének megsértését rója a Törvényszék terhére, a második jogalappal pedig a Bíróság alapokmánya 36. cikkének megsértésére hivatkozik.
A. A fellebbezés első, a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének megsértésére vonatkozó jogalapjáról
1.
A megtámadott ítélet
16.
A fellebbezés első jogalapja a megtámadott ítélet 25–37. pontjára vonatkozik.
17.
Az ítélet 25. pontjában, annak megállapítását követően, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése „annak megakadályozására irányul, hogy a védjegyjogosult képviselője vagy ügynöke kisajátíthassa a védjegyet, mivel e képviselő kihasználhatja a közte és a védjegyjogosult között fennálló kereskedelmi kapcsolat során megszerzett ismereteket és tapasztalatokat, és így tisztességtelen előnyre tehet szert a védjegyjogosult által tett erőfeszítésekből és beruházásokból”, a Törvényszék kimondta, hogy e rendelkezés tehát „lényegében azt követeli meg, hogy a jogosult védjegye és a képviselő vagy ügynök által a saját nevében bejelentett védjegy között közvetlen kapcsolat álljon fenn, továbbá hogy „[e] kapcsolat csak akkor jöhet létre, ha a szóban forgó védjegyek megfelelnek egymásnak”. A Törvényszék ezután megállapította, hogy mind a közösségi védjegyről szóló 40/94/EK tanácsi rendelet (
17
) előkészítő munkálatai (a megtámadott ítélet 26–31. pontja), mind a Párizsi Egyezmény 6. septies Cikkének szövege (a megtámadott ítélet 32–35. pontja) azon értelmezés irányába mutatnak, amely szerint a korábbi védjegynek és a bejelentett védjegynek azonosnak, nem pedig egyszerűen egymáshoz hasonlónak kell lennie ahhoz, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése alkalmazható legyen.
2.
A felek érvei
18.
Az EUIPO arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdését azáltal, hogy hatályát a megjelölések „azonosságának” fogalmára korlátozta, és az említett fogalomhoz annak a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti jelentését társította. Az EUIPO nehezményezi, hogy a Törvényszék a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének nyelvtani értelmezését helyezte előtérbe, amely nem tulajdonít kellő jelentőséget az említett rendelkezés céljának. E tekintetben az EUIPO hangsúlyozza egyrészt, hogy a nyelvtani értelmezés alapján nem zárható ki, hogy a hivatkozott rendelkezés hasonló védjegyekre is alkalmazható, másrészt pedig, hogy az uniós ítélkezési gyakorlat következetesen teleologikus megközelítést alkalmazott a védjegyekre vonatkozó rendelkezések értelmezése során. Az EUIPO álláspontja szerint a képviselő vagy az ügynök nem csak a jogosultéval azonos védjegy használata esetén tehet szert a Törvényszék által a megtámadott ítélet 25. pontjában említett tisztességtelen előnyre, hanem ezenkívül minden olyan esetben, amikor a szóban forgó védjegy alapvető elemeinek azonosíthatóságát nem érintő változtatásokat végez, és ez lehetővé teszi számára, hogy a korábbi védjegyet kisajátítsa. Ezekben az esetekben a képviselőnek vagy az ügynöknek nem csak arra lenne lehetősége, hogy a védjegyjogosult vevőit megszerezze, és hátrányosabbá tegye számára a növekedést vagy a piacra lépést az uniós piacon, hanem arra is, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja vagy 9. cikke (2) bekezdésének b) pontja alapján megakadályozza a jogosult védjegyének lajstromozását és/vagy az Unión belüli használatát. Az EUIPO álláspontja szerint a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének alkalmazása szempontjából – e rendelkezést a céljára tekintettel értelmezve – nem annak van jelentősége, hogy az ütköző védjegyek között van‑e az összetéveszthetőség veszélyének vizsgálata során megkövetelt értelemben vett azonosság vagy hasonlóság, hanem annak, hogy azok „gazdasági és kereskedelmi szempontból egyenértékűek‑e”. Ez az egyenértékűség akkor áll fenn, ha a jogosult megjelölése „egyértelműen felismerhető” a képviselő vagy ügynök által bejelentett védjegyben. Ez akkor áll fenn, ha az ütköző megjelölések „a korábbi védjegy megkülönböztető képességéhez lényegesen hozzájáruló elemeket tekintve” azonosak. Végül az EUIPO álláspontja szerint az a tény, hogy a jelen ügy szerintihez hasonló védjegybejelentések rosszhiszeműséggel járó eseteknek minősülnek, és a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt törlési ok körébe tartoznak, nem teszi lehetővé a szóban forgó rendelet 8. cikke (3) bekezdése megszorító értelmezésének előtérbe helyezését. Ha ugyanis a védjegyjogosult ahhoz, hogy érdekei védelmében eljárjon, köteles lenne megvárni a képviselő vagy ügynök által bejelentett megjelölés lajstromozását, az ellentétben állna az eljárásgazdaságosság és a megfelelő ügyintézés elvével.
19.
A John Mills álláspontja szerint mind a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének, mind a Párizsi Egyezmény 6. septies Cikkének szövegéből egyértelműen kitűnik, hogy e rendelkezések azonos, nem pedig egyszerűen hasonló védjegyekre vonatkoznak. A szöveget megerősítik továbbá a 40/94 rendelet előkészítő munkálatai, ahogy azt a Törvényszék helyesen megállapította. A John Mills hangsúlyozza továbbá, hogy az EUIPO által a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének alkalmazásához javasolt, a jogosult védjegye megkülönböztető képességének a képviselő vagy ügynök általi kisajátítására alapozott szempont homályos és pontatlan. E társaság megjegyzi, hogy a megkülönböztető képességet nem elvi szinten, hanem az érintett fogyasztó szempontjából kell értékelni. Érintett fogyasztónak annak az államnak a fogyasztóit kell tekinteni, ahol a jogosult védjegyét lajstromozták (vagy az más módon oltalom alatt áll), nem pedig – ahogy azt a fellebbezési tanács tévesen megállapította – az uniós fogyasztót. Ilyen körülmények között a megkülönböztető képesség értékelése összetettnek bizonyulhat. A jelen ügyben semmilyen bizonyítékot nem hoztak fel a MAGIC MINERALS kifejezéseknek az „ásványi anyagokat tartalmazó arcpúder” tekintetében az amerikai fogyasztó szempontjából fennálló megkülönböztető képességére. A John Mills kiemeli továbbá, hogy az EUIPO által javasolt szempont kiterjesztőbb, mint a 207/2009 rendelet, és különösen az e rendelet 8. cikkének (1) és (5) bekezdése által elfogadott szempontok. Márpedig nem logikus abból kiindulni, hogy az uniós jogalkotó a nemzeti vagy uniós védjegyek számára biztosítottnál szélesebb körű oltalmat kívánt nyújtani a külföldi védjegyeknek, még ha azokat soha nem is használták az Unióban. A John Mills végül arra hivatkozik, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének az EUIPO által javasolt értelmezése jelentős alkalmazási nehézségeken kívül e rendelkezés tényleges hatályát illetően is nyilvánvaló jogi bizonytalanságot eredményezne, mivel az EUIPO által a fellebbezésében említett magatartásokkal szemben már hatékony szankciós eszközt jelent a rendelet 52. cikke (1) bekezdésének a rosszhiszemű lajstromozásokra vonatkozó b) pontja.
3.
Elemzés
a)
A 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének értelmezése
1) Nyelvtani értelmezés
20.
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében azon kifejezések értelmét és terjedelmét, amelyekre az uniós jog semmilyen meghatározást nem ad, az általános nyelvhasználatban elfogadott szokásos jelentésük szerint kell meghatározni, figyelembe véve azon szövegkörnyezetet, amelyben a kifejezéseket használják, és azon szabályozás célkitűzéseit, amelynek részét képezik. (
18
) Az uniós jog valamely rendelkezésének értelmezése magában foglalja ezenkívül a különböző nyelvi változatainak összehasonlítását. (
19
) E nyelvi változatok közötti eltérés esetén a szóban forgó rendelkezést azon szabályozás általános rendszerére és céljára tekintettel kell értelmezni, amelynek az a részét képezi. (
20
)
21.
A jelen ügyben nem a szövegelemzéssel érintett rendelkezésben foglalt szó vagy kifejezés jelentését kell meghatározni, hanem azt kell értékelni, hogy a szóban forgó rendelkezésben használt szavak és mondatszerkesztés lehetővé teszik‑e annak egyértelmű meghatározását, hogy a hivatkozott rendelkezés alapján milyen kapcsolatnak kell fennállnia a képviselő vagy ügynök által lajstromozásra bejelentett védjegy és a jogosult védjegye között.
22.
Mivel a kapcsolat követelménye egyértelműen levezethető a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének szövegéből, amely egyébként teljesen logikátlan lenne, ki kell emelni, hogy első olvasatra úgy tűnik, hogy a szóban forgó rendelkezés a különböző nyelvi változatok nagy részében a fent említett védjegyek közötti átfedésből, vagy – hogy a Törvényszék által használt kifejezéssel éljek – „megfelelésből” indul ki. (
21
) Ez főként annak tudható be, hogy „a védjegyjogosult” kifejezésben mindkét előfordulásánál határozott névelő szerepel, amiből arra lehet következtetni, hogy valójában ugyanaz a megjelölés képezi a bejelentett védjegyet és a korábbi védjegyet. Ez a megfelelés egyes nyelvi változatokban jobban kifejezésre jut, mint például a spanyol nyelvi változatban, ahol a lajstromozás elutasításának tárgya „ugyanaz” („misma”) a védjegy, „a védjegyjogosult” kifejezés pedig a második előfordulásnál „az említett védjegy jogosultja” („titular de dicha marca”) kifejezésként tér vissza. (
22
)
23.
Nem gondolom azonban, hogy ebből a szövegből egyértelműen következik, hogy csak a jogosultéval azonos védjegy képezheti a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében foglalt viszonylagos kizáró ok tárgyát, olyan védjegy azonban nem, amely a jogosultéhoz képest bizonyos eltéréseket mutat. Ezenkívül abból kiindulva, hogy egy védjegy meghatározásához az azon árukra vagy szolgáltatásokra való hivatkozás is hozzátartozik, amelyek vonatkozásában oltalmat élvez, a szóban forgó rendelkezés semmilyen kifejezett eligazítást nem ad a tekintetben, hogy milyen kapcsolatnak kell fennállnia a védjegybejelentésben megjelölt áruk vagy szolgáltatások és a jogosult védjegyének oltalma alá tartozók között, tehát a hatálya alól nem zárhatók ki olyan, akár azonos megjelölések, amelyeket nem azonos áruk vagy szolgáltatások vonatkozásában történő használatra szántak.
24.
A szóban forgó rendelkezés hatályának meghatározásához tehát más értelmezési eszközökhöz kell folyamodni. Másrészt az EUIPO állításával ellentétben maga a Törvényszék nem a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének nyelvtani értelmezésére támaszkodott, hanem a megtámadott ítélet 25. pontjában a hivatkozott rendelkezés által követett célkitűzésből vezette le azt a követelményt, hogy a jogosult védjegye és a képviselő vagy ügynök védjegye között „közvetlen kapcsolatnak” kell fennállnia, amely alatt a közöttük fennálló „megfelelést” kell érteni. (
23
)
2) Rendszertani értelmezés
25.
Álláspontom szerint a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének belső rendszeréből levezethető bizonyos tényezők a képviselő vagy ügynök védjegye és a jogosult védjegye közötti „megfelelés” mellett szólnak. A hivatkozott rendelkezés által megkövetelt azon pozitív feltételről van szó, amely szerint a védjegybejelentést a képviselőnek vagy ügynöknek „saját nevében” kell benyújtania, továbbá a jogosult engedélyének hiányára vonatkozó negatív feltételről. Mindkét feltétel annak megfontolása mellett szól ugyanis, hogy a képviselő vagy ügynök nevében benyújtott bejelentés tárgyát képező védjegy valójában a törvényes jogosult tulajdona, akinek a nevében vagy beleegyezésével a bejelentést meg kellett volna tenni. Ezt a következtetést egyébként megerősíti a 207/2019 rendeletnek „Az európai uniós védjegyoltalom mint a vagyoni forgalom tárgya” című 4. fejezetében található 18. cikke, amely előírja, hogy a jogosult követelheti a képviselő vagy az ügynök által az engedélye nélkül bejegyzett védjegyoltalom javára történő átruházását.
26.
A 207/2009 rendelet 8. cikkét összességében tekintve ugyanakkor kitűnik, hogy e cikk (3) bekezdése független az (1) bekezdéstől. Mindkét rendelkezés a bejelentett védjegy és egy korábbi védjegy ütközésének eseteire vonatkozó kizáró okokat szabályoz, és mindkét rendelkezés meghatározza az egyes okok sajátos alkalmazási feltételeit. Így az (1) bekezdés az a) és a b) pontban a szóban forgó védjegyek közötti kettős azonosság és megtévesztő hasonlóság két esetét szabályozza, míg a (3) bekezdés megköveteli a bejelentő és a korábbi védjegy jogosultja közötti sajátos kapcsolat fennállását (képviseleti vagy ügynöki viszonyt), a korábbi jogosult engedélyének hiányát, valamint a képviselő vagy ügynök magatartását igazoló indokok hiányát. Ez a bekezdés azonban nem határozza meg pontosan, főleg nem a fent hivatkozott (1) bekezdésben használt „azonosság” és „hasonlóság” fogalmak használatával, hogy milyen kapcsolatnak kell fennállnia a bejelentett védjegy és a korábbi védjegy között. Ugyanez irányadó a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének és (5) bekezdésének összehasonlítására, amely azonban kifejezetten hivatkozik az „azonosság” és a „hasonlóság” fogalmaira.
3) Történeti értelmezés
27.
Amint az a megtámadott ítélet 27. pontjában szerepel, a közösségi védjegyről szóló rendelet 1977. áprilisi előzetes tervezete (
24
) 12. cikkének (3) bekezdésében úgy rendelkezett, hogy a szóban forgó viszonylagos kizáró ok a korábbi védjeggyel „azonos vagy hasonló védjegyekre” vonatkozik az utóbbi védjeggyel megjelöltekkel „azonos vagy hasonló áruk” tekintetében.
28.
A megjelölések és az áruk vagy szolgáltatások azonosságára és hasonlóságára vonatkozó kettős követelmény kifejezett említését azonban törölték a Bizottság által a Tanácshoz 1980 novemberében előterjesztett, a 40/94 rendelet elfogadásának alapjául szolgáló rendelettervezet (
25
) megfelelő rendelkezéséből. Sem az előzetes tervezet, sem a bizottsági tervezet nem tartalmazott a 207/2009 rendelet 11. és 18. cikkéhez hasonló rendelkezéseket. (
26
) Az említett szövegek továbbá nem írták elő a közösségi védjegynek a lajstromozás során tanúsított rosszhiszeműségen alapuló általános törlési okát. (
27
) A visszaélésszerű bejelentések kérdését az olasz küldöttség vetette fel 1982‑ben, és az erre vonatkozó rendelkezés bevezetésére irányuló ajánlást belefoglalták a közösségi védjegyről szóló rendeletjavaslat vizsgálatával megbízott tanácsi munkacsoport jelentésébe. Ezek és az ezt követő, a rosszhiszemű bejelentésekre vonatkozó szabályok tartalmának meghatározásához hozzájáruló egyeztetések a rendelettervezet 7. cikkének a védjegyjogosult képviselője vagy ügynöke által a jogosult beleegyezése nélkül benyújtott bejelentések esetét szabályozó (3) bekezdésével kapcsolatos egyeztetések mellett folytak. (
28
)
29.
Ami ez utóbbi rendelkezést illeti – ahogyan az a megtámadott ítélet 29. pontjában is szerepel –, a közösségi védjegyről szóló rendelettervezet munkacsoportjának egyeztetései során kidolgozott egyik iratban a Tanács jelezte, hogy elutasította a német küldöttség arra irányuló javaslatát, hogy a hivatkozott rendelkezés alkalmazását terjesszék ki „hasonló árukra vonatkozó hasonló védjegyekre”. (
29
) Ugyanebben az iratban szerepel, hogy a dán küldöttség arra irányuló javaslatát, hogy ugyanezen rendelkezés hatályát minden rosszhiszeműen eljáró személyre kiterjesszék, elutasították, mivel olyan szubjektív szempontot vezetett volna be, amely összeegyeztethetetlen a rendeletjavaslat 7. cikkének (3) bekezdése által előnyben részesített objektív szemponttal, és mert kölcsönösség nélkül tette volna lehetővé a korábbi jog jogosultja számára, hogy felléphessen a közösségi védjegy létrehozásával szemben.
30.
Ahogy azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 30. pontjában helyesen megállapította, a 40/94 rendelet előkészítő munkálataiból kiderül a közösségi jogalkotó azon szándéka, hogy jól meghatározott korlátok között tartsa az említett rendelet 8. cikke (3) bekezdésének (amely később a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdésévé vált) hatályát. E rendelkezésnek a hasonló árukra vonatkozó hasonló védjegyekre való alkalmazását például kifejezetten elutasították. Ebben az összefüggésben az EUIPO állításával szemben az a körülmény, hogy a hivatkozott cikk nem említi kifejezetten, hogy hasonló megjelölések esetén alkalmazható, az értelmezés során nem eshet egy megítélés alá azzal, hogy a rendelkezés nem hivatkozik kifejezetten az azonosság fogalmára. Egyrészt ugyanis a jogosultéval azonos megjelölés ügynök vagy képviselő általi eltulajdonítása a szóban forgó rendelkezés által lefedett jellemző tényállás, amely egyértelműen tükröződik e rendelkezés szövegében, másrészt, amint azt láttuk, a hasonlóság fogalmára való bármilyen hivatkozás hiánya a közösségi jogalkotó határozott szándékának eredménye, amely a 40/94 rendelet elfogadásához vezető jogalkotási eljárás során kétszer is kifejezésre jutott, először hallgatólagosan, majd másodszor kifejezetten.
31.
Hozzáteszem, hogy az a tény, hogy a szóban forgó rendelkezés alkalmazását nem kötötték más, akár objektív (például tisztességtelen előny fennállása a jogosult engedélye nélkül eljáró képviselő vagy ügynök oldalán, vagy kár keletkezése a törvényes jogosultnál), akár szubjektív tényezők (például a jogosult engedélye nélkül eljáró képviselő vagy ügynök rosszhiszeműsége) bizonyításához, amellett szól, hogy a közösségi jogalkotó azokra az esetekre kívánta korlátozni a szóban forgó viszonylagos kizáró ok hatályát, amikor az ütköző megjelölések között objektív megfelelés áll fenn. Ilyen megfelelés fennállása esetén – hacsak a jogosult engedélye nélkül eljáró képviselő vagy ügynök nem igazolja magatartását – a jogosultat automatikusan védelem illeti, noha azt neki kell kezdeményeznie.
4) Teleologikus értelmezés
32.
Ahogy azt a Törvényszék ítélkezési gyakorlata régóta elismeri, a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében foglalt viszonylagos kizáró ok annak elkerülésére irányul, hogy az említett védjegy törvényes jogosultjának ügynöke vagy képviselője visszaéljen a védjeggyel, mivel ő az e jogosulttal fennálló kereskedelmi kapcsolat során szerzett ismereteket és tapasztalatokat kihasználva tisztességtelen előnyre tenne szert a védjegyjogosult által tett erőfeszítésekből és beruházásokból. (
30
) Ez a kizáró ok lényegében azokban az esetekben alkalmazandó, amikor valamely kizárólag az Unión kívül oltalom alatt álló védjegy jogosultja az áruit vagy szolgáltatásait az uniós piacon képviselő vagy ügynök közvetítésével forgalmazza. Ilyen esetekben a védjegyjogosult ki van téve annak a veszélynek, hogy a képviselő vagy az ügynök tisztességtelen magatartást tanúsít. A képviselő vagy az ügynök, miután a védjegyet az Unióban saját nevében lajstromoztatta, magával a jogosulttal kerülhet versenyhelyzetbe, és a megszerzett elsőbbség alapján megakadályozhatná, hogy a jogosult használja a védjegyet, vagy, ha a jogosult az uniós piacon még nincs jelen, akkor azt, hogy piacra lépjen. Semmi nem zárja el a jogosultat attól, hogy a szóban forgó viszonylagos kizáró ok alapján akkor is felszólaljon a lajstromozással szemben, ha a védjegy valamilyen formában oltalomban részesül az Unióban vagy a tagállamok valamelyikében. Ugyanakkor ebben az esetben – ha az alkalmazás feltételei fennállnak – a jogosult a 8. cikkben előírt más védelmi eszközökkel is rendelkezik.
33.
A 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének az EUIPO által javasolt, a lajstromoztatni kívánt megjelölés és a felszólaló megjelölése közötti egyszerű hasonlóság esetét is magában foglaló, kiterjesztő értelmezése kétségtelenül hozzájárul az e rendelkezés által kitűzött védelmi cél eléréséhez. Az EUIPO álláspontjával ellentétben azonban a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdése hatályát kizárólag az ütköző védjegyek azonosságának eseteire korlátozó, megszorító értelmezés nem fosztja meg a rendelkezést a hatékony érvényesüléstől, hanem jól meghatározott esetekre korlátozza a védelmi célt.
34.
Márpedig, mivel ez a korlátozás láthatóan összhangban áll mind a szóban forgó rendelkezés szövegével, mind pedig az uniós jogalkotó világos szándékával, felmerül bennem a kérdés, hogy a jogalkalmazó figyelmen kívül hagyhatja‑e ezeket a tényezőket, és előtérbe helyezheti‑e az említett rendelkezés olyan értelmezését, amely álláspontom szerint meghaladja a puszta teleologikus értelmezés kereteit, és sokkal inkább a rendelkezésben foglalt szabály analógia útján történő alkalmazásához vezet. (
31
) E tekintetben megjegyzem egyrészt, hogy a Bíróságnak már volt módja tisztázni, hogy a teleologikus értelmezés nem vezethet a szóban forgó rendelkezés olyan olvasatához, amely ellentétes annak szövegével, (
32
) másrészt pedig, hogy minden más megfontolástól függetlenül a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése a védjegyjogra jellemző elsőbbség elve (
33
) alóli kivételnek minősül, és mint ilyen, megszorítóan értelmezendő, és nem alkalmazható analógia útján. (
34
)
5) A Párizsi Egyezmény 6. septies Cikke
35.
Megjegyzem, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bíróság értelmezheti a nemzetközi megállapodásokban foglalt rendelkezéseket, amennyiben azokra az uniós jog hivatkozik, vagy ha az uniós jogot a nemzetközi megállapodás Unió területén való átültetése céljából fogadták el. (
35
)
36.
A Párizsi Egyezménybe az 1958‑as lisszaboni felülvizsgálati konferencia nyomán bekerült (
36
) 6. septies Cikk célja, hogy az egyezményben részes államok valamelyikében oltalom alatt álló védjegy jogosultját megvédje a képviselője vagy ügynöke által más szerződő államokban elkövetett visszaélésektől. (
37
) Az említett cikk a védelem három formáját szabályozza, amelyek tárgya a jogosult védjegye képviselő vagy ügynök általi lajstromoztatásának megakadályozása vagy a lajstromozás törlésének követelése, a képviselő vagy ügynök engedély nélküli védjegyhasználatának megtiltása, illetőleg a képviselő vagy ügynök által jogellenesen lajstromoztatott védjegy jogosultra történő átruházásának lehetővé tétele. Amint látható volt, a 207/2009 rendelet (és immár a 2015/2436 irányelv) a védelem mindhárom formáját átveszi.
37.
A Párizsi Egyezmény 6. septies Cikkének hiteles francia szövege (
38
) még a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének megfelelő nyelvi változatánál is világosabban mondja ki, hogy a képviselő vagy ügynök védjegybejelentésének tárgya a jogosult védjegye. (
39
) Kétségtelen, amint azt az EUIPO megjegyezte, hogy mind a Lisszaboni Egyezmény előkészítő anyagaiban, (
40
) mind a Párizsi Uniós Egyezmény alkalmazási útmutatójában (
41
) az szerepel, hogy e rendelkezés hatályát úgy kell értelmezni, hogy az kiterjed mind az„azonos”, mind a „hasonló” védjegyekre. (
42
) Mivel azonban a 6. septies Cikk szövege ezt az értelmezést nem erősíti meg, helyesnek tartom a Törvényszék által a megtámadott ítélet 35. pontjában elfogadott következtetést, amely szerint a hivatkozott rendelkezés feltételezi, hogy az ütköző védjegyek megfelelnek egymásnak.
38.
Ez a következtetés mindenesetre nem perdöntő a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének értelmezése szempontjából. Ugyanis, noha az említett rendelkezést a Párizsi Egyezmény 6. septies Cikkével összhangban kell értelmezni, az egyezmény széles mérlegelési jogkört biztosít a részes államok számára, amelyek többek között szabadon határozhatják meg nemzeti jogukban a szellemi tulajdonnak az egyezmény által előírtnál szélesebb védelmét. (
43
)
6) A 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének értelmezésére vonatkozó következtetések
39.
A 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése lehetővé teszi a védjegyjogosult számára, hogy – akkor is, ha védjegye kizárólag az Európai Unió területén kívül áll oltalom alatt – felszólaljon a védjegyének a képviselője vagy ügynöke általi visszaélésszerű lajstromoztatása ellen. Ez az egyetlen olyan eset, amikor felszólalással lehet élni a jóhiszeműség általános elvének megsértésével benyújtott kérelemmel szemben. (
44
) Más esetekben a sérelmet szenvedett jogalanyoknak nincs lehetőségük megakadályozni a védjegy lajstromozását, és csak a hivatkozott rendelet 52. cikke (1) bekezdésének b) pontjában szabályozott törlési kereset áll rendelkezésükre.
40.
Az említett szabályozási különbségnek több különböző oka van, a Párizsi Egyezmény 6. septies Cikkét az uniós védjegyrendszerbe átültető rendelkezés bevezetésének követelményétől az arra irányuló szándékig, hogy a lajstromozási eljárást ne terheljék olyan feltételezetten visszaélésszerű bejelentésekkel szembeni felszólalásokkal, amelyek esetében – a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében szabályozott esetektől eltérően – a bejelentő rosszhiszeműsége nem vélelmezhető (igazolás hiányában sem), hanem azt bizonyítani kell. Álláspontom szerint ugyanakkor a Párizsi Egyezmény 6. septies Cikkéhez hasonlóan az az elképzelés is indokolja a szóban forgó rendelkezést, hogy a védjegynek az oltalom által érintett területtől eltérő területen történő bejelentéséhez, illetve bejelentésének engedélyezéséhez való jog kizárólag a jogosultat illeti meg, így tehát a szóban forgó rendelkezés – a rosszhiszeműségtől függetlenül – mindenekelőtt a bejelentés benyújtására engedéllyel nem rendelkező képviselő vagy ügynök esetében fennálló legitimációs hibát szankcionálja. Álláspontom szerint ebből a szempontból is értelmezni kell a védjegyek közötti, a szóban forgó rendelkezés szövegéből következő, szükséges megfelelést.
41.
Mindezek alapján a fentiek összességéből az következik, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének olyan értelmezése, amely alapján az ott szabályozott viszonylagos kizáró ok hasonló megjelölések esetén is alkalmazható, legalábbis akkor, ha az ugyanezen cikk (1) bekezdésének b) pontja szerinti összetéveszthető hasonlóságról van szó, nem egyeztethető össze sem a szóban forgó rendelkezés szövegével, sem a közösségi jogalkotónak az említett rendelkezés uniós védjegyrendszerbe való bevezetésekor fennálló nyilvánvaló szándékával. Más szavakkal a hivatkozott rendelkezés alkalmazásához szükséges összehasonlító vizsgálatot nem lehet ugyanazon szempont alapján elvégezni, mint amelyet a bejelentésekkel szemben az Unió területén oltalom alatt álló jogokra alapozott felszólalások esetén alkalmaznak.
42.
Az imént elmondottakból azonban nem következik automatikusan az, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a felszólalás csak abban az esetben lehetséges, ha az ütköző megjelölések és az általuk megjelölt áruk vagy szolgáltatások között e cikk (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett kettős azonosság áll fenn. Ugyanis, ahogy arra az EUIPO helyesen hivatkozik, a szóban forgó rendelkezés olyan értelmezése, amely a rendelkezés hatályát az ütköző megjelölések közötti azonosság, vagy még inkább a kettős azonosság tesztjének szigorú alkalmazásához köti, lehetővé teszi a képviselő vagy ügynök számára, hogy a védjegy lajstromozásának megtagadásában álló jogkövetkezményt elkerülje azáltal, hogy egyszerűen kis mértékben módosítja a megjelölést, vagy az általa megjelölt áruk vagy szolgáltatások leírását. Az elkerülés széles lehetősége nagyrészt hatástalanná tenné a szabályt.
43.
Másrészt, ahogy fent már megjegyeztük, a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében foglalt viszonylagos kizáró ok önállósággal bír az említett cikk rendszerében. A hivatkozott rendelkezés (1) bekezdésének a) és b) pontjában használt fogalmakra való kifejezett hivatkozás hiányában az ütköző védjegyek közötti, a szóban forgó rendelkezés által nyújtott védelemben részesüléshez szükséges kapcsolat az említett fogalmaknak a fent hivatkozott 8. cikk (1) bekezdése szerinti viszonylagos kizáró okokkal összefüggésben elfogadott terjedelmétől függetlenül határozható meg.
44.
Így, noha igaz, hogy – amint már megállapítást nyert – a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének szövege alapján ez a kapcsolat feltételez egyfajta megfelelést az ütköző megjelölések között, álláspontom szerint azonban ezt a megfelelést nem kell automatikusan kizárni abban az esetben, ha a megjelölések között nincs teljes azonosság. Hasonlóképpen, álláspontom szerint a hivatkozott rendelkezés által nyújtott védelmet nem kell pusztán azért megtagadni a védjegyjogosulttól, mert nincs szűk értelemben vett azonosság az ütköző védjegyek által megjelölt áruk vagy szolgáltatások között.
45.
Azt a szempontot kell tehát meghatározni, amely alapján megállapítható, hogy bár a két ütköző védjegy, illetve az érintett áruk és szolgáltatások nem azonosak, mégis fennáll az ügy tárgyát képező viszonylagos kizáró ok alkalmazásához szükséges megfelelés.
46.
Az EUIPO a jelen eljárás során meglátásom szerint túlzottan rugalmas álláspontra helyezkedett az említett szempont meghatározásának szükségességét illetően, és számomra úgy tűnik, hogy azt állítja, a választóvonal azon esetek között, amelyekben a szóban forgó viszonylagos kizáró ok alkalmazható, és azok között, amelyekben nem, az ütköző megjelölések közötti kapcsolaton túl abban áll, hogy élvez‑e tisztességtelen előnyt a védjegy bejelentésére és használatára engedéllyel nem rendelkező képviselő vagy ügynök, ez a körülmény pedig esetről esetre vizsgálandó. Véleményem szerint ez az álláspont elvetendő. Ugyanis, ahogy az már fentebb megállapítást nyert, noha a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése kétségtelenül annak megakadályozására irányul, hogy a képviselő vagy ügynök visszaéljen a védjegyjogosulttal fennálló kapcsolatával, az említett cikk feltételezi az ütköző megjelölések közötti megfelelést. Ezt a megfelelést előre meghatározott szempont alapján kell vizsgálni, többek között és mindenekelőtt a jogbiztonság követelménye miatt.
47.
Ezzel együtt megjegyzem, hogy az EUIPO iránymutatásában az ütköző megjelölések közötti „lényegi egyenértékűség” szempontja jelenik meg, amely látszólag félúton van az „azonosság” és az összetéveszthetőséget megalapozó „hasonlóság” között, amennyiben az iránymutatás kimondja, hogy a szóban forgó rendelkezés nem csak a védjegyek, továbbá az általuk megjelölt áruk vagy szolgáltatások közötti azonosság esetén alkalmazandó, hanem akkor is, „ha a képviselő vagy ügynök által bejelentett megjelölés kisebb – a megkülönböztető képességet lényegében nem érintő – módosításokkal, kiegészítésekkel vagy elhagyásokkal lényegében lemásolja az eredeti védjegyet”, és ha „az ütköző áruk és szolgáltatások kereskedelmi értelemben egymáshoz közel állnak vagy egyenértékűek” (
45
). Noha a hivatkozott iránymutatás utal a védjegyek közötti összetéveszthetőségi tesztre is, (
46
) számomra úgy tűnik – legalábbis a megfogalmazásából –, hogy az iránymutatás által követni javasolt szempont az összetéveszthetőség megalapozására alkalmasnál szorosabb kapcsolatot követel meg a védjegyek és az általuk megjelölt áruk és szolgáltatások között.
48.
Nos, álláspontom szerint az említett szempontot el kell fogadni, feltéve, hogy az nem torkollik az ütköző megjelölések közötti összetéveszthetőség fennállásának vizsgálatába. Álláspontom szerint a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdését az azonos megjelölések esetén kívül akkor is alkalmazni kell, ha a képviselő vagy ügynök által bejelentett védjegy kisebb – a korábbi védjegy megkülönböztető képességét lényegében nem érintő – módosításokat, kiegészítéseket vagy elhagyásokat mutat. Ahogy azt az EUIPO iránymutatás kimondja, ez az eset áll fenn, ha a bejelentett védjegy jelentős változtatások nélkül lemásolja a korábbi védjegy „magját”, vagyis a megkülönböztető képességét megalapozó elemet vagy elemeket. Ezt a vizsgálatot a két megjelölés objektív összehasonlítása útján kell elvégezni. Ha ez az összehasonlítás nem teszi lehetővé a megjelölések közötti lényegi egyenértékűség megállapítását, akkor a szóban forgó rendelkezés a megjelölések közötti bizonyos fokú hasonlóság esetén sem alkalmazható, a törvényes védjegyjogosult pedig esetleg a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének b) pontja (jelenleg a 2017/1001 rendelet 59. cikke (1) bekezdésének b) pontja) szerinti törlési keresetet nyújthat be. Hasonlóképpen, a hivatkozott rendelet 8. cikkének (3) bekezdése nem alkalmazható, ha az ütköző védjegyekkel megkülönböztetett áruk és szolgáltatások nem állnak közel egymáshoz vagy nem egyenértékűek. Azon törvényes jogosult érdekeinek védelme, aki például a védjegye más árukra való kiterjesztését tervezte, csak utólag, törlési kereset útján valósítható meg.
b)
Az első fellebbezési jogalapra vonatkozó következtetések
49.
A fenti megfontolások alapján úgy vélem, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdését úgy értelmezte, hogy az csak az ütköző védjegyek közötti azonosság esetén alkalmazandó, és ezért a fellebbezés első jogalapjának helyt kell adni.
B. A fellebbezés második, a Bíróság alapokmánya 36. cikkének megsértésére vonatkozó jogalapjáról
1.
A megtámadott ítélet
50.
A fellebbezés második jogalapja a megtámadott ítélet 39–42. pontja ellen irányul.
51.
A Törvényszék, miután a megtámadott ítélet 37. pontjában megállapította, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése csak akkor alkalmazható, ha az ütköző védjegyek azonosak, mint „közvetve” az azonosság kérdésére vonatkozót, alkalmazhatónak tekintette a használatra vonatkozó bizonyítékokkal kapcsolatos, a 207/2009 rendelet 15. cikkére (jelenleg a 2017/1001 rendelet 18. cikke) vonatkozó ítélkezési gyakorlatot, (
47
) a megtámadott ítélet 40. pontjában pedig kimondta, hogy főként a hivatkozott ítélkezési gyakorlat alapján kívánja megvizsgálni, hogy az ütköző megjelölések „azonosak‑e”. A Törvényszék a következő, 41. pontban megerősítette a fellebbezési tanács következtetését, amely alapján az ütköző megjelöléseket hasonlónak kell tekinteni, az említett védjegyek közti azonosság hiányát pedig „nyilvánvalónak” és „egyértelműnek” minősítette. A Törvényszék a megtámadott ítélet 42. pontjában következésképpen megállapította, hogy mivel az ügy tárgyát képező megjelölések nem azonosak, a fellebbezési tanács tévesen tekintette alkalmazhatónak a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdését.
2.
A felek érvei
52.
A fellebbezés második jogalapjával az EUIPO két külön kifogást hoz fel a megtámadott ítélettel szemben. Először is azt rója fel a Törvényszéknek, hogy ellentmondásos indokolást fogadott el azáltal, hogy az „azonosság” fogalmát két, jogi és tényállási szempontból is eltérő helyzetre alkalmazta. Az EUIPO álláspontja szerint a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontjában szabályozott teszt független az „azonosság” fogalmától, és az említett teszt alkalmazása nem egyeztethető össze az említett rendelet 8. cikke (3) bekezdésének a Törvényszék által elfogadott, megszorító értelmezésével. Az EUIPO másodsorban arra hivatkozik, hogy a megtámadott ítélet 40. pontjában foglaltakkal ellentétben a Törvényszék nem végezte el a fent említett tesztet, hanem annak megállapítására szorítkozott, hogy az ütköző megjelölések nyilvánvalóan nem azonosak.
53.
A John Mills azt hozza fel ezzel szemben, hogy a Törvényszék csak azért hivatkozott a 207/2009 rendelet 15. cikkére, hogy bemutassa, hogy az „azonosság” fogalma lazult az említett rendelkezéssel összefüggésben, és hogy ehhez hasonlóan a rendelet 8. cikkének (3) bekezdése sem követeli meg szigorú azonossági teszt elvégzését. A Törvényszék a megtámadott ítélet 41. pontjában megállapította, hogy az ütköző megjelöléseket az azonosságnak a 207/2009 rendelet 15. cikke szerinti enyhébb fogalma alapján sem lehet azonosnak tekinteni.
3.
Elemzés
54.
Úgy vélem, hogy az EUIPO által a második fellebbezési jogalapja keretében előterjesztett két kifogásnak is helyt kell adni.
55.
Először is egyetértek a felperessel abban, hogy a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja nem „azonossági”, hanem „lényegi egyenértékűségi” tesztet irányoz elő, amely bizonyos szempontból hasonló a jelen indítvány 48. pontjában javasolthoz, amely megköveteli a megjelölés megkülönböztető elemének vagy elemeinek meghatározását, majd annak vizsgálatát, hogy az említett elemek lényegesen megváltoztak‑e a lajstromozott védjegy kereskedelmi használata során. (
48
) Ahogy azt az EUIPO helyesen megjegyezte, az említett teszt ráadásul nemazonosságot feltételez a mérlegelés alatt álló két védjegy között. (
49
) Fontos továbbá hangsúlyozni, hogy a védjegy lajstromozott változata és forgalomban használt változata közötti összehasonlítás – ami meghatározza a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdése a) pontjának alkalmazását – más célt szolgál, és más logikára épül, mint a bejelentett védjegy és a korábbi védjegy között a hivatkozott rendelet 8. cikkének alkalmazása érdekében megkövetelt összehasonlítás. Az első esetben ugyanis az említett összehasonlítás feladata, hogy lehetővé tegye a védjegyjogosult számára a védjegyhasználatra vonatkozó bizonyítást abban az esetben is, ha a megjelölésen a kereskedelmi hasznosításra tekintettel a megkülönböztető képességet nem érintő változtatásokat végzett, amelyek lehetővé tették, hogy a védjegyet jobban lehessen az általa megkülönböztetett áruk vagy szolgáltatások forgalmazása és népszerűsítése érdekében alakítani. (
50
) Ennek a célkitűzésnek megfelelően a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontjában szabályozott lényeges egyenértékűségi vizsgálatot egy sor olyan elemre el kell végezni, amelyek megkövetelik a szóban forgó ágazat kereskedelmi követelményeinek és szokásainak, (
51
) valamint a védjegyjogosult által ténylegesen használt megjelölés megkülönböztető jellege tartósságának figyelembevételét. (
52
)
56.
Másodszor, ahogy arra az EUIPO helyesen hivatkozik, a Törvényszék a megtámadott ítélet 40. pontjában kinyilvánított szándékkal ellentétben nem ment bele az ütköző megjelölések közötti, a fellebbezési tanács által elvégzett összehasonlítás érdemébe annak megállapítása érdekében, hogy az említett összehasonlítás eredménye összeegyeztethető‑e a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontjában előírt teszt alkalmazásával. A Törvényszék ehelyett formális és lényegében körkörös érveléssel annak megállapítására szorítkozott, hogy mivel a fellebbezési tanács pusztán hasonlónak ítélte az ütköző védjegyeket, ezért azok fogalmilag nem voltak azonosnak tekinthetők, amivel – anélkül, hogy kifejezetten kimondta volna – azt sugallta, hogy a fent említett teszt – amit maga a Törvényszék „azonossági” tesztnek nevezett – feltételei egyébként sem teljesülhettek volna.
57.
A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a második fellebbezési jogalapnak is helyt kell adni.
C. A fellebbezésre vonatkozó végkövetkeztetés
58.
Álláspontom szerint mindkét fellebbezési jogalap megalapozott. Úgy vélem ezért, hogy a megtámadott ítéletet hatályon kívül kell helyezni. A Bíróság alapokmánya 61. cikkének első bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozott, a Bíróság a Törvényszék határozatát hatályon kívül helyezi. Ilyen esetben, ha a per állása megengedi, az ügyet maga a Bíróság is érdemben eldöntheti, illetve határozathozatalra visszautalhatja a Törvényszékhez. Az ügy iratai lehetővé teszik, hogy a Bíróság határozzon a John Mills által benyújtott kereset egyetlen jogalapja szerinti második kifogásról.
V. A Törvényszékhez benyújtott kereset egyetlen jogalapjának második kifogásáról
59.
A megtámadott határozat 33. és 34. pontjából világosan kitűnik, hogy a fellebbezési tanács összehasonlította az ütköző védjegyeket annak megállapítása érdekében, hogy az uniós fogyasztó szempontjából fennáll‑e közöttük az esetleges összetéveszthetőség. Látható tehát, hogy a fellebbezési tanács a jelen indítvány 48. pontjában kifejtett, a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének alkalmazását meghatározótól eltérő tesztet alkalmazott. A John Mills egyetlen egységes kereseti jogalapja szerinti második kifogásának tehát helyt kell adni és a megtámadott határozatot hatályon kívül kell helyezni.
VI. Költségek
60.
A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozatlan, vagy ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság maga hoz a jogvita kapcsán végleges határozatot, a Bíróság határoz a költségekről. Mivel azt indítványozom, hogy a Bíróság adjon helyt a fellebbezésnek, és mivel az EUIPO kérte a John Mills költségviselésre való kötelezését, utóbbit kell kötelezni a fellebbezési eljárás költségeinek viselésére. Továbbá, mivel a John Mills által első fokon előterjesztett kereset helybenhagyását és a megtámadott határozat hatályon kívül helyezését indítványozom, azt javasolom, hogy a Bíróság hatályában tartsa fenn a megtámadott ítélet rendelkező részének 2. és 3. pontjában szereplő költségmegosztást.
VII. Végkövetkeztetés
61.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy
–
helyezze hatályon kívül a 2018. október 15‑iJohn Mills kontra EUIPO – Jerome Alexander Consulting (MINERAL MAGIC) (T‑7/17, EU:T:2018:679) ítéletet,
–
helyezze hatályon kívül az EUIPO első fellebbezési tanácsának 2016. október 5‑én hozott határozatát (R 2087/2015‑1. sz. ügy);
–
kötelezze a John Millst a Bíróság előtti eljárás költségeinek viselésére;
–
hatályában tartsa fenn a Törvényszék előtti eljárás költségeinek a Törvényszék által a 2018. október 15‑iJohn Mills kontra EUIPO – Jerome Alexander Consulting (MINERAL MAGIC) (T‑7/17, EU:T:2018:679) ítélet rendelkező részének 2. és 3. pontjában meghatározott megosztását.
(
1
)	Eredeti nyelv: olasz.
(
2
)	A közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet (HL 2009. L 78., 1. o.; helyesbítés: HL 2017. L 142., 104. o.).
(
3
)	Az európai uniós védjegyről szóló 2017. június 14‑i (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2017. L 154., 1. o.).
(
4
)	A Törvényszék, noha csak közvetetten, már határozott a jelen ügyben felvetődő kérdésről a 2006. szeptember 6‑iDEF‑TEC Defense Technology kontra OHIM‑Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR) ítéletben (T‑6/05, EU:T:2006:241), a 2011. április 13‑iSafariland kontra OHIM‑DEF‑TEC Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR) ítéletben (T‑262/09, EU:T:2011:171) és a 2012. november 29‑iAdamowski kontra OHIM‑Fagumit (FAGUMIT) ítéletben (T‑537/10 és T‑538/10, EU:T:2012:634).
(
5
)	HL 1994. L 336., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 82. o.; kihirdette: az 1998. évi IX. törvény.
(
6
)	HL 1994. L 336., 214. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 305. o.; kihirdette: az 1998. évi IX. törvény.
(
7
)	Recueil des traités des Nations unies, 828. kötet, 11851. szám, 305. o. (kihirdette: az 1970. évi 18. tvr., a továbbiakban: Párizsi Egyezmény).
(
8
)	Hasonló rendelkezés csak a védjegyjogi harmonizációra vonatkozó utolsó irányelvbe került be, lásd a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2015. december 16‑i (EU) 2015/2436 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2015. L 336., 1. o.; helyesbítések: HL 2016. L 71., 325. o.; HL 2016. L 110., 5. o.) 5. cikke (3) bekezdésének b) pontját. A tagállamoknak a hivatkozott módosítást megelőzően ugyanakkor alkalmazniuk kellett a Párizsi Egyezmény 6. septies Cikkét.
(
9
)	A 2015/2436 irányelv 13. cikke (1) bekezdésének a) pontja.
(
10
)	A 2015/2436 irányelv 13. cikke (1) bekezdésének b) pontja.
(
11
)	A 207/2009 rendeletet 2017. október 1‑jei hatállyal hatályon kívül helyezte és felváltotta az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14‑i (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2017. L 154., 1. o.). Az új rendelet a jelen ügy szempontjából releváns módosítás nélkül megismétli a 207/2009 rendelet fent hivatkozott rendelkezéseinek szövegét (a 207/2009 rendelet 11., 18. cikke és 53. cikke (1) bekezdésének b) pontja jelenleg a 2017/1001 rendelet 13. cikke, 21. cikkének (1) bekezdése és 60. cikke (1) bekezdésének b) pontja).
(
12
)	Lásd ebben az értelemben a megtámadott határozat 17. pontjában hivatkozott, 2006. szeptember 6‑iDEF‑TEC Defense Technology kontra OHIM‑Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR) ítéletet (T‑6/05, EU:T:2006:241, 38. pont).
(
13
)	A megtámadott határozat 18. pontjában hivatkozott, 2011. április 13‑iSafariland kontra OHIM – DEF‑TEC Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR) (T‑262/09, EU:T:2011:171) ítélet 61. pontjában felsorolt feltételekről van szó.
(
14
)	Lásd a megtámadott ítélet 13. pontját, valamint a megtámadott határozat 20–25. pontját.
(
15
)	A fellebbezési tanács egyrészt megállapította, hogy a bejelentett védjegy által érintett „kozmetikai termékek” magukban foglalják a korábbi védjeggyel érintett „ásványi anyagokat tartalmazó arcpúdert”, másrészt pedig hogy a bejelentett védjeggyel megjelölt további áruk kapcsolatban állnak a korábbi védjeggyel jelölt árukkal, lásd a megtámadott ítélet 14. pontját és a megtámadott határozat 30. és 31. pontját.
(
16
)	A fellebbezési tanács először is rámutatott a korábbi védjegy első két szóelemének és a bejelentett védjegy szóelemei első két szóelemének („magic” és „minerals”) szembetűnő hasonlóságára. Ezt követően hangsúlyozta, hogy a korábbi védjegyet az érintett uniós vásárlóközönség két elemből álló megjelölésként érzékelheti: a „by jerome alexander” elemet az áruért felelős jogalany megnevezéseként, a „magic minerals” elemet pedig „valószínűleg magának az árunak vagy árucsoportnak a megnevezéseként észlelheti”, lásd a megtámadott ítélet 15. pontját és a megtámadott határozat 33–35. pontját.
(
17
)	A közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.).
(
18
)	A 2015. június 24‑iHotel Sava Rogaška ítélet (C‑207/14, EU:C:2015:414, 25. pont); 2012. szeptember 27‑iPartena ítélet (C‑137/11, EU:C:2012:593, 56. pont); 2005. március 10‑ieasyCar ítélet (C‑336/03, EU:C:2005:150, 21. pont).
(
19
)	Lásd például: 2015. június 24‑iHotel Sava Rogaška ítélet (C‑207/14, EU:C:2015:414, 26. pont); 2001. január 30‑iSpanyolország kontra Bizottság ítélet (C‑36/98, EU:C:2001:64, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
20
)	Lásd például: 2015. június 24‑iHotel Sava Rogaška ítélet (C‑207/14, EU:C:2015:414, 26. pont); 2013. szeptember 19‑iBrey‑ítélet (C‑140/12, EU:C:2013:565, 74. pont).
(
21
)	Lásd például az olasz nyelvi változaton kívül az angol, francia, német, román és portugál nyelvi változatot.
(
22
)	A 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének spanyol nyelvű szövege szerint „[m]ediando oposición del titular de la marca, se denegará el registro de la misma cuando el agente o representante del titular de dicha marca la solicite en su propio nombre […]”.
(
23
)	A megtámadott ítélet 25. pontjának második mondatát a „tehát” kötőszóval (angolul, az eljárás hiteles nyelvén „thus”, franciául, az irat szerkesztésének nyelvén pedig „donc”) felvezetett következtetési kapcsolat köti az első mondathoz, amelyben a Törvényszék a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének célját értelmezi.
(
24
)	III/ex/C/268/77‑E, angol nyelven elérhető a következő internetes címen: http://aei.pitt.edu/5526/1/002057_1.pdf.
(
25
)	A közösségi védjegyről szóló, 1980. november 25‑én előterjesztett COM/1980/635/FINAL/2 tanácsi rendelettervezet (HL 1980. C 351., 5. o.) (a továbbiakban: a közösségi védjegyről szóló rendelettervezet) 7. cikkének (3) bekezdése.
(
26
)	Mindazonáltal a képviselő vagy az ügynök által a jogosult engedélye nélkül lajstromozott védjegyre vonatkozóan viszonylagos törlési okot írtak elő (a közösségi védjegyről szóló rendelettervezet 42. cikke (1) bekezdésének a) pontja).
(
27
)	A rosszhiszeműség csak a törlési kereset belenyugvás általi elévülésének megszakítását tette lehetővé (a közösségi védjegyről szóló rendelettervezet 44. cikke), valamint azon elv korlátozását, hogy belenyugvás esetén a helyi jelentőségű korábbi jogok alapján nem lehet a közösségi védjeggyel szemben felszólalni.
(
28
)	A 40/94 rendelet rosszhiszeműségre vonatkozó rendelkezéseinek keletkezéstörténetéhez lásd: Tsoutsanis, Trade Mark Registrations in Bad faith, 2010, Oxford University Press, 47. és azt követő oldalak.
(
29
)	Lásd a szellemi tulajdonnal (védjegyek) foglalkozó munkacsoport 1982. szeptember 13‑án és 14‑én Brüsszelben tartott ülésének következtetéseit, 1982. december 1‑jei 11035/82. sz. dokumentum, I. melléklet. A megjegyzés szövege a következő: „The working party did not adopt a suggestion for the German delegation that this provision should also apply to similar trade marks for similar products”.
(
30
)	Lásd: 2006. szeptember 6‑iDEF‑TEC Defense Technology kontra OHIM‑Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR) ítélet (T‑6/05, EU:T:2006:241, 38. pont).
(
31
)	Lásd ebben az értelemben a fellebbezési tanács határozatának 27. pontját.
(
32
)	Lásd ebben az értelemben: 2000. március 23‑iMet‑Trans és Sagpol ítélet (C‑310/98 és C‑406/98, EU:C:2000:154, 32. pont); 2016. szeptember 15‑iMc Fadden ítélet (C‑484/14, EU:C:2016:689, 68–70. pont).
(
33
)	Amennyiben védelmet biztosít az Unió területén oltalom alatt nem álló védjegyeknek, lásd: A. Kur, Not prior in time, but superior in right‑ how trademark registrations can be affected by third‑party interests in a sign, International Review of Intellectual property and Competition Law, IIC, 2013, 44(7), 790. és azt követő oldalak.
(
34
)	Lásd: 2013. szeptember 26‑iSalzgitter Mannesmann Handel ítélet (C‑157/12, EU:C:2013:597, 39. pont).
(
35
)	Lásd: 2003. március 11‑iAnsul ítélet (C‑40/01, EU:C:2003:145, 32. és azt követő pontok).
(
36
)	Egy, a védjegyjogosultat az ügynök esetleges visszaéléseivel szemben védő rendelkezés beillesztését mind az 1925. évi hágai, mind az 1934. évi londoni felülvizsgálati konferencián megvitatták, azonban több delegáció, többek között a japán küldöttség ellenezte azt, lásd: S. Ricketson, The Paris Convention for the Protection of Industrial Property, a Commentary, Oxford, 2015, 579. és azt követő oldalak.
(
37
)	Lásd a számításba vett különböző visszaélésszerű magatartásokat az 1958. október 6–13‑i Lisszaboni konferencia okmányaiban, a program XVII. pontjában, 680. o.
(
38
)	Lásd a Párizsi Egyezmény 29. Cikke (1) bekezdésének c) pontját.
(
39
)	A francia változatban: „Si l’agent ou le représentant de celui qui est titulaire d’une marque dans un pays de l’Union demande, sans l’autorisation de ce titulaire, l’enregistrement de cette marque dans son propre nom […]” (dőlt betűs kiemelés tőlem).
(
40
)	Lásd: 681. o.
(
41
)	Lásd: Bodenhausen, G. H. C., Guide d’application de la convention de Paris pour la protection de la propriété industrielle telle que revisée à Stockholm en 1967, 131. o. (https://www.wipo.int/edocs/pubdocs/fr/intproperty/611/wipo_pub_611.pdf), a továbbiakban: a Párizsi Egyezmény alkalmazási útmutatója.
(
42
)	Megjegyzem ugyanakkor, hogy a Párizsi Egyezmény alkalmazási útmutatója a 131. oldalon kimondja, hogy a 6. septies Cikket abban az esetben is „lehet” alkalmazni, ha az ütköző megjelölések hasonlóak, és nem azonosak, ami arra enged következtetni, hogy az ilyen alkalmazás nem része a hivatkozott rendelkezés normatív tartalmának.
(
43
)	Lásd a Párizsi Egyezmény okmányait, I., 131. o.
(
44
)	A 207/2009 rendelet felülvizsgálata során a Bizottság minden rosszhiszemű bejelentés esetére javasolta bevezetni a védjegy lajstromozásával szembeni felszólalás lehetőségét, ugyanakkor változatlanul, tehát önállóan megtartva a törvényes védjegyjogosult képviselőjének vagy ügynökének visszaélésszerű magatartásához kapcsolódó viszonylagos kizáró okot, lásd: COM(2013) 161 final 8. cikk (3) bekezdésének b) pontja. Ezt a javaslatot azonban elutasították.
(
45
)	Az európai uniós védjegyek szellemi tulajdonával kapcsolatban az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatalánál végzett vizsgálatra vonatkozó iránymutatás, C. rész, Felszólalás, 3. szakasz, védjegyjogosult ügynökei által jogosulatlanul benyújtott bejelentések (a továbbiakban: EUIPO iránymutatás), amely elérhető az EUIPO honlapján, 19. o.
(
46
)	Lásd az EUIPO iránymutatás 19. oldalát, amely szerint „a jogosult érdekei súlyosan sérülnének, különösen ha a korábbi védjegy már használatban volt, és a bejelentő által tett változtatások nem elég lényegesek ahhoz, hogy az összetéveszthetőséget kizárják”.
(
47
)	Lásd a megtámadott ítélet 39. pontját. Az említett cikk (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja alapján védjegyhasználatnak minősül „a közösségi védjegy olyan alakban történő használata, amely a lajstromozott alaktól csak a megkülönböztető képességet nem érintő elemekben tér el”.
(
48
)	Lásd például: 2016. szeptember 13‑ihyphen kontra EUIPO Skylotec ítélet (Egy sokszög ábrázolása) (T‑146/15, EU:T:2016:469, 28. pont), amely alapján „a lajstromozott védjegy megkülönböztető képességének megváltozására vonatkozó megállapítás a hozzáadott elemek megkülönböztető és meghatározó jellegének vizsgálatát követeli meg, az egyes elemek benne rejlő tulajdonságai, valamint a különböző elemeknek a védjegyen belül egymáshoz képest elfoglalt helye alapján”; lásd továbbá: 2016. december 1‑jei Klement kontra EUIPO ítélet (C‑642/15 P, nem tették közzé, EU:C:2016:918, 29. pont).
(
49
)	Hivatkozik például a 2017. október 11‑iEUIPO kontra Cactus ítéletre (C‑501/15 P, EU:C:2017:750), amelyben a Bíróság a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja értelmében véve egyenértékűnek tekintett egy a „cactus” szóból, valamint egy kaktusz stilizált rajzából álló szó‑ és ábrás védjegyet, és egy olyan védjegyet, amelyben a szóelemet elhagyták, és kizárólag a stilizált rajz szerepelt.
(
50
)	Lásd: 2006. február 23‑iIl Ponte Finanziaria kontra OHIM‑Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE) ítélet (T‑194/03, EU:T:2006:65, 50. pont); 2019. július 3‑iViridis Pharmaceutical kontra EUIPO ítélet (C‑668/17 P, EU:C:2019:557, 56. pont).
(
51
)	Lásd például: 2013. július 18‑iSpecsavers International Healthcare és társai ítélet (C‑252/12, EU:C:2013:497, 21–26. pont); 2017. október 11‑iEUIPO kontra Cactus ítélet (C‑501/15 P, EU:C:2017:750).
(
52
)	Lásd: 2013. július 18‑iSpecsavers International Healthcare és társai ítélet (C‑252/12, EU:C:2013:497, 23. pont).