62010CC0539
VERICA TRSTENJAK
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2012. június 6. (
1
)
C-539/10. P. és C-550/10. P. sz. egyesített ügyek
Stichting Al-Aqsakontraaz Európai Unió Tanácsa
ésHolland Királyságkontra
Stichting Al-Aqsa
„Fellebbezés — Közös kül- és biztonságpolitika — A terrorizmus elleni küzdelem érdekében egyes személyekkel és szervezetekkel szemben hozott korlátozó intézkedések — A pénzeszközök befagyasztása — 2001/931/KKBP közös álláspont — Az 1. cikk (4) és (6) bekezdése — 2580/2001/EK rendelet — A 2. cikk (3) bekezdése — Valamely személynek vagy szervezetnek a pénzeszközök befagyasztásában érdekeltek listáján tartására vonatkozó feltételek — Az illetékes nemzeti hatóság határozata — Egy nemzeti intézkedés hatályon kívül helyezése”
I – Bevezetés
1.
A jelen fellebbezési eljárás tárgyát a Stichting Al-Aqsa pénzeszközeinek az Uniónak a terrorizmus elleni küzdelem érdekében hozott intézkedései keretében történő befagyasztása képezi.
2.
A terrorizmusból eredő veszélyek korlátozó intézkedésre ösztönözték az Egyesült Nemzeteket, az Európai Uniót és tagállamaikat. Ezeknek az intézkedéseknek az a célja, hogy azoktól a személyektől és szervezetektől, akikről, illetve amelyekről megállapítják, hogy terrorista tevékenységeket támogatnak, a pénzeszközeik befagyasztásával megvonják pénzügyi mozgásterüket.
3.
Az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsának 2001. szeptember 28-i 1373 (2001) határozatára (
2
) tekintettel az Európai Unió Tanácsa a 2001/931/KKBP közös álláspontjában (
3
) meghatározta a terrorizmus elleni küzdelem érdekében hozandó intézkedések rendszere alkalmazásának irányvonalát.
4.
E rendszer szerint, amennyiben az Unió számára olyan információk állnak rendelkezésre, amelyek értelmében az illetékes hatóság terrorcselekményre irányuló nyomozás vagy vádemelés megindítására vonatkozó határozatot hozott, az érdekelt felvehető azon személyek és szervezetek listájára, akik, illetve amelyek pénzeszközeit befagyasztják. (
4
) Az első ilyen listát már mellékelték az említett közös állásponthoz.
5.
Ehhez a 2001/931/KKBP közös álláspontban meghatározott rendszerhez kapcsolódik tartalmilag a terrorizmus leküzdése érdekében egyes személyekkel és szervezetekkel szemben hozott különleges korlátozó intézkedésekről szóló, 2001. december 27-i 2580/2001/EK tanácsi rendelet (
5
). Ez a rendelet a 2001/931 közös álláspont célkitűzéseinek további végrehajtásához uniós szinten szükséges intézkedésnek minősül, amelynek célja a terrorista szervezetek ellen az Európai Unióban és harmadik országokban lefolytatott közigazgatási és bírósági eljárások kiegészítése. (
6
) Erre tekintettel a 2580/2001 rendelet 2. cikkének (3) bekezdése szerint a Tanács feladata, hogy a 2001/931 közös álláspontban foglalt feltételek alapján (
7
) megállapítsa, felülvizsgálja, és adott esetben módosítsa azoknak a személyeknek és szervezeteknek a listáját, akik, illetve amelyek pénzeszközeit be kell fagyasztani. A 2580/2001 rendelet 2. cikke szerinti első listát a Tanács már 2001. december 27-én, tehát az említett rendelettel egyidejűleg előterjesztette.
6.
E lista rendszeres felülvizsgálata során a Tanácsnak ellenőriznie kell, hogy az érdekelt személyeknek és szervezeteknek a listán tartása és pénzeszközeik befagyasztása továbbra is megalapozott-e. Amennyiben e megalapozottság nem áll fenn, a listát megfelelően módosítani kell. E feladat teljesítése érdekében a Tanács rendszeres időközönként jogi aktusokat fogad el a 2580/2001 rendelet végrehajtásához, amelyekkel a hatályos lista helyébe a felülvizsgálatot követően új listát léptet.
7.
A jelen egyesített ügyek középpontjában az említett listák felülvizsgálata és módosítása áll. Konkrétan különösen arról a kérdésről van szó, hogy mennyiben kell a Tanácsnak a tagállami tényállást és jogi helyzetet, valamint ezek fejleményeit figyelembe vennie, amikor úgy határoz, hogy valamely személy vagy szervezet továbbra is szerepeljen a listán, és pénzeszközei továbbra is álljanak befagyasztás alatt.
II – Jogi háttér
A – A 2001/931 közös álláspont
8.
Az említett közös álláspont 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„[…]
(4)   A mellékletben található listát az idevágó ügyiratok pontos információi, illetve anyagai alapján kell összeállítani, amelyek értelmében az illetékes hatóság határozatot hozott az érintett személyekről, csoportokról és szervezetekről, függetlenül attól, hogy a határozat terrorcselekményre irányuló nyomozás vagy vádemelés megindítására, komoly és hitelt érdemlő bizonyítékok vagy jelek alapján ilyen cselekmény elkövetésének kísérletére, abban való részvételre vagy annak elősegítésére, vagy ilyen bűntettek miatt kiszabott ítéletekre vonatkozik-e. A listába felvehetők azok a személyek, csoportok és szervezetek, akikről, illetve amelyekről az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsa megállapította, hogy kapcsolatban állnak a terrorizmussal, és velük szemben szankciókat rendelt el.
Ennek a bekezdésnek az alkalmazásában az »illetékes hatóság« az igazságügyi hatóság, vagy ha az nem rendelkezik az e bekezdés hatálya alá tartozó területen illetékességgel, akkor az e téren illetékességgel rendelkező megfelelő hatóság.
(5) […]
(6)   A mellékletben található listában szereplő személyek és szervezetek nevét rendszeresen és legalább hat hónaponként felül kell vizsgálni annak érdekében, hogy biztosítva legyen a listában való fenntartásuk megalapozottsága.”
B – A 2580/2001 rendelet
9.
A 2580/2001 rendelet 2. cikke (
8
) a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az 5. és a 6. cikkben megengedett kivételektől eltekintve:
a)
a (3) bekezdésben említett listában szereplő természetes vagy jogi személy, csoport vagy szervezet tulajdonában vagy birtokában álló, vagy hozzájuk tartozó valamennyi pénzeszközt, egyéb vagyoni értéket és gazdasági erőforrást be kell fagyasztani;
b)
[…]
(2)   […]
(3)   A Tanács egyhangúlag, és a 2001/931/KKBP közös álláspont 1. cikkének (4), (5) és (6) bekezdésében megállapított rendelkezéseivel összhangban eljárva, megállapítja, felülvizsgálja és módosítja azoknak a személyeknek, csoportoknak és szervezeteknek a listáját, akikre, illetve amelyekre ez a rendelet vonatkozik; ez a lista a következőket tartalmazza:
i.
természetes személyek, akik terrorcselekményt követnek el vagy kísérelnek meg elkövetni, illetve ilyen cselekmények elkövetésének részesei vagy azok elősegítői;
ii.
jogi személyek, csoportok vagy szervezetek, amelyek terrorcselekményt követnek el vagy kísérelnek meg elkövetni, illetve ilyen cselekmények elkövetésének részesei vagy azok elősegítői;
iii.
az i. és ii. pontban említett egy vagy több természetes vagy jogi személy, csoport vagy szervezet tulajdonában vagy ellenőrzése alatt álló jogi személyek, csoportok vagy szervezetek;
iv.
az i. és ii. pontban említett egy vagy több természetes vagy jogi személy, csoport vagy szervezet nevében vagy irányítása alatt eljáró természetes vagy jogi személyek, csoportok vagy szervezetek.”
10.
A 2. cikk (1) bekezdésében megjelölt kivételek lényegében azt írják elő, hogy a befagyasztott pénzeszközök feloldhatók a befagyasztás alól, amennyiben az érdekelt személyek vagy családtagjaik alapvető emberi szükségleteinek fedezéséhez szükségesek (
9
), és bizonyos feltételek mellett a feloldásra vonatkozó különleges jogosítványok adhatók (
10
).
III – A jogvita előzménye
11.
A Stichting Al-Aqsa (a továbbiakban: Al-Aqsa) 2003 óta bírósági úton (
11
) tiltakozik pénzeszközeinek befagyasztása és a Tanács több, őt e tekintetben érintő, egymást követő intézkedése ellen, amelyek alapján felvették a Tanács megfelelő listáira, illetve amelyek alapján őt e listákon tartják.
12.
A Tanács intézkedései végső soron egy 2003. április 7-i holland miniszteri rendelethez, nevezetesen a Sanctieregeling terrorisme 2003-hoz (
12
) kapcsolódnak, amelyre az Al-Aqsa pénzeszközeinek befagyasztása szempontjából fennálló központi jelentősége miatt először ki kell térni.
13.
A Sanctieregeling terrorisme 2003-at a holland Sanctiewet 1977 alapján az ENSZ fent említett határozatára való hivatkozással fogadták el. Ezzel a miniszteri rendelettel – mintegy ideiglenes intézkedésként (
13
) – az Al-Aqsa pénzeszközeit a megfelelő uniós jogi aktus hatályba lépéséig befagyasztották (
14
), mivel pénzeszközöket juttatott egy terrorizmust támogató szervezetnek (
15
).
14.
Egy Hollandiában lefolytatott ideiglenes intézkedés iránti eljárásban az Al-Aqsa azt kérelmezte, hogy függesszék fel e miniszteri rendelet végrehajtását. A 2003. június 3-i határozattal (
16
) a Rechtbank te ’s-Gravenhage a holland titkosszolgálat bizalmas irataiba történő betekintést követően azonban elégséges támpontot talált arra vonatkozóan, hogy az Al-Aqsa – ahogy a Sanctieregeling terrorisme 2003 indokolása kifejti – pénzeszközeivel egy terrorista szervezetet támogat (
17
), és ezért az nem adott helyt az Al-Aqsa által a befagyasztásra vonatkozó intézkedés végrehajtásának a felfüggesztése iránt előterjesztett kérelemnek.
15.
Mindazonáltal a Sanctieregeling terrorisme 2003-at már 2003. augusztus 3-i hatállyal ismét hatályon kívül helyezték (
18
), és ennek indokaként azt jelölték meg, hogy az a 2580/2001 rendelet 2. cikke (3) bekezdésének végrehajtásáról szóló, 2003. június 27-i tanácsi határozat (
19
) elfogadását követően „okafogyottá” vált, miután az Al-Aqsát már felvették a pénzeszközök befagyasztásával kapcsolatos tanácsi listára.
16.
A holland miniszteri rendelet hatályon kívül helyezését követően azonban az Al-Aqsát továbbra is az említett tanácsi listán és az azt követő listákon tartották, mivel a Tanács nem látott indokot az Al-Aqsát érintő módosításra.
17.
A 2007. április 23-i levelében, majd újból a 2007. június 29-i levelében, amely a 2007/445/EK tanácsi határozatot (
20
) érintette, a Tanács, annak érdekében, hogy az Al-Aqsa további listán tartására vonatkozó indokolási kötelezettségének eleget tegyen, a következő indokokat jelölte meg (
21
): „[…] A [holland] külügyminiszter és pénzügyminiszter […] az [Al-Aqsa] összes vagyonának befagyasztását rendelte el. E határozatot a hágai kerületi bíróság polgári tagozatának elnöke által 2003. június 3-án hozott […] ítélet jóváhagyta. Ezen ítélet megállapította, hogy […] [az Al-Aqsát] a Hamaszt támogató szervezetnek kell tekinteni, amely lehetővé teszi utóbbinak terrorcselekmények elkövetését vagy azok elősegítését. […] tehát a hatáskörrel rendelkező hatóság határozatot hozott [az Al-Aqsával] szemben. A Tanács meg van győződve arról, hogy továbbra is fennállnak [az Al-Aqsának] [a listára] történő felvételét igazoló indokok (
22
).”
IV – Az elsőfokú eljárás és a megtámadott ítélet
18.
A Tanácsnak a fenti 17. pontban idézett indokolását a Al-Aqsa nem tartotta helytállónak, és keresetet nyújtott be a Törvényszékhez a Tanács ellen, amelyben azt kérte, hogy a Törvényszék semmisítse meg a Tanács öt egymást követő, tartalmilag azonos indokolással ellátott, pénzeszközök további befagyasztására vonatkozó intézkedését (a továbbiakban: megtámadott intézkedések) (
23
) az Al-Aqsát érintő részükben, továbbá a 2580/2001 rendeletet az Al-Aqsa vonatkozásában nyilvánítsa alkalmazhatatlannak, és kötelezze a Tanácsot a költségek viselésére.
19.
A megtámadott ítélet az Al-Aqsa harmadik jogalapjával kapcsolatban lényegében a következőket fejtette ki (
24
):
„164
A Törvényszék […] kiemelte, hogy a Tanács nem vonatkoztathat el […] [a] nyomozás vagy büntetőeljárás utólagos alakulásától […].
[…]
168
Törvényszék […] [a »Sison II«-ítéletben] (
25
) […] figyelembe vette azon lehetőséget, hogy valamely rendőrségi vagy nemzetbiztonsági nyomozást minden további igazságügyi következmény nélkül zárnak le, mivel azok nem eredményeztek elegendő bizonyítékot […]. A Törvényszék kiemelte, hogy megengedhetetlen volna, hogy a Tanács ne vegye figyelembe ezeket az elemeket, amelyek a helyzet értékeléséhez figyelembe veendő összes releváns adat körébe tartoznak […]. Ettől eltérő határozat hozatala azzal a következménnyel járna, hogy a Tanács és a tagállamok túlzott hatáskörhöz jutnának arra, hogy bírósági felülvizsgálat nélkül, és az esetlegesen folytatott bírósági eljárások kimenetelétől függetlenül befagyasszák valamely személy pénzeszközeit.
169
Ugyanezek a megfontolások alkalmazandók akkor, amikor a pénzeszközök befagyasztására vagy valamely szervezet terrorizmus miatti betiltására vonatkozó nemzeti közigazgatási intézkedést visszavonja a kibocsátója, vagy bírósági határozat megsemmisíti […].
170
[…] a jelen esetben nem vitatott, hogy a Sanctieregelinget 2003. augusztus 3-án, azaz a felperes pénzeszközei befagyasztására vonatkozó eredeti közösségi intézkedés 2003. június 28-i hatálybalépését követően szinte azonnal hatályon kívül helyezték.
171
Ezzel kapcsolatban igaz, hogy a megtámadott határozat[ (
26
)] állítólag nem magán a Sanctieregelingen alapul, hanem kizárólag az ideiglenes intézkedés tárgyában hozott bírósági határozaton […]. […] azonban a jelen esetben nem lehet az ideiglenes intézkedés tárgyában hozott bírósági határozatot elszigetelten, a Sanctieregeling egyidejű figyelembevétele nélkül tekintetbe venni.
172
Ezért el kell ismerni, hogy a Sanctieregelingnek a holland jogrendszerben való hatályon kívül helyezése óta az ideiglenes intézkedés tárgyában hozott bírósági határozat, amely – amint az felidézésre került – azzal szétválaszthatatlan egységet alkot, már nem szolgálhat jogszerűen a felperes pénzeszközeinek befagyasztására vonatkozó közösségi intézkedés alapjául.
173
Ebben az ítéletben ugyanis az ideiglenes intézkedésről határozó bíróság egész egyszerűen elutasította, hogy ideiglenesen felfüggessze a Sanctieregeling joghatásait. Márpedig utóbbi hatályon kívül helyezésénél fogva véglegesen megszűnt az, hogy bármilyen joghatást váltson ki. Következésképpen szükségszerűen ugyanez vonatkozik az ideiglenes intézkedés tárgyában hozott bírósági határozathoz fűződő joghatásokra, mivel az csak ideiglenes megállapítást tartalmaz, és nem érinti az eljárás végén történő érdemi döntéshozatalt.
174
E tekintetben a Törvényszék továbbá úgy véli, hogy az ideiglenes intézkedés tárgyában hozott bírósági határozatnak pusztán a 2580/2001 rendelet végrehajtásának céljából nem lehetnek a Sanctieregeling joghatásaitól elválasztható olyan joghatásai, amelyek a jelen esetben utóbbinak a holland jogban történő hatályon kívül helyezése ellenére is fennmaradnak. Egyébként nem lenne összeegyeztethető e rendelet általános rendszerével, amelyet a Tanács értékelésében a nemzeti eljárás elemei által betöltendő döntő szerep jellemez, hogy a Sanctieregeling, amely már semmilyen hatást nem fejt ki a holland jogrendben, közvetetten és határozatlan ideig továbbra is joghatásokat fejtsen ki az ideiglenes intézkedés tárgyában hozott bírósági határozat révén a közösségi jogrendben.
175
Ez annál is inkább igaz, mivel az ideiglenes intézkedés tárgyában a felperes keresete folytán hozott ítélet jelentéktelen eseménynek minősül a Sanctieregelinghez képest. Utóbbi indokolásából ugyanis kitűnik, hogy azt »közösségi határozat meghozatalára várva« fogadták el, és hogy azt hatályon kívül kellett helyezni »az ilyen határozat hatálybalépésekor« […]. A Holland Királyság által a tárgyaláson adott magyarázatok szerint e hatályon kívül helyezés a holland kormány azon törekvéséből fakadt, hogy elkerüljék a nemzeti intézkedés és a felperes pénzeszközeinek befagyasztására vonatkozó közösségi intézkedés közötti átfedést. Ebből következik, hogy a Sanctieregelinget mindenképpen azonnal hatályon kívül helyezték volna a felperes pénzeszközeinek befagyasztására vonatkozó eredeti közösségi intézkedés elfogadását követően, függetlenül attól, hogy utóbbi indított-e ideiglenes intézkedés iránti vagy érdemi eljárást.
176
Az ilyen eljárás maga is sérti a 2580/2001 rendelet általános rendszerét, amely a pénzeszközök befagyasztására vonatkozó közösségi intézkedés elfogadását vagy a terrorizmus elleni küzdelem céljából, az érdekeltnek a terrorizmusban való részvétele miatti megelőző vagy megtorló jellegű intézkedés érdekelttel szembeni meghozatalára közvetlenül és elsődlegesen irányuló nemzeti eljárás megindításától vagy aktív folytatásától […], vagy az érdekelt ilyen tényállás miatti elítélésére vonatkozó határozat kihirdetésétől és végrehajtásától teszi függővé.
177
Márpedig a vizsgált esetben a pénzeszközök befagyasztására vonatkozó, először nemzeti szinten meghozott határozatot az igazolja, hogy »közösségi határozat meghozatalára vártak«, a közösségi intézkedést pedig a nemzeti határozat meghozatala igazolja, amelyet azonnal hatályon kívül helyeznek. Az ilyen eljárással a körkörösség hibájába lehet esni.
178
Mivel már nem hivatkozhatott az ideiglenes intézkedés tárgyában hozott bírósági határozatra, a Tanácsnak le kellett volna vonnia a pénzeszközök befagyasztására vonatkozó nemzeti intézkedés hatályon kívül helyezésének ésszerű következményét, és meg kellett volna állapítania, hogy a nemzeti jogban nincs már olyan »alaptényező«, amely jogilag megkövetelt módon igazolja a megfelelő közösségi intézkedés fenntartását, és tennie kellett volna mindezt a hatályon kívül helyezett nemzeti intézkedéssel szemben alkalmazott esetleges bírósági jogorvoslatoktól függetlenül.
[…]
180
A jelen eset körülményei között – amelyeket mindenekelőtt a Sanctieregeling hatályon kívül helyezése jellemez – viszont el kell ismerni, hogy a Tanács túllépi a mérlegelési jogköre korlátait azzal, hogy a felperest határozatlan ideig a vitatott listán tartja helyzetének a 2001/931 közös álláspont 1. cikkének (6) bekezdése és a 2580/2001 rendelet, 2. cikkének (3) bekezdése alapján történő rendszeres felülvizsgálata során kizárólag azzal az indokkal, hogy az ideiglenes intézkedésről határozó bíróság határozatát a holland bírósági rendszerben az ideiglenes intézkedésről határozó fellebbviteli bíróság vagy az érdemi határozatot hozó bíróság nem kérdőjelezte meg, holott azon közigazgatási határozatot, amely joghatásainak felfüggesztését e bíróságtól kérték, időközben hatályon kívül helyzete annak kibocsátója.
181
Ez annál is inkább így van, mivel – amint a felperes azt a tárgyaláson állította, anélkül hogy a többi fél ellentmondott volna – a Sanctieregeling hatályon kívül helyezése óta és a megtámadott határozat nemzeti jogban való végrehajtásán kívül a hatáskörrel rendelkező holland közigazgatási vagy igazságügyi hatóságok már nem hoztak a felperessel szemben a terrorizmus elleni küzdelem nevében és a felperes abban való részvétele miatt büntetőjogi vagy gazdasági szankció kiszabására irányuló intézkedést.
[…]
184
Ilyen feltételek mellett nem szükséges határozni az arra irányuló kérelemről, hogy a Törvényszék az EK 241. cikk alapján nyilvánítsa jogellenesnek 2580/2001 rendeletet (lásd ebben az értelemben az „Al-Aqsa [I]”-ítélet 66. és 67. pontját; lásd szintén a Bíróság C-91/05. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 2008. május 20-án hozott ítéletének [EBHT 2008., I-3651. o.] 111. pontját).”
20.
E körülmények alapján a megtámadott ítélet a következő rendelkező részt tartalmazza:
„1.
A Törvényszék megsemmisíti a […] 2007/445/EK […] határozatot, a […] 2008/583/EK […] határozatot, a […] 2009/62/EK […] határozatot, valamint […] [az 501/2009] […] rendeletet annyiban, amennyiben ezen jogi aktusok érintik […] [az Al-Aqsát].
2.
A Törvényszék a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.
3.
A Törvényszék […] [a Tanácsot] kötelezi saját költségei viselésén túl […] [az Al-Aqsa] részéről felmerült költségek viselésére.
4.
A Holland Királyság és az Európai Bizottság maguk viselik saját költségeiket.”
V – A Bíróság előtti eljárás, a felek kérelmei és lényeges érvei a fellebbezési eljárásban
21.
A megtámadott ítélet ellen az Al-Aqsa (C-539/10. P. sz. ügy) és a Holland Királyság (C-550/10. P. sz. ügy) nyújtott be fellebbezést. A Bíróság elnöke 2011. február 4-i végzésével az írásbeli és a szóbeli szakasz lefolytatása, valamint az ítélethozatal céljából egyesítette a két ügyet.
A – A C-539/10. P. sz. ügy
22.
A fellebbezési eljárásban az Al-Aqsa a C-539/10. P. sz. ügyben azt kéri, hogy a Bíróság
—
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, amennyiben jogalapjai és érvei az ítélet indokolása ellen irányulnak, és hozzon új ítéletet, amelyben az általa első fokon előterjesztett kérelmeknek helyt ad, és a megtámadott ítélet indokolását korrigálja;
—
a Tanácsot kötelezze a két eljárás költségeinek viselésére.
23.
Kérelmei indokolásaként az Al-Aqsa lényegében azt fejti ki, hogy a Törvényszék olyan jogi megfontolásokat vett fel az ítéletébe, amelyek alapján bizonyos jogalapokat megalapozatlannak nyilvánított. Így a Törvényszék többek között mérlegelte, hogy a Sanctieregeling, amíg hatályban volt, az ideiglenes intézkedés iránti eljárásban hozott ítélettel összefüggésben eleget tett a 2001/931 közös álláspontban foglalt, a pénzeszközök befagyasztására vonatkozó követelményeknek. (
27
) Az Al-Aqsa nem ért egyet ezekkel a megfontolásokkal, és magára nézve hátrányos következményektől tart, amennyiben a megtámadott ítélet változatlan indokolással jogerőre emelkedik, mivel a Törvényszék megfontolásai alapján új holland jogi aktusokkal kell számolni, amelyeket a Tanács ismét figyelembe vehet annak érdekében, hogy újból intézkedéseket hozzon a pénzeszközei befagyasztására vonatkozóan. Mindenekelőtt a Törvényszék túllépte a felülvizsgálati jogköre korlátait, amikor maga határozta meg, hogy mely bizonyíték tekinthető „határozatnak” a 2001/931 közös álláspont 1. cikkének (4) bekezdése értelmében. Továbbá a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a Sanctieregeling – akár az ideiglenes intézkedésről határozó bíró ítéletével együtt, akár külön – a 2001/931 közös álláspont 1. cikkének (4) bekezdése értelmében határozatnak tekinthető. A Törvényszék végül túllépte a hatásköre korlátait azzal, hogy maga értelmezte az ítéletet, de legalábbis nyilvánvaló értékelési hibát vétett az ítélet értelmezése során. Következésképpen az Al-Aqsa azt kéri, hogy a Bíróság a vitatott intézkedéseket semmisítse meg a megtámadott ítélet alapjául szolgáló indokok korrigálásával.
24.
Az Európai Unió Tanácsa, az Európai Bizottság és a Holland Királyság lényegében azt kéri, hogy a Bíróság az Al-Aqsa fellebbezését elfogadhatatlanként utasítsa el, mivel az nem a megtámadott ítélet rendelkező része ellen irányul, és abban csak az ítélet indokolásának megváltoztatását kérik. A fellebbezés ezért a Bíróság alapokmányának 56. cikke fényében, amely szerint fellebbezéssel csak az a fél élhet, akinek indítványait legalább részben elutasították, elfogadhatatlan.
25.
Válaszában az Al-Aqsa ezzel kapcsolatban azt az álláspontot képviseli, hogy az elsőfokú eljárásban nem lett pernyertes az összes kérelme vonatkozásában, mivel legalábbis annak a kérelmének, hogy a Törvényszék a 2580/2001 rendeletet az Al-Aqsa vonatkozásában nyilvánítsa alkalmazhatatlannak, nem adtak helyt. Az alapokmány 56. cikke tehát nem zárja ki az Al-Aqsa fellebbezését. Ráadásul ameddig a 2580/2001 rendeletet az Al-Aqsa vonatkozásában nem nyilvánítják alkalmazhatatlannak, állandóan számolnia kell a Tanács új, ellene irányuló intézkedéseivel.
B – A C-550/10. P. sz. ügy
26.
A Holland Királyság, amelynek kérelméhez a Bizottság lényegében csatlakozik, azt kéri, hogy a Bíróság
—
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé; valamint
—
az Al-Aqsát kötelezze a költségek viselésére.
27.
Indokolásként a Holland Királyság lényegében azt fejti ki, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte a 2001/931 közös álláspont 1. cikkét és a 2580/2001 rendelet 2. cikkének (3) bekezdését azáltal, hogy úgy döntött, hogy az ideiglenes intézkedés iránti eljárásban hozott ítélet a Sanctieregeling hatályon kívül helyezését követően nem képezheti az alapját annak, hogy az Al-Aqsát a pénzeszközök befagyasztásával kapcsolatos uniós listán tartsák. A Tanács e tekintetben nem terjeszt elő formális kérelmet, azonban kifejezetten tisztázza, hogy válaszbeadványával nem akar ellentmondani Hollandia érveinek.
28.
Az Al-Aqsa azt kéri, hogy a Bíróság a fellebbezést – a költségek viselésére való kötelezéssel – utasítsa el, továbbá megismétli a C-539/10. P. sz. ügyben már előterjesztett kérelmeket.
VI – Jogi értékelés
A – A C-539/10. P. sz. ügy
1. A fellebbezés elfogadhatatlansága
29.
Az Al-Aqsa fellebbezését elfogadhatatlannak tartom.
a) Elfogadható fellebbezési kérelem hiánya
30.
Az Al-Aqsa fellebbezése, ahogy a fellebbezésből megállapítható, „[a megtámadott] ítélet indokolása ellen” irányul, és annak célja „a megtámadott ítélet indokolásának […] [korrigálása]”.
31.
Az ilyen kérelem már a Bíróság eljárási szabályzata 113. cikkének 1. §-ában foglalt azon követelményeknek sem tesz eleget (
28
), miszerint a fellebbezési kérelmek arra irányulhatnak, hogy egészben vagy részben helyezzék hatályon kívül a Törvényszék határozatát, azaz végső soron annak rendelkező részét és releváns indokait.
32.
A hivatkozott fellebbezési jogalapok az Al-Aqsa keresetének azon jogalapjai ellen irányulnak, amelyek az elsőfokú eljárásban eredménytelenek voltak. Az Al-Aqsa azonban végső soron mégis pernyertes lett, mivel a megtámadott ítélet a harmadik jogalapnak helyt adott, és ezért a megtámadott intézkedéseket, amennyiben azok az Al-Aqsát érintik, megsemmisítette. Az ítélet – ráadásul nem releváns – indokolásának csupán egy része ellen irányuló fellebbezés azonban elfogadhatatlan. (
29
)
b) Az eljáráshoz fűződő érdek hiánya: az Al-Aqsa tekintetében nem merülnek fel hátrányos következmények a megtámadott ítélet jogerőre emelkedése esetén
33.
Továbbá, amennyiben a megtámadott ítélet jogerőre emelkedik, nem állapíthatók meg hátrányok az Al-Aqsára nézve. Az Al-Aqsa erre vonatkozó érvei nem meggyőzőek.
34.
Az Al-Aqsa számára ugyanis továbbra is megengedett, hogy a pénzeszközök befagyasztására vonatkozó esetleges újabb intézkedés elleni esetleges eljárásban megismételje azokat a jogalapokat, amelyek az elsőfokú eljárásban nem voltak eredményesek, anélkül hogy e tekintetben hivatkozni lehetne vele szemben a megtámadott ítélet jogerejére.
35.
A jogerő ugyanis csupán az olyan tény- és jogkérdésekre terjed ki, amelyek ténylegesen vagy szükségszerűen az érintett bírósági határozat tárgyát képezték (
30
), a jelen ügyben tehát csupán a végső soron eredményes harmadik jogalapra vonatkozó fejtegetésekre. Ezenkívül a Tanácsnak az Al-Aqsával szemben hozott újabb intézkedése elleni esetleges kereset nem minősülne sem ugyanannak a tényállásnak, sem ugyanannak a tárgynak, hanem sokkal inkább az újabb intézkedés által meghatározott, teljesen más pertárgynak. Ennélfogva a jogerő miatti korlátozó hatástól nem kell tartani.
c) Elfogadható fellebbezés hiánya azon elutasított kérelem tekintetében, hogy a 2580/2001 rendeletet az Al-Aqsa vonatkozásában nyilvánítsák alkalmazhatatlannak
i) A megfelelő fellebbezési kérelem hiánya
36.
Nem szükséges eldönteni továbbá azt a kérdést, hogy az Al-Aqsának, ahogy arra a válaszában hivatkozik, lehetősége lett volna-e fellebbezés benyújtására, mivel a Törvényszék nem adott helyt azon kérelmének, hogy a 2580/2001 rendeletet az Al-Aqsa vonatkozásában nyilvánítsa alkalmazhatatlannak. Egyrészt ugyanis ezt a vonatkozást először csak a válaszában hozta fel, másrészt pedig úgy tűnik, hogy az nincs összefüggésben az Al-Aqsa által konkrétan előterjesztett fellebbezési kérelemmel és annak indokolásával.
ii) Az alapokmány 56. cikke szerinti „elutasítás” hiánya
37.
Mindazonáltal a teljesség kedvéért rá kell mutatni arra, hogy az ilyen fellebbezés nem lett volna eredményes. Az Al-Aqsa kérelmének a Bíróság alapokmányának 56. cikke szerinti „elutasításáról” nem lehet szó. Ahogy ugyanis a megtámadott ítélet 184. pontjából megállapítható, a Törvényszék az Al-Aqsa által az említett rendelettel szemben emelt, jogellenességre vonatkozó kifogást nem utasította el, hanem annak vizsgálatát teljes egészében mellőzte, figyelemmel arra, hogy a megtámadott intézkedéseket, amennyiben azok az Al-Aqsát érintik, egyébként is meg kellett semmisíteni.
38.
E jogkérdés relevanciájának hiányára tekintettel a Törvényszék ezen eljárása nem kifogásolható. Igaz, hogy az ítélet rendelkező része annyiban megtévesztő, hogy az az Al-Aqsa kérelmeinek részleges elutasítását sugallja. A rendelkező résznek a megtámadott ítélet 184. pontja fényében történő értékelése esetén azonban könnyen megállapítható, hogy nem másra gondoltak, mint az „Al-Aqsa I”-ítélet 66. pontjában – amelyre ráadásul kifejezetten hivatkoznak – és az ítélet rendelkező részében foglaltakra, nevezetesen, hogy a jogellenességre vonatkozó kifogás vizsgálatát a 2580/2001 rendelet tekintetében mellőzni lehetett.
2. Közbenső következtetés
39.
A fenti megfontolásokra tekintettel az Al-Aqsa fellebbezését el kell utasítani.
B – A C-550/10. P. sz. ügy
40.
A Holland Királyság fellebbezését, amellyel a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését kérik, elfogadhatónak, de megalapozatlannak tartom.
41.
Amennyiben azt a körülményt, hogy az Al-Aqsa a C-550/10. P. sz. ügyben a C-539/10. P. sz. ügyben már előterjesztett kérelmeit megismétli, csatlakozó fellebbezésként kell értékelni, akkor azt ugyanazon okokból, mint a C-539/10. P. sz. ügyben benyújtott fellebbezést, elfogadhatatlanként el kell utasítani.
1. Hollandia fellebbezésének megalapozatlansága
42.
A megtámadott ítéletnek a harmadik jogalapra vonatkozó kifogásolt fejtegetéseiből nem állapítható meg téves jogalkalmazás. Jogosan mutat rá ugyanis a megtámadott ítélet 178. pontja, hogy „mivel már nem hivatkozhatott az ideiglenes intézkedés tárgyában hozott bírósági határozatra, a Tanácsnak le kellett volna vonnia a pénzeszközök befagyasztására vonatkozó nemzeti intézkedés hatályon kívül helyezésének ésszerű következményét, és meg kellett volna állapítania, hogy a nemzeti jogban nincs már olyan »alaptényező«, amely jogilag megkövetelt módon igazolja a megfelelő közösségi intézkedés fenntartását”.
43.
Az, hogy a Törvényszék ezen értékelése helytálló, nyilvánvalóvá válik, ha figyelembe vesszük a terrorizmus elleni küzdelem érdekében hozott intézkedéseknek az uniós jogi aktusokból megállapítható rendszerét, és azzal a megtámadott ítélet tényállását és jogi helyzetét összehasonlítjuk.
a) A terrorizmus elleni küzdelem érdekében hozott korlátozó intézkedések rendszere
44.
Először is fontos megállapítani, hogy a terrorizmus elleni küzdelem érdekében hozott, szóban forgó uniós intézkedések nem tartoznak a Tanács mérlegelési jogkörébe, hanem szorosan kapcsolódnak a tagállamok nemzeti jogi helyzetéhez.
45.
A Tanácsnak a pénzeszközök befagyasztása érdekében hozott intézkedései e tekintetben a 2580/2001 rendeletnek a 2001/931 közös álláspont 1. cikkével összefüggésben értelmezett 2. cikkének (3) bekezdése szerint két lépésben történik.
46.
Ahhoz, hogy a Tanács egyáltalán eljárhasson, a 2580/2001 rendeletnek a 2001/931 közös álláspont 1. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett 2. cikkének (3) bekezdése szerint először is valamely tagállam illetékes hatóságának komoly és hitelt érdemlő bizonyítékokon alapuló, „terrorcselekményre irányuló nyomozás vagy vádemelés megindítására” vonatkozó határozata (a továbbiakban: büntetőeljárás megindításáról szóló határozat) szükséges.
47.
Csak ilyen, büntetőeljárás megindításáról szóló határozat – vagy a fortiori egy releváns cselekmény miatti elítélés – alapján járhat el egyáltalán a Tanács, és amennyiben egy személyt felvett a listájára, a második lépésben – a 2580/2001 rendelet 2. cikkének a 2001/931 közös álláspont 1. cikkének (6) bekezdésével összefüggésben értelmezett (3) bekezdése szerint – rendszeres felülvizsgálattal kell igazolnia, hogy„[az érdekeltnek] a listában való fenntartás[a] megalapozott[-e]”.
48.
A Tanács számára e vizsgálat során széles mérlegelési mozgástér áll rendelkezésre. A Tanács korlátozó intézkedéseinek az illetékes tagállami hatóság büntetőeljárás megindításáról szóló határozatához való rendszertani kapcsolására tekintettel azonban egyértelművé válik, hogy mikortól kell a Tanácsnak szükségszerűen abból kiindulnia, hogy az érdekeltnek a listán tartása már nem megalapozott: nevezetesen akkor, ha az illetékes hatóság államában fennálló tényállásra és jogi helyzetre tekintettel már nem feltételezhető, hogy a még el nem ítélt érdekelttel szemben továbbra is nyomozást folytatnak. Végső soron ugyanis kizárólag ezek a vizsgálatok alapozzák meg a Tanács intézkedését.
49.
Mindazonáltal a Tanács a 2001/931 közös álláspont 1. cikke értelmében, amelyre a 2580/2001 rendelet hivatkozik, a vizsgálat állásáról egy formális kritérium alapulvételével köteles véglegesen dönteni. Egyrészt ugyanis figyelembe kell vennie, hogy továbbra is adott-e az illetékes hatóság komoly és hitelt érdemlő bizonyítékokon alapuló, hatályos határozata, másrészt pedig vizsgálnia kell, hogy ezt a határozatot továbbra is végrehajtják-e, azaz e határozat alapján továbbra is folytatnak-e nyomozást.
50.
E tekintetben a listának a Tanács általi rendszeres felülvizsgálata két, jogállami keretek között elfogadhatatlan veszélytől védi az érdekeltet: először attól, hogy továbbra is a listán tartsák, jóllehet a vele szemben folytatott nyomozást megszüntették, az eredménytelen volt, vagy meghiúsult anélkül, hogy ez megfelelő, a megszüntetésről hozott felmentő határozatban tükröződne, másodszor pedig attól, hogy továbbra is listán tartsák, miközben maga a büntetőeljárás megindításáról szóló határozat az illetékes hatóság által elfogadott actus contrarius vagy bírósági határozat révén hatályát vesztette. Ez utóbbi esetben a Tanács köteles a listát módosítani.
51.
A 2001/931 közös álláspont értelme és célja szerint ugyanis, amelyre a 2580/2001 rendelet hivatkozik, és amely az illetékes hatóság komoly és hitelt érdemlő bizonyítékokon alapuló határozatát feltételezi, az ilyen határozat hatályon kívül helyezését követően nem lehet szó a Tanács korlátozó intézkedése esetleges megalapozottságának további fennállásáról.
52.
A fenti fejtegetések fényében egyértelmű, hogy Hollandia érveivel ellentétben nem megalapozott az Al-Aqsának a tanácsi listán tartása.
b) A 2580/2001 rendelet 2. cikkének a 2001/931 közös álláspont 1. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett (3) bekezdése szerinti határozat hiánya
53.
A miniszteri rendelet hatályon kívül helyezését követően az ideiglenes jogvédelem keretében hozott ítélet, amely a Tanács számára az egyetlen lehetséges hivatkozási pont maradt, mintegy a levegőben lógott, önmagában nem tartalmazott az Al-Aqsával szembeni nyomozás megindítására vonatkozó kijelentést, így tehát nem minősülhetett a 2580/2001 rendelet 2. cikkének a 2001/931 közös álláspont 1. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett (3) bekezdése szerinti „határozatnak”.
i) A „határozati” minőség hiánya a miniszteri rendelet hatályon kívül helyezését követően
54.
Az az álláspont ugyanis, hogy az ideiglenes intézkedés iránti eljárásban hozott holland ítéletet – külön vizsgálva, a miniszteri rendelet hatályon kívül helyezését követően – még mindig a 2580/2001 rendelet 2. cikkének a 2001/931 közös álláspont 1. cikkének (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett (3) bekezdése szerinti, „[…] terrorcselekményre irányuló nyomozás vagy vádemelés megindítására [vonatkozó határozatnak]” kellene tekinteni, még akkor sem képviselhető, ha a Tanács számára széles mérlegelési jogkört biztosítanak.
55.
A miniszteri rendeletben szereplő értékelések és kijelentések egyrészt a továbbiakban nem számíthatnak hozzá az ítélethez, miután az említett rendelet hatályát vesztette. E tekintetben az ítélet alól kihúzták a talajt.
56.
Jóllehet a holland ítélet az iratok vizsgálatát követően ugyanis abból indult ki, hogy 2003-ban kapcsolat állt fenn az Al-Aqsa és terrorista csoportok között, amely kapcsolat alapján úgy tűnt, hogy nem megalapozott a miniszteri rendelet végrehajtásának felfüggesztése. A 2003. évi tényállás e bírósági értékelése, amelyből egyébként semmi konkrétum nem állapítható meg az esetleges nyomozás állásáról vagy az erre vonatkozó határozatról, nem értelmezhető a 2001/931 közös álláspont és a 2580/2001 rendelet értelmében vett nyomozás megindítására vonatkozó határozatnak.
57.
Éppen ilyen kevéssé számítható hozzá a holland ítéletet eredményező eljárás – elszigetelten vizsgálva – a terrorizmus elleni küzdelem céljából, az érdekeltnek a terrorizmusban való részvétele miatti megelőző vagy megtorló jellegű intézkedés érdekelttel szembeni meghozatalára közvetlenül és elsődlegesen irányuló eljáráshoz. Az Al-Aqsa által a holland bíróságnál kezdeményezett eljárás célja – elszigetelten vizsgálva – ennek éppen ellenkezője volt.
58.
A holland ítéletből másrészt nem állapítható meg a miniszteri rendelettől függetlenül továbbra is fennálló, büntetőeljárás megindításáról szóló, az Al-Aqsával szemben Hollandiában hozott határozat sem. Ellenkezőleg: az Al-Aqsával szemben Hollandiában folytatott nyomozás több év után sem vezetett említésre méltó eredményre. (
31
)
59.
Az ítélet tehát önmagában nézve nem tesz eleget a 2580/2001 rendeletben és a 2001/931 közös álláspontban a büntetőeljárás megindításáról szóló határozattal szemben támasztott követelményeknek. Az még a miniszteri rendelet figyelembevételével is csak nehezen volt a 2001/931 közös álláspont értelmében vett „határozat” fogalma alá vonható, jelenleg ez lehetetlennek tűnik.
ii) A 2580/2001 rendelet és a 2001/931 közös álláspont értelmében vett „határozat” fogalmával szemben támasztott minimumkövetelmények
60.
Még (az akkoriban még hatályban lévő) miniszteri rendelet és az ideiglenes intézkedés iránti eljárásban hozott ítélet együttes vizsgálata esetén is jelentős erőfeszítésekre volt szükség ahhoz, hogy formai jogi kétségek kizárásával a holland ítélet és a miniszteri rendelet összefüggését az említett uniós jogi rendelkezés értelmében vett „határozatként” értékeljék.
61.
Ugyanis a tulajdonképpeni „terrorcselekményre irányuló nyomozás vagy vádemelés megindításáról” már sem a miniszteri rendelet esetében, amely lényegében pénzeszközök befagyasztására irányuló intézkedés volt, sem pedig az ideiglenes intézkedés iránti eljárásban hozott ítélet esetében nem lehetett szó, amelynek tárgyát nem nyomozás megindítása, hanem eszközöknek a miniszteri rendelet szerinti befagyasztása végrehajtásának felfüggesztése iránti kérelem képezte.
62.
Mindazonáltal a Tanács az Al-Aqsa listán tartásának az indokolása során csak e két holland jogi aktusra hivatkozott. A megtámadott ítélet ezért helytállóan nevezi a határozatokkal kapcsolatos helyzetet „jelentéktelennek” (
32
), „körkörösnek” és „hibásnak” (
33
).
iii) Közbenső következtetés
63.
A jelen ügyben tehát – legalábbis a holland miniszteri rendelet hatályon kívül helyezését követően – hiányzik a büntetőeljárás megindításáról szóló nemzeti határozat, amelyet ahhoz, hogy a Tanács azt érvényesen alapul vehesse, a terrorizmus elleni küzdelem céljából, az érdekeltnek a terrorizmusban való részvétele miatti megelőző vagy megtorló jellegű intézkedés érdekelttel szembeni meghozatalára közvetlenül és elsődlegesen irányuló nemzeti eljárásban kell meghozni.
64.
A releváns időpontban fennálló tényállás és jogi helyzet szerint kétségesnek tűnik, és legalábbis a Tanács nem állapíthatta meg mérlegelési hiba nélkül, hogy Hollandiában folytattak és folytatnak-e egyáltalán megelőző vagy megtorló jellegű intézkedés meghozatalára irányuló eljárást említésre méltó terjedelemben, miután az Al-Aqsát felvették a Tanács listájára, a miniszteri rendeletet pedig „okafogyottnak” minősítették és hatályon kívül helyezték.
c) A 2580/2001 rendelet 2. cikkének (3) bekezdése és a 2001/931 közös álláspont 1. cikkének (6) bekezdése szerinti határozat hiányának következményei
65.
A miniszteri rendelet hatályon kívül helyezését követően szükséges lett volna a Tanács által az Al-Aqsával szemben hozott intézkedések újabb és alapos vizsgálata abból a célból, hogy azonosítsanak egy a 2001/931 közös álláspont 1. cikkének (4) bekezdése szerinti határozatot, amely az Al-Aqsának a szóban forgó listán tartását továbbra is megalapozhatta volna. Ez nem történt meg.
66.
Mivel azonban a Tanácsnak, amely a továbbiakban kizárólag és elszigetelten a holland ítéletre támaszkodhatott, a szokásos indokolásra való további hivatkozása már nem lehetett elégséges, a Tanács mérlegelési hibát vétett azáltal, hogy az Al-Aqsát a listán tartotta, aminek a megtámadott intézkedéseknek az Al-Aqsa által kért mértékben történő megsemmisítését kellett maga után vonnia.
67.
Illetékes hatóság által hozott jogerős határozat hiányában a Tanács arra vonatkozó döntése, hogy az Al-Aqsát változatlan indokolással továbbra is a listán tartja, a 2580/2001 rendeletnek a 2001/931 közös álláspont 1. cikkének (6) bekezdésével összefüggésben értelmezett 2. cikkének (3) bekezdése fényében nem volt fenntartható. (
34
)
d) Az alapvető jogokkal kapcsolatos megfontolások
68.
Ez az eredmény az Al-Aqsa alapvető jogainak fényében is szükségszerűnek tűnik.
69.
Igaz, hogy az Alapjogi Charta ratione temporis nem alkalmazandó a jelen ügyek tényállására, ezért az alapvető jogoknak az uniós jog általános jogelveiként történő rögzítését kell figyelembe venni.
70.
A tulajdonhoz való jog sérelmének súlyosságára tekintettel azonban, amely sérelemnek az érdekelt ki van téve, amennyiben pénzeszközeit már kizárólag gyanúra okot adó tények és a vele szemben folytatott nyomozás alapján befagyasztják, indokoltnak tűnik, hogy amennyiben az ilyen jogsértés egyáltalán igazolható, azzal szemben nagyon szigorú követelményeket támasszanak. (
35
)
71.
Annak érdekében tehát, hogy a tulajdon biztosítására vonatkozó alapjogi követelményt megfelelően figyelembe vegyék, a Tanács köteles a befagyasztást megalapozó határozat meglétét és e feltétel folyamatos fennállását gondosan megvizsgálni, és az eredeti határozat esetleges hatályon kívül helyezése esetén az érdekeltnek a listán tartását attól függővé tenni, hogy létezik-e a befagyasztást szintén megalapozó új határozat. Mindazonáltal a jelen ügyben – ellentétben például a C-27/09. P. sz. üggyel (
36
) – ez a feltétel nem áll fenn.
2. Közbenső következtetés
72.
Hollandia fellebbezését következésképpen szintén el kell utasítani.
VII – A költségekről
73.
Miután a fellebbezések eredménytelenek, a Bíróság eljárási szabályzata 69. cikke 3. §-ának (1) bekezdése alapján, amely az eljárási szabályzat 118. cikke szerint a fellebbezési eljárásra megfelelően alkalmazandó, célszerűnek tűnik, hogy mindegyik fél maga viselje a saját költségeit.
VIII – Végkövetkeztetések
74.
A fenti megfontolások alapján azt javasolom, hogy a Bíróság a következőképpen határozzon:
1)
A Bíróság a fellebbezéseket elutasítja.
2)
A Stichting Al-Aqsa, a Holland Királyság, az Európai Unió Tanácsa és az Európai Bizottság maguk viselik saját költségeiket.
(
1
)	Az indítvány eredeti nyelve: német. Az eljárás nyelve: holland.
(
2
)	Elolvasható a http://www.un.org/Docs/scres/2001/sc2001.htm honlapon.
(
3
)	A terrorizmus leküzdésére vonatkozó különös intézkedések alkalmazásáról szóló, 2001. december 27-i tanácsi közös álláspont, HL L 344., 93. o.; magyar nyelvű különkiadás 18. fejezet, 1. kötet, 217. o.
(
4
)	A 2001/931 közös álláspont 1. cikkének (4) bekezdése és 2. cikke.
(
5
)	HL L 344., 70. o.; magyar nyelvű különkiadás 18. fejezet, 1. kötet, 207. o. A terrorizmus elleni intézkedéseknek egyrészt a közös álláspont, másrészt a rendelet alapján fennálló párhuzamosságán alapuló „osztott jogi rendszer” (így Ohler, C. az EUMSZ 75. cikkhez fűzött kommentárjának 5. pontjában, in: Streinz, R., EUV/AEUV, 2. kiadás, kiadó: C. H. Beck, München 2011.) azzal magyarázható, hogy a Maastrichti Szerződés szerint a korábbi EUSz. és az EKSz. erre vonatkozóan párhuzamos jogalapokat írt elő.
(
6
)	Lásd erről a 2580/2001 rendelet (5) és (6) preambulumbekezdését, valamint az Elsőfokú Bíróság T-327/03. sz., Al-Aqsa kontra Tanács ügyben 2007. július 11-én hozott ítéletének (az EBHT-ban nem tették közzé, a továbbiakban: „Al-Aqsa I”-ügy) 8. pontját.
(
7
)	A 2580/2001 rendelet 2. cikkének (3) bekezdése a 2001/931 közös álláspont 1. cikkének (4), (5) és (6) bekezdésére hivatkozik.
(
8
)	Az említett rendeletet többször módosították, és jelenleg a 2010. július 12-i 610/2010/EU végrehajtási rendelettel (HL L 178., 1. o.) módosított változatban van hatályban.
(
9
)	A 2580/2001 rendelet 5. cikke.
(
10
)	A 2580/2001 rendelet 6. cikke.
(
11
)	Lásd többek között az „Al-Aqsa I”-ügyben hozott ítéletet és a Törvényszék T-348/07. sz., Al-Aqsa kontra Tanács ügyben 2010. szeptember 9-én hozott ítéletét (EBHT 2010., II-4575. o., a továbbiakban: megtámadott ítélet).
(
12
)	Staatscourant2003. április 7., 68. sz., 11. o.; részletesen lásd az „Al-Aqsa I”-ügyben hozott ítélet 16–21. pontját.
(
13
)	A miniszteri rendelet indokolása, lásd az „Al-Aqsa I”-ítélet 17. pontját és a megtámadott ítélet 175. pontját.
(
14
)	A Sanctieregeling terrorisme 2003 2. cikke.
(
15
)	A holland miniszteri rendelet indokolásában olyan szervezetekről van szó, amelyek a „Midden Oosten”-i terrorizmust támogatják. E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy a holland „Midden-Oosten” fogalom a német „Mittlerer Osten” fogalommal szemben olyan országokat is magában foglal, amelyek a német nyelvhasználat szerint a Közel-Kelethez sorolhatók.
(
16
)	A megtámadott ítélet 125. pontja kivonatosan idézi ezt a határozatot.
(
17
)	Lásd az „Al-Aqsa I”-ítélet 18–21. pontját.
(
18
)	Az „Intrekking Sanctiregeling terrorisme 2003”-ról lásd a Staatscourant 2003. augusztus 1-je, 146. sz. 9. oldalát és a megtámadott ítélet 170. pontját.
(
19
)	HL L 160., 81. o.
(
20
)	A terrorizmus elleni küzdelem érdekében egyes személyekkel és szervezetekkel szemben hozott különleges korlátozó intézkedésekről szóló 2580/2001/EK rendelet 2. cikke (3) bekezdésének végrehajtásáról, és a 2006/379/EK és a 2006/1008/EK határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2007. június 28-i 2007/445/EK tanácsi határozat (HL L 169., 58. o.).
(
21
)	Ezt az indokolást vették alapul az Al-Aqsa által a T-348/07. sz. ügyben megtámadott további intézkedések esetében is, lásd e tekintetben a megtámadott ítélet 46. pontját.
(
22
)	Lásd a megtámadott ítélet 4. és 10. pontját.
(
23
)	Konkrétan először a 2007/445 határozatról volt szó, másodszor a terrorizmus elleni küzdelem érdekében egyes személyekkel és szervezetekkel szemben hozott különleges korlátozó intézkedésekről szóló 2580/2001/EK rendelet 2. cikke (3) bekezdésének végrehajtásáról, és a 2007/445/EK határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2007. december 20-i 2007/868/EK tanácsi határozatról (HL L 340., 100. o.), harmadszor a terrorizmus elleni küzdelem érdekében egyes személyekkel és szervezetekkel szemben hozott különleges korlátozó intézkedésekről szóló 2580/2001/EK rendelet 2. cikke (3) bekezdésének végrehajtásáról és a 2007/868/EK határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. július 15-i 2008/583/EK tanácsi határozatról (HL L 188., 21. o.), negyedszer pedig a terrorizmus elleni küzdelem érdekében egyes személyekkel és szervezetekkel szemben hozott különleges korlátozó intézkedésekről szóló 2580/2001/EK rendelet 2. cikke (3) bekezdésének végrehajtásáról és a 2008/583/EK határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. január 26-i 2009/62/EK tanácsi határozatról (HL L 23., 25. o.), valamint a terrorizmus elleni küzdelem érdekében egyes személyekkel és szervezetekkel szemben hozott különleges korlátozó intézkedésekről szóló 2580/2001/EK rendelet 2. cikke (3) bekezdésének végrehajtásáról és a 2009/62/EK határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. június 15-i 501/2009/EK tanácsi rendeletről (HL L 151., 14. o.).
(
24
)	Lásd a megtámadott ítélet 164–181. pontját.
(
25
)	A Törvényszék T-341/07. sz., Sison kontra Tanács ügyben 2009. szeptember 30-án hozott ítélete (EBHT 2009., II-3625. o.).
(
26
)	Ez alatt a 2007/445 határozat értendő, tehát az első megtámadott intézkedés.
(
27
)	Lásd különösen a megtámadott ítélet 63–69., 85–90. és 102–106. pontját.
(
28
)	Lásd erről a Bíróság C-263/09. P. sz., Edwin kontra HABM ügyben 2011. július 5-én hozott ítéletének (EBHT 2011., I-5853. o.) 81–85. pontját.
(
29
)	A Bíróság elnöke C-363/98. P[R]. sz., Emesa Sugar kontra Tanács ügyben 1998. december 17-én hozott végzésének (EBHT 1998., I-8787. o.) 44–46. pontja; lásd Wägenbaur, B., EuGH
VerfO, Satzung und Verfahrensordnungen EuGH/EuG, Verlag C. H. Beck, München 2008., Art. 56 Satzung EuGH, 6. pontot is.
(
30
)	A Bíróság C-277/95. P. sz., Lenz kontra Bizottság ügyben 1996. november 28-án hozott végzésének (EBHT 1996., I-6109. o.) 50. pontja.
(
31
)	Lásd a megtámadott ítélet 181. pontját.
(
32
)	Lásd a megtámadott ítélet 175. pontját.
(
33
)	Lásd a megtámadott ítélet 177. pontját.
(
34
)	Lásd a megtámadott ítélet 159–165. pontját.
(
35
)	Az arányossági vizsgálatnak az atomfegyverek elterjedésének megakadályozása érdekében hozott intézkedések révén történő jogsértések esetén fennálló jelentőségéről lásd a Bíróság C-380/09. P. sz., Melli Bank kontra Tanács ügyben 2012. március 13-án hozott ítéletének 44. és azt követő pontjait.
(
36
)	Lásd erről a Bíróság C-27/09. P. sz., Franciaország kontra People’s Mojahedin Organization of Iran ügyben 2011. december 21-én hozott ítéletének (EBHT 2011. I-13427. o.) 20. pontját.