Začasna izdaja
SODBA SODIŠČA (šesti senat)
z dne 23. aprila 2026(*)
„ Predhodno odločanje – Socialna varnost – Delavci migranti – Uredba (ES) št. 883/2004 – Dajatve za brezposelnost – Izračun – Člen 62(1) in (2) – Zadnja dejavnost zaposlene ali samozaposlene osebe, ki se je opravljala po zakonodaji države članice – Člen 62(3) – Stalno prebivališče upravičenca do dajatev za brezposelnost, ki je v drugi državi članici kot ‚pristojni državi članici‘ – Pravilo za izračun, ki ne upošteva ‚izključno‘ plače ali dohodka iz poklicne dejavnosti, ki ga zadevna oseba prejme iz naslova zadnje dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe – Nacionalna ureditev, ki določa drugačno pravilo izračuna za osebe, ki so bile nazadnje zaposlene v drugi državi članici “
V zadevi C‑116/25,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Administrativen sad – Blagoevgrad (upravno sodišče v Blagoevgradu, Bolgarija) z odločbo z dne 3. februarja 2025, ki je na Sodišče prispela 4. februarja 2025, v postopku
Ts. E. S.
proti
Direktor na Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen institut – Blagoevgrad,
SODIŠČE (šesti senat),
v sestavi I. Ziemele, predsednica senata, F. Biltgen (poročevalec), predsednik prvega senata v funkciji sodnika šestega senata, in A. Kumin, sodnik,
generalna pravobranilka: T. Ćapeta,
sodni tajnika: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–        za Ts. E. S. D. Grozdanova in K. Spiriev, advokati,
–        za bolgarsko vlado T. Mitova in T. Tsingileva, agentki,
–        za Evropsko komisijo B.‑R. Killmann in G. Koleva, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 62(1) in (2) Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 988/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 (UL 2009, L 284, str. 43) (v nadaljevanju: Uredba št. 883/2004).
2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Ts. E. S., bolgarsko državljanko, in Direktor na Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen institut – Blagoevgrad (vodja območnega oddelka nacionalnega zavoda za socialno zavarovanje v Blagoevgradu, Bolgarija) v zvezi z zneski dajatev za brezposelnost, ki ji jih je zadnjenavedeni dodelil na podlagi novega pravila, ki je bilo v bolgarsko pravo uvedeno za izračun dajatev za brezposelnost, prejetih na podlagi zakonodaje druge države članice.
Pravni okvir
Pravo Unije
3        V uvodnih izjavah 1, 4 in 45 Uredbe št. 883/2004 je navedeno:
„(1)      Pravila za koordinacijo nacionalnih sistemov socialne varnosti spadajo v okvir prostega gibanja oseb in morajo prispevati k izboljšanju njihovega življenjskega standarda in pogojev za zaposlitev.
[…]
(4)      Treba je spoštovati posebne značilnosti nacionalnih zakonodaj na področju socialne varnosti in zato oblikovati le sistem koordinacije.
[…]
(45)      Države članice ne morejo zadovoljivo doseči cilja predlaganih ukrepov, to je koordinacije ukrepov za zagotovitev učinkovitega uresničevanja pravice do prostega gibanja oseb, in ga je zaradi obsega in učinkov ukrepov torej laže doseči na ravni Skupnosti, Skupnost lahko sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe. […]“
4        Člen 1 te uredbe, naslovljen „Opredelitve pojmov“, določa:
„[…]
(j)      ‚stalno prebivališče‘ pomeni kraj, v katerem oseba običajno prebiva;
[…].“
5        Člen 62 navedene uredbe, naslovljen „Izračun dajatev“, določa:
„1.      Pristojni nosilec države članice, katere zakonodaja predvideva izračun dajatev na podlagi zneska prejšnje plače ali dohodka iz poklicne dejavnosti, upošteva izključno plačo ali dohodek iz poklicne dejavnosti, ki ga oseba prejme za svojo zadnjo dejavnost zaposlene ali samozaposlene osebe po navedeni zakonodaji.
2.      Odstavek 1 se uporabi tudi, kadar zakonodaja, ki jo uporablja pristojni nosilec, predvideva posebno referenčno dobo za določitev plače, ki je osnova za izračun dajatev, in kadar je v celotni ali v delu te dobe za osebo veljala zakonodaja druge države članice.
3.      Z odstopanjem od odstavkov (1) in (2) nosilec v kraju stalnega prebivališča za brezposelne osebe iz člena 65(5)(a) upošteva plačo ali dohodek iz poklicne dejavnosti, ki ga oseba prejme v državi članici, katere zakonodaja je zanjo veljala med njeno zadnjo dejavnostjo zaposlene ali samozaposlene osebe, v skladu z izvedbeno uredbo.“
6        Člen 65 iste uredbe, naslovljen „Brezposelne osebe, ki stalno prebivajo v državi članici, ki ni pristojna država“, določa:
„[…]
2.      Popolnoma brezposelna oseba, ki je med svojo zadnjo dejavnostjo zaposlene ali samozaposlene osebe stalno prebivala v državi članici, ki ni pristojna država članica, in še naprej stalno prebiva v tej državi članici ali se vrne v to državo članico, mora biti na razpolago službam za zaposlovanje v državi članici stalnega prebivališča. Brez poseganja v člen 64 je popolnoma brezposelna oseba lahko dodatno na razpolago tudi službam za zaposlovanje države članice, v kateri je opravljala svojo zadnjo dejavnost zaposlene ali samozaposlene osebe.
Brezposelna oseba, ki ni obmejni delavec in se ne vrne v državo članico stalnega prebivališča, mora biti na razpolago službam za zaposlovanje v državi članici, katere zakonodaja je zanjo nazadnje veljala.
3.      Brezposelna oseba iz prvega stavka odstavka 2 se mora kot oseba, ki išče delo, prijaviti pri pristojni službi za zaposlovanje države članice, v kateri stalno prebiva, zanjo veljajo v njej organizirani postopki nadzora, spoštovati mora pogoje, določene v zakonodaji te države članice. Če se odloči, da se kot oseba, ki išče delo, prijavi tudi v državi članici, v kateri je opravljala zadnjo dejavnost zaposlene ali samozaposlene osebe, mora izpolnjevati obveznosti, ki veljajo v tej državi.
4.      Izvajanje drugega stavka odstavka 2 in drugega stavka odstavka 3 ter ureditev izmenjave informacij, sodelovanja in vzajemne pomoči med nosilci in službami države članice stalnega prebivališča in države članice, v kateri je nazadnje opravljala poklic, se določi v izvedbeni uredbi.
5.
(a)      Brezposelna oseba iz prvega in drugega stavka odstavka 2 prejema dajatve v skladu z zakonodajo države članice stalnega prebivališča, kakor da bi med opravljanjem zadnje dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe zanjo veljala ta zakonodaja. Te dajatve zagotovi nosilec v kraju stalnega prebivališča.
[…]“
Bolgarsko pravo
7        Člen 54a Kodeks za sotsialno osiguryavane (zakonik o socialnem zavarovanju) (DV št. 110 z dne 17. decembra 1999) v spremenjeni različici (DV št. 67 z dne 9. avgusta 2024), ki velja od 13. avgusta 2024 (v nadaljevanju: KSO), naslovljen „Pravica do dajatev za brezposelnost“, določa:
„Pravico do dajatev za brezposelnost imajo osebe, za katere so bili v obdobju zadnjih 18 mesecev pred prenehanjem zavarovanja vsaj 12 mesecev vplačani prispevki za obvezno zavarovanje ‚za primer brezposelnosti‘ in ki:
1.      so vpisane v evidenco brezposelnih oseb pri zavodu za zaposlovanje;
2.      niso pridobile pravice do pokojnine v Bolgariji ali do starostne pokojnine v drugi državi oziroma niso prejemnice znižane starostne pokojnine v skladu s členom 68a ali poklicne pokojnine v skladu s členom 168;
3.      nimajo zaposlitve, zaradi katere se je treba na podlagi tega zakonika ali zakonodaje druge države vključiti v obvezno zavarovanje, pri čemer to ne velja za osebe iz člena 114a(1) Kodeks na truda [(zakonik o delovnih razmerjih) (DV št. 26 z dne 1. aprila 1986 in DV št. 27 z dne 4. aprila 1986)].“
8        Člen 54b KSO, naslovljen „Znesek dajatev za brezposelnost“, v odstavkih 1, 5 in 8 določa:
„(1)      Dnevna dajatev za brezposelnost znaša 60 % povprečne dnevne plače ali povprečnega dnevnega dohodka, za katerega so bili zadnjih 24 koledarskih mesecev pred mesecem prenehanja zavarovanja vplačani prispevki ‚za primer brezposelnosti‘, in ne sme biti nižja od minimalne dnevne plače ali višja od najvišjega dnevnega zneska dajatve za brezposelnost.
[…]
(5)      Mesečni znesek dajatve za brezposelnost se določi tako, da se znesek, prejet na podlagi odstavka 1, pomnoži s številom delovnih dni v mesecu, na katerega se nanaša.
[…]
(8)      Kadar obdobje iz odstavka 1, na podlagi katerega se določi povprečna dnevna plača ali povprečni dnevni dohodek, za katerega se plačujejo prispevki, ali mesec prenehanja zavarovanja zajema zavarovalne dobe, dopolnjene po zakonodaji države, ki uporablja evropske uredbe o koordinaciji sistemov socialne varnosti, se pri določanju zneska dajatev za brezposelnost upošteva naslednje:
1.      dohodki, ki jih je oseba prejela med zadnjo zaposlitvijo;
2.      vsi dohodki, prejeti v Bolgariji, […] in dohodki, prejeti v drugih državah, za katere se uporabljajo evropske uredbe o koordinaciji sistemov socialne varnosti, v zadnjih 24 koledarskih mesecih pred mesecem prenehanja zavarovanja.“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
9        Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, Ts. E. S., je bolgarska državljanka s stalnim prebivališčem v Bolgariji, kjer je njeno središče interesov.
10      Do konca maja 2024 je bila zaposlena v Bolgariji. Junija 2024 se je začasno preselila v Španijo, kjer je bila v obdobju od 7. junija do 13. julija 2024, torej v obdobju 28 dni, zaposlena kot sezonska delavka pri španskem delodajalcu, za kar je prejela plačo v višini 2590,80 EUR.
11      Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari je bila od 14. julija 2024 popolnoma brezposelna in se je vrnila v Bolgarijo, kjer je 2. avgusta 2024 pri pristojnih bolgarskih organih vložila prošnjo za dodelitev dajatve za brezposelnost.
12      Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen institut – Blagoevgrad (območni oddelek nacionalnega zavoda za socialno varnost v Blagoevgradu, Bolgarija) je z odločbo z dne 13. septembra 2024 tej prošnji ugodil in tožeči stranki iz postopka v glavni stvari priznal pravico do dajatve za brezposelnost v dnevnem znesku 29,71 bolgarskih levov (BGN) (približno 15 EUR) za obdobje od 25. julija 2024 do 22. julija 2025.
13      Ta znesek je bil določen na podlagi vseh dohodkov, za katere so bili vplačani prispevki in ki jih je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari prejela v zadnjih 24‑ih koledarskih mesecih pred mesecem prenehanja plačevanja prispevkov, in sicer za obdobje od 1. julija 2022 do 13. julija 2024, in sicer v skupnem znesku 25.154,03 BGN (približno 12.860 EUR), vključno s plačami, prejetimi v obdobju zaposlitve in plačevanja prispevkov v okviru njene zadnje zaposlitve v Španiji, in vsemi drugimi dohodki, za katere so bili vplačani prispevki in ki se nanašajo na prejšnje dobe zaposlitve in plačevanja prispevkov, ki so bile dopolnjene v Bolgariji v tem 24‑mesečnem obdobju.
14      Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen institut – Blagoevgrad (območni oddelek nacionalnega zavoda za socialno varnost v Blagoevgradu) je ob upoštevanju dejstva, da je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari v zadnjih 24‑ih koledarskih mesecih pred mesecem prenehanja plačevanja prispevkov dopolnila dobe zaposlitve in plačevanja prispevkov tako po bolgarski zakonodaji kot po zakonodaji druge države članice, uporabil člen 54b(8) KSO. Ta določba, ki je začela veljati 13. avgusta 2024, odstopa od metode izračuna dajatev za brezposelnost iz člena 54b(1) KSO, ki se uporablja za osebe, ki so v navedenem 24‑mesečnem obdobju opravljale dejavnost zaposlene ali samozaposlene osebe le v Bolgariji.
15      Potem ko je bila njena upravna pritožba zoper odločbo, navedeno v točki 12 te sodbe, z odločbo vodje območnega oddelka nacionalnega zavoda za socialno zavarovanje v Blagoevgradu z dne 16. oktobra 2024 zavrnjena, je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari pri Administrativen sad – Blagoevgrad (upravno sodišče v Blagoevgradu, Bolgarija), ki je predložitveno sodišče, vložila tožbo, v utemeljitev katere navaja, da se člen 62(3) Uredbe št. 883/2004, v skladu s katerim „se upošteva“ plača, ki jo je zadevna oseba prejela v državi članici, katere zakonodaja je zanjo veljala v času zadnje zaposlitve, zanjo ne uporablja. Trdi, nasprotno, da njen položaj spada na področje uporabe člena 62(1) in (2) te uredbe, ki določa, da je treba pri izračunu zneska nadomestila za brezposelnost „upoštevati izključno“ plačo, prejeto iz naslova zadnje zaposlitve zadevne osebe.
16      Predložitveno sodišče navaja, da se je do začetka veljavnosti novega pravila o izračunu dajatev za brezposelnost, pridobljenih po zakonodaji druge države članice, ki je določeno v členu 54b(8) KSO, člen 62(1) in (2) Uredbe št. 883/2004 v nacionalni sodni praksi dosledno razlagal tako, da mora izračun dajatve za brezposelnost temeljiti izključno na plači oziroma dohodku, prejetem iz naslova zadnje dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe. Vendar naj bi od sprejetja tega novega pravila nekatera nacionalna sodišča opustila prejšnjo sodno prakso in štela, da je namen Uredbe št. 883/2004 le koordinacija sistemov socialne varnosti brez vzpostavitve splošnega sistema socialne varnosti, zato države članice ostajajo pristojne za določanje pogojev za pridobitev pravice do dajatev socialne varnosti. Posledično naj bi ta sodišča zdaj menila, da člen 62(1) in (2) te uredbe ne zahteva, da države članice znesek dajatev za brezposelnost določijo izključno ob upoštevanju plače oziroma dohodka, prejetega iz naslova zadnje dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe, ne glede na to, po zakonodaji katere države članice se je ta dejavnost opravljala.
17      Predložitveno sodišče dvomi o skladnosti člena 54b(8) KSO s členom 62(1) in (2) Uredbe št. 883/2004.
18      Po eni strani naj bi Sodišče v točkah od 32 do 37 sodbe z dne 23. januarja 2020, Bundesagentur für Arbeit (C‑29/19, EU:C:2020:36), razsodilo, da ta določba Uredbe št. 883/2004 v povezavi s pravico do prostega gibanja delavcev pri izračunu dajatev za brezposelnost nalaga izključno upoštevanje plače, prejete iz naslova zadnje dejavnosti zaposlene osebe, za katero je veljala zakonodaja več kot ene države članice.
19      Po drugi strani naj člen 54b(8) KSO z določitvijo pravila za izračun dajatev za brezposelnost, ki odstopa od pravila iz člena 54b(1) KSO, če je bil del referenčne dobe ali celota te dobe dopolnjena po zakonodaji druge države članice, morda ne bi bil združljiv s členom 62(1) in (2) Uredbe št. 883/2004.
20      V teh okoliščinah je Administrativen sad – Blagoevgrad (upravno sodišče v Blagoevgradu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.      Ali je treba člen 62(1) in (2) [Uredbe št. 883/2004] razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da se znesek dajatev za brezposelnost ne določi izključno na podlagi plačila, prejetega v zadnjem obdobju zaposlitve, če zakonodaja države članice, ki jo uporablja pristojni nosilec, določa referenčno dobo, ki je opredeljena za določitev osnove za izračun dajatev, in če je zadnja doba zaposlitve zadevne osebe krajša od te […] referenčne dobe, vendar so bile vse dobe zaposlitve ali del teh dob dopolnjene po zakonodaji druge države članice?
2.      Ali je treba člen 62(1) in (2) [Uredbe št. 883/2004] razlagati tako, da ne nasprotuje zakonodaji države članice, ki določa drugačno pravilo za izračun zneska dajatev za brezposelnost glede na to, ali so bile dobe zaposlitve, ki se zahtevajo s to zakonodajo, v celoti dopolnjene po tej zakonodaji ali pa so bile vse zahtevane dobe zaposlitve ali del teh dob dopolnjene po zakonodaji druge države članice?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Uvodne ugotovitve
21      Predložitveno sodišče z vprašanjema Sodišče sprašuje o razlagi člena 62(1) in (2) Uredbe št. 883/2004.
22      V zvezi s tem je treba navesti, da iz te določbe izhaja, da ta določa pravilo za izračun dajatev za brezposelnost, ki se uporablja za položaj osebe, ki je zadnjo dejavnost zaposlene ali samozaposlene osebe opravljala po zakonodaji države članice pristojnega nosilca.
23      Kar zadeva dajatve za brezposelnost, do katerih je ta oseba upravičena od pristojnega nosilca navedene države članice, člen 62(1) in (2) Uredbe št. 883/2004 določa, da pristojni nosilec države članice, katere zakonodaja predvideva izračun dajatev na podlagi zneska prejšnje plače ali dohodka iz poklicne dejavnosti, upošteva „izključno plačo ali dohodek iz poklicne dejavnosti, ki ga oseba prejme za svojo zadnjo dejavnost zaposlene ali samozaposlene osebe […]“, pri čemer se to pravilo za izračun uporablja tudi, če uporabljena zakonodaja določa referenčno dobo.
24      Nasprotno pa je treba glede popolnoma brezposelnih oseb, ki so med svojo zadnjo dejavnostjo zaposlene ali samozaposlene osebe stalno prebivale v državi članici, ki ni pristojna država članica, in še naprej stalno prebivajo v tej državi članici ali se vrnejo v to državo članico v smislu člena 65(2), prvi in drugi stavek, Uredbe št. 883/2004, kot je naveden v členu 65(5)(a) te uredbe, tako pojasniti, da člen 62(3) navedene uredbe določa odstopanje od pravil za izračun, določenih v odstavkih 1 in 2 tega člena 62.
25      V obravnavanem primeru je iz predložitvene odločbe po eni strani razvidno, da je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari svojo zadnjo dejavnost zaposlene osebe opravljala po zakonodaji, ki ni zakonodaja, na podlagi katere prejema dajatve za brezposelnost. Nazadnje je bila namreč zaposlena v Španiji po zakonodaji te države članice, medtem ko ji je bila pravica do dajatev za brezposelnost priznana v Bolgariji na podlagi zakonodaje zadnjenavedene države članice.
26      Po drugi strani predložitveno sodišče pojasnjuje, da tožeča stranka iz postopka v glavni stvari stalno prebiva v Bolgariji, kjer je njeno središče interesov. Na podlagi nobenega elementa iz spisa, predloženega Sodišču, ni mogoče šteti, da je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari v obdobju, ki ustreza opravljanju njene zadnje dejavnosti zaposlene osebe, ali po prenehanju te dejavnosti stalno prebivališče prenesla iz Bolgarije v Španijo.
27      V teh okoliščinah je razvidno – s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče – da je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari ob opravljanju svoje zadnje dejavnosti zaposlene osebe v Španiji stalno prebivala v Bolgariji in še naprej prebivala na ozemlju te države članice po prenehanju zadnjenavedene dejavnosti zaposlene osebe, to je v državi članici, ki ni država članica njene zadnje zaposlitve, tako da se pravilo za izračun iz člena 62(3) Uredbe št. 883/2004 za njen položaj lahko uporablja.
28      V skladu z ustaljeno sodno prakso mora Sodišče v okviru postopka sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, uvedenega s členom 267 PDEU, nacionalnemu sodišču dati koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. S tega vidika lahko Sodišče presodi, da je treba upoštevati določbe prava Unije, na katere se nacionalno sodišče v svojem vprašanju ni sklicevalo (sodbi z dne 20. marca 1986, Tissier, 35/85, EU:C:1986:143, točka 9, in z dne 11. decembra 2025, Staatssecretaris Jeugd, Preventie en Sport (Elektronske cigarete), C‑665/24, EU:C:2025:960, točka 37).
29      Zato je treba šteti, da predložitveno sodišče s svojima vprašanjema Sodišče prosi za razlago člena 62(3) Uredbe št. 883/2004.
Prvo vprašanje
30      Predložitveno sodišče želi s tem vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je treba člen 62(3) Uredbe št. 883/2004 v povezavi s členom 65(2), prvi in drugi stavek, ter (5)(a) te uredbe razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice kot države članice stalnega prebivališča, v skladu s katero se znesek dajatev za brezposelnost, dolgovanih osebi, ki je dopolnila del ali celotno referenčno dobo, določeno z zakonodajo te države članice za izračun dajatev za brezposelnost, pridobljenih po zakonodaji druge države članice, in sicer države članice zadnje zaposlitve, ne določi „izključno“ ob upoštevanju plače ali dohodka iz poklicne dejavnosti, ki ga je ta oseba prejela iz naslova svoje zadnje dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe, ki jo je opravljala po zakonodaji te druge države članice.
31      V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le izraze iz te določbe, ampak tudi njen kontekst in cilje, ki jim sledi ureditev, katere del je (sodbi z dne 6. oktobra 1982, Cilfit, 283/81, EU:C:1982:335, točka 20, in z dne 11. decembra 2025, GKV‑Spitzenverband, C‑743/23, EU:C:2025:954, točka 41).
32      Na prvem mestu, člen 62(3) Uredbe št. 883/2004 določa, da nosilec v kraju stalnega prebivališča pri izračunu dajatev za brezposelnost „upošteva plačo ali dohodek iz poklicne dejavnosti, ki ga oseba prejme v državi članici, katere zakonodaja je zanjo veljala med njeno zadnjo dejavnostjo zaposlene ali samozaposlene osebe.“
33      Na drugem mestu, člen 62(1) in (2) te uredbe določa, kot je bilo opozorjeno v točki 23 te sodbe, da pristojni nosilec države članice zadnje zaposlitve upošteva „izključno plačo ali dohodek iz poklicne dejavnosti, ki ga oseba prejme za svojo zadnjo dejavnost zaposlene ali samozaposlene osebe […]“, pri čemer to pravilo za izračun velja tudi, kadar zakonodaja, ki jo uporablja pristojni nosilec, predvideva referenčno dobo.
34      Zato, medtem ko člen 62(1) navedene uredbe pristojnemu nosilcu države članice zadnje zaposlitve nalaga, da upošteva izključno plačo ali dohodek iz poklicne dejavnosti, ki ga je zadevna oseba prejela iz naslova zadnje dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe, neobstoj takega pojasnila v odstavku 3 tega člena 62 pomeni, da mora nosilec v kraju stalnega prebivališča upoštevati plačo ali dohodek iz poklicne dejavnosti, ki ga brezposelna oseba iz člena 65(5)(a) te uredbe prejme iz naslova njene zadnje dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe, ne da bi moral to storiti „izključno“.
35      Na tretjem mestu, kot je razvidno iz uvodne izjave 4 Uredbe št. 883/2004, ta uredba spoštuje posebne značilnosti nacionalnih zakonodaj na področju socialne varnosti in njen namen je oblikovati le sistem koordinacije. Ta cilj ne zahteva, da bi se člen 62(3) te uredbe moral razlagati tako, da pri izračunu dajatev, ki ga opravi država članica stalnega prebivališča, nalaga izključno upoštevanje plače ali dohodka iz poklicne dejavnosti, ki ga zadevna oseba prejme iz naslova zadnje dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe, in sicer kljub besedilu te določbe in sobesedilu, v katero spada, kot sta bili navedeni v točkah od 32 do 34 te sodbe.
36      Brezposelna oseba iz člena 65(5)(a) Uredbe št. 883/2004 se pri organih države svojega stalnega prebivališča nikakor ne more sklicevati na razlago člena 62(1) in (2)te uredbe, kot jo je Sodišče podalo v sodbi z dne 23. januarja 2020, Bundesagentur für Arbeit (C‑29/19, EU:C:2020:36), na katero napotuje predložitveno sodišče v svojem predlogu za sprejetje predhodne odločbe. Zadeva, v kateri je bila izdana ta sodba, se je namreč nanašala na delavca, ki je spadal na področje uporabe te uredbe in ki je stalno prebival v državi članici, v kateri je opravljal zadnjo poklicno dejavnost in na podlagi zakonodaje katere je prejemal dajatev za brezposelnost. Tak položaj je spadal pod pravilo za izračun iz člena 62(1) in (2) navedene uredbe in se zato razlikuje od položaja, v katerem je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari.
37      Ob upoštevanju vseh navedenih preudarkov je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 62(3) Uredbe št. 883/2004 v povezavi s členom 65(2), prvi in drugi stavek, ter (5)(a) te uredbe razlagati tako, da ne nasprotuje ureditvi države članice kot države članice stalnega prebivališča, v skladu s katero se znesek dajatev za brezposelnost, dolgovanih osebi, ki je dopolnila del ali celotno referenčno dobo, določeno z zakonodajo te države članice za izračun dajatev za brezposelnost, pridobljenih po zakonodaji druge države članice, in sicer države članice zadnje zaposlitve, ne določi „izključno“ ob upoštevanju plače ali dohodka iz poklicne dejavnosti, ki ga je ta oseba prejela iz naslova svoje zadnje dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe, ki jo je opravljala po zakonodaji te druge države članice.
Drugo vprašanje
38      Predložitveno sodišče želi z drugim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je treba člen 62 Uredbe št. 883/2004 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki za izračun dajatev za brezposelnost določa različna pravila glede na to, ali so brezposelne osebe celotno referenčno dobo dopolnile na podlagi nacionalne zakonodaje ali so del te referenčne dobe ali njeno celoto dopolnile po zakonodaji druge države članice.
39      V zvezi s tem je iz predložitvene odločbe razvidno, da člen 54b(8) KSO določa, prvič, da referenčna doba zajema tako dobe zaposlitve in plačevanja prispevkov, dopolnjene po nacionalni zakonodaji, kot tudi dobe zaposlitve in plačevanja prispevkov, dopolnjene po zakonodaji druge države članice, in drugič, da kadar ta doba vključuje dobe zaposlitve in plačevanja prispevkov, dopolnjene po zakonodaji druge države članice, se pri določitvi zneska dajatev za brezposelnost upoštevajo dohodki, prejeti iz naslova zadnje zaposlitve, in dohodki, prejeti na podlagi bolgarske zakonodaje in zakonodaje katere koli druge države članice v zadnjih 24 koledarskih mesecih pred mesecem prenehanja zavarovanja.
40      Posebna pravila, ki jih določba nacionalnega prava, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, postavlja osebam, ki so izkoristile pravico do prostega gibanja in katerih položaj spada na področje uporabe pravila za izračun iz člena 62(3) Uredbe št. 883/2004, pa hkrati upoštevajo tako dobe zaposlitve, dopolnjene po nacionalni zakonodaji, kot dobe zaposlitve, dopolnjene po zakonodaji drugih držav članic, ob spoštovanju cilja, ki izhaja iz uvodnih izjav 1 in 45 te uredbe, da se zagotovi učinkovito uresničevanje pravice do prostega gibanja oseb. Poleg tega v skladu z navedenim členom 62(3) zagotavljajo, da se upošteva plača ali dohodek, prejet iz zadnje poklicne dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe, ki se je opravljala po zakonodaji druge države članice.
41      Glede na navedeno je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 62 Uredbe št. 883/2004 razlagati tako, da ne nasprotuje ureditvi države članice, ki za izračun dajatev za brezposelnost določa različna pravila glede na to, ali so brezposelne osebe celotno referenčno dobo dopolnile na podlagi zakonodaje te države ali so del te referenčne dobe ali njeno celoto dopolnile po zakonodaji druge države članice.
Stroški
42      Ker je ta postopek za stranki iz postopka v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) razsodilo:
1.      Člen 62(3) Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 988/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009, v povezavi s členom 65(2), prvi in drugi stavek, ter (5)(a) Uredbe št. 883/2004, kakor je bila spremenjena,
je treba razlagati tako, da
ne nasprotuje ureditvi države članice kot države članice stalnega prebivališča, v skladu s katero se znesek dajatev za brezposelnost, dolgovanih osebi, ki je dopolnila del ali celotno referenčno dobo, določeno z zakonodajo te države članice za izračun dajatev za brezposelnost, pridobljenih po zakonodaji druge države članice, in sicer države članice zadnje zaposlitve, ne določi „izključno“ ob upoštevanju plače ali dohodka iz poklicne dejavnosti, ki ga je ta oseba prejela iz naslova svoje zadnje dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe, ki jo je opravljala po zakonodaji te druge države članice.
2.      Člen 62 Uredbe št. 883/2004, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 988/2009,
je treba razlagati tako, da
ne nasprotuje ureditvi države članice, ki za izračun dajatev za brezposelnost določa različna pravila glede na to, ali so brezposelne osebe celotno referenčno dobo dopolnile na podlagi zakonodaje te države ali so del te referenčne dobe ali njeno celoto dopolnile po zakonodaji druge države članice.
Podpisi
*      Jezik postopka: bolgarščina.