62024CJ0338
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
2026. március 26. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Jogszabályok közelítése – A hibás termékekért való felelősség – 85/374/EGK irányelv – 13. cikk – Kapcsolat a vétkességen alapuló felelősségi rendszerrel – A gyártó olyan hibája, amely összefüggésben van a termék hibájával – 10. cikk – A hároméves elévülési idő kezdő időpontja progresszív betegségben megnyilvánuló kár esetén – A »kárról való tudomásszerzés« fogalma – 11. cikk – A károsult jogainak elévülése – Érvényesség – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikke – A bírósághoz fordulás joga”
A C‑338/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Cour d’appel de Rouen (roueni fellebbviteli bíróság, Franciaország) a Bírósághoz 2024. május 7‑én érkezett, 2024. április 25‑i határozatával terjesztett elő az
LF
és
a Sanofi Pasteur SA
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (második tanács),
tagjai: K. Jürimäe tanácselnök, K. Lenaerts, a Bíróság elnöke, a második tanács bírájaként eljárva, F. Schalin (előadó), M. Gavalec és Csehi Z. bírák,
főtanácsnok: L. Medina,
hivatalvezető: G. Chiapponi tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. március 26‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
LF képviseletében M. Leroux avocate,
–
a Sanofi Pasteur SA képviseletében A. Aviges, D. Lapillonne, F. Molinié és F. Monteret‑Amar avocats,
–
a francia kormány képviseletében M. de Lisi, B. Fodda és B. Travard, meghatalmazotti minőségben,
–
a német kormány képviseletében J. Möller, M. Hellmann és A. Sahner, meghatalmazotti minőségben,
–
a holland kormány képviseletében M. K. Bulterman és J. M. Hoogveld, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Unió Tanácsa képviseletében D. Bringuier és N. Brzezinski, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében M. Owsiany‑Hornung és C. Valero, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. június 19‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a hibás termékekért való felelősségre vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló, 1985. július 25‑i 85/374/EGK tanácsi irányelv (HL 1985. L 210., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 257. o.) 10. és 13. cikkének értelmezésére, valamint ezen irányelv 11. cikkének az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 47. cikkével összhangban fennálló érvényességére vonatkozik.
2
E kérelmet az LF természetes személy és a Sanofi Pasteur SA között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgyát oltást követően állítólagosan elszenvedett károk megtérítése iránti kérelem képezi.
Jogi háttér
Az uniós jog
3
A 85/374 irányelv első, kilencedik, tizedik, tizenegyedik és tizenharmadik preambulumbekezdése kimondja:
„mivel közelíteni kell a tagállamok azon jogszabályait, amelyek a hibás és ebből kifolyólag kárt okozó termékek gyártóinak felelősségét szabályozzák, mivel ezek eltérése a verseny torzulását eredményezheti, hatással lehet az áruknak a közös piacon belüli szabad mozgására, és a fogyasztók eltérő szintű védelmét eredményezheti a hibás termékek által a fogyasztó egészségében vagy tulajdonában okozott kárral szemben;
[…]
mivel a fogyasztó védelme szükségessé teszi a halál és a testi sérülés, valamint a dologi kár esetére szóló kártérítést; […]
mivel mind a károsult, mind a gyártó érdeke megköveteli, hogy a kártérítési igény elévülésének határideje egységes legyen;
mivel a termékek az idő múlásával elavulnak, magasabb szintű biztonsági szabványokat fejlesztenek ki, és a tudomány és a technika is fejlődik; mivel ezért méltánytalan lenne a gyártót korlátlan időre felelőssé tenni a termék hibájáért; mivel ennélfogva a felelősségnek ésszerű idő elteltével meg kell szűnnie, a folyamatban lévő ügyek sérelme nélkül;
[…]
mivel a tagállamok jogrendszerében a károsult kártérítési igénnyel élhet az ezen irányelvben megállapított felelősségen kívüli, szerződésen kívüli felelősség alapján; amennyiben ezek a rendelkezések szintén a fogyasztók hatékony védelmét kívánják elérni, akkor azokra ez az irányelv nem vonatkozik; ha egy tagállamban különös felelősségi szabályozás már megvalósította a fogyasztóknak a gyógyszerkészítmények terén fennálló védelmét, e szabályozás alapján továbbra is lehetőség van az igények érvényesítésére;
[…]”.
4
A 85/374 irányelv 1. cikke így rendelkezik:
„A termék gyártója felel a termék hibája által okozott kárért.”
5
Ezen irányelv 4. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A kárt, a hibát és a hiba és a kár közötti okozati összefüggést a károsult bizonyítja.”
6
Az említett irányelv 6. cikke a következőket írja elő:
„A termék hibás, ha nem nyújtja az általában elvárható biztonságot, tekintettel az összes körülményre és különösen:
a)
a termék kiszerelésére;
b)
a termék ésszerűen elvárható használatára;
c)
a termék forgalomba hozatalának időpontjára.
(2) Egy termék nem tekinthető hibásnak pusztán abból az okból, hogy később egy továbbfejlesztett termék kerül forgalomba.”
7
Ugyanezen irányelv 10. cikke értelmében:
„(1)   A tagállamok jogszabályaikban az ezen irányelvből eredő kártérítési igények elévülési idejét három évben állapítják meg; a három évet attól a naptól kell számítani, amikor a felperes tudomást szerzett, vagy tudomást kellett volna szereznie a kárról, a hibáról és a gyártó személyéről.
(2)   Ez az irányelv nem érinti a tagállamoknak az elévülés felfüggesztésére vagy megszakítására vonatkozó rendelkezéseit.”
8
A 85/374 irányelv 11. cikke értelmében:
„A tagállamok jogszabályaikban előírják, hogy a károsultnak az ezen irányelvből eredő igénye attól az időponttól számított 10 év elteltével, amelyen a gyártó a kárt okozó terméket forgalomba hozta, elévül, kivéve, ha a károsult időközben bírósági eljárást indított a gyártó ellen.”
9
Ezen irányelv 13. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ez az irányelv nem érinti a károsultnak a szerződéses vagy szerződésen kívüli, vagy egy, az ezen irányelvről szóló értesítés időpontjában fennálló különös felelősségi rendelkezések alapján fennálló igényét.”
A francia jog
10
A code civil (polgári törvénykönyv) 1240. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Aki másnak magatartásával kárt okoz, köteles azt megtéríteni.”
11
E törvénykönyv 1245. cikkének szövege az alábbi:
„A gyártó felel a termékének hibája által okozott kárért, függetlenül attól, hogy a károsulttal szerződéses viszonyban áll‑e.”
12
Az említett törvénykönyv 1245‑15. cikke előírja:
„A gyártó vétkességének hiányában a gyártó e fejezet rendelkezésein alapuló felelőssége a kárt okozó termék forgalomba hozatalától számított tíz év elteltével megszűnik, kivéve, ha a károsult időközben bírósági eljárást indított.”
13
Ugyanezen törvénykönyv 1245‑16. cikke kimondja:
„Az e fejezet rendelkezésein alapuló kártérítési igény három év alatt évül el; a három évet attól a naptól kell számítani, amikor a felperes tudomást szerzett, vagy tudomást kellett volna szereznie a kárról, a hibáról és a gyártó személyéről.”
14
A polgári törvénykönyv 1245‑17. cikke a következőképpen rendelkezik:
„E fejezet rendelkezései nem érintik a károsultnak a szerződéses vagy szerződésen kívüli, vagy valamely különös felelősségi rendelkezések alapján fennálló igényét.
A gyártó továbbra is felelős mind a saját, mind pedig azon személyek vétkességének következményeiért, akikért felelősséggel tartozik.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
15
LF, miután 2003. március 20‑án a Sanofi Pasteur által gyártott Revaxis vakcinával beoltották diftéria, tetanusz és gyermekbénulás ellen, 2004‑től különböző tüneteket, fertőzéseket és fájdalmat (emésztési problémák, torok‑, váll‑, kar‑, kéz‑, nyaki fájdalom, húgyúti fertőzések, deréktáji fájdalom, hajhullás) tapasztalt. 2005. december 3‑tól többször távol maradt a munkából.
16
Miután különböző orvosi vizsgálatok 2008‑ban a bizonyos vakcinákban adjuvánsként használt alumínium‑hidroxid jelenlétéről tanúskodó makrofág myofasciitist mutattak ki, LF 2015. június 2‑án az orvosi műhibákkal foglalkozó békéltető és kártérítési bizottsághoz fordult, amely szakértői jelentés készítését rendelte el. E szakértői jelentés megállapította, hogy LF állapota 2016. szeptember 20‑án stabilizálódott, valamint hogy nem vonható le az a következtetés, hogy a Revaxis vakcinával történő oltás vezetett LF betegségéhez. A bizottság következésképpen elutasította a kérelmet.
17
LF 2020 júniusában, mivel nem értett egyet a szakértői jelentés következtetésével, keresetet indított többek között a Sanofi Pasteur ellen a tribunal judiciaire d’Alençon (alençoni elsőfokú bíróság, Franciaország) előtt az ezen oltás következtében állítása szerint elszenvedett károk megtérítése iránt, mind a hibás termékekért fennálló felelősség, mind a vétkességen alapuló felelősség alapján.
18
LF kérelmeit a tribunal judiciaire d’Alençon (alençoni elsőfokú bíróság) előkészítő bírája 2021. június 10‑i végzésével elutasította, megállapítva többek között azt, hogy a Sanofi Pasteur ellen indított kereset, amennyiben az a gyártó hibás termékekért való felelősségén alapul, a polgári törvénykönyv 1245‑16. cikkére tekintettel elévült.
19
2022. május 31‑i ítéletével a cour d’appel de Caen (caeni fellebbviteli bíróság, Franciaország) lényegében helybenhagyta e végzést, mivel úgy ítélte meg, hogy LF‑nek mind a polgári törvénykönyv 1245‑1. és azt követő cikkein, mind ugyanezen törvénykönyv 1240. és 1241. cikkén alapuló kérelmei elfogadhatatlanok.
20
2023. július 5‑én a Cour de cassation (semmítőszék, Franciaország) megsemmisítette és hatályon kívül helyezte ezt az ítéletet, különösen azzal az indokkal, hogy „[a]z olyan progresszív [betegség] esetén, amely lehetetlenné teszi az állapot stabilizálódása időpontjának meghatározását, [a polgári törvénykönyv 1245‑16. cikkében] meghatározott elévülési idő nem kezdődhet meg”. A Cour de cassation (semmítőszék) visszautalta az ügyet a cour d’appel de Rouenhez (roueni fellebbviteli bíróság, Franciaország), a kérdést előterjesztő bírósághoz, amely előtt LF azt állítja, hogy mind a hibás termékekért való felelősség, mind pedig a vétkességen alapuló általános felelősségi rendszer alapján keresetet indíthat a Sanofi Pasteur ellen.
21
A vétkességen alapuló felelősséget illetően LF egyrészt arra hivatkozik, hogy a Sanofi Pasteur olyan vétkességet tanúsított, amely elkülönül a Revaxis oltóanyag biztonságának hiányától, mivel az ezen oltóanyag káros hatásaira vonatkozó számos figyelmeztetés ellenére semmilyen reakciót nem tanúsított, és a forgalomba hozatalát követően semmilyen kutatást vagy felügyeletet nem végzett.
22
Ami a hibás termékekért való felelősségen alapuló keresetének elfogadhatóságát illeti, LF másrészt úgy véli, hogy a polgári törvénykönyv 1245‑15. cikkében előírt tízéves elévülési idő, amely a neki beadott oltóanyag forgalomba hozatalától kezdődik, megfosztja őt a bírósághoz forduláshoz való jogától, noha betegsége összetett és progresszív. Ezenkívül a polgári törvénykönyv 1245‑16. cikkében előírt hároméves elévülési idő, amely a kárról, a termék hibájáról és a gyártó kilétéről való tudomásszerzéstől kezdődik, csak a kár stabilizálódásának időpontjától kezdődhet. Így e tekintetben figyelembe kell venni az arra vonatkozó különleges helyzetét, hogy egészségkárosodása progresszív betegségből ered.
23
A Sanofi Pasteur a maga részéről vitatja LF valamennyi érvét. E társaság mindenekelőtt arra hivatkozik, hogy a jelen ügyben a vétkességen alapuló felelősség megállapítása iránti kereset elfogadhatatlan, mivel az LF által hivatkozott vétkesség, vagyis a gondosság vagy a termék forgalomba hozatalát követő felügyeletének hiánya nem különbözik a hibás termékekért való felelősség címén hivatkozott biztonsági hibától. A Sanofi Pasteur ezt követően kifejti, hogy a polgári törvénykönyv 1245‑15. cikke szerinti elévülés akkor következik be, amikor a Revaxis oltóanyag forgalomba hozatala óta több mint tíz év telt el. Végül bekövetkezik a polgári törvénykönyv 1245‑16. cikke szerinti hároméves elévülési idő is, amely attól az időponttól kezdődik, amikor LF tudomást szerzett a kárról.
24
A kérdést előterjesztő bíróság először is a 85/374 irányelv 13. cikkének a Bíróság által a 2002. április 25‑iGonzález Sánchez ítéletben (C‑183/00, EU:C:2002:255) értelmezett hatályára kérdez rá. A Bíróság ezen ítéletében kimondta ugyanis, hogy e 13. cikket akként kell értelmezni, hogy az irányelvnek az adott tagállam belső jogába történt átültetését követően előfordulhat, hogy a tagállami jogszabályokban a hibás termék által okozott károk károsultjai javára biztosított, az ezen irányelvben létrehozott felelősségi rendszerrel azonos alapon nyugvó általános felelősségi rendszerből eredő jogok korlátozódnak, illetve csökkennek. Márpedig a Cour de cassation (semmítőszék) a maga részéről úgy ítélte meg, hogy a hibás terméknek betudható kár károsultja a vétkességen alapuló felelősségi rendszer alapján keresetet indíthat e termék gyártójával szemben, ha bizonyítja, hogy a kára a gyártó által elkövetett olyan vétkes magatartásból ered, mint például azon termék forgalomban tartása, amelynek hibája ismert, vagy a termék által jelentett kockázatokkal kapcsolatos gondossági kötelezettségének elmulasztása. E körülmények között vár a kérdést előterjesztő bíróság választ lényegében arra, hogy a Cour de cassation (semmítőszék) ezen ítélkezési gyakorlata összeegyeztethető‑e az említett 13. cikknek a Bíróság által elfogadott értelmezésével.
25
Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak a 85/374 irányelv 11. cikkének érvényességét illetően. Mivel e rendelkezés előírja, hogy a károsultnak az ezen irányelv alapján biztosított igényei a kárt okozó termék forgalomba hozatalának időpontjától számított tíz év elteltével elévülnek, e bíróság arra keresi a választ, hogy e rendszer alkalmazása nem eredményezi‑e azt, hogy a hibás termék által okozott progresszív kár károsultját megfosztják a bírósághoz fordulás jogától.
26
Harmadszor, a 85/374 irányelv 10. cikkének értelmezését illetően a kérdést előterjesztő bíróság lényegében az e rendelkezésben előírt hároméves elévülési idő kezdő időpontjának meghatározására kérdez rá. A Cour de cassation (semmítőszék) ítélkezési gyakorlata szerint ugyanis a polgári törvénykönyv 1245‑16. cikkét, amely e 10. cikket ülteti át a francia jogba, úgy kell értelmezni, hogy egészségkárosodás tekintetében az említett elévülés kezdő időpontja a kár stabilizálódásának időpontja. Márpedig úgy tűnik, hogy az ilyen értelmezés eltávolodik az említett 10. cikk szövegétől, amely csupán azt az időpontot határozza meg, amikor a felperes tudomást szerzett vagy tudomást kellett volna szereznie a kárról, a termék hibájáról és a gyártó kilétéről.
27
E körülmények között a cour d’appel de Rouen (roueni fellebbviteli bíróság) úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
A [85/374] irányelv 13. cikkét a 2002. április 25‑i [González Sánchez ítéletből (C‑183/00, EU:C:2002:255, a továbbiakban: González Sánchez ítélet)] eredő értelmezése szerint, amely ítélet értelmében a károsult hivatkozhat más, az irányelv által kialakítottól eltérő jogalapon nyugvó szerződéses vagy szerződésen kívüli felelősségi rendszerekre, úgy kell‑e értelmezni, hogy a hibás termék károsultja követelheti a gyártótól kárának megtérítését a vétkességen alapuló általános felelősségi rendszer alapján, többek között a termék forgalomban tartására, a gyártót terhelő, a termék jelentette kockázatok tekintetében a gondossági kötelezettség megsértésére vagy általában véve a termék biztonságosságának hiányára hivatkozva?
2)
Ellentétes‑e a [Charta] 47. cikkével a [85/374] irányelv 11. cikke, amely szerint a károsultnak az irányelvből eredő igénye attól az időponttól számított tíz év elteltével, amikor a kárt okozó terméket forgalomba hozták, elévül, mivel a valamely hibás termék által okozott progresszív sérelmet elszenvedő károsultat megfosztja a bírósághoz fordulás jogától?
3)
Értelmezhető‑e úgy a [85/374] irányelv 10. cikke, amely a hároméves elévülési idő kezdeteként azt „a nap[ot határozza meg], amikor a felperes tudomást szerzett, vagy tudomást kellett volna szereznie a kárról”, hogy az elévülési idő csak attól a naptól kezdődhet, amikor a teljes kár ismertté válik, többek között az állapot stabilizálódása időpontjának megállapítása révén, amely időpont úgy határozható meg, mint az az időpont, amelytől kezdve az egészségkárosodás károsultjának állapota már nem változik, így progresszív betegség esetén az elévülés nem kezdődik meg, nem pedig attól a naptól, amikor a kár a hibás termékkel összefüggésben bizonyosan bekövetkezett, függetlenül a későbbi alakulásától?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
28
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a 85/374 irányelv 13. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes, hogy a hibás termék károsultja a vétkességen alapuló általános felelősségi rendszer alapján követeli a gyártótól kárának megtérítését, többek között az olyan hibában szenvedő termék forgalomban tartására, amelyről a gyártónak tudomása van, a gyártót terhelő, a termék jelentette kockázatok tekintetében gondossági kötelezettségének megsértésére vagy általában véve a termék biztonságosságának hiányával kapcsolatos bármely más vétkes magatartásra hivatkozva.
29
Míg a 85/374 irányelv 1. cikke úgy rendelkezik, hogy „[a] termék gyártója felel a termék hibája által okozott kárért”, az irányelv 4. cikke pontosítja, hogy „[a] kárt, a hibát és a hiba és a kár közötti okozati összefüggést a károsult bizonyítja”. E rendelkezések az említett irányelv első preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezve meghatározzák a gyártó objektív felelősségének elvét, amelynek alapja a termék hibája, amelyet ugyanezen irányelv 6. cikke úgy határoz meg, mint az összes körülményt figyelembe véve e termék fogyasztó által általában elvárható biztonság hiányát.
30
Ennek keretében a 85/374/EGK irányelv 13. cikke úgy rendelkezik, hogy ez az irányelv nem érinti a károsultnak a szerződéses vagy szerződésen kívüli, vagy egy, az ezen irányelvről szóló értesítés időpontjában fennálló különös felelősségi rendelkezések alapján fennálló igényét.
31
2002. április 25‑iGonzález Sánchez ítéletében (C‑183/00, EU:C:2002:255) a Bíróság pontosította, hogy e 13. cikk nem értelmezhető úgy, hogy biztosítja a tagállamoknak a 85/374 irányelvben előírttól eltérő, a hibás termékekért való felelősség általános rendszere fenntartásának lehetőségét. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis az említett irányelv célja az általa szabályozott kérdésekben teljeskörűen harmonizálni a tagállamok törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseit (2011. december 21‑iDutrueux ítélet, C‑495/10, EU:C:2011:869, 20. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ebből következik, hogy nem tartható fenn egy olyan nemzeti gyártói felelősségi rendszer, amely ugyanazon az alapon nyugszik, mint az irányelvvel létrehozott rendszer, és nem korlátozódik egy bizonyos termelőágazatra (lásd ebben az értelemben: 2002. április 25‑iGonzález Sánchez ítélet, C‑183/00, EU:C:2002:255, 33. pont).
32
Ezzel szemben nem ez a helyzet a 13. cikkben említett szerződéses vagy szerződésen kívüli felelősségi rendszerek esetében, amelyek különböző alapokon nyugszanak, mint amilyen a rejtett hibákért való felelősség vagy a vétkesség. E rendelkezés ugyanis nem zárja ki, hogy a károsult ezen egyéb felelősségi rendszerek alapján követelhesse e kár megtérítését (lásd ebben az értelemben: 2002. április 25‑iGonzález Sánchez ítélet, C‑183/00, EU:C:2002:255, 31. pont).
33
A jelen ügyben LF kártérítés iránti keresetet indított a Sanofi Pasteur ellen mind a polgári törvénykönyv 1245. cikke alapján, amely a hibás termékekért való felelősség 85/374 irányelvben előírt rendszerét ültette át a francia jogba, mind pedig e törvénykönyv 1240. cikke alapján, amely a vétkességen alapuló általános felelősségi rendszert írja elő. Ami közelebbről a vétkességen alapuló felelősség megállapítása iránti keresetét illeti, az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy LF azt állítja, hogy a Sanofi Pasteur vétkes magatartást tanúsított azzal, hogy az alapügyben szereplő oltóanyagot forgalomban tartotta annak ellenére, hogy e társaságnak tudomása volt arról, hogy ezen oltóanyag nem biztonságos. Az említett társaság a szóban forgó termék által jelentett ismert kockázatokkal kapcsolatban is megsértette a gondossági kötelezettségét.
34
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a vétkességen alapuló nemzeti felelősségi rendszer keretében megkövetelt vétkes magatartás a 85/374 irányelv 6. cikkében meghatározott termékhibától eltérő alapot képez. Márpedig éppen ez az alapra vonatkozó különbség képezi azt a kritériumot, amely ezen irányelv 13. cikkének megfelelően lehetővé teszi annak meghatározását, hogy az említett irányelvben előírt felelősségi rendszerrel párhuzamosan lehet‑e hivatkozni valamely nemzeti felelősségi rendszerre.
35
E körülmények között az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 85/374 irányelv 13. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes, hogy a hibás termék károsultja a vétkességen alapuló általános felelősségi rendszer alapján követeli a gyártótól kárának megtérítését, az olyan hibában szenvedő termék forgalomban tartására, amelyről a gyártónak tudomása van, a gyártót terhelő, a termék jelentette kockázatok tekintetében a gondossági kötelezettség megsértésére vagy általában véve a termék biztonságosságának hiányával kapcsolatos bármely más vétkes magatartásra hivatkozva.
A harmadik kérdésről
36
Harmadik kérdésével, amelyet a második kérdést megelőzően célszerű vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a 85/374 irányelv 10. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az az e rendelkezésben előírt elévülési idő kezdeteként azt a napot határozza meg, amikor a felperes a bizonyosan a hibás termékkel összefüggésben felmerülő kárról, függetlenül annak későbbi alakulásától, a termék hibájáról és a gyártó kilétéről egyaránt tudomást szerzett, vagy arról tudomást kellett volna szereznie, és azzal ellentétes, hogy e kezdőnapként csak a kár stabilizálódásának időpontját lehessen meghatározni.
37
Emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak szövegét, hanem kontextusát, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az részét képezi (lásd: 1982. október 6‑iCilfit és társai ítélet, 283/81, EU:C:1982:335, 20. pont; 2024. december 19‑iFord Italia ítélet, C‑157/23, EU:C:2024:1045, 42.pont).
38
Ami a 85/374 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének szövegét illeti, e bekezdés akként rendelkezik, hogy „a tagállamok jogszabályaikban az ezen irányelvből eredő kártérítési igények elévülési idejét három évben állapítják meg; a három évet attól a naptól kell számítani, amikor a felperes tudomást szerzett, vagy tudomást kellett volna szereznie a kárról, a hibáról és a gyártó személyéről”. Így e rendelkezés nem értelmezhető úgy, mint amely az elévülési idő kezdő időpontjaként a károsult állapota stabilizálódásának időpontjára, vagyis arra az időpontra vonatkozik, amelytől kezdődően e kár már nem változik. E rendelkezés arra szorítkozik ugyanis, hogy e határidő megnyílását három tényező ismeretétől tegye függővé, amelyek között szerepel a kárról való tudomásszerzés, anélkül hogy e kár stabilizálódására vagy stabilizálódásának időpontjára hivatkozna.
39
Azon kontextust illetően, amelybe a 85/374 irányelv 10. cikkének (1) bekezdése illeszkedik, egyrészt emlékeztetni kell arra, hogy ezen irányelv 4. cikke szerint a kárt, a hibát és a hiba és a kár közötti okozati összefüggést a károsult köteles bizonyítani. Másrészt hangsúlyozni kell, hogy az említett irányelv 9. cikke a kárt többek között a halál vagy testi sérülés által okozott kárként határozza meg, míg ugyanezen irányelv kilencedik preambulumbekezdése kimondja, hogy a fogyasztóvédelem szükségessé teszi többek között a testi sérülés esetére szóló kártérítést. Mindazonáltal e rendelkezésekből vagy e preambulumbekezdésből nem lehet arra következtetni, hogy a kártérítésnek különös szabályozásnak kell megfelelnie, és hogy az ahhoz a feltételhez lenne kötve, hogy a károsult állapota stabilizálódjon, vagy hogy tudomása legyen a teljes káráról.
40
Ezenkívül, mivel az említett irányelv 11. cikke előírja, hogy a károsultnak az ugyanezen irányelvből eredő igénye attól az időponttól számított 10 év elteltével, amelyen a gyártó a kárt okozó terméket forgalomba hozta, elévül, az elévülési idő kezdő időpontjának az e rendelkezés szerint, a kár stabilizálódásának időpontjában történő meghatározása sértheti a 85/374 irányelv által biztosított védelem hatékonyságát. Nem zárható ki ugyanis, hogy a kár stabilizálódására a termék forgalomba hozatalának időpontjától számított tízéves határidő lejártát követően kerül sor, így a károsult számára lehetetlen lenne a gyártó felelősségének megállapítása.
41
Ami a 85/374 irányelv által követett célokat illeti, az irányelv célja, amint az az első preambulumbekezdéséből következik, hogy megszüntesse a nemzeti jogok közötti olyan eltéréseket, amelyek az Unión belül a fogyasztóvédelem eltérő szintjéhez vezethetnek. A szabályok ezen irányelv általi egységesítésének célja – tizenegyedik preambulumbekezdése szerint – az továbbá, hogy uniós szinten észszerű időtartamon belül korlátozza a gyártó felelősségét. Végül az említett irányelv tizedik preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy mind a károsult, mind a gyártó érdeke megköveteli, hogy a kártérítési igény elévülési ideje egységesen három év legyen. Ebben az összefüggésben a 85/374 irányelv 10. cikkének egyik célja a jogbiztonság követelményének kielégítése a szóban forgó felek érdekében (lásd ebben az értelemben: 2006. február 9‑iO’Byrne ítélet, C‑127/04, EU:C:2006:93, 26. pont).
42
Márpedig a hároméves elévülési idő kezdő időpontjának a kár stabilizálódásának időpontjában történő meghatározása sértheti e különböző célokat. Amint ugyanis a jelen ítélet 40. pontjából következik, a 85/374 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének ilyen értelmezése nem feltétlenül biztosítja a fogyasztók védelmét és a hibás termékek által számukra okozott károk megtérítését. Ezenkívül ez ellentétes lenne a jogbiztonság védelmével, mivel a 85/374 irányelv szerinti felelősségi rendszer alkalmazását véletlenszerű feltételtől tenné függővé. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a kár stabilizálódásának időpontja progresszív betegség esetén természeténél fogva bizonytalan, és egyébként megfelelhet a károsult halála időpontjának.
43
Ezzel szemben a hároméves elévülési idő kezdő időpontjának azon időpontban történő meghatározása, amikor a felperes tudomást szerzett vagy tudomást kellett volna szereznie a kárról, abban az értelemben, hogy e kár bizonyossággal a hibás termékkel összefüggésben merült fel, annak későbbi alakulásától függetlenül, valamint a gyártó hibájáról és kilétéről, még progresszív betegségben megnyilvánuló kár esetén is lehetővé teszi a jogbiztonság elvének tiszteletben tartását mind a károsult, mind a gyártó érdekében. Ez különösen lehetővé teszi egy bizonyos és egységes időpont meghatározását, amelytől kezdve a hároméves elévülési idő megkezdődik.
44
Végül hangsúlyozni kell, hogy a 85/374 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének ilyen értelmezése nem sérti a károsultnak a kár teljes megtérítéséhez való jogát.
45
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából ugyanis az következik, hogy a hibás termék károsultjainak megfelelő és teljes kártérítést kell biztosítani a halál vagy a testi sérülés által okozott, a termék hibájából eredő károk tekintetében, az ezen irányelvben meghatározott határokon belül (lásd ebben az értelemben: 2015. március 5‑iBoston Scientific Medizintechnik ítélet, C‑503/13 és C‑504/13, EU:C:2015:148, 45. és 46. pont).
46
E tekintetben azonban meg kell állapítani, hogy bár az ilyen kártérítést biztosítani kell, a 85/374 irányelv nem szabályozza az ilyen kártérítéssel kapcsolatos valamennyi szempontot.
47
Így a 85/374 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének megfelelően az elévülés felfüggesztésére vagy megszakítására vonatkozó, a tagállamok hatáskörébe tartozó rendelkezések alkalmazandók az irányelv 10. cikkének (1) bekezdésében előírt határidőre. Ezen irányelv 11. cikke szintén úgy rendelkezik, hogy a károsultnak az ezen irányelvből eredő igénye attól az időponttól számított 10 év elteltével, amikor a gyártó a kárt okozó terméket forgalomba hozta, elévül, kivéve, ha a károsult időközben bírósági eljárást indított a gyártó ellen. Ennélfogva ezen irányelvvel nem ellentétes, hogy, amennyiben kártérítési keresetet indítottak e határidőn belül, e határidőket felfüggesszék vagy megszakítsák a nemzeti jog alapján a betegség további alakulásának függvényében, ekként a felperes kárát teljes egészében megtéríthessék az említett irányelv alapján. Ugyanezen irányelv azonban nem határozza meg azokat a feltételeket, amelyek mellett e határidők megszakíthatók vagy felfüggeszthetők.
48
E körülmények között, az eljárási autonómia elve alapján, valamint az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvének tiszteletben tartása mellett az egyes tagállamok belső jogrendjébe tartozik meghatározni azokat a szabályokat, amelyek lehetővé teszik a hibás termék által okozott károk megfelelő és teljes megtérítését (lásd ebben az értelemben: 2017. június 21‑iW és társai ítélet, C‑621/15, EU:C:2017:484, 25. pont).
49
Konkrétabban a tényleges érvényesülés elve a jogalanyok uniós jogból eredő jogai védelmének biztosítását célzó jogorvoslat eljárási szabályait illetően megköveteli, hogy ezek a szabályok nem tehetik gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az uniós jogrend által biztosított jogok érvényesítését (2017. június 21‑iW és társai ítélet, C‑621/15, EU:C:2017:484, 26. pont).
50
A fenti megfontolásokra tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 85/374 irányelv 10. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az az e rendelkezésben előírt elévülési idő kezdeteként azt a napot határozza meg, amikor a felperes a bizonyosan a hibás termékkel összefüggésben felmerülő kárról, függetlenül annak későbbi alakulásától, a termék hibájáról és a gyártó kilétéről egyaránt tudomást szerzett, vagy arról tudomást kellett volna szereznie, és azzal ellentétes, hogy e kezdőnapként csak a kár stabilizálódásának időpontját lehessen meghatározni.
A második kérdésről
51
Elöljáróban egyrészt meg kell jegyezni, hogy a kérdést előterjesztő bíróság második kérdése sajátos nemzeti kontextusba illeszkedik. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy e bíróság lényegében a 85/374 irányelv 11. cikkének érvényességével kapcsolatban tesz fel kérdést abból az előfeltevésből kiindulva, hogy az ott előírt, a termék forgalomba hozatalától számított tízéves határidő, amelynek elteltével a károsult ezen irányelv által biztosított igényei elévülnek, nem elegendő ahhoz, hogy egy, a hibás termék által okozott progresszív betegség károsultja kártérítési keresetet indíthasson.
52
A Cour de cassation (semmítőszék) jelen ítélet 26. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlata szerint ugyanis a kártérítési kereset ezen irányelv 10. cikkében – amelyet a francia jogba a polgári törvénykönyv 1245‑16. cikke ültetett át – előírt hároméves elévülési idő kezdő időpontja a kár stabilizálódásának időpontja. Márpedig a progresszív betegségek esetében ez az állandósulási időpont tíz év elteltével, vagyis a 85/374 irányelv 11. cikke alapján a károsult számára biztosított jogok elévülését követően is bekövetkezhet. Így az ezen irányelv 10. cikkének ilyen értelmezése esetén ez azt jelentené, hogy a kártérítési kereset, amelyet csak a kár megállapítását követően lehetne megindítani, okafogyottá válna az olyan progresszív betegségek károsultjai számára, amelyek esetében a betegek állapotának stabilizálódására tíz év után kerül sor.
53
Mindazonáltal a Bíróság által a harmadik kérdésre adott, a jelen ítélet 50. pontjában szereplő válaszból kitűnik, hogy ez az értelmezés nem fogadható el. A 85/374 irányelv 10. cikkét ugyanis úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezésben előírt elévülési idő kezdő időpontja az az időpont, amikor a felperes a bizonyosan a hibás termékkel összefüggésben felmerülő kárról, függetlenül annak későbbi alakulásától, a termék hibájáról és a gyártó kilétéről egyaránt tudomást szerzett, vagy arról tudomást kellett volna szereznie, és azzal ellentétes, hogy e kezdőnapként csak a kár stabilizálódásának időpontját lehessen meghatározni.
54
E meghatározás szerint az e 10. cikkben előírt elévülési idő kezdő időpontja a 85/374 irányelv 11. cikkében előírt tízéves határidő lejárta előtt is lehet, még a progresszív betegségek károsultjai esetében is, így biztosítható az ilyen károsultak hatékony jogorvoslathoz való joga.
55
Másrészt hangsúlyozni kell, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a belső jog alkalmazásakor a tagállami bíróságok kötelesek a belső jogot úgy értelmezni, hogy a szóban forgó irányelv eredményének eléréséhez a lehető legteljesebb mértékig figyelembe veszik annak szövegét és célját, következésképpen megfelelni az EUMSZ 288. cikk harmadik bekezdésének (2018. november 6‑iBauer és Willmeroth ítélet, C‑569/16 és C‑570/16, EU:C:2018:871, 66. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
56
Hangsúlyozni kell azt is, hogy az uniós joggal összhangban álló értelmezés elve megköveteli, hogy a nemzeti bíróságok hatáskörük keretei között tegyenek meg mindent annak érdekében, hogy a belső jog egészére tekintettel és az általa elfogadott értelmezési módszerek alkalmazásával biztosítsák a szóban forgó irányelv teljes érvényesülését, és annak céljával összhangban álló eredményre jussanak (2018. november 6‑iBauer és Willmeroth ítélet, C‑569/16 és C‑570/16, EU:C:2018:871, 67. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
57
Amint azt a Bíróság megállapította, az ilyen értelmezés követelménye a nemzeti bíróságok azon kötelezettségével jár, hogy adott esetben módosítaniuk kell az állandó ítélkezési gyakorlatot, amennyiben az a belső jognak valamely irányelv céljaival összeegyeztethetetlen értelmezésén alapul. Következésképpen valamely nemzeti bíróság nem tekintheti megalapozottan úgy, hogy csupán azon okból kifolyólag nem tudja a kérdéses nemzeti rendelkezést az uniós joggal összhangban értelmezni, mivel e rendelkezést korábban állandó jelleggel e joggal összeegyeztethetetlen módon értelmezték (2018. április 17‑iEgenberger ítélet, C‑414/16, EU:C:2018:257, 72. és 73. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
58
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróságnak teljesítenie kell az uniós jogból származó kötelezettségét, amely abban áll, hogy a jelen ítélet előző három pontjában felidézett elvek alapján vizsgálja meg, hogy az uniós joggal összhangban álló ilyen értelmezés lehetséges‑e.
59
Ennek pontosítását követően a kérdést előterjesztő bíróság második kérdésével lényegében arra keres választ, hogy a 85/374 irányelv 11. cikke, amely a termék forgalomba hozatalának időpontjától számított tízéves elévülési időt ír elő, érvényes‑e a Charta 47. cikkére tekintettel, amennyiben a hibás termék által okozott progresszív betegségben szenvedő károsultat az ilyen betegség sajátosságaira tekintettel megfoszthatja a bírósághoz fordulás jogától.
60
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Charta 47. cikkében biztosított hatékony bírói jogvédelemhez való jog nem jelent korlátlan jogosultságot, és az a Charta 52. cikke (1) bekezdésének megfelelően bizonyos feltételekkel korlátozható. E tekintetben az szükséges először is, hogy a korlátozást törvény írja elő, másodszor, hogy arra a szóban forgó jogok és szabadságok lényeges tartalmának tiszteletben tartásával kerüljön sor, harmadszor pedig, az arányosság elvére figyelemmel, hogy e korlátozás elengedhetetlen és ténylegesen az Unió által elismert általános érdekű célkitűzéseket vagy mások jogainak és szabadságainak védelmét szolgálja (2023. január 26‑iMinisterstvo na vatreshnite raboti [A biometrikus és genetikai adatok rendőrség általi nyilvántartásba vétele] ítélet, C‑205/21, EU:C:2023:49, 89. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
61
Először is, ami az előző pontban említett első feltételt illeti, a 85/374 irányelv 11. cikke kifejezetten említi a tízéves elévülési időt. A 2009. december 2‑iAventis Pasteur ítéletben (C‑358/08, EU:C:2009:744) a Bíróság megállapította, hogy e 11. cikk uniós szintű teljes körű harmonizációra irányuló szándékból ered, mivel egységes határidőt ír elő, amelynek lejártával a 85/374 irányelv által a károsult számára biztosított jogok elévülnek. Ugyanígy e 11. cikk az elévülési idő kezdő időpontjaként kötelezően azt a napot határozza meg, amelyen a gyártó a kárt okozó terméket forgalomba hozta, és kimondja, hogy az elévülési időt egyedül az szakítja meg, ha az érintett bírósági eljárást indít a gyártó ellen (lásd e tekintetben: 2009. december 2‑iAventis Pasteur ítélet, C‑358/08, EU:C:2009:744, 37. és 38. pont).
62
A második, a károsult bírósághoz való forduláshoz való joga lényeges tartalmának tiszteletben tartására vonatkozó feltételt illetően a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy a Charta 47. cikkében előírt hatékony jogorvoslathoz való jog lényeges tartalma egyéb tényezők mellett magában foglalja azt, hogy e jog jogosultja olyan bírósághoz fordulhasson, amely hatáskörrel rendelkezik az uniós jog által számára biztosított jogok tiszteletben tartásának biztosítására. Ennek érdekében e bíróságnak képesnek kell lennie az előtte folyamatban lévő ügy szempontjából releváns valamennyi ténybeli és jogi körülmény vizsgálatára (lásd e tekintetben: 2020. október 6‑iÉtat luxembourgeois [Adózással kapcsolatos információk iránti kérelemmel szembeni jogorvoslati jog] ítélet (C‑245/19 és C‑246/19, EU:C:2020:795, 66. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
63
A jelen ügyben a harmadik kérdésre adott válasz alapján megállapítható, hogy a 85/374 irányelv által bevezetett rendelkezés nem sérti e jog lényegét.
64
Amennyiben ugyanis a kár progresszív betegségből áll, a jelen ítélet 47. pontjából kitűnik, hogy a 85/374 irányelv mindenesetre lehetővé teszi a progresszív betegségben szenvedő károsult számára, hogy kárának ezen irányelv alapján történő elismerése érdekében az ezen irányelv alapján hatáskörrel rendelkező bírósághoz forduljon attól a naptól számított három éven belül, amikor a termék hibájával összefüggő kár biztosan bekövetkezett, így e károsultnak tudomása volt vagy tudnia kellett volna e kár fennállásáról, függetlenül annak későbbi alakulásától.
65
A jelen ítélet 53. és 54. pontjából ugyancsak kitűnik, hogy az, hogy e hároméves elévülési időt korlátozza az ezen irányelv 11. cikkében előírt tízéves elévülési idő, szintén nem sérti e jogot. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy e 11. cikk előírja e második határidő megszakadását abban az esetben, ha ezen tízéves időszak alatt a szóban forgó károsult bírósági eljárást indít a gyártóval szemben.
66
Egyébiránt, amint az az első kérdés vizsgálatából következik, egy ilyen rendszer létrehozása nem sérti a szerződéses vagy szerződésen kívüli nemzeti felelősségi rendszer, vagy a 85/374 irányelvről szóló értesítés időpontjában fennálló sajátos felelősségi rendszer esetleges alkalmazását. Márpedig, amint ez az irányelv 13. cikkéből és tizenharmadik preambulumbekezdéséből is kitűnik, az irányelv nem érinti az ilyen alkalmazást (lásd ebben az értelemben: 2009. december 2‑iAventis Pasteur ítélet, C‑358/08, EU:C:2009:744, 43. pont).
67
Ezenkívül ezen ítélet 47. pontjából kitűnik, hogy a 85/374 irányelv nem képezi akadályát annak sem, hogy a károsult, miután ezen irányelv alapján elismerték a kárát, és megkapta a kezdeti kártérítést, ezt követően szükség esetén több lépésben kiegészítő kártérítést követelhessen, amennyiben a kár nőtt, amiről azonban a tagállamoknak kell rendelkezniük.
68
Végül, a harmadik feltétellel kapcsolatban, a Bíróság megállapította, hogy amint az a 85/374 irányelv tizedik preambulumából kitűnik, az elévülési szabályoknak az irányelvvel célzott egységesítését a közösségi jogalkotó egyaránt kívánta a károsult és a gyártó érdekében megvalósítani (2009. december 2‑iAventis Pasteur ítélet, C‑358/08, EU:C:2009:744, 39. pont).
69
Egyrészt ez az egységesítés hozzájárul a 85/374 irányelv első preambulumbekezdésében kimondott általános célhoz, amely arra irányul, hogy megszüntesse a nemzeti jogok közötti eltéréseket, amelyek a fogyasztók eltérő szintű védelmét eredményezhetik az Unión belül. Másrészt, tizenegyedik preambulumbekezdése értelmében a 85/374 irányelv észszerű időtartamra kívánja korlátozni a gyártó felelősségét, tekintettel arra, hogy a termékek fokozatosan elavulnak, a biztonsági szabványok egyre szigorúbbak, és a tudományos és a technikai ismeretek is fejlődnek (2009. december 2‑iAventis Pasteur ítélet, C‑358/08, EU:C:2009:744, 40. és 41. pont).
70
A Bíróság arra is rámutatott, hogy az uniós jogalkotó szándéka az, hogy a 85/374 irányelv által létrehozott objektív felelősségi rendszert sajátos időbeli korlátok között tartsa. Figyelembe kell venni ugyanis azt a tényt, hogy az említett rendszer a technológiai fejlesztések elősegítése és az ezen sajátos felelősségből eredő kockázatokra kötendő biztosítások lehetővé tétele érdekében súlyosabb terhet jelent a gyártó számára, mint a hagyományos felelősségi rendszer (lásd ebben az értelemben: 2009. december 2‑iAventis Pasteur ítélet, C‑358/08, EU:C:2009:744, 42. pont).
71
Végezetül emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság elismerte, hogy a fogyasztóvédelem nem abszolút jellegű, és hogy a jogbiztonságra tekintettel észszerűen meghatározott, jogvesztő jellegű keresetindítási határidők kikötése összeegyeztethető az uniós joggal (2021. április 22‑iProfi Credit Slovakia ítélet, C‑485/19, EU:C:2021:313, 57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
72
Ezenkívül meg kell állapítani, hogy a progresszív betegségben szenvedő károsult helyzete eltér egy látens betegségben szenvedő károsult helyzetétől.
73
Ez utóbbi esetben igaz, hogy 2014. március 11‑i Howald Moor és társai kontra Svájc ítéletében (CE:ECHR:2014:0311JUD005206710, 78. és 79. §) az Emberi Jogok Európai Bírósága úgy ítélte meg, hogy „az, hogy [a károsult] nem tudhat arról, hogy bizonyos betegségben szenved, olyan körülménynek minősül, amelyet figyelembe kell venni az elévülési idő vagy az elévülés során”. E kivételes körülményekre tekintettel e bíróság úgy ítélhette meg, hogy az ilyen határidők alkalmazása a lényegét tekintve korlátozta a károsult bírósághoz forduláshoz való jogát.
74
Ha azonban egy progresszív betegségben szenvedő károsult bizonytalan helyzetben van állapotának alakulását illetően, nincs megfosztva a bírósághoz fordulás lehetőségétől, mivel a termék hibájával bizonyosan összefüggő kár bekövetkezhet a 85/374 irányelv 11. cikkében előírt tízéves határidőn belül, és így jogai nem sérülnek.
75
Ennélfogva az Emberi Jogok Európai Bírósága által a 2014. március 11‑i Howald Moor és társai kontra Svájc ítéletben (CE:ECHR:2014:0311JUD005206710) kialakított elvekre nem lehet hivatkozni a 85/374 irányelv 11. cikke érvényességének vitatása érdekében a hibás termék által okozott változó betegségben szenvedő károsult esetében.
76
A fenti megfontolásokból az következik, hogy a második kérdés vizsgálata nem tárt fel egyetlen olyan tényezőt sem, amely a 85/374 irányelv 11. cikkének érvényességét érinthetné.
A költségekről
77
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)
A hibás termékekért való felelősségre vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló, 1985. július 25‑i 85/374/EGK tanácsi irányelv 13. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
azzal nem ellentétes, hogy a hibás termék károsultja a vétkességen alapuló általános felelősségi rendszer alapján követeli a gyártótól kárának megtérítését, az olyan hibában szenvedő termék forgalomban tartására, amelyről a gyártónak tudomása van, a gyártót terhelő, a termék jelentette kockázatok tekintetében a gondossági kötelezettség megsértésére vagy általában véve a termék biztonságosságának hiányával kapcsolatos bármely más vétkes magatartásra hivatkozva.
2)
A 85/374 irányelv 10. cikkének (1) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
az az e rendelkezésben előírt elévülési idő kezdeteként azt a napot határozza meg, amikor a felperes a bizonyosan a hibás termékkel összefüggésben felmerülő kárról, függetlenül annak későbbi alakulásától, a termék hibájáról és a gyártó kilétéről egyaránt tudomást szerzett, vagy arról tudomást kellett volna szereznie, és azzal ellentétes, hogy e kezdőnapként csak a kár stabilizálódásának időpontját lehessen meghatározni.
3)
A második kérdés vizsgálata nem tárt fel egyetlen olyan tényezőt sem, amely a 85/374 irányelv 11. cikkének érvényességét érinthetné.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.