62020TO0771(01)
A TÖRVÉNYSZÉK VÉGZÉSE (hatodik tanács)
2025. szeptember 25. (
*1
)
„Kártérítési kereset – Közös kül‑ és biztonságpolitika – Az alapjogok állítólagos megsértéséből eredő kár – Koszovóban 1999‑ben elkövetett bűncselekmények – Az Unió koszovói jogállamiság‑missziója (Eulex Koszovó) – Az alaki követelmények megsértése – Az eljárási szabályzat 76. cikkének d) pontja – Nyilvánvaló részleges elfogadhatatlanság – Az állítólagos mulasztások betudhatóságának hiánya – Részben nyilvánvalóan minden jogi alapot nélkülöző kereset”
A T‑771/20. RENV. sz. ügyben,
KS,
KD
(képviselik őket: P. Koutrakos ügyvéd, F. Randolph KC és J. Stojsavljevic‑Savic solicitor)
felperesek
az Európai Unió Tanácsa (képviselik: P. Mahnič és S. Lejeune, meghatalmazotti minőségben),
az Európai Bizottság (képviselik: M. Carpus‑Carcea és Y. Marinova, meghatalmazotti minőségben),
az Európai Külügyi Szolgálat
(EKSZ) (képviselik: Havas L., S. Marquardt és Orgován E., meghatalmazotti minőségben)
alperesek ellen,
támogatják őket:
a Cseh Köztársaság (képviselik: J. Vláčil, D. Czechová, K. Najmanová, és O. Šváb, meghatalmazotti minőségben),
a Francia Köztársaság (képviselik: M. de Lisi, B. Fodda, S. Royon, T. Stéhelin és B. Travard, meghatalmazotti minőségben)
a Tanácsot támogató beavatkozó felek,
és
a Belga Királyság (képviselik: M. Jacobs és C. Pochet, meghatalmazotti minőségben),
a Luxemburgi Nagyhercegség (képviselik: A. Germeaux és T. Schell, meghatalmazotti minőségben),
a Holland Királyság (képviselik: M. Bulterman és J. Langer, meghatalmazotti minőségben),
az Osztrák Köztársaság (képviselik: J. Schmoll, M. Meisel és E. Samoilova, meghatalmazotti minőségben),
Románia (képviselik: R. Antonie, L.‑E. Baţagoi, E. Gane és L. Ghiţă, meghatalmazotti minőségben),
a Finn
Köztársaság (képviselik: H. Leppo és M. Pere, meghatalmazotti minőségben),
a Svéd
Királyság (képviselik: H. Eklinder, F.‑L. Göransson és R. Shahsavan Eriksson, meghatalmazotti minőségben)
a Bizottságot támogató beavatkozó felek,
A TÖRVÉNYSZÉK (hatodik tanács),
a tanácskozások során tagjai: M. J. Costeira elnök (előadó), M. Kancheva és E. Tichy‑Fisslberger bírák,
hivatalvezető: V. Di Bucci,
meghozta a következő
Végzést
1
Az EUMSZ 340. cikk második bekezdésével összefüggésben értelmezett EUMSZ 268. cikken alapuló keresetükkel a felperesek, KS és KD azon kár megtérítését kérik, amely őket az Európai Unió Tanácsának, az Európai Bizottságnak és az Európai Külügyi Szolgálatnak (EKSZ) az Európai Unió koszovói jogállamiság‑missziójáról, az EULEX KOSOVO‑ról szóló, 2008. február 4‑i 2008/124/KKBP tanácsi együttes fellépés (HL 2008. L 42., 92. o.) (a továbbiakban: együttes fellépés, illetve Eulex Koszovó misszió) végrehajtásával összefüggésben felrótt cselekmények és mulasztások következtében, különösen a családtagjaik 1999‑ben Pristinában (Koszovó) történt eltűnésével és meggyilkolásával kapcsolatos, e misszió során végzett vizsgálatok keretében érte.
A jogvita előzményei
2
A felperesek az 1999 júniusa és júliusa között Koszovóban elkövetett háborús bűncselekményekkel összefüggésben megkínzott, meggyilkolt vagy eltűnt személyek hozzátartozói (házastársak és anyák).
3
Az Eulex Koszovó misszió feladata az együttes fellépés 2008. február 4‑én elfogadott változata 2. cikkének első bekezdése értelmében az volt, hogy segítse a koszovói intézményeket, igazságügyi hatóságokat és bűnüldöző szerveket a fenntarthatóság és elszámoltathatóság megteremtésére irányuló erőfeszítéseikben, továbbá a független, többnemzetiségű igazságügyi rendszer, valamint a többnemzetiségű rendőrségi és vámszervek továbbfejlesztésében és megerősítésében, biztosítva azt, hogy ezek az intézmények mentesek legyenek a politikai befolyástól, és megfeleljenek a nemzetközileg elismert normáknak és az európai legjobb gyakorlatoknak.
4
2009 októberében az Európai Unió az együttes fellépés 12. cikkének (2) bekezdésében előírt eljárás alapján létrehozta az emberi jogi felülvizsgálati bizottságot (a továbbiakban: felülvizsgálati bizottság), amelynek feladata, hogy kivizsgálja az Eulex Koszovó által a végrehajtó megbízatásának gyakorlása során elkövetett emberi jogi jogsértések miatt benyújtott panaszokat. A felülvizsgálati bizottság olyan független külső elszámoltathatósági szerv, amely e panaszok vizsgálatát követően megállapítja, hogy e misszió megsértette‑e a Koszovóban biztosított emberi jogokat, vagy sem. Amennyiben a felülvizsgálati bizottság úgy véli, hogy történt ilyen jogsértés, következtetései tartalmazhatnak arra vonatkozó, nem kötelező erejű ajánlásokat, hogy a misszióvezető korrekciós intézkedéseket hozzon.
5
2014. március 11‑én KD panaszt nyújtott be a felülvizsgálati bizottsághoz férje és fia elrablásának és meggyilkolásának kivizsgálásával kapcsolatban.
6
2014. június 11‑én KS szintén panaszt nyújtott be a felülvizsgálati bizottsághoz férje eltűnésének kivizsgálásával kapcsolatban.
7
2015. november 11‑én a felügyeleti bizottság a KS által benyújtott panaszt illetően megállapította az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4‑én aláírt egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 2. cikkének (az élethez való jog), 3. cikkének (a kínzás tilalma), 8. cikkének (a magán‑ és családi élet tiszteletben tartásához való jog) és 13. cikkének (a hatékony jogorvoslathoz való jog) megsértését, és korrekciós intézkedések elfogadása céljából ajánlásokat intézett az Eulex Koszovó misszióvezetőjéhez.
8
2016. október 19‑én a felügyeleti bizottság az KD által benyújtott panasz tekintetében megállapította az EJEE 2. cikkével összefüggésben az EJEE 2. cikkének (az élethez való jog), 3. cikkének (a kínzás tilalma) és 13. cikkének (a hatékony jogorvoslathoz való jog) megsértését, és korrekciós intézkedések elfogadására vonatkozó ajánlásokat intézett az Eulex Koszovó misszióvezetőjéhez.
A Törvényszék és a Bíróság előtti korábbi eljárások
9
A Törvényszék Hivatalához 2020. december 29‑én benyújtott és T‑771/20. számon nyilvántartásba vett keresetlevelükkel a felperesek az EUMSZ 268. cikk alapján keresetet indítottak azon kár megtérítése iránt, amelyet a Tanács, a Bizottság, az EKSZ, valamint az Eulex Koszovó misszió által a családtagjaik 1999‑ben Pristinában történt eltűnésével és meggyilkolásával kapcsolatos vizsgálatok keretében állítólagosan elkövetett különböző cselekmények és mulasztások következtében szenvedtek el.
10
Keresetük alátámasztása érdekében a felperesek többek között a következőkre hivatkoztak:
–
az EJEE 2., 3. és 8. cikkének, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 2. és 4. cikkének megsértése, mivel különösen amiatt nem került sor a családtagjaik eltűnésére és meggyilkolására vonatkozó megfelelő vizsgálatokra, hogy az Eulex Koszovó misszió nem rendelkezett megfelelő személyi állománnyal végrehajtási jogkörének ellátásához, és az említett jogsértést a felülvizsgálati bizottság KS esetében 2015. november 11‑én, KD tekintetében pedig 2016. október 19‑én megállapította;
–
az EJEE 6. cikke (1) bekezdésének és 13. cikkének, valamint a Charta 47. cikkének a megsértése, mivel nincsenek olyan rendelkezések, amelyek költségmentességet írnának elő azon felperesek számára, akik a felülvizsgálati bizottság előtti eljárásokban részt vehetnek, valamint mivel e felülvizsgálati bizottságot úgy hozták létre, hogy nem rendelkezik a határozatainak végrehajtására vonatkozó hatáskörrel, és nem biztosít jogorvoslatot a megállapított jogsértések tekintetében;
–
a fenti első és a második franciabekezdésben szereplő jogsértések teljes vagy részleges orvoslását lehetővé tévő korrekciós intézkedések hiánya, jóllehet a misszió vezetője 2016. április 29‑én az Unió tudomására hozta a felülvizsgálati bizottság megállapításait;
–
a Tanács és az EKSZ részéről 2017. október 12‑én történt, végrehajtási jogkörrel való visszaélés, amikor kijelentették, hogy az Eulex Koszovó misszió mindent megtett KS férje elrablásának és valószínű meggyilkolásának, illetve KD férje és fia meggyilkolásának felderítése érdekében, valamint hogy a felülvizsgálati bizottság nem igazságszolgáltatási szervként jött létre;
–
a végrehajtási jogkörrel vagy közhatalommal való visszaélés, mivel nem biztosították, hogy KD ügyében, amely első látásra megalapozott háborús bűncselekménnyel kapcsolatos ügynek minősül, az Eulex Koszovó misszió vagy a Különleges Ügyészség alapos jogi vizsgálatot végezzen a Koszovói Különleges Tanács előtti nyomozás és vádemelés céljából.
11
Egyébiránt a felperesek azt kérték a Törvényszéktől, hogy előzetesen határozzon arról a kérdésről, hogy az Eulex Koszovó missziót nem kell‑e felvenni az alperesek közé, ugyanakkor azt állították, hogy a keresetük alátámasztására felhozott kötelezettségszegések a Tanács, a Bizottság és az EKSZ kizárólagos hatáskörébe tartoznak.
12
2021. május 18‑i beadványában a Bizottság elfogadhatatlansági kifogást emelt, lényegében arra hivatkozva, hogy a kereset alátámasztása érdekében hivatkozott kötelezettségszegések nem tudhatók be neki.
13
2022. május 19‑i jogi aktusaiban a Tanács és az EKSZ a hatáskör hiányára és az elfogadhatatlanságra alapított kifogást is felhozott, többek között az állítólagos jogi aktusok és mulasztások betudhatóságának hiányára, valamint a keresetlevél elkésettségére és pontosságának hiányára hivatkozva.
14
2021. június 5‑én a felperesek a Törvényszék eljárási szabályzatának 88. cikke alapján bizonyításfelvétel iránti kérelmet nyújtottak be annak érdekében, hogy bocsássák rendelkezésükre az Eulex Koszovó misszió műveleti tervének (a továbbiakban: OPLAN) a misszió 2008‑as létrehozása óta keletkezett összes változatát.
15
A fenti 14. pontban említett bizonyításfelvétel iránti kérelemre vonatkozó, a Törvényszék Hivatalához 2021. június 23‑án benyújtott észrevételeiben a Tanács és az EKSZ azzal az indokkal ellenezte az OPLAN egészének rendelkezésre bocsátását, hogy az említett dokumentum „EU korlátozott terjesztésű” minősítésű, jelezte ugyanakkor, hogy az OPLAN ellenőrző bizottságra vonatkozó mellékletéhez elsőbbségi hozzáférés biztosítható.
16
2021. július 23‑i beadványukban a felperesek előterjesztették észrevételeiket, és azt kérték, hogy a Törvényszék utasítsa el az alperesek által felhozott, hatáskör hiányára és elfogadhatatlanságra alapított kifogásokat.
17
A 2021. november 10‑i KS és KD kontra Tanács és társai végzésben (T‑771/20, nem tették közzé, a továbbiakban: eredeti végzés, EU:T:2021:798) a Törvényszék helyt adott a hatáskör hiányára alapított kifogásoknak, és ennél fogva elutasította a keresetet.
18
Az eredeti végzés 28–33. pontjában a Törvényszék lényegében úgy ítélte meg, hogy a kereset az Eulex Koszovó misszió tevékenységeinek, prioritásainak és forrásainak meghatározásával kapcsolatos politikai vagy stratégiai kérdésekkel kapcsolatos aktusokból vagy magatartásokból, valamint ezen, az Unió közös kül‑ és biztonságpolitikája (a továbbiakban: KKBP) körébe tartozó misszió keretében a felülvizsgálati bizottság felállításáról szóló döntésből ered. Az EUSZ 24. cikk (1) bekezdése második albekezdése utolsó mondatának és az EUMSZ 275. cikk első bekezdésének megfelelően a Törvényszék emlékeztetett arra, hogy az uniós bíróság főszabály szerint nem rendelkezik hatáskörrel sem a KKBP‑re vonatkozó rendelkezések, sem az azok alapján elfogadott jogi aktusok tekintetében, és úgy vélte, hogy az ezen elv alóli kivételek a jelen ügy körülményei között nem alkalmazhatók.
19
A fellebbezők és a Bizottság által az eredeti végzés ellen 2022. január 12‑én, illetve 19‑én benyújtott fellebbezéseket a Bíróság az eljárás szóbeli szakaszának lefolytatása és az eljárást befejező határozat meghozatala céljából egyesítette.
20
Ezzel párhuzamosan a tribunal du travail francophone de Bruxelles (brüsszeli francia nyelvű munkaügyi bíróság, Belgium) által az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában eljáró Bíróság a 2022. február 24‑iEulex Kosovo ítéletben (C‑283/20, EU:C:2022:126) megállapította, hogy a 2014. június 12‑i 2014/349/KKBP tanácsi határozattal (HL 2014. L 174., 42. o.) módosított 2008/124 együttes fellépés 16. cikkének (5) bekezdését, amelynek értelmében „az Eulex Kosovo felel a megbízatása végrehajtásából eredően 2014. június 15‑étől kezdődően felmerülő követelésekért és kötelezettségekért, azon követelések kivételével, amelyek a misszióvezető súlyos kötelességszegéséből erednek, és amelyekért a misszióvezető viseli a felelősséget”, úgy kell értelmezni, hogy az meghatározza azt az időpontot, amelytől kezdve az Eulex Koszovó missziót úgy kell tekinteni, mint amely felelős a rábízott misszió végrehajtása során keletkezett vagy a jövőben keletkező minden kárért és kötelezettségért, és következésképpen, mivel ebben az értelemben ezen időponttól kezdve a jogok és kötelezettségek tekintetében a jogutódja azon személynek vagy személyeknek, akik korábban felelősek voltak e misszió végrehajtásáért, azon kötelezettségek kivételével, amelyek a misszióvezető súlyos kötelességszegéséből erednek, és amelyekért a misszióvezető viseli a felelősséget (2022. február 24‑iEulex Kosovo ítélet, C‑283/20, EU:C:2022:126, 41. pont).
21
A 2024. szeptember 10‑i KS és társai kontra Tanács és társai ítéletben (C‑29/22 P és C‑44/22 P, a továbbiakban: a fellebbezés tárgyában hozott ítélet, EU:C:2024:725) a Bíróság részben hatályon kívül helyezte az eredeti végzést annyiban, amennyiben a Törvényszék megállapította, hogy nyilvánvalóan nem rendelkezik hatáskörrel a fenti 10. pontban említett kifogások elbírálására.
22
A Bíróság, miután a fellebbezéseket ezt meghaladó részükben elutasította, úgy ítélte meg, hogy nem rendelkezik az ügy végleges eldöntéséhez szükséges információkkal, és az ügyet visszautalta a Törvényszék elé annak érdekében, hogy az határozzon a kereset elfogadhatóságáról és adott esetben érdeméről, valamint a fellebbezők által előterjesztett bizonyításfelvétel iránti kérelemről.
A visszautalást követő eljárás és a felek kérelmei
23
A 2024. december 18‑i pervezető intézkedéssel a feleket felhívták arra, hogy nyilatkozzanak különösen a 2022. február 24‑iEulex Kosovo ítéletből (C‑283/20, EU:C:2022:126) levonandó esetleges következtetésekről, többek között a Törvényszékhez visszautalt kereset keretében hivatkozott kötelezettségszegések betudhatóságának kérdését illetően. A Bizottság 2025. január 24‑én válaszolt e pervezető intézkedésre. A felperesek, a Tanács és az EKSZ 2025. január 27‑én válaszolt erre az intézkedésre.
24
A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:
–
együttesen vagy egyetemlegesen kötelezze a Tanácsot, a Bizottságot és az EKSZ‑t az alapvető jogok jelen kereset keretében hivatkozott megsértése miatt elszenvedett károk megtérítésére, ideértve a Törvényszék által megfelelőnek ítélt mértékű és időtartamú kamatfizetést is;
–
a Tanácsot, a Bizottságot és az EKSZ‑t kötelezze a költségek viselésére, ideértve a vizsgálóbizottság előtti eljárások költségeit is.
25
A Tanács azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
hatáskör hiánya miatt utasítsa el a keresetet;
–
utasítsa el a keresetet mint elfogadhatatlant, vagy másodlagosan mint a felperes tekintetében nyilvánvalóan megalapozatlant;
–
a felpereseket kötelezze a költségek viselésére.
26
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet, mint elfogadhatatlant, annyiban, amennyiben a Bizottság ellen irányul;
–
a felpereseket kötelezze a költségek viselésére.
27
Az EKSZ azt kéri, hogy a Törvényszék hatáskör hiánya miatt utasítsa el a keresetet, másodlagosan pedig, hogy a rá vonatkozó részében nyilvánítsa azt elfogadhatatlannak.
28
A hatáskör hiányára és az elfogadhatatlanságra alapított kifogásokkal kapcsolatos észrevételeikben a felperesek lényegében azt kérik, hogy a Törvényszék utasítsa el a Tanács, a Bizottság és az EKSZ által felhozott valamennyi kifogást.
A jogkérdésről
29
Az eljárási szabályzat 126. cikke szerint, ha a Törvényszéknek nyilvánvalóan nincs hatásköre a kereset elbírálására, illetve ha a kereset nyilvánvalóan elfogadhatatlan vagy jogilag nyilvánvalóan megalapozatlan Törvényszék az előadó bíró javaslatára – az eljárás folytatása nélkül – az eljárás során bármikor indokolt végzéssel határozhat az ügyben.
30
A jelen esetben a Törvényszék – mivel úgy ítéli meg, hogy az ügy körülményei kellően fel vannak tárva – úgy határozott, hogy e kérelemről az eljárás folytatása nélkül határoz.
A visszautalás hatályáról
31
Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének második bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság az ügyet határozathozatalra visszautalja a Törvényszékhez, a Törvényszéket jogkérdésekben köti a Bíróság határozata.
32
A Bíróság általi hatályon kívül helyezést és az ügynek a Törvényszék elé történő visszautalását követően a Törvényszék az eljárási szabályzat 191. cikke értelmében a Bíróság ítélete alapján jár el, és a Törvényszéknek újból határoznia kell a felek által első fokon előterjesztett valamennyi kereseti kérelemről és jogalapról, kivéve azokat, amelyektől a felek a visszautalást követően elálltak, illetve amelyek tekintetében az eredeti határozat rendelkező részének a Bíróság által hatályon kívül nem helyezett elemei, valamint az említett elemek szükséges alapját képező indokok megfelelnek (lásd ebben az értelemben: 2011. szeptember 14‑iMarcuccio kontra Bizottság ítélet, T‑236/02, EU:T:2011:465, 83. és 85. pont; 2023. január 25‑iGEA Group kontra Bizottság ítélet, T‑640/16 RENV, nem tették közzé, EU:T:2023:18, 50. és 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
33
A jelen ügyben a Bíróság részben helybenhagyta az eredeti végzést, amennyiben a Törvényszék megállapította, hogy nyilvánvalóan nem rendelkezik hatáskörrel egyrészt az Eulex Koszovó misszió számára biztosított szükséges források állítólagos hiányára, másrészt pedig e misszió végrehajtási jogkörének a 2008/124 együttes fellépés módosításáról szóló, 2018. június 8‑i (KKBP) 2018/856 tanácsi határozat (HL 2018. L 146., 5. o.) alapján történő visszavonására (a fellebbezés tárgyában hozott ítélet 126. és 136. pontja, valamint az említett ítélet rendelkező részének 2. pontja).
34
Következésképpen a fenti 33. pontban említett kifogásokra vonatkozó kérelmekről és jogalapokról már nem szükséges határozni.
35
Ami a keresetlevélben szereplő, a fenti 10. pontban említett többi kifogását illeti, a Bíróság hatályon kívül helyezte az eredeti végzést annyiban, amennyiben az a Törvényszék hatáskörének hiányát állapította meg, azzal az indokkal, hogy az említett kifogások a KKBP meghatározására és végrehajtására vonatkozó politikai vagy stratégiai kérdések körébe tartozó jogi aktusokra vagy mulasztásokra vonatkoztak (a fellebbezés tárgyában hozott ítélet 120., 128., 130., 131. és 135. pontja).
36
Ennélfogva a Tanács és az EKSZ által a Törvényszék előtt felhozott, a fenti 35. pontban említett indokon alapuló, hatáskör hiányára alapított kifogásokat el kell utasítani, amennyiben azok a fenti 10. pontban említett kifogásokra vonatkoznak.
37
Egyébiránt a 2024. december 18‑i pervezető intézkedésre válaszul a felperesek lényegében jelezték, hogy az együttes fellépés 16. cikke (5) bekezdésének a 2022. február 24‑iEulex Kosovo ítéletben (C‑283/20, EU:C:2022:126) értelmezett rendelkezéseiből nem következik, hogy az Eulex Koszovó misszió a jelen ügy alperesei közé tartozna. Álláspontjuk szerint az említett ítélet hatályát szigorúan a Bíróság által a jelen ügyben vizsgált előzetes döntéshozatal iránti kérelem ténybeli és jogi hátterére kell korlátozni, oly módon, hogy e misszió bírósági eljárásban való részvételének lehetősége továbbra is a közigazgatási jellegű kérdéseket érintő jogvitákra korlátozódik.
38
A felpereseknek a 2024. december 18‑i pervezető intézkedésre adott válaszából következik, hogy úgy kell tekinteni, elálltak az arra irányuló kérelmüktől, hogy a Törvényszék előzetesen határozzon arról a kérdésről, hogy az Eulex Koszovó missziót fel kell‑e venni az alperesek közé. Következésképpen e kérelemről már nem szükséges határozni, mivel a Törvényszék egyébként nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy megállapítási ítéleteket hozzon (lásd: 2012. november 27‑iH‑Holding kontra Parlament végzés, T‑672/11, nem tették közzé, EU:T:2012:628, 20. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Előzetes észrevételek
39
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az Unió szerződésen kívüli felelősségének megállapítása iránti keresetet formálisan azon intézmény ellen kell benyújtani, amelynek betudhatók azok a cselekmények, amelyek a felperes állítása szerint azt a kárt okozták, amelynek megtérítését kéri (lásd ebben az értelemben: 2021. december 17‑iTheodorakis és Theodoraki kontra Tanács végzés, T‑495/14, nem tették közzé, EU:T:2021:941, 47. pont).
40
E tekintetben az EUMSZ 268. cikken és az EUMSZ 340. cikk második bekezdésén alapuló, szerződésen kívüli felelősség megállapítása iránti kereset keretében az Unió képviseletével megbízott intézmény, szerv vagy hivatal meghatározásának kérdése e kereset elfogadhatóságának értékelése körébe tartozik (lásd ebben az értelemben: 2015. február 2‑iGascogne Sack Deutschland és Gascogne kontra Európai Unió végzés, T‑577/14, nem tették közzé, EU:T:2015:80, 22. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
41
Ezzel szemben, amennyiben a Tanács, a Bizottság és az EKSZ a jelen ügyben azzal az indokkal vitatja a felperesek által nekik felrótt mulasztások betudhatóságát, hogy nem voltak kötelesek eljárni, meg kell állapítani, hogy az ilyen érvelés olyan kérdésre vonatkozik, amely ezen uniós intézmények és e szerv magatartásának jogszerűségéhez kapcsolódik, és ennélfogva a kártérítési kereset érdemi értékelésére, nem pedig annak elfogadhatóságára vonatkozik (lásd ebben az értelemben: 2023. március 8‑iSánchez‑Gavito León kontra Tanács és Bizottság ítélet, T‑100/21, nem tették közzé, EU:T:2023:109, 83. és 84. pont; 2019. május 23‑iSteinhoff és társai kontra EKB ítélet, T‑107/17, EU:T:2019:353, 61–63. pont).
Az első kifogásról
42
Az első kifogás keretében a felperesek arra hivatkoznak, hogy a hozzátartozóik eltűnésére vonatkozó megfelelő vizsgálatoknak az Eulex Koszovó misszió elégtelen személyi állományának hiányából eredő hiánya az EJEE 2., 3. és 8. cikke, valamint a Charta 2. és 4. cikke megsértésének minősül, amelyet az említett misszió a végrehajtási jogkörének gyakorlása során követett el, és amelyért a felelősséget a Tanácsnak, a Bizottságnak és az EKSZ‑nek együttesen vagy egyetemlegesen kell viselnie.
43
Ezenkívül a felperesek szerint az állítólagos jogsértés a Tanácsnak, a Bizottságnak és az EKSZ‑nek felróható mulasztásokból is ered, mivel azok nem gondoskodtak arról, hogy az Eulex Koszovó misszió megfelelő személyi állománnyal rendelkezzen ahhoz, hogy az EJEE 2. és 3. cikkével összhangban elláthassa megbízatását.
44
A Tanács, a Bizottság és az EKSZ többek között arra hivatkozik, hogy az állítólagos kötelezettségszegések nem tudhatók be nekik, következésképpen a keresetet mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
45
E tekintetben egyrészt emlékeztetni kell arra, hogy a 2014/349 határozattal módosított együttes fellépés 16. cikkének (5) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a 2014. június 15‑től főszabály szerint az Eulex Koszovó misszióra ruházza a megbízatása végrehajtása során már felmerült vagy a jövőben felmerülő minden panaszért és kötelezettségért való felelősséget, következésképpen pedig mint amely ugyanezen időponttól az említett misszió helyébe lép a megbízatásának végrehajtásáért korábban felelős személyek jogai és kötelezettségei tekintetében, ideértve a folyamatban lévő peres eljárásokat is (lásd ebben az értelemben: 2022. február 24‑iEulex Kosovo ítélet, C‑283/20, EU:C:2022:126, 46. pont).
46
Másrészt, ami a megfelelő személyi állomány állítólagos hiányát illeti, a Bíróság megállapította, hogy az Eulex Koszovó misszió azon képessége, hogy munkatársakat alkalmazzon, a megbízatása végrehajtásának keretébe illeszkedő, napi irányításának részét képezi. Így e misszió feladata, hogy a rendelkezésére bocsátott források keretében ügyeljen arra, hogy az általa alkalmazott személyi állomány megfelelő legyen (lásd ebben az értelemben a fellebbezés tárgyában hozott ítélet 127. pontját).
47
Ebből következik, hogy a megfelelő személyi állomány állítólagos hiánya az Eulex Koszovó misszió napi irányítása során elkövetett kötelezettségszegésekből ered, amelyek káros következményei – feltéve, hogy bizonyítást nyernek – a végrehajtási jogkörének gyakorlása alapján e misszió kizárólagos felelősségi körébe tartoznak.
48
Ennélfogva, amennyiben a felperesek az Eulex Koszovó misszió humánerőforrás‑gazdálkodásával kapcsolatban az e misszió – amelyre a jelen kereset azonban nem vonatkozik – által elkövetett hiányosságokra hivatkoznak, az első kifogás az alperes megjelölése során elkövetett hibán alapul, és azt mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant el kell utasítani (lásd ebben az értelemben: 2021. december 17‑iTheodorakis és Theodoraki kontra Tanács végzés, T‑495/14, nem tették közzé, EU:T:2021:941, 61. pont).
49
Egyebekben, amint az a fellebbezés tárgyában hozott ítélet 127. pontjából következik, az Eulex Koszovó feladata, hogy a rendelkezésére bocsátott források keretében biztosítsa, hogy az általa alkalmazott személyi állomány megfelelő legyen. Következésképpen az első kifogást el kell utasítani annyiban, amennyiben abban azt róják fel a Tanácsnak, a Bizottságnak és az EKSZ‑nek, hogy ezt nem biztosították, mivel e kifogás az állítólagos mulasztások felróhatóságának hiánya miatt nyilvánvalóan minden jogi alapot nélkülöz.
50
Ezenkívül az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően emlékeztetni kell továbbá arra, hogy a jogalapok rövid ismertetésének, amelynek az Európai Unió Bírósága alapokmányának – az ezen alapokmány 53. cikkének első bekezdése és az eljárási szabályzat 76. cikkének d) pontja értelmében a Törvényszékre is alkalmazandó – 21. cikke értelmében valamennyi keresetlevélben szerepelnie kell, egyértelművé kell tenni a kereset alapjául szolgáló jogalap lényegét. Így a Törvényszékhez benyújtott kereset elfogadhatóságához többek között az szükséges, hogy azok a lényeges ténybeli és jogi elemek, amelyeken a kereset alapul, legalább röviden, de összefüggően és érthetően kitűnjenek magából a keresetlevél szövegéből. A keresetlevél szövegének egyes pontjait ugyan alátámaszthatják és kiegészíthetik a csatolt iratok meghatározott részeire történő hivatkozások, a más, akár a keresetlevélhez mellékelt iratokra való általános hivatkozás nem pótolhatja a jogi érvelés azon lényegi elemeinek hiányát, amelyeknek e rendelkezések szerint a keresetlevélben kell szerepelniük (lásd: 2025. február 13‑iBizottság és társai kontra Carpatair ítélet, C‑244/23 P–C‑246/23 P, EU:C:2025:87, 76. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
51
Ha a keresetlevél nem felel meg az eljárási szabályzat 76. cikkének d) pontjában a jogalapok ismertetésére vonatkozóan előírt követelményeknek, a Törvényszék megalapozottan nyilvánítja a keresetet nyilvánvalóan elfogadhatatlannak (lásd ebben az értelemben: 2024. június 6‑iLucaccioni kontra Bizottság végzés, T‑516/23, nem tették közzé, EU:T:2024:386, 19. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
52
A fentiek fényében meg kell állapítani, hogy a keresetlevél nem tartalmaz olyan érvelést, amely alkalmas lenne annak alátámasztására, hogy a Tanács, a Bizottság és az EKSZ az EJEE 2., 3. és 8. cikke, a Charta 2. és 4. cikke, illetve az uniós jog bármely más elve vagy rendelkezése alapján fennáll olyan állítólagos kötelezettség, amely alapján olyan módon kellene biztosítani az Eulex Koszovó misszió napi irányítását, hogy az megfelelő személyi állományt alkalmazzon.
53
Következésképpen az első kifogást mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant mindenképpen el kell utasítani.
A második kifogásról
54
A második kifogás keretében a felperesek arra hivatkoznak, hogy az EJEE 6. cikke (1) bekezdésének és 13. cikkének, valamint a Charta 47. cikkének rendelkezései megkövetelik egyrészt, hogy a felülvizsgálati bizottság előtt folyamatban lévő eljárásokban való részvételre jogosult felek költségmentességben részesülhessenek, másrészt pedig arra hivatkoznak, hogy e rendelkezésekkel ellentétes az, ha az említett bizottságot úgy lehet létrehozni és fenntartani, hogy nem rendelkezik hatáskörrel a határozatai végrehajtásának biztosítására, és hogy az általa megállapított jogsértések alapján nem biztosít jogorvoslati lehetőséget az érintett felek számára.
55
A Tanács és az EKSZ e második kifogás elfogadhatatlanságára hivatkozik azzal az indokkal, hogy a keresetlevél a felhozott jogsértések jellegét illetően állítólag nem egyértelmű és pontos. Ezenkívül a Tanács, a Bizottság és az EKSZ kizárja a felelősséget az állítólagos jogsértésekért.
56
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a keresetlevél 54. és 58. pontjában a felperesek azzal érveltek, hogy a Tanács, a Bizottság és az EKSZ együttesen vagy egyetemlegesen az uniós jog kellően súlyos megsértését követte el – megsértve ezzel az EJEE 6. cikkének (1) bekezdését és 13. cikkét, valamint a Charta 47. cikkét – azáltal, hogy úgy hozta létre és tartotta fenn a felülvizsgálati bizottságot, hogy nem lehetséges számára a költségmentesség biztosítása, nem ruházták fel a határozatai végrehajtására vonatkozó hatáskörrel, és nem biztosítanak az érdekeltek számára jogorvoslati lehetőséget az e bizottság által megállapított jogsértésekkel szemben.
57
A fenti 56. pontban említett állítások fényében el kell utasítani a Tanács és az EKSZ által felhozott elfogadhatatlansági kifogásokat, mivel azokból kellő egyértelműséggel kitűnik, hogy a felperesek azt róják fel a Tanácsnak, a Bizottságnak és az EKSZ‑nek, hogy úgy hozták létre a vizsgálóbizottságot, hogy azt nem ruházták fel a hatékony jogorvoslat és a tisztességes eljárás követelményeire tekintettel megfelelő hatáskörökkel, mivel az e bizottság által elfogadott következtetések egyszerű ajánlásoknak felelnek meg, nem kötelezőek és nem is végrehajthatók, valamint hogy nem rendelkeztek a megfelelő eljárási biztosítékokról, mint például a költségmentesség lehetősége vagy olyan jogorvoslati lehetőség, amely lehetővé teszi az érdekelt felek számára, hogy a bizottság által megállapított jogsértéseket érvényesítsék.
58
A fenti 56. pontban említett állítások érdemét illetően emlékeztetni kell arra, hogy a Charta 47. cikkében, valamint az EJEE 6. cikkének (1) bekezdésében rögzített, a hatékony jogorvoslatra és a tisztességes eljárásra vonatkozó követelmények tiszteletben tartását főszabály szerint átfogó módon, a rendelkezésre álló valamennyi jogorvoslati lehetőségre, és különösen az érdekeltek rendelkezésére álló bírósági jogorvoslatokra tekintettel kell értékelni. Ami az EJEE 13. cikkében biztosított hatékony jogorvoslathoz való jogot illeti, az abból eredő biztosítékok már szerepelnek az ezen egyezmény 6. cikkének (1) bekezdésében foglalt szigorúbb garanciák között (lásd ebben az értelemben: 2023. március 9‑iIntermarché Casino Achats kontra Bizottság ítélet, C‑693/20 P, EU:C:2023:172, 40–49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
59
Így, még ha feltételezzük is, hogy a felülvizsgálati bizottsághoz fordulás részletes szabályai önmagukban nem felelnek meg a hatékony jogorvoslat és a tisztességes eljárás követelményeinek, e körülmény nem vezethet ahhoz, hogy a Törvényszék helyt adjon a második kifogásnak, mivel az uniós bírósághoz benyújtott keresetek az említett bizottság által megállapított jogsértések nyomán a felperesek számára nyitva álló olyan jogorvoslati lehetőséget képeznek, amely biztosítja a felperesek számára a második kifogás keretében hivatkozott rendelkezésekben előírt valamennyi garanciát, különösen a költségmentesség igénylésének lehetőségét, valamint a jogerős végrehajtható ítélet meghozatalának lehetőségét.
60
Ennélfogva a második kifogást jogilag nyilvánvalóan megalapozatlanként el kell utasítani.
A harmadik kifogásról
61
A harmadik kifogás az első két kifogás keretében hivatkozott jogsértések orvoslására alkalmas korrekciós intézkedések tartós hiányán alapul, ami az uniós jog kellően súlyos megsértését eredményezte.
62
E tekintetben a felperesek azzal érvelnek, hogy az általuk előterjesztett bizonyítékok megerősítik azt a nézetet, hogy az állítólagos jogsértések az Unió jogi kötelezettségeinek teljesítéséhez szükséges források és személyi állomány prioritásként való meghatározásának vagy biztosításának elmulasztásából, nem pedig az Eulex Koszovó misszió egyedi ügyekben való hibás működéséből erednek.
63
A felperesek szerint a fenti 62. pontban említett állítást megerősíti az Eulex Koszovó misszióvezetőjének a felülvizsgálati bizottsághoz intézett 2016. április 29‑i levele, amely szerint az e bizottság által megfogalmazott ajánlások végrehajtása nem tartozik az említett misszió hatáskörébe. Ebből kitűnik, hogy az ellenőrző bizottság arra való alkalmatlansága, hogy e missziót arra kényszerítse, hogy a jogi követelményeknek megfelelően gyakorolja végrehajtási jogkörét, abból ered, hogy a Tanács folyamatosan megtagadta az említett bizottság számára az ajánlásai végrehajtásának biztosítását, valamint az azt lehetővé tevő jogköröket és forrásokat, hogy az érintetteknek az általa megállapított jogsértések tekintetében jogorvoslati lehetőséget kínáljon.
64
A felperesek álláspontja szerint az uniós intézményeknek legkésőbb 2016. április 29‑től megfelelő korrekciós intézkedéseket kellett volna hozniuk annak biztosítása érdekében, hogy az Eulex Koszovó misszió elegendő forrással rendelkezzen az EJEE 2. cikkének megfelelő vizsgálatok lefolytatásához, hogy megszűnjön az őket ért, az említett egyezmény 3. cikkével ellentétes bánásmód, és hogy kártalanítsák őket az alapvető jogaiknak az ellenőrző bizottság által megállapított megsértése miatt. A szóban forgó korrekciós intézkedéseknek többek között az együttes fellépés és a felügyelő bizottság alapszabályának módosítására kellett volna kiterjednie.
65
A 2024. december 18‑i pervezető intézkedésre adott válaszukban a felperesek pontosították, hogy a harmadik kifogás keretében hivatkozott jogsértések az együttes fellépésben meghatározott parancsnoki láncra tekintettel a Tanácsnak, a Bizottságnak és az EKSZ‑nek tudhatók be, mivel ez utóbbiak a polgári műveleti parancsnokon keresztül utasítási jogkörrel rendelkeztek a misszióvezetővel szemben.
66
A Tanács, a Bizottság és az EKSZ vitatja az állítólagos mulasztások betudhatóságát. A Tanács és az EKSZ ezenkívül felhozza a harmadik kifogás pontosságának hiányát, és arra hivatkozik, hogy nincs olyan jogi érvelés, amely igazolhatná a felülvizsgálati bizottság ajánlásaival kapcsolatban őket terhelő eljárási kötelezettséget.
67
Ez utóbbi pontot illetően a Tanács arra is hivatkozik, hogy a válságkezelési műveletekben való részvétele a politikai ellenőrzés és stratégiai irányítás szintjén történik, anélkül hogy részt vehetne a műveleti területen taktikai szempontból az uniós missziókra bízott feladatok napi irányításában.
68
A felek érveinek fényében a harmadik kifogás három részre osztható.
Az Eulex Koszovó misszió megfelelő erőforrásainak és személyi állományának hiányára alapított első részről
69
A harmadik kifogás első részében a felperesek arra hivatkoznak, hogy a felülvizsgálati bizottság által megállapított jogsértések orvoslására alkalmas intézkedések hiánya abból ered, hogy a Tanács, a Bizottság és az EKSZ folyamatosan megtagadta, hogy az Eulex Koszovó missziót megfelelő erőforrásokkal és személyi állománnyal lássa el.
70
E tekintetben egyrészt – a fellebbezés tárgyában hozott ítélet 126. pontjában szereplő értékelésekkel összhangban – emlékeztetni kell arra, hogy a Törvényszék nem rendelkezik hatáskörrel az Eulex Koszovó misszió számára elkülönített források állítólagos elégtelenségéből eredő károk megtérítésére vonatkozó felelősség megállapítása iránti kereset elbírálására, mivel az e területen hozott határozatok közvetlenül kapcsolódnak a KKBP keretében hozott politikai vagy stratégiai döntésekhez.
71
Következésképpen, amint az a fenti 33. és 34. pontból kitűnik, nem szükséges határozni az Eulex Koszovó misszió számára elkülönített források állítólagos elégtelenségére alapított kifogásról.
72
Másrészt, ami az Eulex Koszovó misszió megfelelő személyi állományának állítólagos hiányát illeti, az első kifogás fenti 45–49. pontban szereplő elemzésének megfelelően emlékeztetni kell arra, hogy az e misszió napi irányítása során elkövetett állítólagos kötelezettségszegések nem tudhatók be a Tanácsnak, a Bizottságnak és az EKSZ‑nek, mivel azok e misszió végrehajtási jogkörének gyakorlásához kapcsolódnak, és ez alapján a 2014/349 határozattal módosított együttes fellépés 16. cikke (5) bekezdése rendelkezéseinek megfelelően e misszió kizárólagos felelősségét vonják maguk után.
73
Ebből következik, hogy a harmadik kifogás első részét az alperes hibás megjelölése miatt részben mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant, az ezt meghaladó részében pedig mint nyilvánvalóan minden jogi alapot nélkülözőt el kell utasítani azzal az indokkal, hogy az állítólagos kötelezettségszegések nem tudhatók be a Tanácsnak, a Bizottságnak és az EKSZ‑nek.
A harmadik kifogásnak a Tanács, a Bizottság és az EKSZ utasítási jogára alapított második részéről
74
A harmadik kifogás második részében a felperesek arra hivatkoznak, hogy a Tanács, a Bizottság és az EKSZ elmulasztotta, hogy véget vessen a felülvizsgálati bizottság által a hozzátartozóik eltűnésére vonatkozó vizsgálatokkal kapcsolatban megállapított jogsértéseknek, mivel nem élt az őket az Eulex Koszovó misszió tekintetében megillető utasítási joggal.
75
Ami ez utóbbi pontot illeti, a fellebbezés tárgyában hozott ítélet 132. és 133. pontjában szereplő értékelésekkel összhangban meg kell állapítani, hogy mind a felülvizsgálati bizottság által megállapított jogsértések orvoslására alkalmas korrekciós intézkedések hiányára, mind pedig KD ügyének alapos jogi vizsgálatára alapított állítások megkérdőjelezik a fellebbezők sajátos helyzetére vonatkozó egyedi intézkedések elfogadásának állítólagos elmulasztását.
76
Márpedig az együttes fellépés rendelkezéseinek, és különösen 7., 8., 11. és 12. cikkének fényében meg kell állapítani, hogy az ilyen egyedi intézkedések elfogadása kívül esik a Politikai és Biztonsági Bizottságon (PBB) és a misszió polgári műveleti parancsnokán keresztül a Tanács, a Bizottság és az EKSZ által gyakorolt politikai ellenőrzésen és stratégiai irányításon, különösen azt illetően, hogy a misszió polgári műveleti parancsnokára ruházott utasítási jogot stratégiai szinten, nem pedig a misszióvezető tevékenységi körébe tartozó műveletek helyszínén gyakorolják.
77
Ami ez utóbbi pontot illeti, az együttes fellépés 2. és 3. cikkének, és különösen a 3. cikke d) és i) pontjának a 2018/856 határozat előtti változatából egyértelműen kitűnik, hogy az alapvető jogoknak a felülvizsgálati bizottság által megállapított megsértésének orvoslására alkalmas egyedi intézkedések elfogadása nem választható el az Eulex Koszovó misszió jogkörének gyakorlásától, amennyiben e jogkör egyrészt a háborús bűncselekmények és más súlyos bűncselekmények megfelelő kivizsgálásának, üldözésének, elbírálásának és megbüntetésének, másrészt pedig annak biztosítására irányult, hogy e misszió tevékenységét a nemzetközi emberi jogi normáknak megfelelően végezze.
78
Ugyanez a következtetés vonható le az együttes fellépés 2. és 3. cikke rendelkezéseinek, és különösen ezen együttes fellépés 2018/856 határozatból eredő változata 3. cikke a) és e) pontjának tartalmára tekintettel, amelyek szerint az Eulex Koszovó misszió egyrészt – más uniós szereplőkkel szoros együttműködésben – továbbra is figyelemmel kíséri a koszovói polgári és büntető igazságszolgáltatási intézmények előtt folyó egyes ügyeket és tárgyalásokat, valamint nyomon követi a háborús bűnökkel kapcsolatos ügyekkel kapcsolatos regionális együttműködés keretében tartott releváns találkozókat, másrészt biztosítja, hogy valamennyi tevékenységét a nemzetközi emberi jogi normákkal összhangban gyakorolja.
79
Az együttes fellépés fenti 76–78. pontban említett rendelkezéseinek összességére tekintettel el kell utasítani a felpereseknek az Eulex Koszovó misszióvezetőjének 2016. április 29‑i levelére alapított azon érvelését, amely szerint a felülvizsgálati bizottság ajánlásainak végrehajtása nem tartozik e misszió hatáskörébe.
80
E következtetést megerősíti a vizsgálóbizottság 2016. október 19‑i határozata, amelyet a fenti 79. pontban említett 2016. április 29‑i levélre válaszul fogadott el, és amelyből kifejezetten kitűnik, hogy ajánlásainak végrehajtása teljes egészében és kizárólagosan az Eulex Koszovó misszió vezetőjének, és nem valamely más uniós szervnek vagy intézménynek a hatáskörébe tartozik.
81
A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy a harmadik kifogás második részében hivatkozott mulasztások az Eulex Koszovó misszió végrehajtási jogkörének gyakorlására vonatkoznak, és ez alapján e misszió kizárólagos felelősségi körébe tartoznak, így nem tudhatók be a Tanácsnak, a Bizottságnak és az EKSZ‑nek.
82
Következésképpen a harmadik kifogás második részét mint nyilvánvalóan minden jogi alapot nélkülözőt el kell utasítani.
A harmadik kifogásnak a vizsgálóbizottságot megillető elegendő előjogok hiányára alapított harmadik részéről
83
A harmadik kifogás harmadik része keretében a felperesek azt róják fel a Tanácsnak, a Bizottságnak és az EKSZ‑nek, hogy folyamatosan megtagadták, hogy a felülvizsgálati bizottság számára elegendő előjogokat és forrásokat biztosítsanak, így az említett bizottság nem képes biztosítani határozatainak végrehajtását, és a megállapított jogsértéseket követően az érintett felek számára semmilyen jogorvoslati lehetőség nem áll rendelkezésre.
84
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a felperesek egyáltalán nem terjesztenek elő olyan érvelést, amely a vizsgálóbizottságnak biztosított előjogok vagy eljárási eszközök állítólagos elégtelenségét illetően alátámaszthatná a harmadik kifogás harmadik részét.
85
E tekintetben a felperesek csak arra hivatkoznak egyrészt a keresetlevél 54. pontjának ii. alpontjában és 58. pontjában, hogy a Tanács, a Bizottság és az EKSZ megsértette a 6. cikk (1) bekezdését és 13. cikkét, valamint a Charta 47. cikkét azáltal, hogy úgy hozták létre és tartották fenn a felülvizsgálati bizottságot, hogy nem tették lehetővé számára a sem költségmentesség biztosítását, sem határozatainak végrehajtását, illetve hogy a megállapított jogsértések nyomán jogorvoslati lehetőséget biztosítson, másodszor pedig a keresetlevél 59. pontjában azt hozzák fel, hogy kellően súlyosan megsértették az uniós jogot, mivel az ellenőrző bizottság következtetései nyomán nem hoztak korrekciós intézkedéseket.
86
Ennélfogva a második kifogás keretében a fenti 58. és 59. pontban már kifejtett indokok alapján a harmadik kifogás harmadik részét mint nyilvánvalóan minden jogi alapot nélkülözőt el kell utasítani.
A negyedik kifogásról
87
A negyedik kifogás azon alapul, hogy a Tanács és az EKSZ visszaélt a végrehajtó hatalommal, mivel egyrészt azt állították, hogy az Eulex Koszovó misszió megtett minden tőle telhetőt a felperesek hozzátartozóinak eltűnésével kapcsolatos ügyek kivizsgálása érdekében (a továbbiakban: első vitatott állítás), másrészt pedig azt, hogy a felülvizsgálati bizottságnak nem az volt a célja, hogy igazságszolgáltatási szerv legyen (a továbbiakban: második vitatott állítás).
88
A szóban forgó állítások a Tanács és az EKSZ által a felperesek 2016. október 3‑i, november 3‑i és december 5‑i leveleire válaszul küldött 2017. október 12‑i leveleiből következnek, amelyekben a felperesek többek között arra kérték az uniós intézményeket, hogy biztosítsák a hozzátartozóik eltűnésével kapcsolatos ügyek megfelelő kivizsgálását, valamint hogy erősítsék meg a felülvizsgálati bizottság előjogait.
89
Ebben az összefüggésben a felperesek arra hivatkoznak, hogy a vitatott állítások kártérítési kérelmük elutasítását jelentik, és a végrehajtási jogkörrel való visszaélésnek minősülnek.
90
A Tanács erre azt válaszolja, hogy a 2017. október 12‑i levelében szereplő válasz tényszerű és nem vitatható, arra hivatkozva, hogy a felperesek nem bizonyították, hogy az említett levél tartalmával kapcsolatban milyen jogsértés vagy felelősség róható fel neki.
91
Az EKSZ azt állítja, hogy a keresetlevél nem fejti ki, hogy a 2017. október 12‑i levele mennyiben alapozza meg az Unió szerződésen kívüli felelősségét, és általában véve nem tartalmaz semmilyen magyarázatot arra vonatkozóan, hogy a felülvizsgálati bizottság jogi aktusai milyen jogi kötőerővel bírnak, vagy hogy e jogi aktusok milyen módon kötik a jelen ügyben szóban forgó intézményeket és szervet.
92
A Tanács és az EKSZ ebből azt a következtetést vonja le, hogy a kifogást mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
93
Előzetesen, a fellebbezés tárgyában hozott ítélet 132. és 133. pontjában szereplő értékelésekkel összhangban meg kell állapítani, hogy az első vitatott állítás a fellebbezők sajátos helyzetére vonatkozó egyedi intézkedések elfogadásának állítólagos elmulasztására vonatkozik, ugyanúgy, mint a harmadik kifogás második részében felhozott, az alapvető jogok felügyeleti bizottság által megállapított megsértésének orvoslására alkalmas korrekciós intézkedések hiányára alapított állítások.
94
A második vitatott állítást illetően a Bíróság a fellebbezés tárgyában hozott ítélet 134. pontjában megállapította, hogy az nem minősül kötelező jellegű jogi aktusnak.
95
A negyedik kifogást a Bíróság ezen értékelései fényében kell megvizsgálni.
96
Először is, figyelembe véve többek között a Tanács és az EKSZ 2017. október 12‑i levelének tárgyát, amint az az említett levelek első bekezdéséből kitűnik, meg kell állapítani, hogy a felperesek nem terjesztenek elő egyetlen olyan érvet sem, amely alkalmas lenne annak bizonyítására, hogy a vitatott állítások a kártérítési kérelmük elutasításaként lennének értelmezhetők, még ha feltételezzük is, hogy a kifejezetten ezen intézményhez és szervhez intézett ilyen kérelem levezethető a felperesek korábbi beadványaiból, és különösen a 2016. október 3‑i levelükből, amit a felperesek szintén nem próbáltak meg indokolással alátámasztva bizonyítani.
97
Ennélfogva a negyedik kifogásnak a felperesek állítólagos kártérítési kérelmének elutasítására vonatkozó része pontatlan, és azt mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
98
Másodszor, ami az első vitatott állítást illeti, meg kell állapítani, hogy a felperesek beadványai nem tartalmaznak olyan érvelést, amely alátámaszthatná a Tanáccsal és az EKSZ‑szel szemben felhozott, hatáskörrel való visszaélésre vonatkozó vádakat.
99
Különösen nem pontosították, hogy a Szerződésekben és az együttes fellépés rendelkezéseiben előírt hatáskörökre tekintettel a Tanács és az EKSZ milyen alapon lenne köteles beavatkozni a felperesek sajátos helyzeteire vonatkozó egyedi vizsgálati intézkedések elfogadása érdekében, míg a Tanács e tekintetben arra hivatkozik, hogy a válságkezelési műveletekben való részvétele az EUSZ 38. cikk második bekezdésének megfelelően továbbra is az Eulex Koszovó misszió politikai ellenőrzésének és stratégiai irányításának gyakorlására korlátozódik.
100
Ez utóbbi pontot illetően meg kell állapítani, hogy a felpereseknek a 2024. december 18‑i pervezető intézkedésre adott válaszukban szereplő, az Eulex Koszovó misszió parancsnoki láncában a Tanácsra és az EKSZ‑re ruházott utasítási jogra vonatkozó észrevételei nem orvosolhatják a keresetlevél pontatlanságát.
101
Ugyanis, még ha feltételezzük is, hogy a stratégiai parancsnokságnak a polgári műveleti parancsnok általi gyakorlása arra késztetheti ez utóbbit, hogy a különleges helyzetekre vonatkozó egyedi intézkedések elfogadása céljából utasítást adjon a misszió részére, a felperesek nem jelölik meg, hogy a Tanács és az EKSZ milyen alapon lenne köteles ebben az értelemben eljárni a rájuk háruló, a PBB‑n és a misszió polgári műveleti parancsnokán keresztül gyakorolt politikai ellenőrzés és stratégiai irányítás keretében.
102
A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy a negyedik kifogásnak az első vitatott állításon alapuló része nem megalapozott, és azt mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant el kell utasítani.
103
Mindenesetre, még ha feltételezzük is, hogy az első vitatott állítást nem önálló jogi kötőerő nélküli ténymegállapításnak kell tekinteni, amint azt a Tanács állítja, hanem olyan határozati jellegű állásfoglalásnak, amely azt tükrözi, hogy a Tanács és az EKSZ megtagadta, hogy a fellebbezés tárgyában hozott ítélet 133. pontjában említett, a felperesek sajátos helyzetéhez kapcsolódó egyedi intézkedések elfogadása érdekében beavatkozzon, meg kell állapítani, hogy az ilyen beavatkozás kívül esik az ezen intézmény és szerv által az Eulex Koszovó misszió tekintetében gyakorolt hatásköröktől.
104
Amint ugyanis az lényegében már a fenti 76–81. pontból kitűnik, az ilyen egyedi intézkedések elfogadása kívül esik a Tanács és az EKSZ által a PBB és a polgári műveleti parancsnok közvetítésével gyakorolt politikai ellenőrzésen és stratégiai irányításon.
105
Ebből következik, hogy a Tanács és az EKSZ feltételezett állásfoglalásai, amennyiben azok a felperesek sajátos helyzetére vonatkozó egyedi intézkedések elfogadása érdekében történő beavatkozás megtagadását tükrözik, nem tekinthetők jogellenesnek.
106
Következésképpen az első vitatott állításra vonatkozó kifogást mint nyilvánvalóan minden jogi alapot nélkülözőt mindenképpen el kell utasítani.
107
Harmadszor, a második vitatott állítást illetően meg kell állapítani, hogy annak nem kötelező jellege első ránézésre nem zárja ki, hogy abból az Uniónak szerződésen kívüli felelőssége keletkezzen (lásd ebben az értelemben: 2022. február 9‑iQI és társai kontra Bizottság és EKB ítélet, T‑868/16, EU:T:2022:58, 71. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
108
Mindazonáltal, még ha feltételezzük is, hogy a szóban forgó állítás annak megtagadását jelenti, hogy a felülvizsgálati bizottságot igazságszolgáltatási szervi jelleggel ruházzák fel, meg kell állapítani, hogy a felperesek egyáltalán nem támasztották alá a Tanácsot és az EKSZ‑t e tekintetben terhelő olyan kötelezettség fennállását, amely alapján a pert megelőző eljárások szakaszában és az uniós bíróság előtt indított kereseteket megelőzően a hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való jogból eredő valamennyi garanciát be kellene vezetni.
109
Következésképpen a negyedik kifogást a második vitatott állításra vonatkozó részében mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant és a fenti 58. és 59. pontban már kifejtett indokok miatt mint nyilvánvalóan minden jogi alapot nélkülözőt mindenképpen el kell utasítani.
Az ötödik kifogásról
110
Az ötödik kifogás keretében azt róják fel a Tanácsnak, a Bizottságnak és az EKSZ‑nek, hogy hatáskörrel való visszaélést követtek el, mivel nem gondoskodtak arról, hogy KD első látásra megalapozott háborús bűncselekménnyel kapcsolatos ügyében az Eulex Koszovó vagy a Különleges Ügyészség alapos jogi vizsgálatot végezzen a Koszovói Különleges Tanácsok előtti nyomozás és vádemelés céljából.
111
E tekintetben elegendő megállapítani, hogy az ötödik kifogás lényegében megfelel a harmadik kifogás második részében felhozott állításoknak, és így összefüggésben áll a negyedik kifogásban említett első vitatott állítással.
112
Ennélfogva a fenti 76–81. és 103–106. pontban már kifejtett indokok alapján az ötödik kifogást mint jogilag nyilvánvalóan megalapozatlant el kell utasítani.
113
Egyébiránt meg kell állapítani, hogy az ötödik kifogáshoz nem kapcsolódik olyan érvelés, amely lehetővé tenné a Törvényszék számára annak értékelését, hogy fennáll‑e a Tanácsot, a Bizottságot és az EKSZ‑t az Eulex Koszovó misszió megbízatása alá tartozó különleges vizsgálatok nyomon követése terén terhelő kötelezettség.
114
Ennélfogva az ötödik kifogást a fenti 50. és 51. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant mindenképpen el kell utasítani.
115
A fenti megfontolások összességére tekintettel a jelen keresetet mint részben nyilvánvalóan elfogadhatatlant, részben pedig nyilvánvalóan megalapozatlant el kell utasítani, anélkül hogy határozni kellene a Tanács és az EKSZ által felhozott, elkésettségre vonatkozó kifogásokról vagy a felperesek által előterjesztett bizonyításfelvétel iránti kérelemről.
A költségekről
116
A Törvényszék eljárási szabályzatának 195. cikke szerint a Törvényszék megsemmisítést vagy visszautalást követő határozataiban a Törvényszék határoz az előtte indított eljárásokkal és a Bíróság előtti fellebbezési eljárásokkal kapcsolatos költségekről.
117
Mivel a fellebbezés tárgyában hozott ítéletben a Bíróság részben hatályon kívül helyezte az eredeti végzést, az ügyet visszautalta a Törvényszék elé, és a költségekről nem határozott, a Törvényszék feladata, hogy a jelen végzésben határozzon az előtte indított eljárásokkal kapcsolatos valamennyi költségről, ideértve az eredeti eljárást is, továbbá a C‑29/22. P. és a C‑44/22. P. sz. ügyben a fellebbezési eljárás költségeiről.
118
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (3) bekezdése alapján részleges pernyertesség esetén – főszabály szerint – mindegyik fél maga viseli saját költségeit.
119
Egyebekben, az eljárási szabályzat 135. cikkének (1) bekezdése szerint, ha az a méltányosság alapján indokolt, a Törvényszék határozhat úgy, hogy a pervesztes felet a saját költségein felül a másik fél költségei csak egy részének viselésére kötelezi, vagy e címen nem kötelezi a költségek viselésére.
120
Végül az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján az eljárásba beavatkozó tagállamok maguk viselik saját költségeiket.
121
A jelen ügyben, mivel a fellebbezők, a Tanács és az EKSZ részlegesen pervesztesek lettek a Törvényszék előtti kérelmeik tekintetében, ideértve az eredeti eljárást, valamint a C‑29/22. P. és C‑44/22. P. sz. ügyekben lefolytatott fellebbezési eljárást is, úgy kell határozni, hogy e felek mindegyike maga viseli a Törvényszék és a Bíróság előtti valamennyi eljárással összefüggésben felmerült saját költségeit, anélkül hogy határozni kellene a fellebbezők részéről a felülvizsgálati bizottság előtti eljárásokban felmerült költségekről.
122
Egyébiránt figyelembe kell venni a jelen ügy sajátos körülményeit, különösen a 2022. február 24‑iEulex Kosovo ítéletben (C‑283/20, EU:C:2022:126) a jelen kereset benyújtását követően adott felvilágosításokat, és a felpereseket mentesíteni kell a Bizottság részéről a Törvényszék és a Bíróság előtti valamennyi eljárásban felmerült költségek terhe alól.
123
Az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján a Belga Királyság, a Cseh Köztársaság, a Francia Köztársaság, a Luxemburgi Nagyhercegség, a Holland Királyság, az Osztrák Köztársaság, Románia, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság maga viseli a Törvényszék és a Bíróság előtti eljárásban felmerült saját költségeit.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (hatodik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)
KS, KD, az Európai Unió Tanácsa, az Európai Bizottság, az Európai Külügyi Szolgálat (EKSZ), a Belga Királyság, a Cseh Köztársaság, a Francia Köztársaság, a Luxemburgi Nagyhercegség, a Holland Királyság, az Osztrák Köztársaság, Románia, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság maga viseli a Törvényszék és a Bíróság előtti eljárásban felmerült saját költségeit.
Luxembourg, 2025. szeptember 25.
V. Di Bucci
hivatalvezető
M. J. Costeira
elnök
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.