Recurs introdus la 7 februarie 2014 de Sven A. von Storch şi alţii împotriva Ordonanţei Tribunalului (Camera întâi) din 10 decembrie 2013 în cauza T-492/12, Sven A. von Storch şi alţii/Banca Centrală Europeană
(Cauza C-64/14 P)
Limba de procedură: germana
Părțile
Recurenţi: Sven A. von Storch şi alţii (reprezentanţi: M. C. Kerber, B. von Storch, avocaţi)
Cealaltă parte din procedură: Banca Centrală Europeană
Concluziile recurenților
Reclamanții solicită Tribunalului:
anularea Ordonanţei Camerei întâi a Tribunalului din 10 decembrie 2013 pronunţate în cauza T-492/2012,
admiterea cererii formulate de recurenţi la data de 11 noiembrie 2012,
obligarea Băncii Centrale Europene la plata cheltuielilor de judecată în conformitate cu dispoziţiile articolului 122 alineatul (1) din Regulamentul de Procedură al Curţii de Justiţie.
Motivele și principalele argumente
Recurenţii susţin că Ordonanţa Camerei întâi a Tribunalului Uniunii Europene din 10 decembrie 2013 pronunţate în cauza T-492/2012 este viciată de o eroare de drept pentru următoarele motive:
Întrucât Deciziile BCE din 6 septembrie 2012 privind o serie de caracteristici tehnice referitoare la operațiunile monetare cu titluri de stat din Eurosistem pe pieţele secundare ale obligaţiunilor de stat şi privind măsuri suplimentare pentru a conserva disponibilitatea garanțiilor în vederea menţinerii accesului partenerilor la operaţiunile de lichiditate ale Eurosistemului şi, în subsidiar, Orientările 2012/641/EU ale BCE din 10 octombrie 2012 de modificare a Orientărilor BCE/2012/18 privind măsuri suplimentare temporare referitoare la operaţiunile de finanţare în Eurosistem şi de conservare a disponibilității garanțiilor (ECB/2012/23)1 au efecte juridice, pot face obiectul unei acţiuni. Potrivit unei jurisprudenţe constante referitoare la articolul 19 TUE, caracterul obligatoriu al unui act se determină în raport cu scopul său.
Deciziile atacate îi privesc direct şi individual pe recurenţi, chiar dacă nu li se adresează în mod direct.
Ordonanţa din 10 decembrie 2013 este viciată de o eroare de drept deoarece Tribunalul şi-a însuşit argumentul BCE potrivit căruia deciziile nu au niciun efect asupra situaţiei juridice a cetăţenilor. În acelaşi timp, Tribunalul a ignorat faptul că deciziile au de fapt consecinţe extinse asupra pieţei operaţiunilor monetare şi în special asupra emisiunilor de titluri de stat ceea ce BCE ar fi urmărit de altfel.
Ordonanţa din 10 decembrie 2013 este viciată de o eroare de drept deoarece Tribunalul a condiţionat dreptul recurenţilor de a exercita o acţiune de o intervenţie efectivă a BCE, respectiv, de tranzacţii ulterioare concrete, de care în speţă recurenţii nu ar fi avut cunoştinţă, indiferent de imposibilitatea practică a unei eventuale anulări a achiziţionării de titluri.
Ordonanţa din 10 decembrie 2013 este viciată de o eroare de drept deoarece Tribunalul a privat recurenţii de dreptul la o protecţie jurisdicţională efectivă garantat de articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene şi de articolul 6 din Convenţia pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale semnată la Roma la 4 noiembrie 1950. În special, posibilitatea la care face referire Tribunalul privind controlul incident, întemeiat pe articolul 277 TFUE, nu are în niciun caz acelaşi efect juridic precum o acţiune întemeiată pe articolul 263 al patrulea paragraf TFUE.
____________
1 JO L 284, p. 14.