62023CC0416
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
JEANA RICHARDA DE LA TOURA
od 5. rujna 2024. (
1
)
Predmet C‑416/23
Österreichische Datenschutzbehörde
uz sudjelovanje
F R,
Bundesministerin für Justiz
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgerichtshof (Visoki upravni sud, Austrija))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka – Uredba (EU) 2016/679 – Članak 57. stavak 4. – Zadaće nadzornog tijela – Zahtjev – Pojam – Pretjerani zahtjevi – Pojam – Članak 77. stavak 1. – Pravo na podnošenje pritužbi – Naplata razumne naknade na temelju administrativnih troškova ili odbijanje tijela da postupi po zahtjevu – Kriteriji na kojima se temelji odabir nadzornog tijela”
I. Uvod
1.
Člankom 57. stavkom 4. Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (
2
) (u daljnjem tekstu: OUZP) omogućuje se nadzornim tijelima kojima su podneseni očito neutemeljeni ili pretjerani zahtjevi, osobito zbog učestalog ponavljanja, da zahtijevaju naplatu razumne naknade na temelju administrativnih troškova ili da odbiju postupiti po tim zahtjevima.
2.
Logika koja podupire taj postupovni instrument temelji se na ideji prema kojoj, iako ispitanici svakako moraju moći lako zatražiti od nadzornih tijela da se poštuju prava koja ispitanici imaju na temelju OUZP‑a, ta tijela pak moraju moći na poseban način postupati s pretjeranim zahtjevima kako bi zajamčila svoje pravilno funkcioniranje te zaštitila svoju sposobnost da u potpunosti obavljaju svoje zadaće.
3.
Treba još definirati što znači pretjeranost u ovom predmetu. To je glavni problem koji se javlja u zahtjevu za prethodnu odluku u ovom predmetu.
4.
Taj je zahtjev upućen u okviru spora između Österreichische Datenschutzbehördea (Tijelo za zaštitu podataka, Austrija, u daljnjem tekstu: DSB) i osobe F R u pogledu toga da je to tijelo na temelju članka 57. stavka 4. OUZP‑a odbilo postupiti po pritužbi koju je osoba F R podnijela na temelju članka 77. stavka 1. te uredbe.
II. Činjenice u glavnom postupku i prethodna pitanja
5.
Osoba F R podnijela je 17. veljače 2020. DSB‑u pritužbu na temelju članka 77. stavka 1. OUZP‑a zbog povrede njezina prava na pristup na temelju članka 15. te uredbe, uz obrazloženje da voditelj obrade nije odgovorio na njezin zahtjev za pristup u roku od jednog mjeseca.
6.
DSB je na temelju članka 57. stavka 4. navedene uredbe u odluci od 22. travnja 2020. odbio postupiti po toj pritužbi te ju je kvalificirao kao pretjeranu. U tom je pogledu osobito istaknuo da mu je zainteresirana osoba u razdoblju od otprilike 20 mjeseci uputila 77 pritužbi u kojima se kritiziralo to da različiti voditelji obrade nisu u roku od jednog mjeseca odgovorili na njezine zahtjeve za pristup ili brisanje (
3
). Usto, osoba F R redovito je telefonski kontaktirala to tijelo kako bi iznijela dodatne činjenice te se savjetovala u pogledu podnošenja eventualnih drugih pritužbi.
7.
Osoba F R protiv te je odluke podnijela žalbu Bundesverwaltungsgerichtu (Savezni upravni sud, Austrija). Presudom od 22. prosinca 2022. taj je sud prihvatio tu žalbu te je pritom poništio navedenu odluku. U biti je odlučio da pretjeranost u smislu članka 57. stavka 4. OUZP‑a ne podrazumijeva samo učestalo ponavljanje zahtjeva, nego ti zahtjevi trebaju biti i očito uznemiravajuće i zlouporabne prirode. Naime, prema mišljenju navedenog suda, obrazloženje koje je iznio DSB kako bi odbio rješavati pritužbu osobe F R nije pokazalo da je ona počinila zlouporabu. Osim toga, to tijelo nije moglo slobodno odabrati hoće li naložiti naplatu razumne naknade za „pretjeran” zahtjev ili odbiti ispitati takav zahtjev. Navedeno tijelo treba opravdati taj odabir, što se nije dogodilo u ovom slučaju.
8.
Protiv te je presude DSB podnio reviziju Verwaltungsgerichtshofu (Visoki upravni sud, Austrija), koji je sud koji je uputio zahtjev u ovom predmetu i koji želi saznati, kao prvo, može li se pojam „pritužba” iz članka 77. stavka 1. OUZP‑a izjednačiti s pojmom „zahtjev(i)” u smislu članka 57. stavka 4. te uredbe.
9.
U tom pogledu taj sud ističe da posljedica niječnog odgovora na to pitanje može biti da nadzorno tijelo ne može na temelju te odredbe odbiti postupiti po pritužbama ili zahtijevati naplatu razumne naknade kako bi ih rješavao, i to neovisno o tome jesu li eventualno neutemeljeni ili pretjerani. Doista, prema mišljenju navedenog suda, najuvjerljiviji argumenti idu u korist uključivanja pritužbi navedenih u članku 77. stavku 1. OUZP‑a u područje primjene članka 57. stavka 4. te uredbe.
10.
Kao drugo, sud koji je uputio zahtjev dvoji u pogledu značenja koje treba pridati pojmu „pretjerani zahtjevi” u smislu potonje odredbe. Konkretno, taj sud navodi da, iako se učestalo ponavljanje zahtjeva navodi kao primjer pretjeranih zahtjeva, valja uzeti u obzir činjenicu da mogućnost nadzornog tijela da odbije postupiti po pritužbi dovodi do velike povrede zaštite na koju se ispitanici mogu pozvati u skladu s OUZP‑om. To bi stoga bilo protivno cilju te uredbe da se osigura visok stupanj zaštite osobnih podataka. Mogućnost odbijanja postupanja po pritužbi, koja predstavlja iznimku od obveze nadzornih tijela da rješavaju pritužbe koje su im podnesene, treba usko tumačiti.
11.
Prema tome, navedeni sud dvoji u pogledu toga da sama činjenica da se ispitanik koristi mogućnostima koje mu se pružaju OUZP‑om time što podnosi velik broj pritužbi u odnosu na druge osobe, osobito kad se te pritužbe odnose na različite voditelje obrade, može biti dovoljna da se zahtjevi kvalificiraju kao „pretjerani”, ako ne postoje druge okolnosti koje dokazuju postojanje namjere zlouporabe.
12.
Isto tako, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, sama okolnost da rješavanje određenih pritužbi za nadzorno tijelo predstavlja nadprosječno radno i vremensko opterećenje ne može opravdati naplatu naknade ili odbijanje postupanja u skladu s člankom 57. stavkom 4. OUZP‑a.
13.
Kao treće, taj sud nastoji doznati može li nadzorno tijelo u slučaju očito neutemeljenih i pretjeranih zahtjeva slobodno odabrati hoće li zahtijevati naplatu razumne naknade na temelju administrativnih troškova ili odbiti postupiti po tim zahtjevima.
14.
U tim je okolnostima Verwaltungsgerichtshof (Visoki upravni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li pojam ‚zahtjevi’ odnosno ‚zahtjev’ iz članka 57. stavka 4. [OUZP‑a] tumačiti na način da obuhvaća i ‚pritužbe’ na temelju članka 77. stavka 1. OUZP‑a?
2.
U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 57. stavak 4. OUZP‑a tumačiti na način da je za postojanje ‚pretjeranih zahtjeva’ već dovoljno da ispitanik u samo jednom određenom razdoblju podnese određeni broj zahtjeva (pritužbi na temelju članka 77. stavka 1. OUZP‑a) nadzornom tijelu, neovisno o tome je li riječ o različitim činjenicama i/ili o tome odnose li se zahtjevi (pritužbe) na različite voditelje obrade, ili je osim učestalog ponavljanja zahtjeva (pritužbi) potrebna i ispitanikova namjera zlouporabe?
3.
Treba li članak 57. stavak 4. OUZP‑a tumačiti na način da nadzorno tijelo može u slučaju postojanja ‚očito neutemeljenih’ ili ‚pretjeranih’ zahtjeva (pritužbi) slobodno odabrati hoće li naplatiti razumnu naknadu na temelju administrativnih troškova za njihovo rješavanje ili će unaprijed odbiti njihovo rješavanje? Ako je odgovor na to pitanje niječan, koje okolnosti i kriterije nadzorno tijelo treba uzeti u obzir i, osobito, je li nadzorno tijelo obvezno naplatiti razumnu naknadu, čemu se kao manje ograničavajućem sredstvu daje prednost, te tek u slučaju da se naplatom naknade ne mogu izbjeći očito neutemeljeni ili pretjerani zahtjevi (pritužbe) ima pravo odbiti njihovo rješavanje?”
15.
Pisana očitovanja podnijeli su osoba F R, DSB, Bundesministerin für Justiz (savezna ministrica pravosuđa), austrijska i češka vlada te Europska komisija.
III. Analiza
A.
Prvo prethodno pitanje
16.
Sud koji je uputio zahtjev prvim pitanjem u biti pita Sud obuhvaća li pojam „zahtjev(i)” iz članka 57. stavka 4. OUZP‑a „pritužbe” iz članka 57. stavka 1. točke (f) i članka 77. stavka 1. te uredbe (
4
).
17.
Naime, time što je DSB odbio u skladu s člankom 57. stavkom 4. OUZP‑a postupiti po pritužbi koju je podnijela osoba F R zbog navodne povrede njezina prava na pristup na temelju članka 15. te uredbe, to je tijelo donijelo odluku koja se temelji na pretpostavci prema kojoj pritužbe ispitanikâ iznesene na temelju članka 77. stavka 1. navedene uredbe treba izjednačiti sa „zahtjevima” u smislu članka 57. stavka 4. te uredbe.
18.
Sud koji je uputio zahtjev smatra da je potrebno provjeriti kod Suda je li ta pretpostavka točna s obzirom na to da, ako to nije slučaj, nadzorno tijelo ne smije odbiti postupiti po pritužbama ili zahtijevati naplatu razumne naknade za njihovo rješavanje u skladu s člankom 57. stavkom 4. OUZP‑a.
19.
Najprije valja podsjetiti na to da, s jedne strane, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, pojmovi iz odredbe prava Unije koja ne sadržava nikakvo izričito upućivanje na pravo država članica radi utvrđivanja svojeg smisla i dosega u pravilu trebaju u cijeloj Uniji imati autonomno i ujednačeno tumačenje (
5
). S druge strane, pri tumačenju odredbe prava Unije u obzir treba uzeti ne samo njezin tekst u skladu s njegovim uobičajenim značenjem u svakodnevnom jeziku nego i njezin kontekst te ciljeve propisa kojeg je dio (
6
).
20.
Na temelju doslovnog, kontekstualnog i teleološkog tumačenja članka 57. stavka 4. OUZP‑a smatram da pojam „zahtjev(i)” iz te odredbe obuhvaća „pritužbe” iz članka 57. stavka 1. točke (f) i članka 77. stavka 1. te uredbe.
21.
Kao prvo, kad je riječ o tekstu članka 57. stavka 4. OUZP‑a, u toj se odredbi navodi da „[a]ko su zahtjevi ispitanika očito neutemeljeni ili pretjerani, osobito zbog učestalog ponavljanja, nadzorno tijelo može naplatiti razumnu naknadu na temelju administrativnih troškova ili odbiti postupiti po zahtjevu. U tom je slučaju teret dokazivanja očite neutemeljenosti ili pretjeranosti zahtjeva na nadzornom tijelu.”
22.
Člankom 77. stavkom 1. OUZP‑a pak se određuje da „[n]e dovodeći u pitanje druga upravna ili sudska pravna sredstva, svaki ispitanik ima pravo podnijeti pritužbu nadzornom tijelu, osobito u državi članici u kojoj ima uobičajeno boravište, u kojoj je njegovo radno mjesto ili mjesto navodnog kršenja, ako ispitanik smatra da obrada osobnih podataka koja se odnosi na njega krši ovu Uredbu”.
23.
U nijednoj odredbi OUZP‑a ne definira se pojam „zahtjev(i)” u smislu članka 57. stavka 4. te uredbe. Ako se oslonim na uobičajeno značenje tog pojma u svakodnevnom jeziku, ono je prilično široko. Ono potencijalno obuhvaća sve što traži neka osoba ili tijelo. Tako se u rječniku Larousse pojam „demande” (zahtjev) definira kao „radnja kojom se obznanjuje da netko nešto želi ishoditi; traženje; pismeno kojim se izražava traženje”, pri čemu se među sinonimima navodi pojam „réclamation” (pritužba). Pritužbe podnesene na temelju članka 77. stavka 1. OUZP‑a stoga, prema mojem mišljenju, predstavljaju kategoriju „zahtjeva” u smislu članka 57. stavka 4. te uredbe.
24.
Kao drugo, tu tekstualnu analizu potvrđuje kontekst te odredbe. U tom pogledu, utvrđujem da se u članku 57. OUZP‑a opisuju zadaće nadzornih tijela i uvjeti njihova izvršavanja. Kad je riječ o tim zadaćama:
–
člankom 57. stavkom 1. točkom (a) te uredbe određuje se da svako to tijelo „prati i provodi primjenu [navedene u]redbe”;
–
člankom 57. stavkom 1. točkom (e) OUZP‑a predviđa se da svako navedeno tijelo „na zahtjev pruža informacije bilo kojem ispitaniku u vezi s ostvarivanjem njihovih prava iz ove uredbe, a prema potrebi, u tu svrhu surađuje s nadzornim tijelima u drugim državama članicama” (
7
);
–
člankom 57. stavkom 1. točkom (f) te uredbe određuje se da svako nadzorno tijelo „rješava pritužbe koje podnose ispitanik ili tijelo, organizacija ili udruženje u skladu s člankom 80. i istražuje u odgovarajućoj mjeri predmet pritužbe te podnositelja pritužbe u razumnom roku izvješćuje o napretku i ishodu istrage, posebno ako je potrebna daljnja istraga ili koordinacija s drugim nadzornim tijelom” (
8
).
25.
U skladu s člankom 57. stavkom 2. OUZP‑a „[s]vako nadzorno tijelo olakšava podnošenje pritužaba iz stavka 1. točke (f) mjerama poput obrasca za podnošenje pritužbe koji se može ispuniti i elektroničkim putem, ne isključujući ostala sredstva komunikacije” (
9
).
26.
Osim toga, člankom 57. stavkom 3. te uredbe uspostavlja se načelo prema kojem „[o]bavljanje zadaća svakog nadzornog tijela besplatno je za ispitanika i, ako je primjenjivo, službenika za zaštitu podataka”.
27.
Time što se člankom 57. stavkom 4. navedene uredbe predviđa mogućnost nadzornih tijela, kojima su podneseni zahtjevi koji su očito neutemeljeni ili pretjerani, da naplate razumnu naknadu na temelju administrativnih troškova ili da odbiju postupiti po zahtjevu, njime se predviđa iznimka od načela besplatnog obavljanja zadaća iz članka 57. stavka 3. te uredbe, kao i od obveze tih tijela da postupe po zahtjevima koji su im podneseni.
28.
Suprotno onomu što tvrdi osoba F R, prema mojem mišljenju, na temelju usporedbe tih različitih odredbi ne može se zaključiti da članak 57. stavak 4. OUZP‑a, s obzirom na to da se u njemu upotrebljava pojam „zahtjev(i)”, treba primijeniti samo na zahtjeve iz članka 57. stavka 1. točke (e) te uredbe. Drugim riječima, ne vjerujem da se iz utvrđenja prema kojem se pojam „zahtjev(i)” upotrebljava u toj odredbi može zaključiti da područje primjene članka 57. stavka 4. navedene uredbe treba ograničiti na zadaću nadzornih tijela koja se njime predviđa. Osim toga, utvrđenje prema kojem se članak 57. stavak 2. te uredbe odnosi na „pritužbe” ne znači da je riječ o jedinoj odredbi kojom se uređuju uvjeti podnošenja pritužbi nadzornim tijelima.
29.
Naime, ističem da se članak 57. stavak 3. OUZP‑a, kojim se uspostavlja načelo besplatnog obavljanja zadaća nadzornih tijela, primjenjuje na sve zadaće tih tijela, uključujući rješavanje pritužbi predviđeno člankom 57. stavkom 1. točkom (f) te uredbe. Prema logici i po analogiji, članak 57. stavak 4. navedene uredbe, u dijelu u kojem se njime predviđa iznimka od tog načela besplatnog obavljanja zadaća a da pritom ta iznimka nije ograničena na određene zadaće tih tijela, treba također primjenjivati na to rješavanje pritužbi.
30.
To vrijedi tim više jer rješavanje pritužbi, koje se predviđa člankom 57. stavkom 1. točkom (f) OUZP‑a, predstavlja ključnu zadaću nadzornih tijela (
10
). Načelom besplatnog obavljanja zadaća i obvezom olakšavanja podnošenja pritužbi, koji se predviđaju člankom 57. stavcima 2. i 3. te uredbe, nastoji se uostalom omogućiti svakom ispitaniku da zatraži od nadzornog tijela da poštuje prava koja ima na temelju navedene uredbe.
31.
Prema tome, kad bi se pojam „zahtjev(i)” iz članka 57. stavka 4. OUZP‑a tumačio na način da obuhvaća samo zahtjeve iz članka 57. stavka 1. točke (e) te uredbe, a ne pritužbe iz članka 57. stavka 1. točke (f) i članka 77. stavka 1. navedene uredbe, time bi se prvonavedenoj odredbi oduzeo velik dio njezina korisnog učinka.
32.
Osim toga, čini se da se pritužbe iz članka 57. stavka 1. točke (f) i članka 77. stavka 1. OUZP‑a mogu, ovisno o slučaju, kvalificirati kao „očito neutemeljene” prije nego zahtjevi podneseni na temelju članka 57. stavka 1. točke (e) te uredbe, kojima ispitanici traže od nadzornih tijela informacije o ostvarivanju prava koja im se dodjeljuju navedenom uredbom.
33.
Dodajem da je tumačenje prema kojem se članak 57. stavak 4. OUZP‑a odnosi i na rješavanje pritužbi podnesenih na temelju članka 77. stavka 1. te uredbe utvrdio Europski odbor za zaštitu podataka (EDPB), koji upućuje na prvonavedenu od tih odredbi u pogledu dopuštenosti pritužbi (
11
).
34.
Slijedom toga, iako je točno da, s obzirom na to da se člankom 57. stavkom 4. navedene uredbe predviđa iznimka od načela besplatnog obavljanja zadaća i obveze nadzornih tijela da postupe po zahtjevima koji su im podneseni, taj članak treba usko tumačiti (
12
), smatram da učinak toga ipak ne može biti da se isključi primjena te odredbe na pritužbe koje se podnose na temelju te uredbe.
35.
Kao treće, tumačenjem koje predlažem da Sud primjeni, prema mojem mišljenju, ostvaruju se ciljevi koji se nastoje postići OUZP‑om. U tom pogledu valja istaknuti da je svrha te uredbe, kao što je to navedeno u njezinim uvodnim izjavama 10. i 11., osigurati postojanu i visoku razinu zaštite pojedinaca u Uniji te ojačati i detaljno odrediti prava ispitanikâ (
13
).
36.
Kao što to naglašava sud koji je uputio zahtjev, točno je da se na prvi pogled može činiti da je tumačenje prema kojem su pritužbe uključene u područje primjene članka 57. stavka 4. OUZP‑a protivno tim ciljevima i obvezama koje imaju nadzorna tijela.
37.
Naime, kao što sam to prethodno naveo, na temelju članka 57. stavka 1. točke (f) OUZP‑a, svako nadzorno tijelo dužno je, na svojem području, rješavati pritužbe koje u skladu s člankom 77. stavkom 1. te uredbe može podnijeti svaka osoba kad smatra da obrada osobnih podataka koja se odnosi na nju predstavlja povredu navedene uredbe, te ispitati njezin predmet u mjeri u kojoj je to potrebno. Nadzorno tijelo mora postupati s tim pritužbama uz svu dužnu pažnju (
14
).
38.
Prema tome, postupak pritužbe zamišljen je kao mehanizam kojim se mogu učinkovito zaštititi prava i interesi ispitanika (
15
).
39.
Slijedom toga, posljedica uključenja pritužbi u područje primjene članka 57. stavka 4. OUZP‑a jest da se nadzornim tijelima daje mogućnost da ograniče svoju obvezu rješavanja tih pritužbi te se na rješavanje pritužbi primjenjuje načelo besplatnog obavljanja zadaća.
40.
Međutim, ako su nadzornom tijelu podneseni očito neutemeljeni ili pretjerani zahtjevi, mogućnošću da se zahtijeva naplata razumne naknade ili da se odbije postupiti po zahtjevu, prema mojem mišljenju, može se osigurati visoka razina zaštite osobnih podataka.
41.
Naime, ostvarivanje tog cilja zahtijeva da se zajamči pravilno funkcioniranje nadzornih tijela, tako da se spriječi njegovo ugrožavanje podnošenjem očito neutemeljenih ili pretjeranih pritužbi, u smislu članka 57. stavka 4. OUZP‑a. Stoga se tom odredom nadzornim tijelima pruža mogućnost da na poseban način rješavaju te pritužbe, time da se olakša opterećenje koje ta tijela mogu imati zbog tih pritužbi. Ta tijela tako mogu odlučiti da očito neutemeljene ili pretjerane pritužbe neće rješavati na uobičajen način koji, time što bez legitimnog razloga opterećuje resurse kojima raspolažu navedena tijela, može imati negativne učinke na trajanje i kvalitetu rješavanja zahtjeva koje su istodobno podnijeli drugi ispitanici te stoga na razinu zaštite koju im treba zajamčiti.
42.
Prema tome, s obzirom na važnost prava na podnošenje pritužbi kad je riječ o cilju jamčenja visoke razine zaštite osobnih podataka i ključnom mjestu koje rješavanje tih pritužbi ima među zadaćama nadzornih tijela, valja izbjeći očito neutemeljenu i pretjeranu upotrebu tog prava, koja u nedostatku mogućnosti korištenja postupovnim instrumentima predviđenima člankom 57. stavkom 4. OUZP‑a može spriječiti nadzorna tijela u obavljanju njihovih zadaća. Iz toga slijedi da tumačenje kojim se pritužbe isključuju iz područja primjene te odredbe može ugroziti pravilno funkcioniranje nadzornih tijela i, slijedom toga, cilj jamčenja visoke razine zaštite prava koja ispitanici imaju na temelju te uredbe.
43.
Osim toga, napominjem da primjenu navedene odredbe prate postupovna jamstva koja omogućuju strogo ograničavanje njezine provedbe od strane nadzornih tijela. Prema tome, nadzorna tijela imaju teret dokazivanja očite neutemeljenosti i pretjeranosti zahtjeva. Nadalje, u pogledu odluke tog tijela da zahtijeva naplatu razumne naknade ili odbija postupiti po zahtjevima može se podnijeti djelotvoran pravni lijek u skladu s člankom 78. stavkom 1. OUZP‑a. Isto tako, ako nadzorno tijelo ne riješi pritužbu i pritom ne donese odluku u tom pogledu, ispitanik ima pravo podnijeti djelotvoran pravni lijek u skladu s onim što se predviđa člankom 78. stavkom 2. te uredbe.
44.
Usto, svaki ispitanik ima pravo na temelju članka 79. stavka 1. OUZP‑a podnijeti djelotvoran sudski pravni lijek ako smatra da su mu zbog obrade njegovih osobnih podataka protivno toj uredbi prekršena njegova prava iz navedene uredbe.
45.
Kao što je to Sud odlučio u presudi 12. siječnja 2023., Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (
16
), članak 77. stavak 1., članak 78. stavak 1. i članak 79. stavak 1. OUZP‑a, u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da se njima omogućava istodobno i neovisno korištenje pravnih sredstava predviđenih, s jedne strane, tim člankom 77. stavkom 1. i tim člankom 78. stavkom 1., kao i, s druge strane, tim člankom 79. stavkom 1. (
17
).
46.
S obzirom na te elemente, predlažem Sudu da na prvo prethodno pitanje odgovori da pojam „zahtjev(i)” iz članka 57. stavka 4. OUZP‑a obuhvaća „pritužbe” iz članka 57. stavka 1. točke (f) i članka 77. stavka 1. te uredbe.
B.
Drugo prethodno pitanje
47.
Sud koji je uputio zahtjev drugim pitanjem u biti pita Sud mogu li se zahtjevi kvalificirati kao „pretjerani” u smislu članka 57. stavka 4. OUZP‑a samo zbog broja zahtjeva koji su podneseni u određenom razdoblju ili također treba dokazati namjeru zlouporabe osobe koja je podnijela takve zahtjeve nadzornom tijelu.
48.
Kako bih odgovorio na to pitanje, počet ću ispitivanjem teksta te odredbe, na temelju čega ću izvesti sljedeća utvrđenja.
49.
Kao prvo, s obzirom na to da pojam „pretjerani zahtjevi” nije definiran u OUZP‑u, valja uputiti na uobičajeno značenje tog pojma u svakodnevnom jeziku. Tako pridjev „excessif” (pretjeran) znači nešto što prekoračuje uobičajenu ili razumnu mjeru (rječnik Larousse), ili nešto što prekoračuje poželjnu ili dopuštenu mjeru (rječnik Le Robert). Pretjerati s nečim znači činiti nešto prekomjerno.
50.
Kao drugo, valja naglasiti da tekst članka 57. stavka 4. ipak nije bez značenja jer se, s obzirom na to da se u njemu navode „zahtjevi […] [koji su] pretjerani, osobito zbog učestalog ponavljanja”, ta odredba može shvatiti kao da se postojanje pretjeranih zahtjeva može utvrditi ako se oni ponavljaju.
51.
Kao treće i povezano s prethodno navedenim, s obzirom na to da prilog „osobito” upućuje na to da je ponavljanje zahtjeva samo jedan primjer pretjeranih zahtjeva, to znači da pretjerani zahtjevi obuhvaćaju slučajeve koji se razlikuju od broja zahtjeva.
52.
S obzirom na navedeno, ne čini mi se da je ovdje potrebno taksativno navesti sve slučajeve u kojima se zahtjevi mogu kvalificirati kao „pretjerani”. Umjesto toga, usredotočit ću svoju analizu na konkretno pitanje koje sud koji je uputio zahtjev postavlja Sudu, kojim se nastoje ishoditi pojašnjenja o dosegu koji valja pridati tom spominjanju ponavljanja zahtjeva kao jednog od primjera pretjeranih zahtjeva. To stoga uključuje da se utvrdi je li velik broj pritužbi sam po sebi dovoljan kako bi se zahtjevi kvalificirali kao „pretjerani” zbog toga što se ponavljaju.
53.
Naime, iz elemenata kojima raspolaže Sud proizlazi da je DSB upravo na temelju broja pritužbi koje je tijekom određenog razdoblja podnijela osoba F R odbio postupiti po pritužbi jer je smatrao da je taj broj previsok te je pritužbu kvalificirao kao „pretjeranu”. Ukratko, to je tijelo smatralo da je dostignut prihvatljiv kvantitativni prag pritužbi, tako da više ne treba postupati po pritužbama koje je podnijela osoba F R. Navedeno tijelo opravdalo je svoju odluku i bojaznošću da će osoba F R i u budućnosti podnositi velik broj pritužbi. Međutim, uopće nije dovodilo u pitanje osnovanost pritužbi koje je do tada podnijela osoba F R.
54.
Poput osobe F R, savezne ministrice pravosuđa, austrijske vlade i Komisije, smatram da broj zahtjeva koje podnese ispitanik nadzornom tijelu, iako je važan, nije sam po sebi, i protivno onome što se na prvi pogled može zaključiti iz teksta članka 57. stavka 4. OUZP‑a, dovoljan kriterij kako bi se zaključilo da postoje „pretjerani zahtjevi” u smislu te odredbe. To mišljenje temeljim na ispitivanju konteksta navedene odredbe i na ciljevima koji se nastoje postići tom uredbom.
55.
Kad je riječ o kontekstu članka 57. stavka 4. OUZP‑a, ističem da se u članku 12. te uredbe navode opće obveze voditelja obrade u pogledu transparentnosti informacija i komunikacija te modaliteti ostvarivanja prava ispitanika.
56.
Člankom 15. OUZP‑a, koji se nalazi u poglavlju III. odjeljku 2., koji se odnosi na informacije i pristup osobnim podacima, nadopunjuje se okvir transparentnosti te uredbe time što se ispitaniku daje pravo na pristup njegovim osobnim podacima i pravo na informacije o njihovoj obradi.
57.
Konkretno, člankom 15. stavkom 1. navedene uredbe predviđa se da ispitanik ima pravo dobiti od voditelja obrade potvrdu obrađuju li se osobni podaci koji se odnose na njega te ako se takvi osobni podaci obrađuju, pristup tim osobnim podacima i informacijama koje se odnose, među ostalim, na svrhu obrade i primatelje ili kategorije primatelja kojima su navedeni osobni podaci otkriveni ili će biti otkriveni.
58.
Tim se pravom na pristup mora omogućiti ispitaniku da se uvjeri u točnost osobnih podataka koji se na njega odnose i zakonitost njihove obrade (
18
).
59.
Kao što je to Sud pojasnio, pravo na pristup predviđeno člankom 15. OUZP‑a nužno je kako bi se ispitaniku omogućilo da prema potrebi ostvari svoje pravo na ispravak, brisanje („pravo na zaborav”) i pravo na ograničenje obrade, koja su mu priznata člancima 16. do 18. te uredbe, pravo na podnošenje prigovora protiv obrade osobnih podataka, predviđeno člankom 21. navedene uredbe te pravo na pravni lijek u slučaju pretrpljene štete predviđeno člancima 79. i 82. te uredbe (
19
).
60.
Prema tome, članak 15. OUZP‑a jedna je od odredbi kojima se jamči to pravo pristupa kao i transparentnost načina obrade osobnih podataka u pogledu ispitanika, a bez koje on ne bi mogao ocijeniti zakonitost obrade svojih podataka ni izvršavati ovlasti koje su, među ostalim, predviđene člancima 16. do 18., 21., 79. i 82. te uredbe (
20
).
61.
Sud je u tom smislu već naveo da se načelom osiguravanja prve kopije podataka bez naknade kao i nepostojanjem nužnosti navođenja posebnog razloga kojim se opravdava zahtjev za pristup nužno pridonosi tomu da se ispitaniku olakša ostvarivanje prava koja su mu dodijeljena OUZP‑om (
21
).
62.
Uzimajući u obzir važnost koja se tom uredbom daje pravu na pristup osobnim podacima koji se obrađuju, kako je zajamčeno člankom 15. stavkom 1. navedene uredbe, radi ostvarivanja ciljeva koji se njome nastoje postići, na ostvarivanje tog prava ne mogu se primijeniti prestrogi uvjeti.
63.
Prema mojem mišljenju, isto treba vrijediti kad je riječ o pravu ispitanika na podnošenje pritužbi na temelju članka 77. stavka 1. OUZP‑a.
64.
Naime, u skladu s onim što se predviđa člankom 12. stavkom 3. te uredbe, voditelj obrade ispitaniku na zahtjev pruža informacije o poduzetim radnjama iz članaka od 15. do 22. navedene uredbe bez nepotrebnog odgađanja i u svakom slučaju u roku od mjesec dana od zaprimanja zahtjeva. Ako voditelj obrade ne poštuje tu obvezu, osoba koja mu je podnijela zahtjev mora moći podnijeti pritužbu nadzornom tijelu kako bi ono, po potrebi, moglo narediti voditelju obrade, u skladu s onim što se predviđa člankom 58. stavkom 2. točkom (c) navedene uredbe, da poštuje zahtjeve ispitanika za ostvarivanje njegovih prava u skladu s OUZP‑om.
65.
Ako je osoba podnijela zahtjev za pristup ili brisanje nekoliko voditelja obrade, kao što se čini da je ovdje slučaj, broj pritužbi podnesenih nadzornom tijelu mora moći potencijalno biti jednak broju odluka o odbijanju zahtjeva koje je voditelj obrade uputio toj osobi. Kad bi se odlučilo drukčije i odredio prag iznad kojeg nadzorno tijelo može te pritužbe kvalificirati kao „pretjerane” samo zbog njihova broja, time bi se povrijedila prava zajamčena OUZP‑om koja sam prethodno naveo.
66.
Ističem uostalom da se, kao što se to navodi u uvodnoj izjavi 63. OUZP‑a, tom uredbom ispitanicima izričito dodjeljuje pravo pristupa prikupljenim osobnim podacima koji se na njega odnose te da ostvaruju to pravo lako i u razumnim intervalima. Prema mojem mišljenju, to znači da te osobe mogu u više navrata ostvarivati to pravo u odnosu na istog voditelja obrade a da se pritom ponavljanje zahtjeva samo po sebi ne može kvalificirati kao „pretjerano”. U slučaju da voditelj ili voditelji obrade u više navrata povrijede navedeno pravo, smatram da navedene osobe moraju moći podnijeti nadzornom tijelu više pritužbi koje se odnose na tog voditelja ili te voditelje obrade na temelju članka 77. stavka 1. OUZP‑a.
67.
Osim toga, napominjem da se odredba slična članku 57. stavku 4. te uredbe nalazi u članku 12. stavku 5. navedene uredbe, kojim se na sličan način pruža mogućnost, ovaj put voditelju obrade kad mu se podnesu očito neutemeljeni ili pretjerani zahtjevi, da naplati razumnu naknadu uzimajući u obzir administrativne troškove pružanja informacija ili obavijesti ili postupanje po zahtjevu, ili odbije postupiti po zahtjevu (
22
).
68.
Sud je u presudi od 26. listopada 2023., FT (Kopija medicinske dokumentacije) (
23
), naveo da se člankom 12. stavkom 5. OUZP‑a uspostavlja načelo prema kojem ostvarivanje prava ispitanika na pristup svojim podacima koji se obrađuju i povezanim informacijama ne podrazumijeva nikakve troškove za njega. Osim toga, tom se odredbom predviđaju dva razloga zbog kojih voditelj obrade može naplatiti razumnu naknadu uzimajući u obzir administrativne troškove ili odbiti postupiti po zahtjevu. Prema mišljenju Suda, ti se razlozi odnose na slučajeve zlouporabe prava (
24
). Sud je na temelju tog utvrđenja istaknuo da, prema tvrdnjama suda koji je uputio zahtjev, zahtjev ispitanika nije zlouporaban (
25
).
69.
Budući da su članak 12. stavak 5. i članak 57. stavak 4. OUZP‑a sastavljeni na sličan način i da se temelje na istoj logici, prema kojoj se izbjegava da, ovisno o slučaju, voditelj obrade ili nadzorno tijelo imaju neproporcionalno opterećenje koje može ugroziti njihovo pravilno funkcioniranje, smatram da te odredbe treba jednako tumačiti.
70.
Iz toga zaključujem da, kako bi se iskoristila mogućnost koja se pruža člankom 57. stavkom 4. te uredbe, nadzorno tijelo treba s obzirom na sve relevantne okolnosti u svakom pojedinačnom slučaju utvrditi postojanje zlouporabe koju je počinio ispitanik (
26
) jer broj pritužbi koje je ispitanik podnio sam po sebi nije dovoljan.
71.
S tog gledišta, članak 12. stavak 5. OUZP‑a i članak 57. stavak 4. te uredbe odražavaju ustaljenu sudsku praksu Suda prema kojoj u pravu Unije postoji opće načelo prava na temelju kojeg se osobe ne mogu prijevarno ili zlouporabno pozivati na odredbe prava Unije (
27
). U kontekstu potonje odredbe, postojanje zlouporabe može se utvrditi ako osoba podnosi pritužbe a da to pritom nije objektivno potrebno za zaštitu prava koja ima na temelju navedene uredbe.
72.
Članak 57. stavak 4. OUZP‑a tako predstavlja izraz načela proporcionalnosti: iako su nadzorna tijela u načelu dužna ispitati svaku pritužbu s potrebnom dužnom pažnjom, ne može im se nametnuti opterećenje koje prekoračuje ono što je nužno za zaštitu prava koja ispitanici imaju na temelju te uredbe. Stoga se tom odredbom tim tijelima omogućuje da uravnoteže interese podnositelja zahtjeva i interese dobre uprave.
73.
Kao što sam to prethodno naveo, dodajem da članak 57. stavak 4. OUZP‑a treba usko tumačiti, što znači da njegovu provedbu valja ograničiti na ono što je strogo nužno kako bi se izbjeglo ugrožavanje pravilnog funkcioniranja nadzornih tijela, što je cilj te odredbe. Međutim, čini mi se da takvo usko tumačenje isključuje da uzimanje u obzir samo broja pritužbi, iako je on važan, bude dovoljno kako bi se opravdalo da nadzorno tijelo provede navedenu odredbu.
74.
Naime, u skladu s člankom 8. stavkom 3. Povelje o temeljnim pravima, poštovanje pravila u području zaštite osobnih podataka podliježe nadzoru neovisnog tijela. U tom kontekstu, države članice dužne su na temelju članka 52. stavka 4. OUZP‑a osigurati da svako nadzorno tijelo ima ljudske, tehničke i financijske resurse, prostorije i infrastrukturu potrebne za djelotvorno obavljanje svojih zadaća i izvršavanje svojih ovlasti. Iz toga slijedi da te resurse treba prilagoditi načinu na koji ispitanici upotrebljavaju svoje pravo na podnošenje pritužbi nadzornim tijelima. Bilo bi paradoksalno da je zakonodavac Unije, kao što to proizlazi iz članka 57. stavka 2. te uredbe, želio olakšati podnošenje tih pritužbi, čime ih se potiče, ali istodobno omogućio tim tijelima da odbiju postupiti po navedenim pritužbama kad smatraju da je njihov broj prevelik.
75.
Prema tome, kako bi se utvrdilo postojanje pretjeranih zahtjeva zbog njihova ponavljanja, nije dovoljno da neki ispitanik nadzornom tijelu podnese znatno veći broj pritužbi od prosječnog broja pritužbi koje podnese svaki ispitanik, zbog čega za to tijelo nastaje veliko radno opterećenje, odnosno veće od prosječnog. Naime, države članice dužne su dati nadzornim tijelima sredstva prilagođena rješavanju svih pritužbi koje su im podnesene te po potrebi povećati ta sredstva u svrhu njihove prilagodbe načinu na koji ispitanici upotrebljavaju pravo na podnošenje pritužbe na temelju članka 77. stavka 1. OUZP‑a. Nadzorno tijelo stoga se u potporu tome što je odbilo postupiti po pritužbi u skladu s člankom 57. stavkom 4. te uredbe ne može osloniti na činjenicu da je ispitanik koji je podnio velik broj pritužbi uvelike opteretio resurse tog tijela, što negativno utječe na rješavanje drugih pritužbi koje su podnijele druge osobe.
76.
Nadalje, pritužbe na temelju članka 77. stavka 1. OUZP‑a imaju važnu ulogu u saznanjima koja nadzorna tijela mogu imati o povredama prava koja se štite tom uredbom (
28
). One su stoga ključne za pravilno obavljanje njihove zadaće osiguravanja pravilne primjene navedene uredbe. Te pritužbe stoga znatno pridonose jamčenju postojane i visoke razine zaštite ispitanika u Uniji te jačanju i detaljnom određivanju prava tih ispitanika.
77.
Slijedom toga, kad bi se nadzornim tijelima omogućilo da utvrde da su pritužbe pretjerane samo zbog njihova velikog broja, prema mojem mišljenju, time bi se moglo ugroziti postizanje tog cilja. Naime, kao što sam to prethodno naveo, velik broj pritužbi može biti izravna posljedica toga što voditelj ili voditelji obrade u velikom broju slučajeva ne odgovore na zahtjeve za pristup koje su podnijeli ispitanici kako bi zaštitili svoja prava ili odbiju te zahtjeve. Usto, teško je utvrditi kvantitativni prag iznad kojeg se pritužbe zbog njihova broja mogu kvalificirati kao „pretjerane”. U tom pogledu, kad bi se uzeo u obzir samo broj pritužbi, to bi moglo dovesti do proizvoljne povrede pravne zaštite na koju ispitanik ima pravo na temelju OUZP‑a. Prema mojem mišljenju, zbog toga na utvrđenje da postoje pretjerani zahtjevi treba primijeniti uvjet da se dokaže namjera zlouporabe ispitanika koji je podnio takve pritužbe.
78.
Iz prethodno navedenih elemenata proizlazi da se, ako je pravilo da nadzorna tijela rješavaju pritužbe koje su im podnesene s potrebnom dužnom pažnjom, prema mojem mišljenju, tim tijelima smije dopustiti da primijene članak 57. stavak 4. OUZP‑a samo u iznimnim slučajevima, a to vrijedi tim više jer uzimanje u obzir radnog opterećenja koje zahtijeva ostvarivanje prava na podnošenje pritužbi na temelju članka 77. stavka 1. te uredbe i interesa ispitanika u načelu nije relevantno za oblikovanje opsega tog prava (
29
). Odstupanja od te obveze nadzornih tijela da rješavaju pritužbe stoga treba tumačiti usko, na način da se provede odvagivanje između javnog interesa za rješavanje pritužbi i interesa za odbijanje njihova rješavanja (
30
).
79.
Na temelju okolnosti koje su svojstvene svakom pojedinačnom slučaju, nadzorno tijelo kojem je podnesen veliki broj pritužbi tako je dužno dokazati da taj broj nije opravdan željom ispitanika da ishodi zaštitu prava koja ima na temelju OUZP‑a, nego drugom svrhom koja nije povezana s tom zaštitom. Konkretno, to vrijedi ako te okolnosti otkrivaju da se velikim brojem pritužbi nastoji ugroziti pravilno funkcioniranje tog tijela opterećivanjem njegovih resursa bez legitimnog razloga.
80.
U tom pogledu, podnošenje više pritužbi može biti pokazatelj pretjeranih zahtjeva ispitanika ako te pritužbe nisu objektivno opravdane razmatranjima koja se odnose na zaštitu prava koja taj ispitanik ima na temelju OUZP‑a. To primjerice može biti slučaj kad se pritužbe odnose na istog voditelja obrade, imaju isti sadržaj, odnose se na iste obveze koje se propisuju tom uredbom i podnesene su u izrazito kratkim vremenskim razmacima a da pritom to nije opravdano nikakvom promjenom činjeničnih okolnosti, čime se dokazuje namjera ispitanika da ugrozi pravilno funkcioniranje nadzornog tijela, a ne da zatraži zaštitu prava koja mu se dodjeljuju navedenom uredbom. Drugi slučaj u kojem su zahtjevi pretjerani zato što se ponavljaju može se odnositi na situaciju u kojoj osoba podnosi tako velik broj pritužbi nadzornom tijelu, pri čemu se one odnose na više voditelja obrade s kojima nema nužno veze, da ta nerazmjerna upotreba prava na podnošenje pritužbe, povezano s drugim elementima kao što je sadržaj tih pritužbi, dokazuje njezinu namjeru da zaustavi funkcioniranje tog tijela time da ga preplavi zahtjevima.
81.
Na temelju tih pokazatelja, na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri je li DSB pravilno mogao utvrditi postojanje „pretjeranih zahtjeva” u smislu članka 57. stavka 4. OUZP‑a.
82.
U tom pogledu podsjećam na to da su pritužbe osobe F R, njih 77, podnesene slijedom zahtjeva za pristup ili brisanje koje je ta osoba podnijela različitim voditeljima obrade i na koje se većinom nije odgovorilo u roku od jednog mjeseca. Tom se utvrđenju dodaju i redovni telefonski kontakti osobe F R s DSB‑om u okviru kojih je htjela doznati mogu li se u pogledu određenih činjenica podnijeti pritužbe.
83.
Prema mišljenju DSB‑a, s obzirom na to da je zainteresirana osoba neprestano podnosila nove pritužbe, koje su, prema njegovim tvrdnjama, dosegnule znatan broj, ona je u svoju korist i neproporcionalno u odnosu na podnositelje zahtjeva koji su podnosili manje pritužbi, jednu i pol godinu iskorištavala ograničene resurse tog tijela u smislu osoblja. Nadalje, rastući broj pritužbi i telefonskih razgovora između osobe F R i DSB‑a upućuje na to da će se ona i u budućnosti vjerojatno često obraćati tom tijelu. Stoga 77 podnesenih pritužbi treba kvalificirati kao „pretjerane zahtjeve” u smislu članka 57. stavka 4. OUZP‑a.
84.
Dvojim u pogledu toga da je to obrazloženje dovoljno kako bi se opravdala takva kvalifikacija jer ono ne proizlazi iz postojanja zlouporabne radnje koju je počinila osoba F R, odnosno radnje kojom se ne nastoji ishoditi zaštita prava koja ima na temelju OUZP‑a, nego druga svrha kojom se narušava pravilno funkcioniranje nadzornog tijela. Isto tako, ne čini mi se da su relevantna predviđanja tog tijela u pogledu velikog broja pritužbi koje bi osoba F R mogla podnijeti u budućnosti, kao ni utvrđenje u pogledu njegovih ograničenih resursa u smislu osoblja.
85.
Iz prethodno navedenih elemenata proizlazi da članak 57. stavak 4. OUZP‑a treba, prema mojem mišljenju, tumačiti na način da se zahtjevi ne mogu kvalificirati kao „pretjerani”, u smislu te odredbe, samo zbog njihova broja tijekom određenog razdoblja, s obzirom na to da je nadzorno tijelo također dužno dokazati namjeru zlouporabe osobe koja je podnijela te zahtjeve.
C.
Treće prethodno pitanje
86.
Trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 57. stavak 4. OUZP‑a tumačiti na način da nadzorno tijelo, kojem su podneseni pretjerani zahtjevi, može slobodno odabrati hoće li naplatiti razumnu naknadu na temelju administrativnih troškova ili će odbiti postupati po tim zahtjevima. U slučaju niječnog odgovora, taj sud želi znati koje kriterije treba uzeti u obzir nadzorno tijelo i konkretno je li to tijelo dužno naplatiti razumnu naknadu, čemu se daje prednost pred odbijanjem postupanja po takvom zahtjevu.
87.
Na temelju ispitivanja teksta te odredbe utvrđujem da su mogućnosti koje uključuju, s jedne strane, plaćanje razumne naknade na temelju administrativnih troškova i, s druge strane, odbijanje postupanja po pretjeranim zahtjevima, navedene jedna iza druge te su odvojene veznikom „ili”, pri čemu nije moguće iz navedenog teksta izvesti zaključak u pogledu toga kojoj od tih mogućnosti treba dati prednost (
31
).
88.
Prema tome, čini mi se da taj tekst, s obzirom na to da hijerarhijski nema razlike između dvije mogućnosti kojima raspolaže nadzorno tijelo, ide u korist tumačenju prema kojem je to tijelo, nakon što utvrdi pretjeranost zahtjeva koji su mu podneseni, slobodno odabrati hoće li naplatiti razumnu naknadu ili odbiti postupiti po takvim zahtjevima.
89.
Međutim, s obzirom na kontekst članka 57. stavka 4. OUZP‑a i ciljeve koji se nastoje postići tom uredbom, nadzorno tijelo ne može odabrati između tih mogućnosti na temelju diskrecijske odluke i bez obrazloženja. Naime, s obzirom na važnost prava na podnošenje pritužbi kad je riječ o cilju jamčenja visoke razine zaštite osobnih podataka i ključnom mjestu koje rješavanje tih pritužbi ima među zadaćama nadzornih tijela, kao i obvezu tih tijela da rješavaju navedene pritužbe uz svu potrebnu dužnu pažnju, navedena tijela dužna su uzeti u obzir sve relevantne okolnosti te provjeriti prikladnost i proporcionalnost odabrane mogućnosti. Te elemente ocjene treba navesti u obrazloženju odluke nadzornog tijela kojem je podnesen zahtjev.
90.
U tom pogledu, ovisno o relevantnim okolnostima i kako bi se zaustavila zlouporaba koja može ugroziti pravilno funkcioniranje nadzornog tijela, ono može smatrati da je prikladno zahtijevati naplatu razumne naknade na temelju administrativnih troškova zbog prekomjernog radnog opterećenja nastalog zbog pretjeranih pritužbi. Naime, zbog odvraćajuće funkcije te mogućnosti to joj tijelo može dati prednost umjesto da unaprijed odbije rješavanje tih pritužbi.
91.
Dodajem da zbog načela proporcionalnosti i cilja osiguravanja visoke razine zaštite osobnih podataka nadzorna tijela također trebaju predvidjeti plaćanje razumne naknade na temelju administrativnih troškova prije odbijanja postupanja po pritužbama, s obzirom na to da je riječ o mjeri kojom se manje ugrožavaju prava koja ispitanici imaju na temelju OUZP‑a.
92.
Međutim, čini mi se da se članak 57. stavak 4. OUZP‑a ne može tumačiti na način da se njime u svakom slučaju obvezuje nadzorno tijelo da dâ prednost mogućnosti zahtijevanja naplate razumne naknade.
93.
Slijedom toga, smatram da članak 57. stavak 4. OUZP‑a treba tumačiti na način da nadzorno tijelo, kojem su podneseni pretjerani zahtjevi, može u obrazloženoj odluci odabrati hoće li zahtijevati naplatu razumne naknade na temelju administrativnih troškova ili će odbiti postupiti po tim zahtjevima, pri čemu uzima u obzir sve relevantne okolnosti te provjerava prikladnost i proporcionalnost odabrane mogućnosti a da pritom ne postoji odnos prioriteta između te dvije mogućnosti.
IV. Zaključak
94.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Verwaltungsgerichtshof (Visoki upravni sud, Austrija) odgovori na sljedeći način:
Članak 57. stavak 4. Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka)
treba tumačiti na način da:
–
pojam „zahtjev(i)” iz te odredbe obuhvaća „pritužbe” iz članka 57. stavka 1. točke (f) i članka 77. stavka 1. te uredbe;
–
zahtjeve se ne može kvalificirati kao „pretjerane” u smislu članka 57. stavka 4. navedene uredbe samo zbog njihova broja tijekom određenog razdoblja, s obzirom na to da je nadzorno tijelo također dužno dokazati namjeru zlouporabe osobe koja je podnijela te zahtjeve;
–
nadzorno tijelo, kojem su podneseni pretjerani zahtjevi, može u obrazloženoj odluci odabrati hoće li zahtijevati naplatu razumne naknade na temelju administrativnih troškova ili će odbiti postupiti po tim zahtjevima, pri čemu uzima u obzir sve relevantne okolnosti te provjerava prikladnost i proporcionalnost odabrane mogućnosti a da pritom ne postoji odnos prioriteta između te dvije mogućnosti.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
2
)	SL 2016., L 119, str. 1. te ispravci SL 2018., L 127, str. 2. i SL 2021., L 74, str. 35.
(
3
)	Prema informacijama sadržanima u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, četiri pritužbe odnosile su se na 2018., 53 pritužbe na 2019. i 20 pritužbi podnesene su tijekom prvog tromjesečja 2020. Osoba F R istaknula je pravo na brisanje u 46 slučajeva i pravo na pristup u 29 slučajeva.
(
4
)	Budući da članak 57. stavak 1. točka (f) OUZP‑a na neki način predstavlja odraz članka 77. stavka 1. te uredbe, čini mi se prikladnim dodati ga odredbama čije tumačenje traži sud koji je uputio zahtjev.
(
5
)	Vidjeti osobito presudu od 4. svibnja 2023., Österreichische Post (Nematerijalna šteta u vezi s obradom osobnih podataka) (C‑300/21, EU:C:2023:370, t. 29. i navedena sudska praksa).
(
6
)	Vidjeti osobito presude od 4. svibnja 2023., Österreichische Datenschutzbehörde i CRIF (C‑487/21, EU:C:2023:369, t. 19. i navedena sudska praksa); od 7. prosinca 2023., SCHUFA Holding (Otpis dugova) (C‑26/22 i C‑64/22, EU:C:2023:958, t. 48. i navedena sudska praksa) i od 30. travnja 2024., Trade Express‑L i DEVNJA CIMENT (C‑395/22 i C‑428/22, EU:C:2024:374, t. 65. i navedena sudska praksa).
(
7
)	Moje isticanje
(
8
)	Moje isticanje
(
9
)	Moje isticanje
(
10
)	Austrijska vlada navodi da rješavanje pritužbi kvantitativno predstavlja najveći dio radnog opterećenja nadzornih tijela.
(
11
)	Vidjeti Internal EDPB Document 6/2020 on preliminary steps to handle a complaint: admissibility and vetting of complaints, donesen 15. prosinca 2020., t. 15.
(
12
)	Vidjeti osobito u pogledu uskog tumačenja iznimki predviđenih odredbama OUZP‑a presudu od 16. siječnja 2024., Österreichische Datenschutzbehörde (C‑33/22, EU:C:2024:46, t. 37. i navedena sudska praksa).
(
13
)	Vidjeti presudu od 26. listopada 2023., FT (Kopija medicinske dokumentacije) (C‑307/22, EU:C:2023:811, t. 47.).
(
14
)	Vidjeti osobito presude od 6. listopada 2015., Schrems (C‑362/14, EU:C:2015:650, t. 63.) i od 7. prosinca 2023., SCHUFA Holding (Otpis dugova) (C‑26/22 i C‑64/22, EU:C:2023:958, t. 56. i navedena sudska praksa).
(
15
)	Vidjeti osobito presudu od 7. prosinca 2023., SCHUFA Holding (Otpis dugova) (C‑26/22 i C‑64/22, EU:C:2023:958, t. 58. i navedena sudska praksa).
(
16
)	C‑132/21, EU:C:2023:2
(
17
)	Vidjeti presudu od 12. siječnja 2023., Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (C‑132/21, EU:C:2023:2, t. 57.).
(
18
)	Vidjeti osobito presudu od 26. listopada 2023., FT (Kopija medicinske dokumentacije) (C‑307/22, EU:C:2023:811, t. 73. i navedena sudska praksa).
(
19
)	Vidjeti osobito presudu od 22. lipnja 2023., Pankki S (C‑579/21, EU:C:2023:501, t. 58. i navedena sudska praksa).
(
20
)	Vidjeti osobito presudu od 22. lipnja 2023., Pankki S (C‑579/21, EU:C:2023:501, t. 59. i navedena sudska praksa).
(
21
)	Vidjeti osobito presudu od 26. listopada 2023., FT (Kopija medicinske dokumentacije) (C‑307/22, EU:C:2023:811, t. 50.).
(
22
)	Vidjeti članak 12. stavak 5. OUZP‑a, EDPB, Smjernice 01/2022 o pravima ispitanika – Pravo na pristup, donesene 28. ožujka 2023., t. 175. do 195.
(
23
)	C‑307/22, EU:C:2023:811
(
24
)	Vidjeti presudu od 26. listopada 2023., FT (Kopija medicinske dokumentacije) (C‑307/22, EU:C:2023:811, t. 31.).
(
25
)	Vidjeti presudu od 26. listopada 2023., FT (Kopija medicinske dokumentacije) (C‑307/22, EU:C:2023:811, t. 32.).
(
26
)	Vidjeti u pogledu pojma „zlouporaba prava” mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Szpunara u predmetu McCarthy i dr. (C‑202/13, EU:C:2014:345, t. 108. do 114.), kao i, u pogledu zlouporabnog ostvarivanja prava dodijeljenih zakonodavstvom u području zaštite osobnih podataka, mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu Nowak (C‑434/16, EU:C:2017:582, t. 42. do 50.).
(
27
)	Vidjeti osobito presudu od 21. prosinca 2023., BMW Bank i dr. (C‑38/21, C‑47/21 i C‑232/21, EU:C:2023:1014, t. 281. i navedena sudska praksa).
(
28
)	Vidjeti Hijmans, H., „Article 57. Tasks”, u Kuner, C., Bygrave, L. A., Docksey, C. i Drechsler, L., The EU General Data Protection Regulation (GDPR): A Commentary, Oxford University Press USA, New York, 2020., str. 927. do 938., osobito str. 935.
(
29
)	Vidjeti po analogiji u području pristupa dokumentima presudu od 26. listopada 2011., Dufour/ESB (T‑436/09, EU:T:2011:634, t. 122.).
(
30
)	Vidjeti po analogiji u području javnog pristupa informacijama o okolišu presudu od 20. siječnja 2021., Land Baden‑Württemberg (Interna komunikacija) (C‑619/19, EU:C:2021:35, t. 33. i navedena sudska praksa).
(
31
)	Vidjeti po analogiji presudu od 12. siječnja 2023., Österreichische Post (Informacije koje se odnose na primatelje osobnih podataka) (C‑154/21, EU:C:2023:3, t. 31.).