62024CJ0366
PRESUDA SUDA (treće vijeće)
18. prosinca 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Unutarnje tržište – Slobodno pružanje usluga – Slobodno kretanje robe – Zaštita ili promicanje kulturne raznolikosti – Usluga dostave knjiga na kućnu adresu – Nacionalni propis koji predviđa najmanji iznos naknade za takvu uslugu – Direktiva 2006/123/EEZ – Primjenjivost – Odnos s člancima 34. i 56. UFEU‑a”
U predmetu C‑366/24,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Conseil d’État (Državno vijeće, Francuska), odlukom od 17. svibnja 2024., koju je Sud zaprimio 21. svibnja 2024., u postupku
Amazon EU Sàrl,
protiv
Ministre de la Culture,
Ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique,
SUD (treće vijeće),
u sastavu: C. Lycourgos, predsjednik vijeća, O. Spineanu‑Matei, S. Rodin, N. Piçarra i N. Fenger (izvjestitelj), suci,
nezavisni odvjetnik: M. Szpunar,
tajnik: I. Illéssy, administrator,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 3. travnja 2025.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Amazon EU Sàrl, A. Komninos, dikigoros, L. Nouari, M. Petite, M. Pezzetta, M. Rivollier, K. Schallenberg, A. Tombiński i Y. Utzschneider, odvjetnici,
–
za francusku vladu, B. Dourthe, B. Fodda i M. Guiresse, u svojstvu agenata,
–
za belgijsku vladu, C. Jacob i L. Van den Broeck, u svojstvu agenata,
–
za španjolsku vladu, A. Torró Molés, u svojstvu agenta,
–
za nizozemsku vladu, M. K. Bulterman i J. M. Hoogveld, u svojstvu agenata,
–
za finsku vladu, H. Leppo i M. Pere, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, L. Malferrari, M. Mataija, B. Stromsky i J. Szczodrowski, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 3. srpnja 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članaka 34. i 56. UFEU‑a, kao i članka 20. Direktive 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu (SL 2006., L 376, str. 36.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 47., str. 160.).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Amazon EU Sàrl i ministrea de la Culture (ministrica kulture, Francuska) te ministrea de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique (ministar gospodarstva, financija te industrijskog i digitalnog suvereniteta, Francuska) u vezi sa zakonitošću nacionalnih odredbi kojima se određuju najniži iznosi naknada koje trgovci na malo moraju naplatiti za uslugu dostave knjiga koje nisu preuzete iz knjižare.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2000/31/EZ
3
Članak 1. Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine (Direktiva o elektroničkoj trgovini) (SL 2000., L 178, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 39., str. 58.), naslovljen „Cilj i područje primjene”, određuje u svojem stavku 6.:
„Ova Direktiva ne utječe na mjere koje se na razini Zajednice ili na nacionalnoj razini poduzimaju uz uvažavanje prava Zajednice s ciljem promicanja kulturne i jezične raznolikosti i osiguranja obrane pluralizma.”
4
Člankom 2. te direktive predviđa se:
„Za potrebe ove Direktive, sljedeći pojmovi imaju sljedeća značenja:
[…]
(h)
‚područje koordinacije’: zahtjevi utvrđeni u pravnim sustavima država članica koji se primjenjuju na davatelje usluga informacijskog društva ili usluge informacijskog društva, bez obzira na to jesu li opće naravi ili izričito njima namijenjeni.
[…]
ii.)
Područje koordinacije se ne odnosi na zahtjeve kao što su:
–
zahtjevi koji se primjenjuju na robe kao takve,
–
zahtjevi koji se primjenjuju na isporuku robe,
–
zahtjevi koji se primjenjuju na usluge koje se ne pružaju elektroničkim putem.”
Direktiva 2006/123
5
Uvodne izjave 11. i 40. Direktive 2006/123 propisuju:
„(11)
Ova Direktiva ne dovodi u pitanje mjere poduzete od država članica, u skladu sa zakonima Zajednice, s obzirom na zaštitu ili promicanje kulturne i jezične raznolikosti te na pluralizam medija, uključujući njihovo financiranje. […]
[…]
(40)
Pojam ‚prevladavajući razlozi od društvenog interesa’, koji se spominju u određenim odredbama ove Direktive […] obuhvaća najmanje sljedeće razloge: javni red, javnu sigurnost i javno zdravlje […] ciljeve kulturne politike, uključujući zaštitu slobode izražavanja različitih stajališta, a posebno socijalnih, kulturnih, vjerskih i filozofskih vrijednosti u društvu; potrebu osiguranja visokog stupnja obrazovanosti, očuvanje pluralizma medija i promicanje nacionalnog jezika; očuvanje nacionalne povijesne i umjetničke baštine […]”
6
Članak 1. te direktive, naslovljen „Predmet”, u stavcima 1. do 6. propisuje:
„1.   Ovom Direktivom određuju se opće odredbe kojima se pružateljima usluga olakšava ostvarivanje slobode poslovnog nastana te slobodno kretanje usluga uz istodobno održavanje visokog stupnja kvalitete tih usluga.
2.   Ova se Direktiva ne odnosi na liberalizaciju usluga od općeg gospodarskog interesa, rezerviranih za javna ili privatna tijela, niti na privatizaciju javnih tijela koja pružaju usluge.
3.   Ova se Direktiva ne bavi ukidanjem monopola u području pružanja usluga niti potporama koje dodjeljuju države članice, a koje su obuhvaćene propisima Zajednice o tržišnom natjecanju.
Ova Direktiva ne utječe na slobodu država članica da u skladu s pravom Zajednice same definiraju usluge koje smatraju uslugama od općeg gospodarskog interesa, načine na koje se one organiziraju i financiraju, sukladno propisima o državnoj potpori, te specifične obveze kojima podliježu.
4.   Ova Direktiva ne utječe na mjere koje se u skladu s pravom Zajednice poduzimaju na razini Zajednice ili na nacionalnoj razini radi zaštite ili promicanja kulturne ili jezične raznolikosti te pluralizma medija.
5.   Ova Direktiva ne utječe na propise iz kaznenog prava država članica. Države članice, međutim, ne smiju ograničiti slobodu pružanja usluga primjenom odredbi kaznenog zakona koje izričito uređuju ili utječu na pristup ili izvođenje uslužne djelatnosti izbjegavajući propise predviđene u ovoj Direktivi.
6.   Ova Direktiva ne utječe na radno pravo […] koje države članice primjenjuju u skladu s nacionalnim zakonodavstvom koje je usklađeno s pravom [Unije]. Isto tako, ova Direktiva ne utječe na zakone država članica o socijalnoj sigurnosti.”
7
Članak 2. navedene direktive, naslovljen „Područje primjene”, predviđa:
„1.   Ova se Direktiva primjenjuje na usluge koje dostavljaju pružatelji s poslovnim nastanom u državi članici.
2.   Ova se Direktiva ne primjenjuje na sljedeće djelatnosti:
[…]
(d)
usluge na području prijevoza, uključujući lučke službe, koje ulaze u područje primjene glave V. [UEZ‑a];
[…]”
8
Članak 4. te direktive, naslovljen „Definicije”, određuje:
„U smislu ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
1.
‚usluga’ je svaka samostalna gospodarska djelatnost koja se obično obavlja za naknadu, kako je spomenuto u članku 50. Ugovora;
[…]”
9
Poglavlje IV. iste direktive, naslovljeno „Slobodno kretanje usluga”, sadržava članak 16. stavak 1. točku (b) koji predviđa:
„1.   Države članice poštuju pravo pružatelja usluga da djeluju u državi članici u kojoj nemaju poslovni nastan.
Država članica u kojoj se pruža usluga osigurava slobodni pristup i slobodno izvođenje uslužne djelatnosti na svojem državnom području.
Države članice ne smiju uvjetovati pristup ili izvođenje uslužne djelatnosti na svojem državnom području ispunjavanjem nekog zahtjeva koji ne poštuje sljedeća načela:
[…]
(b)
nužnosti: zahtjevi moraju biti opravdani razlozima javnog reda, javne sigurnosti, javnog zdravlja ili zaštite okoliša”
Francusko pravo
Zakon od 10. kolovoza 1981.
10
Članak 1. četvrti stavak loia no 81‑766, relative au prix du livre, du 10 août 1981 (Zakon br. 81 – 766 o cijenama knjiga od 10. kolovoza 1981.) (JORF od 11. kolovoza 1981., str. 2198.), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: Zakon od 10. kolovoza 1981.), glasi:
„Trgovci na malo moraju primjenjivati stvarnu maloprodajnu cijenu od 95 % do 100 % cijene koju je odredio izdavač ili uvoznik. Ako je knjiga poslana kupcu i nije preuzeta u knjižari na malo, prodajnu cijenu određuje izdavač ili uvoznik. Uslugu dostave knjiga trgovac na malo ni u kojem slučaju ne može, bilo izravno ili neizravno, ponuditi besplatno, osim ako se knjiga preuzima u knjižari na malo. Uslugu treba naplatiti u skladu s najnižim iznosom naknade koji su ministri kulture i gospodarstva utvrdili u odluci na prijedlog Autoritéa de régulation des communications électroniques, des postes et de la distribution de la presse (Regulatorno tijelo za elektroničke komunikacije, poštanske usluge i distribuciju tiska). U toj se odluci uzimaju u obzir cijene koje su pružatelji poštanskih usluga predložili na tržištu maloprodaje knjiga i zahtjev da se na državnom području zadrži gusta mreža trgovaca na malo.”
Odluka od 4. travnja 2023.
11
Člankom 1. arrêtéa relatif au montant minimal de tarification du service de livraison du livre, du 4 avril 2023 (Odluka o najnižim iznosima naknada za uslugu dostave knjige od 4. travnja 2023.) (JORF od 7. travnja 2023., tekst br. 22, u daljnjem tekstu: Odluka od 4. travnja 2023.) predviđa se:
„Najniža naknada za uslugu dostave knjiga iz četvrtog stavka članka 1. Zakona od 10. kolovoza 1981. utvrđuje se u iznosu od:
–
3 [eura] uključujući sve poreze za svaku narudžbu jedne knjige ili više njih čija kupovna vrijednost novih knjiga iznosi manje od 35 [eura] uključujući sve poreze;
–
najmanje 0,01 euro uključujući sve poreze za svaku narudžbu jedne nove knjige ili više njih čija kupovna vrijednost novih knjiga iznosi 35 eura ili više uključujući sve poreze.
Tako utvrđena najniža naknada primjenjuje se na uslugu dostave narudžbe neovisno o broju paketa od kojih se ta narudžba sastoji.
Uslugu dostave plaća kupac istodobno s plaćanjem narudžbe.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
12
Amazon EU Sàrl (u daljnjem tekstu: Amazon), društvo osnovano u skladu s luksemburškim pravom, podnijelo je Conseilu d’État (Državno vijeće, Francuska) tužbu za poništenje Odluke od 4. travnja 2023.
13
U prilog svojoj tužbi društvo Amazon EU ističe da se velik dio knjiga koje se prodaju u Francuskoj isporučuje iz skladišta koja se nalaze u drugoj državi članici i ističe da se time što se Odlukom od 4. travnja 2023. trgovcima na malo nameću najniži iznose naknada za uslugu dostave knjiga koje nisu preuzete iz knjižare prije svega povređuju Direktiva 2000/31 i, podredno, Direktiva 2006/123, kao i slobodno kretanje robe.
14
Kad je riječ o povredi Direktive 2000/31, društvo Amazon EU tvrdi da se člankom 1. četvrtim stavkom Zakona od 10. kolovoza 1981., koji se primjenjuje tom odlukom, povređuje ta direktiva jer se njime ograničava slobodno pružanje usluga informacijskog društva iz neke druge države članice u uvjetima suprotnima onima utvrđenima u članku 3. stavku 4. navedene direktive. Ministrica kulture osporava tu argumentaciju.
15
Što se tiče povrede Direktive 2006/123, društvo Amazon EU ističe da taj članak 1. četvrti stavak Zakona od 10. kolovoza 1981. povređuje ciljeve te direktive jer slobodno obavljanje uslužne djelatnosti uvjetuje zahtjevom koji nije u skladu s uvjetima utvrđenima u članku 16. stavku 1. navedene direktive.
16
Nasuprot tomu, Ministrica kulture najprije tvrdi da, s obzirom na to da je taj nacionalni propis donesen radi očuvanja uredničke i, slijedom toga, kulturne raznolikosti, on nije obuhvaćen područjem primjene Direktive 2006/123 na temelju njezina članka 1. stavka 4. Podredno, ta ministrica ističe da je kulturna raznolikost razlog kojim se može opravdati uvođenje navedenog propisa.
17
Kao prvo, sud koji je uputio zahtjev smatra da se člankom 1. četvrtim stavkom Zakona od 10. kolovoza 1981. uređuje isključivo usluga dostave knjiga, tako da se njime uvodi zahtjev koji, s obzirom na članak 2. točku (h) podtočku ii. Direktive 2000/31, kako ga je Sud protumačio u presudi od 2. prosinca 2010., Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725), nije obuhvaćen područjem primjene te direktive.
18
Kao drugo, sud koji je uputio zahtjev pita se treba li članak 1. stavak 4. Direktive 2006/123 tumačiti na način da se iz njezina područja primjene isključuje nacionalna mjera kojom se uređuje obavljanje uslužne djelatnosti na državnom području države članice o kojoj je riječ s ciljem zaštite ili promicanja kulturne raznolikosti, ili taj članak 1. stavak 4., u vezi s člankom 16. stavkom 1. točkom (b) te direktive, treba tumačiti na način da se očuvanjem ili promicanjem kulturne raznolikosti može opravdati odstupanje od zabrane da se na pružatelje usluga sa sjedištem u drugoj državi članici primijeni zahtjev uveden takvim nacionalnim propisom?
19
Sud koji je uputio zahtjev također se pita isključuje li ispitivanje nacionalnog propisa o kojem je riječ u glavnom postupku s obzirom na Direktivu 2006/123 njegovo ispitivanje s obzirom na primarno pravo.
20
U slučaju da potonje ispitivanje treba provesti, sud koji je uputio zahtjev želi znati, kao treće, treba li za nacionalnu mjeru kojom se utvrđuje najniži iznos naknade za dostavu neke robe na kućnu adresu smatrati da se odnosi na način prodaje te robe te je, slijedom toga, treba ocijeniti s obzirom na slobodno kretanje robe zajamčeno člankom 34. UFEU‑a ili s obzirom na slobodno pružanja usluga zajamčenu člankom 56. UFEU‑a, uzimajući u obzir, među ostalim, štetu nanesenu djelatnosti prodaje te robe na internetu ili različitu prirodu usluge dostave u odnosu na uslugu prodaje robe.
21
U tim je okolnostima Conseil d’État (Državno vijeće) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li odredbe članka 1. stavka 4. Direktive [2006/123] tumačiti na način da se njima iz područja primjene te direktive isključuje nacionalna mjera kojom se uređuje obavljanje uslužne djelatnosti na državnom području države članice s ciljem zaštite ili promicanja kulturne raznolikosti, ili ih pak treba, u vezi s odredbama članka 16. stavka 1. točke (b) te direktive, tumačiti na način da se očuvanjem ili promicanjem kulturne raznolikosti može opravdati odstupanje od zabrane da se na pružatelje usluga sa sjedištem u drugoj državi članici primijeni zahtjev uveden takvim nacionalnim propisom?
2.
Sprečava li ocjena usklađenosti takvog nacionalnog propisa s ciljevima koji se nastoje postići Direktivom [2006/123] to da se ispita njegova usklađenost s primarnim pravom Unije […]?
3.
Pod pretpostavkom da je potrebno ocijeniti usklađenost nacionalne mjere donesene s ciljem zaštite ili promicanja kulturne raznolikosti sa slobodama zajamčenima člancima 34. i 56. UFEU‑a, treba li smatrati da se nacionalna mjera kojom se utvrđuje najniži iznos naknade za dostavu robe na kućnu adresu odnosi na način prodaje te robe i treba li je, slijedom toga, ocjenjivati samo s obzirom na slobodno kretanje robe ili taj propis valja ocjenjivati samo s obzirom na slobodu pružanja usluga, osobito imajući u vidu štetu nanesenu djelatnosti prodaje te robe na internetu ili različitu prirodu usluge dostave u odnosu na uslugu prodaje robe?”
Zahtjev za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka
22
Nakon objave mišljenja nezavisnog odvjetnika, društvo Amazon EU je aktom podnesenim tajništvu Suda 1. kolovoza 2025. zatražilo da se u skladu s člankom 83. Poslovnika Suda odredi ponovno otvaranje usmenog dijela postupka.
23
U prilog svojem zahtjevu društvo Amazon EU smatra da se mišljenje nezavisnog odvjetnika odnosi na argumente koji se odnose na Direktivu 2000/31 i Direktivu 2006/123 o kojima stranke nisu dovoljno raspravile. Što se tiče Direktive 2000/31, društvo Amazon EU kritizira navedene zaključke, s jedne strane, u dijelu u kojem se u njima ne definiraju činjenični elementi na kojima se temelje i, s druge strane, jer presuda od 2. prosinca 2010., Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725) nije dovoljno analizirana. Što se tiče Direktive 2006/123, Amazon EU u više pogleda osporava tumačenje koje je nezavisni odvjetnik dao u svojem mišljenju.
24
Sud na temelju članka 83. Poslovnika može u svakom trenutku, nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, odrediti ponovno otvaranje usmenog dijela postupka, osobito ako smatra da stvar nije dovoljno razjašnjena ili ako stranka po zatvaranju tog dijela postupka iznese novu činjenicu koja je takve prirode da ima odlučujući utjecaj na odluku Suda ili pak ako je u predmetu potrebno odlučiti na temelju argumenta o kojem se nije raspravljalo među strankama ili zainteresiranim osobama iz članka 23. Statuta Suda Europske unije.
25
Na temelju članka 252. drugog stavka UFEU‑a, nezavisni odvjetnik, djelujući posve nepristrano i neovisno, javno iznosi obrazložena mišljenja u predmetima u kojima se u skladu sa Statutom Suda Europske unije zahtijeva njegovo sudjelovanje. Sud nije vezan ni mišljenjem ni obrazloženjem nezavisnog odvjetnika (presude od 11. studenoga 2010., Hogan Lovells International, C‑229/09, EU:C:2010:673, t. 26. i od 4. rujna 2025., Nissan Iberia, C‑21/24, EU:C:2025:659, t. 30.).
26
Statut Suda Europske unije i Poslovnik ne predviđaju mogućnost da stranke ili zainteresirane osobe iz članka 23. tog Statuta podnesu očitovanja na mišljenje nezavisnog odvjetnika. Neslaganje neke od stranaka ili takve zainteresirane osobe s mišljenjem nezavisnog odvjetnika, bez obzira na pitanja koja je ondje razmatrao, ne može stoga samo za sebe biti opravdan razlog za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka (vidjeti u tom smislu rješenje od 4. veljače 2000., Emesa Sugar, C‑17/98, EU:C:2000:69, t. 17. i 18. i presudu od 4. rujna 2025., Nissan Iberia, C‑21/24, EU:C:2025:659, t. 31.).
27
U ovom slučaju, suprotno onomu što tvrdi društvo Amazon EU, to je društvo, kao i zainteresirane osobe koje su sudjelovale u ovom postupku, moglo iznijeti, kako u pisanom tako i u usmenom dijelu postupka, pravne elemente koji se odnose na Direktivu 2000/31 i Direktivu 2006/123 koje je smatralo relevantnima kako bi se Sudu omogućilo da odgovori na pitanja koja je postavio sud koji je uputio zahtjev. Nijedan od elemenata na koje se društvo Amazon EU pozvalo u prilog svojem zahtjevu za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka stoga ne može opravdati to ponovno otvaranje, u skladu s člankom 83. Poslovnika.
28
U takvim okolnostima, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, Sud smatra da ne treba odrediti ponovno otvaranje usmenog dijela postupka.
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
29
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 1. stavak 4. Direktive 2006/123 tumačiti na način da iz područja primjene te direktive isključuje mjeru koju je donijela država članica kojom se u cilju zaštite ili promicanja kulturne raznolikosti određuju najniži iznosi naknade za dostavu na državnom području te države članice knjiga koje kupac nije preuzeo u knjižari.
30
Članak 2. Direktive 2006/123, naslovljen „Područje primjene”, u stavku 1. predviđa da se ta direktiva primjenjuje na usluge koje dostavljaju pružatelji s poslovnim nastanom u državi članici. Pojam „usluga” obuhvaća, u skladu s člankom 4. točkom 1. navedene direktive, svaku samostalnu gospodarsku djelatnost koja se obično obavlja za naknadu, kako je spomenuto u članku 50. UEZ‑a, koji je postao članak 57. UFEU‑a.
31
Sud je pojasnio da, u svrhu primjene Direktive 2006/123, djelatnost maloprodaje proizvoda predstavlja „uslugu” (presuda od 30. siječnja 2018., X i Visser, C‑360/15 i C‑31/16, EU:C:2018:44, t. 97.).
32
U ovom slučaju nacionalna mjera o kojoj je riječ u glavnom postupku odnosi se na djelatnost maloprodaje knjiga, tako da je Direktiva 2006/123 u načelu primjenjiva na glavni postupak. Glavna svrha usluge iz te nacionalne mjere nije premještanje te robe, tako da, suprotno onomu što tvrdi francuska vlada, takva usluga ne predstavlja uslugu na području prijevoza koja nije obuhvaćena područjem primjene Direktive 2006/123, na temelju njezina članka 2. stavka 2. točke (d) (vidjeti u tom smislu presudu od 19. siječnja 2023., CNAE i dr., C‑292/21, EU:C:2023:32, t. 34. i 35.).
33
Članak 1. te direktive, naslovljen „Predmet”, u stavku 4. predviđa da ona „ne utječe” na mjere koje se u skladu s pravom Unije poduzimaju na razini Unije ili na nacionalnoj razini radi zaštite ili promicanja kulturne ili jezične raznolikosti te pluralizma medija.
34
Kako bi se utvrdilo ograničava li se tom odredbom područje primjene Direktive 2006/123, valja utvrditi doseg izraza „ne utječe” u smislu navedene odredbe, u skladu s njegovim uobičajenim smislom u svakodnevnom jeziku, uzimajući u obzir kontekst u kojem se taj izraz koristi i ciljeve koji se nastoje postići tom direktivom. Nastanak članka 1. stavka 4. navedene direktive može se također pokazati važnim za njezino tumačenje (vidjeti u tom smislu presudu od 7. rujna 2022., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Narav prava na boravak na temelju članka 20. UFEU‑a), C‑624/20, EU:C:2022:639, t. 28.).
35
Izraz „ne utječe” u svojem uobičajenom smislu upućuje na to da je zakonodavac Unije namjeravao isključiti mogućnost da Direktiva 2006/123 utječe na mjere koje države članice poduzimaju radi zaštite ili promicanja kulturne i jezične raznolikosti i osiguranja obrane pluralizma. Uvodna izjava 11. te direktive, u kojoj se navodi da ona „ne utječe” na takve mjere, podupire to tumačenje.
36
Usto, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 57. svojeg mišljenja, iako je točno da se u verziji na francuskom jeziku čini da članak 1. stavci 3., 4. i 6. Direktive 2006/123 razlikuju slučajeve u kojima se ta direktiva ne primjenjuje na određena područja i slučajeve u kojima navedena direktiva ne ugrožava određene mjere poduzete na nacionalnoj razini, valja utvrditi da se takvo nijansiranje ne pojavljuje u drugim jezičnim verzijama tog članka 1., kao što su to verzije na danskom, njemačkom, grčkom, engleskom, talijanskom, poljskom i rumunjskom jeziku. Međutim, svi službeni jezici Europske unije vjerodostojni su jezici akata na kojima su oni sastavljeni, tako da svim jezičnim verzijama akta Unije načelno treba priznati jednaku vrijednost (presuda od 25. lipnja 2020., A i dr. (Vjetroelektrane u Aalteru i Neveleu), C‑24/19, EU:C:2020:503, t. 39.).
37
Također valja istaknuti, kad je riječ o kontekstu u kojem se nalazi stavak 4. članka 1. Direktive 2006/123, da je Sud već presudio da stavci 2., 3. i 6. tog članka 1. sadržavaju odredbe kojima se ograničava njezino područje primjene (vidjeti u tom pogledu presude od 13. studenoga 2018., Čepelnik, C‑33/17, EU:C:2018:896, t. 36. i od 10. srpnja 2025., INTERZERO i dr., C‑254/23, EU:C:2025:569, t. 90. i 91.).
38
Slijedom toga, suprotno onomu što tvrde društvo Amazon EU, nizozemska vlada i Europska komisija, iz same okolnosti da se taj stavak 4. nalazi u članku 1. navedene direktive, koji je naslovljen „Predmet”, a ne u njezinu članku 2., naslovljenom „Područje primjene”, ne može se zaključiti da se ne odnosi na primjenjivost te direktive.
39
Usto, valja primijetiti da je u presudi od 7. rujna 2022., Cilevičs i dr. (C‑391/20, EU:C:2022:638), kad je riječ o nacionalnom propisu kojim se visokoškolskim ustanovama nalaže da nastavu pruženu uz naknadu izvode isključivo na službenom jeziku dotične države članice, Sud ispitao predmet u kojem je donesena ta presuda samo u odnosu na slobodu poslovnog nastana, iz članka 49. UFEU‑a, iako pružanje obrazovanja uz naknadu predstavlja „gospodarsku djelatnost” u smislu članka 4. točke 1. Direktive 2006/123 (presuda od 6. listopada 2020., Komisija/Mađarska (Visoko obrazovanje), C‑66/18, EU:C:2020:792, t. 195.).
40
Iz presude od 7. rujna 2022., Cilevičs i dr. (C‑391/20, EU:C:2022:638) implicitno proizlazi da je Sud smatrao da takav propis može biti obuhvaćen člankom 1. stavkom 4. te direktive i, slijedom toga, biti isključen iz područja primjene navedene direktive, pri čemu ispitivanje njegove usklađenosti s pravom Unije treba provesti samo u odnosu na primarno pravo.
41
Što se tiče namjere zakonodavca Unije, iz izvješća Europskog parlamenta o Prijedlogu direktive Europskog parlamenta i Vijeća o uslugama na unutarnjem tržištu [A6-0409/2005] proizlazi da je cilj uvođenja sadašnje uvodne izjave 11. Direktive 2006/123, koja se odnosi na sadašnji članak 1. stavak 4. te direktive, bio „detaljno odrediti područje primjene [navedene direktive]”.
42
Iz svih tih razmatranja proizlazi da je, kako bi se zajamčio cilj zaštite ili promicanja kulturne ili jezične raznolikosti, zakonodavac Unije smatrao prikladnim da mjere kojima se ostvaruje taj cilj ne budu obuhvaćene Direktivom 2006/123, pri čemu ipak valja pojasniti da, u skladu sa samim njezinim člankom 1. stavkom 4., taj izbor ne oslobađa obveze provjere jesu li te mjere u skladu s pravom Unije, osobito s člancima 34. i 56. UFEU‑a, na koje se odnosi treće pitanje koje je postavio sud koji je uputio zahtjev.
43
Osim toga, s obzirom na očitovanja koja su podnijeli društvo Amazon EU i Komisija u pogledu primjenjivosti Direktive 2000/31, valja dodati da članak 1. stavak 6. te direktive ima isti pravni doseg kao i članak 1. stavak 4. Direktive 2006/123, koji je u biti sastavljen na istovjetan način. Stoga, a da pritom nije potrebno ispitati je li nacionalna mjera o kojoj je riječ u glavnom postupku obuhvaćena člankom 2. točkom (h) podtočkom ii. drugom alinejom Direktive 2000/31 ili je dio „područja koordinacije” utvrđenog tom direktivom, dovoljno je istaknuti da se potonja u svakom slučaju ne primjenjuje na nacionalnu mjeru kojom se nastoji očuvati kulturna ili jezična raznolikost, kao što je to istaknuto u prethodnoj točki kad je riječ o Direktivi 2006/123.
44
Slijedom toga, ako se nacionalna mjera o kojoj je riječ u glavnom postupku može smatrati mjerom čiji je cilj očuvanje kulturne raznolikosti, kao što to smatra sud koji je uputio zahtjev, usklađenost te mjere s pravom Unije ne može se ispitati ni s obzirom na bilo koju od tih dviju direktiva.
45
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 1. stavak 4. Direktive 2006/123 treba tumačiti na način da iz područja primjene te direktive isključuje mjeru koju je donijela država članica kojom se u cilju zaštite ili promicanja kulturne raznolikosti određuju najniži iznosi naknade za dostavu na državnom području te države knjiga koje kupac nije preuzeo u knjižari.
Drugo pitanje
46
S obzirom na odgovor na prvo pitanje, nije potrebno odgovoriti na drugo pitanje.
Treće pitanje
47
Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članke 34. i 56. UFEU‑a tumačiti na način da mjeru koju je donijela država članica i kojom se utvrđuje najniži iznos naknade za dostavu na državnom području te države članice knjiga koje kupac nije preuzeo u knjižari treba ispitati samo s obzirom na slobodno kretanje robe zajamčeno člankom 34. UFEU‑a ili je treba ispitati samo s obzirom na slobodu pružanja usluga zajamčenu člankom 56. UFEU‑a i, u prvom od tih slučajeva, treba li smatrati da se odnosi na „način prodaje” u smislu presude od 24. studenoga 1993., Keck i Mithouard (C‑267/91 i C‑268/91, EU:C:1993:905).
48
Kao prvo, kako bi se utvrdilo koja se temeljna sloboda primjenjuje u glavnom postupku, valja uzeti u obzir predmet nacionalne mjere o kojoj je riječ u glavnom postupku (vidjeti u tom smislu presude od 14. listopada 2004., Omega, C‑36/02, EU:C:2004:614, t. 24. i 25. i od 19. prosinca 2024., Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft, C‑295/23, EU:C:2024:1037, t. 50.).
49
Naime, kad nacionalna mjera utječe na slobodu pružanja usluga i na slobodno kretanje robe, valja je u načelu razmatrati samo s obzirom na samo jednu od tih dviju temeljnih sloboda ako se ispostavi da je, u okolnostima konkretnog slučaja, jedna od njih u potpunosti sekundarna u odnosu na drugu i da ih je moguće povezati (vidjeti u tom smislu presude od 24. ožujka 1994., Schindler, C‑275/92, EU:C:1994:119, t. 22. i od 11. veljače 2021., Katoen Natie Bulk Terminals i General Services Antwerp, C‑407/19 i C‑471/19, EU:C:2021:107, t. 84.).
50
U ovom slučaju nacionalna mjera o kojoj je riječ u glavnom postupku, time što određuje najniži iznos naknade za dostavu knjiga koje kupac nije preuzeo u knjižari, a koje knjižare moraju naplatiti kupcima, ne uređuje ni ugovore sklopljene između tih trgovaca na malo i pružatelja usluga dostave ni cijene ili uvjete koje ti pružatelji moraju poštovati.
51
Nasuprot tomu, kao što je to nezavisni odvjetnik u biti istaknuo u točkama 76. i 77. svojeg mišljenja, ta mjera u konačnici utječe na ukupnu cijenu koju kupac plaća kako bi posjedovao knjigu. Naime, ta se ukupna cijena povećava primjenom navedene mjere kada knjiga nije preuzeta u knjižari, iako trgovci na malo imaju samo vrlo ograničenu marginu prosudbe za utvrđivanje cijene te knjige kao takve.
52
Posljedično, s obzirom na to da se nacionalna mjera o kojoj je riječ u glavnom postupku osobito odnosi na knjižare jer utječe na ukupnu prodajnu cijenu knjige, to jest robe, treba je ispitati isključivo s obzirom na slobodu kretanja robe.
53
Kao drugo, budući da sud koji je uputio zahtjev želi utvrditi odnosi li se nacionalna mjera o kojoj je riječ u glavnom postupku na „način prodaje” u smislu presude od 24. studenoga 1993., Keck i Mithouard (C‑267/91 i C‑268/91, EU:C:1993:905), valja podsjetiti na to da je slobodno kretanje robe temeljno načelo UFEU‑a koje svoj izričaj nalazi u zabrani iz članka 34. UFEU‑a količinskih ograničenja uvoza među državama članicama kao i svih mjera s istovrsnim učinkom (presuda od 18. lipnja 2019., Austrija/Njemačka, C‑591/17, EU:C:2019:504, t. 119.).
54
U skladu s ustaljenom sudskom praksom, zabrana mjera s istovrsnim učinkom kao količinska ograničenja uvoza, propisana člankom 34. UFEU‑a, odnosi se na svaku mjeru država članica koja može izravno ili neizravno, stvarno ili potencijalno, ograničiti trgovinu unutar Unije (vidjeti u tom smislu presude od 11. srpnja 1974., Dassonville, 8/74, EU:C:1974:82 t. 5. i od 10. srpnja 2025., Purefun Group, C‑365/24, EU:C:2025:558, t. 40.).
55
Iz točaka 16. i 17. presude od 24. studenoga 1993., Keck i Mithouard (C‑267/91 i C‑268/91, EU:C:1993:905) proizlazi da trgovinu između država članica ne može izravno ili neizravno, stvarno ili potencijalno ometati primjena nacionalnih odredbi koje ograničavaju ili zabranjuju određene „načine prodaje” proizvoda podrijetlom iz drugih država članica, pod uvjetom da se one primjenjuju na sve relevantne gospodarske subjekte koji obavljaju djelatnost na nacionalnom području i da na isti način utječu, pravno ili činjenično, na stavljanje na tržište nacionalnih proizvoda i proizvoda iz drugih država članica. Zapravo, ako su ti uvjeti ispunjeni, primjena takvih pravila na prodaju proizvoda iz neke druge države članice koji ispunjavaju zahtjeve što ih je odredila ta država nije takve naravi da bi im onemogućila pristup tržištu ili da bi taj pristup ometala išta više nego što ometa pristup domaćim proizvodima.
56
Osim toga, iz sudske prakse proizlazi da mjera koju je donijela država članica, iako nema za cilj ili posljedicu nepovoljnije postupanje s proizvodima iz drugih država članica, također ulazi u pojam „mjera s istovrsnim učinkom kao količinska ograničenja” u smislu članka 34. UFEU‑a ako sprečava pristup tih proizvoda tržištu države članice (vidjeti u tom smislu presudu od 10. veljače 2009., Komisija/Italija, C‑110/05, EU:C:2009:66, t. 37.).
57
Iz te sudske prakse proizlazi, s jedne strane, da pojam „način prodaje” obuhvaća samo nacionalne odredbe koje se odnose na načine na koje se proizvodi mogu prodavati, pri čemu pravila o načinima dostave robe nisu obuhvaćena tim pojmom (vidjeti po analogiji presudu od 18. lipnja 2019., Austrija/Njemačka, C‑591/17, EU:C:2019:504, t. 128. i 129.).
58
S druge strane, iako se primjenjuje na sve knjižare, nametanje nacionalnom mjerom najniže naknade za uslugu dostave knjiga koje nisu preuzete u knjižari osobito utječe na prodaju na daljinu jer podrazumijeva povećanje ukupne cijene knjige koju kupac plaća izvan tih trgovina kako bi je posjedovao. Stoga takvo nametanje predviđeno propisima jedne države članice može više utjecati na gospodarske subjekte iz drugih država članica, koji su u manjoj mogućnosti isporučiti knjige naručene na daljinu u navedenim trgovinama, nego na gospodarske subjekte iz prve države članice. Takvo nametanje tako može dodatno spriječiti pristup knjigama iz drugih država članica tržištu i stoga predstavlja mjeru s istovrsnim učinkom kao količinsko ograničenje u smislu članka 34. UFEU‑a (vidjeti po analogiji presudu od 19. listopada 2016., Deutsche Parkinson Vereinigung, C‑148/15, EU:C:2016:776, t. 23.).
59
Stoga valja smatrati da se pojam „način prodaje” u smislu presude od 24. studenoga 1993., Keck i Mithouard (C‑267/91 i C‑268/91, EU:C:1993:905) ne odnosi na nacionalnu mjeru poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku.
60
S obzirom na prethodno navedeno, na treće pitanje valja odgovoriti tako da članke 34. i 56. UFEU‑a treba tumačiti na način da mjeru koju je donijela država članica i kojom se utvrđuje najniži iznos naknade za dostavu na državnom području te države članice knjiga koje kupac nije preuzeo u knjižari treba ispitati samo s obzirom na slobodno kretanje robe zajamčeno člankom 34. UFEU‑a i ne treba smatrati da se odnosi na „način prodaje” u smislu presude od 24. studenoga 1993., Keck i Mithouard (C‑267/91 i C‑268/91, EU:C:1993:905).
Troškovi
61
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (treće vijeće) odlučuje:
1.
Članak 1. stavak 4. Direktive 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu
treba tumačiti na način da:
iz područja primjene te direktive isključuje mjeru koju je donijela država članica kojom se u cilju zaštite ili promicanja kulturne raznolikosti određuju najniži iznosi naknade za dostavu na državnom području te države knjiga koje kupac nije preuzeo u knjižari.
2.
Članke 34. i 56. UFEU‑a treba tumačiti na način da mjeru koju je donijela država članica i kojom se utvrđuje najniži iznos naknade za dostavu na državnom području te države članice knjiga koje kupac nije preuzeo u knjižari treba ispitati samo s obzirom na slobodno kretanje robe zajamčeno člankom 34. UFEU‑a i ne treba smatrati da se odnosi na „način prodaje” u smislu presude od 24. studenoga 1993., Keck i Mithouard (C‑267/91 i C‑268/91, EU:C:1993:905).
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski