62024CJ0245_RES
Predmet C-245/24
„Lukoil Bulgarija” EOODi„Lukoil Neftohim Burgas” AD
protiv
Komisija za zaštita na konkurencijata
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Administrativen sad Sofija-oblast)
Presuda Suda (treće vijeće) od 18. prosinca 2025.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Tržišno natjecanje – Članak 102. UFEU-a – Zlouporaba vladajućeg položaja – Tržište skladištenja goriva za motorna vozila – Zlouporaba – Odbijanje pristupa ključnoj infrastrukturi trećim poduzetnicima – Infrastruktura koja je financirana javnim sredstvima – Privatizacija te infrastrukture”
Prethodna pitanja – Dopuštenost – Potreba donošenja odluke u prethodnom postupku i relevantnost postavljenih pitanja – Ocjena nacionalnog suda – Pretpostavka relevantnosti postavljenih pitanja
(čl. 267. UFEU-a)
(t. 21.-25.)
Vladajući položaj – Zlouporaba – Odbijanje poduzetnika u vladajućem položaju da dopusti drugom poduzetniku pristup proizvodu ili usluzi koji su potrebni za njegovu djelatnost – Odbijanje pristupa infrastrukturi za transport i skladištenje naftnih derivata – Odbijanje u odnosu na treće poduzetnike od strane dvaju društava koja su dio istog poduzetnika u vladajućem položaju – Odbijanje koje obuhvaća više povreda u smislu nacionalnog prava – Zlouporaba vladajućeg položaja – Ocjena u pogledu sveukupnog postupanja koje se stavlja na teret poduzetniku u vladajućem položaju – Obveza nacionalnog tijela za tržišno natjecanje da ispita zlouporabu vladajućeg položaja u odnosu na svaku povredu u smislu nacionalnog prava – Nepostojanje
(čl. 102. UFEU-a)
(t. 30.-42. i t. 1. izreke)
Vladajući položaj – Zlouporaba – Odbijanje poduzetnika u vladajućem položaju da dopusti drugom poduzetniku pristup proizvodu ili usluzi koji su potrebni za njegovu djelatnost – Odbijanje pristupa infrastrukturi za transport i skladištenje naftnih derivata – Infrastruktura koju su razvila tijela javne vlasti prije nego što ju je stekao poduzetnik u vladajućem položaju ili prije nego što su mu dana isključiva prava u koncesiju – Ocjena zlouporabne prirode odbijanja pristupa toj infrastrukturi – Ocjena prema kriterijima utvrđenima u odnosu na odbijanje pristupa infrastrukturi koju je razvio poduzetnik u vladajućem položaju za potrebe vlastite djelatnosti – Uvjeti – Potpuna samostalnost u odlučivanju poduzetnika u vladajućem položaju u pogledu pristupa infrastrukturi o kojoj je riječ – Poduzetnik u vladajućem položaju koji je stekao infrastrukturu ili isključiva prava na toj infrastrukturi po cijeni i uvjetima koji proizlaze iz natjecateljskog postupka
(čl. 102. UFEU-a)
(t. 44.-57. i t. 2. izreke)
Kratak prikaz
Odlučujući o zahtjevu za prethodnu odluku, Sud se izjasnio o uvjetima primjene članka 102. UFEU-a na odbijanje pristupa, od strane poduzetnika u vladajućem položaju, ključnoj infrastrukturi kojom raspolaže nakon privatizacije bivšeg državnog monopola.
Na temelju ugovora o privatizaciji sklopljenog 1999., gospodarska grupa Lukoil, kojoj pripadaju poduzetnici „Lukoil Bulgarija” EOOD (u daljnjem tekstu: društvo Lukoil Bulgarija) i „Lukoil Neftohim Burgas” AD (u daljnjem tekstu: društvo Lukoil Burgas), postala je vlasnik infrastrukture za transport i skladištenje naftnih derivata kojom je prethodno upravljalo bugarsko državno poduzeće. Ta se infrastruktura sastoji od triju naftovoda, sedam naftnih skladišta i terminala.
Nakon te privatizacije društvo Lukoil Burgas, glavni proizvođač naftnih derivata u Bugarskoj, upravlja rafinerijom u Burgasu i ima koncesiju za upravljanje lučkim terminalom Rosenec. Društvo Lukoil Bulgarija, koje se bavi distribucijom naftnih derivata, raspolaže skladištima na cijelom bugarskom državnom području, trošarinskim skladištima i nacionalnom mrežom benzinskih postaja.
Nakon što je utvrđeno da se tijekom ožujka 2020. maloprodajna cijena goriva u Bugarskoj snizila u manjoj mjeri nego li cijena nafte na svjetskim tržištima, od Komisije za zaštita na konkurencijata (Komisija za zaštitu tržišnog natjecanja, Bugarska) (u daljnjem tekstu: bugarsko tijelo za tržišno natjecanje) zatraženo je da istraži postojanje povreda prava tržišnog natjecanja u pogledu određivanja maloprodajnih cijena goriva.
Po okončanju te istrage, to je tijelo utvrdilo da su, između 2016. i 2021., društva Lukoil Bulgarija i Lukoil Burgas počinila više oblika zlouporabe vladajućeg položaja sa zajedničkim protutržišnim ciljem, time što su drugim proizvođačima ili uvoznicima goriva uskratili pristup infrastrukturi za transport i skladištenje kojom su upravljali. Ona su im, konkretno, uskratila pristup trošarinskim skladištima, morskim skladištima i naftovodima kojima raspolažu (u daljnjem tekstu: sporna postupanja).
Bugarsko tijelo za tržišno natjecanje smatralo je da neka od tih postupanja treba kvalificirati kao „neopravdano odbijanje isporuke robe ili usluge” u smislu bugarskog Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, dok druga treba kvalificirati kao „ograničavanje proizvodnje, trgovine i tehničkog razvoja na štetu potrošača” u smislu tog zakona. Međutim, uključivanje tih postupanja u zajedničku strategiju grupe Lukoil navelo je to tijelo na to da ih smatra jedinstvenom povredom kako članka 102. UFEU-a tako i odredbi Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja. Kao sankciju izrekla je novčane kazne društvima Lukoil Bulgarija i Lukoil Burgas.
Budući da su društva Lukoil Bulgarija i Lukoil Burgas osporila tu odluku pred Administrativen sadom Sofija-oblast (Upravni sud regije Sofija, Bugarska), taj je sud odlučio uputiti Sudu nekoliko prethodnih pitanja o ispitivanju spornih postupanja s obzirom na članak 102. UFEU-a.
Ocjena Suda
Podsjećajući na to da se, prema mišljenju bugarskog tijela nadležnog za tržišno natjecanje, određena sporna postupanja razmatraju kao odbijanje pristupa postrojenjima koji su dio iste ključne infrastrukture, dok druga predstavljaju ograničenja trgovine, sud koji je uputio zahtjev postavio je pitanje, kao prvo, zahtijeva li kvalifikacija spornih postupanja kao zlouporabe vladajućeg položaja u smislu članka 102. UFEU-a da bugarsko tijelo za tržišno natjecanje dokaže da su uvjeti predviđeni tom odredbom ispunjeni kako u pogledu postupanja koja se kvalificiraju kao ograničenja trgovine tako i u pogledu onih koji se kvalificiraju kao odbijanje pristupa predmetnim postrojenjima.
U tom je pogledu Sud utvrdio da se glavni postupak odnosi na jednostrano postupanje dvaju društava koja pripadaju istom poduzetniku, a koja su pojedinačno sankcionirana zato što su, u biti, odbila odobriti pristup većem broju postrojenja pod njihovom kontrolom, koja zajedno na relevantnom tržištu čine ključnu infrastrukturu. Prema tome, društvima Lukoil Bulgarija i Lukoil Burgas stavlja se na teret da su, s obzirom na članak 102. UFEU-a, ostvarila istu vrstu zlouporabnog postupanja, a ne postupanja različite vrste.
Sud je podsjetio na to da, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, pravo tržišnog natjecanja Unije, u mjeri u kojoj se odnosi na djelatnosti poduzetnika, utvrđuje kao odlučujući kriterij postojanje jedinstvenog ponašanja na tržištu, pri čemu formalna razdvojenost između različitih društava koja proizlazi iz njihove odvojene pravne osobnosti ne može isključiti takvo jedinstvo za potrebe primjene pravila tržišnog natjecanja.
S obzirom na ta razmatranja, Sud je sudu koji je uputio zahtjev odgovorio da, kako bi tijelo nadležno za tržišno natjecanje moglo smatrati da postupanja dvaju društava koja su dio istog poduzetnika u vladajućem položaju – pri čemu se ta postupanja, prema mišljenju tog tijela, sastoje od odbijanja pristupa postrojenjima koja se nalaze pod njihovom kontrolom i čine dio iste ključne infrastrukture koju kontrolira taj poduzetnik, i od ograničavanja trgovine u tom pogledu – predstavljaju zlouporabu takvog vladajućeg položaja zabranjenu člankom 102. UFEU-a, navedeno tijelo nije dužno utvrditi da su uvjeti iz te odredbe ispunjeni kako u pogledu postupanja koja se smatraju neopravdanim odbijanjima pristupa tim postrojenjima tako i u pogledu postupanja koja se smatraju ograničenjima trgovine, pod uvjetom da to tijelo može utvrditi da su ti uvjeti ispunjeni u pogledu sveukupne zlouporabe koja se tom poduzetniku stavlja na teret.
Kao drugo, sud koji je uputio zahtjev pitao je u biti treba li članak 102. UFEU-a tumačiti na način da su uvjeti navedeni u točki 41. presude Bronner (
1
)– na temelju kojih se može smatrati da odbijanje pristupa infrastrukturi može predstavljati zlouporabu vladajućeg položaja – neprimjenjivi ako tu infrastrukturu nije razvio poduzetnik u vladajućem položaju za potrebe vlastitih djelatnosti, nego javna tijela, te je ta infrastruktura ili bila predmet koncesije za usluge koju je država dala poduzetniku ili ju je taj poduzetnik stekao provođenjem postupka privatizacije.
Sud je u točki 41. presude Bronner, u biti, presudio da odbijanje davanja pristupa infrastrukturi koju je poduzetnik u vladajućem položaju razvio za potrebe vlastitih djelatnosti i koja je u njegovu vlasništvu može predstavljati zlouporabu vladajućeg položaja pod uvjetom ne samo da to odbijanje može spriječiti svako tržišno natjecanje podnositelja zahtjeva za pristup na predmetnom tržištu i da se ne može objektivno opravdati, nego i da je infrastruktura sama po sebi neophodna za obavljanje njegove djelatnosti na način da ne postoji nikakva stvarna ili potencijalna zamjena za tu infrastrukturu.
U tom je pogledu Sud naglasio da upravo nužnost nastavka poticanja poduzetnikâ u vladajućem položaju da, u interesu potrošača, ulažu u razvoj kvalitetnih proizvoda ili usluga opravdava primjenu uvjeta navedenih u točki 41. presude Bronner u slučaju u kojem je poduzetnik u vladajućem položaju, s jedne strane, razvio infrastrukturu za potrebe vlastitih djelatnosti i, s druge strane, ta infrastruktura je u njegovu vlasništvu. Budući da su potonja dva kriterija kumulativna, dovoljno je da jedan od njih ne postoji kako bi uvjeti navedeni u točki 41. presude Bronner bili neprimjenjivi.
Kad je riječ o kriteriju prema kojem poduzetnik u vladajućem položaju mora imati u vlasništvu infrastrukturu o kojoj je riječ, Sud je pojasnio da je činjenica da poduzetnik u vladajućem položaju nema potpunu samostalnost u odlučivanju u pogledu pristupa infrastrukturi kojom upravlja dovoljna da se isključi mogućnost da se smatra da je ima u vlasništvu i, slijedom toga, da se isključi primjena uvjeta navedenih u točki 41. presude Bronner. U takvoj situaciji, kumulativni karakter dvaju kriterija za primjenu tih uvjeta lišava svakog značaja pitanje je li predmetna infrastruktura razvijena za potrebe vlastitih djelatnosti poduzetnika u vladajućem položaju.
U suprotnosti s onim što tvrde društva Lukoil Bulgarija i Lukoil Burgas, isto vrijedi kada su infrastrukturu – u pogledu koje poduzetnik u vladajućem položaju nema potpunu samostalnost u odlučivanju – putem javnih sredstava izgradila i razvila javna tijela, a zatim ju je taj poduzetnik stekao po natjecateljski određenoj cijeni i u nju je navedeni poduzetnik izvršio ulaganja, bez obzira na visinu plaćene cijene i izvršenih ulaganja.
S druge strane, ako postoji takva potpuna samostalnost u odlučivanju, ne može se smatrati da je činjenica da su javnu infrastrukturu izgradila ili razvila tijela javne vlasti ili da je ona razvijena javnim sredstvima dovoljna da se, u svakom slučaju, isključi primjena uvjeta navedenih u točki 41. presude Bronner. Naime, ako je poduzetnik u vladajućem položaju, po cijeni i pod uvjetima koji proizlaze iz natjecateljskog postupka, stekao takvu infrastrukturu ili isključiva prava koja mu daju samostalnost u odlučivanju koja mu omogućuje da u potpunosti kontrolira pristup takvoj infrastrukturi, ona je slična infrastrukturi koju je izgradio ili razvio taj poduzetnik. Suprotno tomu, ako se utvrdi da postupak privatizacije nije bio prikladan za jamčenje konkurentne prirode cijene i uvjeta stjecanja, takvo bi izjednačavanje tada trebalo isključiti.
S obzirom na prethodno navedeno, Sud je sudu koji je uputio zahtjev odgovorio da članak 102. UFEU-a treba tumačiti na način da su uvjeti iz točke 41. presude Bronner, na temelju kojih se može smatrati da odbijanje pristupa infrastrukturi može predstavljati zlouporabu vladajućeg položaja, primjenjivi na infrastrukturu koju su razvila javna tijela prije nego što ju je, po okončanju postupka privatizacije, stekao poduzetnik u vladajućem položaju, odnosno prije nego što ju je taj poduzetnik koristio na temelju isključivih prava koja su mu ta javna tijela prenijela, pod uvjetom, s jedne strane, da se taj postupak privatizacije ili prijenosa isključivih prava odvijao u uvjetima prikladnima za jamčenje konkurentne prirode cijene i drugih uvjeta te privatizacije i, s druge strane, da navedeni poduzetnik ima potpunu samostalnost u odlučivanju u pogledu pristupa toj infrastrukturi.
(
1
)	Presuda od 26. studenoga 1998., Bronner (C-7/97, EU:C:1998:569)