62024CC0111
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
LAILE MEDINE
od 5. lipnja 2025. (
1
)
Predmet C‑111/24 P
German Khan
protiv
Vijeća Europske unije
„Žalba – Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine – Zamrzavanje financijskih sredstava – Uvrštavanje žaliteljeva imena na popise dotičnih osoba, subjekata i tijela – Članak 2. stavak 1. točka (g) Odluke 2014/145/ZVSP – Tumačenje – Pojam ‚vodeće poslovne osobe’ – Specifično osobno ponašanje u smislu utjecaja na vladu Ruske Federacije – Ispitivanje osnovanosti tužbenih razloga koje provodi Opći sud, kojima se osporavaju svi kriteriji za uvrštenje – Ekonomičnost postupka – Djelotvorna sudska zaštita – Pravo na ugled – Bespredmetnost”
I. Uvod
1.
Ovo se mišljenje odnosi na žalbu koju je German Khan (
2
) podnio radi ukidanja presude od 29. studenoga 2023., Khan/Vijeće (T‑333/22, EU:T:2023:758) (
3
). Tom presudom Opći sud odbio je tužbu koju je podnio žalitelj na temelju članka 263. UFEU‑a protiv
–
Odluke Vijeća (ZVSP) 2022/429 od 15. ožujka 2022. o izmjeni Odluke 2014/145/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine (SL 2022., L 87I, str. 44. i ispravak SL 2022., L 105, str. 67.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2022/427 od 15. ožujka 2022. o provedbi Uredbe (EU) br. 269/2014 o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine (SL 2022., L 87I, str. 1. i ispravak SL 2022., L 105, str. 66.) (
4
) i
–
Odluke Vijeća (ZVSP) 2022/1530 od 14. rujna 2022. o izmjeni Odluke 2014/145/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine (SL 2022., L 239, str. 149.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2022/1529 od 14. rujna 2022. o provedbi Uredbe (EU) br. 269/2014 o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine (SL 2022., L 239, str. 1.) (
5
),
u dijelu u kojem je tim aktima žaliteljevo ime uvršteno na popise koji su im priloženi. Tim aktima Vijeće Europske unije zabranilo je žalitelju ulazak na državna područja država članica ili provoz preko njih i zamrznulo sva njegova financijska sredstva i gospodarske resurse na tim državnim područjima.
2.
U ovom predmetu riječ je o jednoj od prvih žalbi podnesenih Sudu u vezi s mjerama ograničavanja koje je Vijeće donijelo 2022. nakon invazije oružanih snaga Ruske Federacije na Ukrajinu (
6
). On Sudu, koji zasjeda u velikom vijeću, pruža priliku da utvrdi ponajviše tumačenje kriterija propisanog u članku 1. stavku 1. točki (e) i članku 2. stavku 1. točki (g) Odluke 2014/145/ZVSP (
7
), kako je izmijenjena Odlukom (ZVSP) 2022/329 (
8
), te u članku 3. stavku 1. točki (g) Uredbe (EU) br. 269/2014 (
9
), kako je izmijenjena Uredbom (EU) 2022/330 (
10
). Tim kriterijem, koji se obično naziva „kriterij (g)”, na popis se uvrštavaju vodeće poslovne osobe uključene u gospodarske sektore koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije.
3.
Žalitelj tvrdi, među ostalim, da je Opći sud pogrešno protumačio članak 2. stavak 1. točku (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena (
11
), time što je u bitnome zaključio da se za ispunjenje kriterija iz tog članka ne zahtijeva da Vijeće dokaže bilo kakvo specifično ponašanje ili specifičan doprinos osobe uvrštene na popis, osobito u pogledu utjecaja na Vladu Ruske Federacije, niti da dokaže vezu s režimom te zemlje. Nadalje, ističe da je Opći sud pogrešno odbio ispitati tužbene razloge istaknute u prvostupanjskom postupku kojima se osporava njegovo uvrštenje na popis na temelju članka 2. stavka 1. točke (d) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena.
4.
Ovaj je predmet povezan s predmetima C‑696/23 P, C‑704/23 P, C‑711/23 P i C‑35/24 P, koji proizlaze iz žalbi koje su podnijeli Dmitri Alexandrovič Pumpjanskij, Tigran Hudaverdian, Viktor Filipovič Rašnikov i Dmitri Arkadijevič Mazepin protiv presuda Općeg suda kojima je potvrđeno uvrštenje njihovih imena na popise osoba na koje se primjenjuju mjere ograničavanja na temelju članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena. Mišljenja u tim predmetima također se iznose danas, a u njima se usredotočujem na konkretna pitanja koja me je Sud zatražio da ispitam u vezi s, među ostalim, tumačenjem kriterija za uvrštavanje iz te odredbe, osobito s obzirom na glavne zajedničke argumente žalitelja.
II. Činjenično stanje i postupak
A.
Okolnosti spora
5.
Okolnosti spora opisane su u točkama 2. do 18. pobijane presude. Za potrebe ovog mišljenja te se okolnosti mogu sažeti upućivanjem na sljedeće nesporne činjenice.
6.
Žalitelj je poslovni čovjek koji ima rusko i izraelsko državljanstvo.
7.
Dana 17. ožujka 2014. Vijeće Europske unije donijelo je na temelju članka 29. UEU‑a Odluku 2014/145. Istoga dana Vijeće je na temelju članka 215. UFEU‑a donijelo Uredbu br. 269/2014. Oba akta odnosila su se na mjere ograničavanja s obzirom na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine.
8.
Vijeće je 25. veljače 2022. donijelo Odluku 2022/329 o izmjeni Odluke 2014/145 i Uredbu 2022/330 o izmjeni Uredbe br. 269/2014 kojima su, među ostalim, izmijenjeni kriteriji prema kojima se na fizičke ili pravne osobe, subjekte ili tijela mogu primijeniti predmetne mjere ograničavanja.
9.
Člankom 1. stavkom 1. točkama (b) i (e) Odluke 2014/145, u verziji kako je izmijenjena Odlukom 2022/329 (
12
), sprečava se ulazak na državno područje država članica ili provoz preko njega fizičkim osobama koje ispunjavaju određene kriterije koji su u biti istovjetni onima iz članka 2. stavka 1. točaka (d) i (g) te odluke. Potonjom se odredbom pak predviđa zamrzavanje sredstava i gospodarskih resursa fizičkih osoba koje ispunjavaju te kriterije.
10.
Konkretnije, članak 2. stavak 1. točke (d) i (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, glasi kako slijedi:
„1.   Zamrzavaju se sva sredstva i gospodarski resursi koji pripadaju ili su u vlasništvu, u posjedu ili pod nadzorom:
[...]
(d)
fizičkih ili pravnih osoba, subjekata ili tijela koji pružaju materijalnu ili financijsku potporu ruskim donositeljima odluka odgovornima za pripojenje Krima ili destabilizaciju Ukrajine ili koji od njih imaju koristi;
[...]
(g)
vodećih poslovnih osoba ili pravnih osoba, subjekata i tijela uključenih u gospodarske sektore koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije, koja je odgovorna za pripojenje Krima i destabilizaciju Ukrajine,
[...] kako su navedeni u Prilogu.”
11.
Uredbom br. 269/2014, u verziji kako je izmijenjena Uredbom br. 2022/330 (
13
), zahtijeva se donošenje mjera za zamrzavanje sredstava te se definiraju detaljna pravila kojima se uređuje to zamrzavanje, koja su u biti jednaka onima iz Odluke 2014/145, kako je izmijenjena. U članku 3. stavku 1. točkama (d) i (g) Uredbe br. 269/2014, kako je izmijenjena, u biti se preuzima članak 2. stavak 1. točke (d) i (g) te odluke.
12.
S obzirom na ozbiljnost stanja u Ukrajini, Vijeće je 15. ožujka 2022. donijelo prvotne akte. Tim je aktima žaliteljevo ime dodano na popis priložen Odluci 2014/145, kako je izmijenjena, i na popis naveden u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014, kako je izmijenjena, zbog sljedećih razloga:
„[Žalitelj je] najveći dioničar konglomerata Alfa Group, koji uključuje društvo Alfa Bank, jednog od najvećih ruskih poreznih obveznika. Smatra se jednom od najutjecajnijih osoba u Rusiji. Kao i drugi vlasnici društva Alfa Bank (Mihail Fridman i Petr Aven), održava bliske veze s Vladimirom Putinom kojemu nastavlja pružati i od kojeg nastavlja primati znatne povlastice. Vlasnici konglomerata Alfa Group ostvaruju poslovne i pravne koristi od tog odnosa. Najstarija kći Vladimira Putina, Marija, vodila je dobrotvorni projekt Alfa‑Endo, koji je financiralo društvo Alfa Bank. Vladimir Putin nagradio je odanost društva Alfa Group ruskim vlastima time što je planovima stranih ulaganja tog društva pružio političku potporu.
Stoga aktivno pruža materijalnu ili financijsku potporu ruskim donositeljima odluka i ima koristi od ruskih donositelja odluka koji su odgovorni za pripojenje Krima ili destabilizaciju Ukrajine. Ujedno je jedan od vodećih ruskih poslovnih ljudi uključenih u gospodarske sektore koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije, koja je odgovorna za pripojenje Krima i destabilizaciju Ukrajine.”
13.
Dana 16. ožujka 2022. Vijeće je u Službenom listu Europske unije objavilo Obavijest namijenjenu osobama na koje se primjenjuju mjere ograničavanja predviđene u prvotnim aktima (SL 2022., C 121I, str. 1.).
14.
Žalitelj je 21. ožujka 2022. zatražio od Vijeća da mu odobri pristup dokumentima koji su služili kao osnova za donošenje mjera ograničavanja koje se na njega odnose. Vijeće je zahtjevu udovoljilo 29. ožujka 2022.
15.
Dana 1. lipnja 2022. žalitelj je Vijeću podnio zahtjev za preispitivanje.
16.
Vijeće je 14. rujna 2022. donijelo akte o zadržavanju kojima su mjere donesene protiv žalitelja produljene do 15. ožujka 2023. a da pritom nisu izmijenjeni razlozi za uvrštavanje njegova imena na sporne popise.
B.
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
17.
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 6. lipnja 2022. žalitelj je pokrenuo postupak za poništenje prvotnih akata. Zatim je podnio podnesak kojim se izvršava prilagodba kako bi izmijenio tužbeni zahtjev, u koji je uključio zahtjev za poništenje akata o zadržavanju.
18.
U prilog svojoj tužbi žalitelj je istaknuo tri tužbena razloga, koji se u bitnome temelje, prvi, na nepostojanju pravne osnove za usvajanje kriterija iz članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, drugi, na povredi načela proporcionalnosti i, treći, na očitoj pogrešci u ocjeni. Žalitelj je na raspravi pojasnio da je prvim dvama navedenim tužbenim razlozima zapravo želio istaknuti prigovor nezakonitosti na temelju članka 277. UFEU‑a protiv članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena. Usto je u svojem podnesku kojim se izvršava prilagodba istaknuo četvrti tužbeni razlog usmjeren protiv akata o zadržavanju, koji se temelji na bitnoj povredi postupka i, osobito, na povredi obveze periodičnog preispitivanja i obveze obrazlaganja.
19.
Opći sud je u pobijanoj presudi odbio žaliteljevu tužbu navodeći, među ostalim, sljedeće razloge.
20.
Kao prvo, Opći sud odbio je žaliteljev tužbeni razlog prema kojem je kriterij iz članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, nezakonit zbog nepostojanja pravne osnove. U tom je pogledu Opći sud istaknuo da se sporni akti temelje na Ugovorima, a osobito na članku 29. UEU‑a u pogledu odluka 2022/429 i 2022/1530 te na članku 215. UFEU‑a u pogledu provedbenih uredbi 2022/427 i 2022/1529. Ti akti stoga imaju relevantne pravne osnove u području zajedničke vanjske i sigurnosne politike (
14
). Osim toga, Opći sud utvrdio je da članak 215. stavak 2. UFEU‑a omogućuje Vijeću da donese mjere ograničavanja samo pod uvjetom da odluka donesena u skladu s poglavljem 2. glave V. UEU‑a predviđa takve mjere. Prema mišljenju Općeg suda, ako je taj uvjet ispunjen, članak 215. stavak 2. UFEU‑a služi kao odgovarajuća pravna osnova za donošenje akata kojima se uvode mjere ograničavanja, čak i u pogledu adresata koji nisu ni na koji način povezani s vladajućim režimom treće zemlje (
15
).
21.
Kao drugo, kad je riječ o navodnoj povredi načela proporcionalnosti, Opći sud smatrao je da na zakonitost takve mjere može negativno utjecati samo očita neprikladnost mjere donesene u područjima koja podrazumijevaju političke izbore u odnosu na cilj koji nadležna institucija želi postići. Prema mišljenju Općeg suda, postoji logična veza između (i) ciljanja na vodeće poslovne osobe uključene u gospodarske sektore koji vladi osiguravaju znatne prihode, s obzirom na njihovu važnost za rusko gospodarstvo, i (ii) cilja mjera ograničavanja u ovom slučaju, a to je povećanje pritiska na Rusku Federaciju i troškova njezina djelovanja usmjerenog na podrivanje teritorijalne cjelovitosti, suvereniteta i neovisnosti Ukrajine. Stoga je Opći sud zaključio da treba smatrati da je pristup usmjeren na te osobe u skladu s tim ciljem i da se ne može smatrati očito neprikladnim s obzirom na taj cilj (
16
).
22.
Kao treće, što se tiče navodne pogreške u ocjeni prilikom primjene članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, na žalitelja, Opći sud smatrao je da kriterij koji se u njemu nalazi podrazumijeva pojam utjecaja u vezi s obavljanjem djelatnosti u gospodarskim sektorima koji vladi Ruske Federacije osiguravaju znatan izvor prihoda, bez ikakvog drugog uvjeta koji se odnosi na vezu s režimom te vlade. Prema mišljenju Općeg suda, tim je kriterijem Vijeće nastojalo iskoristiti utjecaj koji dotična kategorija osoba može imati na ruski režim, potičući ih da izvrše pritisak na ruski režim kako bi promijenio svoju politiku. Pojam „vodeće poslovne osobe” stoga treba shvatiti na način da se odnosi na važnost tih osoba s obzirom na njihove profesionalne statuse, važnost njihovih gospodarskih aktivnosti, opseg njihova vlasništva nad kapitalnim udjelima ili njihove funkcije unutar jednog ili više poduzetnika u kojima obavljaju te djelatnosti (
17
). Što se tiče ovog predmeta, Opći sud je istaknuo da je Vijeće podnijelo skup dovoljno konkretnih, preciznih i dosljednih indicija kojima se može dokazati da je žalitelj obavljao djelatnost u gospodarskom sektoru – bankarskom sektoru – koji Vladi Ruske Federacije osigurava znatan izvor prihoda (
18
).
23.
S obzirom na prethodna razmatranja, Opći sud zaključio je da je uvrštavanje žaliteljeva imena u prvotne akte u skladu s kriterijem iz članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, bilo dovoljno potkrijepljeno. U vezi s tim je Opći sud dodao da nije potrebno ispitati žaliteljev tužbeni razlog koji se temelji na nedostatnosti dokaza koji opravdavaju primjenu kriterija iz članka 2. stavka 1. točke (d) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena (
19
).
III. Žalbeni zahtjevi i postupak pred Sudom
24.
Žalbom koju je Sudu podnio 8. veljače 2024. žalitelj od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
poništi sporne akte;
–
podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje;
–
naloži Vijeću snošenje troškova.
25.
U svojem odgovoru na žalbu podnesenom 15. svibnja 2024. Vijeće zahtijeva od Suda da odbije žalbu i žalitelju naloži snošenje troškova.
26.
Rasprava je održana 11. veljače 2025., a na njoj su žalitelj i Vijeće usmeno odgovorili na pitanja koja je postavio Sud, osobito u pogledu tumačenja izraza „vodeće poslovne osobe” iz članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, i u pogledu pitanja je li Opći sud trebao ispitati osnovanost tužbenih razloga kojima su se osporavali svi kriteriji za uvrštavanje koje je Vijeće primijenilo na žalitelja u spornim aktima s obzirom na presudu od 29. studenoga 2018., Bank Tejarat/Vijeće (C‑248/17 P, EU:C:2018:967).
IV. Ocjena
27.
U prilog svojoj žalbi žalitelj u bitnome ističe sedam žalbenih razloga i navodi:
–
kao prvo, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što nije ispitao je li primjena članka 2. stavka 1. točke (d) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, na žalitelja bila osnovana;
–
kao drugo, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava prilikom tumačenja izraza „vodeće poslovne osobe” iz članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena;
–
kao treće, Opći sud povrijedio je članak 215. stavak 2. UFEU‑a;
–
kao četvrto, tumačenjem izraza „vodeće poslovne osobe” iz članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, koje je proveo Opći sud, povređuju se načelo pravne sigurnosti, pravo vlasništva i sloboda poduzetništva;
–
kao peto, Opći sud iskrivio je smisao dokaza iznesenih protiv žalitelja i povrijedio obvezu obrazlaganja;
–
kao šesto, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je zaključio da je bankarski sektor sektor koji osigurava znatan izvor prihoda vladi u smislu članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena;
–
kao sedmo, Opći sud povrijedio je pravo na pošteno suđenje i načelo jednakosti oružja.
28.
Sud je zatražio ispitivanje specifičnih argumenata u vezi s tumačenjem izraza „vodeće poslovne osobe” iz članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, koji se u biti odnose na drugi i četvrti žalbeni razlog. Osim toga, zatražio je analizu žaliteljevih argumenata koji se odnose na to je li Opći sud pogriješio zbog toga što nije ispitao osnovanost primjene članka 2. stavka 1. točke (d) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, na žalitelja. Ti se argumenti nalaze u okviru prvog tužbenog razloga. Moja će se analiza usmjeriti na ta glavna pitanja, na koja su stranke usredotočile svoja izlaganja na raspravi, kako je to zatražio Sud.
A.
Drugi i četvrti žalbeni razlog
29.
Drugim i četvrtim žalbenim razlogom žalitelj tvrdi da je Opći sud pogrešno tumačio kriterij iz članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena. On u bitnome osporava utvrđenje Općeg suda da izraz „vodeće poslovne osobe” u toj odredbi ne zahtijeva od Vijeća da dokaže bilo kakvo specifično ponašanje osobe uvrštene na popis, osobito u smislu utjecaja na Vladu Ruske Federacije, niti da uspostavi ikakvu povezanost s režimom te zemlje. Navodi da je iz određenih jezičnih verzija članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, kao što je to slučaj s francuskom jezičnom verzijom, u kojoj se upotrebljava izraz „femmes et hommes d’affaires influents”, očito da primjena te odredbe zahtijeva postojanje ponašanja kojim se utječe na tu vladu ili postojanje povezanosti s njom kako bi se izvršio taj utjecaj.
30.
Vijeće osporava te argumente.
31.
Kao što to proizlazi iz točke 10. ovog mišljenja, člankom 2. stavkom 1. točkom (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, predviđa se zamrzavanje svih sredstva i gospodarskih resursa koji pripadaju ili su vlasništvu, u posjedu ili pod nadzorom „vodećih poslovnih osoba […] uključenih u gospodarske sektore koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije, koja je odgovorna za pripojenje Krima i destabilizaciju Ukrajine”.
32.
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, prilikom tumačenja odredbe prava Unije valja uzeti u obzir ne samo njezin tekst nego i kontekst u kojem se nalazi te ciljeve propisa kojeg je dio. To je osobito slučaj kada pojmovi iz predmetne odredbe prava Unije koja ne sadržava nikakvo izričito upućivanje na pravo država članica radi utvrđivanja svojeg smisla i dosega, što je ovdje slučaj kada je riječ o članku 2. stavku 1. točki (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena (
20
).
33.
Kao prvo, što se tiče doslovnog tumačenja izraza „vodeće poslovne osobe”, opće je poznato da riječ „poslovni čovjek” označava osobu koja vodi poslove, obično na izvršnoj razini poduzeća. Osim toga, pojam „poslovno” odnosi se na obavljanje gospodarske ili trgovačke djelatnosti. Pojam „poslovne osobe” iz članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, upućuje, dakle, na osobe koje obavljaju gospodarsku ili trgovačku djelatnost unutar društva koje je u njihovu vlasništvu ili u kojem obavljaju važnu funkciju (
21
).
34.
Izraz „leading” pak je pridjev definiran na engleskom jeziku kao „very important or most important” („vrlo važan ili najvažniji”) (
22
). Budući da iza izraza „vodeće poslovne osobe” u članku 2. stavku 1. točki (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, slijedi izraz „uključene u gospodarske sektore”, pojam „vodeće” treba shvatiti na način da se odnosi na važnost predmetnog poslovnog čovjeka u sektoru u kojem obavlja svoje djelatnosti i na utjecaj koji ta osoba može imati u tom sektoru, što je u biti utvrđenje Općeg suda u točki 91. pobijane presude. Osim toga, kao što je to navedeno u toj istoj točki, „vodeća” priroda poslovnog čovjeka može se utvrditi osobito s obzirom na njegov profesionalni status, važnost njegovih gospodarskih djelatnosti, opseg njegovih udjela u kapitalu ili njegove funkcije unutar jednog ili više društava u kojima obavlja te djelatnosti. Na taj se zaključak žalitelj ne poziva posebno u svojoj žalbi.
35.
Iz toga slijedi da, s doslovnog stajališta, Opći sud nije počinio nikakvu pogrešku time što je u točkama 88. do 90. pobijane presude u bitnome smatrao da je sve što je Vijeće dužno, kako bi se utvrdilo da je osoba „vodeći poslovni čovjek” za potrebe članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, dokazati da dotična osoba obavlja gospodarsku ili trgovačku djelatnost i da se ta osoba smatra, u skladu s elementima opisanima u točki 91. pobijane presude, vrlo važnim ili najvažnijim poslovnim čovjekom u gospodarskom sektoru u kojem djeluje, tako da može izvršavati utjecaj unutar tog sektora.
36.
Točno je da neke jezične verzije članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, imenicu „poslovne osobe” kvalificiraju riječju koja je na engleskom jeziku izjednačena s riječju „utjecajne” („influential”), umjesto „vodeće” („leading”). Tužitelj se poziva na tu okolnost kako bi tvrdio da poslovne osobe na koje se odnosi ta odredba moraju moći izvršavati utjecaj ne samo u gospodarskom sektoru u kojem posluju, nego konkretnije na sâmu Vladu Ruske Federacije.
37.
Međutim, u vezi s tim podsjećam na to da, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, formulacija odredbe prava Unije upotrijebljena u jednoj ili više jezičnih verzija ne može služiti kao jedina osnova za tumačenje te odredbe. Odredbe prava Unije moraju se tumačiti i primjenjivati ujednačeno s obzirom na verzije sastavljene na svim jezicima Unije (
23
).
38.
U ovom slučaju primjećujem, u skladu s objašnjenjima koja je Vijeće dalo na raspravi, da dvanaest jezičnih verzija članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, u bitnome imenicu „business persons” kvalificira izrazom istovjetnim riječi „leader” na engleskom jeziku (
24
). Uz te verzije, u nekim drugim se upotrebljava riječ koja se može prevesti kao „istaknut” ili „glavni” („prominent” ili „principal” na engleskom jeziku), koja sa semantičkog gledišta odražava izraz „leading” (
25
). Razmatranja iznesena u točki 34. ovog mišljenja, koja se odnose na tumačenje izraza „vodeće poslovne osobe” na engleskom jeziku, stoga su u potpunosti primjenjiva na sve te verzije.
39.
Nasuprot tomu, samo francuska, latvijska i litavska verzija pojam „businesspersons” iz članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, kvalificiraju kao pridjev koji bi se na engleskom jeziku preveo kao „utjecajan” („influential”). Međutim, čak i na tim jezicima jedno od glavnih značenja „utjecaja” jest kvaliteta „važnosti” (
26
). Slijedom toga, kako bi se osiguralo ujednačeno tumačenje i primjena članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, kao što se to zahtijeva sudskom praksom navedenom u točki 37. ove presude, verzije izraza „vodeće poslovne osobe” na francuskom, latvijskom i litavskom jeziku valja tumačiti na isti način kao i većinu jezičnih verzija te odredbe, to jest tako da upućuju na važnost dotičnog poslovnog čovjeka u gospodarskom sektoru u koji je uključen i u kojem može izvršavati utjecaj. Opći sud stoga nije pogriješio u točki 92. pobijane presude u kojoj je došao do istog zaključka.
40.
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da, s doslovnog stajališta, nije osnovan tužiteljev argument prema kojem izraz „vodeće poslovne osobe”, kako je naveden u članku 2. stavku 1. točki (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, zahtijeva od Vijeća da dokaže specifično ponašanje osobe uvrštene na popis, osobito u smislu utjecaja na Vladu Ruske Federacije, ili da uspostavi povezanost s režimom te zemlje.
41.
Kao drugo, što se tiče kontekstualnog tumačenja, najprije želim podsjetiti na to da je kriterij za uvrštavanje koji cilja na „vodeće poslovne osobe”, kako je predviđen u članku 2. stavku 1. točki (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, prvi put uveden Odlukom 2022/329. Potonja odluka donesena je 25. veljače 2022., dan nakon što je predsjednik Ruske Federacije najavio vojnu operaciju u Ukrajini, a ruske oružane snage pokrenule napad na tu zemlju (
27
).
42.
Osim toga, važno je naglasiti da je, prije nego što je izmijenjen Odlukom 2022/329, članak 2. stavak 1. Odluke 2014/145 već sadržavao kriterij za uvrštavanje koji je u biti omogućavao da se obuhvate osobe koje bi mogle pojedinačno izvršavati utjecaj na Vladu Ruske Federacije. To je osobito bio slučaj s člankom 2. stavkom 1. točkom (d) Odluke 2014/145, koji se u bitnome odnosio na fizičke osobe koje pružaju materijalnu ili financijsku potporu ruskim donositeljima odluka odgovornima za pripojenje Krima ili destabilizaciju Ukrajine ili koji od njih imaju koristi. Kao što je to već navedeno u ovom mišljenju (
28
), taj je kriterij ostao u izmijenjenoj Odluci 2014/145, zbog čega smatram da bi tumačenje njezina članka 2. stavka 1. točke (g) na način da se njime zahtijeva dokaz o ponašanju koje uključuje utjecaj na Vladu Ruske Federacije i o povezanosti s režimom koji vlada tom zemljom, kao što to tvrdi žalitelj, bilo jednostavno suvišno i stoga nedosljedno s kontekstualnog gledišta.
43.
Stoga ne smatram da kontekstualno tumačenje članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, ide u prilog žaliteljevom argumentu.
44.
Kao treće, što se tiče teleološkog tumačenja, članak 2. stavak 1. točka (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, dio je pravnog okvira kojim je uveden dotad nezabilježen niz mjera ograničavanja čiji je cilj, kao što je to Opći sud pravilno naveo u točkama 52. i 88. pobijane presude (
29
), izvršiti maksimalni pritisak na Rusku Federaciju povećavanjem troškova njezina djelovanja kojima se destabilizira Ukrajina i podrivaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost te zemlje.
45.
To su naime ciljevi mjera ograničavanja donesenih protiv Rusije, kako su u bitnome izraženi u presudi od 25. lipnja 2020., VTB Bank/Vijeće (C‑729/18 P, EU:C:2020:499, t. 59.) (
30
), u kojoj se navodi i presuda od 28. ožujka 2017., Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, t. 123.) (
31
). Obje su se presude odnosile na tumačenje sektorskih mjera ograničavanja donesenih s obzirom na djelovanja kojima se destabilizira stanje u Ukrajini, koja su prethodila napadu ruskih oružanih snaga na tu zemlju 24. veljače 2022. (
32
). Međutim, suprotno žaliteljevim argumentima, ciljevi koje je Sud utvrdio u tim presudama i dalje vrijede za tumačenje pojedinačnih mjera ograničavanja o kojima je riječ u ovom slučaju, uzimajući u obzir to da su i sektorske i pojedinačne mjere ograničavanja donesene u okviru zajedničkog odgovora na situaciju koja se još pogoršala od ruskog napada, kao što se to izričito navodi u uvodnim izjavama 10. i 11. Odluke 2022/329 o izmjeni Odluke 2014/145 (
33
).
46.
U tom kontekstu smatram, u skladu s utvrđenjima Općeg suda u točkama 52. i 53. pobijane presude, da se za donošenje mjera ograničavanja protiv vodećih poslovnih osoba iz članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, može razumno očekivati da će povećati pritisak na Vladu Ruske Federacije da odustane od svoje vojne agresije na ukrajinsko državno područje. Naposljetku, te vodeće poslovne osobe imaju središnju ulogu u održavanju profitabilnosti gospodarskih sektora u koje su uključene i koje u konačnici jačaju financijske resurse kojima Vlada Ruske Federacije raspolaže za provođenje svojih djelovanja i politika. Slijedom toga, narušavajući aktivnost dotičnih vodećih poslovnih osoba, sporne mjere ograničavanja mogu smanjiti prihode koje vlada Ruske Federacije ostvaruje od relevantnih sektora u svojem gospodarstvu, čime se povećava trošak njezinih vojnih djelovanja i ograničava njezina sposobnost da podriva teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine.
47.
Iz toga slijedi da, kao što je to Opći sud istaknuo u točkama 54. i 89. pobijane presude, postoji logična veza između, s jedne strane, ciljanja na vodeće poslovne osobe uključene u gospodarske sektore koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije i, s druge strane, cilja mjera ograničavanja u ovom slučaju. Suprotno žaliteljevim argumentima, taj veza postoji čak i ako ne postoji specifično ponašanje osobe uvrštene na popis, osobito u smislu utjecaja na Vladu Ruske Federacije, ili u slučaju nepostojanja povezanosti između te osobe i režima koji vlada tom zemljom.
48.
Teleološko tumačenje članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, stoga ne zahtijeva preispitivanje tekstualnog i kontekstualnog tumačenja te odredbe, kako je navedeno u točkama 40. i 43. ovog mišljenja. Naime, ono potkrepljuje tezu prema kojoj se izrazom„vodeće poslovne osobe” iz te odredbe od Vijeća zahtijeva da dokaže samo da dotična osoba obavlja gospodarsku ili trgovačku djelatnost i da se ta osoba smatra barem vrlo važnim poslovnim čovjekom u sektoru u koji je uključena i stoga može izvršavati utjecaj unutar tog sektora.
49.
U preostalom dijelu, s obzirom na to da žalitelj tvrdi da je teško utvrditi kako bi uvrštene osobe trebale djelovati da ne bi bile uvrštene ili da bi ih se skinulo s popisa, važno je istaknuti da istaknute poslovne osobe mogu biti skinute s popisa ako mogu dokazati da ne zauzimaju položaj koji je bio osnova za njihovo uvrštavanje. Ponavljam, iako takav položaj može opravdati prvotno uvrštavanje, on ne može dovesti do toga da položaj dotične osobe bude zacementiran a periodično preispitivanje lišeno ikakvog korisnog učinka, osim ako Vijeće i dalje može dokazati rizik izbjegavanja, problem koji nije posebno istaknut u ovom slučaju.
50.
S obzirom na prethodna razmatranja, nijedna od metoda tumačenja utvrđenih u sudskoj praksi Suda za utvrđivanje smisla odredbe prava Unije ne zahtijeva, kao što to tvrdi tužitelj, postojanje ponašanja ciljane osobe kojim utječe na Vladu Ruske Federacije ili poveznice s tom vladom kako bi se osoba mogla kvalificirati kao „vodeća poslovna osoba” u smislu članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena.
51.
Slijedom toga, smatram da se Općem sudu ne može prigovoriti to da je počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom tumačenja izraza „vodeće poslovne osobe”, kako je propisan u članku 2. stavku 1. točki (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena.
52.
Stoga treba odbiti drugi i četvrti žalbeni razlog.
B.
Prvi žalbeni razlog
53.
Prvim žalbenim razlogom žalitelj prigovara Općem sudu da je odbio ispitati tužbene razloge istaknute u prvostupanjskom postupku kojima se osporava njegovo uvrštavanje na popis na temelju članka 2. stavka 1. točke (d) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena. Tvrdi da bi, čak i pod pretpostavkom da je Opći sud pravilno zaključio da je to uvrštavanje osnovano u skladu s člankom 2. stavkom 1. točkom (g) te odluke, kako je izmijenjena, time što nije ispitao njegove argumente u vezi s člankom 2. stavkom 1. točkom (d) te odluke, povrijedio njegovo pravo na djelotvornu sudsku zaštitu i pravo na ugled. Konkretnije, žalitelj tvrdi da se Opći sud, kada se akt koji se može pobijati temelji na različitim pravnim osnovama, ne može ograničiti na ispitivanje valjanosti samo jedne od tih pravnih osnova. To tim više vrijedi u ovom slučaju u kojem se kriteriji sadržani u članku 2. stavku 1. točki (d) odnosno članku 2. stavku 1. točki (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, odnose na potpuno različite situacije.
54.
Vijeće osporava te argumente. Naglašava da je pristup koji je Opći sud primijenio u pobijanoj presudi valjano potkrijepljen ustaljenom sudskom praksom Suda. Štoviše, Vijeće osporava žaliteljevo razlikovanje u vezi s kriterijem iz članka 2. stavka 1. točke (d) i članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena. Tvrdi da su ta dva kriterija neutralna jer nijedan od njih ne sadržava vrijednosni sud o ponašanju dotične osobe niti podrazumijeva da Vijeće osuđuje postupanje te osobe.
55.
Najprije podsjećam na to da je Vijeće u aktima o kojima je riječ u ovom slučaju (
34
) žaliteljevo uvrštavanje temeljilo ne samo na kriteriju iz članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, nego i na kriteriju iz članka 2. stavka 1. točke (d) te odluke. Vijeće je u bitnome smatralo da je žalitelj aktivno pružao materijalnu ili financijsku potporu ruskim donositeljima odluka koji su odgovorni za pripojenje Krima ili destabilizaciju Ukrajine te da je od toga također imao koristi. Kao što to proizlazi iz obrazloženja koje je dalo Vijeće (
35
), među razlozima koji potkrjepljuju to uvrštavanje bio je i blizak odnos žalitelja s predsjednikom Ruske Federacije Vladimirom Putinom te znatne usluge koje su među njima razmijenjene. Vijeće se u tu svrhu također oslonilo na političku pomoć koju je V. Putin pružio Alfa Groupu, čiji je žalitelj većinski dioničar, za razvoj njegovih planova stranih ulaganja kao nagradu za vjernost te grupe.
56.
Važno je istaknuti da je Opći sud u točkama 133. do 135. pobijane presude zaključio da je razlog za uvrštavanje žaliteljeva imena na predmetne popise, koji se temelji na njegovu svojstvu vodećeg poslovnog čovjeka koji je uključen u gospodarske sektore koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije, koji odgovara članku 2. stavku 1. točki (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, dovoljno potkrijepljen. U vezi s tim je Opći sud smatrao da nije potrebno ispitati osnovanost drugih prigovora koje je žalitelj istaknuo kako bi doveo u pitanje ocjenu Vijeća u vezi s njegovim uvrštavanjem na popis na temelju članka 2. stavka 1. točke (d) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena.
57.
Prema sudskoj praksi Suda, koju je Opći sud naveo u točki 134. pobijane presude, s obzirom na preventivnu prirodu tih mjera, ako, u okviru nadzora zakonitosti pobijane odluke, sud Unije smatra da je barem jedan od razloga navedenih u obrazloženju dovoljno precizan i konkretan, da je dokazan i da predstavlja dovoljnu osnovu za tu odluku, tada okolnost da ostali razlozi to nisu ne opravdava poništenje navedene odluke.
58.
Ta je tvrdnja prvotno iznesena u presudi od 18. srpnja 2013., Komisija i dr./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P i C‑595/10 P, EU:C:2013:518) (
36
), u kojoj se Sud posebno pozvao na razloge na kojima se temelji primjena kriterija za uvrštavanje na dotičnu osobu. Ako je barem jedan od tih razloga dokazan i dovoljan, okolnost da drugi razlozi to nisu ne podrazumijeva pogrešnu primjenu tog kriterija i stoga nezakonitost odluke Vijeća (
37
). U svojoj kasnijoj sudskoj praksi, odnosno u presudi od 29. studenoga 2018., Bank Tejarat/Vijeće (C‑248/17 P, EU:C:2018:967) (
38
), Sud je isto rasuđivanje po analogiji primijenio na situaciju u kojoj se jedan od kriterija za uvrštavanje – a ne samo razlozi koji opravdavaju primjenu tog kriterija – smatra osnovanim u okviru žalbe. U biti, prema mišljenju Suda, žalbeni razlog koji se odnosi na sve dodatne kriterije za uvrštavanje u tim okolnostima postaje bespredmetan jer izreku pobijane presude treba smatrati osnovanom (
39
).
59.
Kada je riječ o ovom predmetu, željela bih najprije istaknuti da se praksa Općeg suda u području mjera ograničavanja ne čini dosljednom, kao što to pokazuju predmeti u kojima sam nedavno iznijela mišljenje (presude Timčenko/Vijeće (C‑702/23 P, EU:C:2025:273) i Timčenko/Vijeće (C‑703/23 P, EU:C:2025:274). U pobijanim presudama u tim predmetima Opći sud nije se oslonio na sudsku praksu Suda proizašlu, primjerice, iz presude Bank Tejarat. Ispitao je zakonitost spornih odluka Vijeća s obzirom na, s jedne strane, članak 2. stavak 1. točku (a) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, i, s druge strane, njezin članak 2. stavak 1. točku (d). To znači da pristup Suda u ovom slučaju može imati znatne posljedice na praksu odlučivanja Općeg suda.
60.
Međutim, važno je podsjetiti na to da se u okviru tužbe za poništenje bespredmetnost istaknutog tužbenog razloga odnosi na njegovu nemogućnost da u slučaju osnovanosti dovede do poništenja koje tužitelj želi postići (
40
). Obično je bespredmetan tužbeni razlog kojim se prigovara aspektu mjere u slučajevima u kojima se mjera zakonito može temeljiti isključivo na drugim razlozima ili razmatranjima (
41
). U tim okolnostima, načelo ekonomičnosti postupka omogućuje Općem sudu da ne ispita takav tužbeni razlog jer on u svakom slučaju ne utječe na zakonitost spornog akta (
42
).
61.
U ovom slučaju, čak i da je Opći sud zaključio da je Vijeće pogrešno primijenilo članak 2. stavak 1. točku (d) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, na žalitelja, na izreku odluke Vijeća – kojom se njemu u bitnome zabranjuje ulazak na državna područja država članica i zamrzavaju sva njegova sredstva u tim područjima – to ne bi utjecalo, a akte o kojima je riječ i dalje bi trebali proglasiti zakonitima. Upravo je to vrsta situacije na koju se upućuje u presudi Bank Tejarat, koja se temelji na ustaljenoj premisi da poništenje akta utječe samo na izreku akta koji se sudski preispituje, a ne na razloge na kojima je dotična institucija temeljila svoju odluku.
62.
Osim toga, iako akti institucija Unije uživaju pretpostavku zakonitosti, kao što žalitelj navodi, ta pretpostavka odnosi se samo na izreku akta o kojem je riječ, a ne na razloge na kojima se ta izreka temelji. To znači da, kada Opći sud zbog razloga ekonomičnosti postupka odbije ispitati osnovanost jednog od kriterija za uvrštavanje koji je primijenjen na osobu na koju se odnose mjere ograničavanja, kao što je to ovdje slučaj, ne može se pretpostaviti da je ocjena Vijeća s obzirom na taj alternativni kriterij potvrđena presudom Općeg suda. U tom pogledu smatram da žalitelj pogrešno tvrdi da to što Opći sud nije preispitao njegovo uvrštavanje na temelju članka 2. stavka 1. točke (d) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, može negativno utjecati na njegovo pravo na djelotvornu sudsku zaštitu.
63.
Točno je da, za razliku od presude u predmetu Bank Tejarat, dva kriterija za uvrštavanje koja su primijenjena u ovom slučaju ne samo da ciljaju na različite situacije nego su i znatno različiti po svojoj prirodi. Kao što to proizlazi iz prvog dijela ovog mišljenja, člankom 2. stavkom 1. točkom (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, u konačnici se omogućuje uvrštavanje osobe na popis zbog njezine uključenosti kao vodećeg poslovnog čovjeka u gospodarski sektor koji je profitabilan za Vladu Ruske Federacije. Nasuprot tomu, člankom 2. stavkom 1. točkom (d) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, osobi uvrštenoj na popis pripisuje se provedba materijalne ili financijske potpore ruskim donositeljima odluka koji su odgovorni za pripojenje Krima ili destabilizaciju Ukrajine ili da ima koristi od tih donositelja odluka.
64.
Međutim, različita priroda kriterija za uvrštavanje koji su primijenjeni na žalitelja u aktima o kojima je riječ ne može dovesti u sumnju konceptualna razmatranja navedena u točkama 60. i 61. ove presude. Osim toga, ta različita priroda ne pretvara te kriterije za uvrštavanje u odvojene elemente koji se mogu odvojiti od preostalog dijela odluke Vijeća, čime bi se dopustilo, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda (
43
), djelomično poništenje te odluke.
65.
Naposljetku, Sud je zaključio da osobi čija se imovina zamrzava mora biti priznat barem moralni interes za poništenje tog uvrštenja, kako bi dobila priznanje suda Unije da nikada nije ni trebala biti uvrštena na taj popis, s obzirom na posljedice za njezin ugled, uključujući one do kojih je došlo nakon što je njezino ime uklonjeno s navedenog popisa (
44
). U toj presudi Sud je potvrdio da osoba zadržava interes, na osnovi svojega prava na ugled, da zahtijeva poništenje odluke Vijeća o uvrštavanju čak i ako nakon periodičnog preispitivanja ta institucija odluči da je skine s popisa. Međutim, situacija u ovom predmetu je drukčija jer ispitivanje alternativnog razloga za uvrštavanje koje provede Opći sud ne bi moglo ni u kojem slučaju dovesti do poništenja spornih akata. Zbog toga, i u skladu s diskusijama na raspravi, pravni lijek koji je na raspolaganju žalitelju za zaštitu svojega ugleda je tužba za naknadu štete na temelju članka 340. UFEU‑a (
45
).
66.
S obzirom na prethodna razmatranja, smatram da Opći sud može zaključiti da, kada se jedan od kriterija kojima se opravdava uvrštavanje osobe pokaže opravdanim, nema potrebe za ispitivanjem razloga na kojima se temelji alternativni kriterij za uvrštavanje na koji se Vijeće oslonilo kao temelj za tu odluku.
67.
Slijedom toga i s obzirom na to da Opći sud nije trebao ispitati osnovanost uvrštavanja na temelju članka 2. stavka 1. točke (d) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, žalitelj pogrešno tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava.
68.
Stoga prvi žalbeni razlog treba odbiti.
V. Zaključak
69.
S obzirom na analizu iznesenu u ovom mišljenju, predlažem Sudu da odbije žalbu u pogledu drugog i četvrtog žalbenog razloga u dijelu u kojem se odnose na tumačenje članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena. Usto predlažem Sudu da odbije žalbu u dijelu u kojem se odnosi na prvi žalbeni razlog.
70.
Ne iznosim mišljenje o odbijanju žalbe u pogledu preostalih žalbenih razloga koje je istaknuo žalitelj ni o tome kojoj stranci treba naložiti snošenje troškova u skladu s člankom 184. stavkom 2. Poslovnika Suda.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	U daljnjem tekstu: žalitelj
(
3
)	U daljnjem tekstu: pobijana presuda
(
4
)	U daljnjem tekstu zajedno nazvane: prvotni akti
(
5
)	U daljnjem tekstu zajedno nazvane: akti o zadržavanju i, zajedno s prvotnim aktima: sporni akti
(
6
)	Vidjeti i presudu od 13. ožujka 2025., Šuvalov/Vijeće (C‑271/24 P, EU:C:2025:180), i moja mišljenja u predmetima Timčenko/Vijeće (C‑702/23 P, EU:C:2025:273) i Timčenko/Vijeće (C‑703/23 P, EU:C:2025:274).
(
7
)	Odluka Vijeća od 17. ožujka 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine (SL 2014., L 78, str. 16.)
(
8
)	Odluka Vijeća od 25. veljače 2022. o izmjeni Odluke 2014/145 (SL 2022., L 50, str. 1.)
(
9
)	Uredba Vijeća (EU) od 17. ožujka 2014. o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine (SL 2014., L 78, str. 6. i ispravak SL 2014., L 121, str. 60.)
(
10
)	Uredba Vijeća od 25. veljače 2022. o izmjeni Uredbe br. 269/2014 (SL 2022., L 51, str. 1.)
(
11
)	Radi sažetosti, upućivanja na kriterij utvrđen u članku 2. stavku 1. točki (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena, trebalo bi tumačiti na način da se odnose i na kriterij utvrđen u članku 1. stavku 1. točki (e) te odluke i članku 3. stavku 1. točki (g) Uredbe br. 269/2014, kako je izmijenjena. Vidjeti točke 9. i 11. ovog mišljenja.
(
12
)	U daljnjem tekstu: Odluka 2014/145, kako je izmijenjena
(
13
)	Uredba br. 269/2014, kako je izmijenjena
(
14
)	Pobijana presuda, t. 31. i 32.
(
15
)	Pobijana presuda, t. 37. do 39.
(
16
)	Pobijana presuda, t. 51. do 56.
(
17
)	Pobijana presuda, t. 88. do 91.
(
18
)	Pobijana presuda, t. 111.
(
19
)	Pobijana presuda, t. 133. i 134.
(
20
)	Presuda od 20. ožujka 2025., DL (C‑61/24, EU:C:2025:197, t. 38. i navedena sudska praksa)
(
21
)	Vidjeti u tom pogledu definiciju u Cambridge Dictionary; dostupna na https://dictionary.cambridge.org/dictionary/english/businessperson.
(
22
)	Vidjeti, među ostalim, definiciju u Cambridge Dictionary; dostupna na https://dictionary.cambridge.org/dictionary/english/businessperson.
(
23
)	Presuda od 28. studenoga 2024., Másdi (C‑169/23, EU:C:2024:988, t. 42. i navedena sudska praksa)
(
24
)	Vidjeti bugarsku, češku, njemačku, estonsku, hrvatsku, talijansku, mađarsku, poljsku, slovačku, slovensku, finsku i švedsku jezičnu verziju članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena.
(
25
)	Vidjeti nizozemsku, španjolsku, irsku i rumunjsku jezičnu verziju članka 2. stavka 1. točke (g) Odluke 2014/145, kako je izmijenjena.
(
26
)	Vidjeti, među ostalim, definiciju u Le Robert; dostupna na https://dictionnaire.lerobert.com/definition/influent.
(
27
)	Vidjeti uvodnu izjavu 9. Odluke 2022/329.
(
28
)	Vidjeti točku 10. ovog mišljenja.
(
29
)	Pobijana presuda, t. 37. do 39.
(
30
)	Vidjeti presudu od 17. rujna 2020., Rosneft i dr./Vijeće (C‑732/18 P, EU:C:2020:727, t. 85.).
(
31
)	Vidjeti moje mišljenje u predmetu Timčenko/Vijeće (C‑703/23 P, EU:C:2025:274, t. 52.).
(
32
)	Vidjeti Odluku Vijeća 2014/512/ZVSP od 31. srpnja 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 229, str. 13.), kako je izmijenjena, i Uredbu Vijeća (EU) br. 833/2014 od 31. srpnja 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 229, str. 1. i ispravci SL 2014., L 246, str. 59. i SL 2022., L 114, str. 214.).
(
33
)	Također bih htjela skrenuti pozornost Suda na uvodne izjave 2. i 4. Odluke 2022/329, u kojima se navodi da je Unija „i dalje nepokolebljiva u svojoj potpori suverenitetu i teritorijalnoj cjelovitosti Ukrajine” i upućujem na potrebu donošenja daljnjih mjera ograničavanja kojima se nameću goleme i ozbiljne posljedice za Rusiju zbog njezine vojne agresije. Osim toga, u uvodnoj izjavi 10. Odluke 2022/329 navodi se da će odgovor Unije „uključivati i sektorske i pojedinačne mjere ograničavanja” kao odgovor na „ničim izazvanu invaziju Ukrajine koju su izvršile oružane snage Ruske Federacije”. Iz te izjave proizlazi da su te dvije vrste mjera usko povezani elementi kojima se nastoji postići isti cilj.
(
34
)	Vidjeti točku 13. ovog mišljenja.
(
35
)	Vidjeti točku 12. ovog mišljenja.
(
36
)	U daljnjem tekstu: presuda Kadi II.
(
37
)	Presuda Kadi II, t. 130.
(
38
)	U daljnjem tekstu: presuda Bank Tejarat.
(
39
)	Presuda Bank Tejarat, t. 60. i 61. Čini se da su izrazi koje je Sud upotrijebio u tim točkama dvosmisleni jer se odnose na „razloge”, a ne na „kriterije”. Međutim, iz navedene točke 57. jasno proizlazi da se Sud poziva na kriterije za uvrštavanje o kojima je riječ u tom predmetu, a ne na razloge koji opravdavaju primjenu tih kriterija.
(
40
)	Vidjeti presudu od 21. rujna 2000., EFMA/Vijeće (C‑46/98 P, EU:C:2000:474, t. 38.).
(
41
)	Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Mengozzija u predmetu Evropaïki Dynamiki/ESB (C‑401/09 P, EU:C:2011:31, t. 88.).
(
42
)	Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika A. M. La Pergole u predmetu EFMA/Vijeće (C‑46/98 P, EU:C:1999:547, t. 10.).
(
43
)	Vidjeti u tom pogledu presudu od 16. srpnja 2015., Komisija/Vijeće (C‑425/13, EU:C:2015:483, t. 94. i navedenu sudsku praksu).
(
44
)	Vidjeti presudu od 31. siječnja 2019., Islamic Republic of Iran Shipping Lines i dr./Vijeće (C‑225/17 P, EU:C:2019:82, t. 31. i navedenu sudsku praksu).
(
45
)	Vidjeti u tom pogledu presudu od 30. svibnja 2017., Safa Nicu Sepahan/Vijeće (C‑45/15 P, EU:C:2017:402, t. 49.)