62018TJ0545_RES
Predmet T-545/18
YL
protiv
Europske komisije
Presuda Općeg suda (deveto vijeće) od 11. rujna 2019.
„Javna služba – Dužnosnici – Promaknuće – Postupak promaknuća za 2017. – Odluka da se tužitelja ne promakne u razred AD 7 s učinkom od 1. siječnja 2017. – Članak 45. Pravilnika – Članak 9. stavak 3. Priloga IX. Pravilniku – Zlouporaba ovlasti – Stegovna mjera”
Dužnosnici – Promaknuće – Usporedba zasluga – Diskrecijska ovlast uprave – Elementi koji se mogu uzeti u obzir
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, čl. 45.)
(t. 20., 25., 26.)
Dužnosnici – Promaknuće – Odbijanje promaknuća – Odbijanje utemeljeno na povredi dužnosti koja predstavlja kršenje dužnosnikovih obveza – Dopuštenost
(t. 21.)
Kratak prikaz
Svojom presudom [u predmetu] YL protiv Komisije (T-545/18) od 11. rujna 2019. Opći sud odbio je tužbu dužnosnika, s jedne strane, za poništenje odluke Komisijina tijela za imenovanje da ga ne promakne u razred AD 7 s učinkom od 1. siječnja 2017. na temelju postupka promaknuća za 2017. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) i, s druge strane, za naknadu štete koju je navodno pretrpio zbog te odluke. Odlukom od 23. ožujka 2016. tijelo za imenovanje najprije je izreklo tužitelju mjeru nazadovanja u niži stupanj, osobito zbog njegova ponašanja tijekom dopusta za osobne potrebe koje je moglo narušiti ugled Komisije. U prilog svojem zahtjevu za poništenje tužitelj je istaknuo da je uzimanje u obzir odluke od 23. ožujka 2016. (o nazadovanju u niži stupanj) u okviru usporedbe zasluga predviđene člankom 45. Pravilnika imalo za učinak sankcioniranje po drugi put zbog istih činjenica.
Kao prvo, Opći sud je podsjetio, s jedne strane, na to da članak 45. Pravilnika ne sadržava taksativan popis kriterija koji se mogu uzeti u obzir u svrhu usporedbe zasluga i, s druge strane, na to da u tom okviru tijelo za imenovanje može uzeti u obzir kršenje obveza iz Pravilnika kako bi odbacilo, ovisno o slučaju, kandidaturu dotične osobe za promaknuće.
Kao drugo, Opći sud je smatrao da su činjenice koje su utvrđene nazadovanjem u niži stupanj bile pokazatelj tužiteljevih zasluga, s obzirom na to da su se odnosile na povredu obveza koje je imao zbog svojeg svojstva dužnosnika. Stoga se čak ni okolnost da se jedan dio tih činjenica odvijao tijekom tužiteljeva dopusta za osobne potrebe ne protivi sama po sebi njihovu uzimanju u obzir s ciljem usporedbe zasluga predviđene člankom 45. Pravilnika.
Kao treće, Opći sud je utvrdio da tužitelj nije podnio nijedan dokaz kojim bi mogao dokazati da odluka o tome da ga se ne promakne nije donesena na temelju usporedbe zasluga predviđene člankom 45. Pravilnika, nego s ciljem sankcioniranja po drugi put zbog činjenica na temelju kojih je donesena odluka od 23. ožujka 2016.
Na kraju, Opći sud je istaknuo da se ne može smatrati da pobijana odluka ima za učinak dovođenje do neograničene i arbitrarne blokade tužiteljeve karijere povredom načela pravne sigurnosti. Naime, s jedne strane, tijelo za imenovanje uzelo je u obzir odluku o stegovnoj mjeri koja je izrečena 23. ožujka 2016., odnosno tijekom godine koja je neposredno prethodila postupku promaknuća za 2017. S druge strane, pobijana odluka ne predstavlja prepreku tomu da tužitelj može eventualno ostvariti pravo na promaknuće prilikom kasnijeg postupka promaknuća, što je, uostalom, i bio slučaj u okviru postupka promaknuća za 2018.