62016TJ0587
PRESUDA OPĆEG SUDA (četvrto vijeće)
21. studenoga 2018. (
*1
)
„Javna služba – Dužnosnici – Postupak zapošljavanja – Obavijest o otvorenom natječaju EPSO/AST‑SC/03/15 – Uskraćivanje sudjelovanja u testiranjima za procjenu – Zahtjev za preispitivanje – Odbijanje da se taj zahtjev proslijedi odboru za odabir zbog zakašnjenja – Podjela nadležnosti između EPSO‑a i odbora za odabir”
U predmetu T‑587/16,
HM, koju zastupa H. Tettenborn, odvjetnik,
tužiteljica,
protiv
Europske komisije, koju zastupaju T. Bohr i G. Gattinara, u svojstvu agenata,
tuženika,
povodom zahtjeva na temelju članka 270. UFEU‑a kojim se traži poništenje, s jedne strane, odluke Europskog ureda za odabir osoblja (EPSO) od 17. kolovoza 2015. da neće uzeti u obzir zahtjev za preispitivanje odluke odbora za odabir o tome da kandidat nema pravo sudjelovanja u sljedećoj fazi natječaja EPSO/AST‑SC/03/15‑3 i, s druge strane, „implicitne odluke“ odbora za odabir da ne udovolji tom zahtjevu,
OPĆI SUD (četvrto vijeće),
u sastavu: H. Kanninen, predsjednik, J. Schwarcz (izvjestitelj) i C. Iliopoulos, suci,
tajnik: E. Coulon,
donosi sljedeću
Presudu
Okolnosti spora
1
Europski ured za odabir osoblja (EPSO) je 8. siječnja 2015. u Službenom listu Europske unije objavio obavijest o otvorenom natječaju temeljenom na testovima EPSO/AST‑SC/03/15‑3 radi dobivanja popisa uspješnih kandidata za tajnike i referente (razredi SC 1 i SC 2) u različitim područjima (u daljnjem tekstu: natječaj) (SL 2015., C 3A, str. 1.).
2
Tužiteljica HM je 12. veljače 2015. podnijela prijavu na natječaj. Odabrala je područje „tajništvo” i razred SC 2, ali je pristala na to da se njezina prijava eventualno premjesti u natječaj za razred SC 1.
3
Prilog III. točka 2. obavijesti o otvorenom natječaju predviđa, što se tiče posebnih uvjeta prihvata u pogledu diploma, tri različita uvjeta, od kojih je posljednji relevantan u ovom slučaju. Taj uvjet glasi kako slijedi:
„[P]rofesionalna izobrazba (istovjetna razini 4 Europskog kvalifikacijskog okvira) u trajanju od najmanje jedne godine, nakon koje je stekao najmanje tri godine profesionalnog iskustva. Izobrazba i iskustvo moraju biti u području povezanom s opisom radnog mjesta za koje se natječe”.
4
Tužiteljica je sudjelovala na pristupnim testovima 25. ožujka 2015. EPSO ju je dopisom od 11. lipnja 2015. obavijestio da je uspješno prošla testove jer je ostvarila minimum koji se zahtijevao na svakome od njih. U istom je dopisu EPSO naveo da će u sljedećem stadiju odbor za odabir na otvorenom natječaju (u daljnjem tekstu: odbor za odabir) proučiti elektroničke prijave kandidata kako bi provjerio njihovu prihvatljivost.
5
Stranke u sporu se ne slažu oko toga je li na dan 30. srpnja 2015. ili kasnije tužiteljica obaviještena elektroničkom komunikacijom na svojem EPSO računu da je odbor za odabir nakon razmatranja njezine prijave putem interneta odlučio da joj neće dopustiti pristup sljedećem stadiju natječaja. U svojoj odluci (u daljnjem tekstu: odluka o odbijanju prijave) odbor za odabir oslonio se na činjenicu da tužiteljica nije imala tražene kvalifikacije, odnosno da, iako je opravdala profesionalnu izobrazbu u trajanju od godinu dana, ona nije bila u bitnome povezana s poslovima radnog mjesta na koje se odnosi natječaj.
6
Stranke se usto ne slažu ni oko toga na koji je datum tužiteljica provjerila svoj EPSO račun. Naime, dok potonja tvrdi da ga je redovito provjeravala i da je posljednji put to učinila 29. srpnja i 4. kolovoza 2015. ne pronašavši međutim nove obavijesti ili priopćenja, Europska komisija tvrdi da elektronički očevidnik informacijskog sustava EPSO računa pokazuje da je tužiteljica tek 8. kolovoza 2015. u 20.41 provjerila svoj račun, na koji je odluka odbora za odabir bila stavljena devet dana prije.
7
Tužiteljica je 7. kolovoza 2015. od EPSO‑a zaprimila automatsku elektroničku poruku sljedećeg sadržaja:
„Datum slanja: petak, 7. kolovoza 2015. u 15.26 […]
Predmet: U vašem EPSO računu objavljena je nova poruka. […]
Ovo je automatska elektronička poruka. Nemojte odgovarati.
Poštovani kandidatu,
Ova se obavijest odnosi na vašu prijavu na natječaj ili postupak odabira EU Careers koji organizira [EPSO].
U vašem EPSO računu objavljena je nova poruka.
Za pristup svojem korisničkom računu možete koristiti sljedeću poveznicu:. […].
Lijep pozdrav,
NAPOMENA: Podsjećamo vas da morate provjeravati svoj EPSO račun barem dvaput tjedno kako je navedeno u Vodiču za otvorene natječaje ili u pozivu na iskaz interesa. Sve službene obavijesti šalju se putem EPSO računa i samo datumi navedeni u tim dopisima imaju pravnu vrijednost.
Ova elektronička obavijest dodatna je usluga EPSO‑a bez pravne vrijednosti.
Obavijest elektroničkom poštom šalje se istodobno s objavljivanjem nove poruke u vašem EPSO računu. Iz razloga koji su izvan naše kontrole, dostava obavijesti elektroničkom poštom u nekim slučajevima može kasniti. Nikakva pritužba na temelju tog zakašnjenja ne uzima se u obzir.
EPSO.”
8
Tužiteljica je 13. kolovoza 2015. na temelju točke 3.4.3. Općih pravila primjenjivih na otvorene natječaje (SL 2014., C 60 A, str. 1., u daljnjem tekstu: Opća pravila podnijela zahtjev za preispitivanje odluke odbora za odabir o odbijanju (u daljnjem tekstu: zahtjev za preispitivanje). Ona je u biti tvrdila da elektronička komunikacija u njezinu EPSO računu koja se odnosila na odluku o odbijanju prijave nije bila dovoljno obrazložena jer je samo ponavljala tekst obavijesti o otvorenom natječaju. Osim toga, s jedne strane, navela je da joj je odbor za odabir na prethodnom natječaju odobrio da izađe na testove za procjenu kandidata tog natječaja, koji se, prema njezinu mišljenju, također odnosio na aktivnosti tajništva i zahtijevao je višu razinu kvalifikacija od onih predviđenih u okviru otvorenog natječaja. S druge strane, tužiteljica je tvrdila da se u takvom slučaju činjenica da odbor za odabir nije prihvatio ocjenu iz prethodnog natječaja mora posebno obrazložiti.
9
Porukom elektroničke pošte od 17. kolovoza 2015. EPSO je preko N. H., voditeljice tima za odnose s kandidatima, tužiteljici dao do znanja da ne može uzeti u obzir njezin zahtjev za preispitivanje jer on nije bio podnesen u roku od deset kalendarskih dana određenih Općim pravilima (u daljnjem tekstu: EPSO‑ova odluka od 17. kolovoza 2015.). EPSO je obavijestio tužiteljicu da je taj rok počeo teći 30. srpnja 2015., nakon elektroničke komunikacije na EPSO računu.
10
Tužiteljica je 1. rujna 2015. elektroničkom porukom od EPSO‑a zatražila da bez odgađanja proslijedi njezin zahtjev za preispitivanje odboru za odabir. Ona se u tom pogledu pozvala na točku 3.4.3. Općih pravila, u skladu s kojom se zahtjevi za preispitivanje „podnos[e] na razmatranje istom tijelu koje je donijelo spornu odluku (odboru za odabir ili EPSO‑u)”. Tvrdila je da je zahtjev za preispitivanje trebalo podnijeti odboru za odabir jer je bio podnesen protiv odluke o odbijanju prijave koju je potonji donio.
11
EPSO je 16. rujna 2015. obavijestio tužiteljicu da njezin zahtjev za preispitivanje, kako je navedeno u točki 10. ove presude, nije uzet u obzir zbog njegove nepravodobnosti. Dopisom od 20. rujna 2015. tužiteljica je ponovno zatražila da se njezin zahtjev za preispitivanje proslijedi odboru za odabir.
12
Tužiteljica je 25. rujna 2015. primila sljedeći odgovor EPSO‑a:
„kako je već objašnjeno u prethodnim dopisima, mi (EPSO) odboru za odabir u okviru područja svoje nadležnosti prosljeđujemo samo pritužbe [Beschwerden] koje su podnesene u roku. Budući da to nije slučaj u pogledu Vaše pritužbe [Beschwerde], potonja nije proslijeđena.”
13
Tužiteljica je 4. studenoga 2015. podnijela pisanu žalbu protiv „odluka” od 17. kolovoza, 16. i 25. rujna 2015., kojima joj je EPSO priopćio da se njezin zahtjev za preispitivanje neće uzeti u obzir.
14
Tužiteljičina je žalba odbijena odlukom od 17. ožujka 2016. Ta joj je odluka u njemačkom prijevodu dostavljena 18. travnja 2016.
Postupak i zahtjevi stranaka
15
Tužiteljica je pokrenula ovaj postupak tužbom podnesenom tajništvu Službeničkog suda Europske unije 23. ožujka 2016. Predmet je upisan pod brojem F‑17/16.
16
Dopisom podnesenim tajništvu Službeničkog suda 6. travnja 2016. tužiteljica je zatražila anonimnost na temelju članka 48. stavka 1. Poslovnika Službeničkog suda. Dopisom od 28. travnja 2016. tajništvo Službeničkog suda obavijestilo je tužiteljicu da je udovoljilo tom zahtjevu.
17
Primjenom članka 3. Uredbe (EU, Euratom) 2016/1192 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. srpnja 2016. o prijenosu na Opći sud nadležnosti za odlučivanje u prvom stupnju o sporovima između Europske unije i njezinih službenika (SL 2016, L 200, str. 137.), ovaj je predmet prenesen na Opći sud u stanju u kojem se nalazio 31. kolovoza 2016. Taj je predmet tako upisan pod brojem T‑587/16 te je dodijeljen četvrtom vijeću.
18
Budući da stranke nisu tražile održavanje rasprave, na temelju članka 106. stavka 1. Poslovnika Opći sud (četvrto vijeće) odlučio je, smatrajući da je na temelju sadržaja spisa predmet dovoljno razjašnjen, primjenom članka 106. stavka 3. Poslovnika presuditi bez provođenja usmenog dijela postupka.
19
Opći je sud 5. veljače 2018. Komisiji postavio pisana pitanja. Ona je podnijele odgovore tajništvu Općeg suda u zadanom roku. Tužitelj se na njih očitovao 13. ožujka 2018.
20
Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:
–
poništi EPSO‑ovu odluku od 17. kolovoza 2015.;
–
poništi „implicitnu odluku” odbora za odabir da ne udovolji zahtjevu za preispitivanje;
–
naloži Komisiji snošenje troškova.
21
Komisija od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbije tužbu;
–
naloži tužiteljici snošenje troškova.
Pravo
Dopuštenost tužbe
22
Komisija u biti ističe da je tužba koja je podnesena protiv odluke EPSO‑a od 17. kolovoza 2015. nedopuštena jer nije riječ o odluci o odbijanju prijave ni odgovoru odbora za odabir na zahtjev za preispitivanje. Smatra da se samo odlukom o odbijanju prijave tužiteljici nanosi šteta jer se njome mijenja njezin pravni položaj te izravno i trenutačno negativno utječe na njezine interese. EPSO‑ovom odlukom od 17. kolovoza 2015. to se utvrđenje uopće ne mijenja jer je samo riječ o odbijanju da se u obzir uzme zahtjev za preispitivanje, i to zbog formalnih razloga nepravodobnosti. Komisija tvrdi da je ta EPSO‑ova odluka „isključivo potvrđujuća”, da nema samostalan sadržaj i da se njome ne zamjenjuje odluka o odbijanju prijave. Stoga prema Komisijinu mišljenju ne može biti predmet ni žalbe ni tužbe pred Općim sudom.
23
Komisija tvrdi da je tužiteljica imala jasnu mogućnost sudske zaštite. Smatra da je imala mogućnost osporavanja odluke o odbijanju prijave izravno pred Sudom Europske unije u skladu s člankom 270. UFEU‑a bez potrebe prethodnog podnošenja žalbe odnosno podnošenja žalbe protiv nje. Prema njezinu mišljenju, tužiteljica nije bila ovlaštena izabrati „treću opciju” i podnijeti žalbu protiv akta kojim joj se ne nanosi šteta. Prema Komisijinu mišljenju, tužiteljica je također imala pravnu mogućnost da ishodi to da odluku o odbijanju prijave preispita odbor za odabir.
24
Komisija tvrdi da čak i ako EPSO‑ova odluka od 17. kolovoza 2015. predstavlja akt kojim se nanosi šteta, tužiteljica ni u kojem slučaju nema postojeći i stvaran pravni interes u ovom predmetu. Očito je da moguće poništenje EPSO‑ove odluke od 17. kolovoza 2015. tužiteljici ne bi donijelo nikakvu korist jer ona nije pobijala odluku o odbijanju prijave. Stoga, čak i u slučaju ukidanja EPSO‑ove odluke od 17. kolovoza 2015., odbor za odabir se ne može, prema Komisijinu mišljenju, izjasniti o sadržaju odluke o odbijanju prijave. Osim toga, upućivanje na rješenje od 3. travnja 2001., Zaur‑Gora i Dubigh/Komisija (T‑95/00 i T‑96/00, EU:T:2001:114) nije relevantno jer u ovom predmetu nije postojala nova odluka odbora za odabir na temelju zahtjeva za preispitivanje, tako da nije mogao početi teći nijedan novi rok.
25
Naposljetku, Komisija tvrdi da je tužiteljičin zahtjev kojim se traži da se poništi navodna „implicitna odluka” odbora za odabir nedopušten zbog povrede načela podudarnosti između žalbe i tužbe. U svakom slučaju, valja odbiti taj tužiteljičin zahtjev jer članak 90. stavak 1. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju) ne predviđa da se zahtjev za preispitivanje odluke odbora za odabir može implicitno odbiti. Budući da odbor za odabir nije dio javne uprave te je od nje nezavisan, njegova se šutnja ne može protumačiti kao „implicitna negativna odluka”. Pitanje koje su posljedice nereagiranja odbora za odabir na zahtjev za preispitivanje jest prema Komisijinu mišljenju čisto hipotetsko pitanje.
26
Tužiteljica osporava Komisijine argumente.
27
Opći sud smatra da treba, kao prvo, ispitati dopuštenost drugog tužbenog zahtjeva i, kao drugo, dopuštenost prvog tužbenog zahtjeva.
Dopuštenost drugog tužbenog zahtjeva
28
Uvodno, valja istaknuti da tužiteljica, kao prvo, tužbu podnosi protiv EPSO‑ove odluke od 17. kolovoza 2015. i, kao drugo, navodne „implicitne odluke” odbora za odabir da ne udovolji zahtjevu za preispitivanje.
29
U tom pogledu, valja podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi kada kandidat na natječaju zahtijeva preispitivanje odluke odbora, upravo odluka koju potonji donese nakon preispitivanja situacije podnositelja zahtjeva predstavlja akt kojim se nanosi šteta u smislu članka 90. stavka 2. odnosno, ovisno o slučaju, članka 91. stavka 1. Pravilnika o osoblju (vidjeti, u tom smislu, rješenje od 3. travnja 2001., Zaur‑Gora i Dubigh/Komisija, T‑95/00 i T‑96/00, EU:T:2001:114, t. 26. i presudu od 13. prosinca 2006., Heus/Komisija, T‑173/05, EU:T:2006:392, t. 19.).
30
U ovom slučaju, nesporno je da je EPSO donio odluku od 17. kolovoza 2015. Iz Komisijinih podnesaka i njezinih odgovora na pitanja Općeg suda proizlazi da odbor za odabir nije znao za postojanje tužiteljičina zahtjeva za preispitivanje. U tom pogledu, Komisija je izričito priznala da zahtjev za preispitivanje koji je podnijela tužiteljica nije bio uključen među zahtjeve za preispitivanje proslijeđene odboru za odabir. Također je nesporno da odbor za odabir nije bio naknadno izričito obaviješten o EPSO‑ovoj odluci od 17. kolovoza 2015. da ga se ne treba uzeti u obzir. U svakom je slučaju bio „općenito” obaviješten o EPSO‑ovom odbijanju nepravodobnih zahtjeva za preispitivanje.
31
U tim okolnostima, valja zaključiti da, budući da odbor za odabir nije imao saznanja o postojanju tužiteljičina zahtjeva za preispitivanje, ne može se smatrati da je donio „prešutnu odluku” o odbijanju u odnosu na njega.
32
Drugi tužbeni zahtjev je prema tome bespredmetan te ga stoga treba odbaciti kao nedopušten.
Dopuštenost prvog tužbenog zahtjeva
33
Što se tiče Komisijinih navoda prema kojima EPSO‑ova odluka od 17. kolovoza 2015. ne predstavlja akt kojim se tužiteljici nanosi šteta jer je isključivo potvrđujuća, u potpunosti nesamostalnog sadržaja i ne zamjenjuje odluku o odbijanju prijave, valja utvrditi da je odlukom od 17. kolovoza 2015. EPSO odbio tužiteljičin zahtjev za preispitivanje. Međutim, iz sudske prakse navedene u točki 29. ove presude proizlazi da bi odluka o odbijanju zahtjeva za preispitivanje nanijela štetu tužiteljici i da bi se slijedom toga mogla pobijati da ju je donio odbor za odabir.
34
Ako, kao u ovom slučaju, zahtjev za preispitivanje koji je podnio kandidat EPSO odbije zbog nepravodobnosti, taj kandidat ima snažan interes da nad njim sud Unije provede nadzor zakonitosti. Takvo odbijanje sprječava da sam odbor za odabir razmotri taj zahtjev za preispitivanje, ali njegovo bi poništenje od strane Općeg suda dovelo do donošenja nove odluke o navedenom zahtjevu.
35
Naime, valja podsjetiti da je u točki 3.4.3. Općih pravila izričito predviđeno da u slučaju da je odgovor na zahtjev za preispitivanje pozitivan, kandidat se ponovno uključuje u natječaj i to u onu fazu u kojoj je bio isključen iz njega bez obzira na trenutačnu fazu natječaja. Okolnost da je postupak otvorenog natječaja u međuvremenu završen ne dovodi u pitanje taj zaključak jer tužiteljica u najmanju ruku zadržava interes za ishođenje odluke o zakonitosti dotičnog postupka odabira da se navodna nezakonitost ne bi ubuduće ponavljala u okviru postupka analognog onome u ovom slučaju (vidjeti, u tom smislu, presudu od 7. lipnja 2007., Wunenburger/Komisija, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, t. 50.). Naime, nije isključeno da EPSO može imati sličnu ulogu u kasnijem postupku odabira i slično. U tim okolnostima, Komisija se ne može pozivati na nedopuštenost tužbe jer je postupak otvorenog natječaja u međuvremenu završio.
36
S obzirom na prethodno navedeno, valja zaključiti da je EPSO‑ova odluka od 17. kolovoza 2015. akt kojim se tužiteljici nanosi šteta i da potonja ima postojeći, stvaran i dovoljno ozbiljan pravni interes za poništenje te odluke (vidjeti, u tom smislu, presudu od 18. rujna 2008., Angé Serrano i dr./Parlament, T‑47/05, EU:T:2008:384, t. 65.).
Meritum
37
U prilog osnovanosti tužbe tužiteljica ističe četiri tužbena razloga koji se temelje, prvi, na nenadležnosti EPSO‑a za donošenje odluke od 17. kolovoza 2015., drugi, na povredi načela pravne sigurnosti, treći, na pogrešci koja se tiče kvalifikacije zahtjeva za preispitivanje i, četvrti, na pogrešci u ocjeni poštovanja roka u kojem se može podnijeti zahtjev za preispitivanje.
38
Prvim tužbenim razlogom tužiteljica u biti tvrdi da je, s obzirom na to da je njezin zahtjev za preispitivanje podnesen protiv odluke o odbijanju prijave, on trebao biti podnesen odboru za odabir koji je donio tu odluku, u skladu s jasnim tekstom Općih uvjeta. Smatra, konkretnije, da EPSO nije nadležan ocijeniti nepravodobnost zahtjeva za preispitivanje s obzirom na to da je njegova jedina funkcija pružanje „administrativne potpore” odboru za odabir na otvorenim natječajima. On je u najboljem slučaju mogao upozoriti odbor za odabir na prekoračenje rokova. Prema tužiteljičinu mišljenju, nijedan pravni akt ne omogućuje EPSO‑u da donese dotičnu odluku umjesto odbora za odabir. Takav pristup ne proizlazi ni iz ranije upravne prakse. Drukčije tumačenje ne bi bilo u skladu s EPSO‑ovom funkcijom u natječajima. Tužiteljica navodi da iz općeg načela upravnog prava proizlazi da je sâmo tijelo ili više tijelo nadležno za odlučivanje o žalbama protiv odluka tog tijela. Naposljetku, tužiteljica tvrdi da EPSO nije mogao obrazložiti odluku od 17. kolovoza 2015. Iz toga proizlazi da nije sposoban preuzeti funkciju odbora za odabir u tom pogledu.
39
Komisija u biti tvrdi da tekst obavijesti o otvorenom natječaju i Opća pravila obvezuju EPSO i odbor za odabir. Također naglašava da oni ne mogu odstupiti od tih odredaba a da to ne naruši zakonitost natječaja i, posebno, poštovanje načela jednakog postupanja prema kandidatima. Prema Komisijinu mišljenju, tekst Općih odredaba izričito predviđa da je u skladu s podjelom nadležnosti na odboru za odabir ili EPSO‑u da odluči o daljnjim koracima po zahtjevu za interno preispitivanje. Iz toga proizlazi da je EPSO također nadležan za donošenje odluke u vezi sa zahtjevom za preispitivanje.
40
Komisija tvrdi da, u skladu s člankom 7. stavkom 1. Priloga III. Pravilniku o osoblju kao i Odlukom 2002/620/EZ Europskog parlamenta, Vijeća, Komisije, Suda, Revizorskog suda, Gospodarskog i socijalnog odbora, Odbora regija i Europskog ombudsmana od 25. srpnja 2002. o osnivanju [EPSO‑a] (SL 2002., L 197, str. 53.) i Odlukom 2002/621/EZ glavnih tajnika Europskog parlamenta, Vijeća, Komisije, tajnika Suda, glavnih tajnika Revizorskog suda, Gospodarskog i socijalnog odbora, Odbora regija i predstavnika Europskog ombudsmana od 25. srpnja 2002. o organizaciji i funkcioniranju [EPSO‑a] (SL 2002., L 197, str. 56.), EPSO organizira natječaje kako bi se zadovoljile potrebe za osobljem institucija Unije i kako bi se osigurali jedinstveni standardi na natječajima.
41
Komisija u tom pogledu ističe da je EPSO‑ova zadaća pružanje administrativne podrške odboru za odabir, što uključuje nadzor toga da kandidati poštuju rokove u okviru postupka preispitivanja. Presuda od 14. prosinca 2011., Komisija/Pachtitis (T‑361/10 P, EU:T:2011:742) potvrđuje tu raspodjelu nadležnosti. EPSO je stoga ovlašten odbiti zahtjeve za interno preispitivanje koji nisu podneseni u roku. Takva zadaća odgovara svrsi i cilju navedenih normi jer omogućuje smanjenje radnog opterećenja odbora za odabir. Prema Komisijinu mišljenju, točku 3.4.3. Općih pravila treba tumačiti kao „da navodi da isto tijelo mora odlučiti o sadržaju odluke koju treba preispitati (tj. o dopuštenosti i o meritumu zahtjeva za preispitivanje)”. U ovom slučaju, uopće nije riječ o „preispitivanju” sadržaja odluke o odbijanju prijave, nego samo o formalnim aspektima. Međutim, nema razloga vjerovati da se to načelo primjenjuje i na formalne aspekte kao što je poštovanje rokova. Naposljetku, prema mišljenju Komisije, EPSO‑ova nadležnost ne može ovisiti o načinu na koji su njegove odluke obrazložene.
42
U odgovoru na pisana pitanja Općeg suda iz točke 19. ove presude Komisija je opet istaknula, u biti, da je odbor za odabir bio „općenito” obaviješten o EPSO‑ovu odbijanju nepravodobnih zahtjeva za preispitivanje. Prema Komisijinu mišljenju, EPSO‑ov uobičajeni postupak predviđao je da se odbor za odabir ne obavještava pojedinačno o zahtjevima podnesenima izvan roka. Osobito je bilo tako zato što su ti zahtjevi ponekad pristizali nakon sastanka na kojem je odbor za odabir odlučivao o zahtjevima podnesenima u roku. Osim toga, Komisija je uputila na pravne osnove i tvrdnje već navedene u točki 40. ove presude o podjeli nadležnosti između odbora za odabir i EPSO‑a. Ona se provodi u točki 3.4.3. Općih pravila s obzirom na to da EPSO može proglasiti nedopuštenima zahtjeve za preispitivanje podnesene izvan roka bez njihova prosljeđivanja odboru za odabir. Naposljetku, Komisija upućuje na načelo dobre uprave, interes službe i obvezu poštovanja razumnog roka.
43
U svojim očitovanjima tužiteljica osporava Komisijine tvrdnje.
44
Opći sud ističe da točka 3.4.3. Općih pravila naslovljena „Postupak preispitivanja” glasi kako slijedi:
„Kandidat ima pravo zatražiti preispitivanje bilo koje odluke koju je donio odbor za odabir ili EPSO, a koja izravno i neposredno utječe na njegov pravni status u natječaju (tj. na njegove rezultate i/ili činjenicu da prolazi u sljedeću fazu natječaja ili ne).
Kandidat može podnijeti zahtjev za preispitivanje na temelju jednog ili više razloga:
–
natječajni postupak sadržava bitnu nepravilnost
–
odbor za odabir ili EPSO nisu poštovali pravila natječajnog postupka kako su utvrđena Pravilnikom o osoblju, obaviješću o natječaju, ovim općim pravilima i sudskom praksom.
Kandidati ne mogu osporiti valjanost ocjene kojom je odbor za odabir vrednovao kvalitetu njihovih rezultata na testu. […]
Postupak
Zahtjev [za preispitivanje] se mora podnijeti u roku od deset kalendarskih dana od dana kada je odluka koju kandidat želi osporiti postala dostupna na njegovu EPSO računu:
–
s pomoću obrasca za kontakt dostupnog na web‑mjestu EPSO‑a ili
–
poštom na [EPSO‑ovu] adresu.
[…]
Kandidati moraju jasno navesti odluku koju žele osporiti te navesti razloge na kojima temelje svoj zahtjev.
Interni postupak preispitivanja vodi EPSO‑ov tim pravnika.
Po primitku zahtjeva kandidatu se u roku od 15 radnih dana šalje potvrda o primitku.
Zatim se njegov zahtjev ispituje i podnosi na razmatranje istom tijelu koje je donijelo spornu odluku (odboru za odabir ili EPSO‑u). Odbor za odabir ili EPSO potom na zahtjev kandidata donose odluku. Nakon donošenja odluke tim pravnika priprema obrazloženi odgovor u kojem komentiraju argumente kandidata. […].
Zahtjevi kandidata ispituju se na temeljit, pošten i objektivan način. Taj postupak može potrajati nekoliko tjedana. Kandidatu se obrazložena odluka šalje što je prije moguće na njegov EPSO račun.
U slučaju da je odgovor na zahtjev za preispitivanje pozitivan kandidat se ponovno uključuje u natječaj i to u onu fazu u kojoj je bio isključen iz natječaja bez obzira na trenutačnu fazu natječaja, kako bi se zaštitila njegova prava.”
45
Navod prema kojem se „zahtjev ispituje i podnosi na razmatranje istom tijelu koje je donijelo spornu odluku (odboru za odabir ili EPSO‑u)” popraćen je bilješkom koja glasi kako slijedi: „To je posljedica podjele nadležnosti koja je propisana Pravilnikom o osoblju”.
46
U tom je pogledu nesporno da je tijelo koje je donijelo „spornu odluku”, u skladu s navedenom odredbom, odnosno odluku o odbijanju prijave, bio odbor za odabir, a ne EPSO. Stoga je u skladu s točkom 3.4.3. Općih pravila na odboru za odabir, a ne na EPSO‑u, da odluči o tužiteljičinu zahtjevu za preispitivanje.
47
Okolnost da je tužiteljičin zahtjev za preispitivanje odbijen isključivo zbog formalnih razloga nema utjecaja u tom pogledu. Naime, opća pravila ne prave nikakvu razliku prema tome temelji li se odbijanje na razlozima vezanima za sadržaj ili oblik. Naprotiv, iz točke 3.4.3. Općih odredaba proizlazi da je nadležnost EPSO‑ova pravnog tima ograničena na upravljanje postupkom za interno preispitivanje. U tom kontekstu, na navedenom je timu da tužiteljici pošalje „potvrdu o primitku u roku od petnaest radnih dana” nakon primitka zahtjeva za preispitivanje.
48
Prema tome, valja zaključiti da je EPSO posredstvom H. i bez pravne osnove odbio zahtjev za preispitivanje koji je podnijela tužiteljica.
49
Komisija svojim argumentima taj zaključak ne dovodi u pitanje.
50
Kao prvo, sama Komisija tvrdi da su EPSO i odbor za odabir obvezani tekstom obavijesti o otvorenom natječaju i Općim pravilima. Međutim, kao što je to istaknuto u točkama 44. do 48. ove presude, iz Općih pravila proizlazi da je odbor za odabir bio jedino tijelo nadležno za donošenje odluke o tužiteljičinu zahtjevu za preispitivanje. Dakle, suprotno tvrdnjama Komisije (vidjeti točku 39. ove presude), nikako u ovom slučaju nije riječ o odstupanju od Općih odredaba ni, slijedom toga, narušavanju zakonitosti natječaja i osobito načela jednakog postupanja prema kandidatima.
51
Kao drugo, što se tiče Komisijinih tvrdnji navedenih u točkama 40. do 42. ove presude, prema kojima EPSO organizira natječaje kako bi se odgovorilo na potrebe institucija za osobljem i kako bi se osigurali jedinstveni standardi na tim natječajima i, u tom kontekstu, pružanje administrativne podrške odboru za odabir, valja utvrditi da se iz toga ne može zaključiti da sam EPSO može odlučiti odbiti uzeti u obzir tužiteljičin zahtjev za preispitivanje, neovisno o jasnom tekstu Općih pravila kojima se ta nadležnost dodjeljuje odboru za odabir.
52
Naime, kao prvo, iz teksta članka 7. stavka 1. Priloga III. Pravilniku o osoblju, kojim se uređuju postupci natječaja, ni po čemu se ne može zaključiti da EPSO ima takvu nadležnost u slučaju kad je odluku iz zahtjeva za preispitivanje donio odbor za odabir. Iako iz te odredbe stvarno proizlazi da Unijine institucije EPSO‑u dodjeljuju zadaću da donese potrebne mjere za primjenu jedinstvenih pravila u okviru postupaka odabira osoblja Unije i u određenim postupcima ocjenjivanja i ispitivanja, iz nje se ne može zaključiti da EPSO u tom kontekstu može preuzeti nadležnost za odlučivanje o zahtjevu za preispitivanje odluke odbora za odabir.
53
Isto tako, valja istaknuti da, u skladu s člankom 7. stavkom 2. Priloga III. Pravilniku o osoblju, s obzirom na odluke koje je navela Komisija (vidjeti točku 40. ove presude), zadaće dodijeljene EPSO‑u pripadaju području organiziranja otvorenih natječaja, funkciji tehničke potpore instituciji u okviru internog natječaja, određivanju sadržaja testova koje organiziraju institucije kao i definiranju i organizaciji procjene jezičnih sposobnosti. Međutim, suprotno onomu što tvrdi Komisija, odluku koju je donio EPSO kojom se odbija uzeti u obzir zahtjev za preispitivanje u odnosu na odluku koju je donio odbor za odabir ne treba smatrati samo situacijom pružanja tehničke podrške ili pomoći odboru za odabir niti da pripada nekoj od drugih predviđenih EPSO‑ovih zadaća.
54
Također valja naglasiti, u tom pogledu, kao što pravilno ističe tužiteljica, da se ovaj slučaj bitno razlikuje od situacije u kojoj je, na primjer, EPSO samo obavijestio odbor za odabir o prekoračenju roka za podnošenje zahtjeva za preispitivanje, ostavljajući pritom odboru za odabir da odluči o pristupu koji će zauzeti u svakom slučaju koji mu je podnesen. Osim toga, valja utvrditi da pitanje je li, u situaciji poput one u predmetnom slučaju, zahtjev za preispitivanje nepravodoban nije nužno jednostavna postupovna odluka, kao što insinuira Komisija, već se može pokazati složenom jer može ovisiti o ocjeni tehničkih elemenata kao što su oni usmjereni na dokazivanje točnog datuma dostave odluke odbora za odabir dotičnom kandidatu.
55
Nadalje, što se tiče presude od 14. prosinca 2011., Komisija/Pachtitis, T‑361/10 P, EU:T:2011:742, t. 52. i slj.), na koju se Komisija poziva, valja utvrditi da ona ne ide u prilog tezi prema kojoj je sam EPSO mogao odbiti uzeti u obzir tužiteljičin zahtjev za preispitivanje. U tom pogledu, s jedne strane, treba naglasiti da se činjenična situacija koja je dovela do presude razlikuje od one u predmetnom slučaju jer se ne odnosi na reagiranje na zahtjev za preispitivanje koji je podnesen sukladno Općim pravilima, već na određivanje tko je nadležan odrediti sadržaj testova za predodabir u kontekstu općeg natječaja.
56
S druge strane, iz gore navedene presude od 14. prosinca 2011., Komisija/Pachtitis (T‑361/10 P, EU:T:2011:742) proizlazi da EPSO nije imao navodnu navedenu nadležnost. Naprotiv, u točki 52. te presude u biti je utvrđeno da izbor i ocjena pitanja postavljenih u okviru natječaja nisu obuhvaćeni nadležnošću EPSO‑a, a u točki 54. te presude navodi se da relevantne odredbe EPSO‑u dodjeljuju ulogu asistenta odboru za odabir tijekom odvijanja natječaja s obzirom na to da je zadužen za razvoj metoda i tehnika odabira.
57
Naposljetku, valja podredno istaknuti da Komisija u ovom slučaju nije navela konkretne odredbe odluka na koje se poziva kako bi potkrijepila svoje tvrdnje o nadležnosti EPSO‑a da odbije uzeti u obzir tužiteljičin zahtjev za preispitivanje (vidjeti točku 40. ove presude). U svakom slučaju, valja utvrditi da te iste odluke imaju niži hijerarhijski rang od odredaba Pravilnika o osoblju (vidjeti, u tom smislu, presudu od 14. prosinca 2011., Komisija/Pachtitis, T‑361/10 P, EU:T:2011:742, t. 53.) Prema tome, ta opća upućivanja koja je iznijela Komisija također ne omogućuju izmijeniti zaključak prema kojem EPSO nema navedenu nadležnost.
58
U tim okolnostima, Komisija nije uspjela dokazati da je EPSO bio ovlašten odbiti tužiteljičin zahtjev za preispitivanje s obrazloženjem da je taj zahtjev, prema njegovu mišljenju, podnesen izvan roka. Ne može se smatrati da EPSO‑ova odluka odgovara smislu ili cilju normi koje je navela Komisija, zbog toga što, prema njezinim riječima, „omogućuje smanjenje radnog opterećenja odbora za odabir”. U tom je pogledu dovoljno utvrditi da se takva razmatranja ne mogu pozivati na jasan tekst norme o dodjeli ovlasti, odnosno, u ovom slučaju, točke 3.4.3. Općih odredaba.
59
Osim toga, također valja odbiti kao bespredmetne, u ovom slučaju, različite druge Komisijine tvrdnje koje se odnose na čimbenike poput potrebe poštovanja razumnog roka i djelovanja u interesu službe ili, u širem smislu, u skladu s načelom dobre uprave utvrđenim u članku 41. stavku 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.
60
Naime, najprije, kao što to tvrdi tužiteljica u svojim očitovanjima o Komisijinim odgovorima na pitanja Općeg suda, ona nije tvrdila, a još manje dokazala, da je u ovom slučaju tužiteljičin zahtjev za preispitivanje priopćen EPSO‑u nakon sastanka odbora za odabir tijekom kojeg je ocjenjivao zahtjeve za preispitivanje podnesene u roku. Što se tiče tvrdnje Komisije koja se odnosi na radno opterećenje odbora za odabir u slučaju da ga se treba sazvati na dodatne sastanke radi preispitivanja očito nepravodobnih zahtjeva, s jedne strane, valja utvrditi da ispitivanje nekih od tih zahtjeva ne zahtijeva mnogo vremena. S druge strane i u svakom slučaju, zauzimanje stajališta odbora za odabir u tom smislu pripada dobroj upravi.
61
Uostalom, iz teksta točke 3.4.3. Općih odredaba izričito proizlazi da je predviđeno da se zahtjev za preispitivanje treba izvršiti temeljito, pošteno i objektivno te da postupak „može potrajati nekoliko tjedana”. Također je izričito navedeno da se, ako je odgovor na zahtjev za preispitivanje pozitivan, kandidat ponovno uključuje u natječaj i to u onu fazu u kojoj je bio isključen, „bez obzira na trenutačnu fazu natječaja”. To je povezano s potrebom očuvanja prava kandidata. Svi ti elementi navode na zaključak da se, u ovom slučaju, članak 41. stavak 1. Povelje o temeljnim pravima ne može tumačiti na način da u interesu dobre uprave određuje odstupanje od općih odredaba u pogledu nadležnosti odbora za odabir za zauzimanje stajališta o zahtjevu za preispitivanje.
62
Naposljetku, što se tiče Komisijine tvrdnje prema kojoj je odbor za odabir „općenito” obaviješten o EPSO‑ovu odbijanju nepravodobnih zahtjeva za preispitivanje, valja utvrditi da, kao što to tužiteljica tvrdi u svojim očitovanjima na odgovore Komisije na pitanja Općeg suda, taj navod nije potkrijepljen nikakvim dokaznim elementom, izravnim ili neizravnim. U svakom slučaju, čak i pod pretpostavkom da je odbor za odabir stvarno općenito obaviješten o činjenici da EPSO postupa na taj način, i dalje stoji da informacija opće prirode nije takva da bi omogućila odboru za odabir izvršavanje nadležnosti koja mu je u tom pogledu dodijeljena točkom 3.4.3. Općih odredaba.
63
S obzirom na sve prethodno izneseno, valja prihvatiti tužiteljičin prvi tužbeni razlog. Prema tome, a da nije potrebno odlučiti o drugim tužiteljičinim tužbenim razlozima ni o dopuštenosti dokumenata koji se ne odnose na EPSO‑ovu nadležnost koje je Komisija prvi put podnijela u prilogu odgovoru na repliku ili u fazi odgovora na pitanja Općeg suda, EPSO‑ovu odluku od 17. kolovoza 2015. treba poništiti zbog nenadležnosti.
Troškovi
64
Sukladno članku 134. stavku 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da Komisija nije uspjela u postupku, treba joj naložiti snošenje troškova sukladno zahtjevu tužiteljice.
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (četvrto vijeće)
proglašava i presuđuje:
1.
Poništava se odluka Europskog ureda za odabir osoblja (EPSO) od 17. kolovoza 2015. da neće uzeti u obzir zahtjev za preispitivanje odluke odbora za odabir o tome da HM nema pravo sudjelovanja u sljedećoj fazi natječaja EPSO/AST‑SC/03/15‑3.
2.
U preostalom dijelu tužba se odbija.
3.
Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova.
Kanninen
Schwarcz
Iliopoulos
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 21. studenoga 2018.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački