62019CJ0790_RES
Predmet C-790/19
Parchetul de pe lângă Tribunalul Braşov
protiv
LGiMH
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Curtea de Apel Braşov)
Presuda Suda (drugo vijeće) od 2. rujna 2021.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Sprečavanje korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca i financiranja terorizma – Direktiva (EU) 2015/849 – Direktiva 2005/60/EZ – Kazneno djelo pranja novca – Pranje novca koje je počinio počinitelj glavnog kaznenog djela (‚pranje novca za osobne potrebe’)”
Usklađivanje zakonodavstava – Sprečavanje korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca i financiranja terorizma – Direktiva 2005/60 – Predmet – Kazneno djelo pranja novca različito od glavnog kaznenog djela kojim je stečen oprani novac – Istovjetnost počinitelja za oba kaznena djela – Dopuštenost
(Direktiva 2005/60 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 1. st. 2. t. (a))
(t. 48.-54., 86. i izreka)
Usklađivanje zakonodavstava – Sprečavanje korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca i financiranja terorizma – Direktive 2005/60 i 2015/849 – Kazneno djelo pranja novca koje je počinio počinitelj glavnog kaznenog djela kojim je stečen oprani novac – Mogućnost za države članice da predvide kažnjivost kaznenog djela pranja novca u odnosu na počinitelja glavnog kaznenog djela – Dopuštenost
(Direktiva 2005/60 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 1. st. 2. t. (a); Direktiva 2015/849 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 1. st. 3. t. (a))
(t. 58.-61., 65., 70.-72.)
Temeljna prava – Načelo ne bis in idem – Uvjeti primjene – Postojanje istog kaznenog djela – Kriterij za ocjenu – Jednakost materijalnih činjenica
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 50.)
(t. 77. – 80.)
Usklađivanje zakonodavstava – Sprečavanje korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca i financiranja terorizma – Direktiva 2005/60 – Predmet – Kazneno djelo pranja novca različito od glavnog kaznenog djela kojim je stečen oprani novac – Zasebna djela – Počinitelj glavnog kaznenog djela protiv kojeg se može voditi postupak zbog kaznenog djela pranja novca – Dopuštenost u pogledu načela ne bis in idem – Pitanje koje je nacionalni sud dužan provjeriti – Doseg
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 50.; Direktiva 2005/60 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 1. st. 2. t. (a))
(t. 81. – 85.)
Kratak prikaz
Tribunalul Brașov (Viši sud u Brașovu, Rumunjska) osudio je osobu LG, direktora jednog društva, na uvjetnu kaznu zatvora za kazneno djelo pranja novca, koje se sastoji od 80 djela, počinjenih između 2009. i 2013. Predmetni novac stečen je kaznenim djelom utaje poreza koje je počinila ista osoba (u daljnjem tekstu: glavno kazneno djelo).
Nakon što joj je podnesena žalba protiv te presude, Curtea de apel Brașov (Žalbeni sud u Brașovu, Rumunjska), sud koji je uputio zahtjev, izrazila je sumnje u vezi s pitanjem može li počinitelj glavnog kaznenog djela i počinitelj kaznenog djela pranja novca biti ista osoba.
Sud je u svojoj presudi presudio da se Direktivi 2005/60 (
1
) ne protivi nacionalni propis kojim se predviđa da počinitelj glavnog kaznenog djela može počiniti kazneno djelo pranja novca.
Ocjena Suda
Sud ponajprije podsjeća na to da konverzija ili prijenos imovine, a kada se zna da je ta imovina stečena kriminalnom aktivnošću ili sudjelovanjem u takvoj aktivnosti, radi utaje ili prikrivanja nedopuštenog porijekla imovine ili pomaganja bilo kojoj osobi koja je uključena u provedbu takve aktivnosti u izbjegavanju pravnih posljedica njezina djelovanja, jest djelovanje koje se, kada je počinjeno namjerno, smatra kaznenim djelom pranja novca (
2
). Posljedično, kako bi se osoba mogla smatrati počiniteljem tog kaznenog djela, ona mora znati da je navedena imovina stečena kriminalnom aktivnošću ili sudjelovanjem u takvoj aktivnosti. Budući da je taj uvjet nužno ispunjen u pogledu počinitelja glavnog kaznenog djela, Direktiva 2005/60 ne isključuje mogućnost da taj počinitelj bude i počinitelj kaznenog djela pranja novca. Osim toga, budući da takvo postupanje predstavlja sporednu radnju koja ne proizlazi automatski iz glavne povrede, može ga počiniti i počinitelj glavne povrede i treća osoba.
Nadalje, Sud analizira normativni kontekst Direktive 2005/60, a osobito međunarodne obveze država članica (
3
) kao i akte Unije (
4
) koji su bili na snazi na dan donošenja te direktive. U tom pogledu pojašnjava da su na taj dan države članice imale izbor da u svojem kaznenom pravu ne predvide kažnjivost postupanja koja predstavljaju pranje novca u pogledu počinitelja glavnog kaznenog djela. Naime, obveza država članica da zabrane određena djelovanja koja čine pranje novca bez propisivanja sredstava za provedbu takve zabrane, s jedne strane, i definicija pranja novca na način koji omogućava a da pritom ne nameće kažnjivost navedenih radnji u pogledu počinitelja glavnog kaznenog djela, s druge strane, ostavile su takav izbor državama članicama (
5
), u skladu s njihovim međunarodnim obvezama i temeljnim načelima njihova nacionalnog prava. Osim toga, obveza tih država da predvide takvu kažnjivost uvedena je samo Direktivom 2018/1673 (
6
).
Naposljetku, Sud pojašnjava da je ta kažnjivost u skladu s ciljevima Direktive 2005/60, s obzirom na to da ona može otežati unošenje sredstava stečenih kaznenim djelom u financijski sustav i tako pridonosi osiguravanju dobrog funkcioniranja unutarnjeg tržišta. Slijedom toga, država članica može predvidjeti kažnjivost kaznenog djela pranja novca u pogledu počinitelja glavnog kaznenog djela.
Nadalje, kada je riječ o načelu ne bis in idem (
7
), a osobito o zabrani ponovnog suđenja ili kažnjavanja u kaznenom postupku za isto kazneno djelo, Sud podsjeća na to da je mjerodavni kriterij jednakost materijalnih činjenica, shvaćena kao postojanje niza međusobno neraskidivo povezanih konkretnih okolnosti koje su dovele do konačnog oslobađanja ili osuđivanja određene osobe. Stoga je zabranjeno da se za iste radnje izrekne više sankcija kaznene naravi u različitim postupcima vođenima u tu svrhu. U ovom slučaju načelu ne bis in idem ne protivi se to da se počinitelj glavnog kaznenog djela kazneno progoni zbog kaznenog djela pranja novca ako djela koja dovode do kaznenog progona nisu istovjetna onima koja čine glavno kazneno djelo. U tom pogledu Sud pojašnjava da pranje novca predstavlja djelovanje koje je različito od djelovanja koje čini glavno kazneno djelo, čak i ako to pranje novca čini počinitelj tog glavnog kaznenog djela.
Sud precizira doseg obveza provjere koje ima nacionalni sud. Tako taj sud mora provjeriti je li glavno kazneno djelo bilo predmet pravomoćne kaznene presude kojom se izriče oslobađajuća presuda ili osuda njegova počinitelja i jesu li materijalne činjenice koje čine glavno kazneno djelo istovjetne onima za koje se vodi postupak protiv počinitelja zbog pranja novca.
(
1
)	Direktiva 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. listopada 2005. o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca i financiranja terorizma (SL 2005., L 309, str. 15.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 116.), članak 1. stavak 2. točka (a)
(
2
)	Članak 1. stavak 2. točka (a) Direktive 2005/60
(
3
)	Konvencija Vijeća Europe o pranju, traganju, privremenom oduzimanju i oduzimanju prihoda stečenoga kaznenim djelom, potpisana u Strasbourgu 8. studenoga 1990. (Serija europskih ugovora br. 141)
(
4
)	Okvirna odluka Vijeća 2001/500/PUP od 26. lipnja 2001. o pranju novca, identifikaciji, praćenju, zamrzavanju, pljenidbi i oduzimanju imovine i imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima (SL 2001., L 182, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 58.)
(
5
)	Članak 1. stavci 1. i 2. točka (a) Direktive 2005/60
(
6
)	Direktiva (EU) 2018/1673 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2018. o borbi protiv pranja novca kaznenopravnim sredstvima (SL 2018., L 284, str. 22.)
(
7
)	Članak 50. Povelje Europske unije o temeljnim pravima