62020CJ0037_RES
Spojeni predmeti C-37/20 i C-601/20
WM (C-37/20) i Sovim SA (C-601/20)
protiv
Luxembourg Business Registers
(dva zahtjeva za prethodnu odluku koje je uputio Tribunal d’arrondissement (Luksemburg))
Presuda Suda (veliko vijeće) od 22. studenoga 2022.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Sprečavanje korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma – Direktiva (EU) 2018/843 kojom se mijenja Direktiva (EU) 2015/849 – Izmjena članka 30. stavka 5. prvog podstavka točke (c) potonje direktive – Pristup cjelokupne javnosti informacijama o stvarnom vlasništvu – Valjanost – Članci 7. i 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Poštovanje privatnog i obiteljskog života – Zaštita osobnih podataka”
Usklađivanje zakonodavstava – Sprečavanje korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca i financiranja terorizma – Direktiva 2015/849 – Izmjena kojom se državama članicama nameće obveza da osiguraju pristup cjelokupne javnosti informacijama o stvarnim vlasnicima korporativnih i drugih pravnih subjekata osnovanih na njihovu državnom području – Ozbiljno zadiranje u prava na poštovanje privatnog života i zaštitu osobnih podataka – Opravdanje – Poštovanje načela zakonitosti i bitnog sadržaja temeljnih prava – Postojanje cilja u općem interesu – Nepostojanje nužnosti i proporcionalnosti predmetnog zadiranja –Nevaljanost
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 7. i 8.; direktive Europskog parlamenta i Vijeća 2015/849, čl. 30. st. 1., 5. i 9. i 2018/843, uv. izj. 30. i 31. te čl. 1. t. 15. podt. (c))
(t. 37.-44., 47.-52., 57.-59., 66., 67., 71.-76., 81.-85., 88. i izreka)
Temeljna prava – Poštovanje privatnog života – Zaštita osobnih podataka – Ograničenja – Pretpostavke
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 7., 8. i čl. 52. st. 1.)
(t. 46., 63.-65.)
Usklađivanje zakonodavstava – Sprečavanje korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca i financiranja terorizma – Direktiva 2015/849 – Izmjena kojom se državama članicama nameće obveza da osiguraju pristup cjelokupne javnosti informacijama o stvarnim vlasnicima korporativnih i drugih pravnih subjekata osnovanih na njihovu državnom području – Ozbiljno zadiranje u prava na poštovanje privatnog života i zaštitu osobnih podataka – Opravdanje – Pozivanje na načelo transparentnosti kao na cilj u općem interesu koji može opravdati predmetno zadiranje – Nedopuštenost
(čl. 1. i 10. UEU-a; čl. 15. UFEU-a; Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2015/849, kako je izmijenjena Direktivom 2018/843, čl. 30. st. 5. prvi podst. t. (c))
(t. 60.-62.)
Kratak prikaz
U svrhu borbe protiv pranja novca i financiranja terorizma kao i u svrhu sprečavanja takvih ponašanja, Direktiva o sprečavanju pranja novca (
1
) nalaže državama članicama da osnuju registar koji sadržava informacije o stvarnim vlasnicima (
2
) korporativnih i drugih pravnih subjekata osnovanih na njihovim područjima. Nakon izmjene navedene direktive Direktivom 2018/843 (
3
), neke od tih informacija moraju biti u svim slučajevima dostupne cjelokupnoj javnosti. U skladu s tako izmijenjenom Direktivom o sprečavanju pranja novca (u daljnjem tekstu: izmijenjena Direktiva o sprečavanju pranja novca), luksemburškim zakonodavstvom (
4
) je osnovan Registar stvarnih vlasnika (u daljnjem tekstu: RSV) čija je svrha čuvanje i stavljanje na raspolaganje niza informacija o stvarnim vlasnicima registriranih subjekata, a kojem može pristupiti cjelokupna javnost.
U tim okolnostima, pred tribunalom d’arrondissement de Luxembourg (Općinski sud u Luxembourgu, Luksemburg) pokrenuta su dva postupka, koja su pokrenuli osoba WM i društvo Sovim SA, povodom odbijanja Luxembourg Business Registersa, upravitelja RSV-a, njihovih zahtjeva za sprečavanje pristupa cjelokupne javnosti podacima koji se odnose, u prvom predmetu, na svojstvo osobe WM kao stvarnog vlasnika jednog društva za poslovanje nekretninama i, u drugom predmetu, na stvarnog vlasnika društva Sovim SA. U okviru ta dva predmeta tribunal d’arrondissement de Luxembourg je, sumnjajući posebice u valjanost odredbi prava Unije kojima se osniva sustav pristupa javnosti informacijama o stvarnim vlasnicima, uputio Sudu prethodno pitanje o ocjeni valjanosti odredbi prava Unije.
Svojom presudom Sud, odlučujući u velikom vijeću, utvrdio je nevaljanost Direktive 2018/843 u dijelu u kojem je njome izmijenjena Direktiva o pranju novca na način da države članice moraju osigurati da su informacije o stvarnom vlasništvu korporativnih i drugih pravnih subjekata osnovanih na njihovu državnom području u svim slučajevima dostupne cjelokupnoj javnosti (
5
).
Ocjena Suda
Kao prvo, Sud utvrđuje da pristup cjelokupne javnosti podacima o stvarnim vlasnicima predviđen Direktivom o sprečavanju pranja novca predstavlja ozbiljno zadiranje u temeljna prava na zaštitu privatnog života i na zaštitu osobnih podataka, koja su utvrđena člancima 7. i 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).
U tom pogledu Sud navodi da, budući da predmetni podaci sadržavaju informacije o fizičkim osobama čiji je identitet utvrđen, to jest stvarnim vlasnicima korporativnih i drugih pravnih subjekata osnovanih na području država članica, pristupom cjelokupne javnosti tim podacima zadire se u temeljno pravo na poštovanje privatnog života. Usto, takvo stavljanje na raspolaganje cjelokupnoj javnosti navedenih podataka predstavlja obradu osobnih podataka. Sud dodaje da takvo stavljanje na raspolaganje cjelokupnoj javnosti predstavlja zadiranje u dva navedena temeljna prava, neovisno o kasnijem korištenju dostavljenim informacijama (
6
).
Kada je riječ o ozbiljnosti tog zadiranja, Sud ističe da kada se informacije stavljene na raspolaganje cjelokupne javnosti odnose na identitet stvarnog vlasnika kao i na prirodu i opseg vlasničkih udjela koje drži u društvima ili drugim pravnim subjektima, one mogu omogućiti izradu profila koji se odnosi na određene osobne identifikacijske podatke, imovinsko stanje dotične osobe kao i gospodarske sektore, države i konkretna poduzeća u koje je ona ulagala. Usto, te informacije postaju dostupne potencijalno neograničenom broju osoba, tako da takva obrada osobnih podataka može osobama koje se – zbog razloga koji nemaju veze s ciljem koji se ostvaruje tom mjerom – pokušavaju informirati posebice o materijalnoj i financijskoj situaciji stvarnog vlasnika omogućiti slobodan pristup tim podacima. Ta je mogućnost još i jednostavnija kada se predmetni podaci mogu konzultirati na internetu. Usto, potencijalne posljedice za dotične osobe koje proizlaze iz eventualne zlouporabe njihovih osobnih podataka pogoršane su činjenicom da, kada se jednom stave na raspolaganje cjelokupne javnosti, te podatke ne samo da je moguće slobodno konzultirati, već ih je moguće i spremiti i distribuirati, te da u tom slučaju postaje još teže, pa čak i nemoguće, da se te osobe učinkovito brane od zlouporaba.
Kao drugo, prilikom ispitivanja opravdanja predmetnog zadiranja Sud primjećuje da je, u ovom predmetu, poštovano načelo zakonitosti. Naime, ograničavanje ostvarivanja prethodno navedenih temeljnih prava koje proizlazi iz pristupa cjelokupne javnosti informacijama o stvarnim vlasnicima predviđeno je zakonodavnim aktom, odnosno izmijenjenom Direktivom o sprečavanju pranja novca. Usto, s jedne strane, ta direktiva precizira da ti podaci moraju biti odgovarajući, točni i ažurirani te se izrijekom nabrajaju neki od tih podataka kojima cjelokupna javnost mora imati pristup. S druge strane, njome se utvrđuju uvjeti pod kojima države članice mogu predvidjeti izuzeća od takvog pristupa.
Kao drugo, Sud pojašnjava da predmetno zadiranje ne ugrožava bitni sadržaj temeljnih prava zajamčenih člancima 7. i 8. Povelje. Iako je točno da Direktiva o sprečavanju pranja novca ne sadržava taksativno navođenje podataka kojima cjelokupna javnost mora imati pristup i da su države članice ovlaštene da omoguće pristup dodatnim informacijama, činjenica je da se samo odgovarajuće informacije o stvarnim vlasnicima i vlasničkim udjelima koje drže mogu pribaviti i čuvati te – posljedično – potencijalno učiniti dostupnima javnosti, što isključuje, među ostalim, informacije koje nemaju odgovarajući odnos s ciljevima te direktive. Međutim, ne proizlazi da bi stavljanje na raspolaganje cjelokupne javnosti informacija koje imaju takav odnos nekako ugrozilo bitan sadržaj navedenih temeljnih prava.
Kao treće, Sud ističe da zakonodavac Unije, time što predviđa pristup cjelokupne javnosti informacijama o stvarnim vlasnicima, želi spriječiti pranje novca i financiranje terorizma, na način da povećanom transparentnosti stvara okruženje za koje je manje vjerojatno da će biti korišteno u te svrhe, što predstavlja cilj u općem interesu kojim se može opravdati zadiranje, čak i ozbiljno, u temeljna prava priznata člancima 7. i 8. Povelje.
Kao četvrto, u okviru ispitivanja prikladnosti, nužnosti i proporcionalnosti predmetnog zadiranja, Sud utvrđuje da je točno da je pristup cjelokupne javnosti informacijama o stvarnim korisnicima prikladan da doprinese ostvarenju tog cilja.
Međutim, on smatra da se ne može smatrati da je to zadiranje ograničeno na ono što je nužno. S jedne strane, stroga nužnost tog zadiranja se ne može dokazati pozivajući se na činjenicu da je kriterij „legitimnog interesa” koji, prema Direktivi o sprečavanju pranja novca u njezinoj verziji prije izmjene putem Direktive 2018/843, mora imati svatko tko želi pristupiti informacijama o stvarnim vlasnicima, teško primijeniti i da njegova primjena može dovesti do proizvoljnih odluka. Naime, moguće postojanje poteškoća za precizno utvrđivanje slučajeva i uvjeta u kojima javnost može pristupiti informacijama o stvarnim korisnicima ne može opravdati to da zakonodavac Unije predvidi pristup cjelokupne javnosti tim informacijama.
S druge strane, niti objašnjenja koja se nalaze u Direktivi 2018/843 ne mogu dokazati strogu nužnost predmetnog zadiranja (
7
). U mjeri u kojoj se, prema tim objašnjenjima, pristupom cjelokupne javnosti informacijama o stvarnom vlasništvu civilnom društvu, posebice tisku i udrugama civilnog društva, treba omogućiti bolja kontrola nad informacijama, Sud ističe da kako tisak tako i udruge civilnog društva koje imaju poveznicu sa sprečavanjem i borbom protiv pranja novca i financiranja terorizma imaju legitimni interes da pristupe informacijama o stvarnim vlasnicima. Isto vrijedi i u pogledu osoba koje žele znati identitet stvarnih vlasnika društva ili drugog pravnog subjekta zbog toga što s njim mogu sudjelovati u transakcijama ili pak u pogledu financijskih institucija i tijela koja sudjeluju u borbi protiv kaznenih djela u području pranja novca ili financiranja terorizma.
Osim toga, predmetno zadiranje nije ni proporcionalno. U tom pogledu Sud utvrđuje da materijalna pravila kojima se uređuje to zadiranje ne udovoljavaju zahtjevu jasnoće i preciznosti. Naime, izmijenjena Direktiva o sprečavanju pranja novca predviđa da cjelokupna javnost ima pristup „barem” podacima iz te odredbe te državama članicama daje mogućnost da omoguće pristup dodatnim informacijama koje uključuju „barem” informacije o datumu rođenja ili podatke za kontakt predmetnog stvarnog vlasnika. No, uporabom izraza „barem” ta direktiva dopušta stavljanje na raspolaganje javnosti podataka koji nisu u dovoljnoj mjeri definirani niti utvrdivi.
Osim toga, kad je riječ o odvagivanju ozbiljnosti tog zadiranja s važnošću cilja u općem interesu koji se želi ostvariti, Sud priznaje da, s obzirom na njegovu važnost, taj cilj može opravdati zadiranja, čak i ozbiljna, u temeljna prava utvrđena u člancima 7. i 8. Povelje.
Međutim, s jedne strane, borba protiv pranja novca i financiranja terorizma je ponajprije dužnost javnih tijela i subjekata, kao što su kreditne i financijske institucije, kojima su, zbog njihovih aktivnosti, nametnute posebne obveze u tom području. Zbog toga izmijenjena Direktiva o sprečavanju pranja novca predviđa da su informacije o stvarnom vlasništvu u svim slučajevima dostupne nadležnim tijelima i financijsko-obavještajnim jedinicama bez ikakvog ograničenja, kao i obveznicima, u okviru dubinske analize stranaka (
8
).
S druge strane, u usporedbi s prethodnim sustavom, koji je predviđao, osim pristupa nadležnih tijela i određenih subjekata, i pristup svih osoba ili organizacija koje mogu dokazati legitimni interes, sustav koji je uveden Direktivom 2018/843 predstavlja značajno ozbiljniju povredu temeljnih prava zajamčenih člancima 7. i 8. Povelje a da to pogoršanje nije kompenzirano eventualnim koristima koje bi mogle proizlaziti iz potonjeg sustava u odnosu na prethodni, što se tiče borbe protiv pranja novca i financiranja terorizma.
(
1
)	Direktiva (EU) 2015/849 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2015. o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma, o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i Direktive Komisije 2006/70/EZ (SL 2015., L 141, str. 73.) (u daljnjem tekstu: Direktiva o sprečavanju pranja novca)
(
2
)	U skladu s člankom 3. točkom 6. Direktive o sprečavanju pranja novca, stvarni vlasnik znači fizička osoba koja u konačnici posjeduje ili kontrolira stranku i/ili fizička osoba ili više njih u čije ime se provodi transakcija.
(
3
)	Direktiva (EU) 2018/843 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2018. o izmjeni Direktive (EU) 2015/849 o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma i o izmjeni direktiva 2009/138/EZ i 2013/36/EU (SL 2018., L 156, str. 43.)
(
4
)	Zakon od 13. siječnja 2019. o uspostavi Registra stvarnih vlasnika (Mémorial A 2019, br. 15.)
(
5
)	Nevaljanost članka 1. točke 15. podtočke (c) Direktive 2018/843, kojim se mijenja članak 30. stavak 5. prvi podstavak točka (c) Direktive o sprečavanju pranja novca.
(
6
)	Presuda od 21. lipnja 2022., Ligue des droits humains (C-817/19, EU:C:2022:491, t. 96. i navedena sudska praksa)
(
7
)	Misli se na objašnjenja koja se nalaze u uvodnoj izjavi 30. Direktive 2018/843.
(
8
)	Članak 30. stavak 5. prvi podstavak točke (a) i (b) izmijenjene Direktive o sprečavanju pranja novca.