Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (neljas koda)
23. aprill 2026 (*)
Eelotsusetaotlus – Eelotsuse kiirmenetlus – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Direktiiv 2012/29/EL – Kuriteoohvrite õiguste ning neile pakutava toe ja kaitse miinimumnõuded – Artiklid 6, 10 ja 18 – Õigus saada teavet enda suhtes toime pandud kuriteo menetlemise kohta ja õigus olla ära kuulatud – Riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette erakorralise õiguskaitsevahendi, mida saab kasutada tagaselja süüdi mõistetud isik, et taotleda jõustunud süüdimõistva kohtuotsuse tühistamist – Kuriteoohvri õiguse saada teavet selle erakorralise kaebuse esitamise kohta
ja sellega seotud menetluses osalemise õiguse tunnustamata jätmine – Direktiiv (EL) 2016/343 – Süütuse presumptsioon ja õigus viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutamisel – Artiklid 8 ja 9 – Õigus uuele kohtulikule arutamisele või muule õiguskaitsevahendile, mis võimaldab kohtuasja uuesti sisuliselt läbi vaadata – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 47 – Õigus õiglasele kohtulikule arutamisele – Põhiõiguste harta artikkel 54 – Õiguste kuritarvitamise keeld
Kohtuasjas C‑24/26 PPU [Casotta](i)
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Corte d’appello di Roma (Rooma apellatsioonikohus, Itaalia) 7. jaanuari 2026. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 22. jaanuaril 2026, kriminaalmenetluses järgmise isiku suhtes:
CV,
menetluses osales:
Procuratore generale presso la Corte d’appello di Roma,
EUROOPA KOHUS (neljas koda),
koosseisus: koja president I. Jarukaitis, kohtunikud M. Condinanzi, N. Jääskinen (ettekandja), R. Frendo ja A. Kornezov,
kohtujurist: J. Kokott,
kohtusekretär: ametnik E. Sartori,
arvestades kirjalikku menetlust ja 18. märtsi 2026. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        Itaalia valitsus, esindaja: S. Fiorentino, keda abistasid vice avvocato generale M. Greco ning avvocati dello Stato E. Feola ja A. Trimboli,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: F. Tomat, J. Vondung ja I. Zaloguin,
olles 16. aprilli 2026. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta direktiivi 2012/29/EL, millega kehtestatakse kuriteoohvrite õiguste ning neile pakutava toe ja kaitse miinimumnõuded ning asendatakse nõukogu raamotsus 2001/220/JSK (ELT 2012, L 315, lk 57), artikleid 6, 10 ja 18 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul (ELT 2016, L 65, lk 1), artikleid 8 ja 9 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikleid 47 ja 54 koostoimes Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) artiklitega 6 ja 17.
2        Taotlus on esitatud erakorralise kaebuse raames, mida CV kasutas pärast seda, kui talle oli tagaselja mõistetud viie aasta ja kolme kuu pikkune vabadusekaotuslik karistus ning 1500 euro suurune rahatrahv raskendavatel asjaoludel kehavigastuste tekitamise ja raskendavatel asjaoludel röövimise eest, taotledes jõustunud süüdimõistva kohtuotsuse tühistamist ja uue sisulise menetluse alustamist.
Õiguslik raamistik
Rahvusvaheline õigus
3        EIÕK artikkel 6 „Õigus õiglasele kohtumenetlusele“ näeb ette:
„1.      Igaühel on oma tsiviilõiguste ja ‑kohustuste või temale esitatud kriminaalsüüdistuse üle otsustamisel õigus õiglasele ja avalikule kohtumenetlusele mõistliku aja jooksul sõltumatus ja erapooletus, seaduse alusel moodustatud kohtus. […]
2.      Igaüht, keda süüdistatakse kuriteos, peetakse süütuks seni, kuni tema süü ei ole seaduse kohaselt tõendatud.
3.      Igal kuriteos süüdistataval on vähemalt järgmised õigused:
a)      saada viivitamata talle arusaadavas keeles üksikasjalikku teavet tema vastu esitatud süüdistuse iseloomust ja alustest;
b)      saada piisavalt aega ja võimalusi enda kaitse ettevalmistamiseks;
c)      kaitsta end ise või enda valitud kaitsja abil või saada tasuta õigusabi juhul, kui see on õigusemõistmise huvides vajalik ja süüdistataval pole piisavalt vahendeid õigusabi eest tasumiseks;
d)      küsitleda ise või lasta küsitleda tema vastu ütlusi andma kutsutud tunnistajaid, lasta omalt poolt kohale kutsuda tunnistajaid ja neid küsitleda tema vastu ütlusi andvate tunnistajatega võrdsetel tingimustel;
e)      kasutada tasuta tõlgi abi, kui ta ei mõista või ei räägi kohtus kasutatavat keelt.“
4        EIÕK artiklis 17 „Õiguste kuritarvitamise keelamine“ on sätestatud:
„Midagi käesolevas konventsioonis ei või tõlgendada selliselt, et see annab mingile riigile, isikurühmale või üksikisikule õiguse tegevuseks või teoks, mille eesmärk on konventsiooniga sätestatud õiguste või vabaduste kaotamine või nende piiramine suuremal määral, kui see on ette nähtud konventsioonis.“
Liidu õigus
Harta
5        Harta artikkel 47 „Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele“ näeb ette:
„Igaühel, kelle liidu õigusega tagatud õigusi või vabadusi rikutakse, on selles artiklis kehtestatud tingimuste kohaselt õigus tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus.
Igaühel on õigus õiglasele ja avalikule asja arutamisele mõistliku aja jooksul sõltumatus ja erapooletus seaduse alusel moodustatud kohtus. Igaühel peab olema võimalus saada nõu ja kaitset ning olla esindatud.
Isikule, kellel puuduvad piisavad vahendid, antakse tasuta õigusabi sellises ulatuses, mis tagab talle võimaluse kohtusse pöörduda.“
6        Harta artiklis 54 „Õiguste kuritarvitamise keeld“ on sätestatud:
„Harta sätteid ei või tõlgendada nii, nagu õigustaksid need tegevust või toimingut, mille eesmärk on mõne hartaga tunnustatud õiguse või vabaduse tühistamine või selle piiramine suuremal määral, kui hartaga on ette nähtud.“
Direktiiv 2012/29
7        Direktiivi 2012/29 põhjendused 11, 20, 26 ja 58 on sõnastatud järgmiselt:
„(11)      Käesoleva direktiiviga kehtestatakse miinimumnõuded.
Liikmesriigid võivad käesolevas direktiivis sätestatud õigusi laiendada, et tagada kaitse kõrgem tase.
[…]
(20)      Kuriteoohvrite roll kriminaalõigussüsteemis ning nende võimalus aktiivselt kriminaalmenetluses osaleda on liikmesriigiti erinev ja sõltub riiklikust süsteemist ning on tingitud ühest või mitmest järgmisest kriteeriumist: kas riigi õigussüsteemis on sätestatud ohvri õiguslik staatus kriminaalmenetluse osalisena; kas ohvril on seadusjärgne kohustus kriminaalmenetluses aktiivselt osaleda, näiteks tunnistajana, ja/või kas kuriteoohvril on liikmesriigi õiguse alusel seadusjärgne õigus võtta aktiivselt osa kriminaalmenetlusest ja ta püüab seda teha, kui liikmesriigi õigussüsteemis ei ole sätestatud õiguslikku staatust kriminaalmenetluse osalisena. Liikmesriigid peaksid kindlaks määrama, millised neist olukordadest määravad kindlaks käesolevas direktiivis sätestatud õiguste kohaldamisala juhul, kui viidatakse ohvri rollile asjaomases kriminaalõigussüsteemis.
[…]
(26)      Kuriteoohvrile antav teave peaks olema piisavalt üksikasjalik tagamaks, et ohvrisse suhtutakse austusega, ning võimaldamaks tal teha teadlikke otsuseid kriminaalmenetluses osalemise kohta. Seetõttu on kuriteoohvri jaoks eriti oluline teave menetluse hetkeseisu kohta. Samuti on oluline teave, millele tuginedes saab kuriteoohver otsustada, kas taotleda kriminaalmenetlusest loobumise otsuse läbivaatamist.
[…]
(58)       Kui on kindlaks tehtud, et kuriteoohver kuulub uue ja korduva ohvriks langemise, hirmutamise ja kättemaksu ees kaitsetute kuriteoohvrite hulka, tuleks talle kriminaalmenetluse ajal pakkuda asjakohaseid kaitsemeetmeid. Selliste meetmete täpne laad tuleks kindlaks määrata individuaalse hindamise tulemusel, võttes arvesse ohvri soove. Selliste meetmete ulatus tuleks kindlaks määrata ilma, et see piiraks kaitse õigusi, ja kooskõlas kohtu kaalutlusõigust käsitlevate eeskirjadega. Kui kuriteoohver väljendab muret ja hirmu seoses kriminaalmenetlusega, peaks see olema kaitsemeetmete kohaldamise üle otsustamisel määrava tähtsusega.“
8        Direktiivi artikli 1 „Eesmärgid“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on tagada, et kuriteoohvrid saavad asjakohast teavet, tuge ja kaitset ning et neil on võimalik osaleda kriminaalmenetluses.
[…]“.
9        Direktiivi artiklis 6 „Õigus saada teavet enda suhtes toime pandud kuriteo menetlemise kohta“ on sätestatud:
„1.      Liikmesriigid tagavad, et kuriteoohvreid teavitatakse tarbetu viivituseta nende õigusest saada kuriteoohvri suhtes toime pandud kuriteo kohta algatatud kriminaalmenetluse kohta järgmist teavet ja et neile antakse taotluse korral sellist teavet:
a)      otsus uurimist mitte algatada või see lõpetada või kurjategija suhtes kriminaalmenetlusest loobuda;
b)      kurjategija suhtes peetava kohtuistungi toimumise aeg ja koht ning talle esitatud süüdistuste laad.
2.      Liikmesriigid tagavad, et kuriteoohvreid teavitatakse kooskõlas nende rolliga asjaomases kriminaalõigussüsteemis tarbetu viivituseta nende õigusest saada kuriteo kohta esitatud kaebuse tagajärjel algatatud kriminaalmenetluse kohta järgmist teavet ja et neile antakse taotluse korral sellist teavet:
a)      kohtuasjas tehtud lõplik otsus;
b)      teave, mis võimaldab kuriteoohvril olla kursis kriminaalmenetluse käiguga, välja arvatud erandjuhtudel, kus selline teavitamine võib kohtuasja nõuetekohast käsitlemist negatiivselt mõjutada.
3.      Lõike 1 punkti a ja lõike 2 punkti a kohaselt esitatud teave peab sisaldama kõnealuse otsuse põhjendusi või põhjenduste kokkuvõtet, välja arvatud vandekohtu otsuse puhul või otsuse puhul, mille põhjendused on konfidentsiaalsed, kui liikmesriigi õiguse kohaselt põhjendusi ei esitata.
4.      Ohvri soov saada või mitte saada teavet on pädevale asutusele siduv, välja arvatud juhul, kui seda teavet antakse ohvri õiguse tõttu osaleda aktiivselt kriminaalmenetluses. Liikmesriigid võimaldavad ohvritel muuta oma soovi igal ajal, ja võtavad nimetatud muutmist seejärel arvesse.
5.      Liikmesriigid tagavad, et kuriteoohvrile pakutakse võimalust, et teda põhjendamatute viivitusteta teavitatakse, kui teda puudutava kuriteo eest vahistatud, kohtu alla antud või karistust kandev isik vabastatakse või põgeneb kinnipidamiskohast. Lisaks tagavad liikmesriigid, et ohvreid teavitatakse kurjategija vabastamise või põgenemise korral nende kaitseks võetud asjakohastest meetmetest.
6.      Lõikes 5 sätestatud teave edastatakse taotluse korral kuriteoohvrile vähemalt neil juhtudel, kui on oht või on kindlaks tehtud oht, et neile tekitatakse kahju, välja arvatud juhul, kui on kindlaks tehtud oht, et selle teabe edastamine tekitaks kahju kurjategijale.“
10      Direktiivi artikkel 10 „Õigus anda selgitusi“ näeb ette:
„1.      Liikmesriigid tagavad, et kuriteoohver võib kriminaalmenetluse käigus anda ütlusi ja esitada tõendeid. Kui ütlusi annab lapsohver, võetakse vajalikul määral arvesse lapse vanust ja küpsust.
2.      Kord, mille kohaselt ohvrid võivad kriminaalmenetluse ajal ütlusi anda ja tõendeid esitada, määratakse kindlaks liikmesriigi õigusega.“
11      Direktiivi 2012/29 artikkel 18 „Õigus kaitsele“ on sõnastatud järgmiselt:
„Ilma et see piiraks kaitse õigusi, tagavad liikmesriigid, et kuriteoohvri ja tema pereliikmete turvalisuse kaitseks on kättesaadavad meetmed, millega neid kaitstakse uue ja korduva ohvriks langemise, hirmutamise ja kättemaksu eest, sealhulgas kuriteoohvri psüühilise, emotsionaalse või psühholoogilise traumeerimise ohu eest ja nende väärikuse kaitsmiseks ülekuulamise ja tunnistuse andmise ajal. Vajaduse korral võivad sellised meetmed hõlmata ka siseriikliku õigusega kehtestatud korda kuriteoohvrite ja nende pereliikmete füüsiliseks kaitsmiseks.“
Direktiiv 2016/343
12      Direktiivi 2016/343 põhjendused 9, 33, 38 ja 48 on sõnastatud järgmiselt:
„(9)      Käesoleva direktiivi eesmärk on tugevdada õigust õiglasele kohtulikule arutamisele kriminaalmenetluses, sätestades ühised miinimumnormid, mis käsitlevad süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kohtulikul arutelul.
[…]
(33)      Õigus õiglasele kohtulikule arutamisele on üks demokraatliku ühiskonna aluspõhimõtteid. Kahtlustatava ja süüdistatava õigus viibida kohtulikul arutelul tugineb sellele õigusele ja see tuleks tagada kogu [Euroopa L]iidus.
[…]
(38)      Selleks et teha kindlaks, kas teabe edastamiseks kasutatud viis on piisav, et tagada isiku teadlikkus kohtulikust arutelust, tuleks asjakohasel juhul pöörata erilist tähelepanu ka sellele, kui kohusetundlikult on ametiasutused tegelenud asjaomase isiku teavitamisega ja kui kohusetundlikult on asjaomane isik toiminud, et saada kätte talle adresseeritud teave.
[…]
(48)      Kuna käesolevas direktiivis kehtestatakse miinimumnormid, peaks liikmesriikidel olema võimalik direktiivis sätestatud õigusi laiendada, et tagada kaitse kõrgem tase. Liikmesriikide pakutava kaitse tase ei tohiks kunagi langeda allapoole nõuetest, mis on sätestatud hartas või [EIÕKs], nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus ja Euroopa Inimõiguste Kohus.“
13      Direktiivi artikkel 1 „Reguleerimisese“ näeb ette:
„Käesolevas direktiivis sätestatakse ühised miinimumnormid, mis käsitlevad
a)      süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte kriminaalmenetluses,
b)      õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul.“
14      Direktiivi artiklis 8 „Õigus viibida kohtulikul arutelul“ on sätestatud:
„1.      Liikmesriigid tagavad, et kahtlustataval ja süüdistataval on õigus viibida kohtulikul arutelul.
2.      Liikmesriigid võivad näha ette, et kohtulik arutelu, mille tulemusena otsustatakse kahtlustatava või süüdistatava süü või süütuse üle, võib toimuda ilma tema kohalviibimiseta, kui
a)      kahtlustatavat või süüdistatavat teavitati õigel ajal kohtulikust arutelust ja mitteilmumise tagajärgedest või
b)      kahtlustatavat või süüdistatavat, keda on kohtulikust arutelust teavitatud, esindab volitatud kaitsja, kelle on valinud kahtlustatav või süüdistatav või kelle on määranud riik.
3.      Lõike 2 kohaselt tehtud otsuse saab kahtlustatava või süüdistatava suhtes täitmisele pöörata.
4.      Kui liikmesriigid võimaldavad viia läbi kohtulikku arutelu kahtlustatava või süüdistatava puudumisel, kuid käesoleva artikli lõikes 2 sätestatud tingimusi ei ole võimalik täita, kuna kahtlustatava või süüdistatava asukohta ei ole võimalik mõistlikele pingutustele vaatamata kindlaks teha, võivad liikmesriigid ette näha, et otsuse saab siiski teha ja täitmisele pöörata. Sellisel juhul tagavad liikmesriigid, et kahtlustatava või süüdistatava otsusest teavitamisel, eelkõige siis, kui nad tabatakse, teavitatakse neid ka võimalusest asjaomane otsus vaidlustada ja õigusest taotleda artikli 9 kohaselt uut kohtulikku arutelu või muud õiguskaitsevahendit.
5.      Käesolev artikkel ei piira selliste riigisiseste õigusnormide kohaldamist, mille kohaselt kohtunik või pädev kohus võib kahtlustatavat või süüdistatavat kohtulikule arutelule ajutiselt mitte lubada, kui seda on vaja kriminaalmenetluse nõuetekohase läbiviimise tagamiseks, tingimusel et järgitakse kaitseõigust.
6.      Käesolev artikkel ei piira selliste riigisiseste õigusnormide kohaldamist, mis näevad ette menetluse või mõne selle staadiumi läbiviimise kirjalikult, tingimusel et see on kooskõlas õigusega õiglasele kohtulikule arutamisele.“
15      Direktiivi artiklis 9 „Õigus taotleda uut kohtulikku arutelu“ on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et kui kahtlustatav või süüdistatav ei viibinud teda puudutaval kohtulikul arutelul ja artikli 8 lõikes 2 sätestatud tingimused ei olnud täidetud, on asjaomasel isikul õigus uuele kohtulikule arutelule või muule õiguskaitsevahendile, mis võimaldab kohtuasja, sealhulgas uued tõendid, uuesti sisuliselt läbi vaadata, mis võib viia algse otsuse tühistamiseni. Sellega seoses tagavad liikmesriigid, et asjaomasel kahtlustataval ja süüdistataval on õigus kohal viibida ja kooskõlas riigisiseste menetlusnormidega tõhusalt osaleda ning kasutada kaitseõigust.“
Itaalia õigus
16      Vabariigi presidendi 22. septembri 1988. aasta dekreedi nr 447, millega kiidetakse heaks kriminaalmenetluse seadustik (decreto del Presidente della Repubblica n. 447 –
Approvazione del codice di procedura penale) (GURI
nr 250, 24.10.1988, regulaarne lisa nr 92) (edaspidi „kriminaalmenetluse seadustik“), mida on muudetud 10. oktoobri 2022. aasta seadusandliku dekreediga nr 150, millega rakendatakse 27. septembri 2021. aasta seadust nr 134, mis puudutab valitsusele volituste delegeerimist kriminaalmenetluse tõhusamaks muutmiseks ning taastavaks õigusemõistmiseks ja kohtumenetluste kiiret lahendamist võimaldavateks õigusnormideks (decreto legislativo n. 150, Attuazione della legge 27 settembre 2021, n. 134, recante delega al Governo per l’efficienza del processo penale, nonchè in materia di giustizia riparativa e disposizioni per la celere definizione dei procedimenti giudiziari) (GURI
nr 243, 17.10.2022, regulaarne lisa nr 38), artikkel 420‑bis „Süüdistatava puudumine“ näeb ette:
„1.      Kui süüdistatav, kes viibib vabaduses või vahi all, ei viibi kohtuistungil, jätkab kohus menetlust tema puudumisel:
a)      kui süüdistatav on saanud kohtukutse, mille puhul dokument on kätte toimetatud talle isiklikult või isikule, keda süüdistatav on sõnaselgelt volitanud dokumenti vastu võtma;
b)      kui süüdistatav on sõnaselgelt loobunud oma õigusest kohale ilmuda või juhul, kui esineb artiklis 420‑ter sätestatud takistus, on sõnaselgelt loobunud oma kõnealusele õigusele tuginemast.
2.      Kohus jätkab menetlust süüdistatava puudumisel ka juhul, kui ta leiab, et on muul viisil tõendatud, et süüdistatav on käimasolevast menetlusest tegelikult teadlik ning et tema puudumine kohtuistungilt on tingitud tahtlikust ja teadlikust valikust. Seejuures võtab kohus arvesse kohtukutse kättetoimetamise viisi, süüdistatava poolt enne kohtuistungit tehtud toiminguid, kaitsja määramist ja kõiki muid asjakohaseid asjaolusid.
3.      Kohus jätkab menetlust süüdistatava puudumisel ka väljaspool lõigetes 1 ja 2 sätestatud juhtumeid, kui süüdistatav on kuulutatud tagaotsitavaks või on muul viisil tahtlikult vältinud käimasolevast kohtulikust arutelust teadasaamist.
4.      Lõigetes 1, 2 ja 3 sätestatud juhtudel tunnistab kohus süüdistatava puuduvaks. Kui seaduses ei ole sätestatud teisiti, esindab puuduvaks kuulutatud süüdistatavat kaitsja.
5.      Kui lõigetes 1, 2 ja 3 sätestatud juhud välja arvata, lükkab kohus enne artikli 420‑quater alusel menetluse jätkamist kohtuistungi edasi ja annab korralduse, et kriminaalpolitsei toimetaks artiklis 419 sätestatud teatise, süüdistusakti ja kohtuistungi protokolli süüdistatavale isiklikult kätte.
6.      Süüdistatava puuduvaks tunnistamise määrus tühistatakse omal algatusel ka siis, kui süüdistatav ilmub kohtusse enne otsuse tegemist. Süüdistatavale ennistatakse tähtaeg, mille jooksul ta võib kasutada temalt ära võetud õigusi:
a)      kui ta tõendab, et tal oli ettenägematute asjaolude, vääramatu jõu või mis tahes muu õiguspärase takistuse tõttu täiesti võimatu õigel ajal kohale ilmuda, et kasutada õigusi, mis talt ära võeti, ning et ta ei saanud endast mitteolenevatel põhjustel esitada õigel ajal takistuse kohta tõendeid;
b)      kui ta esitab lõigetes 2 ja 3 sätestatud juhtudel tõendid selle kohta, et ta ei olnud käimasolevast kohtulikust arutamisest tegelikult teadlik ja et ta ei saanud endast mitteolenevatel põhjustel õigel ajal sekkuda, et kasutada õigusi, mis talt ära võeti;
c)      kui muul moel ilmneb, et täidetud ei olnud tingimused menetluse jätkamiseks tema kohaloluta.
7.      Välja arvatud lõikes 6 sätestatud juhul, kui selgub, et süüdistatava puudumisel kohtuliku arutamise jätkamise tingimused ei olnud täidetud, tühistab kohus – ka omal algatusel – määruse, millega süüdistatav tunnistati puuduvaks, ja toimib seejärel vastavalt lõikele 5.
17      Selle seadustiku artiklis 629‑bis on sätestatud:
„1.      Välja arvatud artiklis 628‑bis sätestatud juhtudel, võib jõustunud kohtuotsusega süüdimõistetud isik või isik, kelle suhtes on jõustunud kohtuotsusega otsustatud tõkend ja kelle suhtes viidi läbi tagaseljamenetlus, saavutada selle kohtuotsuse tühistamise, kui ta tõendab, et tema puuduvaks tunnistamisel ei olnud täidetud artiklis 420‑bis sätestatud tingimused ja et ta ei saanud endast mitteolenevatel põhjustel esitada kohtuotsuse peale ettenähtud tähtaja jooksul edasikaebust, välja arvatud juhul, kui ta oli pooleliolevast kohtulikust arutamisest enne kohtuotsuse kuulutamist tegelikult teadlik.
2.      Asjaomane isik isiklikult või erivolitusega kaitsja esitab avalduse apellatsioonikohtule, kelle tööpiirkonnas asub lahendi teinud kohus, 30 päeva jooksul pärast kohtuotsusest teadasaamist, vastasel korral on taotlus vastuvõetamatu.
3.      Apellatsioonikohus menetleb asja artikli 127 alusel ning kui ta avalduse rahuldab, tühistab ta kohtuotsuse ja annab korralduse, et dokumendid edastataks selle etapi või astme kohtule, kelle otsus tühistati.
[…]“.
Menetlus põhikohtuasjas ja eelotsuse küsimused
18      2. aprillil 2022 vahistas kriminaalpolitsei
Roomas (Itaalia) CV raskendavatel asjaoludel kehavigastuste tekitamise ja raskendavatel asjaoludel röövimise eest, kusjuures CV tabati nende tegude toimepanemiselt. Vahistamise ajal volitas CV end kaitsma advokaadi.
19      CV teatas 4. aprillil 2022 Tribunale ordinario di Romas (Rooma esimese astme kohus, Itaalia) tema vahistamise kinnitamiseks toimunud kohtuistungil, et kuigi tema elukohaks on füüsiliste isikute registrisse kantud ema elukoht Sitsiilias, on ta elanud Roomas püsivalt viis aastat. Ta täpsustas, et tema elukoht asub heategevusühingu hallatava sotsiaalsöökla ruumides ja et menetlusdokumendid tuleb talle edastada sellele aadressile.
20      Kuna selle kohtuistungi tulemusel CV vahi alla võtmist ei kinnitatud, saatis Giudice per le indagini preliminari presso il Tribunale ordinario di Roma (Rooma esimese astme kohtu eeluurimiskohtunik, Itaalia) Pubblico ministero (prokuratuur, Itaalia) taotlusel CV asja arutamise Tribunale ordinario di Roma (Rooma esimese astme kohus) mitmest kohtunikust koosnevale kohtukoosseisule, et viimane teeks 4. oktoobri 2022. aasta kohtuistungil kiirmenetluses kohtuotsuse.
21      Rooma munitsipaalpolitsei ametnikud külastasid 9. mail 2022 aadressi, mille CV oli märkinud oma elukohana Roomas, et toimetada talle kätte kiirmenetluses tehtavat otsust käsitlev kohtumäärus. Kuna nad puudutatud isikut sellel aadressil ei leidnud, andsid nad teate ühele selle heategevusühingu haldamisega seotud isikule. Nimetatud isik teatas, et CV oli selles kohas olnud kaks päeva varem, ning kinnitas, et ta jätab kiirmenetluses tehtavat otsust käsitleva kohtumääruse CV isiklikku postkasti.
22      Kiirmenetluses tehtavat otsust käsitlev kohtumäärus toimetati
kinnitatud e‑kirjaga 4. oktoobril 2022 kätte CV volitatud kaitsjale, sest CV deklareeritud elukohas ei osutunud see võimalikuks.
23      Kuna CV advokaat oli loobunud tema esindamisest, sest CV asukohta ei olnud võimalik kindlaks teha, määras Tribunale ordinario di Roma (Rooma esimese astme kohus) 4. oktoobri 2022. aasta kohtuistungil teise advokaadi määratud kaitsjaks.
24      Pärast seda kohtuistungit leidis Tribunale ordinario di Roma (Rooma esimese astme kohus), et kiirmenetluses tehtavat otsust käsitlevat kohtumäärust ei olnud CV‑le kätte toimetatud, ning saatis asja tagasi kohtukantseleisse, et viimane toimetaks selle kohtumääruse uuesti kätte.
25      Euroopa Kohtu käsutuses olevast teabest nähtub, et 30. detsembril 2022 jõustus 10. oktoobri 2022. aasta seadusandlik dekreet nr 150, millega asendati kriminaalmenetluse seadustiku endine artikkel 420-bis täielikult uue sättega, mis nägi ette, et menetlust ei saa enam jätkata ilma puudutatud isiku kohalviibimiseta, välja arvatud juhul, kui selles sättes ette nähtud tingimused on täidetud, eelkõige juhul, kui isikule on kohtukutset sisaldav dokument toimetatud kätte isiklikult või sellise isiku kätte, kellele ta on sõnaselgelt dokumendi vastuvõtmise usaldanud, või kui ta on sõnaselgelt loobunud kohtusse ilmumisest. Lisaks võib artikli 420‑bis lõike 3 kohaselt kriminaalmenetlust jätkata ka ilma asjaomase isiku kohalviibimiseta, kui asjaomane isik on kuulutatud tagaotsitavaks või on muul viisil tahtlikult vältinud käimasolevast kohtulikust arutamisest teadasaamist.
26      Tribunale ordinario di Roma (Rooma esimese astme kohus) leidis 17. jaanuari 2023. aasta kohtuistungil, et asjaomast isikut tuleb otsida, kuna ei ole tõendatud, et CV on tegelikult teadlik tema suhtes alustatud kriminaalmenetlusest.
27      Pärast seda kohtuistungit üritasid Rooma munitsipaalpolitsei ametnikud asjatult CVga ühendust võtta
nii aadressil, mille viimane oli märkinud enda elukohaks Roomas, kui ka telefoni teel.
28      Tribunale ordinario di Roma (Rooma esimese astme kohus) märkis 13. juuni 2023. aasta kohtuistungil, et Rooma munitsipaalpolitsei koostatud õiendist nähtub, et CV asukohta ei olnud võimalik kindlaks teha. Seetõttu kohustas ta CVd otsima tema elukoha aadressil, st tema ema elukohas Sitsiilias, et edastada talle koopia kiirmenetluses tehtavat otsust käsitlevast kohtumäärusest ja koopia
13. juuni 2023. aasta kohtuistungi protokollist, milles on märgitud, et kohtuistung on 23. oktoobrile 2023 edasi lükatud.
29      Need kaks akti toimetati 19. juunil 2023 CV emale kätte märkega „kooselav ema“, kuigi viimane oli juba 3. veebruaril 2023 esitanud avalduse, et tema poeg on vanemate elukohast lahkunud, ja taotlenud poja kustutamist tema leibkonna koosseisust perekonnaseisuregistris.
30      Tribunale ordinario di Roma (Rooma esimese astme kohus) tuvastas 23. oktoobri 2023. aasta kohtuistungil, et kiirmenetluses tehtavat otsust käsitlev kohtumäärus toimetati kätte CVga koos elava ema kätte, ning andis korralduse kohtuliku arutamise jätkamiseks ilma CV kohalolekuta, leides, et on olemas ilmsed tõendid, et viimane oli tegelikult teadlik tema suhtes alustatud menetlusest ning et tema puudumist kohtuistungilt tuleb pidada tahtlikuks ja teadlikuks valikuks vastavalt kriminaalmenetluse seadustiku artikli 420-bis lõikele 3.
31      CV-le mõisteti 23. oktoobri 2023. aasta kohtuotsusega Roomas toime pandud raskendavatel asjaoludel kehavigastuste tekitamise ja raskendavatel asjaoludel röövimise kaastäideviimise eest viie aasta ja kolme kuu pikkune vabadusekaotuslik karistus ning 1500 euro suurune rahatrahv.
32      Kuna CV selle kohtuotsuse peale kaebust ei esitanud, jõustus see 14. aprillil 2024.
33      Pärast seda, kui Pubblico ministero (prokuratuur) tegi 11. oktoobril 2024 kõnealuse karistuse täitmisele pööramise korralduse, vahistasid kriminaalpolitsei ametnikud CV 19. novembril 2024.
34      CV esitas 19. detsembril 2024 kriminaalmenetluse seadustiku artikli 629-bis alusel eelotsusetaotluse esitanud kohtule Corte d’appello di Romale (Rooma apellatsioonikohus, Itaalia) erakorralise kaebuse nõudega tühistada 23. oktoobri 2023. aasta süüdimõistev kohtuotsus, mis on vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 32 mainitule jõustunud, ja alustada vajaduse korral uut sisulist menetlust. Ta põhjendas oma kaebust sellega, et ta oli kuulutatud puuduvaks kriminaalmenetluse seadustiku artiklis 420-bis ette nähtud tingimusi rikkudes, ning tal ei olnud võimalik apellatsioonkaebust esitada, mida ei saa talle süüks panna, sest ta ei olnud tegelikult teadlik tema suhtes alustatud menetlusest.
35      Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, kas liidu õigusega on kooskõlas kriminaalmenetluse seadustiku artiklid 420-bis
ja 629-bis, mis reguleerivad vastavalt tingimusi, mis peavad olema täidetud selleks, et süüdistatava üle saaks kohut mõista ilma tema kohalviibimiseta, ning erakorralist õiguskaitsevahendit, mille kasutamise võimalus on süüdimõistetul, kelle suhtes on tehtud tagaseljaotsus.
36      Eelkõige märgib see kohus esimesena, et need riigisisesed õigusnormid võivad sattuda vastuollu kuriteoohvrite õigustega, mis on tagatud direktiiviga 2012/29.
37      Sellega seoses rõhutab ta, et kriminaalmenetluse seadustiku artiklis 629-bis
antakse tagaselja süüdi mõistetud isikule käesoleva kohtuotsuse punktis 34 mainitud erakorralise õiguskaitsevahendi kasutamise võimalus, andmata siiski asjaomase kuriteo ohvrile, kes ei olnud süüdimõistva kohtuotsusega päädinud kriminaalmenetluses tsiviilhageja, õigust saada teavet tagaselja süüdi mõistetud isiku poolt sellise kaebuse esitamise kohta ega õigust osaleda selles menetluses või esitada oma seisukohad, kuigi tegemist on menetlusega, mis võib kaasa tuua tagaseljaotsuse tühistamise.
38      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul mõjutaks selline erakorraline kaebus otseselt ja märkimisväärselt kuriteoohvri õigusi ja huve, kuna see võib kaasa tuua uue sisulise menetluse alustamise, mistõttu ohvril võib tekkida uue ja korduva ohvriks langemise oht ning ta peab uuesti osalema kogu menetluses, ilma et tal oleks siiski võimalik vaidlustada süüdimõistetu esitatud kaebust.
39      Lisaks rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kuna direktiivi 2012/29 artiklid 6, 10 ja 18, mis näevad ette kuriteoohvri õiguse saada teavet ja olla ära kuulatud, viitavad kriminaalmenetlusele tervikuna, ei võimalda see direktiiv liikmesriikidel jätta kuriteoohvrit välja menetlusest, mis sarnaselt kriminaalmenetluse seadustiku artiklis 629-bis ette nähtud menetlusele võib kaasa tuua tagaseljaotsuse tervikuna tühistamise ja uue sisulise menetluse alustamise vajaduse. Seetõttu leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kui kuriteoohvrile ei anta mis tahes vormis teavet ning seega puudub igasugune võimalus see ohver sellest riigisisesest sättest tuleneva erakorralise kaebuse raames ära kuulata, on tegemist nimetatud direktiivi artiklites 6, 10 ja 18 sätestatud õiguste rikkumisega.
40      Teisena kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus ka selles, kas kriminaalmenetluse seadustiku artiklid 420‑bis ja 629‑bis
Corte suprema di cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) tõlgenduses on kooskõlas direktiiviga 2016/343.
41      Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et eelkõige tuleneb kriminaalmenetluse seadustiku artikli 420‑bis lõikest 3 koostoimes selle seadustiku artikliga 629‑bis, et tagaselja tehtud ja jõustunud süüdimõistva kohtuotsuse tühistamist ei ole võimalik saavutada lõikes 3 sätestatud juhul, mida on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktis 25, kui on tõendatud, et süüdistatav on „muul viisil tahtlikult vältinud [käimasolevast kohtulikust arutamisest] teadasaamist“.
42      Nimetatud kohus täpsustab, et neid sätteid tõlgendatakse riigisiseses kohtupraktikas nii, et seda, et süüdistatav on tahtlikult vältinud tema suhtes alustatud kriminaalmenetlusest teadasaamist, ei saa eeldada kaudsete tõendite või selle isiku objektiivse käitumise põhjal, millest nähtub, et ta on teadlikult aktsepteerinud riski, et ta ei ole sellest menetlusest teadlik. Sellist käitumist saab nimelt tõendada üksnes otseste tõendite esitamisega, mis tähendaks de facto selle nõudmist, et süüdistatav teeks sõnaselge avalduse, et ta on tahtlikult vältinud sellest menetlusest teadasaamist.
43      Kuna aga selliseid otseseid tõendeid on eriti raske saada, on kohus, kellele on esitatud erakorraline kaebus kriminaalmenetluse seadustiku artikli 629‑bis alusel, praktikas kohustatud tagaseljaotsuse peaaegu süstemaatiliselt tühistama, ja seda isegi juhul, kui on tõendatud, et süüdistatav on tegutsenud viisil, mis tõendab kaudselt, kuid kindlalt tema tahet vältida tema suhtes alustatud kriminaalmenetlusest teadasaamist, või kui on tõendatud raske hooletus teavitamisel või see, et süüdistatav möönis riski, et ta ei saa sellest menetlusest teada.
44      Nii on see just põhikohtuasjas, kuna kriminaalpolitsei ametnikud pidasid CV kinni ajal, mil ta pani toime mitu kuritegu, ning ta toodi kohtuniku ette, kuid seejärel käitus ta viisil, mille tõttu oli äärmiselt tõenäoline, et ta ei saa teada tema vastu alustatud kriminaalmenetluse edasistest toimingutest, väljendades seega oma tahet vältida sellest menetlusest teadasaamist.
45      Kuna aga puuduvad otsesed tõendid CV sellise kavatsuse kohta, nõuavad kriminaalmenetluse seadustiku artiklid 420‑bis ja 629‑bis, nagu neid on tõlgendatud riigisiseses kohtupraktikas, tema suhtes tagaselja tehtud süüdimõistva otsuse tühistamist.
46      Sellega seoses väidab eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks, et riigisiseste õigusnormide selline tõlgendus võib eelkõige rikkuda põhimõtteid, mis tulenevad 13. veebruari 2020. aasta kohtuotsusest Spetsializirana prokuratura (kohtuistung süüdistatava puudumisel) (C‑688/18, EU:C:2020:94), milles Euroopa Kohus otsustas, et direktiivi 2016/343 artiklite 8 ja 9 kohaselt ei teki õigus uuele kohtumenetlusele automaatselt, kui süüdistatava puudumine tuleneb teadlikust valikust, mida võib järeldada ka asjaomase kohtuasja objektiivsetest asjaoludest.
47      Teiseks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Euroopa Inimõiguste Kohtu 1. märtsi 2006. aasta otsusest Sejdovic vs. Itaalia (CE:ECHR:2006:0301JUD005658100), mis puudutab EIÕK artiklit 6, tuleneb, et tuleb tagada kaitse huvitatud isikule, kes ei olnud temast sõltumatutel põhjustel
teadlik tema vastu alustatud kriminaalmenetlusest ning kellelt seetõttu võeti võimalus menetluses osaleda ja oma kaitseõigusi teostada.
48      Ta leiab siiski, et seda kohtuotsust ei saa tõlgendada ega kasutada nii, et see annab üldise ja tingimusteta õiguse alustada uut sisulist menetlust kõigil juhtudel, kui süüdimõistev kohtuotsus on tehtud ilma süüdistatava kohalolekuta. Nimelt ei ole sellisel juhul õigus uue menetluse alustamisele mõeldud mitte absoluutse õigusena, vaid vahendina, mille eesmärk on tagada õiglane menetlus. Järelikult ei saa nimetatud kohtuotsus muuta ka õiguspäraseks käitumist, mis võimaldab süüdistataval vältida tema suhtes alustatud kriminaalmenetlusest teadasaamist, ega muuta õigust uue menetluse alustamisele mehhanismiks, millega premeeritakse selle isiku kõrvalehoidmise strateegiaid, tema süülist passiivsust või teadlikult selle riski aktsepteerimist, et ta ei saa teda puudutavaid dokumente kätte, sest vastasel juhul soodustataks kaitseõiguste EIÕK artikli 17 kohaselt keelatud kuritarvitamise struktuurset ohtu. Sellega seoses tuletab eelotsusetaotluse esitanud kohus meelde, et selle konventsiooniga tunnustatud õigusi – käesoleval juhul konventsiooni artiklis 6 sätestatud õigust õiglasele kohtulikule arutamisele – ei tohi kasutada viisil, mis moonutaks nende ülesannet ning kahjustaks teiste isikute õigusi ja üldist huvi hea õigusemõistmise vastu.
49      Käesoleval juhul ärgitavad aga kõnealused riigisisesed õigusnormid, nagu neid on tõlgendatud liikmesriigi kohtupraktikas, süüdistatavat käituma oportunistlikult, mis võib olla käsitatav raske hooletusena või kõrvalehoidmise strateegiana, ning seega viia selleni, et kuritarvitatakse erakorralise õiguskaitsevahendi kasutamise võimalust, mille eesmärk on tagaselja tehtud ja jõustunud süüdimõistva otsuse tühistamine.
50      Lisaks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et sellisel süsteemil oleks kogu süsteemi mõjutavad tagajärjed, kahjustades avalikku huvi süütegude tuvastamise vastu, seda enam, et see erakorraline õiguskaitsevahend ei katkesta maksimaalset aegumistähtaega, mistõttu saab süüdimõistetud isik
kasutada mehhanismi, mis võib lõpptulemusena tuua kaasa asjaomase kuriteo aegumise. See kahjustaks otseselt ka kuriteoohvri õigusi ning talle saaks asjatult osaks korduv taasohvristamine.
51      Neil asjaoludel otsustas Corte d’appello di Roma (Rooma apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas [direktiivi 2012/29] artikleid 6, 10 ja 18 tuleb [harta] artikleid 47 ja 54 ning EIÕK artikleid 6 ja 17 arvestades nende koostoimes tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid nagu Itaalia kriminaalmenetluse seadustiku artikkel 629‑bis, mis ei näe [seoses erakorralise kaebusega, millega seatakse kahtluse alla tagaselja tehtud süüdimõistev] jõustunud kohtuotsus menetluses, milles võidakse [see] süüdimõistev kohtuotsus tühistada ja näha ette uus sisuline kohtumenetlus, kuriteoohvrile, kes ei osale menetluses tsiviilhagejana, ette mitte mingit teabe‑, teavitamis‑ või osalemisvormi?
2.      Kas [direktiivi 2016/343] artikleid 8 ja 9 tuleb [harta] artikleid 47 ja 54 ning [EIÕK] artikleid 6 ja 17 arvestades tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised riigisisesed õigusnormid nagu Itaalia kriminaalmenetluse seadustiku artiklid 420‑bis ja 629‑bis, mis lubavad süüdimõistva kohtuotsuse tühistada, kui süüdistatav väidab, et ta ei olnud kohtumenetlusest tegelikult teadlik, osas, milles need õigusnormid välistavad võimaluse järeldada objektiivse käitumise ja kaudsete tõendite alusel, et süüdistatav on raskest hooletusest või teadlikult dokumentide saamata jäämise ohuga leppimisest tingituna vältinud tahtlikult menetlusest teadasaamist?“
Eelotsusetaotluse kiirmenetluses lahendamise taotlus
52      Eelotsusetaotluse esitanud kohus esitas taotluse lahendada käesolev eelotsusetaotlus Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 23a ja Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 107 ette nähtud eelotsuse kiirmenetluses.
53      Nendest sätetest tuleneb, et sellise menetluse kohaldamiseks peavad olema täidetud kaks kumulatiivset tingimust. Esiteks tuleb eelotsusetaotluses esitada tõlgendamisküsimused, mis puudutavad vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala, mis on EL toimimise lepingu kolmanda osa V jaotise ese. Teiseks peavad põhikohtuasja asjaolud, nagu neid on kirjeldanud eelotsusetaotluse esitanud kohus, olema põhjendatud kiireloomulisusega.
54      Esimese tingimuse kohta tuleb märkida, et käesolev eelotsusetaotlus puudutab direktiivide 2012/29 ja 2016/343 tõlgendamist ning see kuulub EL toimimise lepingu kolmanda osa V jaotisega reguleeritud valdkonda, mis puudutab vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala. Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 23a esimese lõigu ja kodukorra artikli 107 lõike 1 kohaselt võib selle taotluse suhtes kohaldada eelotsuse kiirmenetlust.
55      Teine tingimus on täidetud eelkõige juhul, kui põhikohtuasjas asjasse puutuvalt isikult on praegu võetud vabadus ja tema vahi all pidamine sõltub Euroopa Kohtu otsusest, kuna esitatud küsimustele Euroopa Kohtult vastuse saamisel võidakse ta viivitamata vabastada, kusjuures tuleb täpsustada, et selle isiku olukorda tuleb hinnata selle kuupäeva seisuga, mil vaadatakse läbi eelotsusetaotluse kiirmenetluses lahendamise taotlus (vt selle kohta 28. juuli 2016. aasta kohtuotsus JZ, C‑294/16 PPU, EU:C:2016:610, punkt 29; 19. septembri 2018. aasta kohtuotsus Milev, C‑310/18 PPU, EU:C:2018:732, punktid 35 ja 36, ning 4. septembri 2025. aasta kohtuotsus Adrar, C‑313/25 PPU, EU:C:2025:647, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
56      Käesoleval juhul nähtub esiteks eelotsusetaotlusest, et CV on kinnipeetav ja kannab praegu talle 23. oktoobri 2023. aasta
kohtuotsusega – mis jõustus 14. aprillil 2024 – tagaselja mõistetud vabadusekaotuslikku karistust.
57      Teiseks märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus vastuseks selgituste nõudele, mille Euroopa Kohus esitas talle kodukorra artikli 101 alusel, sisuliselt seda, et kui ta peaks Euroopa Kohtu vastust tema küsimustele arvestades kohaldama kriminaalmenetluse seadustiku artiklis 629‑bis ette nähtud menetlust jõustunud süüdimõistvate otsuste tühistamiseks ja rahuldama CV esitatud erakorralise kaebuse, vabastataks CV kuni võimaliku uue kohtuliku arutamiseni.
58      Neil asjaoludel otsustas Euroopa Kohtu neljas koda 9. veebruaril 2026 pärast kohtujuristi ärakuulamist rahuldada eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotlus lahendada käesolev eelotsusetaotlus kiirmenetluses.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
59      Sissejuhatuseks tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel tema menetluses oleva kohtuasja lahendada. Seda arvestades peab Euroopa Kohus talle esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastama. Sellisel juhul on Euroopa Kohtu ülesanne tuletada eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud asjaolude kogumist ja eelkõige eelotsusetaotluse põhjendustest need liidu õiguse aspektid, mida on vaidluse eset silmas pidades vaja tõlgendada (29. novembri 1978. aasta kohtuotsus Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, punkt 26; 28. novembri 2000. aasta kohtuotsus Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, punkt 18, ja 29. jaanuari 2026. aasta kohtuotsus Keladis I ja Keladis II, C‑72/24 ja C‑73/24, EU:C:2026:51, punkt 154).
60      Lisaks tuleb märkida, et harta artikkel 47 tagab liidu õiguses EIÕK artikli 6 lõikega 1 ja artikliga 13 antud kaitse, mistõttu tuleb viidata üksnes esimesena nimetatud sättele (vt selle kohta 16. mai 2017. aasta
kohtuotsus Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika). Kuna ka harta artikkel 54 näeb nagu EIÕK artikkel 17 ette õiguste kuritarvitamise keelu, tuleb viidata üksnes esimesena nimetatud sättele.
61      Mis puudutab käesoleval juhul küsimust, millistel tingimustel võib süüdistatava ja hiljem tagaselja süüdi mõistetud isiku käitumist pidada kuritarvitamiseks harta artikli 54 tähenduses koostoimes harta artikliga 47, siis tuleb tõdeda, et see küsimus ei ole seotud kuriteoohvri õigustega kriminaalmenetluses ja seda tuleb seega käsitleda teise eelotsuse küsimuse raames.
62      Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2012/29 artikleid 6, 10 ja 18,
arvestades harta artiklit 47,
tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis juhul, kui kuriteoohver ei osalenud riigisisese õiguse alusel tsiviilhagejana kriminaalmenetluses, mille tulemusel tehti jõustunud süüdimõistev tagaseljaotsus, ei näe süüdimõistetu esitatud erakorralise kaebuse raames, milles süüdimõistetu taotleb nimetatud otsuse tühistamist põhjusel, et seda ei võinud teha ilma tema kohalolekuta, ja vajaduse korral uue sisulise menetluse alustamist, ette kohustust teavitada seda kuriteoohvrit erakorralise kaebuse esitamisest ega tema võimalust nimetatud kaebusega seotud menetluses osaleda.
63      Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et liidu õigusnormi tõlgendamisel peab arvestama nii selle sõnastust ja eesmärki kui ka selle normi konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa õigusnorm on (vt selle kohta 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Galerie Karsten Greve, C‑433/24, EU:C:2025:600, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 18. detsembri 2025. aasta
kohtuotsus E. (nõude tasaarvestamine), C‑481/24, EU:C:2025:996, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
64      Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida, et direktiivi 2012/29 artikli 1 lõike 1 esimese lõigu kohaselt on direktiivi eesmärk tagada, et kuriteoohvrid saavad asjakohast teavet, tuge ja kaitset ning et neil on võimalik osaleda kriminaalmenetluses.
65      Mis puudutab esimesena kuriteoohvri õigust saada teavet, siis on selle direktiivi artikli 6 lõikes 1 loetletud teave, mida kuriteoohvril on õigus saada tema suhtes toime pandud kuriteo kohta esitatud kaebuse alusel alustatud kriminaalmenetluse kohta, tingimusel et ta seda taotleb. Kõnealuse sätte kohaselt
tagavad liikmesriigid, et kuriteoohvreid teavitatakse tarbetu viivituseta nende õigusest saada teavet otsuse kohta uurimist mitte alustada või see lõpetada või kurjategija suhtes kriminaalmenetlusest loobuda ning samuti teavet kurjategija suhtes peetava kohtuistungi toimumise aja ja koha ning talle esitatud süüdistuste laadi kohta.
66      Käesoleval juhul tuleb aga tõdeda, et direktiivi 2012/29 artikli 6 lõikes 1 nimetatud teabel ei ole mingit seost sellise erakorralise kaebuse esemega, nagu on kõne all põhikohtuasjas. Sellest järeldub, et lõike 1 eesmärk ei ole anda kuriteoohvrile õigust saada teavet sellise erakorralise kaebuse esitamise kohta.
67      Artikli 6 lõikes 2 on ette nähtud, et liikmesriigid tagavad, et kuriteoohvreid teavitatakse „kooskõlas nende rolliga asjaomases kriminaalõigussüsteemis“ tarbetu viivituseta nende õigusest saada lõikes 2 nimetatud teavet kuriteo kohta esitatud kaebuse tagajärjel alustatud kriminaalmenetluse kohta ja et neile antakse taotluse korral sellist teavet. Sellega seoses on artikli 6 lõike 2 punktis a viidatud kohtuasjas tehtud lõplikule otsusele ja punktis b teabele, mis võimaldab kuriteoohvril olla kursis „kriminaalmenetluse käiguga“, välja arvatud erandjuhtudel, kus selline teavitamine võib kohtuasja nõuetekohast käsitlemist negatiivselt mõjutada.
68      Seega tuleneb direktiivi 2012/29 artikli 6 sõnastusest, et ohvri õigus saada lõikes 2 nimetatud teavet sõltub talle riigisiseses õiguses selles menetluses antud õiguslikust seisundist, mistõttu ei ole liikmesriigid kohustatud teda teavitama tema õigusest seda teavet saada ega seda teavet talle andma, kui see ei ole selle seisundiga kooskõlas.
69      Seda tõlgendust toetab kõnealuse artikli 6 kontekst.
70      Eelkõige on selle direktiivi põhjenduses 20 täpsustatud, et kuriteoohvrite roll kriminaalõigussüsteemis ning nende võimalus aktiivselt kriminaalmenetluses osaleda on liikmesriigiti erinev ja sõltub riiklikust süsteemist ning on tingitud mitmest selles põhjenduses nimetatud kriteeriumist ning liikmesriigid peaksid kindlaks määrama, millised neist olukordadest määravad kindlaks kõnealuses direktiivis sätestatud õiguste kohaldamisala juhul, kui viidatakse ohvri rollile asjaomases kriminaalõigussüsteemis. Need kriteeriumid hõlmavad
ka kriteeriumi, mis puudutab küsimust, kas riigi õigussüsteemis on sätestatud ohvri õiguslik seisund kriminaalmenetluse osalisena.
71      Lisaks näib see tõlgendus olevat kooskõlas ka direktiivi 2012/29 artikli 6 eesmärgiga, kuna direktiivi põhjenduses 26 on täpsustatud, et õigus saada teavet menetluse hetkeseisu kohta on mõeldud selleks, et kuriteoohvril oleks võimalik teha teadlikke otsuseid kriminaalmenetluses „osalemise“ kohta.
72      Sellega seoses on oluline märkida, et Euroopa Komisjoni ettepanekus võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, millega kehtestatakse kuriteoohvrite õiguste ning neile pakutava toe ja kaitse miinimumnõuded (KOM(2011) 275 (lõplik)), on samamoodi täpsustatud, et direktiivi 2012/29 II peatükis sisalduvate artiklite, mille hulka kuulub ka selle artikkel 6, „eesmärk on tagada, et kuriteoohvrid saavad piisavalt teavet neile arusaadaval
kujul, et neil oleks võimalik oma õigusi täielikult teostada ja tunda, et neisse suhtutakse
lugupidavalt“, ning et „[t]eave peaks olema piisavalt üksikasjalik, et võimaldada kuriteoohvril teha teadlikke otsuseid kriminaalmenetluses osalemise kohta ja oma
õiguste teostamise kohta, eelkõige siis, kui kuriteoohver otsustab, kas taotleda kriminaalasja menetlemisest loobumise otsuse läbivaatamist“.
73      Käesoleval juhul tekkis eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus selle kohta, et kuriteoohvrile – kes ei osalenud isiku suhtes tagaselja tehtud süüdimõistva kohtuotsuseni viinud kriminaalmenetluses tsiviilhagejana – ei antud teada, et süüdimõistetu esitas niisuguse erakorralise kaebuse, nagu on kõne all põhikohtuasjas. Nagu nähtub eelotsusetaotlusest, taotletakse selle kaebusega jõustunud süüdimõistva kohtuotsuse tühistamist põhjusel, et seda otsust ei oleks võinud teha tagaselja, ja vajaduse korral kohtuasja uuesti sisulist läbivaatamist.
74      Sellega seoses tuleb arvesse võtta, et teave sellise erakorralise kaebuse esitamise kohta, nagu on kõne all põhikohtuasjas, võib kuuluda direktiivi 2012/29 artikli 6 lõike 2 punkti b alla, milles on viidatud „kriminaalmenetluse käigule“, tingimusel, et esiteks on asjaomast kriminaalmenetlust alustatud kaebuse alusel, mis puudutab kuriteoohvri suhtes toime pandud kuritegu kõnealuse sätte tähenduses, ja teiseks peab kuriteoohvri õigus saada taotluse korral sellist teavet olema kooskõlas rolliga, mis on talle riigi kriminaalõigussüsteemis antud.
75      Sellest järeldub, et direktiivi artikli 6 lõike 2 punktis b ei ole nõutud, et riigisiseses süsteemis, milles kuriteoohvrile on ette nähtud võimalus osaleda menetluses tsiviilhagejana, teavitataks kuriteoohvrit niisugusest kaebusest, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kui ta ei ole riigisisese õiguse kohaselt kohtumenetluse pool, sest ta ei osale tsiviilhagejana.
76      Siiski tuleb veel rõhutada, et see analüüs ei piira ohvri õigust saada teavet algul tagaselja süüdi mõistetud isiku võimaliku vabastamise kohta vastavalt direktiivi 2012/29 artikli 6 lõigetele 5 ja 6.
77      Lisaks tuleb märkida, et direktiivi 2012/29 põhjenduse 11 kohaselt kehtestatakse direktiiviga miinimumnõuded ja liikmesriigid võivad direktiivis sätestatud õigusi laiendada, et tagada kaitse kõrgem tase.
78      Mis puudutab teisena kuriteoohvri õigust olla ära kuulatud sellise erakorralise kaebuse raames, nagu on kõne all põhikohtuasjas, siis on direktiivi 2012/29 artikli 10 lõikes 1 ette nähtud, et liikmesriigid tagavad, et kuriteoohver võib kriminaalmenetluse käigus anda ütlusi ja esitada tõendeid. Selles sättes on seega üldiselt ette nähtud kuriteoohvri õigus olla ära kuulatud „kriminaalmenetluse käigus“, nõudmata siiski, et teda kuulataks ära igas selle menetluse etapis.
79      Artikli 10 lõikes 2 on täpsustatud, et kord, mille kohaselt ohvrid võivad kriminaalmenetluse ajal ütlusi anda ja tõendeid esitada, määratakse kindlaks liikmesriigi õigusega.
80      Seega tuleneb direktiivi 2012/29 artikli 10 lõigete 1 ja 2 koostoimes tõlgendamisest, et liikmesriigid peavad oma riigisiseses õiguses täpsustama, millises menetlusstaadiumis ohver ära kuulatakse.
81      Mis puudutab artikli 10 eesmärki, siis nähtub käesoleva kohtuotsuse punktis 72 mainitud komisjoni esitatud direktiivi ettepanekust, et õiguse olla ära kuulatud eesmärk on tagada, et ohvril oleks võimalus kriminaalmenetluse käigus anda esialgset ja täiendavat teavet ning esitada oma seisukohti ja tõendeid. Ettepanekus on lisaks täpsustatud, et „[s]elle õiguse täpsem sisu määratakse kindlaks liikmesriikide õigusaktidega ja see võib ulatuda põhiõigusest anda
pädevale õiguskaitseasutusele teavet ja esitada tõendeid kuni laiemate õigusteni, nagu õigus, et isiku esitatud tõendeid võetakse arvesse, õigus nõuda, et teatavad tõendid kogutakse[,] ja kohtuistungil esinemise õigus“.
82      Eeltoodust tuleneb, et direktiivi 2012/29 artiklis 10 sätestatud õiguse olla ära kuulatud eesmärk on anda ohvrile võimalus osaleda tema suhtes toime pandud kuritegu puudutavas menetluses ning eelkõige võimaldada tal aidata kaasa väidetava kuriteo ja tekitatud kahjuga seotud asjakohaste faktiliste asjaolude tuvastamisele ning tõendite kogumisele.
83      Eelotsusetaotlusest nähtub, et sellise erakorralise kaebuse raames, nagu on kõne all põhikohtuasjas, saab tõstatada üksnes faktilist laadi menetlusküsimusi, mis puudutavad asjaolusid, mille tõttu süüdistatava puudumine tuvastati. Seega näib, et neil küsimustel puudub seos vaidluse sisuga, mis puudutab väidetavat kuritegu ja kuriteoohvrile tekkida võinud kahju. Seega tuleb tõdeda, et selle kaebuse raames on vaidluse all üksnes süüdimõistetu menetlusõigused, nimelt tema õigus õiglasele kohtulikule arutamisele ja tema kaitseõigused, mistõttu ei puuduta sellise kaebusega seotud menetlus otseselt ohvri õigusi, kes ei osalenud menetluses tsiviilhagejana.
84      Sellest järeldub, et direktiivi 2012/29 artikkel 10 ei nõua, et kuriteoohver kuulataks ära sellise erakorralise kaebuse raames, nagu on kõne all põhikohtuasjas.
85      Nagu on täpsustatud käesoleva kohtuotsuse punktis 77, ei piira selline tõlgendus siiski liikmesriikide õigust laiendada selles direktiivis sätestatud õigusi, et tagada kaitse kõrgem tase.
86      Mis puudutab kolmanda küsimust, kas kuriteoohvril võiks direktiivi 2012/29 artikli 18 alusel olla õigus saada teavet sellise erakorralise kaebuse kohta nagu põhikohtuasjas ja õigus olla sellega seoses ära kuulatud, siis tuleb tõdeda, et selle artikli sõnastusest tuleneb, et selles ette nähtud kaitsemeetmetega
„kaitstakse [ohvrit ja tema pereliikmeid] uue ja korduva ohvriks langemise, hirmutamise ja kättemaksu eest, sealhulgas kuriteoohvri psüühilise, emotsionaalse või psühholoogilise traumeerimise ohu eest ja nende väärikuse kaitsmiseks ülekuulamise ja tunnistuse andmise ajal“.
87      Uuesti ohvriks langemise vältimiseks mõeldud meetmeid ei saa aga iseenesest käsitada nii, et need annavad ohvrile õiguse osaleda sellises menetluses, nagu on kõne all põhikohtuasjas, üksnes selleks, et vältida uut kohtulikku arutamist või olla sellises menetluses ära kuulatud.
88      Lisaks on Euroopa Kohus juba otsustanud, et direktiivi 2012/29 artikli 18 sõnastusest ei nähtu, et liidu seadusandja oleks kuriteoohvri kaitseks mõeldud meetmete hulgas ette näinud selle, et kohtumenetluse ajal kuulatakse kannatanu üle ainult üks kord (29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Gambino ja Hyka, C‑38/18, EU:C:2019:628, punkt 51).
89      Pealegi annab direktiivi 2012/29 artikkel 18 kuriteoohvrile õiguse kaitsele, „ilma et see piiraks kaitse õigusi“. Samas tähenduses on direktiivi põhjenduses 58 märgitud, et nende asjakohaste kaitsemeetmete ulatus, mis antakse kriminaalmenetluse ajal kuriteoohvrile, kes kuulub uue ja korduva kuriteo ohvriks langemise, hirmutamise ja kättemaksu ees kaitsetute kuriteoohvrite hulka, tuleks kindlaks määrata „ilma, et see piiraks kaitse õigusi, ja kooskõlas kohtu kaalutlusõigust käsitlevate eeskirjadega“ (29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Gambino ja Hyka, C‑38/18, EU:C:2019:628, punkt 52).
90      Sellest tuleneb, et direktiivi 2012/29 artikliga 18 ei ole põhimõtteliselt vastuolus see, kui kuriteoohver kuulatakse uues menetluses uuesti üle, nagu see võib olla juhul, kui süüdimõistev kohtuotsus tuleb kriminaalmenetluse seadustiku artiklis 629‑bis ette nähtud menetluse tulemusel tühistada.
91      Järelikult ei saa see artikkel 18 olla aluseks direktiivi 2012/29 artiklite 6 ja 10 teistsugusele tõlgendusele kui see, mis on vastavalt esitatud käesoleva kohtuotsuse punktides 75 ja 84.
92      Seejärel, harta artikli 47 esimese lõigu kohaselt tagatakse selle artikliga, et igaühel, kelle liidu õigusega tagatud õigusi või vabadusi rikutakse, on selles artiklis kehtestatud tingimuste kohaselt õigus tõhusale õiguskaitsevahendile kohtus. Toimikust aga ei nähtu, et kuriteoohver oleks jäetud ilma tõhusast kohtulikust kaitsest juhul, kui teda ei teavitata või talle ei anta võimalust olla ära kuulatud põhikohtuasjas käsitletava erakorralise kaebusega seotud menetluses direktiiviga 2012/29 ette nähtud tingimustel. Samuti ei ilmne toimikust, et tal ei ole niisugust kohtulikku kaitset sellest direktiivist tulenevate õiguste puhul. Lisaks väärib märkimist, et juhul, kui selline kaebus nagu põhikohtuasjas viiks vaidlustatud süüdimõistva kohtuotsuse tühistamiseni, siis kaasneks sellega Euroopa Kohtu käsutuses oleva toimiku põhjal, et alustatakse uut sisulist menetlust.
93      Eeltoodust tuleneb, et esimesele küsimusele tuleb vastata nii, et direktiivi 2012/29 artikleid 6, 10 ja 18, arvestades harta artiklit 47, tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis juhul, kui kuriteoohver ei osalenud riigisisese õiguse alusel tsiviilhagejana kriminaalmenetluses, mille tulemusel tehti jõustunud süüdimõistev tagaseljaotsus, ei näe süüdimõistetu esitatud erakorralise kaebuse raames, milles süüdimõistetu taotleb nimetatud otsuse tühistamist põhjusel, et seda ei võinud teha ilma tema kohalolekuta, ja vajaduse korral uue sisulise menetluse alustamist, ette kohustust teavitada seda kuriteoohvrit erakorralise kaebuse esitamisest ega tema võimalust nimetatud kaebusega seotud menetluses osaleda.
Teine küsimus
94      Teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2016/343 artikleid 8 ja 9,
arvestades harta artikleid 47 ja 54, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, nagu neid on tõlgendatud liikmesriigi kohtupraktikas, mis panevad juhul, kui puuduvad otsesed tõendid selle kohta, et tagaselja süüdi mõistetud isik on tahtlikult vältinud teadasaamist kriminaalmenetlusest, mille tulemusel tehti tema suhtes süüdimõistev kohtuotsus, liikmesriigi kohtule kohustuse rahuldada kaebus, mille see isik esitas nõudega tühistada see jõustunud otsus põhjusel, et seda ei võinud teha ilma tema kohalolekuta, ning et vajaduse korral alustataks uut sisulist menetlust.
95      Kõigepealt olgu märgitud, et direktiivi 2016/343 artikli 1 kohaselt on selle direktiivi eesmärk ühiste miinimumnormide sätestamine kriminaalmenetluse teatavate aspektide kohta, mille hulgas on „õigus viibida kohtulikul arutelul“. Nagu direktiivi põhjenduses 33 sõnaselgelt kinnitatakse, on see õigus lahutamatu osa põhiõigusest õiglasele kohtulikule arutamisele (20. mai 2025. aasta kohtuotsus Kachev, C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
96      Sellega seoses on nimetatud direktiivi artikli 8 lõikes 1 sätestatud, et liikmesriigid tagavad, et kahtlustataval ja süüdistataval on õigus viibida kohtulikul arutamisel.
97      Kõnealuse artikli 8 lõike 2 kohaselt võivad liikmesriigid siiski ette näha, et kohtulik arutamine, mille tulemusena otsustatakse kahtlustatava või süüdistatava süü või süütuse üle, võib toimuda ilma tema kohalviibimiseta, kui täidetud on teatavad tingimused. Lõike 2 kohaselt sõltub see võimalus vastavalt selle lõike punktile a tingimusest, et kahtlustatavat või süüdistatavat teavitati õigel ajal kohtulikust arutamisest ja mitteilmumise tagajärgedest, või
vastavalt punktile b tingimusest, et
kahtlustatavat või süüdistatavat, keda on kohtulikust arutamisest teavitatud, esindab volitatud kaitsja, kelle on valinud kahtlustatav või süüdistatav või kelle on määranud riik.
98      Lisaks on artikli 8 lõikes 3 ette nähtud, et lõike 2 kohaselt tehtud otsuse saab kahtlustatava või süüdistatava suhtes täitmisele pöörata.
99      Direktiivi 2016/343 artikli 8 lõikes 4 on sätestatud, et kui liikmesriigid võimaldavad viia läbi kohtuliku arutamise kahtlustatava või süüdistatava puudumisel, kuid artikli 8 lõikes 2 sätestatud tingimusi ei ole võimalik täita, kuna kahtlustatava või süüdistatava asukohta ei ole võimalik mõistlikele pingutustele vaatamata kindlaks teha, võivad liikmesriigid ette näha, et otsuse saab siiski teha ja täitmisele pöörata. Sellisel juhul tagavad liikmesriigid, et kahtlustatava või süüdistatava otsusest teavitamisel, eelkõige siis, kui nad tabatakse, teavitatakse neid ka võimalusest asjaomane otsus vaidlustada ja õigusest taotleda selle direktiivi artikli 9 kohaselt uut kohtulikku arutamist või muud õiguskaitsevahendit.
100    Lisaks on artiklis 9 sätestatud, et kui kriminaalmenetlus viidi läbi, kuigi direktiivi artikli 8 lõikes 2 ette nähtud tingimused ei olnud täidetud, on asjaomasel isikul õigus „uuele kohtulikule arutelule või muule õiguskaitsevahendile, mis võimaldab kohtuasja […] uuesti sisuliselt läbi vaadata, mis võib viia algse otsuse tühistamiseni“.
101    Sellega seoses tuleb märkida, et – nagu on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktis 95 – kuna direktiivis 2016/343 sätestatud „õigus viibida kohtulikul arutelul“ on lahutamatu osa põhiõigusest õiglasele kohtulikule arutamisele, tuleb selle direktiivi artiklis 9 ette nähtud õigust uuele kohtulikule arutamisele käsitada ka esimesena nimetatud õiguse juurde kuuluvana, kuna see aitab – nagu on rõhutatud direktiivi põhjenduses 9 – tugevdada selle kaitset.
102    Nimetatud direktiivi artiklitest 8 ja 9 tuleneb aga, et tagaselja süüdi mõistetud isiku võib jätta ilma õigusest uuele kohtulikule arutamisele, kui täidetud on direktiivi artikli 8 lõikes 2 ette nähtud tingimused (vt selle kohta 20. mai 2025. aasta kohtuotsus Kachev, C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
103    Sellega seoses väärib märkimist, et direktiivi 2016/343 artikli 8 lõike 2 punktid a ja b on alternatiivselt kohaldatavad ning mõlemad näevad ette kaks kumulatiivset tingimust, millest esimene, mis esineb mõlemas punktis, nõuab, et kahtlustatavat või süüdistatavat on teavitatud õigel ajal kohtulikust arutamisest
(vt selle kohta 20. mai 2025. aasta kohtuotsus Kachev, C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, punkt 34).
104    Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleneb selleks, et teha kindlaks, kas see esimene tingimus on täidetud, kõnealuse direktiivi põhjendusest 38, et erilist tähelepanu tuleb pöörata ühelt poolt sellele, kui kohusetundlikult on ametiasutused tegelenud tagaselja süüdi
mõistetud isiku teavitamisega kohtulikust arutamisest, ja teiselt poolt sellele, kui kohusetundlikult on asjaomane isik toiminud, et saada kätte sellega seotud teave. Järelikult on sellel hindamisel asjakohased täpsed ja objektiivsed tõendid selle kohta, et isikut on küll ametlikult teavitatud sellest, et teda süüdistatakse kuriteo toimepanemises, ja teades, et tema suhtes toimub kohtulik arutamine, käitub ta tahtlikult nii, et vältida ametlikult teabe saamist selle kohtuliku arutamise aja ja koha kohta, näiteks annab tahtlikult vale aadressi või ei viibi enam aadressil, mille ta oli neile andnud (vt selle kohta 20. mai 2025. aasta kohtuotsus Kachev, C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, punkt 35).
105    Euroopa Kohus täpsustas sellega seoses, et tagaselja süüdi
mõistetud isiku puhul võib nimelt tõdeda, et kui ta oli saanud esialgse süüdistusakti, milles toodud süükspandavad teod ja nende õiguslik kvalifikatsioon kattusid tema suhtes koostatud lõplikus süüdistusaktis toodutele, oli tal piisavalt teavet, et jõuda järeldusele, et tema suhtes alustatakse kohtumenetlust. Seega, kui asjaomane isik on pärast esialgse süüdistusakti kättesaamist põgenenud, on liikmesriikidel lubatud asuda seisukohale, et kui pädevad asutused on saatnud õigel ajal ametliku dokumendi, milles on märgitud kohtuliku arutamise toimumise aeg ja koht, aadressile, mille asjaomane isik on neile asutustele asja kohtueelse menetluse ajal esitanud, ja kui on tõendatud, et see dokument on sellele aadressile tegelikult kohale viidud, on seda isikut teavitatud kohtuliku arutamise ajast ja kohast direktiivi 2016/343 artikli 8 lõike 2 tähenduses, tingimusel, et pädevad asutused on teinud mõistlikke pingutusi selle isiku asukoha kindlakstegemiseks (vt selle kohta 20. mai 2025. aasta kohtuotsus Kachev, C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, punktid 36 ja 37).
106    Teine tingimus, mis on nõutav selleks, et tagaselja süüdi mõistetud isiku saaks jätta ilma õigusest uuele kohtulikule arutamisele, võib olla täidetud kas direktiivi 2016/343 artikli 8 lõike 2 punkti a ja lõike 4 kohaselt juhul, kui seda isikut teavitati õigel ajal ka kohtulikule arutamisele ilmumata jätmise tagajärgedest, või selle direktiivi artikli 8 lõike 2 punkti b ja lõike 4 kohaselt juhul, kui isikut esindas kohtulikul arutamisel volitatud kaitsja, kelle ta valis ise või kelle määras riik (20. mai 2025. aasta kohtuotsus Kachev, C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, punkt 38). Sellega seoses tuleb meenutada, et vastavalt Euroopa Kohtu praktikale ei piisa selle tingimuse täitmiseks ainuüksi asjaolust, et tagaselja süüdi mõistetud isikut kaitses kogu menetluses, mis viidi läbi ilma tema kohalviibimiseta, määratud kaitsja, kuna on vaja, et see isik oleks volitanud kaitsjat teda esindama tema äraolekul toimuval kohtulikul arutamisel (vt selle kohta 20. mai 2025. aasta kohtuotsus Kachev, C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, punktid 41, 59, 61 ja 62).
107    Kui need tingimused on täidetud sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ei ole direktiiviga 2016/43 vastuolus see, kui asjaomane liikmesriik keeldub andmast süüdimõistetule õigust uuele kohtulikule arutamisele.
108    Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et eelkõige pärast Euroopa Inimõiguste Kohtu 1. märtsi 2006. aasta otsust Sejdovic vs. Itaalia (ECLI:CE:ECHR:2006:0301JUD005658100) nõuab
tagaselja toimuvat kohtulikku arutamist ja põhikohtuasjas kõne all olevat erakorralist kaebust reguleeriv liikmesriigi õiguslik raamistik, eelkõige kriminaalmenetluse seadustiku artiklid 420‑bis ja 629‑bis, nagu neid on tõlgendanud Corte suprema di Cassazione (kassatsioonikohus), sisuliselt seda, et nimetatud artikli 420‑bis lõikes 3 ette nähtud juhul tuleb süüdimõistetule, kelle suhtes on tehtud tagaseljaotsus, alati anda õigus uuele kohtulikule arutamisele, välja arvatud juhul, kui on olemas „otsene“ tõend, et ta on „tahtlikult vältinud“ tema suhtes alustatud kriminaalmenetlusest teadasaamist.
109    Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tooksid sellised nõuded kaasa selle, et isik, kes on tagaselja süüdi mõistetud ja tahtlikult kõrvale hoidnud tema suhtes alustatud kriminaalmenetlusest, võib seejärel saavutada peaaegu automaatselt süüdimõistva kohtuotsuse tühistamise ja uue sisulise menetluse alustamise, sest „tahtliku vältimise“ kohta on otsest tõendit sisuliselt võimatu esitada.
110    Ent nagu tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktis 104 meelde tuletatud kohtupraktikast, ei nõua direktiiv 2016/343 sellise otsese tõendi esitamist, et hinnata selle direktiivi artikli 8 lõikes 2 sätestatud esimest tingimust, mis puudutab süüdistatava teadlikkust kohtulikust arutamisest, kuna arvesse võib võtta ka võimalikke täpseid ja objektiivseid kaudseid tõendeid selle kohta, et süüdistatav, keda oli küll ametlikult teavitatud, et teda süüdistatakse kuriteo toimepanemises, ja kes seega teadis, et tema suhtes toimub kohtulik arutamine, püüab tahtlikult vältida ametlikult teabe saamist kohtuliku arutamise kuupäeva ja koha kohta.
111    Samuti ei saa Euroopa Inimõiguste Kohtu 1. märtsi 2006. aasta kohtuotsuse Sejdovic vs. Itaalia (ECLI:CE:ECHR:2006:0301JUD005658100) punkti 99 kohaselt välistada, et teatavad tõendatud asjaolud võivad üheselt tõendada, et süüdistatav teab, et tema suhtes on alustatud kriminaalmenetlust, on teadlik süüdistuse laadist ja põhjusest ning et ta ei kavatse osaleda kohtulikul arutamisel või kavatseb kriminaalmenetlusest kõrvale hoida.
112    Samas tuleneb direktiivi 2016/343 artiklist 1,
arvestades selle põhjendust 9, et selle direktiivi eesmärk on sätestada ühised miinimumnormid, mis käsitlevad süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte kriminaalmenetluses ja õigust viibida selles menetluses kohtulikul arutamisel, mitte aga kriminaalmenetlust ammendavalt ühtlustada (vt analoogia alusel 15. septembri 2022. aasta
kohtuotsus HN (menetlus riigi territooriumilt välja saadetud süüdistatava suhtes), C‑420/20, EU:C:2022:679, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
113    Sellega seoses – nagu on rõhutatud direktiivi põhjenduses 48 – jätab see direktiiv liikmesriikidele võimaluse laiendada direktiivis sätestatud õigusi, et tagada kaitse kõrgem tase.
114    Järelikult ei ole direktiiviga 2016/343 vastuolus see, kui liikmesriigid laiendavad õigust uuele kohtulikule arutamisele ka olukordadele, kus on täidetud direktiivi artikli 8 lõikes 2 ette nähtud tingimused, ega see, et hinnang hoolsusele, mida süüdistatav näitas üles tema suhtes alustatud kriminaalmenetluse kohta teabe saamisel, põhineb tõendamisstandarditel, mille kohaselt saab üksnes otsese tõendi alusel tõendada, et see isik on sellest menetlusest tahtlikult kõrvale hoidnud.
115    Mis puudutab harta artikleid 47 ja 54, mis käsitlevad vastavalt õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele ning õiguste kuritarvitamise keeldu ning vastavad EIÕK artiklitele 6 ja 17, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus oma teises küsimuses viitab, siis nähtub eelotsusetaotlusest, et eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab sisuliselt, et põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid, nagu neid on tõlgendatud riigisiseses kohtupraktikas, võimaldaksid tagaselja süüdi mõistetud isikul kuritarvitada harta artiklit 54 rikkudes kuriteo ohvri kahjuks talle harta artikliga 47 tagatud õigust õiglasele kohtulikule arutamisele. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on seega tekkinud küsimus, kas direktiivi 2016/343 artikleid 8 ja 9,
arvestades harta artikleid 47 ja 54, tuleb tõlgendada nii, et sellised riigisisesed õigusnormid on nendega vastuolus.
116    Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kui liikmesriigi kohtul palutakse – nagu käesoleval juhul – kontrollida niisuguse riigisisese õigusnormi või meetme kooskõla põhiõigustega, millega kohaldatakse liidu õigust harta artikli 51 lõike 1 tähenduses olukorras, kus liikmesriikide tegevus ei ole täiel määral selle õigusega reguleeritud, jääb riigisisestele ametiasutustele ja kohtutele õigus kohaldada põhiõiguste kaitse riigisiseseid standardeid tingimusel, et see ei sea ohtu hartas ette nähtud kaitse taset, nii nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus, ega liidu õiguse esimust, ühtsust ja tõhusust (26. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, punkt 29, ja 24. juuli 2023. aasta kohtuotsus Lin, C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, punkt 110 ja seal viidatud kohtupraktika).
117    Käesoleva kohtuotsuse punktidest 112–116 nähtuvalt on liikmesriikidel käesoleval juhul lubatud kohaldada süüdistatava õiguse viibida kohtulikul arutamisel suhtes kõrgemal tasemel kaitset kui see, mida nõuab liidu õigus, kusjuures see ei kahjusta hartas ette nähtud kaitsetaset, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus. Lisaks ei viita miski Euroopa Kohtu käsutuses olevas toimikus sellele, et see kõrgem kaitse tase, mis on riigisiseses õiguses ette nähtud, võiks kahjustada liidu õiguse esimust, ühtsust või tõhusust.
118    Teiseks, harta artikli 54 kohaselt ei või harta sätteid tõlgendada nii, nagu õigustaksid need tegevust või toimingut, mille eesmärk on mõne hartaga tunnustatud õiguse või vabaduse tühistamine või selle piiramine suuremal määral, kui hartaga on ette nähtud.
119    Sellega seoses tuleb märkida, et EIÕK artikli 17 eesmärk on üksikisikuid puudutavas osas takistada neil tugineda konventsiooni sätetele tegude tegemiseks, mille eesmärk on konventsiooniga tunnustatud õiguste ja vabaduste kaotamine. Euroopa Inimõiguste Kohus on täpsustanud, et seda sätet, millel on seega negatiivne ulatus, ei saa aga tõlgendada a contrario nii, et see jätab füüsilise isiku ilma individuaalsetest põhiõigustest, mis on tagatud eelkõige EIÕK artiklitega 5 ja 6, mis vastavad harta artiklitele 47 ja 48 (EIK 17. märtsi 2009. aasta kohtuotsus Ould Dah vs. Prantsusmaa, ECLI:CE:ECHR:2009:0317DEC001311303).
120    Kui aga tagaselja süüdi mõistetud isik esitab kriminaalmenetluse seadustiku artiklis 629‑bis ette nähtud menetlusele tuginedes erakorralise kaebuse tagaselja tehtud ja jõustunud süüdimõistva kohtuotsuse tühistamiseks ning kui liikmesriigi kohus, kes tuvastab, et kriminaalmenetluse seadustiku artiklis 420‑bis sätestatud tingimused ei olnud kohtulikul arutamisel täidetud, rahuldab selle kaebuse, siis tugineb see isik oma õigusele õiglasele kohtulikule arutamisele, mis hõlmab õigust viibida kohtulikul arutamisel, mistõttu ei ilmne, et nimetatud isiku poolt selle erakorralise õiguskaitsevahendi kasutamise eesmärk on harta artikli 54 tähenduses mõne hartaga tunnustatud õiguse või vabaduse tühistamine või selle piiramine suuremal määral, kui hartaga on ette nähtud.
121    Lisaks, kuna sellise erakorralise kaebuse, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kasutamise tingimuste riigisiseses õiguses – nagu seda on tõlgendatud riigisiseses kohtupraktikas – ette nähtud
eesmärk on tagada süüdistatava õiguse viibida kohtulikul arutamisel kaitse kõrgemal tasemel, kui on nõutud liidu õiguses, ei teosta see isik, kes saab osa sellest kõrgemast riigisisesest kaitsetasemest, liidu õigusest tulenevat õigust.
122    Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2016/343 artikleid 8 ja 9,
arvestades harta artikleid 47 ja 54, tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, nagu neid on tõlgendatud liikmesriigi kohtupraktikas, mis panevad juhul, kui puuduvad otsesed tõendid selle kohta, et tagaselja süüdi mõistetud isik on tahtlikult vältinud teadasaamist kriminaalmenetlusest, mille tulemusel tehti tema suhtes süüdimõistev kohtuotsus, liikmesriigi kohtule kohustuse rahuldada kaebus, mille see isik esitas nõudega tühistada jõustunud otsus põhjusel, et seda ei võinud teha ilma tema kohalolekuta, ning et vajaduse korral alustataks uut sisulist menetlust.
Kohtukulud
123    Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1.      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta direktiivi 2012/29/EL, millega kehtestatakse kuriteoohvrite õiguste ning neile pakutava toe ja kaitse miinimumnõuded ning asendatakse nõukogu raamotsus 2001/220/JSK, artikleid 6, 10 ja 18, arvestades Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 47,
tuleb tõlgendada nii, et
nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis juhul, kui kuriteoohver ei osalenud riigisisese õiguse alusel tsiviilhagejana kriminaalmenetluses, mille tulemusel tehti jõustunud süüdimõistev tagaseljaotsus, ei näe süüdimõistetu esitatud erakorralise kaebuse raames, milles süüdimõistetu taotleb nimetatud otsuse tühistamist põhjusel, et seda ei võinud teha ilma tema kohalolekuta, ja vajaduse korral uue sisulise menetluse alustamist, ette kohustust teavitada seda kuriteoohvrit erakorralise kaebuse esitamisest ega tema võimalust nimetatud kaebusega seotud menetluses osaleda.
2.      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul, artikleid 8 ja 9, arvestades põhiõiguste harta artikleid 47 ja 54,
tuleb tõlgendada nii, et
nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, nagu neid on tõlgendatud liikmesriigi kohtupraktikas, mis panevad juhul, kui puuduvad otsesed tõendid selle kohta, et tagaselja süüdi mõistetud isik on tahtlikult vältinud teadasaamist kriminaalmenetlusest, mille tulemusel tehti tema suhtes süüdimõistev kohtuotsus, liikmesriigi kohtule kohustuse rahuldada kaebus, mille see isik esitas nõudega tühistada see jõustunud otsus põhjusel, et seda ei võinud teha ilma tema kohalolekuta, ning et vajaduse korral alustataks uut sisulist menetlust.
Allkirjad
*Kohtumenetluse keel: itaalia.
i      Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.