62024TC0643
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JOSÉ MARTÍN Y PÉREZ DE NANCLARES
esitatud 3. detsembril 2025 (
1
)
Kohtuasi T‑643/24
Centrul Român pentru Administrarea Drepturilor Artiștilor Interpreți (Credidam)
versus
Cristian General Serv SRL
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Curtea de Apel Bucureşti (Bukaresti apellatsioonikohus, Rumeenia))
Eelotsusetaotlus – Maksustamine – Käibemaks – Direktiivi 2006/112/EÜ artikli 2 lõike 1 punkt c, artikli 24 lõige 1 ja artikkel 25 – Mõiste „teenuste osutamine tasu eest“ – Autoriõiguste kollektiivne esindamine – Tasu kaitstud muusikateoste üldsusele edastamise eest – Litsentsi puudumise korral kohaldatav lisatasu – Direktiivi 2006/112 artikkel 73 – Maksustatav väärtus – Mõiste „tasu“
I. Sissejuhatus
1.
Õiglane müügihind on inimeste ühise hinnangu tulemus – nii oli kombeks Salamancas õpetada Francisco de Vitorial. (
2
) Ma ei välista, et Curtea de Apel Bucureşti (Bukaresti apellatsioonikohus, Rumeenia) võis lähtuda sellest majandusfilosoofilisest mõttekäigust, kui ta otsustas meie poole pöörduda, et teha lõpuks kindlaks käibemaksuga maksustatav väärtus olukorras, kus eksisteerib õigusnorm, mis viib teenuse hinna kolmekordistumiseni.
2.
Konkreetsemalt on käesolevas eelotsusetaotluses tõstatatud kaks küsimust, mis puudutavad direktiivi 2006/112/EÜ (
3
) tõlgendamist ja asetuvad juba hästi väljakujunenud kohtupraktika raamistikku.
3.
Esiteks peame kontrollima, kas eksisteerib „teenuste osutamine tasu eest“, st sisuliselt soorituste vastastikune vahetamine, kui kasutaja, kes tegi kaitstud muusikateoste üldsusele edastamise, ilma et ta oleks saanud selleks eelnevalt litsentsi, on kohustatud tasuma seaduse kohaselt selle edastamise eest tasu. Meie vastus määrab ära, kas 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsuses UCMR – ADA (C‑501/19, edaspidi „kohtuotsus UCMR, EU:C:2021:50) esitatud kaalutlused, millest tuleneb, et litsentside andmine niisugusteks edastusteks tasu eest kujutab endast tõesti käibemaksuga maksustatavat tehingut, on mutatis mutandis kohaldatavad litsentsi puudumise korral.
4.
Teiseks annab käesolev kohtuasi meile võimaluse täpsustada mõiste „tasu“ piirjooni juhul, kui ühel osal tasust on karistamise või kahju hüvitamise tunnused. Nimelt on kasutaja, kes ei ole omandanud litsentsi, kohustatud maksma tasu baassumma kolmekordse summa. Eeldusel, et meil on tõesti tegemist „teenuste osutamisega tasu eest“, on vaja teha kindlaks, kas käibemaksu tuleb tasuda suurendatud summalt või ainult tasu baassummalt. Sellega seoses teen ettepaneku analüüsida kriteeriume, mis võimaldavad teha kindlaks, kas seos lisatasu ja osutatud teenuse vahel on piisavalt otsene järeldamaks, et eksisteerib kahepoolsete kohustuste suhe.
II. Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
5.
Direktiivi 2006/112 artikli 2 lõike 1 punkti c kohaselt maksustatakse käibemaksuga „teenuste osutamist tasu eest liikmesriigi territooriumil maksukohustuslase poolt, kes sellena tegutseb“.
6.
Direktiivi artikli 24 lõike 1 kohaselt „[on „t]eenuste osutamine“ […] mis tahes tehing, mis ei ole kaubatarne“.
7.
Direktiivi artiklis 25 on sätestatud:
„Teenuste osutamine võib seisneda muu hulgas ühes järgmistest tehingutest:
a)
[…] immateriaalse vara võõrandamine;
b)
kohustus […] taluda teatavat tegu või olukorda;
c)
teenuse osutamine […] seaduse alusel.“
8.
Direktiivi artiklis 73 on nähtud ette, et „[a]rtiklites 74–77 nimetamata […] teenuste osutamise puhul on maksustatavaks väärtuseks kõik tasuna käsitatav, mille […] teenuse osutaja […] teenuse saajalt […] nimetatud tehingute eest on saanud või saab […]“.
B.
Rumeenia õigus
9.
8. septembri 2015. aasta seaduse nr 227/2015 maksuseadustiku kohta (Legea nr. 227/2015 privind Codul fiscal; Monitorul Oficial al României, I osa, nr 688, 10.9.2015) põhikohtuasja suhtes kohaldatav redaktsioon sisaldab selle artiklites 268 ja 271 sätteid, mille eesmärk on võtta üle direktiivi 2006/112 artikli 2 lõike 1 punkt c ning artiklid 24 ja 25.
10.
Selle seaduse artikli 286 lõike 4 punkti b kohaselt „[ei arvata m]aksustatava väärtuse […] hulka […] trahve ja kõiki muid summasid, mida nõutakse lepinguliste kohustuste […] täitmata jätmise eest, kui need nõutakse sisse kokkulepitud hindade ja/või tariifidega võrreldes ülemääraselt“.
11.
14. märtsi 1996. aasta seaduse nr 8/1996 autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kohta (Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe, edaspidi „seadus nr 8/1996“; Monitorul Oficial al României, I osa, nr 60, 26.3.1996) põhikohtuasja suhtes kohaldatavas redaktsioonis on artiklites 98 ja 121 kindlaks määratud autoriõiguste või nendega kaasnevate õiguste omajate teatavad õigused ja kohustused. Sellest ilmneb konkreetselt, et nende õiguste omajatel on ainuõigus keelata oma esituse teleülekanded ja üldsusele edastamine, välja arvatud juhul, kui teose esitus on juba salvestatud või üle kantud.
12.
Nendes õigusnormides on lisaks ette nähtud tasu kaitstud teoste edastamise eest, mida kogub autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioon, samuti viis, kuidas kehtestatakse selle tasu summa kindlaksmääramise suhtes kohaldatavad meetodid.
13.
Käsitletaval juhul on kohaldatavad meetodid ette nähtud Oficiul Român pentru Drepturile de Autori (Rumeenia Autoriõiguste Büroo) otsuses nr 120/2016, mis on avaldatud Monitorul Oficial al României’s. Sellest tuleneb, et tasu summa puhul võetakse arvesse niisuguseid kriteeriume nagu selle ruumi pindala, kus toimub üldsusele edastamine, majutusettevõtte tubade arv, asukoht, ruumi liik.
14.
See summa tuleb maksta asjaomasele autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioonile litsentsi alusel kaitstud teoste kasutamise eest. Nende meetodite punkti 3.12 kohaselt on nii, et kui see edastamine ei ole hõlmatud litsentsiga, tasumisele kuuluv summa kolmekordistatakse.
III. Vaidluse aluseks olevad asjaolud ja eelotsusetaotlus
15.
Põhikohtuasja pooled on Centrul Român pentru Administrarea Drepturilor Artiștilor Interpreți (teose esitajate õiguste haldamise Rumeenia keskus, edaspidi „Credidam“), kes on autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioon, ja Rumeenias asuv äriühing Cristian General Serv SRL ning see puudutab tasu, mida viimane peab kaitstud muusikateoste levitamise eest maksma.
16.
Nimetatud äriühing levitas neid majutusasutuses, ilma et Credidam oleks talle eelnevalt nõutavat litsentsi andnud. Rumeenia õigusnormide kohaselt tuleb sel juhul tasu summa kolmekordistada.
17.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus, kellele on esitatud apellatsioonkaebus, märgib, et Credidam on palunud lisada nõutavatesse summadesse käibemaksu, samas kui põhikohtuasja vastustaja sõnul ei ole vaja käibemaksu tasuda. (
4
)
18.
Võttes arvesse Euroopa Kohtu praktikat (
5
), leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et on tarvis kontrollida, kas autoriõiguste omajad teevad tehingut, mis tuleb kvalifitseerida „teenuste osutamiseks tasu eest“ ja mida maksustatakse käibemaksuga, kui isik edastab kaitstud teoseid üldsusele ilma, et ta oleks saanud Credidamilt vajalikku litsentsi. Kui see on nii, tuleks tasumisele kuuluva käibemaksu arvutamiseks kindlaks teha, kas tasu selle teenuse eest sisaldab ainult tasu baassummat või on käibemaks vaja arvutada kolmekordse summa põhjal, mida tuleb tasuda litsentsi puudumise korral.
19.
Nendel asjaoludel otsustas Curtea de Apel Bucureşti (Bukaresti apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada ELTL artiklis 267 ette nähtud menetluses järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [direktiivi 2006/112] artikli 2 lõike 1 punkti c, artikli 24 lõike 1 ja artikli 25 punkti a tõlgenduse kohaselt tegelevad autoriõigustega kaasnevate õiguste omajad tasu eest teenuste osutamisega, kui kasutaja suunab kaitstud teosed üldsusele, omamata selleks litsentsi?
2.
Kas esimese küsimuse vastus sõltub asjaolust, et riigisisese õiguse alusel ei ole niisuguse autoriõigusega kaasneva õiguse omajal võimalik kasutamisele vastu vaielda, vaid tal on üksnes õigus õiglasele tasule, või [kas see sõltub] võlgnetavade summade kindlaks tegemiseks kasutatavast arvutamismeetodist?“
IV. Menetlus Euroopa Kohus ja Üldkohtus
20.
Käesolev eelotsusetaotlus esitati Euroopa Kohtu kantseleile 22. novembril 2024. Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 50b alusel edastati see taotlus Üldkohtule, kes otsustas teha otsuse ilma kohtuistungita.
21.
Credidam, Rumeenia valitsus ja Euroopa Komisjon esitasid kirjalikud seisukohad.
V. Õiguslik hinnang
A.
Sissejuhatavad märkused
22.
Käesoleva kohtuasja eripära seisneb selles, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused puudutavad probleeme, mis on otseseks jätkuks kohtuotsuses UCMR (
6
) käsitletud probleemidele.
23.
Kohtuasi, milles tehti see kohtuotsus – Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumeenia kassatsioonikohus) eelotsusetaotluse tulemusena – puudutab põhimõtteliselt samu riigisiseseid õigusnorme, mida käsitletakse selles põhikohtuasjas siin, st seadust nr 8/1996. Lisaks eeldasid esitatud küsimused, et tõlgendataks direktiivi 2006/112 samu sätteid, st eelkõige selle artikli 2 lõike 1 punkti c, millest tuleneb sisuliselt, et „teenuste osutamist tasu eest“ tuleb maksustada käibemaksuga.
24.
Käesolevas kohtuasjas esitatud küsimusi tuleb seega analüüsida sellest kohtuotsusest lähtudes.
25.
Sellega seoses näib mulle, et eelotsusetaotluse tekst võimaldab selle täpset ulatust kitsendada. Esiteks küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus meilt, kas käsitletaval juhul osutasid autoriõiguste omajad, keda esindab kollektiivse esindamise organisatsioon, teenuseid, ning kui jah, siis kas tuleb asuda seisukohale, et see toimus „tasu eest“, eelkõige arvestades Rumeenia õigusnormides ette nähtud viisi, kuidas määratakse kindlaks tasu, mida kasutajad maksma peavad. Teiseks palub see kohus jaatava vastuse korral analüüsida konkreetselt, kas see teenus on teenus „tasu eest“, et teha kindlaks, kas käibemaks tuleb arvutada tasu baassumma või selle kolmekordse summa põhjal.
26.
Teen seega Üldkohtule ettepaneku sõnastada esitatud küsimused ümber järgmiselt: esimesega soovitakse teada, kas direktiivi 2006/112 artikli 2 lõike 1 punkti c, artikli 24 lõiget 1 ning artikli 25 punkte b ja c tuleb tõlgendada nii, et õigusnormidest tulenev kohustus taluda tasu eest seda, et kasutaja, kes ei ole saanud eelnevalt selleks litsentsi, edastab kaitstud teoseid üldsusele, tuleb kvalifitseerida teenuste osutamiseks tasu eest, ning teise eesmärk on teha kindlaks, kas direktiivi 2006/112 artikli 2 lõike 1 punkti c tuleb koostoimes direktiivi artikliga 73 tõlgendada nii, et tasu, mida tuleb maksta kaitstud teoste üldsusele edastamise eest ning mis koosneb baastasust ja lisatasust, mida kohaldatakse, kui enne edastamist ei ole saadud litsentsi, võib kvalifitseerida tasuks.
27.
Analüüsin käesolevas ettepanekus kõigepealt, kas eksisteerib teenuste osutamine ja kas see on teenuste osutamine tasu eest (punkt B), ning seejärel selle tasu summa konkreetset probleemi (punkt C).
B.
Kas eksisteerib „teenuste osutamine tasu eest“?
28.
Kohtuotsusest UCMR ilmneb, et luba edastada kaitstud teoseid üldsusele, kui on saadud tasu eest litsents, kujutab endast „teenuste osutamist tasu eest“ direktiivi 2006/112 artikli 2 lõike 1 punkti c tähenduses. (
7
)
29.
Küll aga ei ole selle kohtuotsuse põhjendustes analüüsitud sõltumatult küsimust, kas lähtudes direktiivi 2006/112 artiklites 24 ja 25 esitatud määratlusest ja mitteammendavatest näidetest, tuleb see tegevus kvalifitseerida „teenuste osutamiseks“. Euroopa Kohus on nimelt keskendunud väljendi „tasu eest“ tõlgendamisele, analüüsides kaitstud teoseid üldsusele edastanud kasutajate rahalisi kohustusi.
30.
Konkreetselt on kohtuotsuses UCMR meenutatud, et teenuseid osutatakse tasu eest, kui teenuse osutaja õigussuhte raames saadav vastutasu vastab majanduslikult väärtuselt teenuse saajale osutatavale teenusele, nagu see on juhul, kui selle tasu ja individualiseeritava teenuse vahel on otsene seos. Selles kohtuasjas käsitletavad Rumeenia õigusnormid, mis selle kohtuotsuseni viisid, vastasid nendele kriteeriumidele, sest nendega loodi vastastikuste kohustuste suhe autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioonide poolt esindatud autoriõiguse omajate ja kaitstud teoste kasutajate vahel. Litsentsid, mille see organisatsioon oli seadusliku kohustuse alusel andnud, võimaldasid neid teoseid üldsusele edastada tasu eest. (
8
)
31.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kas kohtuotsuses UCMR esitatud kaalutlused võib üle kanda käesolevale kohtuasjale, sest põhikohtuasja vastustaja ei taotlenud enne kaitstud teoste üldsusele edastamist litsentsi.
32.
Teen ettepaneku analüüsida seda küsimust kahes etapis. Kõigepealt käsitlen mõiste „teenuste osutamine“ tõlgendust (punkt 1), seejärel kriteeriumi, et need teenused peavad olema osutatud tasu eest (punkt 2).
1. Mõiste „teenuste osutamine“
33.
Küsimuse kohta, kas käesolevas kohtuasjas on toimunud „teenuste osutamine“, märgin – kuid seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus –, et seaduses nr 8/1996 on ette nähtud esiteks, et litsentsi puudumise korral peavad autoriõiguste omajad kaitstud teoste üldsusele edastamist taluma, ja teiseks, et vastusooritusena on kasutaja kohustatud maksma teatava suurusega tasu. (
9
) Eelotsusetaotluse kohaselt on Rumeenia õigusnormidega sel viisil loodud seos kasutajate edastamisõiguse ja nende kohustuse vahel maksta selle õiguse kasutamise eest tasu.
34.
Minu arvates võib selle riigisiseses õiguses ette nähtud seadusliku kohustuse taluda teatavat tegu kergesti samastada kohtuotsuses UCMR silmas peetud kohustusliku litsentside andmisega. Vähemalt vastab see kahele nendest kolmest toimingust, mida on direktiivi 2006/112 artiklis 25 teenuste osutamise näitena nimetatud. (
10
) Tegemist on selle artikli punktides b ja c nimetatud toimingutega, milleks on vastavalt kohustus taluda teatavat tegu ja teenuste osutamine seaduse alusel.
35.
Üldiselt kinnitab seda, et tegu, mis võimaldab kasutada kaitstud teoste üldsusele edastamise õigust, tuleb kvalifitseerida teenuste osutamiseks, käibemaksu olemus, sest käibemaks on „üldine tarbimismaks“, mille eesmärk on „maksustada tarbitava kauba (st tarbitava hüve, olgu see siis materiaalne kaup, nagu tarne puhul, või mittemateriaalne hüve, nagu teenuse puhul) soetamise rahalist kulu“. (
11
)
2. Teenuse tasulisus
36.
Leian ka, et teenuste osutamine, mille olemasolu ma äsja tuvastasin, on teenuste osutamine tasu eest. Sellega seoses piisab, kui märkida, et Rumeenia õigusnormides on loodud otsene seos teenuste osutamise ja tasu maksmise vahel. Nende õigusnormidega on loodud seega õigussuhe, mille raames tehakse vastastikuseid sooritusi. (
12
) Lepingulise suhte puudumine autoriõiguste omajate ja kasutajate vahel ei puutu seejuures asjasse. Kohtupraktika kohaselt võib õigussuhe teenuste osutaja ja saaja vahel olla avalik‑õiguslik, seadusega loodud, mida väljendab muide direktiivi 2006/112 artikli 25 punkt c. Selle suhte õiguslikul laadil ei ole seega tähtsust küsimuses, kas tehtud teenuste osutamise ja saadud tasu vahel on otsene seos. (
13
)
37.
Kohtupraktikat arvesse võttes näib mulle, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused õigusaktidega ette nähtud viisi kohta, kuidas määratakse tasu summa kindlaks eelnevalt kehtestatud kriteeriumide põhjal, ei ole sisuliselt samadel põhjustel määrava tähtsusega. (
14
)
38.
Tahaksin lisada, et kohtupraktika kinnitab, et ka käesolevas kohtuasjas tehtud üldsusele edastamise võimalik ebaseaduslikkus ei ole määrava tähtsusega asjaolu selle hindamisel, kas tegemist on teenuste osutamisega tasu eest. Nimelt keelab neutraalse maksustamise põhimõte seaduslike ja ebaseaduslike tehingute üldistatud eristamise käibemaksuga maksustamisel, mis tähendab, et õigussuhte olemasolu kriteeriumil peab olema lai tähendus, mis hõlmab põhikirjajärgseid suhteid. (
15
)
39.
Eeltoodud kaalutluste põhjal leian, et direktiivi 2006/112 artikli 2 lõike 1 punkti c, artikli 24 lõiget 1 ja artikli 25 punkte b ja c tuleb tõlgendada nii, õigusnormidest tulenev kohustus taluda tasu eest seda, et kasutaja, kes ei ole saanud eelnevalt selleks litsentsi, edastab kaitstud teoseid üldsusele, tuleb kvalifitseerida teenuste osutamiseks tasu eest.
C.
„Otsese seose“ olemasolu teenuse ja lisatasu vahel, mida tasu baassumma suhtes kohaldatakse
40.
Nüüd analüüsin küsimust, kas „tasu“ põhikohtuasjas käsitletava teenuse eest sisaldab ainult selle tasu baassummat, mida kaitstud teoste kasutajad maksma peavad, või tuleb asuda seisukohale, et käibemaks on vaja kindlaks määrata selle tasu suurendatud summa põhjal.
41.
Enne selle probleemi käsitlemist meenutan, et võttes arvesse käesoleva ettepaneku punkte 36–38, näib mulle enesestmõistetav, et tasu baassumma tuleb kvalifitseerida tasuks. Jääb üle veel kontrollida, kas see mõiste on kohaldatav ka baassummat ületava summa puhul, mida tuleb lisaks maksta siis, kui kasutaja ei saanud enne kaitstud teoste üldsusele edastamist litsentsi. Seega keskendun oma analüüsis selle lisatasu kvalifikatsioonile käibemaksu seisukohast.
42.
Minu arvates on selle käesoleva ettepaneku punktis 30 mainitud nõude kvalifitseerimisel määrava tähtsusega asjaolu „otsene seos“ osutatava teenuse ja saadud tasu vahel. Selle nõude piire on käsitletud kohtupraktikas, mis on samavõrra mahukas kui ka kasuistlik. (
16
) Leian siiski, et sellest on võimalik välja selekteerida mõned üldisemad kriteeriumid, mis võimaldavad Üldkohtul või pigem eelotsusetaotluse esitanud kohtul (
17
) kindlaks teha, kas käsitletaval juhul on see lisatasu kõnesoleva teenuste osutamisega piisavalt otseselt seotud.
43.
Nende kaalutluste põhjal analüüsin, kas asjakohased on vastavalt teenuste tegeliku osutamise kriteerium (punkt 1), saadud tasu summa kriteerium (punkt 2) ning maksete põhjuse ja eesmärkide kriteerium (punkt 3).
1. Teenuse tegelik osutamine
44.
Arvan, et selles küsimuses asjakohane kohtupraktika võimaldab eristada kahte juhtumit.
45.
Esiteks niisuguste maksete juhtum, mis tehakse olenemata teenuse osutamisest, mistõttu ei ole maksustatavat tehingut. Nii on see näiteks kahjuhüvitisega, mida makstakse makseviivituse korvamiseks. (
18
) Nii on see ka põllumajandustoetustega, mida makstakse tootmise vähendamiseks ja mida analüüsiti 29. veebruari 1996. aasta kohtuotsuses Mohr (C‑215/94, EU:C:1996:72, punktid 21 ja 22) ning 18. detsembri 1997. aasta kohtuotsuses Landboden-Agrardienste (C‑384/95, EU:C:1997:627, punktid 23 ja 24), kui ei ole tarbitavat hüve. Kaldun arvama, et kuurordimaksu kogumine kohaliku omavalitsuse poolt võib samuti kuuluda sellesse kategooriasse, tingimusel et selle maksuga ei maksustata mitte individualiseeritavat teenust, vaid see aitab üldiselt kaasa kohaliku omavalitsuse toimimisele. (
19
)
46.
Teiseks kui tarbitav hüve (
20
) anti tõesti isikule, (
21
) nagu käsitletaval juhul, on üldiselt üsna selge, et esmapilgul selle hüve eest tehtud maksed tuleb kvalifitseerida tasuks. On siiski palju olukordi, kus ei ole kaugeltki ilmne, et see on nii. Kahtlused, kas osutatud teenuse ja teenuste osutaja saadud maksete vahel saab tuvastada „otsese seose“, tulenevad sageli riigisisesest õiguslikust raamistikust, mis pooltevahelist suhet kujundab ega võimalda alati nende maksete põhjust ja eesmärki üheselt mõistetavalt kindlaks teha. (
22
)
47.
Mõistet „tasu“ käsitlev kohtupraktika, mille Euroopa Kohus on siiani välja arendanud, (
23
) sh eelkõige 18. juuli 2007. aasta kohtuotsus Société thermale d’Eugénie-les-Bains (C‑277/05, EU:C:2007:440) ja 20. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus Apcoa Parking Danmark (C‑90/20, EU:C:2022:37), mis näivad mulle käesoleva kohtuasja analüüsimisel eriti asjakohased, asetubki nendesse hallidesse aladesse. Esimeses kohtuotsuses kvalifitseeriti oma hotellis viibimisest loobunud hotellikliendi makstud käsiraha mittemaksustatavaks kindlasummaliseks hüvitiseks. Teises otsustati, et „kontrollikulud“, mis tuleb parklas valesti parkimise korral kanda, on vastutasu teenuste osutamise eest.
48.
Minu meelest viib see kohtupraktika mõttele, et asjaolu, et makse, mis näib – nagu käesolevas kohtuasjas – olevat osaliselt hüvitis, asetub teenuste osutamise konteksti, on mõjuv kaudne tõend, mis võimaldab kvalifitseerida selle tasuks. See on nii seda enam, et – nagu ma käesoleva ettepaneku punktis 38 meenutasin – peab õigussuhte olemasolu kriteeriumil, mis tähendab vastastikuseid sooritusi, olema lai tähendus.
49.
Käsitletaval juhul tuleb teha kindlaks, kas hoolimata teenuse osutamisest ei saa ühte osa saadud tasust, nimelt lisatasu tasuks kvalifitseerida. Nii on see juhul, kui see tuleb kvalifitseerida „hüvitiseks, millel ei ole otsest seost selle teenusega“.
2. Võetava tasu summa
50.
Põhikohtuasjas käsitletava makse summa puhul ilmneb eelotsusetaotlusest, et eelotsusetaotluse esitanud kohus omistab teatavat tähtsust asjaolule, et lisatasu ületab suurelt baastasu. Ta näib seega tunduvat huvi, kas tasumisele kuuluva hinna summa on tasu olemasolu kindlakstegemisel asjakohane.
51.
Nendele küsimusele vastamisel tundub mulle vajalik meenutada, et mõiste „tasu“, mida on kasutatud direktiivi 2006/112 artiklis 73 maksustatava väärtuse kindlaks määramiseks, on määrava tähtsusega ka küsimuses, kas teenuste osutamine toimus „tasu eest“ direktiivi artikli 2 lõike 1 punkti c tähenduses. Kui ei ole tasu, ei ole maksustatavat väärtust ja käibemaksusüsteem ei ole kohaldatav. (
24
)
52.
See „tasu“ on subjektiivne, st tegelikult saadav väärtus, mitte väärtus, mida hinnatakse objektiivsete kriteeriumide põhjal. Nendel asjaoludel ei ole selle summal tähtsust, nagu on sisuliselt märkinud kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomer. (
25
) See, kas summa on võrdne teenuste osutaja kuludega või sellest kõrgem või madalam, ei mõjuta otsest suhet teenuste osutamise ja saadava tasu vahel. (
26
)
53.
Teataval määral võib küll olla vaja teenuste osutaja saadud summat arvesse võtta. Nii on see eelkõige siis, kui tasu on nii madal, et katab ainult pisikese osa kantud kuludest. Järk-järgult välja kujundatud kohtupraktika, sh eelkõige 30. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Gmina O. (C‑612/21, EU:C:2023:279) ja sama kuupäeva kohtuotsus Gmina L. (C‑616/21, EU:C:2023:280), näitab minu meelest, et selle hindamine, kas tasu on piisav, ei ole osa tasu olemasolu hindamisest, nagu võis arvata 2. juuni 2016. aasta kohtuotsuse Lajvér (C‑263/15, EU:C:2016:392) punkti 49 teise lause esimese lauseosa (
27
) lugemisel. Sellega seoses leian, et teenuse osutaja saadud maksete summa on tegelikult ainult üks asjakohane asjaolu selle hindamisel, kas eksisteerib majandustegevus. (
28
)
54.
Mulle tundub, et need kaalutlused kujutavad endast kaudset tõendit, et käsitletaval juhul ei ole vaja eristada lisatasu kõnesoleva tasu baassummast, sest mõlema summa tuleb maksta tegelikult autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioonile. Igal juhul ei ole lisatasu suur summa asjakohane asjaolu vastamisel küsimusele, kas see on osa saadavast tasust.
3. Maksete põhjus ja eesmärk
55.
2. juuni 2016. aasta kohtuotsuse Lajvér (C‑263/15, EU:C:2016:392) punkti 49 teine lause on huvitav ka muus mõttes, st selle teises osas (
29
) väidetakse, et võib olla „tegureid“, mis teenuse tasu summa kindlaksmääramiseks arvesse võtmise korral võivad seada kahtluse alla otsese seose nende kahe vahel. Kaldun arvama, et seda sõnastust võib mõista kui viidet nende maksete eesmärkidele, mida teenuste saaja peab tasuma, niisugusena nagu need eesmärgid võib tuletada riigisisesest õiguslikust raamistikust, millesse need asetuvad.
56.
Sellega seoses pean vajalikuks kõigepealt meenutada, et sellel, kas riigisiseses õiguses on summad, mis teenuste osutajale maksta tuleb, kvalifitseeritud tasuks, hüvitiseks või trahviks, on vähe tähtsust. Hinnangu andmine sellele, kas tasu makstakse vastutasuna teenuste osutamise eest, on liidu õiguse küsimus. (
30
)
57.
Seevastu maksete õiguslik põhjus või pigem seaduslik alus on küll asjaolu, mida tuleb tasu olemasolu kindlaksmääramisel arvesse võtta. (
31
) Nii on see ka taotletava eesmärgiga, ehkki minu meelest on see ainult täiendav kaudne tõend, mis ei saa olla üksi määrava tähtsusega. Nende kahe asjaolu hindamisel tuleb lisaks arvesse võtta tehingute majanduslikku tegelikkust. (
32
)
58.
Maksete eesmärk oli Euroopa Kohtu arutluskäigus tähtsal kohal kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Tolsma (
33
), millest ilmneb, et almused, mille möödujad annavad tänavamuusikule, ei kujuta endast tasu teenuse eest. See eesmärk ei olnud siiski üksinda määrava tähtsusega, mida kinnitab selle kohtuotsuse punkt 17, milles on rõhutatud õigussuhte puudumist muusiku ja tema publiku vahel. (
34
)
59.
Minu meelest tuleb seda tuvastada ka kohtuasja kohta, milles tehti kohtuotsus Société thermale d’Eugénie-les-Bains (
35
). Sellest kohtuotsusest ilmneb nimelt, et põhikohtuasjas kohaldatavate riigisiseste õigusnormide kohaselt ei ole käsiraha kliendi ja hotellipidaja vahel sõlmitud majutuslepingu lahutamatu osa. Hotellipidaja oli kohustatud broneerima hotellikoha olenemata käsiraha maksmisest, mis kinnitas, et see ei olnud mitte tasu teenuse eest, vaid kindlasummaline hüvitis. (
36
)
60.
Teine seda liiki näide on kohtuasi, milles tehti kohtuotsus MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia (
37
) ja milles oli tegemist tingimusega tähtajalises lepingus, mis nägi ennetähtaegse lõpetamise korral ette, et tasuda jäänud kuumaksed kuuluvad kohe tasumisele. Selle eesmärk, milleks oli pärssida kliendi soovi mitte järgida minimaalset kohustusperioodi, ei olnud niisugune, et oleks maksete õiguslikku põhjust mõjutanud. Need maksed kujutasid nimelt endast minimaalset lepingujärgset tasu, mis tuleb kvalifitseerida tasuks. (
38
)
61.
Lõpuks on vaja märkida, et kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Apcoa Parking Danmark (
39
), ei olnud „kontrollikulude“ parkla kasutaja kanda jätmine mõeldav ilma parkimiskoha kättesaadavaks tegemiseta. Euroopa Kohus rõhutas ka, et parkla korralikuks toimimiseks oli tõesti tarvis teha ebaseadusliku parkimise kontrolli ja et kasutaja, kes parkis oma sõiduki kasutamise tavapäraseid tingimusi eirates, kohustus kandma need tasud. Nende puhul võeti arvesse kõrgemat hinda, mille niisugune käitumine põhjustab. (
40
)
62.
Kaldun arvama, et käsitletaval juhul on meil tegemist olukorraga, mis ei ole võrreldav mitte olukorraga kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Société thermale d’Eugénie-les-Bains (
41
), vaid olukorraga, mida peeti silmas kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Apcoa Parking Danmark (
42
). Nii nagu mina eelotsusetaotlusest aru saan, tuleneb kohaldatav lisatasu lihtsalt kaitstud teoste üldsusele edastamise eest tasumisele kuuluva tasu arvutamise viisi varieerumisest seaduslike tingimuste alusel, millest kasutajaid teavitatakse. Vastaval juhul tuleb võtta arvesse, et juhul kui enne edastamist ei ole saadud litsentsi, on lisatasu selle tasu lahutamatu osa.
63.
Teine kaudne tõend sellest võib olla asjaolu, et majandusliku tegelikkuse seisukohast tundub, et lisatasu puhul on arvesse võetud suuremat kulu, mida autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsioon peab kandma esiteks seetõttu, et kasutaja eirab kasutajate seadusest tulenevat kohustust hankida nõutavad litsentsid, ja teiseks sellepärast, et organisatsioon peab tagama selle kohustuse järgimise. (
43
)
64.
Kokkuvõttes peab asjaolusid, mis võivad kinnitada „otsese seose“ olemasolu osutatud teenuse ja saadud „tasu“, sh põhikohtuasjas käsitletava lisatasu vahel analüüsima eelotsusetaotluse esitanud kohus. Tema peab hindama riigisisest õigust ning õiguslikku ja majanduslikku konteksti, millesse asetub tehing autoriõiguste kollektiivse esindamise organisatsiooni ja kaitstud teoseid ilma eelnevalt litsentsi saamata edastanud kasutaja vahel. (
44
)
65.
Eeltoodud kaalutluste põhjal leian, et direktiivi 2006/112 artikli 2 lõike 1 punkti c tuleb koostoimes direktiivi artikliga 73 tõlgendada nii, et tasu, mida tuleb maksta kaitstud teoste üldsusele edastamise eest ning mis koosneb baastasust ja lisatasust, mida kohaldatakse, kui enne edastamist ei ole saadud litsentsi, võib kvalifitseerida tasuks – mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus, võttes eelkõige arvesse selle tasu seaduslikku põhjust ja eesmärke.
VI. Ettepanek
66.
Eeltoodu põhjal teen ettepaneku vastata Curtea de Apel Bucureşti (Bukaresti apellatsioonikohus, Rumeenia) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.
Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi, artikli 2 lõike 1 punkti c, artikli 24 lõiget 1 ning artikli 25 punkte b ja c
tuleb tõlgendada nii, et
õigusnormidest tulenev kohustus taluda tasu eest seda, et kasutaja, kes ei ole saanud eelnevalt selleks litsentsi, edastab kaitstud teoseid üldsusele, tuleb kvalifitseerida teenuste osutamiseks tasu eest.
2.
Direktiivi 2006/112 artikli 2 lõike 1 punkti c tuleb koostoimes direktiivi artikliga 73
tõlgendada nii, et
tasu, mida tuleb maksta kaitstud teoste üldsusele edastamise eest ning mis koosneb baastasust ja lisatasust, mida kohaldatakse, kui enne edastamist ei ole saadud litsentsi, võib kvalifitseerida tasuks – mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus, võttes eelkõige arvesse selle tasu seaduslikku põhjust ja eesmärke.
José Martín y Pérez de Nanclares
Esitatud avalikul kohtuistungil 3. detsembril 2025 Luxembourgis.
Allkirjad
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	Vt teoses De Iustitia esitatud kaalutlused „müügi“ kohta (küsimus 77), mis on ära toodud järgmises teoses: Beltrán de Heredia, V., Francisco de Vitoria. Comentarios a la Secunda secundae de Santo Tomás, I–VI köide, Biblioteca de Teólogos Españoles, Salamanca, 1932–1952. Francisco de Vitoria majandusfilosoofilist mõttekäiku arendati edasi Salamanca ülikoolis õppeaastatel 1527/1528 ja 1535/1536. Ehkki ta ise ei avaldanud ühtegi oma õppetundi, sai tema ulatusliku teooria rekonstrueerida tema õpilaste märkmete põhjal, mille katalogiseeris Beltrán de Heredia. Vt sama autori kohta „Hacia un inventario analítico de manuscritos teológicos de la Escuela Salmantina, siglos XV-XVII, conservados en España y en el extranjero“, Revista Española de Teología, 1943, lk 59–88.
(
3
)	Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiiv, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT 2006, L 347, lk 1).
(
4
)	Märgin, et oma Üldkohtule edastatud kirjalikes seisukohtades leiab Credidam, et käibemaksu ei tule tasuda.
(
5
)	Vt eelkõige kohtuotsus UCMR, punktid 34 ja 35.
(
6
)	Vt selle kohtuotsuse esmase ülevaate kohta Simon, D., „Fiscalité – Gestion collective des droits d’auteur“, Revue Europe, 2021, no 3, kommentaar nr 101, ja üksikasjaliku analüüsi kohta Finken, B., „Nutzung von Urheberrechten unter Einschaltung einer Verwertungsgesellschaft als Dienstleistungskommission. Anmerkungen zu EuGH v. 21.1.2021 – C‑501/19, UCMR-ADA“, Mehrwertsteuerrecht, 2024, no 10, lk 414–417, ning üldisemalt Aliaga Agullo, E., „Impuesto sobre el Valor Añadido y derecho de participación de los creadores visuales („Droit de Suite“)“, Revista española de derecho financiero, 2023, no 199, lk 37–77.
(
7
)	Kohtuotsus UCMR, punktid 30–37 ja 39.
(
8
)	Kohtuotsus UCMR, punktid 30–37 ja 39.
(
9
)	Selle tasu arvutamise viisi ja asjaolu, et litsentsi puudumise korral selle tasu kolmekordistatakse, on käsitletud vastavalt käesoleva ettepaneku punktides B. 2 ja C.
(
10
)	Direktiivi 2006/112 artikli 25 kohta vt 4. juuli 2024. aasta kohtuotsus Credidam (C‑179/23, EU:C:2024:571, punkt 34).
(
11
)	Kohtujurist Kokott’i ettepaneku kohtuasjas Financial Bulgaria (C‑744/23, EU:C:2025:332, punkt 39).
(
12
)	Vt selle kohta 4. juuli 2024. aasta kohtuotsus Credidam (C‑179/23, EU:C:2024:571, punktid 39 ja 40), mis puudutab seaduses nr 8/1996 ette nähtud õigussuhet autoriõiguste omajate ja nende õiguste kollektiivse esindamise organisatsiooni vahel. Sellega seoses vt ka Pollaud-Dulian, F., „TVA, droit d’auteur et gestion collective, un point sur la jurisprudence de la CJUE“, Revue trimestrielle de droit commercial, 2024, no 3, lk 642–647.
(
13
)	29. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Saudaçor (C‑174/14, EU:C:2015:733, punkt 39), 2. juuni 2016. aasta kohtuotsus Lajvér (C‑263/15, EU:C:2016:392, punkt 42) ning 15. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Administration de l’Enregistrement, des Domaines et de la TVA (C‑846/19, EU:C:2021:277, punkt 39). Vt ka kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas Financial Bulgaria (C‑744/23, EU:C:2025:332, punkt 40): „Käibemaks ei ole tehingutelt tasutav maks ega isegi lepingumaks […]“.
(
14
)	Vt selle kohta 2. juuni 2016. aasta kohtuotsus Lajvér (C‑263/15, EU:C:2016:392, punktid 46 ja 49) ning 15. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Administration de l’Enregistrement, des Domaines et de la TVA (C‑846/19, EU:C:2021:277, punkt 43).
(
15
)	27. aprilli 2023. aasta kohtuotsus Fluvius Antwerpen (C‑677/21, EU:C:2023:348, punktid 28–33). Vt siiski 14. juuli 2005. aasta kohtuotsus British American Tobacco ja Newman Shipping (C‑435/03, EU:C:2005:464, punkt 42): „[V]argus ei ole „kauba tarnimine tasu eest““. Ebaseadusliku tarbimise probleemi põhjalikuma analüüsi kohta vt Beretta, G., „Taxable and Non-Taxable Transactions“: Kofler, G. jt (éd.), Recent Developments in Value Added Tax 2023, Linde, Vienne, 2024, lk 113–162 (lk 131–136).
(
16
)	Selles küsimuses asjakohase kohtupraktika ülevaate ja analüüsi kohta vt Tumpel, J., „Mehrwertsteuer und Schadenersatz. Neue Entwicklungen in Rechtsprechung und Praxis“: Kirchmayr, S., Mayr, G., Hirschler, K. (éd.), Schriftenreihe zum Konzern- und Unternehmenssteuerrecht, Linde, Viin, 2023, lk 45–55 ja lk 72–81.
(
17
)	29. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Saudaçor (C‑174/14, EU:C:2015:733, punkt 34).
(
18
)	1. juuli 1982. aasta kohtuotsus BAZ Bausystem (222/81, EU:C:1982:256, punkt 8). Vt siiski selle viivise maksustamine, mida makstakse tarnijale selleks, et ta nõustuks makset edasi lükkama, 27. oktoobri 1993. aasta kohtuotsus Muys’ en De Winter’s Bouw- en Aannemingsbedrijf (C‑281/91, EU:C:1993:855, punkt 18).
(
19
)	Vt 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Gemeinde A (C‑344/22, EU:C:2023:580, punktid 33–39), milles tehti siiski kindlaks individualiseeritav teenus, samuti selle kohtuotsuse kommentaar, mille on kirjutanud Pezet, F., „Quand le contribuable n’en a pas pour son argent, une taxe, même affectée, n’emporte pas qualification d’une contrepartie“, Droit fiscal, 2023, no 37, kommentaar nr 285.
(
20
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 35, milles ma meenutasin, et käibemaks on tarbimismaks.
(
21
)	Vt 20. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus Apcoa Parking Danmark (C‑90/20, EU:C:2022:37, punkt 43) ja 28. novembri 2024. aasta kohtuotsus rhtb (C‑622/23, EU:C:2024:994, punkt 25).
(
22
)	Vt selle kohta Lamouroux, G., „Les indemnités dues en raison de la résiliation unilatérale d’un contrat d’entreprise sont-elles soumises à la TVA ?“, Revue de droit fiscal, 2025, no 9, lk 44–49 kuni 44–53 (lk 44–51 kuni 44–52).
(
23
)	Vt selle kohta, kas tasuks tuleb kvalifitseerida järgmine: 1) teenuse hind, kui teenuse saaja loobus selle tegelikust osutamisest lepingu ennetähtaegse lõpetamisega, 22. novembri 2018. aasta kohtuotsus MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia (C‑295/17, EU:C:2018:942, punktid 50, 51, 61 ja 62), 3. juuli 2019. aasta kohtuotsus UniCredit Leasing (C‑242/18, EU:C:2019:558, punktid 70–76) ja 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus Vodafone Portugal (C‑43/19, EU:C:2020:465, punktid 33–40); 2) kasutamata jäänud lennupileti hind, 23. detsembri 2015. aasta kohtuotsus Air France-KLM ja Hop !Brit-Air (C‑250/14 ja C‑289/14, EU:C:2015:841, punktid 28, 30 ja 34); 3) maksed elektri varastamise korral, 27. aprilli 2023. aasta kohtuotsus Fluvius Antwerpen (C‑677/21, EU:C:2023:348, punktid 28–33); 4) toetused meditsiiniliseks abiks, mida pakutakse eakate hooldekodu elanikele, 27. märtsi 2014. aasta kohtuotsus Le Rayon d’Or (C‑151/13, EU:C:2014:185, punkt 32), ning 5) kohtuvaidluse kaotanud menetlusosalise esindaja saadud tasud, ehkki ta esindas oma klienti tasuta, 23. oktoobri 2025. aasta kohtuotsus Financial Bulgaria (C‑744/23, EU:C:2025:816, punktid 33 ja 35). Seevastu „tasu“ puudumise kohta vt 1) kui rahalise auhinnaga premeeritakse hobuste võiduajamiste võitjat, 10. novembri 2016. aasta kohtuotsus Baštová (C‑432/15, EU:C:2016:855, punktid 36–39) ning 2) ühistransporditeenuse kindlasummaliste toetuste puhul 8. mai 2025. aasta kohtuotsus Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (ühistransporditeenused) (C‑615/23, EU:C:2025:320, punktid 23–30).
(
24
)	Vt selle kohta 5. veebruari 1981. aasta kohtuotsus Coöperatieve Aardappelenbewaarplaats (154/80, EU:C:1981:38, punkt 11) ning 1. aprilli 1982. aasta kohtuotsus Hong-Kong Trade Development Council (89/81, EU:C:1982:121, punktid 10 ja 11).
(
25
)	Ettepanek kohtuasjas Hotel Scandic Gåsabäck (C‑412/03, EU:C:2004:746, punkt 35).
(
26
)	Tegemist on väljakujunenud kohtupraktikaga. Vt 5. veebruari 1981. aasta kohtuotsus Coöperatieve Aardappelenbewaarplaats (154/80, EU:C:1981:38, punkt 13), 20. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus Apcoa Parking Danmark (C‑90/20, EU:C:2022:37, punkt 45) ja 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Határ Diszkont (C‑427/23, EU:C:2025:596, punkt 92).
(
27
)	See lauseosa on järgmine: „Täpsemalt tuleb [eelotsusetaotluse esitanud kohtul] välja selgitada, ega põhikohtuasja kaebuse esitajate poolt ette nähtud tasu ei kata osutatud või osutatavaid teenuseid vaid osaliselt […]“.
(
28
)	30. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Gmina O. (C‑612/21, EU:C:2023:279, punktid 31, 32, 38 ja 40) ning sama kuupäeva kohtuotsus Gmina L. (C‑616/21, EU:C:2023:280, punktid 37, 40, 46 ja 49).
(
29
)	See lauseosa on järgmine: „Täpsemalt tuleb [eelotsusetaotluse esitanud kohtul] välja selgitada, […] ega [tasu] suurust ei ole kindlaks määratud seetõttu, et esineb muid võimalikke tegureid, mis võivad teatud olukorras seada kahtluse alla otsese seose teenuste ja nende eest makstava tasu vahel.“
(
30
)	20. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus Apcoa Parking Danmark (C‑90/20, EU:C:2022:37, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
31
)	Selle kohta vt juba Deboissy, F., „Indemnités contractuelles et TVA: suite“, Revue trimestrielle de droit commercial, 2001, no 16, lk 807–808. Vt ka Beiser, R., „Entgelt oder Schadenersatz in der Umsatzsteuer?“, Österreichisches Recht der Wirtschaft, 2025, no 168, lk 214–217 (lk 217); autor leidis sisuliselt, et Euroopa Kohus seostab mõiste „tasu“ direktiivi 2006/112 artikli 73 tähenduses riigisisese tsiviilõigusega.
(
32
)	22. novembri 2018. aasta kohtuotsus MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia (C‑295/17, EU:C:2018:942, punktid 41–45).
(
33
)	3. märtsi 1994. aasta kohtuotsus (C‑16/93, EU:C:1994:80, punktid 16–19).
(
34
)	Õige tõlgenduse kohta vt 23. oktoobri 2025. aasta kohtuotsus Financial Bulgaria (C‑744/23, EU:C:2025:816, punkt 30). Vt ka von Streit, G., Streit, T., „Entgelt oder Schadensersatz? Oder: Die Mehrwertsteuer auf dem Weg zur Verkehrssteuer? Eine Darstellung am Beispiel von Zahlungen bei Auflösung und Nichterfüllung von Verträgen“, UmsatzsteuerRundschau, 2020, no 4, lk 525–535 (lk 526); autorid leiavad, et kohtuasjas Tolsma ei olnud teenuste osutamist.
(
35
)	18. juuli 2007. aasta kohtuotsus (C‑277/05, EU:C:2007:440, punktid 19–32).
(
36
)	Vt selle kohtuotsuse õige tõlgenduse kohta 28. novembri 2024. aasta kohtuotsuse rhtb (C‑622/23, EU:C:2024:994) punkt 24. Küsimuse kohta, kas käsiraha tuleb eristada „broneerimistagatisest“ ja kvalifitseerida see tasuks teenuse eest, vt Bédier, J.‑L., „La somme prélevée par l’hôtelier lorsque le client n’honore pas une réservation est soumise à la TVA“, Revue de droit fiscal, 2024, no 45, lk 370-23–370-27 (lk 370-27).
(
37
)	22. novembri 2018. aasta kohtuotsus (C‑295/17, EU:C:2018:942, punktid 61 ja 62).
(
38
)	Sarnase näite kohta vt 3. juuli 2019. aasta kohtuotsus UniCredit Leasing (C‑242/18, EU:C:2019:558, punktid 75 ja 76).
(
39
)	Vt 20. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus (C‑90/20, EU:C:2022:37, punktid 33 ja 34) ning kohtujurist Richard de la Touri ettepanek selles kohtuasjas (EU:C:2021:449, punkt 61).
(
40
)	Vt kriitika kohta, mis pärineb Dodos, P., „EuGH: Kontrollgebühren bei Verstoß gegen Parkplatz-Nutzungsbedingungen als steuerbares Entgelt“, Mehrwertsteuerrecht, 2022, no 6, lk 240–244 (lk 243 ja 244).
(
41
)	18. juuli 2007. aasta kohtuotsus (C‑277/05, EU:C:2007:440).
(
42
)	20. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus (C‑90/20, EU:C:2022:37).
(
43
)	Märgin, et kohtutoimikus, mis Üldkohtul on, ei ole selle kohta teavet.
(
44
)	Liikmesriigi kohtu pädevuse kohta tõlgendada oma õigust vt 3. juuli 2019. aasta kohtuotsus UniCredit Leasing (C‑242/18, EU:C:2019:558, punkt 47) ja 29. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Saudaçor (C‑174/14, EU:C:2015:733, punkt 34), millele on juba viidatud käesoleva ettepaneku punktis 42.