62025CJ0819
EUROOPA KOHTU OTSUS (viies koda)
26. märts 2026 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Eelotsuse kiirmenetlus – Piirikontroll, varjupaik ja sisseränne – Sisserändepoliitika – Direktiiv 2003/86/EÜ – Perekonnaga taasühinemise õigus – Artikli 13 lõige 1 – Kohustus tagada võimalus viisade hankimiseks – Viisad, mis on antud edasilükkaval tingimusel, et viisa saaja ilmub isikusamasuse kontrollimiseks ning esitatud dokumentide ehtsuse kontrollimiseks isiklikult kohale – Viisa saaja, kes ei saa sõita selle liikmesriigi diplomaatilisse või konsulaaresindusse, kes viisa andis – Liikmesriigi kohustus tagada või hõlbustada sellist liikumist – Puudumine
Kohtuasjas C‑819/25 PPU [Gonrieh] (
i
),
mille ese on ELTL artikli 267 alusel tribunal de première instance francophone de Bruxelles’i (Brüsseli prantsuskeelne esimese astme kohtus, Belgia) 12. detsembri 2025. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 12. detsembril 2025, menetluses
X ja Y, kes tegutsevad enda nimel ning oma alaealiste laste A, B, C ja D seadusliku esindajana,
versus
État belge,
EUROOPA KOHUS (viies koda),
koosseisus: koja president M. L. Arastey Sahún, kohtunikud J. Passer (ettekandja), E. Regan, D. Gratsias ja B. Smulders,
kohtujurist: R. Norkus,
kohtusekretär: ametnik C. Di Bella,
arvestades kirjalikku menetlust ja 11. veebruari 2026. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
X ja Y, kes tegutsevad enda nimel ning oma alaealiste laste A, B, C ja D seadusliku esindajana, esindajad: avocats P. Robert ja J. Van Edom,
–
Belgia valitsus, esindajad: L. Jans, C. Pochet ja M. Van Regemorter, keda abistasid avocats B. Appaerts ja C. Caillet,
–
Tšehhi Vabariik, esindajad: A. Edelmannová, S. Šindelková ja J. Vláčil,
–
Saksamaa Liitvabariik, esindajad: J. Möller ja R. Kanitz,
–
Kreeka Vabariik, esindaja: L. Kotroni,
–
Prantsuse Vabariik, esindajad: O. Duprat‑Mazaré ja C. Thomas,
–
Itaalia Vabariik, esindaja: S. Fiorentino,
–
Madalmaade Kuningriik, esindajad: A. Hanje ja P. P. Huurnink,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: F. Blanc, E. Cujo, J. Hottiaux ja C. Ladenburger,
olles 5. märtsi 2026. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiivi 2003/86/EÜ perekonna taasühinemise õiguse kohta (ELT 2003, L 251, lk 12; ELT eriväljaanne 19/06, lk 224) artikli 13 lõiget 1, arvestades Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikleid 2, 4, 7 ja 24.
2
Taotlus on esitatud Belgias elava Y-i, tema abikaasa X-i ja nende nelja lapse A, B, C ja D, kelle elukoht on Gaza sektoris, ning État belge’i (Belgia riik) vahelises kohtuvaidluses nõude üle kohustada viimast tagama X-i ja laste evakueerimine sellelt territooriumilt või võtma muid meetmeid, mis võimaldavad neil sellelt territooriumilt perekonna taasühinemise eesmärgil lahkuda.
Õiguslik raamistik
EL toimimise leping
3
ELTL artikli 20 lõike 2 punktis c on sätestatud:
„Liidu kodanikel on asutamislepingutes sätestatud õigused ja kohustused. Neil on muu hulgas:
[…]
c)
õigus saada kolmanda riigi territooriumil, kus ei ole esindatud see liikmesriik, mille kodanikud nad on, kaitset iga teise liikmesriigi diplomaatilistelt ja konsulaarasutustelt samadel tingimustel kui selle teise liikmesriigi kodanikud.“
4
ELTL artiklis 23 on sätestatud:
„Igal liidu kodanikul on mingi kolmanda riigi territooriumil, kus ei ole esindatud see liikmesriik, mille kodanik ta on, õigus saada kaitset iga teise liikmesriigi diplomaatilistelt ja konsulaarasutustelt samadel tingimustel kui selle teise liikmesriigi oma kodanikel. […]“.
Harta
5
Harta artiklis 2 „Õigus elule“ on ette nähtud:
„1.   Igaühel on õigus elule.
2.   Kedagi ei tohi surma mõista ega hukata.“
6
Harta artiklis 4 „Piinamise ning ebainimliku või alandava kohtlemise või karistamise keeld“ on ette nähtud:
„Kedagi ei tohi piinata ega ebainimlikult või alandavalt kohelda ega karistada.“
7
Harta artiklis 7 „Era- ja perekonnaelu austamine“ on sätestatud:
„Igaühel on õigus sellele, et austataks tema era- ja perekonnaelu, kodu ja edastatavate sõnumite saladust.“
8
Harta artikkel 24 „Lapse õigused“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Lastel on õigus heaoluks vajalikule kaitsele ja hoolitsusele. Lapsed võivad vabalt väljendada oma seisukohti. Neid seisukohti võetakse arvesse lapsega seotud küsimustes vastavalt tema vanusele ja küpsusele.
2.   Kõikides lastega seotud toimingutes, mida teevad avalik-õiguslikud asutused või eraõiguslikud institutsioonid, tuleb esikohale seada lapse huvid.
3.   Igal lapsel on õigus säilitada regulaarsed isiklikud suhted ja otsene kontakt oma mõlema vanemaga, kui see ei ole lapse huvidega vastuolus.“
9
Harta artiklis 46 „Diplomaatiline ja konsulaarkaitse“ on sätestatud:
„Igal liidu kodanikul on kolmanda riigi territooriumil, kus ei ole esindatud see liikmesriik, mille kodanik ta on, õigus saada kaitset iga teise liikmesriigi diplomaatilistelt ja konsulaarasutustelt samadel tingimustel kui selle teise liikmesriigi oma kodanikel.“
Direktiiv 2003/86
10
Direktiivi 2003/86 põhjenduses 13 on märgitud:
„Tuleks kehtestada eeskirjad, mis reguleerivad perekonna taasühinemise ning pereliikmete elamisloa taotluste läbivaatamise menetlusi. Need menetlused peaksid olema tõhusad ja juhitavad, võttes arvesse liikmesriikide haldusasutuste tavalist töökoormust, ning samuti läbipaistvad ja õiglased, et asjaomastel isikutel oleks vajalik õiguskindlus.“
11
Direktiivi artiklis 2 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis:
[…]
c)
„perekonna taasühinemist taotlev isik“ – kolmanda riigi kodanik, kes elab seaduslikult liikmesriigis ja kes taotleb oma pereliikmete taasühinemist temaga või kelle pereliikmed taotlevad taasühinemist temaga;
d)
„perekonna taasühinemine“ – liikmesriigis seaduslikult elava kolmanda riigi kodaniku pereliikmete sisenemine sellesse liikmesriiki ja seal elamine, et perekond jääks kokku, olenemata sellest, kas peresuhted tekkisid enne või pärast kõnealuse kolmanda riigi kodaniku sisenemist sellesse liikmesriiki;
[…]“.
12
Direktiivi artikli 5 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Liikmesriigid määravad kindlaks, kas perekonna taasühinemise õiguse kasutamiseks esitatava taotluse tema territooriumile sisenemise ja seal elamise kohta esitab kõnealuse liikmesriigi pädevatele asutustele perekonna taasühinemist taotlev isik või tema pere liige või liikmed.“
13
Direktiivi artikli 13 lõikes 1 on ette nähtud:
„Kohe, kui perekonna taasühinemise taotlus on rahuldatud, lubab asjaomane liikmesriik vastaval pereliikmel või vastavatel pereliikmetel oma territooriumile siseneda ja seal elada. Selle puhul tagab asjaomane liikmesriik nendele isikutele kõik võimalused nõutavate viisade hankimiseks.“
Direktiiv (EL) 2015/637
14
Nõukogu 20. aprilli 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/637, mis käsitleb koordineerimis- ja koostöömeetmeid, millega hõlbustatakse liidu esindamata kodanike konsulaarkaitset kolmandates riikides ning tunnistatakse kehtetuks otsus 95/553/EÜ (ELT 2015, L 106, lk 1), artiklis 5 on sätestatud:
„Esindamata kodanikega kolmandas riigis kaasas olevatele pereliikmetele, kes ei ole liidu kodanikud, antakse konsulaarkaitset samas ulatuses ja samadel tingimustel, kui seda antaks abistava liikmesriigi kodanike pereliikmetele, kes ei ole liidu kodanikud, vastavalt abistava liikmesriigi siseriiklikule õigusele või tavale.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
15
Y ja X on eelotsusetaotluses esitatud andmete kohaselt abielupaar ning viie lapse vanemad; nende lapsed A, B, C, D ja E on sündinud ajavahemikul 2013–2021. Nad ei ole liidu kodanikud. Täpsustamata kuupäeval anti Y-ile viisa, mis võimaldas tal viibida Belgias, kus tal on ka tööluba. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu andmetel on Y esitanud Belgia pädevatele asutustele pagulasseisundi taotluse, mille läbivaatamine oli põhikohtuasja kaebajate advokaadi poolt Euroopa Kohtu suuliste seisukohtade ärakuulamisel esitatud teabe kohaselt selle kohtuistungi kuupäeva seisuga veel pooleli.
16
Hamas korraldas 7. oktoobril 2023 Gaza sektorist mitu terrorirünnakut Iisraeli territooriumile. Pärast neid sündmusi kehtestas Iisraeli Riik Gaza sektorile blokaadi ja viis sellel territooriumil läbi sõjalise operatsiooni.
17
Y lahkus 3. mail 2024 Gaza sektorist koos ühe lapse, E-ga, ja nad jõudsid Rafahi piiripunkti kaudu Egiptusse.
18
Nimetatud piiripunkt suleti 5. mail 2024, mis takistas X-il ja teistel tema lastel omakorda Egiptusse jõudmast. Eelotsusetaotlusest nähtub, et neli päeva enne taotluse vastuvõtmist oli see piiripunkt endiselt suletud.
19
Selles kontekstis algatas Belgia Kuningriik protsessi, et evakueerida Gaza sektorist Belgiasse Belgia kodanikud, Belgias pagulaseks tunnistatud isikud ja nende tuumikpere liikmed, kui neil endil on Belgia viisa või elamisluba. Evakueerimine algas 2023. aasta novembris, kuid see tuli 2024. aasta märtsis katkestada.
20
Pärast 2025. aasta märtsi leppisid Belgia Kuningriik, Iisraeli Riik ja Jordaania Hašimiidi Kuningriik kokku uues Gaza sektori evakueerimisprotsessis, mille raames võttis Belgia Kuningriik enda kanda eelmises punktis nimetatud isikukategooriate transpordi sellelt territooriumilt Belgiasse läbi Iisraeli ja Jordaania.
21
Täpsustamata kuupäeval esitasid X ja abielupaari kõik viis last Office des étrangers’ile (välismaalaste amet, Belgia) perekonna taasühinemise alusel riiki sisenemise ja elamisloa taotluse. E taotlus esitati Belgia saatkonnale Egiptuses, kus ta elab, samas kui ülejäänud taotlused esitati sidevahendi abil.
22
Need kuus taotlust jäeti 23. mail 2025 rahuldamata.
23
Täpsustamata kuupäeval, kuid pärast 26. maid 2025, lahkus Y Egiptusest ja saabus üksi Belgiasse.
24
Pärast seda, kui põhikohtuasja kaebajate advokaat oli esitanud vaide, nõudes, et Office des étrangers (välismaalaste amet) vaataks käesoleva kohtuotsuse punktis 22 nimetatud rahuldamata jätmise otsuse uuesti läbi, andis välismaalaste amet 6. oktoobril 2025 perekonna taasühinemise alusel X-ile ja viiele asjaomasele lapsele viisa, kohaldades edasilükkavat tingimust, et kontrollitakse huvitatud isikute isikusamasust ning nende riiki sisenemise taotlusele ja elamisloataotlustele lisatud dokumentide ehtsust. Selle kontrolli läbiviimiseks oli vaja isiklikult ilmuda Belgia saatkonda või konsulaati.
25
E sai oma passi, millesse oli kantud viisa, kätte Belgia saatkonnast Egiptuses 16. oktoobril 2025. Seevastu X ja teised Gaza sektoris elavad lapsed ei saanud Belgia saatkonda või konsulaati ilmuda.
26
Põhikohtuasja kaebajad esitasid 21. oktoobril 2025 Belgia riigi vastu kaebuse tribunal de première instance francophone de Bruxelles’ile (Brüsseli prantsuskeelne esimese astme kohus, Belgia), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus ja teeb otsuse ajutiste meetmete kohaldamise asjus.
27
Esimese võimalusena palusid kaebajad, et Belgia riigile tehtaks ettekirjutus kanda X ja neli veel Gaza sektoris viibivat last nende isikute nimekirja, kes tuleb käesoleva kohtuotsuse punktis 20 nimetatud protsessi käigus evakueerida, ning konkreetselt korraldada pärast formaalsuste täitmist nende evakueerimine. Teise võimalusena palusid nad sisuliselt, et Belgia riigile tehtaks ettekirjutus teatada Iisraeli, Egiptuse, Jordaania või muudele seotud ametiasutustele, et asjaomastel isikutel on Belgia viisa ja et nad soovivad luba Gaza sektorist lahkuda, et sõita Belgiasse.
28
Belgia riik vaidlustas kaebuse vastuvõetavuse pädevuse puudumise alusel, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus tagasi lükkas.
29
Lisaks tuvastas eelotsusetaotluse esitanud kohus, et X-i ja tema nelja lapse elamistingimused Gaza sektoris võivad vastata Belgia menetlusnormides kiirmenetluse kohta sätestatud kiireloomulisuse tingimusele.
30
Nimetatud kohus märkis lisaks, et vastavalt riigisisesele õigusele on État belge’il (Belgia riik) evakueerimise läbiviimisel evakueeritavate kindlaksmääramisel kaalutlusruum, ning asus seisukohale, et seda kaalutlusõigust ei ole ilmselgelt rikutud.
31
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis siiski, et Belgia riigi liidu õigusest tulenevate kohustuste ulatus on põhikohtuasja poolte vahel vaidluse all, mida ei ole Euroopa Kohtu senises kohtupraktikas lahendatud ning mille lahendamine Euroopa Kohtu poolt võiks olla kasulik ka teiste sarnaste vaidluste puhul, mis on menetluses Belgia kohtutes.
32
Neil asjaoludel otsustas tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Brüsseli prantsuskeelne esimese astme kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas juhul, kui liikmesriik annab [direktiivi 2003/86] alusel ja [18. aprilli 2023. aasta kohtuotsuse Afrin (C‑1/23 PPU, edaspidi kohtuotsus Afrin, EU:C:2023:296)] kohaselt perekonna taasühinemise alusel viisa ja nõuab, et viisa saaja tuleks viisa väljaandmise ajal isiklikult kohale (isiklikult kätte andmine), et kontrollida tema isikusamasust, laieneb liidu õiguse kohaldamine [harta] artikli 51 tähenduses kaugemale viisa andmisest – näiteks selle väljaandmiseni (isiklikult üle andmine)?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas [direktiivi 2003/86] artikli 13 lõiget 1 üksi või [harta] artikleid 2, 4, 7 ja 24 arvestades tuleb tõlgendada nii, et sellega kohustatakse liikmesriiki, kes on andnud esimeses küsimuses märgitud viisa, juhul kui viisa saajal (kolmanda riigi kodanik) ei ole üksi võimalik lahkuda kolmandast riigist, kus ta elab ja kus tema elu on ilmselgelt ohus, osutama sellele viisa saajale abi, mis võimaldab tal asjaomasest riigist lahkuda ja saada viisa (isiklikult) kätte?
3.
Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis kas abi, mida eespool viidatud õigusnormi(de) alusel osutatakse, peab seisnema selles, et:
–
viisa saaja (kolmanda riigi kodanik) kaasatakse evakueerimisprotsessi, mille asjaomane liikmesriik on välja töötanud kindlaksmääratud isikukategooriate jaoks, samadel tingimustel nagu need, isegi juhul, kui see viisa saaja nendesse kategooriatesse ei kuulu; või vähemalt selles, et
–
ametiasutusi informeeritakse igas kolmandas riigis, mis takistab sel viisa saajal [Euroopa Liitu] siseneda, et viimane soovib seal viibida ja tal on selleks viisa, isegi kui informeerimine väljub eespool nimetatud evakueerimisprotsessi raamidest?“
Eelotsuse kiirmenetluse kohaldamise taotlus
33
Eelotsusetaotluse esitanud kohus esitas taotluse lahendada käesolev eelotsusetaotlus Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 23a esimeses lõigus ja Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 107 ette nähtud eelotsuse kiirmenetluses.
34
Nendest sätetest tuleneb, et sellise menetluse kohaldamiseks peavad olema täidetud kaks kumulatiivset tingimust. Esiteks tuleb eelotsusetaotluses esitada tõlgendamisküsimused, mis puudutavad vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala, mis on EL toimimise lepingu kolmanda osa V jaotise ese. Teiseks peavad põhikohtuasja asjaolud, nagu neid on kirjeldanud eelotsusetaotluse esitanud kohus, olema põhjendatud kiireloomulisusega.
35
Seoses esimese tingimusega tuleb tõdeda, et käesolev eelotsusetaotlus puudutab EÜ artikli 63 esimese lõigu punkti 3 alapunkti a (nüüd ELTL artikli 79 lõike 2 punkt a) alusel vastu võetud direktiivi 2003/86 artikli 13 lõike 1 tõlgendamist. Seega kuulub see direktiiv valdkonda, mida reguleerib EL toimimise lepingu kolmanda osa V jaotis, mis käsitleb vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala. Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 23a esimese lõigu ja kodukorra artikli 107 lõike 1 kohaselt võib selle taotluse suhtes kohaldada eelotsuse kiirmenetlust.
36
Seoses teise tingimusega tuleb meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib asjaolu, et laps on ühest oma vanemast eraldatud, kui selle eraldatuse jätkumine võib last ja tema suhet selle vanemaga tõsiselt kahjustada, olla aluseks järeldusele, et eelotsuse kiirmenetluse kohaldamine on kiireloomuline (vt selle kohta 22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Mercredi, C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, punkt 39, ja 19. novembri 2015. aasta kohtuotsus P, C‑455/15 PPU, EU:C:2015:763, punkt 32, ning kohtuotsus Afrin, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
37
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et lapsed A, B, C ja D, kes on sündinud ajavahemikus 2013–2021, on olnud oma isast eraldatud peaaegu kaks aastat ning sellise olukorra pikendamine võib tõsiselt kahjustada nende laste tulevasi suhteid isaga.
38
Neil asjaoludel otsustas Euroopa Kohtu viies koda 12. jaanuaril 2026 pärast kohtujuristi ärakuulamist rahuldada eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotluse lahendada käesolev eelotsusetaotlus kiirmenetluses.
Eelotsuse küsimuste analüüs
39
Oma eelotsuse küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2003/86 artikli 13 lõiget 1 tuleb eraldi või harta artikleid 2, 4, 7 ja 24 arvestades tõlgendada nii, et liikmesriik on kohustatud kolmanda riigi kodaniku puhul, kellele on antud perekonna taasühinemise eesmärgil viisa tingimusel, et kontrollitakse tema isikut ja tema poolt sidevahendi abil esitatud viisataotlusele lisatud dokumentide ehtsust, kui niisugune kontrollimine eeldab isiklikku ilmumist kõnealuse liikmesriigi diplomaatilisse või konsulaaresindusse, korraldama ja tagama selle isiku asjaomasesse asukohta kohaletoimetamise või võtma ühendust ühe või mitme kolmanda riigiga, et isiku kohaletoimetamist hõlbustada olukorras, kus kõnealusel isikul on võimatu sellesse asukohta minna.
40
Direktiivi artikli 13 lõikes 1 on ette nähtud, et kohe, kui perekonna taasühinemise taotlus on rahuldatud, lubab asjaomane liikmesriik vastaval pereliikmel või vastavatel pereliikmetel oma territooriumile siseneda ja seal elada. Selle puhul tagab asjaomane liikmesriik nendele isikutele kõik võimalused nõutavate viisade hankimiseks.
41
Käesoleval juhul soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus eelkõige teada, kuidas tõlgendada selle sätte teist lauset niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas, st käesoleva kohtuotsuse punktis 20 mainitud evakueerimisprotsessi kontekstis.
42
Kuigi põhikohtuasja kaebajad ei kuulunud nende isikukategooriate hulka, kelle evakueerimine oli kindlaks määratud, palusid nad, et X ja neli Gaza sektoris viibivat last saaks sellesse protsessi kaasata, tuginedes direktiivi 2003/86 artikli 13 lõikele 1 ja tõlgendusele, mille Euroopa Kohus on andnud sellele direktiivile kohtuotsuses Afrin, mis puudutas peamiselt nimetatud direktiivi artikli 5 tõlgendamist, milles on sätestatud perekonna taasühinemise taotluste esitamise ja läbivaatamise eeskirjad.
43
Nimetatud kohtuotsuses otsustas Euroopa Kohus, et direktiivi 2003/86 artikli 5 lõikega 1, arvestades harta artiklit 7 ning artikli 24 lõikeid 2 ja 3, on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis seavad perekonna taasühinemise alusel riiki sisenemise ja elamisloa taotluse esitamise sõltuvusse perekonna taasühinemist taotleva isiku pereliikmete kohustusest ilmuda isiklikult diplomaatilisse või konsulaaresindusse, sealhulgas olukorras, kus neil on võimatu või ülemäära keeruline niisugusesse esindusse ilmuda. Euroopa Kohus märkis siiski sõnaselgelt, et selline liidu õiguse tõlgendus ei takista liikmesriigil nõuda perekonna taasühinemist taotleva isiku pereliikmete isiklikku kohaleilmumist perekonna taasühinemise menetluse hilisemas staadiumis, mis toimub etapiviisiliselt, lisades nimetatud kohtuotsuse punktis 58, et sellise kohaleilmumise eesmärk võib olla peresuhete ja asjaomaste isikute isikusamasuse kontrollimine. Sellega seoses täpsustas Euroopa Kohus sama kohtuotsuse punktis 59, et liikmesriik peab seda kohaleilmumist hõlbustama eelkõige konsulaardokumentide või reisilubade väljastamisega.
44
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 45 märkis, järgis Belgia Kuningriik käesoleval juhul kohtuotsusest Afrin tulenevat Euroopa Kohtu praktikat, nähes ette huvitatud isikute kohaleilmumise nende isikusamasuse kontrollimiseks ning riiki sisenemise ja elamisloa taotlustele lisatud dokumentide ehtsuse kontrollimiseks pärast perekonna taasühinemise taotluse esitamist.
45
Seda menetlusetappi reguleerib direktiivi 2003/86 artikli 13 lõige 1, mille kohaselt on asjaomane liikmesriik kohustatud pärast perekonna taasühinemise taotluse rahuldamist lubama pereliikmel või pereliikmetel riiki siseneda ja tagada nendele isikutele „kõik võimalused nõutavate viisade hankimiseks“.
46
Kuna nimetatud direktiivis ei ole kindlaks määratud, milline ulatus on kohustusel tagada kõik võimalused nõutavate viisade hankimiseks, tuleb selle tähenduse kindlaksmääramisel arvesse võtta asjaomase direktiivi artikli 13 lõike 1 sõnastust ja konteksti ning direktiivi eesmärke.
47
Nimelt tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et liidu õigusnormi tõlgendamisel ei tule arvesse võtta mitte ainult normi sõnastust, vaid ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on. Samuti võib liidu õigusnormi tõlgendamisel olla asjakohane normi kujunemislugu (8. mai 2025. aasta kohtuotsus Provincie Oost-Vlaanderen ja Sogent, C‑236/24, EU:C:2025:321, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
48
Mis puudutab artikli 13 lõike 1 teise lause sõnastust, siis tuleb märkida, et tavakeeles tähistab mõiste „kõik võimalused“ vahendeid, mis võimaldavad midagi vaevata saada, ning et sõna „hankimine“ tähistab millegi saamist. Nii tähendab väljend „kõik võimalused nõutavate viisade hankimiseks“ kõiki vahendeid, mis võimaldavad viisasid raskusteta saada.
49
Sama artikli 13 lõike 1 konteksti kohta tuleb märkida, et direktiivi 2003/86 põhjenduse 13 kohaselt peavad perekonna taasühinemise ning pereliikmete riiki sisenemise ja elamisloa taotluste läbivaatamist reguleerivad menetlusnormid olema tõhusad ja juhitavad, võttes arvesse liikmesriikide haldusasutuste tavalist töökoormust.
50
Sellega seoses nähtub komisjoni 3. aprilli 2014. aasta teatise nõukogule ja Euroopa Parlamendile direktiivi 2003/86 kohaldamise suuniste kohta (COM(2014) 210 (final)) punktist 5.1, mida Euroopa Kohus selle direktiivi tõlgendamisel arvesse võtab (vt selle kohta 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus État belge (elamisõigus koduvägivalla korral), C‑930/19, EU:C:2021:657, punkt 64), et kohustus anda viisa saamiseks kõik võimalused tähendab, et „liikmesriigid peavad tagama kiire viisamenetluse, vähendama täiendavat halduskoormust miinimumini ja vältima perekonna taasühinemise nõuete täitmise topeltkontrolli“. Punktis 5.1 on lisatud, et „erandjuhtudel, näiteks ebakindlas olukorras oleva riigi või suure sisejulgeolekuriskiga riigi kontekstis soovitatakse liikmesriikidel aktsepteerida Rahvusvahelise Punase Risti Komitee (ICRC) väljastatud erakorralisi reisidokumente, väljastada riiki sisenemise luba või pakkuda pereliikmetele võimalust saada viisa riigi territooriumile saabumisel“.
51
Mis puudutab nimetatud direktiivi kujunemislugu, siis tuleb märkida, et komisjoni 1. detsembril 1999 esitatud ettepaneku võtta vastu nõukogu direktiiv perekonna taasühinemise õiguse kohta [KOM(1999) 638 (lõplik), lk 22)] seletuskirjas on märgitud, et kui perekonna taasühinemise taotlus rahuldatakse ja kui õigustatud isikul „on perekonna taasühinemist taotleva isiku elukohaliikmesriiki sisenemiseks vaja viisat, hõlbustab see liikmesriik viisa väljastamist, eelkõige andes selle välja lühikese aja jooksul“.
52
Arvestades kõnealuseid kontekstuaalseid asjaolusid ja direktiivi 2003/86 artikli 13 lõike 1 kujunemislugu, tuleb asuda seisukohale, et selle sätte teine lause paneb liikmesriikidele kohustuse kõrvaldada põhjendamatud haldustõkked ning kohaldada viisade väljastamisel kiireid ja tõhusaid haldusmenetlusi, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 48, 49 ja 51 sisuliselt märkis. Seevastu ei kehtesta see säte ega ükski muu asjaomase direktiivi säte liikmesriigi ja kolmanda riigi vahelisi diplomaatilisi või konsulaarsuhteid puudutavaid kohustusi.
53
Selline tõlgendus on kooskõlas vastava direktiiviga taotletava eesmärgiga, milleks on – nagu Euroopa Kohus on korduvalt otsustanud – soodustada perekonna taasühinemist ja tagada kaitse kolmandate riikide kodanikele, eelkõige alaealistele (kohtuotsus Afrin, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
54
Nimetatud tõlgendust ei sea kahtluse alla tõlgendus, mille Euroopa Kohus esitas kohtuotsuses Afrin. Vastab tõele, et nimetatud kohtuotsuse punktides 50 ja 51 märkis Euroopa Kohus, et olukordades, kus isiklik kohaleilmumine on võimatu või ülemäära keeruline, eelkõige olukordades, kus perekonna taasühinemist taotleva isiku pereliikmed elavad konfliktipiirkonnas ja võivad teel olles sattuda ebainimliku või alandava kohtlemise ohvriks või koguni seada oma elu ohtu, on selle direktiiviga taotletava eesmärgi saavutamiseks hädavajalik, et liikmesriigid näitaksid üles vajalikku paindlikkust, et huvitatud isikud saaksid oma perekonna taasühinemise taotluse tõhusalt esitada.
55
Samas, nagu nähtub vastava kohtuotsuse punktidest 58 ja 59, näeb kõnealune liikmesriikide paindlikkuse nõue ette üksnes seda, et isiklik kohaleilmumine oleks võimalik menetluse mõnes hilises või isegi selle viimases staadiumis, mitte perekonna taasühinemise taotluse esitamise staadiumis, või et hõlbustatakse niisugust kohaleilmumist, väljastades vajaduse korral konsulaardokumendid või reisiload, ning viiks kohaleilmumiste arvu range miinimumini. Tuleb aga tõdeda, et kõik need kohustused erinevad juba oma olemuselt kohustustest, mis puudutavad diplomaatilisi või konsulaarsuhteid liikmesriigi ja kolmanda riigi vahel.
56
Sellest järeldub, et kontekstis, mis puudutab üldist kohustust kõrvaldada põhjendamatud haldustõkked ning kohaldada kiireid ja tõhusaid haldusmenetlusi, võivad liikmesriikidele direktiivi 2003/86 artikli 13 lõike 1 rakendamisel pandud kohustused puudutada näiteks konsulaarabi kättesaadavust või asjaomasele isikule selliste dokumentide väljastamist, mis võivad isiku liikumist konsulaaresindusse hõlbustada, näiteks kutse ilmuda konsulaarasutustesse.
57
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 51 märkis, nõuaks Y-i pereliikmete kaasamine Gaza sektori evakueerimisprotsessi, mida on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktis 20, või abi osutamine, mis seisneb kolmandate riikide ametiasutuste teavitamises nende soovist saada luba lahkuda sellelt territooriumilt Belgiasse, selliste meetmete võtmist, mis lähevad direktiivi 2003/86 artikli 13 lõikes 1 ette nähtud nõuetest kaugemale. Nimelt nõuavad need algatused Belgia Kuningriigilt diplomaatiliste või konsulaarmeetmete võtmist ühes või mitmes kolmandas riigis, mis ei kuulu asjaomase direktiivi kohaldamisalasse, vaid selle liikmesriigi rahvusvahelistesse suhetesse kolmandate riikidega, käesoleval juhul Iisraeli Riigi, Jordaania Hašimiidi Kuningriigi ja vastavalt olukorrale Egiptuse Araabia Vabariigiga.
58
Lisaks tuleb seoses diplomaatilise ja konsulaarkaitse valdkonnaga nentida, et nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktides 60 ja 61, on ELTL artikli 20 lõike 2 punkt c ja artikkel 23 ning harta artikkel 46 kohaldatavad üksnes liidu kodanike suhtes, kes viibivad kolmanda riigi territooriumil, kus liikmesriik, mille kodanikud nad on, ei ole esindatud, ning direktiivi 2015/637 artikli 5 kohaselt on need kohaldatavad nende pereliikmete suhtes, kes on nendega kaasas ja kes ei ole liidu kodanikud, mitte aga kolmandate riikide kodanike suhtes, kellel on direktiivi 2003/86 alusel õigus perekonna taasühinemisele.
59
Lõpuks, mis puudutab harta artiklite 2, 4, 7 ja 24 võimalikku asjakohasust, siis on harta artikli 51 lõigetes 1 ja 2 ette nähtud, et harta sätteid kohaldatakse liikmesriikide suhtes üksnes siis, kui nendega rakendatakse liidu õigust ning need ei laienda mingil juhul liidu pädevust, nagu see on määratletud aluslepingutes.
60
Nagu aga nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 57, ei kuulu põhikohtuasja kaebajate taotletud meetmed, mida on kirjeldatud selle kohtuotsuse punktis 27, direktiivi 2003/86 kohaldamisalasse, mistõttu sellise taotluse rahuldamata jätmine ei kujuta endast liidu õiguse kohaldamist harta artikli 51 lõike 1 tähenduses. Seega ei saa sellises taotluses tugineda ka kõnealuse harta sätetele.
61
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2003/86 artikli 13 lõiget 1 tuleb harta artikleid 2, 4, 7 ja 24 arvestades tõlgendada nii, et liikmesriik ei ole kohustatud kolmanda riigi kodaniku puhul, kellele on antud perekonna taasühinemise eesmärgil viisa tingimusel, et kontrollitakse tema isikut ja tema poolt sidevahendi abil esitatud viisataotlusele lisatud dokumentide ehtsust, kui niisugune kontrollimine eeldab isiklikku ilmumist kõnealuse liikmesriigi diplomaatilisse või konsulaaresindusse, korraldama ja tagama selle isiku asjaomasesse asukohta kohaletoimetamise või võtma ühendust ühe või mitme kolmanda riigiga, et isiku kohaletoimetamist hõlbustada olukorras, kus kõnealusel isikul on võimatu sellesse asukohta minna.
Kohtukulud
62
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:
Nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiivi 2003/86/EÜ perekonna taasühinemise õiguse kohta artikli 13 lõiget 1, arvestades Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 2, 4, 7 ja 24,
tuleb tõlgendada nii, et
liikmesriik ei ole kohustatud kolmanda riigi kodaniku puhul, kellele on antud perekonna taasühinemise eesmärgil viisa tingimusel, et kontrollitakse tema isikut ja tema poolt sidevahendi abil esitatud viisataotlusele lisatud dokumentide ehtsust, kui niisugune kontrollimine eeldab isiklikku ilmumist kõnealuse liikmesriigi diplomaatilisse või konsulaaresindusse, korraldama ja tagama selle isiku asjaomasesse asukohta kohaletoimetamise või võtma ühendust ühe või mitme kolmanda riigiga, et isiku kohaletoimetamist hõlbustada olukorras, kus kõnealusel isikul on võimatu sellesse asukohta minna.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.
(
i
)	Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlus tegelikule nimele.