62023CC0047
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
NICHOLAS EMILIOU
esitatud 5. septembril 2024 (
1
)
Kohtuasi C‑47/23
Euroopa Komisjon
versus
Saksamaa Liitvabariik
Liikmesriigi kohustuste rikkumine – ELTL artikkel 258 – „Süstemaatiline ja kestev rikkumine“ – Direktiiv 92/43/EMÜ – Looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse – Konkreetsete olukordadega seotud ja kohtueelses menetluses käsitlemata tõendite lubatavus – Artikli 6 lõige 2 – Vajalikud meetmed looduslike elupaikade seisundi halvenemise vältimiseks erikaitsealadel – Vajalike meetmete võtmata jätmine – Elupaigatüübid 6510 ja 6520 – „Madalikuniidud“ ja „mäginiidud“ – Artikli 4 lõige 1 – Liikmesriikide kohustus esitada loetelu aladest, kus esinevad kaitsealused looduslikud elupaigatüübid – Nende aladega seotud andmete regulaarselt ajakohastamata jätmine
I. Sissejuhatus
1.
Loodusdirektiivi (
2
) kohaselt, mis on koos direktiiviga loodusliku linnustiku kaitse kohta (
3
) liidu elurikkuse poliitika nurgakivi, on enamik liikmesriikidele pandud kohustusi seotud konkreetsete alade kaitse või säilitamisega. Kui liikmesriik jätab need kohustused kas või üheainsa ala puhul täitmata, võib tegemist olla piisava rikkumisega, et Euroopa Komisjon pöörduks ELTL artikli 258 alusel Euroopa Kohtusse. (
4
) Kui aga sama rikkumine on aset leidnud mitte ühe, vaid mitme ala puhul, võib komisjon pidada iga rikkumise kohta paralleelsete menetluste algatamist ülemäära koormavaks (või lausa võimatuks). Selle asemel võib komisjon asuda seisukohale, et kõik need olukorrad ilmestavad asjaomases liikmesriigis levinud poliitikat või praktikat, mis on juba iseenesest liidu õigusega vastuolus. Seejärel võib ta esitada Euroopa Kohtule üheainsa hagi, milles süüdistab liikmesriiki liidu õiguse „süstemaatilises ja kestvas rikkumises“, tehes seda kas lisaks palvele, et Euroopa Kohus tuvastaks konkreetselt, et liidu õigusest tulenevaid kohustusi on konkreetsetes selgelt tuvastatud olukordades rikutud, või selle asemel. (
5
)
2.
Käesolevas menetluses väidab komisjon, et Saksamaa Liitvabariik on „üldisel ja struktuursel viisil“ jätnud märkimisväärsel hulgal oma territooriumi aladest ära hoidmata seisundi halvenemise kahe loodusliku elupaigatüübi puhul: elupaigatüüp 6510 (madalikuniidud) ja elupaigatüüp 6520 (mäginiidud), mille kaitsmine on loodusdirektiivi eesmärk. Peale selle väidab komisjon, et liikmesriik on jätnud, samamoodi „üldisel ja struktuursel viisil“, regulaarselt ajakohastamata nende alade andmed, kus neid elupaigatüüpe esineb.
3.
Minu arusaamist mööda soovib komisjon väljendiga „üldisel ja struktuursel viisil“ Euroopa Kohtu ees seega väita, et Saksamaa Liitvabariik vastutab loodusdirektiivi kahe tähtsa sätte „süstemaatilise ja kestva rikkumise“ eest.
4.
Niisuguses kontekstis annab käesolev kohtuasi Euroopa Kohtule võimaluse täpsustada esiteks aladega seotud selliste tõendite lubatavust, mille komisjon esitas esimest korda Euroopa Kohtule ning mida kohtueelses menetluses ei käsitletud, ja teiseks õiguslikke kriteeriume, millest Euroopa Kohus peab lähtuma otsustamisel, kas komisjon on täitnud tõendamiskohustuse ja tegelikult tõendanud, et aset on leidnud „süstemaatiline ja kestev rikkumine“.
5.
Euroopa Kohtu palvel piirdun oma ettepanekus nende kahe küsimuse käsitlemisega.
II. Õiguslik raamistik
A. Liidu õigus
6.
Loodusdirektiivi artikli 2 lõikes 2 on sätestatud: „Käesoleva direktiivi kohaselt võetud meetmed on kavandatud ühenduse tähtsusega looduslike elupaikade ning looduslike looma- ja taimeliikide soodsa kaitsestaatuse säilitamiseks või taastamiseks.”
7.
Sama direktiivi artikli 4 lõikes 1 on sätestatud:
„Iga liikmesriik esitab III lisas (1. etapp) sätestatud kriteeriumide ja asjakohase teadusinfo alusel alade loetelu, kus märgitakse, millised kohalikke I lisas nimetatud looduslikke elupaigatüüpe ja II lisas nimetatud liike alal esineb. […] Vajaduse korral teevad liikmesriigid artiklis 11 nimetatud järelevalve tulemuste alusel ettepanekuid loetelu muutmiseks.
Loetelu koos ala käsitleva teabega saadetakse komisjonile kolme aasta jooksul käesoleva direktiivi teatavakstegemisest. Teave peab sisaldama ala kaarti, nime, asukohta, suurust ja III lisas (1. etapp) ettenähtud kriteeriumide kohaldamisest tulenevaid andmeid, mis esitatakse komisjoni kehtestatud vormis artiklis 21 sätestatud korras.“
8.
Loodusdirektiivi artikli 6 lõikes 2 on sätestatud:
„Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et vältida erikaitsealadel looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemist ning selliste liikide häirimist, mille kaitseks alad on määratud, kuivõrd selline häirimine võib oluliselt mõjutada käesoleva direktiivi eesmärkide täitmist.“
B. Saksa õigus
9.
Asjasse puutuv riigisisene õigusakt on 29. juuli 2009. aasta föderaalne looduskaitse- ja maastikukaitseseadus (Gesetz über Naturschutz und Landschaftspflege) (Bundesnaturschutzgesetz) (BGBl. 2009 I, lk 2542; edaspidi „föderaalne looduskaitseseadus“).
10.
Selle seaduse §-s 30 on sätestatud:
„[…]
(2) Keelatud on tegevused, mis võivad endaga kaasa tuua järgmiste elupaikade hävinemise või nende seisundi olulise halvenemise:
[…]
7.   Madalikuniidud ja mäginiidud [loodusdirektiivi] I lisa tähenduses […]
(3) Taotluse alusel võib punktis 2 sätestatud keeldudest teha erandeid, kui seisundi halvenemist on võimalik heastada.“
11.
Föderaalse looduskaitseseaduse § 33 lõikes 1 on sätestatud:
„Keelatud on kõik muudatused ja häiringud, mis võivad põhjustada Natura 2000 ala seisundi olulist halvenemist säilitamis- või kaitse-eesmärkide seisukohast olulistes osades. Looduskaitse ja maastiku säilitamise eest vastutav pädev asutus võib § 34 lõigetes 3–5 sätestatud tingimustel teha erandeid esimeses lauses sätestatud keelust […]“
12.
Selle seaduse §-s 34 on sätestatud:
„(1)   Enne projekti heakskiitmist või teostamist tuleb hinnata selle tagajärgi Natura 2000 ala kaitse-eesmärkide aspektist, kui projekt avaldab alale suure tõenäosusega kas eraldi või koostoimes teiste projektide või kavadega olulist negatiivset mõju ja projekti vahetu eesmärk ei ole ala haldamine. […]
(2)   Kui asjakohase mõjuhindamise tulemusena selgub, et projekt võib avaldada alale selle säilitamis- või kaitse-eesmärkide seisukohast olulist negatiivset mõju, ei anta projektile luba.
(3)   Erandina lõikest 2 võib sellisele projektile loa anda või seda võib ellu viia ainult juhul:
1) kui see on vajalik üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel, sealhulgas sotsiaalsed ja majanduslikud põhjused, ning
2) kui puudub muu mõistlik alternatiiv, mis võimaldaks saavutada projektiga taotletava tulemuse mõnel teisel alal nii, et see ei põhjusta kahju või sellest tekkiv kahju on väiksem.
[…]“.
III. Kohtueelne menetlus
13.
Komisjon märkas, et Saksamaa territooriumil asuvate geograafiliste alade, kus esineb elupaigatüüpi 6510 (madalikuniidud) ja elupaigatüüpi 6520 (mäginiidud), seisund on halvenenud, ning esitas 7. mail 2018 Saksamaa Liitvabariigile teabe esitamise nõude.
14.
Arvestades Saksamaa Liitvabariigi 12. oktoobri 2018. aasta vastust, asus komisjon seisukohale, et liikmesriik on rikkunud loodusdirektiivi artikli 6 lõiget 2 sellega, et on süstemaatiliselt jätnud võtmata vajalikud meetmed elupaigatüüpide 6510 ja 6520 seisundi halvenemise vältimiseks nende kaitseks määratud geograafilistel aladel. 26. juulil 2019 saatis komisjon Saksamaa Liitvabariigile ametliku kirja.
15.
Selles kirjas märkis komisjon, et Saksamaal on vähenenud märkimisväärse hulga selliste alade pindala, kus esineb elupaigatüüpe 6510 ja 6520. Samuti märkis ta, et ei ole võetud ühtegi siduvat õiguslikku meedet, mis tagaks nende alade piisava jälgimise või nende kaitse üleväetamise ja liiga varajase niitmise eest.
16.
Ühtlasi väitis komisjon, et Saksamaa Liitvabariik on süstemaatiliselt rikkunud loodusdirektiivi artikli 4 lõike 1 teist lõiku sellega, et on järjepidevalt jätnud ajakohastamata standardsed andmevormid, mis tuleb komisjonile esitada kooskõlas komisjoni 11. juuli 2011. aasta rakendusotsusega Natura 2000 alade andmevormi kohta (
6
) (edaspidi „2011. aasta rakendusotsus“).
17.
Saksamaa Liitvabariik vastas 26. novembril 2019 komisjoni ametlikule kirjale ja eitas selles sisalduvaid väiteid.
18.
Komisjon saatis 30. oktoobril 2020 Saksamaa Liitvabariigile põhjendatud arvamuse, korrates oma varasemaid etteheiteid.
19.
Saksamaa Liitvabariik teatas 30. detsembri 2020. aasta vastuses, et komisjoni etteheited on alusetud.
20.
Komisjon otsustas 31. jaanuaril 2023 algatada ELTL artikli 258 teise lõigu alusel Euroopa Kohtus Saksamaa Liitvabariigi vastu rikkumismenetluse.
IV. Menetlus Euroopa Kohtus
21.
Komisjon palub 31. jaanuari 2023. aasta hagiavalduses Euroopa Kohtul:
–
tuvastada, et Saksamaa Liitvabariik on elupaigatüüpide 6510 (madalikuniidud) ja 6520 (mäginiidud) suhtes rikkunud loodusdirektiivi artikli 6 lõikest 2 ja artikli 4 lõike 1 teisest lõigust tulenevaid kohustusi, kuna Saksamaa on „üldisel ja struktuursel viisil“ jätnud:
–
võtmata vajalikud meetmed, et vältida nende elupaigatüüpide seisundi halvenemist kindlaks määratud geograafilistel aladel, kus need esinevad, ja
–
esitamata komisjonile nende alade kohta regulaarselt ajakohastatud andmed;
–
mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariigilt.
22.
Saksamaa Liitvabariigile toimetati hagiavaldus nõuetekohaselt kätte ning 17. aprillil 2023 esitas ta kostja vastuse. Ta palub Euroopa Kohtul:
–
jätta hagi täies ulatuses rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
23.
Euroopa Kohus palus käesoleva kohtuasja pooltel esitada teine kirjalike seisukohtade voor. Repliik ja vasturepliik esitati vastavalt 30. mail 2023 ja 10. juulil 2023.
24.
Mõlemad pooled olid esindatud kohtuistungil, mis toimus 6. märtsil 2024.
V. Õiguslik analüüs
25.
Loodusdirektiivi eesmärk on „edendada bioloogilise mitmekesisuse säilitamist“ (
7
), kandes hoolt selle eest, et liikmesriigid annavad oma panuse Natura 2000 võrgustiku (üleliiduline looduskaitsealade võrgustik) loomisse võrdeliselt sellega, mil määral esineb nende territooriumidel direktiivi I lisas nimetatud looduslikke elupaigatüüpe ja direktiivi II lisas nimetatud liikide elupaiku. Selleks peavad liikmesriigid kooskõlas selle õigusakti artikliga 4 ja sellega kehtestatud menetluse (
8
) lõpus määrama alad, kus neid looduslikke elupaiku ja liike esineb, „erikaitsealadeks“. (
9
)
26.
Seoses nende aladega peavad liikmesriigid kehtestama kolm meetmete kategooriat, nimelt kaitsemeetmed, ennetusmeetmed ja asendusmeetmed, nagu on sätestatud vastavalt direktiivi artikli 6 lõigetes 1, 2 ja 4. Käesolev kohtuasi puudutab teist meetmete kategooriat, nimelt ennetusmeetmeid (loodusdirektiivi artikli 6 lõige 2).
27.
Elupaigatüübid 6510 (madalikuniidud) ja 6520 (mäginiidud), mis on kõne all käesolevas menetluses, on kaks loodusdirektiivi I lisas loetletud looduslikku elupaigatüüpi, mida võib esineda erikaitsealadel. (
10
) Mõlemat kirjeldatakse liigirikka niiduna, mida võib kahjustada intensiivne majandamine (näiteks varajane niitmine või väetiste rohke kasutamine). (
11
)
28.
Euroopa Kohtu praktikast, mis puudutab loodusdirektiivi artikli 6 lõiget 2, saan aru nii, et liikmesriigid ei pea mitte üksnes vältima sellist tegevust, mis võib olla erikaitsealadele negatiivse keskkonnamõjuga (hoidumiskohustus), vaid peavad ühtlasi võtma sobivad meetmed selleks, et vältida elupaikade looduslikku või inimtekkelist kahjustamist või nende liikide, kelle kaitseks need alad on määratud, olulist häirimist (tegutsemiskohustus). (
12
) Teisisõnu on selle sätte sisuline eesmärk ära hoida mis tahes tekkida võivat kahju neile erikaitsealadel asuvatele elupaikadele või liikidele. Samas ei ole täpsustatud, millised kaitsemeetmed tuleb selleks võtta.
29.
Euroopa Kohtul on tõesti olnud juba võimalus selgitada, et loodusdirektiivi artikli 6 lõikes 2 kasutatud väljend „vajalikud meetmed“ viitab sellele, et liikmesriikidel on selle sätte kohaldamisel kaalutlusruum. (
13
) Euroopa Kohus on rõhutanud, et selle sättega on liikmesriikidele pandud tulemuse saavutamise kohustus, mis vastab eesmärgile, mida taotletakse ELTL artikli 191 lõike 1 kohaselt liidu keskkonnapoliitika raames ning mis seisneb keskkonna säilitamises, kaitsmises ja selle kvaliteedi parandamises, ning ELTL artikli 191 lõikes 2 nimetatud põhimõttele, et keskkonnakahjustus tuleb heastada eeskätt kahjustuse kohas. (
14
)
30.
Pärast neid sissejuhatavaid märkusi meenutan, et nagu selgitasin sissejuhatuses, väidab komisjon oma esimeses etteheites, et kuna Saksamaa Liitvabariik on jätnud oma territooriumil võtmata sobivad meetmed märkimisväärse hulga selliste alade seisundi halvenemise vältimiseks, kus esineb elupaigatüüpe 6510 ja 6520 (sellega, et on jätnud ennetusmeetmed võtmata), on ta „üldisel ja struktuursel viisil“ rikkunud loodusdirektiivi artikli 6 lõiget 2. Oma teises etteheites väidab komisjon, et selle direktiivi artikli 4 lõikega 1 on liikmesriikidele pandud kohustus regulaarselt ajakohastada erikaitsealadega seotud andmeid, kasutades selleks 2011. aasta rakendusotsuse kohaselt koostatud standardseid andmevorme. Ta leiab, et Saksamaa Liitvabariik on seda kohustust samasugusel „üldisel ja struktuursel viisil“ rikkunud seoses aladega, kus esineb elupaigatüüpe 6510 ja 6520.
31.
Esmalt tuletan mõne sõnaga meelde „süstemaatilise ja kestva rikkumise“ mõningaid eripärasid (A). Seejärel selgitan, miks aladega seotud tõendid, mida komisjon mainis esimest korda Euroopa Kohtu ees, võivad olla „süstemaatilise ja kestva rikkumise“ olemasolu tuvastamisel lubatavad (B). Viimaks täpsustan õiguslikke kriteeriume, millest Euroopa Kohus peab juhinduma selle hindamisel, kas komisjon on täitnud niisuguses kontekstis tõendamiskohustuse ning hindan seejärel kaht etteheidet, mis käesolevas kohtuasjas on nende kriteeriumide suhtes esitatud (C).
A. Sissejuhatavad märkused mõiste „süstemaatiline ja kestev rikkumine“ kohta
32.
Nagu sissejuhatuses juba selgitasin, tuleb „süstemaatilise ja kestva rikkumise“ mõiste mängu olukorras, kus komisjon tugineb konkreetsetele liidu õigusest tulenevate kohustuste rikkumise näidetele ja väidab nende alusel laiemalt, et kõnealune liikmesriik on neid kohustusi rikkunud „üldiselt ja kestvalt“. Komisjoni võimalus sellist kaebust esitada on praktilises mõttes väga kasulik, sest võimaldab sellel institutsioonil säästa aega ja ressursse sellega, et Euroopa Kohtus algatatakse üksainus menetlus, selle asemel et läheneda jupphaaval ja tegeleda iga rikkumisega eraldi. Nagu mõned autorid on väitnud, võimaldab see liidu õigust tõhusamalt jõustada. (
15
)
33.
Peale selle, kui liikmesriik on toime pannud liidu õiguse sellise „süstemaatilise ja kestva rikkumise“, peab ta minu arvates peale konkreetsete olukordade heastamise, millele komisjon tugineb, muutma ka oma üldist praktikat. Teisisõnu peab ta tuvastama „süstemaatilise ja kestva rikkumise“ allika või päritolu eesmärgiga „ravida“ mitte üksnes „sümptomeid“, vaid ka „haigust“ ennast. (
16
) Minu hinnangul vihjas Euroopa Kohus sellele nõudele siis, kui ta tõdes, et „asjaolu, et teatud konkreetsel juhul esiletoodud puudused on kõrvaldatud, [ei tähenda,] et mainitud ametiasutuste üldine ja kestev lähenemisviis, mis ilmneb nende konkreetsete puuduste kaudu, on lõppenud“. (
17
)
34.
Euroopa Kohus tõi „süstemaatilise ja kestva rikkumise“ mõiste sisse kohtuotsuses komisjon vs. Iirimaa. (
18
) Selles kohtuotsuses tõi ta välja kaks aspekti. Esiteks märkis ta, et niisuguse rikkumise tõendamiseks piisab sellest, kui komisjon tõendab liidu õigusega vastuolus oleva halduspraktika olemasolu. Teisisõnu ei pea rikkumine lähtuma kõnealuse liikmesriigi vastu võetud seadusandlikust või õigustloovast aktist. Teiseks ei tohi rikkumine, millele komisjon tugineb, avalduda üksikjuhtudel, vaid peab endast kujutama süstemaatilist nõuete rikkumist.
35.
Sellest ajast alates tehtud kohtuotsused on käsitlenud olukorda, kus komisjon taotleb, et paralleelselt tuvastataks nii konkreetsetest liidu õigusnormidest tulenevate kohustuste rikkumine liikmesriigi ametiasutuste käitumise tõttu täpselt määratletud konkreetsetel juhtudel kui ka kõnealuste sätete rikkumine seetõttu, et mainitud ametiasutustel on üldiselt tavaks tegutseda vastuolus liidu õigusega, mille näiteks on eelmainitud konkreetsed juhtumid. (
19
)
36.
Käesolev kohtuasi erineb varasemast kohtupraktikast selle poolest, et komisjon taotleb (minu teada esimest korda) üksnes seda, et Euroopa Kohus tuvastaks, et Saksamaa pädevatel asutustel on üldiselt tavaks tegutseda vastuolus loodusdirektiivi artikli 6 lõikega 2 ja artikli 4 lõikega 1. See institutsioon tugineb konkreetsetele määratletud olukordadele üksnes üldise rikkumise ilmestamiseks, st mitte selleks, et Euroopa Kohus tuvastaks konkreetselt, et neid sätteid on igas nimetatud olukorras rikutud. Seega, kui Euroopa Kohus otsustaks, et Saksamaa Liitvabariik on tõepoolest „üldisel ja struktuursel viisil“ rikkunud loodusdirektiivi artikli 6 lõiget 2 ja artikli 4 lõiget 1, ei saaks komisjon seejärel taotleda sellele liikmesriigile sanktsioonide määramist juhul, kui liikmesriik jätab iga konkreetse olukorra heastamata. Ta saaks seda teha üksnes juhul, kui ta oleks taotlenud tuvastamist, et neid sätteid ei järgitud rikkumise iga toimumise korral.
37.
Leian, et kui see erisus kõrvale jätta, tuleb eespool punktis 34 välja toodud nõudeid kohaldada käesolevas kohtuasjas samamoodi nagu varasemates kohtuasjades.
38.
Nende märkuste järel asun nüüd selgitama, miks võib komisjon sellises väidetavas „süstemaatilise ja kestva“ rikkumise olukorras üldjuhul esitada Euroopa Kohtule lisanäiteid väidetavate rikkumiste kohta, olgugi et kohtueelses menetluses neid näiteid ei käsitletud.
B. Selliste õigusvastasust puudutavate „lisanäidete“ lubatavus, mida kohtueelses menetluses ei käsitletud
1.
Poolte argumendid
39.
Saksamaa Liitvabariik märgib, et hagiavalduses väidab komisjon, et pindala on vähenenud 596 alal, kus esineb elupaigatüüpi 6510, ja 88 alal, kus esineb elupaigatüüpi 6520. Kuid oma põhjendatud arvamuses nimetab komisjon üksnes vastavalt 497 ja 86 ala. Seega väidab liikmesriik, et komisjoni hagi on vastuvõetamatu selles osas, milles see käsitleb 101 ala, mida ei ole põhjendatud arvamuses nimetatud (edaspidi „vaidlustatud alad“).
40.
Saksamaa Liitvabariik väidab, et kohustuste täitmata jätmise hagi ese on piiritletud komisjoni põhjendatud arvamusega. Seega peab selline hagi põhinema selle arvamusega samadel alustel ja väidetel. (
20
) Hagi alusena ei saa tugineda asjaoludele või kaebustele, millest kohtueelse menetluse käigus ei teatatud.
41.
Komisjon vaidleb neile väidetele vastu. Ta väidab, et vaidlustatud aladega seotud tõendid täiendavad tõendeid, mis on juba esitatud kohtueelse menetluse etapis seoses teiste aladega, ja on seega lubatavad.
2.
Õiguslik hinnang
42.
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale, mis käsitleb tõendamiskoormist ELTL artiklil 258 põhinevas liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamise menetluses, on komisjonil igal juhtumil kohustus kindlaks teha, et vaidlusalust konkreetset liidu õigusest tulenevat kohustust ei ole täidetud. See institutsioon peab esitama Euroopa Kohtule vajaliku teabe otsustamaks, kas rikkumine on aset leidnud, ega tohi muuta vaidluse eset, mis peab piirduma kohtueelses menetluses esitatud etteheidetega. (
21
) Sellest tulenevalt ei saa komisjon taotleda, et tuvastataks konkreetne liidu õiguse rikkumine mõne konkreetse olukorra osas, millele ei ole selles menetluses viidatud. (
22
) Seega peab konkreetne kaebus tingimata olema esitatud kohtueelse menetluse etapis, et asjaomasel liikmesriigil oleks võimalik kaebuses kirjeldatud konkreetne olukord kõrvaldada või kasutada tõhusalt asjakohaseid õiguskaitsevahendeid.
43.
Samas on komisjon käesolevas kohtuasjas algusest peale Euroopa Kohtu ees öelnud, et konkreetsed kaebuses viidatud olukorrad kujutavad endast näiteid selle kohta, kuidas Saksamaa Liitvabariik loodusdirektiivi artikli 6 lõiget 2 ja artikli 4 lõiget 1 „süstemaatiliselt ja kestvalt rikub“.
44.
Sellega seoses on Euroopa Kohus teinud täiesti selgeks, et niisuguses kontekstis ei saa põhimõtteliselt välistada Euroopa Kohtu menetluses lisatõendite esitamist eesmärgiga toetada sellist järeldust. Sellises olukorras ei muuda komisjon vaidluse eset, vaid lihtsalt täpsustab algseid kaebuse aluseid, esitades lisatõendeid eesmärgiga ilmestada väidetavat üldist ja kestvat rikkumist. (
23
)
45.
Need väited said alguse kohtuotsusest komisjon vs. Iirimaa, (
24
) mida mainisin juba eespool punktis 34 ja kus Euroopa Kohus leidis, et Iirimaa ei ole võtnud kõiki vajalikke meetmeid selleks, et tagada tol ajal jõus olnud jäätmedirektiivi teatavate sätete nõuetekohane rakendamine. (
25
) Euroopa Kohus leidis, et komisjon võib selleks, et selgitada direktiivist tulenevate Iirimaa kohustuste üldist laadi rikkumist, hagis põhjendatult viidata näidetele, mis on seotud Wicklow krahvkonnas (Iirimaa) toimuva (mõnikord ohtlike) jäätmete ulatusliku ebaseadusliku mahapanekuga, millest komisjon sai teada pärast põhjendatud arvamuse esitamist, kuigi neid kohtueelse menetluse käigus ei mainitud. (
26
) Euroopa Kohus ei nõudnud komisjonilt tõendust selle kohta, et need näited leidsid aset alles pärast põhjendatud arvamuse vastuvõtmist. (
27
) Samuti ei nõudnud ta komisjonilt tõendamist, et viimane ei oleks mingil juhul saanud neid näiteid avastada või nende kohta teada saada enne põhjendatud arvamuse esitamist. (
28
)
46.
Sama loogikat käesolevale kohtuasjale kohaldades leian, et tõendid seoses nende 101 alaga, mida komisjon oma põhjendatud arvamuses ei käsitlenud, on lubatavad isegi juhul, kui need olid sellele institutsioonile kättesaadavad juba kohtueelse menetluse etapis. Minu hinnangul piisab sellest, et tõendid on komisjonile heas usus teatavaks saanud pärast põhjendatud arvamuse esitamist ja et need tõendid esitatakse selle institutsiooni väidetava „süstemaatilise ja kestva“ rikkumise täiendavate ilmestavate või muude näidetena.
47.
Selle teema lõpetuseks soovin siiski välja tuua, et komisjoni võimalus esitada Euroopa Kohtule uusi ilmestavaid või muid näiteid liidu õigusest tulenevate kohustuste „süstemaatilise ja kestva“ rikkumise kohta, on küll laialdane, kuid mitte piiramatu. Kui komisjon saaks kohtueelses menetluses tugineda üksnes mõnele näitele ja seejärel algatada Euroopa Kohtus menetluse seoses terve hulga rikkumistega, kus on peale nende üksikute näidete veel arvukaid muid näiteid, muutuks institutsiooni väidete ümberlükkamine kõnealusele liikmesriigile ülemäära raskeks ja seega oleks tegemist menetluse kuritarvitamisega. (
29
) Minu hinnangul tuleb tõmmata joon algsete hagi aluste „pelga täpsustamise“ (mida Euroopa Kohus on sõnaselgelt ühe võimalusena tunnustanud, nagu olen selgitanud) ja selliste olukordade vahele, kus lisanäidete esitamine võib kujutada endast tegelikult menetluse kuritarvitamist (olukord, mida käesolevas kohtuasjas õnneks ei esine).
C. Komisjoni tõendamiskoormis „süstemaatilise ja kestva rikkumise“ esinemise väite puhul
48.
Reeglina on nii, et kui komisjon väidab, et esineb „süstemaatiline ja kestev“ direktiivi rikkumine, peab ta esmalt tõendama, et kõnealune liikmesriik on jätnud liidu õigusest tuleneva kohustuse täitmata mitmes konkreetselt tuvastatud olukorras. Teiseks peab komisjon piisavalt täpsete, selgete ja üksikasjalike argumentide ja andmetega õiguslikult piisavalt tõendama, et need konkreetsed olukorrad tõepoolest iseloomustavad (või ilmestavad) üldist ja kestvat praktikat, mis on nimetatud kohustusega vastuolus. (
30
)
49.
Sellest tulenevalt ei saa see institutsioon etteheite varjus, et asjaomane liikmesriik on üldiselt ja kestvalt rikkunud liidu õigusest tulenevaid kohustusi, end vabastada väidetava rikkumise tõendamise kohustusest konkreetsete asjaolude alusel ega saa tugineda pelgalt eeldustele või skemaatilisele põhjuslikkusele. (
31
) Samal ajal, nagu on tõdenud kohtujurist Ćapeta, (
32
) ei ole komisjonil vaja tõendada ega Euroopa Kohtul hinnata rikkumist iga kõnealuse ala osas (käesolevas kohtuasjas iga Saksamaa territooriumil paikneva ala osas, kus esineb elupaigatüüpe 6510 ja 6520). Nagu olen juba selgitanud, piisab komisjonil tõendamisest, et rikkumine on süstemaatiline ja ilmneb mitmes konkreetselt tuvastatud olukorras, mis iseloomustavad (või ilmestavad) väidetavat rikkumist ja mille põhjal on võimalik järeldada, et see rikkumine esineb tõenäoliselt ka teistes olukordades, mida komisjon ei ole konkreetselt käsitlenud.
50.
Võrreldes „klassikaliste“ rikkumishagidega on komisjonil „süstemaatilise ja kestva rikkumise“ väite korral seega kahekordne tõendamiskohustus: ta ei pea tõendama üksnes seda, et teatavad liidu õigusest tulenevad kohustused on jäetud täitmata täpselt määratletud konkreetsetes olukordades, vaid (lisanõudena) ka seda, et need konkreetsed olukorrad iseloomustaksid (või ilmestaksid) üldist ja kestvat praktikat, mis on nimetatud kohustusega vastuolus.
51.
Järgmistes jaotistes analüüsin ja kaalun neid õiguslikke nõudeid seoses komisjoni esitatud kahe etteheitega.
1.
Esimene etteheide: loodusdirektiivi artikli 6 lõike 2 „süstemaatiline ja kestev rikkumine“
a)
Poolte argumendid
52.
Komisjon väidab oma esimeses etteheites, et Saksamaa Liitvabariik on jätnud oma territooriumil paiknevatel erikaitsealadel „üldisel ja struktuursel viisil“ võtmata vajalikud meetmed elupaigatüüpide 6510 ja 6520 seisundi halvenemise vältimiseks, rikkudes sellega loodusdirektiivi artikli 6 lõiget 2.
53.
Sellega seoses väidab komisjon esiteks, et nende elupaigatüüpide seisundi halvenemist võib välja lugeda Bundesamt für Naturschutzi (föderaalne looduskaitseamet, Saksamaa) 2014. aasta Grünland-Reportist (niidumaade aruanne) ja Saksamaa Liitvabariigi loodusdirektiivi artikli 17 kohaselt esitatud aruannetest aastate 2001–2006, 2007–2012 ja 2013–2018 kohta. Samuti märgib ta, et selliste Saksamaa erikaitsealade pindala, kus esineb elupaigatüüpe 6510 ja 6520, on vähenemas. Pindala vähenemine kujutab endast seisundi „halvenemist“ loodusdirektiivi artikli 6 lõike 2 tähenduses.
54.
Komisjon selgitab, et on teinud selle liikmesriigi 2011. aasta rakendusotsuses ette nähtud vormingu kohaselt koostatud ja esitatud standardsetes andmevormides leiduvate andmete võrdleva analüüsi. Sellest nähtub, et võrreldes 2006. aastaga on 2017. aastaks kadunud üle 50% pindalast enam kui 30% aladel, kus esineb elupaigatüüpe 6510 ja 6520. Selline pindala vähenemine mõjutab 596 ala 2027 alast, kus esineb elupaigatüüpi 6510, ja 88 ala 295 alast, kus esineb elupaigatüüpi 6520. Need alad paiknevad eri kohtades Saksamaa territooriumil.
55.
Komisjon lisab, et vastupidi Saksamaa Liitvabariigi väitele ei olnud vaja hinnata kõiki alasid, kus esineb elupaigatüüpe 6510 ja 6520, sest ühtede alade seisundi halvenemist ei saa tasakaalustada teiste alade parendustega.
56.
Peale selle viitab ta asjaolule, et ehkki Saksamaa Liitvabariik tunnistab mõningast pindala vähenemist (977,44 hektari võrra elupaigatüübi 6510 puhul ja 110,49 hektari võrra elupaigatüübi 6520 puhul), väidab see liikmesriik ühtlasi, et muu komisjoni täheldatud vähenemine ei ole (osaliselt) „tõeline vähenemine“, vaid tuleneb „teaduslike eksimuste“ või muude eksimuste –, mis on seotud i) teatavate alade eksliku erikaitsealaks liigitamise korrigeerimisega ja ii) 2006. aastal asjaomaste alade perimeetri algset arvutamist „rikkunud“ hinnanguliste näitajatega – parandamisest. Väidetavalt puudutasid need teaduslikud eksimused 6476,61 hektarit 347 alal, kus esineb elupaigatüüpi 6510, ja 1322,16 hektarit 75 alal, kus esineb elupaigatüüpi 6520. Komisjon ei ole nende põhjendustega nõus. Ta väidab, et tal oli õigus tugineda võrdleva analüüsi tegemisel andmetele, mille Saksamaa Liitvabariik esitas standardsetel andmevormidel 2006. aastal ja sellele järgnevatel aastatel.
57.
Igal juhul väidab komisjon, et väljatoodud pindala vähenemine on liiga märkimisväärne, et tuleneda pelgalt korrigeerimisest. Rohkem kui 50% selle institutsiooni analüüsitud alade puhul oli 2017. aastaks kadunud ligikaudu 60‑100% 2006. aastal olemas olnud pindalast.
58.
Teiseks väidab komisjon, et nende Saksamaa alade seisundi halvenemine, kus esineb elupaigatüüpe 6510 ja 6520, tuleneb sellest, et Saksamaa ametiasutused on süstemaatiliselt jätnud need alad piisavalt ja regulaarselt jälgimata. Komisjon leiab, et kui liikmesriigi ametiasutused erikaitsealasid regulaarselt ja konkreetselt ei jälgi, tähendab see paratamatult, et liikmesriik on jätnud loodusdirektiivi artikli 6 lõikest 2 tulenevad kohustused täitmata. Kontrollimise nõutav sagedus oleneb sellest, mida on vaja halvenemise vältimiseks teha.
59.
Peale selle väidab komisjon, et elupaigatüüpide 6510 ja 6520 seisundi halvenemine Saksamaa territooriumil on põhjustatud ka sellest, et Saksamaa Liitvabariik on jätnud võtmata õiguslikult siduvad meetmed erikaitsealade kaitsmiseks. Saksamaa Liitvabariik eelistab looduskaitse tagamise lepingulist meetodit. Komisjoni hinnangul ei ole see meetod piisav selleks, et takistada nende elupaigatüüpidega alade varajast niitmist või üleväetamist.
60.
Saksamaa Liitvabariik vaidleb komisjoni argumentidele vastu ja väidab, et ei ole jätnud loodusdirektiivi artikli 6 lõikest 2 tulenevaid kohustusi täitmata.
61.
Esiteks väidab ta, et komisjon ei saanud kõnealuste alade üldise hindamise põhjal teha järeldust, et elupaigatüüpidega 6510 ja 6520 alade pindala vähenemine Saksamaal on nii märkimisväärne, et näitab selle sätte „süstemaatilise ja kestva“ rikkumise olemasolu. Liikmesriigi sõnul on komisjon oma võrdlevas analüüsis keskendunud piiratud arvule aladele, mille pindala on suhteliselt väike. Kui komisjon oleks teinud üldise hindamise kõigi alade kohta, kus neid elupaigatüüpe esineb, mitte keskendunud üksnes osale neist, oleks ta näinud, et elupaigatüübiga 6520 alade pindala on vähenenud üksnes 4,27% ja elupaigatüübiga 6510 alade pindala on suurenenud 5,22% ning teatavate alade pindala vähenemist tasakaalustab teiste alade pindala suurenemine.
62.
Saksamaa Liitvabariik lisab, et 2006. aasta standardsed andmevormid sisaldavad tõepoolest teaduslikke eksimusi ja hinnangulisi näitajaid, mida hilisemates standardsetes andmevormides korrigeeriti. Just see ongi põhjus, miks on elupaigatüüpidega 6510 ja 6520 alade pindala hilisemates standardsetes andmevormides märkimisväärselt väiksem kui 2006. aasta standardsetes andmevormides. Liikmesriigi väitel on pindala „päriselt vähenenud“ üksnes 977,44 hektari võrra (81 alal, kus esineb elupaigatüüpi 6510) ja 110,49 hektari võrra (15 alal, kus esineb elupaigatüüpi 6520). Neist näitajatest ei piisa, et tõendada „süstemaatilise ja kestva rikkumise“ esinemist.
63.
Samuti väidab Saksamaa Liitvabariik, et föderaalse looduskaitseameti 2014. aasta Grünland-Report ja Saksamaa Liitvabariigi loodusdirektiivi artikli 17 kohaselt esitatud aruanded aastate 2001–2006, 2007–2012 ja 2013–2018 kohta kinnitavad üksnes seda, et pindala on vähenenud. Samas ei nähtu neist, et selline vähenemine on piisavalt märkimisväärne, et tõendada „kestva ja süstemaatilise rikkumise“ esinemist.
64.
Teiseks nõustub Saksamaa Liitvabariik komisjoniga, et loodusdirektiivi artikli 6 lõikega 2 pannakse liikmesriikidele jälgimiskohustus. Samas väidab ta, et see, kuidas jälgida, on liikmesriikide otsustada. Loodusdirektiivi artikli 6 lõikes 2 on sätestatud üksnes tulemuse saavutamise kohustus (ehk teatavate looduslike elupaikade ja liikide seisundi halvenemise takistamine) ning selles ei ole üksikasjalikult kehtestatud konkreetseid meetmeid, mida selleks tuleb võtta.
65.
Sellega seoses väidab Saksamaa Liitvabariik, et liikmesriikidel on ühtlasi vabadus otsustada, milliseid ennetusmeetmeid nad soovivad võtta. Saksamaal otsustavad pädevad asutused selliste meetmete sisu juhtumipõhiselt, lähtudes paindlikust lepingulisest meetodist. Ehkki selle meetodiga ei saa tagada, et seisundi halvenemist üldse ei toimu, on see üldises plaanis tõhus ja sellega kaasneb regulaarne jälgimine.
b)
Õiguslik hinnang
66.
Saksamaa Liitvabariik ja komisjon nõustuvad, et loodusdirektiivi artikli 6 lõikes 2 nõutakse liikmesriikidelt teatava tulemuse saavutamist (nimelt direktiivi I lisas loetletud elupaikade seisundi halvenemise ja direktiivi II lisas loetletud liikide häirimise ärahoidmist), võttes selleks „vajalikke meetmeid“.
67.
Sellega seoses tuletaksin meelde, et Euroopa Kohus on juba märkinud, et isegi kui mõnes direktiivi sättes ei ole täpsustatud nende meetmete konkreetset sisu, mis tuleb selles sättes sisalduva eesmärgi saavutamiseks võtta, on see saavutatava eesmärgi osas siiski liikmesriikidele siduv. (
33
) Selline säte on ka loodusdirektiivi artikli 6 lõige 2. Sellega on pandud selge kohustus saavutada teatav tulemus (hoida ära seisundi halvenemine), sätestamata selleks võetavate „vajalike meetmete“ konkreetset sisu.
68.
Arvestades neid kahte nõuet, mille tõin välja eespool punktis 50, võib minu hinnangul järeldada, et tõendamaks, et Saksamaa Liitvabariik on seda sätet „üldisel ja struktuursel viisil“ rikkunud, peab komisjon esmalt tõendama, et vastuolus loodusdirektiivi artikli 6 lõike 2 eesmärgiga ei ole Saksamaa Liitvabariik halvenemist ära hoidnud mitmes konkreetselt tuvastatud olukorras (teisisõnu Saksamaa aladel, kus esineb elupaigatüüpe 6510 ja 6520). Teiseks peab ta „süstemaatilistele ja kestvatele rikkumistele“ iseloomuliku nõude, mida olen nimetanud lisanõudeks, kohaselt näitama, et need rikkumisjuhtumid iseloomustavad (või ilmestavad) liikmesriigi „süstemaatilist ja kestvat“ kõnealuse sätte järgimata jätmist.
1) Esimene nõue (suutmatus hoida ära seisundi halvenemist mitmes konkreetselt tuvastatud olukorras)
69.
Alustuseks olen seisukohal, et käesolevas kohtuasjas võib komisjon täita esimese nõudega seotud tõendamiskohustuse nii, et ta ei pea kindlaks tegema, mis täpselt põhjustas Saksamaa alade, kus esineb elupaigatüüpe 6510 ja 6520, seisundi väidetavat halvenemist. Nagu selgitasin eespool, on loodusdirektiivi artikli 6 lõikes 2 sätestatud kohustus hoida ära seisundi halvenemist, olenemata selle põhjusest (looduslik, inimtekkeline või mõlemad). Elurikkuse kadumine komisjoni analüüsitud aladel võib olla seotud mitmesuguste nähtustega, mida komisjon ei pea välja selgitama ega kindlaks määrama. Siiski peab komisjon tõendama esiteks seda, et seisund on halvenenud (mis tahes põhjusel või ajendil), ja teiseks seda, et kõnealune liikmesriik on tegutsenud viisil, millega kaasnes sellise halvenemise risk, või jättis võtmata meetmed selle takistamiseks. Ehkki näiteks erikaitsealade seisundi halvenemine seoses kliimamuutustega ei ole loodusdirektiivi artikli 6 lõike 2 rikkumise tõendamiseks piisav, võib õigupoolest piisata sellest, kui liikmesriik jätab võtmata meetmed kliimamuutuste mõjude piiramiseks.
70.
Sellega seoses lisan, et Euroopa Kohus on juba leidnud, et liikmesriigi leplik suhtumine olukordadesse, kus direktiivi ei järgita või kus keskkonnaseisundi halvenemine leiab aset pikema aja jooksul, nii et pädevad ametivõimud ei sekku, võib juba iseenesest viidata haldusprobleemile, ning kui see on piisavalt üldine ja kauakestev, võib sellest järeldada, et kõnealune liikmesriik on ületanud talle antud kaalutlusõiguse soovitud tulemuse saavutamiseks. (
34
) Selliselt on loodusdirektiivi artikli 6 lõike 2 rikkumise kindlaks tegemisel asjakohased nii liikmesriigi tegevus kui ka tegematajätmised (ehk korrakohane käitumine).
71.
Samuti märgin, et Euroopa Kohus on asunud seisukohale, et komisjonil piisab tõendamisest, et esineb tõenäosus või risk, et asjaomase liikmesriigi teatav tegu või tegevusetus võis põhjustada (või ei aidanud ära hoida) direktiivi I lisas loetletud elupaikade seisundi halvenemist või II lisas loetletud liikide olulist häirimist. Komisjon ei ole kohustatud ära näitama põhjuslikku seost asjaomase liikmesriigi teo või tegevusetuse ning asjaomaste elupaikade seisundi halvenemise või liikide olulise häirimise vahel. (
35
)
72.
Asudes nüüd käesoleva kohtuasja asjaolude juurde, meenutan esmalt, et Saksamaa Liitvabariik ei vaidlusta komisjoni seisukohta, et liikmesriik on riigi tasandil jätnud võtmata õiguslikult siduvad kaitsemeetmed, mis aitaksid asjaomastel aladel ära hoida elupaigatüüpide 6510 ja 6520 seisundi halvenemist, ning eelistab selle asemel „looduse kaitsmise“ lepingulist meetodit.
73.
Teiseks väidab komisjon, et Saksamaa territooriumil asuvaid 596 ala, kus esineb elupaigatüüpi 6510, ja 89 ala, kus esineb elupaigatüüpi 6520, mõjutab pindala vähenemine, mis kujutab endast seisundi halvenemist loodusdirektiivi artikli 6 lõike 2 tähenduses. Saksamaa Liitvabariik ei ole nende järeldustega nõus. Ta möönab siiski, et tema territooriumil on pindala vähenenud 89 alal, kus esineb elupaigatüüpi 6510 (korrigeerimise (
36
) järel 81, nagu leidis kinnitust ka kohtuistungil), ning 15 alal, kus esineb elupaigatüüpi 6520 (korrigeerimise (
37
) järel 16 ja kohtuistungil leidis kinnitust 15) (edaspidi „omaks võetud pindala vähenemine“). Peale selle tunnistab liikmesriik, et tal puudub õigustatud põhjendus või selgitus mõnele (muule) pindala vähenemisele, mille komisjon tõi välja oma võrdlevas analüüsis (edaspidi „selgitamata pindala vähenemine“). Selline pindala vähenemine moodustab kokku 9853,38 hektarit rohkem kui 200 alal, kus esineb elupaigatüüpi 6510, ja 249,78 hektarit 24 alal, kus esineb elupaigatüüpi 6520. (
38
)
74.
Kolmandaks ei esita Saksamaa Liitvabariik ühtegi veenvat argumenti või piisavalt täpset tõendit, mis lükkaks ümber komisjoni väite, mille kohaselt esineb tõenäosus või risk, et omaks võetud ja selgitamata pindala vähenemise võib olla põhjustanud asjaolu, et liikmesriik on jätnud riiklikul tasandil võtmata õiguslikult siduvad kaitsemeetmed.
75.
Eeltoodut arvestades, võttes arvesse üksnes eelnimetatud omaks võetud ja selgitamata pindala vähenemist ning ilma vajaduseta arvestada sellist pindala vähenemist, mille Saksamaa Liitvabariik paneb teaduslike eksimuste või muude eksimuste arvele, olen seisukohal, et Euroopa Kohus saab juba praegu ilma suuremate raskusteta jõuda järeldusele, et Saksamaa Liitvabariik on rikkunud loodusdirektiivi artikli 6 lõiget 2 vähemalt 200 alal, kus esineb elupaigatüüpi 6510, ja 24 alal, kus esineb elupaigatüüpi 6520.
76.
Nende märkuste järel vaatlen nüüd seda, kas need näited iseloomustavad (või ilmestavad) piisavalt Saksamaa Liitvabariigi „süstemaatilist ja kestvat“ asjaomase sätte rikkumist (teine nõue).
2) Teine nõue („representatiivsus“)
77.
Meenutan, et kohtujurist Geelhoed märkis oma ettepanekus kohtuasjas komisjon vs. Iirimaa, (
39
) et tuvastamaks, et liikmesriigi toimepandud rikkumine on „süstemaatiline ja kestev“, tuleb arvesse võtta ulatust, aega ja tõsidust. Ulatuse mõõtme all peetakse silmas seda, kui mitmel juhul on kindlaks tehtud, et asjaomaseid liidu õigusest tulenevaid kohustusi on rikutud, ning märke sellest, et rikkumine on laialdane ja/või tõenäoliselt jääb korduma. Aja mõõde vastab nõudele, et rikkumine peab olema aset leidnud teatava perioodi jooksul, mil kohustus kehtis. Tõsiduse mõõde viitab sellele, mil määral lahkneb tegelik olukord liikmesriigis sellest tulemusest, mida on kõnealuse kohustusega soovitud saavutada.
78.
Sellele analüüsiraamistikule tugines muu hulgas kohtujurist Cápeta kontekstis, kus komisjon oli väitnud, et Iirimaa on „süstemaatiliselt ja kestvalt“ rikkunud loodusdirektiivi artikli 6 lõikest 1 tulenevat kohustust. (
40
) Kohtujurist Cápeta asus seisukohale, et kõik kolm mõõdet on asjakohased selle uurimisel, kas representatiivsuse kriteerium on täidetud ehk kas konkreetsed olukorrad, millele komisjon on tuginenud, iseloomustavad (või illustreerivad) „süstemaatilist ja kestvat rikkumist“. Olen temaga nõus.
79.
Mulle näib nimelt, et Euroopa Kohus peab hindamise käigus arvesse võtma kõiki kolme mõõdet (ulatus, aeg ja tõsidus), ehkki need ei pea ühevõrra täidetud olema. Näiteks võivad konkreetsed olukorrad, millele komisjon tugineb, olla iseäranis tõsised ja arvukad, kuid ei pruugi olla kestnud kuigi kaua; ometi ei takista see neid käsitlemast nii, et need „ilmestavad“„süstemaatilist ja kestvat rikkumist“. Teinekord jälle ei pruugi selliseid olukordi olla palju, kuid nende tõsidus ja kestus võivad olla nii suured, et neid sai põhjustada üksnes struktuurne viga. Teisisõnu kujutavad need kolm mõõdet endast paindlikku „tööriistakasti“, mitte hädavajalikku „kontrollnimekirja“.
80.
Seoses esimese mõõtmega (ulatus) märgin, et käesolevas menetluses tunnistab Saksamaa Liitvabariik avameelselt, et tema territooriumil on pindala vähenenud 96 alal 2322 alast, kus esineb elupaigatüüpe 6510 ja 6520. Kokkuvõttes möönab liikmesriik seega, et alates 2006. aastast on pindala vähenenud 4,13%‑l kõigist aladest, kus esineb neid elupaigatüüpe. Olen nõus, et see protsent ei ole väga suur. Kuid esiteks paiknevad need alad Saksamaa territooriumil hajusalt, sest nad asuvad 10 eri liidumaal (
41
) (elupaigatüübi 6510 puhul) ja 5 eri liidumaal (elupaigatüübi 6520 puhul). Teiseks on vähemalt viiel alal, kus esineb elupaigatüüpi 6520, pindala vähenenud rohkem kui 25% võrreldes 2006. aastal registreeritud pindalaga. Märkimisväärset pindala vähenemist (võrreldes teatavate alade üldpindalaga) võib täheldada ka märkimisväärsel hulgal aladel, kus esineb elupaigatüüpi 6510.
81.
Kolmandaks on küll tõsi, et elupaigatüübi 6510 puhul on Saksamaa Liitvabariik võtnud omaks pindala vähenemise üksnes 957,75 hektari võrra, ent kui võtta arvesse ka sellist pindala vähenemist, mille puhul liikmesriik möönab, et tal puudub õigustatud põhjendus või selgitus, ulatub vähenenud pindala kokku 10811,13 hektarini (peaaegu 60% komisjoni väidetud pindalast). (
42
) Samamoodi on elupaigatüübi 6520 puhul pindala vähenenud Saksamaa Liitvabariigi sõnaselges möönduses üksnes 110,49 hektari võrra. Kuid kui arvesse võtta ka sellist pindala vähenemist, mille puhul liikmesriigil puudub õigustatud põhjendus või selgitus, ulatub vähenenud pindala kokku 360,27 hektarini (umbes 20% komisjoni väitel vähenenud pindalast). (
43
)
82.
Minu hinnangul piisab neist arvudest tõendamaks, et loodusdirektiivi artikli 6 lõiget 2 on rikutud paljudel aladel, mis ei ole üksnes hajusad (geograafilise paiknemise poolest Saksamaa territooriumil), vaid ka piisavalt arvukad, et saaks teha järelduse, et rikkumine jääb tõenäoliselt korduma ja et Saksamaa halduspraktika seoses selle sätte rakendamisega on tervikuna problemaatiline.
83.
Lisan, et käesolevas kohtuasjas käsitleb komisjoni hagi üksnes kahte looduslikku elupaigatüüpi (nimelt elupaigatüüpi 6510 ja elupaigatüüpi 6520) ning et selle institutsiooni esitatud tõendid seonduvad üksnes nende aladega, kus esineb neid looduslikke elupaiku. Seega erineb käesolev kohtuasi kohtuasjast, milles tehti hiljuti kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (erikaitsealade kaitse), kus Euroopa Kohus lükkas komisjoni argumendid tagasi põhjendusega, et need näited ei olnud kõnesolevate ühenduse tähtsusega alade osas piisavalt „representatiivsed“. (
44
) Selles kohtuotsuses käsitles hagi 423 Iirimaal asuvat ühenduse tähtsusega ala, kus esines palju eri elupaiku ja liike, kuid komisjon oli tuginenud üksnes kolmele näitele nendest elupaikadest ja liikidest (laguunid, vaipsood ja ebapärlikarp) tõendamaks, et Iirimaa kehtestatud kaitsemeetmed olid üldiselt, süstemaatiliselt ja kestvalt ebapiisava kvaliteediga. Euroopa Kohus lükkas komisjoni argumendid tagasi põhjusel, et need näited ei „esinda“ kõiki asjaomaseid ühenduse tähtsusega alasid.
84.
Käesolevas kohtuasjas esitatud tõenditest rääkides soovin esmalt rõhutada, et minu arvates ei ole komisjonil vaja tegelikult tõendada, et konkreetsed olukorrad, millele ta tugineb, iseloomustavad „suurt“ või isegi „märkimisväärset“ osa kõigist aladest, kus esineb elupaigatüüpe 6510 ja 6520. Nagu olen öelnud, piisab sellest, et neid on piisavalt palju tõendamaks, et rikkumine on ulatuslik ja/või võib korduda seoses liikmesriigi kehtestatud halduspraktikaga, mille toime võib avalduda pikema aja jooksul.
85.
Teiseks ei pea komisjon vastupidi Saksamaa Liitvabariigi väitele andma üldist hinnangut ega analüüsima, kas mõne ala pindala vähenemist tasakaalustab mõne teise ala pindala suurenemine. Sellega seoses soovin tuletada meelde, et nagu olen juba selgitanud, kohustab loodusdirektiivi artikli 6 lõige 2 liikmesriike hoidma ära kõigi erikaitsealana määratletud alade seisundi halvenemist. Selles ei nõuta, et nad hoiaksid ära nende alade seisundi üldist halvenemist tervikuna. Kui see oleks olnud nii, ei oleks komisjon saanud väita, et toime on pandud loodusdirektiivi artikli 6 lõike 2 „süstemaatiline ja kestev rikkumine“. Ta oleks lihtsalt saanud taotleda tuvastamist, et seda sätet on ühel juhul rikutud (teisisõnu seoses kõigi aladega, kus esineb elupaigatüüpe 6510 ja 6520, tervikuna).
86.
Mis puudutab teist mõõdet (kestus), siis märgin, et komisjoni nimetatud näitajad vastavad pindala vähenemisele perioodil 2006–2017. Sellest tuleneb, et selle institutsiooni näidatud pindala vähenemine ei ole ajutine, vaid on kestnud märkimisväärselt pika aja jooksul. Föderaalse looduskaitseameti 2014. aasta Grünland-Report kinnitab, et niitude kaitsestaatus on Saksamaal alates 2007. aastast kokkuvõttes halvenenud. Selles aruandes on märgitud, et „niidud […] ei ole Saksamaal enam heas seisundis. Selle põhjus on nende pindala ja kvaliteedi märkimisväärne vähenemine. Võrreldes […] 2007. aastaga on olukord […] madalikuniitudel ja mäginiitudel paiguti mõõdetavalt halvenenud“. (
45
)
87.
Mis puudutab kolmandat mõõdet (tõsidus), mis vastab sellele, mil määral lahkneb tegelik olukord liikmesriigis sellest tulemusest, mida on kõnealuse kohustusega soovitud saavutada, märgin, et nagu selgitasin eespool punktis 28, on artikli 6 lõike 2 eesmärk hoida ära nende elupaikade seisundi looduslikku või inimtekkelist halvenemist või nende liikide olulist häirimist, mille kaitseks on erikaitsealad määratud. Minu hinnangul seab nende elupaikade ja liikidega alade pindala aja jooksul vähenemine selle eesmärgi tõsiselt ohtu. Veelgi enam, mulle näib, et pindala vähenemine on seisundi „halvenemise“ iseäranis tõsine vorm selle sätte tähenduses, arvestades selle pöördumatust.
88.
Eeltoodut arvestades leian, et komisjon on tõendanud, et Saksamaa Liitvabariik on loodusdirektiivi artikli 6 lõiget 2 rikkunud sellises ulatuses, sellise kestusega ja sellise tõsidusega, et seda võib käsitleda „süstemaatilise ja kestvana“.
2.
Teine etteheide: loodusdirektiivi artikli 4 lõike 1 „süstemaatiline ja kestev rikkumine“
a)
Poolte argumendid
89.
Oma teises etteheites väidab komisjon, et Saksamaa Liitvabariik on rikkunud loodusdirektiivi artikli 4 lõiget 1 sellega, et on „üldisel ja struktuursel viisil“ jätnud esitamata ajakohastatud andmed alade kohta, kus esineb elupaigatüüpe 6510 ja 6520. Komisjoni väitel puudutab selline pindala vähenemine 10 liidumaal asuvat 202 ala 596 alast, kus esineb elupaigatüüpi 6510, ja 14 ala 88 alast, kus esineb elupaigatüüpi 6520.
90.
Sellega seoses väidab komisjon, et loodusdirektiivi artikli 4 lõike 1 kohaselt peavad liikmesriigid esitama regulaarselt ajakohastatud andmeid muu hulgas iga erikaitseala pindala kohta. Selles sättes pole nimetatud kohustust sõnaselgelt mainitud, vaid see tuleneb sätte süstemaatilisest ja teleoloogilisest tõlgendamisest. Komisjonil peavad vaieldamatult olema erikaitsealade kohta täpne teave ja täpsed andmed, et tagada loodusdirektiivi artiklis 2 sätestatud kaitse-eesmärkide täitmine. Regulaarselt uuendatud andmete esitamise tähtsus ilmneb selgelt ka direktiivi artiklist 17, mille kohaselt peavad liikmesriigid koostama iga kuue aasta tagant aruande, milles tuleb üksikasjalikult kirjeldada võetud meetmeid ja igal alal tehtud parendusi.
91.
Samuti toob komisjon välja, et 2011. aasta rakendusotsuse põhjenduses 4 on märgitud: „Natura 2000 standardse andmevormi sisu iga võrgustikku kuuluva ala kohta ajakohastatakse regulaarselt, tuginedes parimale kättesaadavale teabele, et võimaldada komisjonil täita koordineerivat rolli […]“.
92.
Saksamaa Liitvabariik vaidleb neile argumentidele vastu. Ta väidab, et loodusdirektiivi artikli 4 lõike 1 kohaselt tuleb andmed asjaomaste alade kohta esitada üksnes ühe korra (nimelt siis, kui komisjon koostab erikaitsealade loetelu). Tähtsaim säte, mis puudutab selle institutsiooni ja liikmesriikide vahelist kohustuslikku teabe edastamist, on loodusdirektiivi artikkel 17, mitte artikli 4 lõige 1.
93.
See liikmesriik lisab, et asjaolu, et 2011. aasta rakendusotsuses viidatakse „regulaarse“ ajakohastamise tähtsusele, täpsustamata sealjuures, millal seda teha tuleb, kinnitab, et loodusdirektiiv ei sisalda sellega seoses ühtegi konkreetset kohustust. Pealegi ei ole selleks, et tuvastada, millised alad on halvenenud, vajalik standardsetes andmevormides sisalduvaid andmeid regulaarselt ajakohastada. Igal juhul ajakohastatakse Saksamaa Liitvabariigi esitatud standardseid andmevorme süstemaatiliselt. Samas on komisjon Saksamaa Liitvabariigi esitatud standardsed andmevormid 2021. aasta kohta tagasi lükanud.
b)
Hinnang
94.
Seoses teise etteheitega käsitleb komisjoni ja Saksamaa Liitvabariigi vahelise vaidluse põhisisu seda, kas loodusdirektiivi artikli 4 lõige 1 sisaldab liikmesriikide kohustust ajakohastada erikaitsealasid puudutavaid andmeid selle direktiivi tähenduses. Sellega seoses möönab komisjon, et see säte sõnaselgelt sellist kohustust ei sisalda.
95.
Loodusdirektiivi artikli 4 lõikes 1 on ühemõtteliselt sätestatud, et asjaomaste alade loetelu „koos ala käsitleva teabega“ saadetakse komisjonile „kolme aasta jooksul käesoleva direktiivi teatavakstegemisest“. (
46
) Saan sellest sättest aru nii, et liikmesriikidelt nõutakse selle sätte kohaselt sõnaselgelt üksnes seda, et nad esitaksid andmeid asjakohaste alade kohta konkreetsel hetkel, teisisõnu enne nende alade ametlikku määratlemist erikaitsealadena ja nende määramise menetluse käigus. Ma ei näe loodusdirektiivi artikli 4 lõikes 1 midagi, millest võiks tuleneda liikmesriikide kohustus ajakohastada erikaitsealasid puudutavaid andmeid pärast nende alade ametlikku kindlaksmääramist. Tegelikult on minu hinnangul selle sätte ainus eesmärk kehtestada menetlus, mida komisjon ja liikmesriigid peavad erikaitsealade nõuetekohaseks määramiseks järgima.
96.
Peale selle märgin, et loodusdirektiivi artikli 17 kohaselt koostavad liikmesriigid „iga kuue aasta tagant“ selle direktiivi alusel võetud meetmete rakendamise aruande. Ka selles sättes ei näe ma mingit viidet sellele, et direktiivi artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigid peavad erikaitsealade kohta esitama ajakohastatud andmed igal aastal.
97.
Nõustun komisjoniga, et loodusdirektiivi artikli 9 kohaselt peab ta „korrapäraselt läbi [vaatama] Natura 2000 võrgustiku panuse [direktiivi] artiklites 2 ja 3 sätestatud eesmärkide saavutamisel“. Selle sätte kohaldamiseks on komisjon vastu võtnud 2011. aasta rakendusotsuse, mille põhjenduses 4 on märgitud, et „Natura 2000 standardse andmevormi sisu iga võrgustikku kuuluva ala kohta ajakohastatakse regulaarselt, tuginedes parimale kättesaadavale teabele, et võimaldada komisjonil täita koordineerivat rolli ja vastavalt [loodusdirektiivi] artiklile 9 korrapäraselt läbi vaadata Natura 2000 võrgustiku panus kõnealuse direktiivi artiklites 2 ja 3 sätestatud eesmärkide saavutamisel“.
98.
Kuid isegi oletades, et loodusdirektiivi artiklist 9 võib välja lugeda liikmesriikide kohustuse regulaarselt ajakohastada iga erikaitsealana määratletud ala andmeid, ei muuda see asjaolu, et minu hinnangul sellist kohustust selle õigusakti artikli 4 lõikest 1 siiski ei tulene.
99.
Seega leian, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et Saksamaa Liitvabariik on seda sätet rikkunud. Seega tuleb teine etteheide tagasi lükata.
VI. Ettepanek
100.
Eeltoodust lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
–
tuvastada, et Saksamaa Liitvabariik on jätnud üldisel ja struktuursel viisil täitmata oma kohustused, mis tulenevad nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta, muudetud nõukogu 13. mai 2013. aasta direktiiviga 2013/17/EL, artikli 6 lõikest 2;
–
jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata;
–
jätta Euroopa Komisjoni ja Saksamaa Liitvabariigi kohtukulud nende endi kanda.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	Nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiiv 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT 1992, L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102), muudetud nõukogu 13. mai 2013. aasta direktiiviga 2013/17/EL (ELT 2013, L 158, lk 193).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta direktiiv 2009/147/EÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (ELT 2010, L 20, lk 7), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2019. aasta määrusega (EL) 2019/1010, mis käsitleb keskkonnaga seotud õigusaktide alaste aruandluskohustuste ühtlustamist ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruseid (EÜ) nr 166/2006 ja (EL) nr 995/2010, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 2002/49/EÜ, 2004/35/EÜ, 2007/2/EÜ, 2009/147/EÜ ja 2010/63/EL, nõukogu määrusi (EÜ) nr 338/97 ja (EÜ) nr 2173/2005 ning nõukogu direktiivi 86/278/EMÜ (ELT 2019, L 170, lk 115).
(
4
)	ELTL artikkel 258 annab komisjonile võimaluse algatada kohustuse rikkumise menetlus iga kord, kui ta leiab, et liikmesriik on jätnud mõne liidu õigusest tuleneva kohustuse täitmata, ilma et tal tuleks teha vahet rikkumise laadi või raskuse alusel (vt selle kohta 1. veebruari 2001. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑333/99, EU:C:2001:73, punkt 33)).
(
5
)	Vt näiteid loodusdirektiivi „süstemaatilise ja kestva rikkumise“ kohta 29. juuni 2023. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Iirimaa (erikaitsealade kaitse) (C‑444/21, EU:C:2023:524) ja 21. septembri 2023. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Saksamaa (erikaitsealade kaitse) (C‑116/22, EU:C:2023:687).
(
6
)	Teatavaks tehtud numbri C(2011) 4892 (ELT 2011, L 198, lk 39) all.
(
7
)	Vt direktiivi preambul. Vt ka direktiivi artikli 2 lõige 1.
(
8
)	Direktiivi artiklis 4 ette nähtud erikaitsealadeks määramise menetlus toimub mitmes etapis. Artikli 4 lõike 1 kohaselt esitab iga liikmesriik alade loetelu, kus märgitakse, milliseid kohalikke looduslikke elupaigatüüpe ja liike alal esineb, ning see loetelu saadetakse komisjonile. Seejärel kehtestab komisjon liikmesriikide esitatud loetelude põhjal loetelu aladest, mis valitakse „ühenduse tähtsusega aladeks“. Kui ala on kinnitatud ühenduse tähtsusega alaks, peab asjaomane liikmesriik määrama ala võimalikult kiiresti, kuid maksimaalselt kuue aasta jooksul „erikaitsealaks“.
(
9
)	Vt 29. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (erikaitsealade kaitse) (C‑444/21, EU:C:2023:524, punkt 44). Vt ka erikaitseala määratlus loodusdirektiivi artikli 1 punktis l.
(
10
)	Vt loodusdirektiivi I lisa.
(
11
)	Vt Euroopa Komisjon, keskkonna peadirektoraat (ENV B.3) „Interpretation Manual of European Union Habitats – EUR 28“ (aprill 2013), lk 80 ja 81 (kättesaadav aadressil: https://circabc.europa.eu/ui/group/3f466d71-92a7-49eb-9c63-6cb0fadf29dc/library/37d9e6d9-b7de-42ce-b789-622e9741b68f/details).
(
12
)	Vt 29. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (erikaitsealade kaitse) (C‑444/21, EU:C:2023:524, punktid 147–149 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt ka 13. detsembri 2007. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (C‑418/04, EU:C:2007:780, punkt 204).
(
13
)	Vt 14. jaanuari 2016. aasta kohtuotsus Grüne Liga Sachsen jt (C‑399/14, EU:C:2016:10, punktid 36 ja 40).
(
14
)	Vt 24. juuni 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (Doñana loodusala halvenemine) (C‑559/19, EU:C:2021:512, punktid 152‑154).
(
15
)	Hamer, J., „General and persistent breach of EC Environmental Law“, European Law Reporter, 2005, nr 7–8, lk 324–327. Üldise „süstemaatilist ja kestvat rikkumist“ käsitleva arutelu kohta vt ka Prete, L., „The systemic criterion in the use of infringement proceedings“, German Law Journal, 2023, Vol. 24, lk 1011–1022. Nagu autor selgitab, pidi komisjon enne võimalust pöörduda kohtusse „süstemaatilise ja kestva rikkumise“ eest algatama menetluse iga liidu õigust rikkuva faktilise olukorra puhul, mis oli väga aeganõudev ja ebapiisavalt tõhus.
(
16
)	Vt ka eelmises joonealuses märkuses viidatud Prete, L.
(
17
)	Vt 5. septembri 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (bakter Xylella fastidiosa) (C‑443/18, EU:C:2019:676, punkt 75). Vt selle seisukoha toetuseks ka Prete, L., „The systemic criterion in the use of infringement proceedings“, German Law Journal, 2023, Vol. 24, lk 1011–1022.
(
18
)	Vt 26. aprilli 2005. aasta kohtuotsus (C‑494/01, EU:C:2005:250).
(
19
)	Vt 5. septembri 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (bakter Xylella fastidiosa) (C‑443/18, EU:C:2019:676, punkt 73 ning seal viidatud kohtupraktika) (kohtujuristi kursiiv). Näidetena veelgi hiljutisemast ajast, kus taotleti mõlema tuvastamist, vt 29. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (erikaitsealade kaitse) (C‑444/21, EU:C:2023:524) ja 21. septembri 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (erikaitsealade kaitse) (C‑116/22, EU:C:2023:687).
(
20
)	Vt 21. märtsi 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (C‑127/17, EU:C:2019:236, punkt 119).
(
21
)	Vt 29. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (erikaitsealade kaitse) (C‑444/21, EU:C:2023:524, punkt 141 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
22
)	Vt 26. aprilli 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (C‑494/01, EU:C:2005:250, punkt 37).
(
23
)	Ibid.
(
24
)	26. aprilli 2005. aasta kohtuotsus (C‑494/01, EU:C:2005:250).
(
25
)	Nõukogu 15. juuli 1975. aasta direktiiv 75/442/EMÜ jäätmete kohta (EÜT 1975, L 194, lk 39; ELT eriväljaanne 15/01, lk 23), muudetud nõukogu 18. märtsi 1991. aasta direktiiviga 91/156/EMÜ (EÜT 1991, L 78, lk 32; ELT eriväljaanne 15/02, lk 3).
(
26
)	Vt 26. aprilli 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (C‑494/01, EU:C:2005:250, punkt 39).
(
27
)	Samal ajal on Euroopa Kohus ametlikult kinnitanud, et liikmesriigi kohustuste kestva rikkumise hagi võib hõlmata asjaolusid, mis on aset leidnud pärast põhjendatud arvamuse esitamist, tingimusel et need on selles arvamuses viidatud asjaoludega sama laadi ning kujutavad endast sama käitumist (vt 5. septembri 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (bakter Xylella fastidiosa) (C‑443/18, EU:C:2019:676, punkt 76 ja seal viidatud kohtupraktika)).
(
28
)	Sellega seoses lisan, et kohtueelses menetluses puudub komisjonil uurimispädevus ning kontrollimisel, kas riigisiseseid sätteid, mille eesmärk on tagada direktiivi tõhus rakendamine, on praktikas õigesti kohaldatud, sõltub ta suures ulatuses teabest, mille võimalikud kaebuste esitajad ja asjaomane liikmesriik talle esitavad (vt 29. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (erikaitsealade kaitse) (C‑444/21, EU:C:2023:524, punkt 142 ja seal viidatud kohtupraktika)).
(
29
)	Vt analoogia alusel kohtupraktikat, mille kohaselt võib liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi kohtueelse menetluse liiga pika kestuse tõttu muutuda vastuvõetamatuks, kui komisjoni käitumine on raskendanud komisjoni argumentidele vastuvaidlemist ning seega rikkunud kõnealuse liikmesriigi kaitseõigusi (vt 12. mai 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia (C‑287/03, EU:C:2005:282, punkt 14 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 8. detsembri 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Luksemburg (C‑33/04, EU:C:2005:750, punkt 76)).
(
30
)	Vt 29. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (erikaitsealade kaitse) (C‑444/21, EU:C:2023:524, punktid 170 ja 173).
(
31
)	Ibid., punkt 167.
(
32
)	Vt tema ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Iirimaa (erikaitsealade kaitse) (C‑444/21, EU:C:2023:90, punkt 50).
(
33
)	Vt analoogia alusel 26. aprilli 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (C‑494/01, EU:C:2005:250, punkt 168 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
34
)	Ibid., punkt 133. Vt ka 5. septembri 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (bakter Xylella fastidiosa) (C‑443/18, EU:C:2019:676, punkt 79).
(
35
)	Vt 24. juuni 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (Doñana loodusala halvenemine) (C‑559/19, EU:C:2021:512, punkt 155 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
36
)	Vt Saksamaa Liitvabariigi esitatud lisa B.4 veerud J‑1 ja J‑11.
(
37
)	Ibid.
(
38
)	Vt Saksamaa Liitvabariigi esitatud lisa B.4 veerud J‑3 ja J‑31.
(
39
)	C‑494/01, EU:C:2004:546, punktid 43–48.
(
40
)	Vt tema ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Iirimaa (erikaitsealade kaitse) (C‑444/21, EU:C:2023:90, punkt 106).
(
41
)	Need kümme liidumaad on järgmised: Brandenburg, Baden‑Württemberg, Bremen, Hessen, Mecklenburg‑Vorpommern, Alam‑Saksi, Nordrhein‑Westfalen, Saarimaa, Saksi‑Anhalt ja Tüüringi (vt Saksamaa Liitvabariigi lisas B.4 esitatud tabeli veerg C).
(
42
)	Vt Saksamaa Liitvabariigi lisas B.4 esitatud tabeli veerud I‑1, J‑11 ja J‑31.
(
43
)	Ibid.
(
44
)	Vt 29. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (erikaitsealade kaitse) (C‑444/21, EU:C:2023:524, punktid 168–175). Vt sellega seoses ka 21. septembri 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (erikaitsealade kaitse) (C‑116/22, EU:C:2023:687, punktid 122–125).
(
45
)	Vt föderaalse looduskaitseameti 2014. aasta Grünland-Report, lk 13, mille komisjon esitas lisas A.2.
(
46
)	Kohtujuristi kursiiv.