62023CC0769
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
RIMVYDAS NORKUS
esitatud 10. juulil 2025 (
1
)
Kohtuasi C‑769/23
Mara soc. coop. arl
versus
Ministero della Difesa,
Gruppo Samir Global Service Srl
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu))
Eelotsusetaotlus – Riigihanked – Avaliku sektori hankija – Itaalia kaitseministeerium – Teenusleping – Varustuse, sealhulgas muu hulgas kaitseotstarbelise varustuse vedu – Direktiiv 2009/81/EÜ – Artikkel 3 – Direktiiv 2014/24/EL – Artikkel 16 – Kaitse- ja julgeolekuaspekte hõlmavad segalepingud – Kohaldatava direktiivi kindlaksmääramine – Normitud teenused – Tööjõumahukad teenused – Pakkumuse hindamise kriteeriumid – Liikmesriigi õiguses sätestatud keeld kohaldada madalaima hinna kriteeriumi
I. Sissejuhatus
1.
Käesolev kohtuasi puudutab Ministero della Difesa (kaitseministeerium, Itaalia) (edaspidi „ministeerium“) avatud hankemenetlust, mille eesmärk oli sõlmida riigihankeleping muu hulgas materjalide laadimise, mahalaadimise ja veoga seotud tööjõuteenuste osutamiseks. (
2
) Ilmneb, et nende materjalide hulka kuuluvad ka laskemoon ja lõhkeained. (
3
) Kõnealused teenused on ühtaegu nii tööjõumahukad (
4
) kui ka „normitud omadustega“. (
5
) Kõnealune hankeleping sõlmiti madalaima hinna kriteeriumi alusel. Itaalia seadused näevad aga ette, et tööjõumahukate teenuste riigihankelepingud tuleb sõlmida majanduslikult soodsaima pakkumuse kriteeriumi põhjal, mis määratakse kindlaks parima hinna ja kvaliteedi suhte alusel. (
6
) Seevastu „normitud omadustega“ teenuste hankelepinguid (
7
) võib sõlmida madalaima hinna kriteeriumi alusel, välja arvatud juhul, kui tegemist on tööjõumahuka hankega. (
8
)
2.
Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) soovib muu hulgas kontrollida, kas proportsionaalsuse põhimõttega ja direktiivi 2014/24/EL (
9
) artikli 67 lõikega 2 on vastuolus see, kui liikmesriigi õiguses on pakkumuste hindamisel keelatud kasutada madalaima hinna kriteeriumi olukorras, kus asjaomased teenused on ühtaegu nii tööjõumahukad kui ka normitud. Teise võimalusena küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult, kas hankijal on pakkumuste hindamise kriteeriumi valikul mõningane kaalutlusõigus, arvestades muu hulgas, et hanketingimustes on ette nähtud, et hankelepingu alusel töötavatele isikutele makstakse töötasu kooskõlas asjaomase riigisisese valdkondliku kollektiivlepinguga ja et mis tahes pakutav hinnaalandus võib põhineda üksnes pakkuja võimalikul kasumil, mille suuruseks oli määratud viis protsenti hankelepingu sõlmimise teates märgitud lepingu maksumusest. (
10
)
II. Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
1. Direktiiv 2009/81
3.
Artiklis 1 „Mõisted“ on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
6.
„kaitseotstarbeline varustus“ – varustus, mis on spetsiaalselt projekteeritud või kohandatud sõjaliseks otstarbeks ning mõeldud kasutamiseks relvana, laskemoonana või sõjavarustusena;
[…]“.
4.
Artiklis 2 „Reguleerimisala“ on sätestatud:
„Kui asutamislepingu artiklites 30, 45, 46, 55 ja 296 ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse käesolevat direktiivi kaitse- ja julgeolekuvaldkonnas sõlmitavate riigihankelepingute suhtes, mille objektiks on:
a)
kaitseotstarbelise varustuse, sealhulgas selle mis tahes osade, komponentide ja/või alamkoostude tarnimine;
b)
tundliku varustuse, sealhulgas selle mis tahes osade, komponentide ja/või alamkoostude tarnimine;
c)
punktides a ja b osutatud varustusega otseselt seotud ehitustööd, tarned ja teenused selle elutsükli kõikide elementide jaoks;
d)
sõjalise eriotstarbega ehitustööd ja teenused või tundlikud ehitustööd ja tundlikud teenused.“
5.
Artiklis 3 „Segalepingud“ on sätestatud:
„1.   Leping, mille objektiks on käesoleva direktiivi reguleerimisalasse ja osaliselt direktiivi [2004/17] või direktiivi [2004/18] reguleerimisalasse kuuluvad ehitustööd, tarned või teenused, sõlmitakse vastavalt käesolevale direktiivile, tingimusel et üksainus leping on objektiivsetel põhjustel õigustatud.
[…]“.
6.
Artiklis 47 „Riigihankelepingu sõlmimise kriteeriumid“ on sätestatud:
„1.   Ilma et see piiraks siseriiklike teatavate teenuste tasustamist käsitlevate õigusnormide kohaldamist, tugineb ostja riigihankelepingu sõlmimisel ühele järgmistest kriteeriumidest:
a)
kui riigihankeleping sõlmitakse ostja seisukohast majanduslikult soodsaima pakkumise esitajaga: mitmesugused asjaomase riigihankelepingu objektiga seotud kriteeriumid, nagu näiteks kvaliteet, hind, tehniline väärtus, funktsionaalsed omadused, keskkonnaga seotud omadused, käitamiskulud, kogu elutsükli kulud, tasuvus, müügijärgne hooldus ja tehniline abi, tarnekuupäev ja tarne- või lepingu täitmise tähtaeg, tarnekindlus, koostegutsemi[s]võime ja lahingutegevuslikud omadused; või
b)
üksnes madalaim[…] hind.
[…]“.
2. Direktiiv 2014/24
7.
Artikli 2 lõike 1 punktis 9 on sätestatud, et „teenuste riigihankelepingud“ on riigihankelepingud, mille esemeks on teenuste osutamine, välja arvatud artikli 2 lõike 1 punktis 6 viidatud „ehitustööde riigihankelepingud“.
8.
Artiklis 15 „Kaitse ja julgeolek“ on sätestatud:
„1.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse riigihankelepingute ja ideekonkursside suhtes kaitse ja julgeoleku valdkonnas, v.a järgmiste lepingute puhul:
a)
direktiivi [2009/81] kohaldamisalasse kuuluvad lepingud;
[…]“.
9.
Artiklis 16 „Kaitse- või julgeolekuaspektiga seotud segahanked“ on sätestatud:
„1.   Segalepingute korral, mille esemeks on käesoleva direktiiviga hõlmatud hanked, samuti ELi toimimise lepingu artikliga 346 või direktiiviga [2009/81] hõlmatud hanked, kohaldatakse käesolevat artiklit.
2.   Kui asjaomase riigihankelepingu eri osi on objektiivselt võimalik lahutada, võivad avaliku sektori hankijad teha otsuse sõlmida eri osade kohta eraldi hankelepingud või sõlmida ühtse hankelepingu.
[…]
Kui avaliku sektori hankijad otsustavad sõlmida ühtse lepingu, kohaldatakse järgmiseid kriteeriume, et määrata kindlaks kohaldatav õiguskord:
[…]
b)
kui asjaomase lepingu osa on hõlmatud direktiiviga [2009/81], võib lepingu sõlmida kooskõlas nimetatud direktiiviga, tingimusel et ühtse lepingu sõlmimine on objektiivselt põhjendatud. Käesolev punkt ei piira nimetatud direktiiviga sätestatud piirmäärade ja erandite kohaldamist.
Otsust sõlmida ühtne leping ei tohi siiski teha selleks, et arvata hankelepingud välja käesoleva direktiivi või direktiivi [2009/81] kohaldamisest.
[…]
4.   Kui asjaomase lepingu eri osasid ei ole objektiivselt võimalik lahutada, võib lepingu sõlmida ilma käesolevat direktiivi kohaldamata, kui see sisaldab elemente, mille suhtes kohaldatakse ELi toimimise lepingu artiklit 346; muul juhul võib lepingu sõlmida kooskõlas direktiiviga [2009/81].“
10.
Artiklis 18 „Riigihanke üldpõhimõtted“ on sätestatud:
„1.   Avaliku sektori hankijad kohtlevad ettevõtjaid võrdselt ja mittediskrimineerivalt ning tegutsevad läbipaistvalt ja proportsionaalselt.
[…]
2.   Liikmesriigid võtavad asjakohaseid meetmeid, tagamaks, et riigihankelepingute täitmisel täidavad ettevõtjad neid keskkonna-, sotsiaal- ja tööõiguse valdkonnas kohaldatavaid kohustusi, mis on kehtestatud liidu või siseriiklike õigusaktidega, kollektiivlepingutega või X lisas loetletud rahvusvaheliste keskkonna-, sotsiaal- ja tööõiguse sätetega.“
11.
Artiklis 67 „Pakkumuste hindamise kriteeriumid“ on sätestatud:
„1.   Ilma et see piiraks teatavate asjade hinda või teatavate teenuste osutamise eest tasustamist käsitlevate siseriiklike õigusnormide kohaldamist, tuginevad avaliku sektori hankijad riigihankelepingute sõlmimisel majanduslikult soodsaimale pakkumusele.
2.   Avaliku sektori hankija seisukohast majanduslikult soodsaim pakkumus tehakse kindlaks hinna või kulu alusel, kasutades kulutõhususe põhimõtet, näiteks olelusringi kulude alusel kooskõlas artikliga 68 ning see võib hõlmata parima hinna ja kvaliteedi suhet, mida hinnatakse asjaomase hankelepingu esemega seotud kriteeriumite alusel, sealhulgas kvalitatiivsete, keskkonna- ja/või sotsiaalsete aspektide põhjal. Kriteeriumid võivad näiteks hõlmata järgmist:
a)
kvaliteet, sh tehniline väärtus, esteetilised ja funktsionaalsed omadused, ligipääsetavus, kõiki kasutajaid arvestav projekt, sotsiaalsed, keskkondlikud ja innovaatilised omadused ning turustamine ja selle tingimused;
b)
lepingut täitma määratavate töötajate töökorraldus, kvalifikatsioon ja kogemus, kui töötajate kvalifikatsioon võib oluliselt mõjutada lepingu täitmise kvaliteeti, või
c)
müügijärgne hooldus ja tehniline abi, kättetoimetamise tingimused, nagu kättetoimetamise kuupäev, protsess ja periood või paigaldamise periood.
Kulude element võib esineda ka fikseeritud hinna või kulude näol, millest tulenevalt ettevõtjad konkureerivad üksnes kvaliteedikriteeriumi alusel.
Liikmesriigid võivad ette näha, et avaliku sektori hankija ei või kasutada ainult hinda või ainult kulu pakkumuste hindamise ainsa kriteeriumina või piirata nende kasutamist teatavatele avaliku sektori hankijate kategooriatele või teatavat liiki lepingutele.
[…]
4.   Pakkumuste hindamise kriteeriumitega ei anta avaliku sektori hankijatele piiramatut valikuvabadust. Need peavad tagama toimiva konkurentsi võimaldamise ja nendega peavad kaasnema tehnilised kirjeldused, mis võimaldavad pakkujate esitatud teavet tõhusalt kontrollida, et hinnata, kui hästi vastavad pakkumused pakkumuste hindamise kriteeriumitele. […]“
12.
Artiklis 70 „Lepingute täitmise tingimused“ on sätestatud:
„Avaliku sektori hankija võib sätestada lepingu täitmise eritingimused, tingimusel et need on seotud lepingu esemega artikli 67 lõike 3 tähenduses ning need on esitatud hanketeates või hankedokumentides. Need tingimused võivad hõlmata majanduslikke, innovaatilisusega seotud, keskkonnaalaseid, sotsiaalseid või tööhõivealaseid kaalutlusi.“
B.
Itaalia õigus
13.
Riigihankeseadustiku (
11
) artikli 50 lõikes 1 on sätestatud:
„[K]ontsessioonilepingute ning muude kui intellektuaalset laadi ehitustööde ja teenuste riigihankelepingute, eelkõige tööjõumahukate lepingute puhul peavad hanketeated ja hanke alusdokumendid sisaldama kooskõlas Euroopa Liidu põhimõtetega konkreetseid sotsiaalklausleid, mille eesmärk on edendada töötajate tööalast stabiilsust, nähes ette, et edukas pakkuja kohaldab 15. juuni 2015. aasta dekreetseaduse nr 81 (decreto legislativo n. 81) artiklis 51 viidatud valdkondlikke kollektiivlepinguid. Tööjõumahukad teenused on teenused, mille puhul tööjõukulud moodustavad vähemalt 50% lepingu kogumaksumusest.“
14.
Riigihankeseadustiku artikli 95 lõikes 3 on sätestatud:
„Järgmised lepingud sõlmitakse üksnes majanduslikult soodsaima pakkumuse kriteeriumi alusel, mis määratakse kindlaks parima hinna ja kvaliteedi suhte alusel:
a)
sotsiaalteenuste ning haigla-, hooldus- ja koolitoitlustusteenuste ning artikli 50 lõikes 1 […] määratletud tööjõumahukate teenuste lepingud,
[…]“.
15.
Riigihankeseadustiku artikli 95 lõike 4 punktis b on sätestatud:
„Madalaima hinna kriteeriumi võib kasutada:
[…]
b)
teenuste ja tarnete puhul, millel on normitud omadused või mille tingimused määrab turg, välja arvatud lõike 3 punktis a viidatud tööjõumahukad teenused.“
III. Vaidlus põhikohtuasjas ja eelotsuse küsimus
16.
14. juulil 2022 algatas ministeerium avatud hankemenetluse Euroopa Liidu raames (
12
) tööjõuteenuste hankimiseks, mis oli muu hulgas seotud kaubaveoga aastaks 2023. (
13
) Riigihankeleping, mida oli võimalik uuendada kolmeks aastaks, oli jagatud üheksaks hankeosaks. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetlus on seotud hankeosaga nr 6. (
14
) Arvestades, et seda hankeosa käsitlev hankeleping puudutas normitud teenuseid, kasutati lepingu sõlmimiseks riigihankeseadustiku artikli 95 lõike 4 punkti b alusel madalaima hinna kriteeriumi. Mara s.c.r.l. (edaspidi „Mara“), Gruppo SAMIR Global Service s.r.l. (edaspidi „Samir“) ja üks teine pakkuja pakkusid hankeosa nr 6 puhul 100-protsendilist allahindlust. (
15
) Liisutõmbamise tulemusena sõlmiti leping Maraga.
17.
Samir esitas selle hankeotsuse peale kaebuse Tribunale amministrativo regionale per il Laziole (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia). (
16
) See kohus rahuldas Samiri kaebuse 11. aprillil 2023 (
17
) ja tühistas kõnealuse hankeosa kohta esitatud hankelepingu sõlmise teate. Ta leidis, et vastavalt riigihankeseadustiku artikli 95 lõike 3 punktile a oleks hankelepingu pidanud sõlmima parima hinna ja kvaliteedi suhte alusel. Arvestades, et kõnealused teenused on tööjõumahukad, ei ole kohaldatav riigihankeseadustiku artikli 95 lõike 4 punkt b, milles on viidatud madalaima hinna kriteeriumi kasutamisele normitud omadustega teenuste puhul.
18.
Mara kaebas selle kohtuotsuse edasi eelotsusetaotluse esitanud kohtusse ja Samir esitas vastuapellatsioonkaebuse. Eelotsusetaotluse esitanud kohtus toimuvas menetluses väitis Mara muu hulgas, et riigihankeseadustiku artikli 95 lõike 3 punkt a rikub proportsionaalsuse põhimõtet, kuna see läheb kaugemale sellest, mis on direktiivi 2014/24 eesmärkide saavutamiseks vajalik. Selliste rangelt normitud kaupade või teenuste puhul nagu käesolevas asjas võib madalaima hinna kriteeriumi lubada, kuna puudub tegelik vajadus nõuda diferentseeritud tehnilisi pakkumusi, mis „[muudaks] asjatult hankemenetlust [keerukamaks] ja rikuks põhiseaduslikku avaliku sektori hea halduse põhimõtet“. Hanketingimuste artiklis 17 on sätestatud, et värvatud töötajatele tuleb töötasu maksta riigisisese valdkondliku kollektiivlepingu alusel. Mis tahes hinnaalandus võiks seega põhineda ainult hanketeates märgitud lepingu maksumuse hinnalisandil. „Järelikult ei mõjuta see [riigihankeseadustiku] artiklis 50 sätestatud eesmärke, milleks on sisuliselt tagada tööhõive tase ja kaitsta töötajaid [riigisiseste kollektiivlepingute] kohaldamise kaudu“. (
18
)
19.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et vastavalt riigihankeseadustiku artikli 95 lõike 4 punktile b võib normitud teenuste puhul kasutada madalaima hinna kriteeriumi. Samas tohib tööjõumahukaid teenuseid käsitlevad lepingud vastavalt nimetatud seadustiku artikli 95 lõike 3 punktile a sõlmida üksnes majanduslikult soodsaima pakkumuse alusel (
19
). Liikmesriigi väljakujunenud kohtupraktika kohaselt sõlmitakse tööjõumahukate teenuste lepingud riigihankeseadustiku artikli 50 lõike 1 ja artikli 95 lõike 3 punkti a tähenduses igal juhul parima hinna ja kvaliteedi suhte kriteeriumi alusel, isegi kui tegemist on normitud teenustega selle seadustiku artikli 95 lõike 4 punkti b tähenduses. See on kooskõlas Itaalia põhiseaduses ja liidu õiguses sätestatud ülekaaluka eesmärgiga kaitsta töötajaid. (
20
)
20.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et liikmesriigi õigusaktide kohaldamine tooks kaasa hankemenetluse tühistamise, kuna selles ei kasutatud „majanduslikult soodsaima pakkumuse kriteeriumi“. Arvestades aga, et töötajate kaitse, mida selle kriteeriumi kasutamisega tavaliselt tagatakse, saavutati hanketingimustes teise kriteeriumi abil samas ulatuses, näib kohustus kasutada majanduslikult soodsaima pakkumuse kriteeriumi ilmselgelt ülemäärane, ebaproportsionaalne ja põhjendamatu. (
21
)
21.
Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) otsustas seega menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule eelotsuse saamiseks järgmise küsimuse:
„Kas asutamisvabaduse ja teenuste vaba osutamise põhimõtetega, mis on sätestatud [ELTL] artiklites 49 ja 56 ning [liidu] proportsionaalsuse põhimõttega ja direktiivi [2014/24] artikli 67 lõikega 2 on vastuolus riigihangete valdkonna niisuguste riigisiseste õigusnormide kohaldamine, nagu Itaalia õigusnormid, mis on sätestatud [riigihankeseadustiku] artikli 95 lõike 3 punktis a ja lõike 4 punktis b ning sama [seadustiku] artikli 50 lõikes 1, nagu see tuleneb ka Consiglio di Stato [kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu] täiskogu 21. mai 2019. aasta otsuses nr 8 väljendatud õiguspõhimõttest, mille kohaselt on hankijal riigihangetes, mille esemeks on normitud omadustega teenused, mis on samal ajal tööjõumahukad, keelatud näha hindamiskriteeriumina ette madalaima hinna kriteeriumi isegi juhul, kui hanketeates on ette nähtud hinnaalandus üksnes äriühingu hinnalisandilt või võimalikult kasult, arvestamata tööjõukulutusi?“
IV. Menetlus Euroopa Kohtus
22.
Mara, Samir, Prantsuse ja Itaalia valitsus ning Euroopa Komisjon esitasid kirjalikud seisukohad. Euroopa Kohus esitas pooltele ja huvitatud isikutele kirjalikud küsimused, (
22
) mis puudutasid muu hulgas direktiivi 2009/81 ja direktiivi 2014/24 kohaldamisala. Ühtlasi palus Euroopa Kohus neil märkida, millist direktiivi kõnealuse hankelepingu suhtes kohaldatakse ja kas selle hankelepingu sõlmimise kriteerium oleks kohaldatavast direktiivist sõltuvalt erinev. Mara, Itaalia valitsus ja komisjon vastasid nendele kirjalikele küsimustele. Samuti esitasid nad 30. aprillil 2025 toimunud kohtuistungil suulised seisukohad ja vastasid Euroopa Kohtu küsimustele.
V. Õiguslik analüüs
Sissejuhatavad märkused: põhikohtuasjas kõne all olevale hankelepingule kohaldatav õiguskord
23.
Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) viitas oma eelotsusetaotluses ELTL artiklitele 49 ja 56 ning direktiivile 2014/24. Lisaks sellele avaldas hanketeate ministeerium ning see näib hõlmavat laskemoona ja lõhkeainetega seotud teenuseid. (
23
) Seega tuleb pakkumuste hindamise kriteeriumide kindlaksmääramiseks kontrollida, kas direktiiv 2009/81 (
24
) on lepingu suhtes kohaldatav. (
25
)
24.
Mis puutub ELTL artiklite 49 ja 56 kohaldamisse, siis tuleb liikmesriigi meedet valdkonnas, mis on olnud liidu tasandil ammendavalt ühtlustatud, hinnata väljakujunenud kohtupraktika kohaselt asjaomase ühtlustamismeetme sätete, mitte esmase õiguse sätete alusel. (
26
) Nii direktiivis 2009/81 kui ka direktiivis 2014/24 on ette nähtud ammendav ühtlustamine nende kohaldamisalasse kuuluvate kaupade ja teenuste puhul. Sellest järeldub, et kui emb-kumb neist direktiividest on hankeosaga nr 6 hankemenetlusele kohaldatav, ei ole ELTL artiklid 49 ja 56 käesoleva menetluse raames asjakohased.
25.
Oma vastuses Euroopa Kohtu kirjalikele küsimustele direktiivi 2009/81 võimaliku kohaldatavuse kohta märkis Mara, et kõnealune riigihankeleping puudutab peamiselt laadimis- ja mahalaadimistoiminguid. Kuna leping ei puuduta kaitseotstarbelist varustust, näiteks laskemoona ja lõhkeainet, ei kuulu see direktiivi 2009/81 reguleerimisalasse, nagu on kindlaks määratud selle direktiivi artiklis 2. Itaalia valitsus leiab, et puudub vajadus kindlaks teha, milline direktiiv on kohaldatav. Sõltumata sellest, kas kõnealuse lepingu suhtes kohaldatakse direktiivi 2009/81 artiklit 47 või direktiivi 2014/24 artiklit 67, lubavad mõlemad direktiivid kasutada kas majanduslikult soodsaima pakkumuse kriteeriumi või madalaima hinna kriteeriumi. Komisjon leiab, et hankeosa nr 6 raames osutatavate teenuste kirjeldus võib olla „otseselt seotud“„kaitseotstarbelise varustusega“ kooskõlas direktiivi 2009/81 artikli 1 lõikega 6 ja artikli 2 punktiga c ning et kõnealune leping võib kuuluda selle direktiivi kohaldamisalasse. Kaitseaspekte sisaldavate segalepingute puhul, mida reguleerivad direktiivi 2009/81 artikkel 3 ja direktiivi 2014/24 artikkel 16, selgub viimati nimetatud direktiivi põhjendusest 13, et liidu seadusandja soovis jätta hankijale teatud kaalutlusõiguse selle valikul, kumba direktiivi kohaldada.
26.
Alustuseks tuleb rõhutada, et hankeosa nr 6 maksumus ületab nii direktiivi 2009/81 (
27
) artikli 8 punktis a kui ka direktiivi 2014/24 (
28
) artikli 4 punktis b sätestatud piirmäärasid.
27.
Mis puudutab direktiivi 2009/81 kohaldatavust, siis ei ole asjaolu, et hankeosa nr 6 puudutava hanketeate avaldas ministeerium, iseenesest piisav selleks, et see kuuluks selle direktiivi kohaldamisalasse. Arvestades aga, et hankeosasse nr 6 kuuluvate teenuste riigihankeleping hõlmab ilmselgelt lahingumoona ja lõhkeaineid (
29
) ja seega kaitseotstarbelist varustust direktiivi 2009/81 artikli 1 lõike 6 tähenduses, tuleb analüüsida selle direktiivi artiklit 2, milles on kindlaks määratud selle direktiivi reguleerimisala.
28.
Kõnealune hankeleping on seotud pigem teenuste osutamise kui kaupade või seadmete tarnimisega. Seega ei ole kohaldatavad direktiivi 2009/81 artikli 2 punkt a (milles käsitletakse kaitseotstarbelise varustuse tarnimist) ja sama direktiivi artikli 2 punkt b (milles käsitletakse tundliku varustuse tarnimist) (
30
). Direktiivi 2009/81 artikli 2 punktis c käsitletakse kaitseotstarbelise varustusega „otseselt seotud“ teenuste osutamist, selle direktiivi artikli 2 punktis d aga viidatakse „sõjalise eriotstarbega“ teenustele. (
31
) Võttes arvesse, et hankeosasse nr 6 kuuluvate teenuste hankemenetlusega hõlmatud materjalide hulka lahingumoona ja lõhkeainete lisamine on mõnevõrra marginaalne või teisejärguline, leian, et direktiivi 2009/81 artikli 2 punkt d ei ole hankeosa nr 6 suhtes kohaldatav. (
32
) Siiski võib olla kohaldatav direktiivi 2009/81 artikli 2 punkt c, kuna lepingu täitmine puudutab muu hulgas kaitseotstarbelise varustuse vedu. (
33
) Lisaks sellele võib selliste teenuste osutamine võimaldada nii füüsilist ligipääsu kaitseotstarbelisele varustusele kui ka võimalust tutvuda seda puudutava tundliku teabega (
34
). (
35
)
29.
Mis puudutab direktiivi 2014/24 kohaldatavust, siis olen seisukohal, et vastavalt selle direktiivi artikli 1 lõikele 1 ja „teenuste riigihankelepingute“ määratlusele selle direktiivi artikli 2 lõike 1 punktis 9 tuleb hankeosa nr 6 kohta hankelepingu sõlmimisel põhimõtteliselt järgida selles direktiivis sätestatut. Direktiivi 2014/24 kohaldamisel tohib teha ainult neid erandeid, mis on selles direktiivis ammendavalt ja otseselt nimetatud. (
36
)
30.
Tundub, et hankeosa nr 6 suhtes sõlmitava riigihankelepingu ese on teenused, mis on osaliselt hõlmatud direktiiviga 2009/81 ja osaliselt direktiiviga 2014/24. Nii direktiivis 2009/81 kui ka direktiivis 2014/24 on sätestatud „kollisiooninormid“, mis võimaldavad kindlaks määrata segalepingute suhtes kohaldatava õigusliku režiimi. Seega reguleerivad segalepinguid, mille ese on osaliselt direktiivi 2009/81 ja osaliselt muu hulgas direktiivi 2014/24 kohaldamisalasse kuuluvad teenused, (
37
) direktiivi 2009/81 artikli 3 lõige 1 ja direktiivi 2014/24 artikkel 16. (
38
)
31.
Direktiivi 2009/81 artikli 3 lõikes 1 on sätestatud, et sellised segalepingud sõlmitakse vastavalt direktiivile 2009/81, tingimusel et üksainus leping on objektiivsetel põhjustel õigustatud. (
39
)
32.
Direktiivi 2014/24 artikli 16 kohased kollisiooninormid on keerulisemad ja käsitlevad mitmeid juhtumeid.
33.
Kui riigihankelepingu eri osi on objektiivselt võimalik lahutada, võivad avaliku sektori hankijad teha otsuse sõlmida eri osade kohta eraldi hankelepingud või sõlmida ühtse hankelepingu. (
40
) Direktiivi 2014/24 artikli 16 lõike 2 neljandas lõigus on täpsustatud, et otsust sõlmida ühtne leping ei tohi siiski teha selleks, et arvata lepingud välja direktiivi 2014/24 või direktiivi 2009/81 kohaldamisest. Juhul, kui hankija otsustab sõlmida ühtse hankelepingu, võib lepingu sõlmida kooskõlas direktiiviga 2009/81, tingimusel et ühtse lepingu sõlmimine on objektiivselt põhjendatud. (
41
) Sellest võib välja lugeda, et avaliku sektori hankija võib otsustada sõlmida lepingu kooskõlas direktiiviga 2014/24, kui ühtse lepingu sõlmimine on objektiivselt põhjendatud. (
42
) Samuti võib sellest välja lugeda, et leping tuleb sõlmida kooskõlas direktiiviga 2014/24, kui ühtse lepingu sõlmimine ei ole objektiivselt põhjendatud. (
43
)
34.
Direktiivi 2014/24 artikli 16 lõikes 4 on muu hulgas sätestatud, et kui asjaomase lepingu eri osasid ei ole objektiivselt võimalik lahutada, võib lepingu sõlmida kooskõlas direktiiviga 2009/81. Sellest võib välja lugeda, et hankija võib otsustada sõlmida riigihankelepingu kooskõlas direktiiviga 2014/24. Lisaks sellele ei ole selle valiku tegemisele kehtestatud tingimusi. (
44
)
35.
Itaalia valitsus on oma vastuses kirjalikele küsimustele märkinud, et kuigi hankeosa nr 6 kohta sõlmitava hankelepingu osi oli objektiivselt võimalik lahutada, sõlmiti üksainus leping. Kõnealune valitsus on seisukohal, et kuna eri materjale tuleb käidelda samal ajal, „nõudis“ see hankeosa nr 6 kohta lepingu sõlmimist üheainsa pakkujaga. Mara ja komisjon väitsid siiski kohtuistungil, et kõnealuse hankelepingu eri osi ei ole objektiivselt võimalik lahutada. See on lõppkokkuvõttes faktiküsimus, mis kuulub eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevusse.
36.
Hankeosa nr 6 kohta avaldati üks hanketeade.
37.
Juhtumiks, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et hankeosa nr 6 kohta sõlmitud riigihankelepingu eri osi on objektiivselt võimalik lahutada, tuleb rõhutada, et Euroopa Kohtu menetluses olevas toimikus ei ole andmeid, mis viitaksid sellele, et selle hankeosa kohta ühtse lepingu sõlmimine ei olnud objektiivselt põhjendatud (
45
) või et otsus sõlmida ühtne leping tehti eesmärgiga jätta see hankeosa direktiivi 2009/81 või direktiivi 2014/24 kohaldamisalast välja. (
46
) Sellest tulenevalt võis ministeerium kooskõlas direktiivi 2014/24 artikliga 16 valida, kas sõlmida leping hankeosa nr 6 kohta kooskõlas selle direktiiviga või direktiiviga 2009/81. (
47
) Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks leidma, et hankeosa nr 6 kohta sõlmitava riigihankelepingu eri osi ei ole objektiivselt võimalik lahutada, võib lepingu sõlmida kooskõlas direktiiviga 2014/24 või direktiiviga 2009/81. (
48
)
38.
Sellest tulenevalt võib kõnealuse riigihankelepingu nii direktiivi 2014/24 artikli 16 lõike 2 kui ka artikli 16 lõike 4 kohaselt põhimõtteliselt sõlmida kooskõlas nimetatud direktiiviga.
39.
Seega on ühelt poolt direktiivi 2009/81 artikli 3 lõike 1, milles kasutatakse kindlas kõneviisis sõna „sõlmitakse“, ja teiselt poolt direktiivi 2014/24 artikli 16 lõigete 2 ja 4, milles kasutatakse fraasi „võib sõlmida“, sõnastuse vahel ilmne vastuolu. See vastuolu on eriti kahetsusväärne seetõttu, et direktiivis 2014/24 on konkreetselt ette nähtud selle koostoime varasema direktiiviga 2009/81. Direktiivi 2009/81 artikli 3 lõiget 1 ei ole aga ei direktiiviga 2014/24 ega muude liidu õigusaktidega muudetud ega kehtetuks tunnistatud. Seega ei piisa kohaldatava direktiivi küsimuse lahendamiseks kõnealuste sätete grammatilisest tõlgendamisest (
49
). Eriti halb on see põhjusel, et nii direktiivi 2009/81 artikli 3 lõige 1 kui ka direktiivi 2014/24 artikkel 16 on mõeldud just selleks otstarbeks.
40.
Vaatamata sellele ilmsele vastuolule leian, et kõnealuseid sätteid saab ühildada direktiivi 2014/24 põhjenduse 13 abil, milles on sätestatud, et „tuleks selgitada, et avaliku sektori hankijaid ei tohiks takistada direktiivi [2009/81] asemel kohaldamast [direktiivi 2014/24] teatavate segalepingute suhtes“. Liidu seadusandja kavatsus direktiivi 2014/24 artiklis 16 sätestatud kollisiooninormide vastuvõtmisel oli täiendada ja leevendada muu hulgas direktiivi 2009/81 artikli 3 lõikes 1 sisalduvaid rangemaid kollisiooninorme ning võimaldada avaliku sektori hankijatel valida, (
50
) millist direktiivi nad kohaldavad. (
51
)
41.
Samuti tuleb märkida, et selline lähenemisviis on täielikult kooskõlas direktiivi 2009/81 peamise eesmärgiga luua Euroopa kaitsevarustuse turg (
52
) ja tagada kaitsesektori riigihangete tõhus avamine konkurentsile, (
53
) võttes samal ajal arvesse liikmesriikide julgeolekunõudeid, (
54
) arvestades sealjuures muu hulgas vajaduse korral selle sektori teenuste tundlikku iseloomu (
55
). Avaliku sektori hankijatel on hõlpsam otsustada iga üksikjuhtumi puhul eraldi, kas konkreetse lepingu puhul on päriselt õigustatud direktiivi 2009/81 kohaste sui generis-õigusnormide või hoopis direktiivi 2014/24 kohaste üldisemate, paindlikumate ja konkurentsi soodustavate õigusnormide kohaldamine. Teatud juhtudel, kui hankelepingu kaitsealased elemendid on marginaalsed või ebaolulised, nagu näib olevat käesolevas kohtuasjas, (
56
) võib olla hankija huvides kohaldada direktiivis 2014/24 sätestatud õigusnorme.
42.
Seega leian, et ministeeriumil oli põhimõtteliselt vabadus valida, (
57
) milliseid õigusnorme kohaldada, ja õigupoolest näib, (
58
) et ta kohaldas direktiivis 2014/24 sätestatud õigusnorme. See ilmneb direktiivi 2014/24 artiklis 27 sätestatud avatud menetluse kasutamisest, (
59
) kuna direktiiv 2009/81 sellist menetlust ega sellega samaväärset menetlust ei sisalda. (
60
)
Kõnealuse riigihankelepingu sõlmimise kriteerium: direktiivi 2014/24 artikli 67 lõike 2 kolmas lõik
43.
Kõnealuse riigihankelepingu sõlmimise kriteeriume tuleb hinnata muu hulgas kooskõlas direktiivi 2009/81 artikliga 47 või direktiivi 2014/24 artikliga 67 olenevalt sellest, kumba direktiivi kohaldatakse. (
61
) Võttes arvesse minu esialgseid märkusi kohaldatavate liidu õigusnormide kohta, analüüsin nüüd eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimust direktiivi 2014/24, (
62
) eelkõige selle artikli 67 lõike 2 kolmandat lõiku ja proportsionaalsuse põhimõtet arvestades.
44.
Direktiivi 2014/24 artikli 67 lõikes 1 on sätestatud, et avaliku sektori hankijad peavad riigihankelepingute sõlmimisel tuginema majanduslikult soodsaimale pakkumusele. Kõnealuse direktiivi artikli 67 lõike 2 esimeses lõigus on see mõiste määratletud väga laialt. Selles on sätestatud, et avaliku sektori hankija seisukohast majanduslikult soodsaim pakkumus tehakse kindlaks hinna või kulude alusel ning see võib hõlmata parima hinna ja kvaliteedi suhet. Parimat hinna ja kvaliteedi suhet hinnatakse asjaomase hankelepingu esemega seotud kriteeriumide alusel, mis hõlmavad kõnealuse lepingu esemega seotud kvalitatiivseid, keskkonnaalaseid (
63
) ja/või sotsiaalseid (
64
) aspekte. (
65
) Direktiivi 2014/24 artikli 67 lõike 2 esimeses lõigus esitatud parima hinna ja kvaliteedi suhte kriteeriumide loetelu ei ole ammendav. (
66
) Kohtuotsuses Concordia Bus Finland (
67
) kinnitas Euroopa Kohus, et hankija kasutatavad pakkumuste hindamise kriteeriumid majanduslikult soodsaima pakkumuse kindlaksmääramiseks (
68
) ei pea tingimata olema puhtmajandusliku iseloomuga, kuna hankija seisukohalt võivad pakkumuse väärtust mõjutada ka muud tegurid.
45.
Direktiivi 2014/24 artikli 67 lõike 2 esimese lõigu kohaselt on hankijatel õigus otsustada, kas lisada peale hinna või kulude ka muid kriteeriume. (
69
) Kui avaliku sektori hankijad otsustavad pakkumuste hindamisel kohaldada täiendavaid kriteeriume, peavad valitud kriteeriumid olema kooskõlas läbipaistvuse, mittediskrimineerimise ja võrdse kohtlemise põhimõtetega, et tagada pakkumuste suhteliste eeliste objektiivne võrdlemine ja seega tõhus konkurents. Sellest järeldub, et avaliku sektori hankijatel ei ole täiendavate kriteeriumide valikul piiramatut kaalutlusõigust. (
70
)
46.
Seevastu direktiivi 2014/24 artikli 67 lõike 2 kolmandas lõigus on üheselt ja tingimusteta sätestatud, et iga liikmesriik võib keelata kõigil oma avaliku sektori hankijatel kasutada „ainult hinda või ainult kulu pakkumuste hindamise ainsa kriteeriumina“. (
71
) Sellise keelu kehtestamise võimalus kehtib sõltumata kõnealuse lepingu eripärast või esemest. Sellega seoses ei ole direktiivi 2014/24 artikli 67 lõike 2 kolmanda lõigu suhtes kehtestatud ühtegi erandit ega kõrvalekallet ja seega annab see liikmesriikidele selles sisalduva võimaluse kasutamisel ulatusliku kaalutlusõiguse. Lisaks nähtub selle sätte tekstist selgelt, et liikmesriigid võivad kasutada oma kaalutlusõigust seeläbi, et nad piiravad hinna või kulude kasutamist teatavatele avaliku sektori hankijate kategooriatele või teatavat liiki lepingutele. (
72
) Sellest võib välja lugeda, et liikmesriigid võivad teatavate avaliku sektori hankijate või teatavat liiki lepingute puhul keelata hinna või kulude kasutamist pakkumuse hindamise ainsa kriteeriumina.
47.
Vaatamata direktiivi 2014/24 artikli 67 lõike 2 kolmandast lõigust tulenevale laiale kaalutlusõigusele peavad liikmesriigid selles sättes sisalduva võimaluse kasutamisel siiski järgima EL toimimise lepingu alusnorme, eelkõige kaupade vaba liikumise, asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse põhimõtet, samuti neist tulenevaid põhimõtteid, nagu võrdse kohtlemise ja proportsionaalsuse põhimõte, mis on pealegi kajastatud direktiivi 2014/24 artiklis 18. (
73
)
48.
Itaalia seadusandja kasutas direktiivi 2014/24 artikli 67 lõike 2 kolmandas lõigus sätestatud kitsamat võimalust, võttes vastu riigihankeseadustiku artikli 95 lõike 3 punkti a ja lõike 4 punkti b, milles on sisuliselt sätestatud, et tööjõumahukad lepingud – mille puhul tööjõukulud moodustavad vähemalt 50% lepingu kogusummast – tuleb sõlmida parima hinna ja kvaliteedi suhte alusel. See nõue kehtib ka siis, kui teenused on normitud. Seega on madalaima hinna kriteeriumi kasutamine sellistel juhtudel keelatud. Eelotsusetaotlusest nähtub, et riigihankeseadustiku artikli 95 lõike 3 punkti a ja lõike 4 punkti b eesmärk on kaitsta töötajaid. (
74
)
49.
Hankeosa nr 6 suhtes sõlmitud leping kuulub riigihankeseadustiku artikli 95 lõike 3 punkti a ja lõike 4 punkti b kohaldamisalasse. Vastuolus nende sätetega sõlmiti riigihankeleping hankeosa nr 6 suhtes siiski madalaima hinna, mitte parima hinna ja kvaliteedi suhte alusel. (
75
)
50.
Mara leiab, et tööjõumahukate normitud teenuste puhul on Itaalia õiguses sätestatud üldine ja abstraktne keeld kasutada madalaima hinna kriteeriumi ilmselgelt ülemäärane, ebaproportsionaalne ja põhjendamatu meede, kuna selliste teenuste kvalitatiivsed aspektid on ebaolulised. Lisaks ei saa seda järeldust kahtluse alla seada töötajate töötasu või ohutuse tagamise eesmärgil. Kõnealuses asjas põhinesid kõik antud allahindlused üksnes pakkuja potentsiaalsel kasumil (mille määr oli viis protsenti hankeosa maksumusest), millega välistati seega võimalus, et vähendatakse tööjõukulusid ja/või tehakse ülemääraseid allahindlusi, mis oleksid töötajatele kahjulikud. Hanketingimused olid seega täielikult kooskõlas direktiivi 2014/24 artikli 18 lõikega 2 ja selle direktiivi põhjenduses 98 sätestatud töötajate kaitse eesmärgiga. Käesolevas kohtuasjas on ilmne ka proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine, kuna asjaomane liikmesriigi asutus ja liikmesriigi kohus kinnitasid, et Mara järgis töötasu- ja ohutusnõudeid.
51.
Samir, (
76
) Prantsusmaa (
77
) ja Itaalia (
78
) valitsus ning komisjon (
79
) leiavad, et riigihankeseadustiku artikli 95 lõike 3 punktis a ja lõike 4 punktis b sätestatud keeld kasutada madalaimat hinda on proportsionaalne, kuna see kaitseb töötajate õigusi ja tagab osutatavate teenuste kvaliteedi.
52.
Kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega, (
80
) mis on liidu õiguse üldpõhimõte, ei tohi liikmesriikide kehtestatud reeglid direktiivi 2014/24 rakendamiseks, näiteks reeglid, mille eesmärk on kehtestada selle direktiivi artikli 67 lõike 2 kolmanda lõigu rakendamise tingimused, minna kaugemale sellest, mis on vajalik selle direktiivi eesmärkide saavutamiseks. (
81
)
53.
Esmalt tuleb rõhutada, et direktiivi 2014/24 artikli 67 lõike 2 kolmas lõik ei võimalda jätta hinda või kulusid lepingu sõlmimise kriteeriumidest välja. (
82
) See säte lubab liikmesriikidel üksnes keelata nende kasutamist ainsa lepingu sõlmimise kriteeriumina. Avaliku sektori hankijad võivad seega pakkumuste hindamisel vabalt valida mitteammendavast asjakohaste kriteeriumide hulgast, mis vältimatult hõlmavad ka hinda ja kulusid. Sellega seoses on riigihankeseadustiku artikli 95 lõike 3 punktis a ja lõike 4 punktis b sätestatud keeld piiratud ulatusega ning on eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul loodud töötajate kaitsmiseks. (
83
) See, et Itaalia seadusandja jättis tööjõumahukate teenuste pakkumuste hindamisel abstraktselt ja üldiselt välja madalaima hinna kui ainsa kriteeriumi, ei võta hankijatelt võimalust võtta arvesse selliste riigihankelepingute hinda või kulusid, vaid nõuab üksnes, et nad lisaks sellele võtaksid arvesse selliste lepingute laadi ja eripära, tagades sellega, et heaks kiidetakse parim pakkumus. (
84
)
54.
Tööjõumahukate teenuste, sealhulgas normitud teenuste puhul ei ole ilmne, (
85
) et kõik muud kriteeriumid peale hinna või kulude on selliste teenuste hankelepingu sõlmimise kontekstis täiesti üleliigsed või ebaolulised. Selline järeldus põhineb eeldusel, et selliste teenuste kvaliteeti ei saa kuidagi eristada ja et töötajate õigused ning nende tervis ja ohutus on igal juhul täielikult tagatud liikmesriigi õiguse ja/või hanketingimuste artikli 17 alusel.
55.
Muude lisakriteeriumide kui hinna või kulude olulisus selle juures, et oleks tagatud – nii konkreetselt kõnealuse hanke puhul kui ka riigihankelepingute sõlmimise puhul abstraktses mõttes ja üldiselt – mitte ainult töötajate palgatase, (
86
) vaid ka nende tervis (
87
) ja ohutus, on ilmselge kõigi tööjõumahukate teenuste, sealhulgas normitud teenuste puhul, olenemata nende korduvast laadist. (
88
) Näiteks on lisaks madalaimale hinnale ka teiste pakkumuse hindamise kriteeriumide olulisus töötajate tervise ja ohutuse kaitsmisel eriti teravalt esile kerkinud hankeosa nr 6 puhul, milles nõutakse muu hulgas laskemoona ja lõhkeainete käitlemist. Lisaks, nagu Samir märgib, võib parima hinna ja kvaliteedi suhte asemel madalaima hinna kriteeriumi kasutamine soodustada väljaõppeta tööjõu kasutamist, mis ainult ei kahjusta osutatava teenuse kvaliteeti, vaid vähendab ka ohutust. Samuti võib see pärssida investeeringuid töötajate koolitamisse. (
89
)
56.
Kuigi kõnealused liikmesriigi õiguse sätted ei tundu olevat spetsiaalselt mõeldud osutatavate teenuste kvaliteedi kaitsmiseks, (
90
) ei saa välistada, et selliste normitud teenuste osutamiseks määratud töötajate töökorraldus, kvalifikatsioon ja kogemused võivad mõjutada lepingu täitmise taset ja sellest tulenevalt pakkumuse majanduslikku väärtust. (
91
) Seoses sellega on direktiivi 2014/24 põhjenduses 93 sätestatud, et „[k]ui [liikmesriigi õigusnormides] kehtestatakse tasud teatavate teenuste osutamise eest või fikseeritakse teatavate asjade hind, tuleks selgitada, et endiselt on võimalik hinnata majanduslikku tulusust muude tegurite kui ainult hinna või tasu põhjal“. (
92
)
57.
Mara tugines oma seisukohtades (
93
) ka kohtuotsusele Tedeschi ja Consorzio Stabile Istant Service, (
94
) milles käsitleti liikmesriigi õigusnorme, mis piiravad võimalust vähendada alltöövõtjalt tellitud töö, tarnete või teenuste eest makstavat tasu enam kui 20% võrreldes hankelepingu hindadega. (
95
) Euroopa Kohus leidis, et selline piirang võib muuta vähem huvipakkuvaks võimaluse kasutada lepingu täitmiseks hankelepingu täitmisel allhanget, kuna see piirab seda võimalust kasutada soovivate ettevõtjate võimalikku konkurentsieelist alltöövõtjate tööjõukulude tõttu. Selline pärssiv mõju on vastuolus asjaomase valdkonna direktiivide eesmärgiga saavutada riigihangete võimalikult suur konkurentsile avatus ja eelkõige väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate osalemine riigihangetes. Lisaks läheb 20% piirmäär muu hulgas kaugemale sellest, mis on vajalik alltöövõtjate töötajatele töötasu kaitse tagamiseks, kuna see ei jäta hankijale juhtumipõhise hindamise võimalust, ja seda kohaldatakse sõltumata sellest, kas on võetud arvesse asjaomaste töötajatele kehtivate seaduste, määruste ja kollektiivlepingutega tagatud sotsiaalkaitse.
58.
Selles kohtuasjas esitatud põhjendusi ei saa üle kanda käesolevale kohtuasjale. Riigihankeseadustiku artikli 95 lõike 3 punktis a ja lõike 4 punktis b sätestatud nõue kasutada tööjõumahukate normitud teenuste puhul parimat hinna ja kvaliteedi suhet ei välista automaatselt ühtegi pakkujat, vaid nõuab õigupoolest esitatud pakkumuste individuaalset hindamist kriteeriumide alusel, mis hõlmavad muu hulgas hinda või kulusid, kuid ei piirdu nendega.
59.
Seega näib (ehkki eelotsusetaotluse esitanud kohus peab seda kontrollima), et kõnealused liikmesriigi õigusnormid, millega on üle võetud direktiivi 2014/24 artikli 67 lõike 2 kolmas lõik, sobivad selle peamise eesmärgi ehk töötajate kaitse tagamiseks, ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik selle eesmärgi saavutamiseks, ja on seega kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega.
VI. Ettepanek
60.
Eeltoodut arvesse võttes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 67 lõiget 2 ning proportsionaalsuse põhimõtet
tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis keelavad avaliku sektori hankijatel kasutada pakkumuse hindamise ainsa kriteeriumina madalaimat hinda selliste teenuste hankelepingu puhul, mis on nii tööjõumahukad kui ka normitud, isegi kui hanketingimustes on märgitud, et lepingu alusel töötavatele isikutele makstakse töötasu vastavalt asjakohasele riigisisesele valdkondlikule kollektiivlepingule ja et igasugune pakutav hinnaalandus võib põhineda üksnes pakkuja võimalikul kasumil.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	Hanketingimuste artiklis 17 (lk 33) on viidatatud „juhutöö“ teenustele, mis seisnevad „laadimis- ja mahalaadimistoimingutes, pakendite kokkupanekus ja lahtivõtmises, sissetulevate ja väljaminevate materjalide virnastamises ja virnast eemaldamises, materjalide teisaldamises ning kõiges muus, mis on määratletud lihttööna ning mille eesmärk on täita ladude, tehaste, üksuste, sõjalaevade ja/või sõjaväelennuväljade ja sõjaväeüksuste vajadusi“. Vt eelotsusetaotluse punkt 8.
(
3
)	Oma vastuses Euroopa Kohtu kirjalikele küsimustele (vt käesoleva ettepaneku punkt 22) märkis Itaalia valitsus, et kõnealused teenused on seotud eri liiki kaupade veoga ja seega on iga hankeosa puhul vaja ühtainsat ettevõtjat. Samuti kinnitas see valitsus, et hankeosa (kuigi mitte suurem osa) kõnealustest kaupadest on „kaitseotstarbeline varustus“ vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/81/EÜ, millega kooskõlastatakse teatavate kaitse- ja julgeolekuvaldkonnas ostjate poolt sõlmitavate ehitustööde ning asjade ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise kord ja muudetakse direktiive 2004/17/EÜ ja 2004/18/EÜ, artikli 1 lõikele 6 (ELT 2009, L 216, lk 76). Vt ka 16. novembri 2022. aasta hankeotsus nr 0021670 (Decreto di aggiudicazione prot. N. 0021670), mille kohaselt sõlmiti Maraga hankeleping hankeosa nr 6 suhtes ning milles viidatakse muu hulgas laskemoonale ja lõhkeainetele. Oma vastuses Euroopa Kohtu kirjalikele küsimustele vaidles Mara vastu asjaolule, et kõnealune leping on seotud kaitseotstarbelise varustusega. See on lõppkokkuvõttes faktiküsimus, mille otsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus.
(
4
)	Vastavalt 18. aprilli 2016. aasta seadusandliku dekreedi nr 50, millega kehtestatakse riigihankeseadustik (decreto legislativo n. 50 (Codice dei contratti pubblici); edaspidi „riigihankeseadustik“), artikli 50 lõikele 1 tähendab see, et tööjõukulud moodustavad vähemalt poole lepingu kogusummast. Vt käesoleva ettepaneku punkt 13.
(
5
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis, et Itaalia õiguses ei ole „„normitud omadustega teenuseid“ määratletud, kuid nende all mõeldi teenuseid, mida iseloomustab suur korduvus ja millel ei ole (näiteks tehnoloogilise või uuendusliku ulatusega) kohandatavaid osi, mille puhul on raske ette kujutada konkurendi niisugust panust, mis võiks mõjutada ühetaolise teenuse osutamise ootust; seetõttu on menetlusökonoomia ja menetluse kiiruse põhjustel lubatud kasutada madalaima hinna kriteeriumi, kuna puudub vajadus kasutada konkurentsivõrdluses parima tehnilise kvaliteedi kriteeriumi“.
(
6
)	Selle kriteeriumi puhul kasutatakse mõnikord lühendit MEAT. Vastavalt kohaldatavale Itaalia õigusele võetakse selle kriteeriumi puhul muu hulgas arvesse kvalitatiivseid, keskkonnaalaseid ja sotsiaalseid aspekte. Vt riigihankeseadustiku artikli 95 lõige 6.
(
7
)	Käesolevas ettepanekus nimetan neid teenuseid ka „normitud teenusteks“.
(
8
)	Vt riigihankeseadustiku artikli 95 lõike 4 punkt b ja käesoleva ettepaneku punkt 15.
(
9
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiv riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2014, L 94, lk 65).
(
10
)	Vt eelkõige eelotsusetaotluse punktid 6, 9 ja 10.
(
11
)	Asjaomasel ajal kehtinud redaktsioonis.
(
12
)	Riigihankeseadustiku (asjaomasel ajal kehtinud redaktsioonis) artikli 60 alusel.
(
13
)	Hankelepingu sõlmise teade 3144713.
(
14
)	CIG 9351659124 – NUTS-kood ITH41, mis puudutab „Aeronautica Militare area nordi“ (põhjapiirkonna sõjalennundus), maksumus 532786,89 eurot (hankelepingu eeldatav maksumus: 5200565,31 käibemaksuta ja/või muude seadusjärgsete maksude ning makseteta). Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul „[liidu] piirmäära kohaldamiseks ja seega 2016. aasta seadusandliku dekreedi nr 50 artikli 35 tähenduses märgiti hankeosa maksumuseks – kaasa arvatud võimalikud hankelepingu uuendamised – hanketeates kokku 3463114,72 eurot käibemaksuta (ja samuti [liidu] piirmäära kohaldamiseks viidati hanke kogumaksumusena 33803674,52 eurot käibemaksuta)“.
(
15
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis, et „hanketingimuste artikli 17 teises lõigus on märgitud järgmist: „Arvestades, et nõutud protsentides väljendatud allahindlust saadakse ainult vahendustasult, jäävad tööjõukulud muutumatuks, kuna palgatud töötajate töötasu makstakse valdkondliku kollektiivlepingu alusel. Järelikult ei mõjuta see [riigihankeseadustiku] artiklis 50 sätestatud eesmärke, milleks on sisuliselt tagada tööhõive tase ja kaitsta töötajaid [riigisiseste kollektiivlepingute] kohaldamise kaudu.““
(
16
)	Mara astus sellesse menetlusse.
(
17
)	Kohtuotsus nr 6259.
(
18
)	Vt täpsemalt eelotsusetaotluse punkt 1.
(
19
)	Ehkki Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) peab seda kontrollima, näib, et põhikohtuasjas kasutab see kohus fraasi „majanduslikult soodsaim pakkumus“ pigem „parima hinna ja kvaliteedi suhte“ tähenduses vastavalt riigihankeseadustiku artikli 95 lõikele 3, mitte aga laiemas tähenduses, mis on fraasile „majanduslikult soodsaim pakkumus“ antud direktiivi 2014/24 artiklis 67. Vt käesoleva ettepaneku punktid 44 ja 45.
(
20
)	Vt eelkõige Adunanza Plenaria del Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutseva riiginõukogu täiskogu) 21. mai 2019. aasta otsus nr 8. Seda kohtupraktikat on hiljem järgitud Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus) kohtupraktikas.
(
21
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et Samiri vastuapellatsioonkaebus on põhjendamatu ja et Mara apellatsioonkaebuse lahendamiseks on vaja esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimus.
(
22
)	Euroopa Kohtu kodukorra artikli 62 lõike 1 alusel.
(
23
)	Nagu varem märgitud, kinnitas Itaalia valitsus oma vastuses kirjalikele küsimustele, et kõnealused teenused on seotud laskemoona ja lõhkeainete ning mittekaitseotstarbelise varustusega.
(
24
)	Leskoveci ja Škofi sõnul on direktiivis 2009/81 „sätestatud kaitse- ja julgeolekusektori riigihangete erieeskirjad, mille eesmärk on muuta liidu kaitseturg avatumaks ja konkurentsivõimelisemaks, kaitstes samas üksikute liikmesriikide õigustatud julgeolekuhuve. Riigihankeid käsitlevate erinormide abil võimaldab [direktiiv 2009/81] kaitsta konfidentsiaalset teavet ja vältida liikmesriikide oluliste julgeolekuhuvide ohtu seadmist“. Leskovec, B. ja Škof, R., „Use of security exemption as a way to procure crucial infrastructure projects“, Rechtspraxis der Industrie- und Infrastrukturprojekte, Vol. 1, Beck-Online, 2025, lk 59; kättesaadav aadressil https://beck-online.beck.de/Bcid/Y-300-Z-RINPRAX-B-2025-S-59-N-1.
(
25
)	Euroopa Kohtule esitatud toimikus ei ole ühtegi viidet sellele, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses oleva kohtuasjaga oleks kuidagi seotud ELTL artikkel 346, milles käsitletakse liikmesriikide olulisi julgeolekuhuvisid. Peale selle olid pooled kohtuistungil ühel meelel, et see säte ei ole käesoleva menetluse kontekstis asjakohane. Seetõttu ma seda sätet käesolevas ettepanekus rohkem ei käsitle.
(
26
)	Vt selle kohta 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus Sisal jt (C‑721/19 ja C‑722/19, EU:C:2021:672, punkt 32).
(
27
)	Muudetud redaktsioonis.
(
28
)	Muudetud redaktsioonis.
(
29
)	Tuleb rõhutada, et lõhkeaineid saab kasutada nii sõjaliseks kui ka tsiviilotstarbeks. Direktiivi 2009/81 põhjenduses 10 on siiski sätestatud, et „[k]äesolevas direktiivis peaks kaitseotstarbeline varustus hõlmama ka tooteid, mis kavandatud algselt küll tsiviilkasutuseks, kuid mida on hiljem kohandatud sõjaliseks otstarbeks relvadena, laskemoonana või sõjavarustusena kasutamiseks“.
(
30
)	Vastavalt direktiivi 2009/81 artikli 1 lõikele 7 tähendavad „tundlik varustus“, „tundlikud ehitustööd“ ja „tundlikud teenused“„julgeoleku eesmärgiga varustus[t], ehitustö[id] ja teenuse[id], millega kaasneb, mis eeldavad ja/või sisaldavad salastatud teavet“.
(
31
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
32
)	See on faktiküsimus, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus. Käesolevas ettepanekus piisab sellest, kui märkida, et Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) ei viidanud eelotsusetaotluse üheski punktis direktiivile 2009/81 ega sellelegi, et asjaomaste materjalide hulgas on laskemoon või lõhkeained.
(
33
)	Direktiivi 2009/81 põhjenduses 6 viidatakse „logistikateenuste, transpordi ja ladustamise riigihankelepingute[le]“. Vt ka selle direktiivi I lisa kategooria nr 10, mis käsitleb „transpordi abi- ja lisateenuse[i]d“.
(
34
)	Vt direktiivi 2009/81 põhjendust 8, milles on märgitud: „Kaitse- ja julgeolekuvarustus on otsustava tähtsusega nii liikmesriikide julgeoleku ja suveräänsuse kui ka liidu autonoomia jaoks. Seepärast on kaitse- ja julgeolekuvaldkonnas asjade ja teenuse ostmine sageli tundlikku laadi.“ Peale selle on direktiivi 2009/81 põhjenduses 9 märgitud, et „[s]ee tingib erinõudmised, eelkõige tarnekindluse ja teabeturbe valdkonnas. Eelkõige on need nõudmised seotud relvade, laskemoona ja sõjavarustuse ostmisega relvajõududele ning osutatud tehingutega otseselt seotud teenuste ning ehitustööde tellimisega […]“
(
35
)	Näiteks sellise varustuse laad, kogus ja asukoht. See on faktiküsimus, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
(
36
)	Vt direktiivi 2014/24 artikli 1 lõige 1 ja 7. septembri 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (C‑601/21, EU:C:2023:629, punktid 69 ja 70). Lisaks on direktiivi 2014/24 artikli 15 lõike 1 punktis a sätestatud, et seda direktiivi kohaldatakse riigihankelepingute suhtes, välja arvatud nende suhtes, mis kuuluvad (täielikult) direktiivi 2009/81 kohaldamisalasse. Nagu komisjon märkis oma vastuses Euroopa Kohtu kirjalikele küsimustele: „kui kõnealune leping puudutaks ainult kaitseotstarbelist varustust, kuuluks kogu leping direktiivi 2009/81 alla ja hankija ei saaks seda sõlmida kooskõlas direktiivi 2014/24 sätetega“.
(
37
)	Direktiivi 2009/81 artikli 3 lõikes 1 on õigupoolest viidatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivile 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT 2004, L 134, lk 114). Direktiivi 2014/24 artikli 91 kohaselt tunnistati direktiiv 2004/18 alates 18. aprillist 2016 kehtetuks. Viiteid direktiivile 2004/18 tõlgendatakse viidetena direktiivile 2014/24.
(
38
)	Direktiivi 2014/24 artikli 3 lõike 3 teise lõigu kohaselt kohaldatakse juhul, kui asjaomase lepingu osa on hõlmatud direktiiviga 2009/81, direktiivi 2014/24 artiklit 16.
(
39
)	Direktiivi 2009/81 artikli 3 lõikes 3 on märgitud, et „[o]tsust sõlmida üksainus leping ei tohi siiski teha selleks, et arvata lepingud välja käesoleva direktiivi või […] direktiivi [2014/24] kohaldamisest“. Direktiivi 2009/81 põhjenduse 24 kohaselt „võivad [avaliku sektori hankijad] olla sunnitud sõlmima üheainsa lepingu riigihangeteks, mis on osaliselt hõlmatud käesoleva direktiiviga ja mille ülejäänud osa kuulub […] direktiivi [2014/24] reguleerimisalasse. Eeltoodut kohaldatakse juhul, kui asjaomaseid riigihankeid ei saa objektiivsetel põhjustel lahutada ja sõlmida nende kohta eraldi riigihankelepinguid. Sellistel juhtudel peaks [hankijatel] olema võimalik sõlmida üksainus riigihankeleping, tingimusel et otsust ei tehta selleks, et jätta riigihankelepingud välja käesoleva direktiivi või […] direktiivi [2014/24] kohaldamisest“.
(
40
)	Vt direktiivi 2014/24 artikli 16 lõige 2. Tuleb rõhutada, et direktiivis 2014/24 ei ole kehtestatud siduvaid reegleid selle kohta, kuidas määrata kindlaks, kas lepingu eri osi on võimalik lahutada või mitte. Vt analoogia alusel direktiivi 2014/24 artikli 3 lõige 3. Samas on selle direktiivi põhjenduse 11 teises lõigus märgitud, et „[e]raldatavus tuleks kindlaks määrata iga üksikjuhtumi korral, kui avaliku sektori hankija väljendatud või eeldatav soov käsitada segalepingu eri aspekte eraldamatuna ei ole piisav, kuid sellele peaksid lisanduma objektiivsed tõendid, mille alusel saab seda soovi tõendada ja teha kindlaks vajadus sõlmida üks leping. […]. Tuleks selgitada, et vajadus sõlmida ühtne hankeleping võib tuleneda nii tehnilistest kui ka majanduslikest põhjustest.“ Vt analoogia alusel 1. augusti 2022. aasta kohtuotsus Roma Multiservizi ja Rekeep (C‑332/20, EU:C:2022:610, punkt 54).
(
41
)	Vt direktiivi 2014/24 artikli 16 lõike 2 kolmanda lõigu punkt b. Vt ka direktiivi 2014/24 põhjendus 13, milles viidatakse selle direktiivi kohaldamata jätmisele, tingimusel et üheainsa hankelepingu sõlmimine on objektiivsetel põhjustel õigustatud.
(
42
)	Vt seevastu direktiivi 2014/24 artikli 3 lõike 4 teine lõik, milles on muu hulgas sätestatud, et segalepingute puhul, mille ese on nii kõnealuse direktiiviga hõlmatud kui ka sellega hõlmamata hanked, kohaldatakse juhul, kui avaliku sektori hankijad otsustavad sõlmida üheainsa lepingu, direktiivi 2014/24 (kui selle direktiivi artiklis 16 ei ole sätestatud teisiti).
(
43
)	Sellest järeldub minu arvates, et kui üheainsa lepingu sõlmimine ei ole objektiivselt põhjendatud, on direktiiv 2014/24 direktiivi 2009/81 suhtes ülimuslik. Arrowsmith leiab, et „kui üheainsa lepingu sõlmimine ei ole objektiivsetel põhjustel õigustatud, ei näi [direktiiv 2014/24] takistavat ühe lepingu sõlmimist. Eeldatavasti kohaldatakse [direktiivi 2014/24], kuna [direktiiv 2009/81 on ülimuslik] ainult siis, kui üheainsa lepingu sõlmimine on objektiivselt põhjendatud.“ Arrowsmith, S., The Law of Public and Utilities Procurement – Regulation in the EU and UK, Vol 2, Sweet & Maxwell, 2018, lk 220.
(
44
)	Vt seevastu direktiivi 2014/24 artikli 3 lõige 6, milles on sätestatud, et „[k]ui kõnealuse lepingu eri osasid ei ole objektiivselt võimalik lahutada, lähtutakse kohaldatava õiguskorra üle otsustamisel lepingu põhiesemest“. Kohtujuristi kursiiv. Minu arvates ei ole lepingu põhieseme analüüs direktiivi 2014/24 artikli 16 või isegi direktiivi 2009/81 artikli 3 kohaldamise kontekstis asjakohane.
(
45
)	Vt direktiivi 2014/24 artikli 16 lõike 2 kolmanda lõigu punkt b.
(
46
)	Vt direktiivi 2014/24 artikli 16 lõike 2 neljas lõik.
(
47
)	Tuleb meenutada, et avaliku sektori hankija võimalus valida, millist direktiivi kohaldada, eeldab seda, et hankeosa nr 6 suhtes üheainsa lepingu sõlmimine oli objektiivselt põhjendatud ja et otsus sõlmida üksainus leping ei olnud tehtud eesmärgiga jätta see hankeosa välja direktiivi 2009/81 või direktiivi 2014/24 kohaldamisalast.
(
48
)	Nagu eespool märgitud, ei ole avaliku sektori hankija valikuvõimaluse suhtes kehtestatud mingeid lisatingimusi.
(
49
)	Euroopa Kohus on märkinud, et liidu õiguse sätte tõlgendamisel tuleb arvesse võtta nii selle sätte sõnastust kui ka konteksti ning selle õigusakti, millesse see säte kuulub, üldist ülesehitust ning sellega taotletavaid eesmärke (30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Tim (C‑395/18, EU:C:2020:58, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
50
)	Arvestades direktiivi 2014/24 artikli 16 lõike 2 kolmanda lõigu punktis b ja neljandas lõigus sätestatud tingimusi, kui need on kohaldatavad.
(
51
)	Vt analoogia alusel 15. septembri 2022. aasta kohtuotsus Veridos (C‑669/20, EU:C:2022:684, punkt 31).
(
52
)	Vt direktiivi 2009/81 põhjendus 2. Direktiivi 2009/81 õiguslikud alused on EÜ artikli 47 lõige 2 (asutamisõigus), EÜ artikkel 55 (teenuste osutamise vabadus) ja EÜ artikkel 95 (siseturg).
(
53
)	Vt direktiivi 2009/81 põhjendus 15. Enne direktiivi 2009/81 vastuvõtmist kuulusid kaitsealased lepingud põhimõtteliselt direktiivi 2004/18 reguleerimisalasse. Seega oli direktiivi 2004/18 artiklis 10 sätestatud, et seda kohaldatakse teenuste riigihankelepingute suhtes, mille avaliku sektori hankijad sõlmivad riigikaitse valdkonnas, kui asutamislepingu artiklist 296 (nüüd ELTL artikkel 346) ei tulene teisiti. Samas märkis komisjon rohelises raamatus – Kaitsealased riigihanked, KOM/2004/608 lõplik, et välja on kujunenud EÜ artiklis 296 (nüüd ELTL artikkel 346) sätestatud erandi praktiliselt süstemaatiline kasutamine ja et mõnede liikmesriikide arvates võib seda erandit kohaldada automaatselt. Seetõttu leidis komisjon, et „ELi õiguslikku raamistikku võiks täiendada uue seadusandliku vahendiga kaitsealaste riigihangete alal […] Kõnealune direktiiv näeks ette spetsiifilise eeskirjade raamistiku lepingutele, mis jäävad asutamislepingu artikli 296 ratione materiae kohaldamisalasse, kuid mille puhul ei ole erandi tegemine õigustatud […]“. Vt lk 9. Arrowsmithi sõnul „on see vabastuste kuritarvitamine alati kujutanud endast olulist väljakutset avatud ja lõimitud kaitseturu lõpuleviimisel, mida liit on püüdnud saavutada, ning see oli üks peamisi probleeme, mis viis eraldiseisva kaitse- ja julgeolekuhankeid käsitleva direktiivi vastuvõtmiseni“. Arrowsmith, S., vt eespool joonealune märkus 43, lk 152.
(
54
)	Vt direktiivi 2009/81 põhjendus 4.
(
55
)	Vt direktiivi 2009/81 põhjendus 8.
(
56
)	Seda võib välja lugeda eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud küsimustest, milles ei viidata direktiivile 2009/81. Lisaks sellele ei viidata ega vihjata ka eelotsusetaotluses endas kaitseotstarbelisele varustusele, näiteks laskemoonale või lõhkeainetele. Samuti väitis Mara kohtuistungil, et ta osutab ministeeriumi jaoks ajutise loomuga veoteenuseid ja tegelikult ei kuulu kaitseotstarbeline varustus veetavate kaupade hulka.
(
57
)	Vt muu hulgas Heuninckx, B., „Mixed procurement involving defence or security“, teoses Caranta, R. ja Sanchez-Graells, A. (eds), European Public Procurement, Edward Elgar, 2021, lk 174–175.
(
58
)	Seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
(
59
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 16.
(
60
)	Vt ka Itaalia valitsuse kirjalikele küsimustele antud vastuse punkt 3.
(
61
)	Direktiivi 2014/24 põhjenduses 89 on sätestatud, et „pakkumuste hindamise kriteeriumide mõiste on käesolevas direktiivis kesksel kohal“.
(
62
)	Kui avaliku sektori hankija otsustab direktiivi 2014/24 artikli 16 lõike 2 või lõike 4 alusel sõlmida riigihankelepingu kooskõlas selle direktiiviga, peab ta täielikult järgima selles sisalduvaid kohaldatavaid õigusnorme. Nagu komisjon kohtuistungil märkis, ei saa hankija valida endale üksikuid meelepäraseid sätteid mõnest teisest direktiivist, näiteks direktiivist 2009/81, isegi kui tal oli alguses võimalus otsustada sõlmida riigihankeleping kooskõlas selle direktiiviga.
(
63
)	Kui hankija otsustab sõlmida lepingu majanduslikult soodsaima pakkumuse teinud pakkujaga, võib ta põhimõtteliselt võtta arvesse keskkonnakaitse kriteeriume. Vt selle kohta 17. septembri 2002. aasta kohtuotsus Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, punkt 64) (edaspidi „kohtuotsus Concordia Bus Finland“). Selles kohtuasjas oli tegemist nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivi 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord (EÜT 1992, L 209, lk 1; ELT eriväljaanne 06/01, lk 322), artikli 36 lõike 1 tõlgendamisega. Kõnealuse direktiivi artikli 36 lõikes 1 eristati kahte lepingu sõlmimise kriteeriumi, nimelt majanduslikult kõige soodsamat pakkumust, mis hõlmab kvaliteeti ja tehnilisi omadusi, ja ainult madalaimat hinda. Kõnealuses kohtuasjas olev viide majanduslikult soodsaima pakkumuse kriteeriumile on samaväärne viitega parimale hinna ja kvaliteedi suhtele direktiivi 2014/24 artikli 67 tähenduses. Vt analoogia alusel direktiivi 2014/24 põhjendus 89.
(
64
)	Vt analoogia alusel 20. septembri 1988. aasta kohtuotsus Beentjes (31/87, EU:C:1988:422, punktid 28–37), milles Euroopa Kohus tunnistas, et avaliku sektori hankijad võivad põhimõtteliselt kehtestada sotsiaalklausli või pikaajaliste töötute töölevõtmise tingimuse. Vt ka 26. septembri 2000. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑225/98, EU:C:2000:494, punkt 50); 15. juuli 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa (C‑271/08, EU:C:2010:426, punktid 55 ja 56) ning 10. mai 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Madalmaad (C‑368/10, EU:C:2012:284, punktid 84–88).
(
65
)	Vt analoogia alusel ka direktiivi 2014/24 artikkel 70, milles käsitletakse lepingu täitmise tingimusi.
(
66
)	Vt direktiivi 2014/24 põhjendus 92.
(
67
)	Vt punkt 55.
(
68
)	Nagu varem märgitud, on see samaväärne direktiivi 2014/24 artikli 67 tähenduses parima hinna ja kvaliteedi suhtega.
(
69
)	Direktiivi 2014/24 põhjenduse 90 esimeses lõigus on täpsustatud, et majanduslikult soodsaim pakkumus „peaks alati hõlmama hinna või kulude elementi“.
(
70
)	Vt 20. septembri 2018. aasta kohtuotsus Montte (C‑546/16, EU:C:2018:752, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 17. novembri 2022. aasta kohtuotsus Antea Polsk jt (C‑54/21, EU:C:2022:888, punktid 88–91). Vt ka direktiivi 2014/24 artikli 18 lõige 1 ja artikli 67 lõige 4 ning selle direktiivi põhjenduse 90 esimene lõik.
(
71
)	Direktiivi 2014/24 põhjenduse 90 teises lõigus on sätestatud, et „[s]elleks et soodustada riigihangete puhul suundumist parima kvaliteedi poole, peaks liikmesriikidel olema võimalik keelata majanduslikult soodsaima pakkumuse hindamine ainult hinna või kulude alusel või sellist hindamist piirata, kui nad peavad seda asjakohaseks“.
(
72
)	See peegeldab ladinakeelset maksiimi või ütlust qui potest plus, potest minus või qui potest majus potest et minus (kes suudab rohkem, suudab ka vähem).
(
73
)	Vt analoogia alusel 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Conacee (C‑598/19, EU:C:2021:810, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika), mis puudutas direktiivi 2014/24 artikli 20 lõike 1 kohast õigust reserveerida hankelepingud teatavat liiki pakkujatele. Vt analoogia alusel ka 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Tim (C‑395/18, EU:C:2020:58, punkt 45), mis puudutas direktiivi 2014/24 artikli 57 kohaseid „Kõrvaldamise aluseid“. Vt direktiivi 2014/24 põhjendus 1.
(
74
)	Vt eelotsusetaotluse punkt 7, milles eelotsusetaotluse esitanud kohus tõi välja, et Adunanza Plenaria del Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu täiskogu) „märkis, et [tööjõumahukate] teenuste hangete puhul majanduslikult kõige soodsama pakkumuse kriteeriumi kehtestamise mõte on järgida tööhõive kaitse eesmärke“. See liikmesriigi õiguse küsimus ja ainult eelotsusetaotluse esitanud kohus saab tõlgendada liikmesriigi õigusnormide eesmärke.
(
75
)	Selle tulemusel tühistas Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus) 11. aprillil 2023 hankelepingu sõlmise teate hankeosa nr 6 kohta. Vt käesoleva ettepaneku punkt 17.
(
76
)	Samir väidab, et edukas pakkuja sai üksnes summa, mis võrdus tööjõukuludega. Seetõttu sõlmiti riigihankeleping liisutõmbamise tulemusena, mitte muude kriteeriumide, näiteks teenuse kvaliteedi alusel. Ta väidab, et madalaima hinna kriteerium kahjustab nii teenuse kvaliteeti kui ka töötajate õigusi. Samiri sõnul maksti kõne all oleval juhul töötajatele pigem miinimumpalka kui riigisisese valdkondliku kollektiivlepinguga ette nähtud kõrgemat palka.
(
77
)	Prantsuse valitsus leiab, et hind või kulud on sisuliselt miinimumkriteeriumid, mida tuleks vajaduse korral täiendada muude kriteeriumidega. Samuti märgib ta, et hind või kulud ei ole tingimata kõige olulisemad kriteeriumid. Selle valitsuse sõnul nähtub direktiivi 2014/24 põhjendustest 2, 37, 41, 89–94 ja 98 selgelt, et selle direktiivi eesmärk on ühelt poolt suurendada avalike kulutuste tõhusust hankemenetlustes senisest kulutasuvamal viisil ning teiselt poolt võimaldada hankijatel paremini kasutada riigihankeid selleks, et toetada ühiseid ühiskondlikke eesmärke, näiteks keskkonnakaitset, tööhõive ja sotsiaalse kaasatuse edendamist või parimate võimalike tingimuste tagamist kvaliteetsete sotsiaalteenuste osutamiseks.
(
78
)	Itaalia valitsuse sõnul võib hanketingimuste artikli 17 teises lõigus sisalduv allahindluste piirang soodustada töökaitse sätetest kõrvalehoidmist, moonutada konkurentsi väiksemate ettevõtjate kahjuks ja soodustada identsete pakkumuste esitamist, nagu näitab eelotsusetaotluse esitanud kohtuasi, mille tulemusel sõlmiti hankeleping Maraga liisutõmbamise tulemusena. Samuti märgib see valitsus, et pikemas perspektiivis võivad ettevõtjad salaja püüda oma väga madala või olematu kasumimarginaali töötajate töötasu arvelt tasa teha. Tööjõumahukate teenuste puhul on tööjõudu võimalik tõhusamalt ja läbipaistvamalt kaitsta sellega, et piiratakse hinna tähtsust ja ühendatakse see pakkumuse kvalitatiivsete aspektide hindamisega.
(
79
)	Komisjoni arvates on töötajate töötasu kaitse vaid üks põhjus, mis õigustab parima hinna ja kvaliteedi suhte kriteeriumi kohaldamist. Lisaks sellele ei saa välistada, et madalaima hinna kriteeriumi kasutamine võib põhjustada tööohutuse või teenuse kvaliteedi halvenemist.
(
80
)	Ei tõstatatud mitte ühtegi muud küsimust, näiteks direktiivi 2014/24 artikli 18 lõikes 1 viidatud mittediskrimineerimise põhimõtte kohta.
(
81
)	6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Conacee (C‑598/19, EU:C:2021:810, punkt 42).
(
82
)	Vt direktiivi 2014/24 põhjenduse 90 esimene lõik.
(
83
)	See on direktiivi 2014/24 artikli 67 lõikes 2 sõnaselgelt tunnustatud õiguspärane eesmärk.
(
84
)	Vastupidise kohta vt 7. oktoobri 2004. aasta kohtuotsus Sintesi (C‑247/02, EU:C:2004:593, punktid 38–42).
(
85
)	Seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
(
86
)	Vt analoogia alusel 17. novembri 2015. aasta kohtuotsus RegioPost (C‑115/14, EU:C:2015:760, punktid 77 ja 79).
(
87
)	Vt direktiivi 2014/24 põhjendus 99, milles viidatakse töötajate tervise kaitsele suunatud kriteeriumidele.
(
88
)	Caranta on seisukohal, et „kriteeriumid, millega omistatakse liiga suurt kaalu hinnale, toovad loomuldasa endaga kaasa töötajate tingimuste halvenemise ja seda eriti lepingute puhul, kus personal on kõige olulisem kulu. Sotsiaalse dumpingu vastu võitlemiseks on Itaalia riigihankeseadustiku [artikli] 95 lõikes 3 rakendatud [artikli] 67 lõike 2 viimast lauset, sätestades, et lepingute sõlmimisel on keelatud viidata üksnes hinnale või üksnes kuludele, kui tegemist on […] mis tahes lepinguga, mille personalikulud moodustavad vähemalt 50% lepingu kogueelarvest“. Caranta, R., „Towards socially responsible public procurement“, ERA Forum, Vol. 23, 2022, lk 158; kättesaadav aadressil https://doi.org/10.1007/s12027-022-00718-5.
(
89
)	Vt direktiivi 2014/24 põhjendus 99, milles viidatakse „oskuste õpetamisele“.
(
90
)	Nagu eespool märgitud, on Itaalia seadusandja taotletavate eesmärkide väljaselgitamine eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.
(
91
)	Vt direktiivi 2014/24 artikli 67 lõike 2 punkt b ja põhjendus 94. Kuigi selles põhjenduses viidatakse intellektuaalteenuste, näiteks konsultatsiooni- või arhitektuuriteenuste lepingutele, leian, et seda ei saa tõlgendada nii, et normitud teenused jäetakse direktiivi 2014/24 artikli 67 lõike 2 punkti b kohaldamisalast välja.
(
92
)	Selles põhjenduses on ühtlasi märgitud, et „[a]rvestades arvukaid võimalusi hinnata majanduslikku tulusust sisuliste kriteeriumide alusel, tuleks vältida seda, et liisutõmbamine on ainus vahend lepingu sõlmimiseks“. Tundub, et vajadus liisutõmbamise järele tulenes madalaima hinna kasutamisest ainsa lepingu sõlmimise kriteeriumina kombinatsioonis hanketingimuste artiklis 17 esitatud nõudega, et mis tahes pakutud hinnaalandus peab põhinema üksnes pakkuja võimalikul kasumil, mille etteantud määr oli viis protsenti hankelepingu sõlmimise teates märgitud lepingu maksumusest. Arvestades, et need jäigad piirangud kehtestas ministeerium ise, näib ebatõenäoline, et pakkujad oleksid pidanud sellele hankijale direktiivi 2014/24 artikli 69 kohaselt selgitama iga ilmselgelt ebatavaliselt madalat pakkumust ning selle vastavust sotsiaal- ja tööõigusele direktiivi artikli 18 lõike 2 kohaselt. Nagu märgib Prantsuse valitsus, ei ole selle direktiivi artikli 69 kohase menetluse algatamine automaatne. Esiteks eeldab see, et ettevõtja esitab pakkumuse, mille hind on ilmselgelt liiga madal ja võib kahjustada lepingu nõuetekohast täitmist. Edasi peab hankijal olema sellekohane kahtlus. Lõpuks on hankija ülesanne viia oma võimaluste piires läbi vajalikud kontrollid.
(
93
)	Mara leiab, et asjaolu, et Itaalia seadusandja välistas madalaima hinna kriteeriumi, ei võimalda hankijal hinnata iga üksikjuhtumit eraldi ja seda kohaldatakse sõltumata sellest, kas asjaomaste töötajate suhtes kohaldatavate õigusnormidega ja kollektiivlepingutega tagatud sotsiaalkaitse on arvesse võetud.
(
94
)	27. novembri 2019. aasta kohtuotsus (C‑402/18, EU:C:2019:1023, punktid 59 ja 65).
(
95
)	20% piirmäär oli kohustuslik.