62006CC0070
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JÁN MAZÁK
esitatud 9. oktoobril 2007 (
1
)
Kohtuasi C-70/06
Euroopa Ühenduste Komisjon
versus
Portugali Vabariik
„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Liikmesriigi kohustuste rikkumist tuvastav Euroopa Kohtu otsus — Täitmata jätmine — Rahaline karistus”
I. Sissejuhatus
1.
Käesoleva kohtuasja algatas komisjon 7. veebruaril 2006 EÜ artikli 228 alusel. Komisjon väidab, et Portugali Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid selleks, et täita Euroopa Kohtu 14. oktoobri 2004. aasta otsust kohtuasjas C-275/03: komisjon vs. Portugal (
2
), ning taotleb Portugalile trahvi määramist. Nimetatud kohtuotsuses sedastas Euroopa Kohus, et jättes kehtetuks tunnistamata 21. novembri 1967. aasta dekreetseaduse nr 48051, millega seatakse kahjutasu maksmine isikutele, kellele on tekitatud kahju riigihangetealaste ühenduse õigusnormide või nende ülevõtmiseks kehtestatud siseriiklike õigusnormide rikkumisega, sõltuvusse süü või tahtluse tõendatusest, on Portugali Vabariik rikkunud nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiivi 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (
3
) artikli 1 lõikest 1 ja artikli 2 lõike 1 punktist c tulenevaid kohustusi.
II. Õiguslik raamistik
2.
Direktiivi 89/665 artikli 1 lõike 1 muudetud redaktsioonis on sätestatud, et „[l]iikmesriigid võtavad seoses direktiivide 71/305/EMÜ, 77/62/EMÜ ja 92/50/EMÜ reguleerimisalasse kuuluvate riigihankelepingute sõlmimise menetlustega vajalikud meetmed tagamaks, et tellijate otsuseid saaks läbi vaadata tõhusalt ning eelkõige võimalikult kiiresti […]”.
3.
Direktiivi 89/665 artikli 2 lõikes 1 on sätestatud, et „[l]iikmesriigid tagavad, et seoses artiklis 1 kindlaksmääratud läbivaatamise korraga võetavad meetmed sisaldavad järgmisi volitusi:
[…]
c)
maksta kahjutasu isikutele, kellele on rikkumisega kahju tekitatud.”
4.
Nõukogu 26. juuli 1971. aasta direktiiv 71/305/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike ehitustöölepingute sõlmimise kord, (
4
) tunnistati kehtetuks nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiiviga 93/37/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike ehitustöölepingute sõlmimise kord (
5
) ja mis omakorda tunnistati alates 31. jaanuarist 2006 kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiviga 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta. (
6
)
5.
Direktiivi 2004/18 artiklis 81 on sätestatud, et „[v]astavalt […] direktiivile 89/665/EMÜ […] tagavad liikmesriigid käesoleva direktiivi rakendamise tõhusate, kättesaadavate ja läbipaistvate mehhanismide abil”.
6.
Direktiivi 89/665 artikli 1 lõikes 1 sisalduvat viidet direktiivile 71/305 tuleb käsitleda kui viidet direktiivile 2004/18. (
7
)
III. Kohtueelne menetlus ja poolte nõuded
7.
Komisjon juhtis 4. novembri 2004. aasta kirjas Portugali ametiasutuste tähelepanu kohtuotsuse C-275/03 sõnastusele ja sellele, et EÜ artikli 228 kohaselt peab Portugal võtma vajalikud meetmed selle otsuse täitmiseks. Komisjon palus, et Portugali ametiasutused teataksid talle 15. jaanuariks 2005 võetud meetmetest.
8.
Portugali ametiasutused edastasid 19. novembril 2004 komisjonile riigi ja teiste avalik-õiguslike isikute lepinguvälise tsiviilvastutuse seaduse eelnõu koopia. Portugali ametiasutused palusid komisjonil teatada, kas ta on seisukohal, et seaduseelnõu tagab direktiivi 89/665 nõuetekohase ja täieliku ülevõtmise. Lisaks palusid Portugali ametiasutused oma 12. jaanuari 2005. aasta kirjas, et komisjon ei võtaks EÜ artikli 228 alusel meetmeid enne, kui 20. veebruari 2005. aasta valimiste järel on asunud ametisse uus seadusandja, et riigi lepinguvälise tsiviilvastutuse seaduse vastuvõtmisega saaks alustada 2005. aasta esimeses pooles.
9.
Komisjon saatis 21. märtsil 2005 Portugali ametiasutustele märgukirja, milles teatas neile, et Portugali parlamendi (Assembleia da República Portuguesa) laialisaatmine ja valimiste korraldamine ei õigusta direktiivist 89/665 tulenevate Portugali kohustuste täitmata jätmist ega selle direktiiviga ettenähtud tähtaegadest kinni pidamata jätmist. Samuti märkis komisjon, et igal juhul ei ole kõnealune seaduseelnõu vastavuses direktiiviga 89/665. Komisjon teatas Portugali ametiasutustele, et kuivõrd ta ei ole saanud teavet Euroopa Kohtu otsuse C-275/03 täitmiseks võetud meetmete kohta, on ta seisukohal, et Portugal on jätnud täitmata EÜ artikli 228 lõikest 1 tulenevad kohustused. Komisjon kutsus Portugali esitama oma seisukoht selles küsimuses kahe kuu jooksul. Samuti juhtis ta Portugali ametiasutuste tähelepanu sellele, et Euroopa Kohus võib määrata rahalisi karistusi vastavalt EÜ artikli 228 lõikele 2. Komisjon märkis, et ta teatab Euroopa Kohtule põhisumma või trahvi, mida Portugal peab tema meelest asjaolusid arvestades tasuma.
10.
Portugali ametiasutused vastasid komisjoni märgukirjale 25. mai 2005. aasta kirjaga. Komisjon, keda see vastus ei rahuldanud, esitas 13. juulil 2005 põhjendatud arvamuse, milles teatas, et Portugal ei ole võtnud vajalikke meetmeid Euroopa Kohtu otsuse C-275/03 täitmiseks ning on jätnud täitmata EÜ artikli 228 lõikest 1 tulenevad kohustused. Komisjon andis Portugali Vabariigile kahekuuse tähtaja kohtuotsuse C-275/03 täitmiseks vajalike meetmete võtmiseks. Samuti juhtis komisjon Portugali tähelepanu sellele, et kui asi antakse Euroopa Kohtusse, siis võib Euroopa Kohus määrata rahalisi karistusi, ning et komisjon kavatseb nõuda põhisumma või trahvi määramist.
11.
Portugali ametiasutused märkisid põhjendatud arvamusele 12. detsembril 2005 antud vastuses, et riigi lepinguvälise tsiviilvastutuse seaduse eelnõu, millega muu hulgas tunnistatakse kehtetuks dekreetseadus nr 48051, on juba esitatud lõplikuks heakskiitmiseks Portugali parlamendile. Komisjon asus seisukohale, et Portugali Vabariik ei ole täitnud Euroopa Kohtu otsust C-275/03, ning otsustas algatada käesoleva kohtuasja.
12.
Oma hagis palub komisjon Euroopa Kohtul:
„—
tuvastada, et kuna Portugali Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid Euroopa Kohtu […] otsuse kohtuasjas C-275/03 […] täitmiseks, siis on Portugali Vabariik rikkunud EÜ artikli 228 lõikest 1 tulenevaid kohustusi;
—
kohustada Portugali Vabariiki maksma komisjonile nõukogu määruse (EÜ, Euratom) nr 1150/2000 artiklis 9 nimetatud Euroopa ühenduste omavahendite kontole trahvi 21450 eurot iga kohtuasjas C-275/03 tehtud otsuse täitmisega viivitatud päeva eest alates päevast, mil Euroopa Kohus […] teeb käesolevas kohtuasjas otsuse, kuni kohtuotsuse C-275/03 täitmise kuupäevani;
—
mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt.”
13.
Portugali Vabariik palub Euroopa Kohtul:
„1.
Jätta komisjoni nõuded läbi vaatamata kui alusetud ning:
a)
asuda seisukohale, et Portugali Vabariik on võtnud kõik vajalikud meetmed Euroopa Kohtu […] otsuse C-275/03 […] täitmiseks, ning seega tunnistada alusetuks komisjoni esimene nõue;
b)
vabastada Portugali Vabariik kohustusest maksta […] trahvi21450 eurot iga kohtuotsuse C-275/03 täitmisega viivitatud päeva eest alates kuupäevast, millal Euroopa Kohus teeb otsuse käesolevas kohtuasjas, kuni kohtuotsuse C-275/03 täitmise kuupäevani ning seega tunnistada alusetuks komisjoni teine nõue.
2.
Teise võimalusena — kui meie seisukohta ei aktsepteerita (quod non) — vähendada määratud trahvisummat, sest see summa on selgelt ülemäärane, kehtestada rikkumise raskusastme suhtes kohaldatavale koefitsiendile tase, mis ei ületa 4 (nelja), määrata trahvi maksmine kindlaks aasta kohta ning peatada trahvi maksmine kuni Portugali riigi poolt vahepeal vastu võetud meetmete jõustumiseni.”
IV. EÜ artikli 228 lõikega 1 kehtestatud kohustuse täitmine
A. Poolte argumendid
14.
Komisjon väidab, et Portugal ei ole võtnud Euroopa Kohtu otsuse C-275/03 täitmiseks vajalikke meetmeid, kuivõrd kõnealune liikmesriik ei ole tunnistanud kehtetuks dekreetseadust nr 48051. Komisjon märgib, et riigi ja teiste avalik-õiguslike isikute lepinguvälise tsiviilvastutuse seaduse eelnõu, mille Portugali valitsus esitas Portugali parlamendile, ei ole selle kohtuotsusega vastavuses. Kuna lisaks sellele ei ole komisjonile teatatud mingitest muudest meetmetest, on komisjon seisukohal, et Portugali Vabariik on rikkunud EÜ artikli 228 lõikest 1 tulenevaid kohustusi.
15.
Portugal on seisukohal, et seaduseeelnõuga nr 56/X riigi ja teiste avalik-õiguslike isikute tsiviilvastutuse kohta, mille Portugali parlament 6. aprillil 2006 ühehäälselt vastu võttis ja mis peatselt jõustub, võetakse direktiiv 89/665 üle nõuetekohaselt. Samuti on Portugal seisukohal, et tema poolt vahepeal vastu võetud õigusnormidega on direktiiv 89/665 nõuetekohaselt üle võetud ning et ta on seega täielikult täitnud kohtuotsuse C-275/03. Selles suhtes osutab Portugal, et kohtuotsuse C-275/03 piisav täitmine on tagatud Portugali Vabariigi põhiseaduse (edaspidi „CRP”) artiklitega 22 ja 271 ning uue halduskohtumenetluse seadustikuga (edaspidi „CPTA”). Lisaks väidab ta, et Portugalis välja kujunenud kohtupraktikas on tunnustatud süü presumptsiooni seoses ametiasutuste ebaseaduslike tegudega.
B. Õiguslik hinnang
16.
Komisjoni ülesanne on esitada EÜ artikli 228 alusel algatatud menetluse käigus Euroopa Kohtule vajalikud andmed otsustamaks, millises ulatuses on liikmesriik täitnud rikkumise tuvastanud kohtuotsust. Kui komisjon on esitanud piisavalt tõendeid rikkumise jätkumise kohta, on asjaomase liikmesriigi ülesanne esitatud andmed ning nende tagajärjed sisuliselt ja üksikasjalikult vaidlustada. (
8
)
17.
Kohtuotsuse C-275/03 resolutiivosas sedastas Euroopa Kohus, et jättes kehtetuks tunnistamata dekreetseaduse nr 48051, millega seatakse kahjutasu maksmine isikutele, kellele on tekitatud kahju riigihangetealaste ühenduse õigusnormide või nende ülevõtmiseks kehtestatud siseriiklike õigusnormide rikkumisega, sõltuvusse süü või tahtluse tõendatusest, on Portugali Vabariik rikkunud direktiivi 89/665/EMÜ artikli 1 lõikest 1 ja artikli 2 lõike 1 punktist c tulenevaid kohustusi.
18.
Kohtuotsuse C-275/03 resolutiivosa sõnastust arvestades on minu arvates vaja tuvastada käesolevas, EÜ artikli 228 lõikest 1 tulenevate kohustuste täitmata jätmist puudutavas kohtuasjas, kas Portugali Vabariik on viidatud kohtuotsust täitnud, ja eriti, kas ta on tunnistanud kehtetuks dekreetseaduse nr 48051.
19.
Seda, kas EÜ artikli 228 lõikest 1 tulenevad kohustused on täitmata jäetud, tuleb hinnata kõnealuse sätte alusel esitatud põhjendatud arvamuses märgitud tähtaja lõppkuupäeva seisuga. Kuivõrd komisjon taotleb Portugali Vabariigile trahvi määramist, tuleb lisaks tuvastada ka see, kas väidetav kohustuste täitmata jätmine kestis käesolevas kohtuasjas peetud Euroopa Kohtu istungini.
20.
Käesolevas kohtuasjas ilmneb komisjoni ja tõepoolest ka Portugali esitatud kirjalikest avaldustest, et kuigi dekreetseadust nr 48051 kehtetuks tunnistava seaduse eelnõu on Portugali parlamendis menetluses, ei ole seda seadust lõplikult vastu võetud. Portugali valitsus ise möönis oma kirjalikes avaldustes, et esitatud seaduseelnõu nr 56/X jõustumiseks on muu hulgas nõutav Presidente da República (vabariigi president) allkiri ja avaldamine Diário da República’s (Portugali Riigi Teataja). Kuupäevaks, mil lõppes 13. juuli 2005. aasta põhjendatud arvamuses määratud tähtaeg, ei olnud Portugali Vabariik seadusandlikus menetluses veel neid vajalikke samme astunud.
21.
Kui Portugali Vabariigi esindajale 5. juuli 2007 kohtuistungil otseselt osutati, et dekreetseadus nr 48051 on istungi kuupäeval jätkuvalt jõus, vastas ta, et Portugali Vabariik kavatseb muuta praegust õiguslikku olukorda seaduseelnõu nr 56/X vastuvõtmisega. Seega on selge, et 5. juuliks 2007 ei olnud Portugali Vabariik dekreetseadust nr 48051 kehtetuks tunnistanud. Lisaks olid selleks kuupäevaks jätkuvalt täitmata Portugali kohustused direktiivi 89/665 artikli 1 lõike 1 ja artikli 2 lõike 1 punkti c ülevõtmise osas. (
9
)
22.
Olen seisukohal, et Portugali valitsuse märkused süü presumptsiooni kohta, mis põhinevad CRP artiklitel 22 ja 271, CPTA ja Portugali kohtute praktikal, (
10
) on käesoleva kohtuasja kontekstis õiguslikult asjakohatud ja sobimatud. Minu arvates kujutavad need märkused endast Portugali katset taasavada kohtuasja C-275/03 menetlemine ja taotleda uut arutelu küsimustes, mille üle pooled juba on vaielnud ja mida Euroopa Kohus on kõnealuses kohtuasjas lõpliku otsuse tegemisel seega arvestanud.
23.
Kõike eelnevat arvestades tuleb järeldada, et Portugali Vabariik on jätnud võtmata vajalikud meetmed kohtuotsuse C-275/03 täitmiseks direktiivi 89/665 artikli 1 lõike 1 ja artikli 2 lõike 1 punkti c ülevõtmise osas ning on seega rikkunud EÜ artikli 228 lõikest 1 tulenevaid kohustusi.
24.
Kuna seega on tõendatud, et Portugali Vabariik rikkus jätkuvalt oma kohustusi käesolevas kohtuasjas peetud Euroopa Kohtu istungi kuupäeval, tuleb nüüd asuda käsitlema komisjoni trahviettepanekut.
V. Asjakohane rahatrahv
A. Poolte argumendid
25.
Võttes aluseks arvutusmeetodi, mis on esitatud komisjoni 21. augusti 1996. aasta teatises 96/C 242/07 EÜ artikli [228] kohaldamise kohta (
11
) ning 28. veebruari 1997. aasta teatises 97/C 63/02 EÜ artiklis [228] ette nähtud trahvi arvutamise meetodi kohta, (
12
) teeb komisjon Euroopa Kohtule ettepaneku määrata Portugali Vabariigile kohtuotsuse C-275/03 täitmata jätmise karistuseks trahv 21450 eurot iga viivitatud päeva eest. Trahv tuleks määrata alates käesolevas kohtuasjas otsuse tegemise kuupäevast kuni kohtuotsuse C-275/03 täitmise kuupäevani.
26.
Komisjon on seisukohal, et trahv on kõige asjakohasem vahend tõendatud rikkumise võimalikult kiireks lõpetamiseks. Trahv 21450 eurot iga viivitatud päeva eest vastab rikkumise raskusele ja kestusele, arvestades asjakohaselt vajadust tagada karistuse tõhusus. Komisjoni sõnutsi tuleb selle summa leidmiseks korrutada ühtne 500 euro suurune baassumma koefitsiendiga 11 (astmikus 1–20) rikkumise raskuse eest, koefitsiendiga 1 rikkumise kestuse eest ning koefitsiendiga 3,9 (võttes aluseks Portugali sisemajanduse kogutoodangu ja tema häälte arvu nõukogus), mis kajastab Portugali maksevõimet.
27.
Rikkumise kestuse suhtes märgib komisjon, et 12. oktoobril 2005 ehk kuupäeval, mil ta otsustas käesoleva hagi esitada, möödus 11 kuud kohtuotsuse C-275/03 kuulutamisest. Komisjoni 2001. aasta märtsis vastu võetud tegevussuundade kohaselt alustab ta EÜ artikli 228 alusel rikkumise kestuse arvestamist alates selle kohtuotsuse, milles tuvastati ühenduse õiguse rikkumine, tegemise kuupäevale järgnevast seitsmendast kuust. Käesolevas kohtuasjas annab „koefitsiendi 0,1 korrutamine 5 kuuga (november 2004 – mai 2005) tulemuseks 0,5”. Seega peaks kestuskoefitsient olema 1 või miinimumkoefitsient.
28.
Rikkumise raskuse suhtes on komisjon seisukohal, et rahatrahvi summa määramisel tuleks arvestada kahte tegurit: rikutud ühenduse õigusnormide olulisust ning rikkumise mõju üldistele ja üksikhuvidele. Direktiivi 89/665 kolmandas põhjenduses on märgitud, et „riigihangete avamine ühenduse konkurentsile teeb vajalikuks oluliselt suurema läbipaistvuse ja mittediskrimineerimise tagamise.” Selle tuntava mõju saavutamiseks „tuleb riigihankeid käsitleva ühenduse õiguse või seda rakendavate siseriiklike õigusnormide rikkumise puhuks sätestada tõhusad ja kiired abinõud”. Komisjon on seisukohal, et rikutud õigusnormid on väga olulised ning rikkumise mõju üldistele ja üksikhuvidele võib olla kaalukas. Riigihankesektor moodustas 2002. aastal 13,2% Portugali sisemajanduse kogutoodangust. (
13
) Ilma et see eespool esitatud argumente mõjutaks ning arvestades esiteks seda, et kohtuasjas C-275/03 otsustas Euroopa Kohus esmakordselt, kas siseriiklikud õigusnormid — millega seatakse kahjutasu maksmine isikutele, kellele on tekitatud kahju riigihangetealaste ühenduse õigusnormide või nende ülevõtmiseks kehtestatud siseriiklike õigusnormide rikkumisega, sõltuvusse süü või tahtluse tõendatusest —, on kooskõlas direktiivi 89/665 artikli 1 lõikega 1 ja artikli 2 lõike 1 punktiga c, ning teiseks seda, et rikkumine, mille kohta tehti otsus kohtuasjas C-275/03, on Portugali puhul üksik ühenduse direktiivi ebaõige ülevõtmise juhtum riigihangete valdkonnas, — on komisjon seisukohal, et käesolevas kohtuasjas kohaldatav raskusastme koefitsient peaks olema 11.
29.
Oma vastuses märkis komisjon, et vastupidiselt Portugali väidetele (
14
) ei tuleks käesolevas kohtuasjas kohaldada komisjoni 2005. aasta teatise „EÜ asutamislepingu artikli 228 kohaldamine” (
15
) (edaspidi „2005. aasta teatis”) punkti 13.3, millega nähakse ette võimalus muuta trahvi arvutamise perioode liikmesriigi kohustuste rikkumise jätkumise korral pärast EÜ artikli 228 kohase kohtuotsuse tegemist. Samuti on komisjon seisukohal, et kohtuasjas C-278/01: komisjon vs. Hispaania (
16
), kus Euroopa Kohus otsustas, et kõnealusel juhul oli võimalik rikkumise lõpetamist tuvastada üksnes aasta kohta, olid asjaolud oluliselt teistsugused kui käesolevas kohtuasjas, mis puudutab meetmeid direktiivi 89/665 sätte nõuetekohaseks ülevõtmiseks siseriiklikku õigusse.
30.
Lisaks sellele leiab komisjon, jällegi vastupidiselt Portugali märkustes esitatud seisukohale, (
17
) et käesolevas kohtuasjas ei ole vaja peatada trahvi määramist vastavalt 2005. aasta teatise punktile 13.4. Nimetatud punktis on ette nähtud trahvi määramise peatamine juhul, kui näiteks on vajalik teatav periood, et kontrollida, kas kõik kohtuotsuse täitmiseks vajalikud meetmed on võetud. Kuivõrd käesolev kohtuasi on seotud direktiivi ülevõtmisega, saab komisjon siseriiklikest ülevõtmismeetmetest teatamise korral sellised meetmed viivituseta arvesse võtta.
31.
Portugal on seisukohal, et komisjoni soovitatava trahvi summa ja eriti rikkumise raskusastme koefitsient 11 on käesoleva kohtuasja asjaolusid arvestades selgelt ebaproportsionaalsed ja ülemäärased. Portugali valitsuse sõnul on tsiviilvastutuse rakendamine ametiasutuste suhtes direktiivi 89/665 raamistikus riigihankepoliitika vahend. Siiski ei tohiks seda vahendit pidada kõnealuse poliitika suhtes ülekaalukalt tähtsaks. Riigihankepoliitika eesmärk on ennekõike tagada riigihankelepingute sõlmimise menetluse seaduslikkus. Ametiasutuste vastutuse rakendamise võimalust tuleks käsitleda kui teisejärgulist vahendit kahjustatud isikute huvide kaitseks. Peale selle on Portugal seisukohal, et on kaheldav, kas kõnealune rikkumine on avaldanud üldse mingit mõju üldistele ja üksikhuvidele, kuivõrd Portugali väljakujunenud kohtupraktikas on ametiasutuste ebaseaduslike tegude suhtes tunnustatud süü presumptsiooni, mis võimaldab kahju kannatanud üksikisikutele hüvitise määramist täielikus kooskõlas direktiivi 89/665 nõuetega.
32.
Portugali väitel ei sarnane käesolev kohtuasi teiste Euroopa Kohtu poolt EÜ artikli 228 alusel tehtud kohtuotsustega, sest käesolev kohtuasi on seotud mitte ühenduse õiguse ebaõige kohaldamise, vaid direktiivi väidetava ebaõige ülevõtmisega. Portugal väidab, et seda tuleks käsitleda kui kergendavat asjaolu. Veel enam, erinevalt teistest Euroopa Kohtu lahendatud asjadest, kus komisjon soovitas väiksemaid raskusastme koefitsiente, ei ole käesolev kohtuasi seotud selliste põhihuvidega nagu tervishoid või isikute füüsiline puutumatus. Ka ei ole käesolev kohtuasi seotud ühegi tundliku küsimusega, mis kuuluks ühenduse ainupädevusse ning mida oleks laialdaselt õigusnormidega reguleeritud ja ühenduse kohtupraktikas käsitletud. Sellepärast peab Portugal üllatavaks seda, et komisjon soovitab raskusastme koefitsienti 11 kohtuasjas, mis on seotud direktiivi 89/665 osaliselt üle võtmata jätmisega. Sellest tulenevalt on Portugal seisukohal, et käesolevas kohtuasjas ei tohiks raskusastme koefitsient olla suurem kui 4.
33.
Veel on Portugal seisukohal, lähtudes teatised 96/C 242/07 ja 97/C 63/02 asendanud 2005. aasta teatise punktist 13.3, et käesoleva kohtuasja puhul peaks asjakohane periood direktiivi 89/665 täitmise hindamiseks olema üks aasta, mitte aga üks päev, nagu pakub komisjon.
34.
Lisaks on Portugal seisukohal, et käesolevas kohtuasjas tuleks trahvi määramine 2005. aasta teatise punkti 13.4 kohaselt peatada. Seaduseelnõu nr 56/X vastuvõtmisega on Portugal taganud, et on astutud kõik vajalikud sammud kohtuotsuse C-275/03 täitmiseks. Seaduse teksti vastuvõtmiseks on vaja vaid teatava aja möödumist.
B. Õiguslik hinnang
35.
Kui Euroopa Kohus leiab, et Portugali Vabariik ei ole kohtuotsust C-275/03 täitnud, võib Euroopa Kohus EÜ artikli 228 lõike 2 kolmanda lõigu kohaselt määrata sellele liikmesriigile põhisumma ja/või trahvi. (
18
)
36.
Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab Euroopa Kohus igas asjas kaaluma, milliseid rahalisi karistusi tuleb antud juhul määrata. (
19
) Niisiis on EÜ artikli 228 alusel karistuse määramine Euroopa Kohtu ainupädevuses. Oma diskretsiooniõiguse kasutamisel on Euroopa Kohus pädev määrama põhisumma ja/või trahvi, mis on vastavate asjaolude puhul asjakohane ning proportsionaalne nii tuvastatud rikkumise kui ka liikmesriigi maksevõimega. Selles suhtes ei ole komisjoni rahatrahvi ettepanekud Euroopa Kohtu jaoks siduvad, vaid kujutavad endast ainult kasulikku lähtepunkti. (
20
) Ka komisjoni teatised seoses EÜ artikliga 228 ei ole kohtu jaoks siduvad, vaid aitavad tagada nimetatud institutsiooni tegevuse läbipaistvust, ootuspärasust ja õiguskindlust. (
21
)
37.
Käesolevas kohtuasjas põhistas komisjon hagis esitatud ettepanekut Portugalile määratava trahvi kohta muu hulgas oma teatistega 96/C 242/07 ja 97/C 63/02. Tuleks märkida, et 7. veebruaril 2006, mil Euroopa Kohtule esitati hagi käesolevas asjas, need teatised enam ei kehtinud ning olid asendatud 2005. aasta teatisega alates 1. jaanuarist 2006. (
22
)
38.
Minu arvates oleks käesoleva kohtumenetluse kontekstis asjakohane, kui Euroopa Kohus kasutaks muu hulgas hiljutisemat 2005. aasta teatist koos poolte märkustega kui kasulikku lähtepunkti otsustamaks, kas määrata käesolevas kohtuasjas rahaline karistus, ning karistuse määramise korral ka selle summa otsustamiseks. Sellele järeldusele jõudes olen seisukohal, et komisjonipoolne viitamine oma varasematele teatistele ei takistanud Portugali kaitsmast käesolevas kohtuasjas enda huve ning et läbipaistvuse, ootuspärasuse ja õiguskindluse põhimõtetest on kinni peetud. Portugal ise toonitas oma kirjalikes avaldustes seda, et komisjoni varasemad teatised asendati 2005. aasta teatisega ning nagu nähtub Portugali avaldustest, tugines ta tõepoolest konkreetselt 2005. aasta teatise punktidele 13.3 ja 13.4. Olen arvamusel, et Portugal oli 2005. aasta teatise sisust täiesti teadlik ning et Euroopa Kohus võiks kasutada seda teatist lähtepunktina rahaliste karistuste määramisel.
39.
Olen arvamusel, et EÜ artiklis 228 sätestatud täitmisele pööramise menetluse järjepidevaks kohaldamiseks tuleb seda menetlust käsitada kui vahendit, millega saavutada EÜ artikli 226 alusel algatatud menetluse eesmärk: lõpetada ühenduse õiguse rikkumine ja samas hoiatada liikmesriike, et nad ei jätaks täitmata Euroopa Kohtu otsuseid, milles on tuvastatud ühenduse õiguse rikkumine vastavalt EÜ artiklile 226.
40.
Konkreetselt on EÜ artikli 228 lõikes 2 sätestatud menetluse eesmärk motiveerida rikkumise toime pannud liikmesriiki rikkumise tuvastanud kohtuotsust täitma ja tagada selle kaudu ühenduse õiguse tõhus rakendamine selle riigi poolt. Nimetatud sätte kohased karistused — põhisumma ja trahv — on mõlemad ette nähtud selle eesmärgi saavutamiseks. Trahvi ja/või põhisumma määramise eesmärk on kasutada selle liikmesriigi suhtes majanduslikku sunnivahendit, mis motiveerib teda tuvastatud rikkumist lõpetama. Seega tuleb rahalised karistused määrata lähtuvalt veenmise määrast, mis on vajalik selleks, et kõnealune liikmesriik oma käitumist muudaks. (
23
)
41.
Kohtuotsuses C-304/02: komisjon vs. Prantsusmaa märkis Euroopa Kohus, et kui trahvi määramine sobib eriti motiveerimaks liikmesriiki lõpetama võimalikult kiiresti rikkumist, mis sellise meetme puudumisel võib püsima jääda, siis põhisumma määramine tugineb rohkem selle mõju hindamisele, mida asjaomase liikmesriigi kohustuste täitmata jätmine avaldab avalikele ja erahuvidele, eelkõige juhul, kui rikkumine on kestnud juba pikka aega pärast seda algselt tuvastanud kohtuotsust. (
24
)
42.
Käesoleva kohtuasja asjaolusid arvestades olen seisukohal, et trahvi määramine on sobiv vahend veenmaks Portugali oma käitumist muutma ja täitma oma kohustusi vastavalt direktiivi 89/665 artikli 1 lõikele 1 ja artikli 2 lõike 1 punktile c. Minu meelest on käesolevas kohtuasjas piisavalt tõendeid, mis viitavad tegelikule ohule, et kõnealune rikkumine jääb kestma, kui Portugalile trahvi ei määrata. Selles suhtes oli 5. juulil 2007 peetud suulisel kohtuistungil selge, et Portugali Vabariik ei ole võtnud vajalikke meetmeid kohtuotsuse C-275/03 täitmiseks hoolimata oma korduvatest varasematest väidetest, et sellised meetmed võetakse peatselt.
43.
Trahvi summa osas on peamised kriteeriumid, mida tuleb arvesse võtta, et tagada selliste maksete toime sunnivahendina ja ühenduse õigusnormide ühetaoline kohaldamine, põhimõtteliselt rikkumise kestus, raskusaste ja asjaomase liikmesriigi maksevõime. Nende kriteeriumide kohaldamisel tuleb arvestada eelkõige täitmata jätmise tagajärgi era- ja avalikele huvidele ning edasilükkamatut vajadust suunata kõnealune liikmesriik oma kohustuste täitmisele. (
25
)
44.
Komisjon märgib, et käesolevas kohtuasjas tuleks rikkumise kestuse koefitsiendiks määrata 1. Nagu nähtub komisjoni avaldustest, lähtuti selle koefitsiendi arvutamisel muu hulgas kuupäevast, mil komisjon otsustas käesoleva menetluse algatada, s.o 12. oktoobrist 2005. Minu meelest on komisjoni ettepanek rikkumise kestuse suhtes ekslik. Lisaks sellele, et tegelikult algatas komisjon käesoleva kohtumenetluse alles 7. veebruaril 2006, on Euroopa Kohus oma otsuses C-177/04: komisjon vs. Prantsusmaa märkinud, et rikkumise kestuse hindamisel EÜ artikli 228 alusel tuleb lähtuda hetkest, mil Euroopa Kohus hindab asjaolusid, mitte hetkest, mil komisjon kohtusse pöördub. (
26
)
45.
Käesolevas kohtuasjas oli kohtuotsuse C-275/03 täitmiseks vaja ainult seda, et Portugal võtaks meetmed direktiivi 89/665 artikli 1 lõike 1 ja artikli 2 lõike 1 punkti c ülevõtmiseks siseriiklikku õigusse, sealhulgas eriti dekreetseaduse nr 48051 kehtetuks tunnistamist. On selge, et Portugali suutmatus võtta lõplikke seadusandlikke meetmeid, mida on vaja 14. oktoobri 2004. aasta kohtuotsuse C-275/03 täitmiseks, on kestnud märkimisväärse ajavahemiku vältel. Käesolevas kohtuasjas peetud kohtuistungi kuupäevaks oli kohtuotsuse C-275/03 kuulutamisest möödunud ligi kolm aastat. (
27
)
46.
Nendel asjaoludel olen seisukohal, et rikkumise kestuse arvesse võtmisel on kohane koefitsient 2.
47.
Rikkumise raskuse osas ei pea ma õigeks komisjoni ettepanekut kohaldada raskusastme koefitsienti 11 astmikus 1–20. Minu arvates oleks see koefitsient käesoleva kohtuasja asjaolusid ja Euroopa Kohtu senist praktikat arvestades ilmselt ülemääraselt kõrge.
48.
Viidatud kohtupraktika osas osutas Portugali valitsus minu arvates õigesti sellele, et Euroopa Kohus on rakendanud väiksemat raskusastme koefitsienti kohtuasjades, mis olid seotud näiteks tervise ohustamise, keskkonna kahjustamise ja kalavarude ammendamisega. (
28
) Sellepärast olen seisukohal, et Portugali valitsuse soovitatud koefitsient 4 oleks käesolevas kohtuasjas sobivam.
49.
Ehkki direktiivi 89/665 rikkumine võib tunduda ainult osaline, kuivõrd käesolev kohtumenetlus ja kohtuasjas C-275/03 peetud menetlus on seotud kõnealuse direktiivi artikli 1 lõikega 1 ja artikli 2 lõike 1 punktiga c ja mitte kogu kõnealuse direktiiviga, on raskusastme koefitsient 4 minu meelest õigustatud, arvestades seda, kui olulised on kõnealused sätted, millega nähakse ette meetmete kehtestamine kahjutasu määramiseks isikutele, kellele on tekitatud kahju riigihankealaste õigusnormide rikkumisega. (
29
)
50.
Sellele järeldusele jõudes rõhutan, et ma ei nõustu Portugali märkustega, mis tunduvad viitavat sellele, et Euroopa Ühenduse riigihankepoliitikal ei ole olulist tähtsust. Minu arvates on riigihankepoliitikal määrav tähtsus selle tagamisel, et konkurentsi siseturul ei moonutataks. (
30
) Lisaks olen vastupidiselt Portugali argumentidele (
31
) seisukohal, et riigihankealaste õigusnormide toimimiseks on äärmiselt oluline eraisikute võimalus taotleda hankijate otsuste läbivaatamist ning võimalus saada kahjutasu, kui neile on õigusnormide rikkumisega kahju tekitatud. Selliste menetluste algatamise võimalus mitte ainult kaitseb asjaomaste poolte huve, vaid ka tagab ühenduse riigihankepoliitika täieliku toime.
51.
See, et Portugal ei ole tunnistanud kehtetuks dekreetseadust nr 48051, (
32
) tundub muutvat õiguskaitsevahendite kasutamise eraõiguslike isikute poolt selles valdkonnas keerukamaks ja tõepoolest kulukamaks. See olukord võib minu meelest õõnestada eraõiguslike isikute huvi selliste menetluste algatamise suhtes ning seega kahjustada ühenduse riigihankepoliitika täielikku toimet.
52.
Eelnevat arvestades olen seisukohal, et käesolevas kohtuasjas määratava trahvisumma leidmiseks tuleks korrutada baassumma 600 eurot koefitsientidega 4,04 (maksevõime), (
33
) 4 (rikkumise tõsidus) ja 2 (rikkumise kestus), mis teeb kokku 19392 eurot iga viivitatud päeva eest.
53.
Mis puudutab trahvi arvutamise aluseks võetavat ajaühikut sellises kohtuasjas nagu käesolev, mis on seotud Euroopa Kohtu otsuse täitmisega ja eeldab vaid siseriiklikku õigust muutva sätte vastuvõtmist direktiivi ühe osa ülevõtmiseks, siis tuleb siin otsustada trahvi kasuks, mis määratakse iga päeva kohta. (
34
) Seega tuleks tagasi lükata Portugali valitsuse argumendid, mis põhinevad 2005. aasta teatise punktil 13.3.
54.
Peale selle olen seisukohal, et käesolevas kohtuasjas ei ole vaja trahvi määramist peatada. Komisjon saab vajaliku seadusemuudatuse vastuvõtmist ja seega kohtuotsuse C-275/03 täitmist hinnata viivituseta, kui talle selle muudatuse vastuvõtmisest teatatakse. Seega tuleks samuti tagasi lükata Portugali valitsuse argumendid, mis põhinevad 2005. aasta teatise punktil 13.4.
55.
Mis puudutab Euroopa Kohtu võimalust määrata põhisumma, ei pea ma sellist karistust käesolevas menetluses õigustatuks, hoolimata sellest, et direktiivi 89/665 artikli 1 lõige 1 ja artikli 2 lõike 1 punkt c on jäänud üle võtmata peaaegu kolme aasta jooksul pärast kohtuotsuse C-275/03 kuulutamist ning sellest üle võtmata jätmisest mõjutatud avalikud ja erahuvid on küllaltki tähtsad.
56.
Seda mõtet toetab ka Euroopa Kohtu praktika, eriti Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-304/02 ning selle kohtuasja väga spetsiifilised asjaolud, millest lähtudes Euroopa Kohus mõistis lisaks trahvile välja ka põhisumma. (
35
) EÜ artikli 228 lõikega 2 on tõepoolest ette nähtud kahe võimaliku mainitud karistuse seast vaid ühe karistuse kohaldamine. Lisaks on Euroopa Kohus asunud seisukohale, et kummalgi karistusel on iseseisev ülesanne. (
36
)
VI. Ettepanek
57.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
—
tuvastada, et jättes kehtetuks tunnistamata 21. novembri 1967. aasta dekreetseaduse nr 48051 — millega seatakse kahjutasu maksmine isikutele, kellele on tekitatud kahju riigihangetealaste ühenduse õigusnormide või nende ülevõtmiseks kehtestatud siseriiklike õigusnormide rikkumisega, sõltuvusse süü või tahtluse tõendatusest —, on Portugali Vabariik rikkunud oma kohustusi, mis tulenevad direktiivi 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta artikli 1 lõikest 1 ja artikli 2 lõike 1 punktist c, ning on seega rikkunud EÜ artiklist 228 tulenevaid kohustusi;
—
kohustada Portugali Vabariiki maksma Euroopa Ühenduste Komisjoni kontole „EÜ omavahendid” trahvi 19392 eurot iga kohtuasjas C-275/03: komisjon vs. Portugal tehtud otsuse täitmisega viivitatud päeva eest alates käesoleva kohtuotsuse kuupäevast kuni kohtuotsuse C-275/03 täieliku täitmise kuupäevani;
—
mõista kohtukulud välja Portugali Vabariigilt.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	14. oktoobri 2004. aasta kohtuotsus, kohtulahendite kogumikus ei avaldata.
(
3
)	EÜT 1989, L 395, lk 33; ELT eriväljaanne 06/01, lk 246.
(
4
)	EÜT 1971, L 185, lk 5.
(
5
)	EÜT 1993, L 199, lk 54; ELT eriväljaanne 06/02, lk 163.
(
6
)	ELT 2004, L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132.
(
7
)	Vt direktiivi 2004/18 artikkel 81.
(
8
)	18. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-119/04: komisjon vs. Itaalia (EKL 2006, lk I-6885, punkt 41).
(
9
)	Neid sätteid ei ole vahepeal kehtetuks tunnistatud.
(
10
)	Vt eespool punkt 15.
(
11
)	EÜT 1996, C 242, lk 6.
(
12
)	EÜT 1997, C 63, lk 2.
(
13
)	Mida on pisut vähem ühenduse keskmisest ehk 16%-st.
(
14
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 33.
(
15
)	SEK(2005) 1658.
(
16
)	25. novembri 2003. aasta kohtuotsus (EKL 2003, lk I-14141, punkt 51).
(
17
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 34.
(
18
)	Vt 12. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-304/02: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2005, lk I-6263, eriti punktid 80–82).
(
19
)	18. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 86.
(
20
)	4. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-387/97: komisjon vs. Kreeka (EKL 2000, lk I-5047, punkt 89).
(
21
)	Vt 20. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas komisjon vs. Kreeka, punkt 87.
(
22
)	Vt 2005. aasta teatise punkt 25.
(
23
)	14. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-177/04: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2006, lk I-2461, punktid 59 ja 60).
(
24
)	Vt kohtuotsuse punkt 81.
(
25
)	20. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas komisjon vs. Kreeka, punkt 92.
(
26
)	Vt kohtuotsuse punkt 71. Minu meelest on kuupäev, mil Euroopa Kohus hindab asjaolusid, lahtine kuupäev, mida pooled ei tea. Sellepärast olen seisukohal, et EÜ artikli 228 alusel trahvi määramisel tuleb rikkumise kestust hinnata lähtuvalt vastavas kohtuasjas peetava kohtuistungi kuupäevast või kui avalikku istungit ei peeta, siis kirjaliku menetluse sulgemise kuupäevast.
(
27
)	Vt analoogia põhjal 23. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-177/04: komisjon vs. Prantsusmaa, punktid 73 ja 74. Kõnealuses kohtuasjas asus Euroopa Kohus seisukohale, et kestuse suhtes tuleks kohaldada koefitsienti 3, kuna ühenduse õigusnorme ei olnud siseriiklikusse õigusse üle võetud peaaegu nelja aasta jooksul.
(
28
)	Selles suhtes märkis Portugal, et 20. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas komisjon vs. Kreeka soovitas komisjon kasutada raskusastme koefitsienti 6 liikmesriigi kohustuste täitmata jätmise eest, mis ohustas rahvatervist, kusjuures eelnenud kohtuotsuse täitmiseks ei olnud astutud mingeid samme. Samas soovitas komisjon kohtuasjas komisjon vs. Hispaania (viidatud 16. joonealuses märkuses) raskusastme koefitsienti 4, kui oli jäänud üle võtmata direktiiv suplusvee kvaliteedi kohta — seega keskkonna ja tervise kaitsega seotud küsimuses. Lisaks soovitati 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas C-304/02: komisjon vs. Prantsusmaa, mis käsitles ühist kalanduspoliitikat, raskusastme koefitsienti 10.
(
29
)	Vt seevastu 23. joonealuses märkuses viidatud kohtuasi C-177/04: komisjon vs. Prantsusmaa, kus Euroopa Kohus võttis seisukoha, et direktiivi osaliselt üle võtmata jätmisest tulenenud ühenduse õiguse rikkumine ei ole eriti raske ning kohaldas sellest tulenevalt raskusastme koefitsienti 1. Kõnealuses kohtuasjas järeldas Euroopa Kohus, et Prantsusmaa ei ole täitnud otsust kohtuasjas C-52/00: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2002, lk I-3827) seoses nõukogu 25. juuli 1985. aasta direktiivi 85/374/EMÜ liikmesriikide tootevastutust käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta (EÜT 1985, L 210, lk 29) artikli 3 lõike 3 ülevõtmisega ning on seega rikkunud EÜ artiklist 228 tulenevaid kohustusi, jätkates defektse toote tarnija vastutuse käsitlemist samal alusel kui tootja puhul, keda ei ole võimalik kindlaks teha, ehkki tarnija on teatanud kahju kannatanud isikule mõistliku aja jooksul talle toote tarninud isiku.
(
30
)	Võimatu on mööda vaadata juba ainuüksi riigihankesektori suurusest, mis moodustab 16% ühenduse ja 13,2% Portugali sisemajanduse kogutoodangust.
(
31
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 31.
(
32
)	Seades sellega kahjutasu maksmise isikutele, kellele on tekitatud kahju riigihangetealaste ühenduse õigusnormide või nende ülevõtmiseks kehtestatud siseriiklike õigusnormide rikkumisega, sõltuvusse riigi või muude avalik-õiguslike isikute süü või tahtluse tõendatusest.
(
33
)	Tuleb märkida, et baassumma ja Portugali maksevõime koefitsient on võetud 2005. aasta teatisest. Vt käesoleva ettepaneku punkt 37.
(
34
)	Vt 23. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-177/04: komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 77.
(
35
)	Vt kohtuotsus C-304/02: komisjon vs. Prantsusmaa, punktid 114 ja 115.
(
36
)	Vt kohtuotsus C-304/02: komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 84.