62010CJ0112_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C‑112/10,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Hof van Cassatie (Belgia) 4. veebruari 2010. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 1. märtsil 2010, menetluses
Procureur‑generaal bij het hof van beroep te Antwerpen
versus
Zaza Retail BV
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja esimees A. Tizzano, kohtunikud A. Borg Barthet, E. Levits, J.‑J. Kasel ja M. Berger (ettekandja),
kohtujurist: P. Mengozzi,
kohtusekretär: vanemametnik M. Ferreira,
arvestades kirjalikus menetluses ja 31. märtsi 2011. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
– Zaza Retail BV, esindaja: advocaat M. Cordewener,
– Kreeka valitsus, esindajad: M. Michelogiannaki, Z. Chatzipavlou ja K. Georgiadis,
– Euroopa Komisjon, esindajad: R. Troosters ja S. Petrova,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta (EÜT L 160, lk 1; ELT eriväljaanne 19/01, lk 191) (edaspidi „määrus”) artikli 3 lõike 4 punkte a ja b.
2. See taotlus esitati Procureur‑generaal bij het hof van beroep te Antwerpeni (Antwerpeni apellatsioonikohtu (Belgia) peaprokurör) ja Madalmaade õiguse alusel asutatud ning Amsterdamis (Madalmaad) asuva äriühingu Zaza Retail BV (edaspidi „Zaza Retail”) vahelises kohtuvaidluses, mille ese on nimetatud peaprokuröri poolt Zaza Retaili Belgias asuva tegevuskoha suhtes algatatud pankrotimenetlus.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3. Määruse põhjendus 12 näeb ette:
„Käesoleva määruse alusel on võimalik algatada põhimaksejõuetusmenetlus liikmesriigis, kus asub võlgniku põhihuvide kese. Sellisel menetlusel on üldine kohaldamisala ja selle eesmärk on hõlmata kõiki võlgniku varasid. Erinevate huvide kaitsmiseks võimaldab käesolev määrus algatada paralleelselt põhimenetlusega teiseseid menetlusi. Teisesed menetlused võib algatada liikmesriigis, kus asub võlgniku tegevuskoht. Teiseste menetluste mõju piirdub kõnealuses riigis asuva varaga. Põhimenetluse ja teisese menetluse kooskõlastamist käsitlevad kohustuslikud eeskirjad tagavad menetluse ühtsuse kogu ühenduse territooriumil.”
4. Määruse põhjendus 17 sätestab:
„Enne põhimaksejõuetusmenetluse algatamist peaks õigus taotleda maksejõuetusmenetluse algatamist selles liikmesriigis, kus asub võlgniku tegevuskoht, olema ainult kohalikel võlausaldajatel ja kohaliku tegevuskoha võlausaldajatel või juhul, kui põhimaksejõuetusmenetlust ei ole võimalik algatada selle liikmesriigi õiguse alusel, kus asub võlgniku põhihuvide kese. Selle piirangu eesmärk on, et siseriiklike maksejõuetusmenetluste algatamist saaks enne põhimaksejõuetusmenetlust taotleda vaid hädavajadusel [...]”.
5. Määruse artikkel 3, mis käsitleb rahvusvahelist kohtualluvust, näeb ette:
„1. Maksejõuetusmenetluste algatamiseks on pädevad selle liikmesriigi kohtud, kus asub võlgniku põhihuvide kese. [...]
2. Kui võlgniku põhihuvide kese asub liikmesriigi territooriumil, on teise liikmesriigi kohus võlgniku vastu maksejõuetusmenetluse algatamiseks pädev ainult juhul, kui kõnealusel võlgnikul on tegevuskoht selles riigis. See menetlus mõjutab ainult selliseid võlgniku varasid, mis asuvad viimati nimetatud liikmesriigi territooriumil.
[...]
4. Enne lõike 1 alusel põhimaksejõuetusmenetluse algatamist võib lõikes 2 osutatud teiseseid maksejõuetusmenetlusi algatada ainult juhul, kui:
a) lõike 1 alusel ei saa maksejõuetusmenetlust algatada selle liikmesriigi õigusaktides sätestatud tingimuste tõttu, kelle territooriumil asub võlgniku põhihuvide kese;
b) teisese maksejõuetusmenetluse algatamist taotleb võlausaldaja, kelle alaline elu‑ või asukoht või registrijärgne asukoht on liikmesriigis, kelle territooriumil tegevuskoht asub või kelle nõue tuleneb selles tegevuskohas toimuvast tegevusest.”
6. Määruse artikkel 29 õigus kohta taotleda menetluse algatamist sätestab:
„Menetluse algatamist võib taotleda:
a) põhimenetluse likvideerija;
b) mõni teine isik või asutus, kellel on õigus taotleda maksejõuetusmenetluse algatamist selle liikmesriigi seaduse alusel, kelle territooriumil teisese menetluse algatamist taotletakse.”
Siseriiklik õigus
7. 8. augusti 1997. aasta pankrotiseaduse ( Belgisch Staatsblad,
28.10.1997, lk 28562), mida on muudetud 4. septembri 2002. aasta seadusega ( Belgisch Staatsblad,
21.9.2002, lk 42928), artikli 3 lõige 1 näeb ette:
„Kui võlgniku põhihuvide kese on mõnes teises Euroopa Liidu liikmesriigis, kuid tema tegevuskoht on Belgias, võib tema vastu algatada pankrotimenetluse […] määruse […] sätete alusel.”
8. Nimetatud seaduse artikkel 6 sätestab:
„Kui kohtuliku kompromissi seadus ei sätesta teisiti, algatatakse pankrotimenetlus asja menetleva kaubanduskohtu otsusega ettevõtja avalduse alusel või ühe või mitme võlausaldaja, prokuröri, artiklis 8 nimetatud ajutise halduri või põhimenetluse pankrotihalduri avalduse alusel artikli 3 lõikes 1 nimetatud juhul.”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
9. Rechtbank van eerste aanleg te Tongeren’i (Belgia) prokurör esitas 14. novembril 2006 pankrotiavalduse Zaza Retaili Belgias asuva tegevuskoha suhtes, samas kui Zaza Retaili põhihuvide kese on Amsterdamis.
10. Sel kuupäeval ei olnud Madalmaades Zaza Retaili suhtes veel maksejõuetusmenetlust algatatud.
11. Rechtbank van koophandel te Tongeren kuulutas 4. veebruari 2008. aasta otsusega välja Zaza Retaili pankroti.
12. Hof van beroep te Antwerpen muutis 9. oktoobri 2008. aasta kohtuotsusega Rechtbank van koophandel te Tongereni otsust ning leidis, et nii nimetatud Rechtbank kui ka tema ise ei ole rahvusvahelise kohtualluvuse sätete kohaselt õigustatud tegema otsust avalduse kohta algatada Zaza Retaili suhtes siseriiklik maksejõuetusmenetlus tulenevalt tema Belgias asuvast tegevuskohast.
13. Riigiprokuratuur esitas Hof van Cassatiele selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse. Esiteks väitis ta, et määruse artikli 3 lõike 4 punktis b kasutatavat mõistet „võlausaldaja” ei saa tõlgendada kitsendavalt ning riigiprokuratuur võib samuti taotleda pankrotimenetluse algatamist. Seda tehes täidab riigiprokuratuur üldise huvi kaitsja rolli ning asendab samas avalik‑ ja eraõiguslikke võlausaldajaid, juhul kui viimased jäävad ise passiivseks. Teiseks väidab riigiprokuratuur, et määruse artikli 3 lõike 4 punktis a sätestatud erand on kohaldatav ka riigiprokuratuuri poolt esitatud pankrotimenetluse algatamise avalduse suhtes, kuna kui tal puuduks pädevus selle avalduse esitamiseks, siis ei saaks ta algatada põhimenetlust Madalmaades, mis on liikmesriik, kus asub võlgniku põhihuvide kese.
14. Neil asjaoludel otsustas Hof van Cassatie menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas määruse artikli 3 lõike 4 punktis a kasutatud väljend „sätestatud tingimus[ed]” hõlmab ka tingimusi, mis puudutavad maksejõuetusmenetluse algatamiseks vajalikku omadust või selleks vajaliku isiku – nt teise liikmesriigi prokuröri – huvi, või mõeldakse „sätestatud tingimuste” all üksnes sellise menetluse algatamise sisulisi eeldusi?
2. Kas määruse artikli 3 lõike 4 punktis b sätestatud mõistet „võlausaldaja” saab tõlgendada laialt, nii et ka liikmesriigi asutus, kes on siseriikliku õiguse kohaselt pädev taotlema maksejõuetusmenetluse algatamist ning kes tegutseb üldistes huvides ja kõigi võlausaldajate esindajana, saab käesoleval juhul määruse artikli 3 lõike 4 punkti b alusel õiguspäraselt taotleda siseriikliku maksejõuetusmenetluse algatamist?
3. Kas juhul, kui mõiste „võlausaldaja” hõlmab ka siseriiklikku asutust, kes on pädev taotlema maksejõuetusmenetluse algatamist, on määruse artikli 3 lõike 4 punkti b kohaldamiseks vajalik, et see asutus tõendaks, et ta tegutseb selliste võlausaldajate huvides, kelle elukoht, asukoht või peamine viibimiskoht on selle siseriikliku asutuse asukohariigis?”
15. Samaaegselt Belgias algatatud maksejõuetusmenetlusega kuulutati Amsterdami kohtu 8. juuli 2008. aasta otsusega välja Zaza Retaili pankrott.
Eelotsuse küsimused
Sissejuhatavad märkused
16. Enne eelotsuse küsimuste käsitlemist tuleb meelde tuletada määrusega kehtestatud süsteemi.
17. Selles osas näeb määruse artikkel 3 ette kahte liiki maksejõuetusmenetluse. Selle liikmesriigi, mille territooriumil asub võlgniku põhihuvide kese, pädeva kohtu poolt kõnealuse artikli lõike 1 kohaselt algatatud maksejõuetusmenetlusel, mida nimetatakse „põhimenetluseks”, on üleüldine mõju, kuna seda kohaldatakse võlgniku vara suhtes kõigis neis liikmesriikides, kus määrus kehtib. Kuigi nimetatud artikli lõike 2 alusel võib menetluse algatada ka selle liikmesriigi pädev kohus, kus võlgnikul on tegevuskoht, mõjutab selline menetlus, mida nimetatakse „teiseseks menetluseks” või „siseriiklikuks menetluseks”, ainult võlgniku seda vara, mis asub viimati nimetatud liikmesriigi territooriumil (vt selle kohta 2. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑341/04: Eurofood IFSC, EKL 2006, lk I‑3813, punkt 28, ja 21. jaanuari 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑444/07: MG Probud Gdynia, EKL 2010, lk I‑417, punkt 22).
18. Teisese või siseriikliku menetluse algatamise tingimused on erinevad sõltuvalt sellest, kas põhimenetlus on juba algatatud või mitte. Esimesel juhul on tegemist „teisese menetlusega” ja seda reguleerivad määruse III peatüki sätted. Teisel juhul on tegemist „iseseisva siseriikliku menetlusega” ning menetluse algatamine on määratud kindlaks määruse artikli 3 lõikega 4. See säte näeb ette kaks olukorda, milleks on esiteks olukord, kus põhimenetlust ei saa algatada selle liikmesriigi õigusaktides sätestatud tingimuste tõttu, kelle territooriumil asub võlgniku põhihuvide kese, ning teiseks olukord, kus siseriikliku menetluse algatamist taotleb võlausaldaja, kellel on eriline side liikmesriigiga, kelle territooriumil võlgniku tegevuskoht asub.
19. Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma küsimustega Euroopa Kohtul täpsustada nende kahe viimase olukorra puhul kohaldatavat korda.
Esimene küsimus
20. Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse artikli 3 lõike 4 punktis a esinevat väljendit „sätestatud tingimus[ed]”, mis osutab selle liikmesriigi, kelle territooriumil asub võlgniku põhihuvide kese, õigusaktides sätestatud tingimustele, mille tõttu ei saa algatada selles riigis maksejõuetusmenetlust, tuleb tõlgendada nii, et selle all mõeldakse üksnes võlgniku omadusi puudutavaid sisulisi tingimusi, või hõlmab see ka tingimusi, mis puudutavad isikute omadusi, kes võivad sellise menetluse algatamist taotleda.
21. Sellega seoses tuleb märkida, et määruse artikli 3 lõike 4 punkt a käsitleb olukorda, kus põhimaksejõuetusmenetlust „ei saa algatada”. Määruse põhjendus 17 toob omalt poolt välja olukorra, kus sellist menetlust „ei ole võimalik algatada” selle liikmesriigi õigusaktide kohaselt, kelle territooriumil asub võlgniku põhihuvide kese. Nendest sõnastustest tuleneb, et võimatus algatada põhimenetlus peab olema objektiivne ning ei tohi sõltuda konkreetsetest asjaoludest, mille tõttu sellise menetluse algatamist on taotletud.
22. Selline tõlgendus on kooskõlas määruse artikli 3 lõike 4 punktiga a taotletava eesmärgiga, milleks on – nagu see nähtub selle määruse põhjendusest 17 – see, et siseriiklike maksejõuetusmenetluste algatamist saaks enne põhimaksejõuetusmenetlust taotleda vaid hädavajadusel. Kuigi määrusega kehtestatud kord võimaldab põhimenetluse ja teiseste menetluste koostoimimist, peab see – nagu on rõhutatud selle määruse põhjenduses 12 – toimuma vastavalt kooskõlastamist käsitlevatele kohustuslikele eeskirjadele, mis tagavad menetluse ühtsuse kogu liidu territooriumil. Niisiis ei saa sellist kooskõlastatust tagada seni, kuni põhimenetlust ei ole algatatud.
23. Nagu Zaza Retail, Kreeka valitsus ja Euroopa Komisjon seda väitsid, võib võimatus algatada põhimaksejõuetusmenetlus tuleneda võlgnikule omastest tunnustest, mis välistavad viimase suhtes maksejõuetusmenetluse algatamise. Nad osutavad näitena asjakohasele olukorrale, kus selle liikmesriigi õigusaktides, kelle territooriumil asub võlgniku põhihuvide kese, kehtestatud tingimuste seas esineb nõue olla ettevõtja, mida võlgnik ei ole, või olukorrale, kus võlgnik on riigiosalusega äriühing, mida ei saa nimetatud seaduse kohaselt maksejõuetuks tunnistada.
24. Seevastu ei saa võimatus põhimaksejõuetusmenetlus algatada tuleneda üksnes asjaolust, et teatud isikul, näiteks võlgniku tegevuskoha liikmesriigi riigiprokuratuuri esindajal, ei ole selle liikmesriigi õiguse kohaselt, kelle territooriumil asub võlgniku põhihuvide kese, õigust taotleda põhimenetluse algatamist selles viimati nimetatud liikmesriigis. Nimelt, kuna vaidlust ei ole selle üle, et niisuguse avalduse võivad esitada teised isikud, eelkõige võlausaldajad, siis tuleneb sellest, et põhimenetluse algatamine on võimalik.
25. Selline on olukord ka põhikohtuasjas, kuna eelotsusetaotlusest nähtub, et Amsterdami esimese astme kohtu 8. juuli 2008. aasta otsusega kuulutati Madalmaades välja Zaza Retaili pankrott.
26. Seega tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse artikli 3 lõike 4 punktis a esinevat väljendit „sätestatud tingimus[ed]”, mis osutab selle liikmesriigi, kelle territooriumil asub võlgniku põhihuvide kese, õigusaktides sätestatud tingimustele, mille tõttu ei saa algatada selles riigis maksejõuetusmenetlust, tule b tõlgendada nii, et see ei näe ette tingimusi, mis välistavad teatud isikud nende isikute ringist, kellel on õigus sellise menetluse algatamist taotleda.
Teine küsimus
27. Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse artikli 3 lõike 4 punktis b esinevat mõistet „võlausaldaja”, mida kasutatakse, et määrata kindlaks nende isikute ring, kellel on õigus taotleda iseseisva teisese siseriikliku menetluse algatamist, tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ka liikmesriigi asutust, kes selle liikmesriigi siseriikliku õiguse kohaselt tegutseb üldistes huvides ja tagab kõigi võlausaldajate huvide kaitse.
28. Sissejuhatuseks tuleb märkida, et määrus võlausaldaja mõistet ei määratle.
29. Samuti tuleb meenutada, et käesoleva kohtuotsuse punktides 21 ja 22 toodud põhjustel tuleb määruse artikli 3 lõike 4 punkti b alusel iseseisva siseriikliku menetluse algatamise tingimusi tõlgendada kitsalt.
30. Selline kitsendav lähtekoht ilmneb, kui võrrelda nimetatud artikli sätteid ja artikli 29 sätteid õiguse kohta taotleda teisese menetluse algatamist. Kui viimased sätted annavad selle õiguse põhimaksejõuetusmenetluse likvideerijale ja kõigile isikutele või asutusele, kellel on selline õigus selle liikmesriigi seaduse alusel, kelle territooriumil menetluse algatamist taotletakse, siis määruse artikli 3 lõike 4 punkt b piirab isikute ringi, kellel on õigus menetluse algatamist taotleda, lubades seda teha üksnes teatud võlausaldajatel, kes tõendavad, et neil on eriline side liikmesriigiga, mille territooriumil kõnealuse võlgniku tegevuskoht asub. See hõlmab nii selles liikmesriigis asutatud võlausaldajaid kui ka selle ettevõtte võlausaldajaid.
31. Seoses Belgia riigiprokuratuuriga tuleb sarnaselt komisjoniga märkida, et kuna kõnealusel asutusel ei ole võlgniku vara suhtes iseseisvaid nõudeid, siis ei ole tegemist võlausaldajaga selle mõiste tavalises tähenduses maksejõuetusmenetluste raames.
32. Eelotsusetaotlusest nähtub nimelt, et riigiprokuratuur teenib selliste menetluste raames üldist huvi. Selle riigiasutuse sekkumine aitab aegsasti lahendada ettevõtte raskused, korvates vajaduse korral võlgniku ja tema võlausaldajate tegevusetuse. Kuigi ei saa välistada, et riigiprokuratuuri sekkumine võib teatud juhtudel teenida kõigi võlausaldajate või vähemalt neist osade huve, siis on siiski selge, et nimetatud asutus ei sekku võlausaldajana ega kõigi võlausaldajate esindajana. Nimelt on eelotsusetaotluses selgelt osutatud, et Belgia õiguse kohaselt ei tegutse riigiprokuratuur võlausaldajate nimel ega nende eest.
33. Seoses kitsa tõlgendusega, mis määruse artikli 3 lõike 4 punktile b tuleb anda, ei saa riigiasutust, kes nendel tingimustel tegutseb, samastada võlausaldajaga selle sätte tähenduses ning seega ei saa teda arvata isikute ringi, kellel on õigus taotleda siseriikliku maksejõuetusmenetluse algatamist.
34. Eelnevatest kaalutlustest lähtudes tuleb teisele küsimusele vastata, et määruse artikli 3 lõike 4 punktis b esinevat mõistet „võlausaldaja”, mida kasutatakse, et määrata kindlaks nende isikute ring, kellel on õigus taotleda iseseisva siseriikliku menetluse algatamist, tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma liikmesriigi asutust, kes selle liikmesriigi siseriikliku õiguse kohaselt tegutseb üldistes huvides, kuid ei sekku menetlusse võlausaldajana ega võlausaldajate nimel ega nende huvides.
Kolmas küsimus
35. Võttes arvesse teisele küsimusele antud vastust, ei ole kolmandale küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
36. Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
1. Nõukogu 29. mai 2004. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 (maksejõuetusmenetluse kohta) artikli 3 lõike 4 punktis a esinevat väljendit „sätestatud tingimus[ed]”, mis osutab selle liikmesriigi, kelle territooriumil asub võlgniku põhihuvide kese, õigusaktides sätestatud tingimustele, mille tõttu ei saa algatada selles riigis maksejõuetusmenetlust, tuleb tõlgendada nii, et see ei näe ette tingimusi, mis välistavad teatud isikud nende isikute ringist, kellel on õigus sellise menetluse algatamist taotleda.
2. Nimetatud määruse artikli 3 lõike 4 punktis b esinevat mõistet „võlausaldaja”, mida kasutatakse, et määrata kindlaks nende isikute ring, kellel on õigus taotleda iseseisva siseriikliku menetluse algatamist, tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma liikmesriigi asutust, kes selle liikmesriigi siseriikliku õiguse kohaselt tegutseb üldistes huvides, kuid ei sekku menetlusse võlausaldajana ega võlausaldajate nimel ega nende huvides.