62022CJ0593
EUROOPA KOHTU OTSUS (kaheksas koda)
6. juuli 2023 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Tarbijakaitse – Direktiiv 93/13/EMÜ – Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes – Kohaldamisala – Artikli 1 lõige 2 – Kohustuslikel õigusnormidel põhinevate lepingutingimuste väljajätmine – Välisvaluutas nomineeritud krediidilepingud – Valuutariski käsitlevad tingimused – Seadusest teadlik olemise eeldus
Kohtuasjas C‑593/22,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Tribunalul Specializat Cluji (Cluji erikohus, Rumeenia) 23. mai 2022. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 12. septembril 2022, menetluses
FS,
WU
versus
First Bank SA,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja president M. Safjan, kohtunikud N. Piçarra ja N. Jääskinen (ettekandja),
kohtujurist: G. Pitruzzella,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
First Bank SA, esindajad: avocaţi D. Barbu ja R. Muraru,
–
Rumeenia valitsus, esindajad: M. Chicu, E. Gane ja O.‑C. Ichim,
–
Portugali valitsus, esindajad: P. Barros da Costa, A. Cunha, M. I. Gameiro ja L. Medeiros,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: A. Boitos ja N. Ruiz García,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
otsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288) artikli 1 lõiget 2.
2
Taotlus on esitatud ühelt poolt FSi ja WU ning teiselt poolt First Bank SA vahelises kohtuvaidluses ebaõiglase lepingutingimuse tuvastamise üle.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3
Direktiivi 93/13 põhjenduses 13 on märgitud:
„eeldatakse, et liikmesriikide […] õigusnormid, millega vahetult või kaudselt määratakse kindlaks tarbijalepingute tingimused, ei sisalda ebaõiglasi tingimusi; seetõttu tundub, et käesoleva direktiiviga ei ole vaja reguleerida tingimusi, mis tulenevad kohustuslikest […] õigusnormidest või rahvusvahelistest konventsioonidest, millega liikmesriigid või ühendus on ühinenud; sõnastus „kohustuslikud […] õigusnormid“ artikli 1 lõikes 2 hõlmab ka lepinguosaliste suhtes seadusega ettenähtud korras kohaldatavaid eeskirju, kui ei ole kokku lepitud teisiti.“ [täpsustatud sõnastus]
4
Selle direktiivi artikli 1 lõikes 2 on ette nähtud:
„Lepingutingimused, mis põhinevad kohustuslikel […] õigusnormidel ning nende rahvusvaheliste konventsioonide sätetel või põhimõtetel, millega liikmesriigid või ühendus on ühinenud, eelkõige transpordi valdkonnas, ei kuulu käesoleva direktiivi reguleerimisalasse.“ [täpsustatud sõnastus]
Rumeenia õigus
5
Tsiviilseadustiku (Codul civil) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „varem kehtinud tsiviilseadustik“) oli artiklis 970 sätestatud:
„Lepingud tuleb täita heas usus.
Lisaks lepingus kokkulepitud tingimustele tuleb täita ka kõiki kohustusest loomuldasa õigluse, tava või seaduse alusel tulenevaid tagajärgi.“
6
Varem kehtinud tsiviilseadustiku artiklis 1578 oli sätestatud:
„Laenust tulenev kohustus on alati piiratud üksnes lepingus arvuliselt väljendatud summaga.
Kui kurss enne maksetähtpäeva tõuseb või langeb, peab võlgnik tagastama laenatud, arvuliselt väljendatud summa ning ta on kohustatud selle tagastama ainult maksmise hetkel kehtivas vääringus.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
7
Põhikohtuasja hagejad sõlmisid tarbijatena 17. augustil 2007 Piraeus Bank Romania SAga, millest hiljem sai First Bank, laenulepingu summas 78180 Šveitsi franki (CHF) (ligikaudu 78500 eurot).
8
Vastavalt laenulepingu artikli 6.3 esimeses lauses sisalduvale tingimusele olid põhikohtuasja hagejad kohustatud hiljemalt maksetähtpäeval deponeerima tagasimaksmiseks vajaliku summa First Bankis avatud arvelduskontole tagasimaksegraafikus märgitud vääringus.
9
Põhikohtuasja hagejad esitasid Judecătoria Cluj-Napocale (Cluj-Napoca esimese astme kohus, Rumeenia) hagi, milles palusid esiteks tuvastada, et laenulepingu tingimused, mille kohaselt pidid valuutariski kandma nemad, on ebaõiglased ja tühised. Teiseks palusid nad, et First Banki kohustataks lepingulise tasakaalu taastamiseks igakuiseid osamakseid, intresse ja komisjonitasusid arvutama ja sisse nõudma viitega Banca Națională a României (Rumeenia keskpank) poolt lepingu allkirjastamise kuupäeval märgitud Šveitsi frangi ja Rumeenia leu vahetuskursile nii tagasiulatuvalt kui ka tulevikus kuni laenu tagasimaksmiseni koos enammakstud summa tagasimaksmisega.
10
Nimetatud kohus jättis 31. jaanuari 2018. aasta otsusega selle hagi rahuldamata. Olles märkinud, et põhikohtuasja hagejad vaidlustasid neid valuutariski eest kaitsva lepingutingimuse puudumise, rõhutas ta, et kohustus maksta laen tagasi vääringus, milles see oli antud, peegeldab varem kehtinud tsiviilseadustiku artiklis 1578 sätestatud monetaarse nominalismi põhimõtet, mistõttu ei saa põhikohtuasja hagejad tugineda sellele, et nad ei olnud teadlikud sellest seadusest endast tuleneva kohustuse tagajärgedest.
11
Põhikohtuasja hagejad esitasid selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Tribunalul Specializat Clujile (Cluji erikohus, Rumeenia), väites, et esimese astme kohus kohaldas vääralt endise tsiviilseadustiku artiklis 1578 sätestatud monetaarse nominalismi põhimõtet ja et First Bank on rikkunud seoses valuutariskiga tal olevat teavitamiskohustust.
12
First Bank väidab omalt poolt, et põhikohtuasjas kõne all olev tingimus põhineb varem kehtinud tsiviilseadustiku artiklil 1578, mis on selle seadustiku artikli 970 teise lõigu kohaselt Rumeenia õiguse imperatiivne säte. Seega, kuna see tingimus ei kuulu direktiivi 93/13 kohaldamisalasse, siis jättis esimese astme kohus õigesti kontrollimata, kas see tingimus võib olla ebaõiglane vastavalt riigisisesele õigusnormile, millega on üle võetud selle direktiivi artikli 1 lõige 2.
13
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kuidas tõlgendada väljendit „lepingutingimus, mis põhineb […] õigusnormidel“ direktiivi 93/13 artikli 1 lõike 2 tähenduses, eelkõige selles sisalduvat tegusõna „põhinema“.
14
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas käesoleval juhul takistab asjaolu, et põhikohtuasjas kõne all olev tingimus ei sisalda ühtegi viidet ega viidet varem kehtinud tsiviilseadustiku artiklile 1578 või monetaarse nominalismi põhimõttele ega taasesita selle artikli sisu sõna-sõnalt ega ümber sõnastatult, asumast seisukohale, et seda tingimust võiks pidada nimetatud artiklil „põhinevaks“.
15
Sellega seoses soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus eelkõige teada, kas tarbijal peab olema võimalik kas kõnealuse lepingutingimuse alusel või koostoimes teiste lepingutingimustega mõista tema jaoks kaasnevaid tagajärgi, ilma et ta peaks tutvuma riigisiseste õigusnormidega, mida ei ole müüja või teenuste osutajaga sõlmitud lepingus sõnaselgelt või kaudselt nimetatud.
16
Lõpuks rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Euroopa Kohtu praktika ei võimalda sellele küsimusele vastata. Kohtuasjades, milles tehti 9. juuli 2020. aasta kohtuotsus Banca Transilvania (C‑81/19, EU:C:2020:532) ja 14. oktoobri 2021. aasta kohtumäärus NSV ja NM (C‑87/21, ei avaldata, EU:C:2021:860), milles samuti käsitleti varem kehtinud tsiviilseadustiku artiklit 1578, tuginesid eelotsusetaotluse esitanud kohtud ja Euroopa Kohus eeldusele, et lepingutingimus, mille väidetavale ebaõiglasele laadile tugineti, põhines riigisisesel dispositiivsel õigusnormil. 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsusega Trapeza Peiraios (C‑243/20, EU:C:2021:1045) seoses tuleb märkida, et see puudutas kohtuasja, milles tarbija vaidlustatud lepingutingimus rikkus Kreeka tsiviilseadustiku artiklit 291.
17
Neil asjaoludel otsustas Tribunalul Specializat Cluj (Cluji erikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi [93/13] artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada:
a)
nii, et „lepingutingimusesse, mis põhineb […] õigusnormidel“, peab olema tervikuna või osaliselt üle võetud asjasse puutuvas seadusesättes sisalduv vastav õigusnorm,
või
b)
nii, et „lepingutingimus, mis põhineb […] õigusnormidel“, peab sisaldama sõnaselget viidet asjasse puutuvas seadusesättes sisalduvale vastavale õigusnormile,
või vastupidi
c)
nii, et asumaks seisukohale, et direktiivi 93/13 artikli 1 lõikes 2 ette nähtud lepingutingimus jääb ebaõigluse kontrollist välja, piisab, kui kohaldada tsiviilõiguslikku üldreeglit, mille kohaselt täiendab lepinguid seadus, kui puudub igasugune viide või spetsiifiline osundus asjasse puutuvas sättes sisalduvale õigusnormile?
2.
Kas direktiivi 93/13 artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et tarbijate õiguste kaitse õigusliku eriregulatsiooni raames on ülearune asuda seisukohale, et tarbijal on kohustus teada kõikides lepingut täiendavates seadusesätetes sätestatud õigusnormide sisu, kui müüja või teenuste osutaja ei ole teda enne sellest teavitanud?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
18
Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 93/13 artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et lepingutingimus jääks viidatud direktiivi kohaldamisalast välja vastavalt direktiivi nimetatud sättes ettenähtule, peab tarbija ja müüja või teenuste osutaja vahel sõlmitud laenulepingus sisalduv tingimus täielikult või osaliselt kordama vastava riigisisese õiguse kohustuslikku sätet või vähemalt sisaldama sõnaselget viidet sellisele sättele.
19
Kõigepealt tuleb rõhutada, et direktiivi 93/13 artikli 1 lõige 2 jätab direktiivi kohaldamisalast välja tingimused, mis „põhinevad“ eelkõige kohustuslikel õigusnormidel.
20
Lisaks, võttes arvesse selle direktiiviga taotletavat tarbijakaitse eesmärki, tuleb direktiivi artikli 1 lõikes 2 ette nähtud erandit tõlgendada kitsalt (21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Trapeza Peiraios, C‑243/20, EU:C:2021:1045, punkt 37).
21
Mis puudutab esiteks väljendit „kohustuslikud õigusnormid“, siis tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et see väljend hõlmab direktiivi põhjendust 13 arvestades ühtaegu nii riigisiseseid õigusnorme, mida kohaldatakse lepingupoolte suhtes nende tahtest sõltumata, kui ka neid, mis on dispositiivsed, see tähendab neid, mis kuuluvad automaatselt kohaldamisele, kui pooled ei ole kokku leppinud teisiti (21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Trapeza Peiraios, C‑243/20, EU:C:2021:1045, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
22
Mis puudutab teiseks küsimust, kas lepingutingimus põhineb direktiivi 93/13 artikli 1 lõike 2 tähenduses niisugusel liikmesriigi kohustuslikul õigusnormil, siis tuleb märkida, et direktiivi 93/13 selle sättega kehtestatud erand on põhjendatud asjaoluga, et põhimõtteliselt on õiguspärane eeldada, et liikmesriigi seadusandja on kehtestanud tasakaalu teatavate lepingute poolte kõigi õiguste ja kohustuste vahel – tasakaalu, mida liidu seadusandja on sõnaselgelt soovinud säilitada. Lisaks ei ole asjaolu, et selline tasakaal on kehtestatud, nimetatud artikli 1 lõikes 2 osutatud väljajätmise kohaldamise tingimus, vaid selle väljajätmise põhjendus (21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Trapeza Peiraios, C‑243/20, EU:C:2021:1045, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
23
Sellest vaatevinklist ei saa lepingutingimust, mis põhineb liikmesriigi õiguse kohustuslikul õigusnormil, mis ei ole poolte vahel sõlmitud kõnealusele lepingule kohaldatav, või milles lihtsalt viidatakse üldiselt niisugusest tingimusest sõltumatult kohaldatavatele õigusnormidele, pidada selliseks kohustuslikuks sätteks direktiivi 93/13 artikli 1 lõike 2 tähenduses (vt selle kohta 21. märtsi 2013. aasta kohtuotsus RWE Vertrieb, C‑92/11, EU:C:2013:180, punkt 30, ja 3. aprilli 2019. aasta kohtuotsus Aqua Med, C‑266/18, EU:C:2019:282, punktid 35–38).
24
Seevastu ei saa direktiivi 93/13 artikli 1 lõikes 2 sätestatud erandi kohaldatavuse jaoks nõuda, et asjaomane lepingutingimus vastaks vormiliselt täielikult liikmesriigi õiguse kohustuslikule õigusnormile, millel see tingimus peaks põhinema. Selline tõlgendus seaks lõppkokkuvõttes kahtluse alla selle väljajätmise soovitava toime.
25
Seega selleks, et lepingutingimus „põhineks“ kohustuslikul õigusnormil direktiivi 93/13 artikli 1 lõike 2 tähenduses, peab see tingimus kordama asjaomase lepingu suhtes kohaldatava kohustusliku sätte normatiivset sisu, mistõttu võib asuda seisukohale, et selles on konkreetselt väljendatud sama õigusnormi, mis on ette nähtud kohustuslikus sättes. Nii ei ole see mitte ainult siis, kui lepingutingimus vastab sõna-sõnalt kohustuslikule õigusnormile või sisaldab sõnaselget viidet sellele, vaid ka siis, kui lepingutingimus on – kuigi seda on väljendatud erinevas sõnastuses – selle kohustusliku sättega sisuliselt samaväärne.
26
Käesoleval juhul peab eelotsusetaotluse esitanud kohus andma vajalikud hinnangud, võttes eelkõige arvesse põhikohtuasjas kõne all oleva laenulepingu laadi, üldist ülesehitust ja tingimusi ning selle õiguslikku ja faktilist konteksti, et teha kindlaks, kas põhikohtuasjas kõne all olev lepingutingimus põhineb direktiivi 93/13 artikli 1 lõike 2 tähenduses varem kehtinud tsiviilseadustiku artiklil 1578.
27
Kuna – nagu on täpsustatud käesoleva kohtuotsuse punktis 24 – selle direktiivi artikli 1 lõike 2 kohaldatavus ei eelda põhikohtuasjas kõne all oleva tingimuse ja varem kehtinud tsiviilseadustiku artikli 1578 formaalset vastavust selles mõttes, et see tingimus peab osundama seda sätet sõna-sõnalt või sisaldama sõnaselget viidet sellele, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus eelkõige kontrollima, kas see tingimus ja artikkel 1578 on sisuliselt samaväärsed selles mõttes, et selle tingimuse kohaldamine tooks põhikohtuasja hagejatele kaasa samasuguse maksekohustuse nagu see, mis tuleneks põhikohtuasjas kõne all oleva lepingu kontekstis artikli 1578 vahetust kohaldamisest.
28
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et lepingutingimus jääks viidatud direktiivi kohaldamisalast välja vastavalt nimetatud sättes ettenähtule, ei ole vajalik, et tarbija ja müüja või teenuste osutaja vahel sõlmitud laenulepingus sisalduv tingimus osundab sõna-sõnalt vastava liikmesriigi õiguse kohustuslikku sätet või sisaldab sõnaselget viidet sellisele sättele, vaid piisab, kui see on kõnealuse kohustusliku sättega sisuliselt samaväärne, see tähendab sama normatiivse sisuga.
Teine küsimus
29
Teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 93/13 artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et teha kindlaks, kas tarbija ja müüja või teenuste osutaja vahel sõlmitud laenulepingusse lisatud tingimus kuulub selles sättes direktiivi kohaldamisalast ette nähtud väljajätu alla, puutub asjasse tõik, et tarbija ei olnud teadlik asjaolust, et see tingimus põhineb liikmesriigi õiguse kohustuslikul õigusnormil.
30
Direktiivi 93/13 artikli 1 lõikega 2 kehtestatud erandi kohaldamine eeldab, et täidetud on kaks tingimust: asjaomane lepingutingimus peab põhinema õigusnormil ja see norm peab olema kohustuslik (vt selle kohta 14. oktoobri 2021. aasta kohtumäärus NSV ja NM, C‑87/21, ei avaldata, EU:C:2021:860, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
31
Seega, nagu märkis Euroopa Komisjon oma kirjalikes seisukohtades, on direktiivi 93/13 artikli 1 lõike 2 kohaldamine objektiivne ega sõltu seega teabest, mille müüja või teenuste osutaja tarbijale annab, ega sellest, kas tarbija on kohaldatavatest õigusnormidest teadlik.
32
Lisaks on Euroopa Kohus artikli 1 lõiget 2 tõlgendades juba otsustanud, et direktiivi kohaldamisalast väljajätmine, mis on selles sättes ette nähtud, on kohaldatav isegi siis, kui ettevõtja ei ole täitnud oma teavitamis- ja läbipaistvuskohustust (vt selle kohta 14. oktoobri 2021. aasta kohtumäärus NSV ja NM, C‑87/21, ei avaldata, EU:C:2021:860, punkt 42).
33
Eespool esitatud kaalutlusi arvesse võttes tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et teha kindlaks, kas tarbija ja müüja või teenuste osutaja vahel sõlmitud laenulepingusse lisatud tingimus kuulub selles sättes direktiivi kohaldamisalast ette nähtud väljajätu alla, ei puutu asjasse tõik, et tarbija ei olnud teadlik asjaolust, et see tingimus põhineb liikmesriigi õiguse kohustuslikul õigusnormil.
Kohtukulud
34
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
1.
Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 1 lõiget 2
tuleb tõlgendada nii, et
selleks, et lepingutingimus jääks viidatud direktiivi kohaldamisalast välja vastavalt nimetatud sättes ettenähtule, ei ole vajalik, et tarbija ja müüja või teenuste osutaja vahel sõlmitud laenulepingus sisalduv tingimus osundab sõna-sõnalt vastava liikmesriigi õiguse kohustuslikku sätet või sisaldab sõnaselget viidet sellisele sättele, vaid piisab, kui see on kõnealuse kohustusliku sättega sisuliselt samaväärne, see tähendab sama normatiivse sisuga.
2.
Direktiivi 93/13/EMÜ artikli 1 lõiget 2
tuleb tõlgendada nii, et
selleks, et teha kindlaks, kas tarbija ja müüja või teenuste osutaja vahel sõlmitud laenulepingusse lisatud tingimus kuulub selles sättes direktiivi kohaldamisalast ette nähtud väljajätu alla, ei puutu asjasse tõik, et tarbija ei olnud teadlik asjaolust, et see tingimus põhineb liikmesriigi õiguse kohustuslikul õigusnormil.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: rumeenia.