EVGENI TANCHEV
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2017. április 26.(1)
C‑180/16. P. sz. ügy
Toshiba Corporation
kontra
Európai Bizottság
„Fellebbezés – EUMSZ 101. cikk – Gázszigetelt kapcsolóberendezések – Az eredeti határozat Törvényszék általi részleges megsemmisítését követően hozott, módosító bizottsági határozat – Bírságok – Védelemhez való jog – Kifogásközlés – Egyenlő bánásmód – A kartell bizonyos alkotóelemeiben való részvétel – Ítélt dolog”
1.        Fellebbezésében a Toshiba Corp. (a továbbiakban: Toshiba) azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a Törvényszék ítéletét,(2) amellyel utóbbi elutasította a Bizottság 2012. június 27‑i határozatának(3) (a továbbiakban: megtámadott határozat) megsemmisítése iránt benyújtott keresetét, amely határozatot a Bizottság az 1/2003 rendelet(4) 23. cikkének (2) bekezdése szerint fogadott el. A megtámadott határozat a Bizottság 2007. január 24‑én hozott határozatát(5) (a továbbiakban: 2007. évi határozat) módosította, amely a Toshibával együtt bizonyos európai és japán vállalkozásokat bírságolt meg a gázszigetelt kapcsolóberendezések (a továbbiakban: GIS) piacán működő világszintű kartellben való részvétel miatt.
2.        A Törvényszék arra hivatkozással semmisítette meg a 2007. évi határozat Toshibát bírságoló részét, hogy a Bizottság a bírság összegének meghatározása során megsértette az egyenlő bánásmód elvét.(6) Továbbra is fenntartotta azonban a Bizottság EK 81. cikk megsértésére irányuló megállapítását. A helyzet orvoslása érdekében a Bizottság elfogadta a megtámadott határozatot, amellyel új bírságot szabott ki a Toshibával szemben. A hivatkozott bírság kiszámításához a Törvényszék által javasolt módszert alkalmazta.
3.        A jelen fellebbezés eljárási kérdést vet fel, nevezetesen azt, hogy a Bizottságnak kell‑e új kifogást közölnie a Törvényszék által megsemmisített határozat újbóli elfogadását megelőzően. Felvet továbbá a bírság kiszámítására vonatkozó, az egyenlő bánásmód elvéhez kapcsolódó kérdéseket is.
I.      Jogi keret
4.        Az 1/2003 rendelet 7. cikkének (1) bekezdése (Jogsértés megállapítása és megszüntetése) kimondja:
„Ha panasz vagy saját kezdeményezése alapján eljáró Bizottság megállapítja a Szerződés [101.] vagy [102.] cikkének megsértését, határozatban felszólíthatja az érintett vállalkozásokat és vállalkozások társulásait, hogy fejezzék be a jogsértést. […]”
5.        Az 1/2003 23. cikke (Bírságok) előírja:
„[…]
(2) A Bizottság határozattal bírságot szabhat ki a vállalkozásokra vagy vállalkozások társulásaira, amennyiben azok akár szándékosan, akár gondatlanságból:
a) megsértik a Szerződés [101.] vagy [102.] cikkét;
[…]
(3) A bírság mértékének meghatározásakor tekintetbe kell venni mind a jogsértés súlyát, mind annak időtartamát.
[…]”
6.        Az 1/2003 rendelet 27. cikke (A felek, a panaszosok és más harmadik személyek meghallgatása) így szól:
„A 7., 8., 23. cikkben és a 24. cikk (2) bekezdésében meghatározott határozatok meghozatala előtt a Bizottság az általa lefolytatott eljárás alá vont vállalkozásoknak vagy vállalkozások társulásainak lehetőséget nyújt arra, hogy meghallgassák őket a Bizottság által kifogásolt kérdésekkel kapcsolatban. A Bizottság csak olyan kifogásokra alapozhatja határozatát, amelyekre az érintett felek megtehették észrevételeiket. […]”
7.        A 773/2004/EK rendelet(7) 10. cikke (Kifogásközlés és válasz) szerint:
„(1) A Bizottság írásban tájékoztatja az érdekelt feleket a velük szemben emelt kifogásról. A kifogásközlésről mindegyik felet értesítik.
(2) Amikor a Bizottság értesíti az érintett feleket a kifogásközlésről, kitűzi azt a határidőt, amelyen belül ezek a felek írásban tájékoztathatják őt álláspontjukról. […]”
8.        A 773/2004 rendelet 11. cikke kimondja:
„(1) Az 1/2003 […] rendelet 14. cikkének (1) bekezdésében említett tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt megelőzően a Bizottság lehetőséget ad a meghallgatásra azoknak a feleknek, akikhez kifogásközlést intéz.
(2) A Bizottság határozataiban csak azokkal a kifogásokkal foglalkozik, amelyek tekintetében az (1) bekezdésben említett feleknek lehetőségük volt észrevételeik megtételére.”
9.        A Bizottság 1998. évi bírságkiszabási iránymutatása(8) 1.A. pontjának első, második és harmadik bekezdése szerint:
„A jogsértés súlyosságának megállapításánál figyelembe kell venni a jogsértés jellegét, a piacra gyakorolt tényleges hatását, ha ez a hatás mérhető, valamint az érintett földrajzi piac méretét.
A jogsértéseket ennek megfelelően a következő három kategóriába kell majd sorolni: enyhe jogsértés, súlyos jogsértés és különösen súlyos jogsértés.
[…]
Ezeken a kategóriákon belül – és főleg a súlyos és különösen súlyos jogsértések esetében – a bírság javasolt mértéke lehetővé fogja tenni a vállalkozások differenciált kezelését az elkövetett jogsértés jellege szerint.”
10.      Az 1998. évi iránymutatás 1.A. pontjának hatodik albekezdése szerint:
„Amennyiben a jogsértésben több vállalkozás is érintett (ilyenek például a kartellek), néhány esetben szükségessé válhat a három kategórián belül meghatározott összegek súlyozása annak figyelembevétele érdekében, hogy az egyes vállalkozások jogsértő magatartása milyen súlyú, és ebből következően milyen tényleges hatást gyakorol a versenyre, különösen, ha az azonos típusú jogsértéseket elkövető vállalkozások mérete között jelentős különbség áll fenn.”
II.    Az eljárás háttere
A.      A 2007. évi határozat és háttere
11.      Az ügy bírságmentesség iránti kérelemmel kezdődött. A számos GIS‑gyártó helyiségeiben végzett, előre be nem jelentett ellenőrzést követően a Bizottság 2006. április 20‑án kifogásközlést fogadott el. 2006. június 21‑én kiegészítette a kifogásközlést (a továbbiakban együtt: a 2006. évi kifogásközlés). 2006. július 18‑án és 19‑én szóbeli meghallgatásra került sor.
12.      A 2007. évi határozatban a Bizottság megállapította, hogy a Mitsubishi Electric Corporation (a továbbiakban: Melco) és a Toshiba vállalatokat beleértve a fő japán és európai GIS‑szolgáltatók megsértették az EK 81. cikket és az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás (a továbbiakban: EGT‑Megállapodás) 53. cikkét azáltal, hogy a becsült történeti piaci részesedéseiket nagyban tükröző kvóták fenntartása alapján világszinten összehangolták a GIS‑projektek elosztását.
13.      A 2007. évi határozat tárgyát képező jogsértés három alapvető elemből állt:
14.      Először, egy 1988. április 15‑én Bécsben aláírt megállapodásban (a továbbiakban: GQ‑megállapodás) szereplő szabályok szerint került sor a GIS‑projektek világszinten történő elosztására. A GQ‑megállapodás, amely az Egyesült Államok, Kanada, Japán és a kartell európai tagjai országainak kivételével az egész világra alkalmazandó volt, a japán gyártóknak odaítélt „közös japán kvóta” és az európai gyártóknak odaítélt „közös európai kvóta” elosztásán alapult.
15.      Másodszor, létezett egy „közös megállapodás”, amelynek értelmében a Japánban található GIS‑projektek a japán gyártók, míg a kartell európai tagjainak nemzeti piacán található GIS‑projektek a megfelelő európai gyártók részére voltak fenntartva. Ezen túlmenően a „közös megállapodással” összhangban az egyéb európai országokban található GIS‑projektek szintén a kartell európai tagjai részére voltak fenntartva, mivel a japán tagok kötelezettséget vállaltak arra, hogy Európában nem nyújtanak be ajánlatokat.
16.      Harmadszor, egy ugyancsak 1988. április 15‑én Bécsben aláírt megállapodás (a továbbiakban: EQ‑megállapodás) pontosította a közös európai kvóta európai gyártók közötti elosztását.
17.      A Bizottság ezt az intézkedéscsomagot olyan egységes és folyamatos jogsértésnek tekintette, amelynek tárgya a verseny EK 81. cikk és EGT‑Megállapodás 53. cikke szerinti korlátozása.
18.      A 2007. évi határozat 1. cikkében a Bizottság megállapította, hogy a Toshiba legalább az 1988. április 15. (a GQ‑megállapodás és az EQ‑megállapodás aláírásának napja) és 2004. május 11. (a fő GIS‑szolgáltatók helyiségeiben a Bizottság által előre be nem jelentett ellenőrzés időpontja) közötti időszakban vett részt a jogsértésben.(9)
19.      2002. október 1‑jétől 2004. május 11‑éig azonban a Toshiba a Melcóval egyenlő részben birtokolt TM T&D Corporation (a továbbiakban: TM T&D) vállalkozáson keresztül vett részt a jogsértésben. Mindkét anyavállalat döntő befolyást gyakorolt a TM T&D magatartására. A Toshiba ezért 1988. április 15. és 2002. október 1‑je között egyedül volt felelős a jogsértésben való részvételért, és a Melcóval egyetemlegesen a TM T&D által 2002. október 1‑je és 2004. május 11. között elkövetett jogsértésért.(10)
20.      Következésképpen a 2007. évi határozat a 2. cikkének h) és i) pontjában 86 250 000 euró bírságot szabott ki a Toshibával szemben, a Toshibával és a Melcóval szemben egyetemlegesen pedig 4 650 000 euró bírságot.
B.      A 2007. évi határozattal szemben benyújtott fellebbezés
21.      2011. évi ítéletében a Törvényszék elutasította a 2007. évi határozat 1. cikkének megsemmisítése iránti kérelmet. Megsemmisítette azonban a 2007. évi határozat 2. cikkének h) és i) pontját a Toshibát érintő részében(11) arra hivatkozva, hogy a Bizottság megsértette az egyenlő bánásmód elvét, amikor eltérő referenciaévet választott a japán gyártók (2001) és az európai gyártók (2003) esetében a bírságok kiindulási összegének meghatározása során.(12)
22.      A Bizottság célja az volt, hogy a Toshiba és a Melco kartellben egyedi vállalkozásként való részvételének utolsó évére, vagyis 2001‑re utalással figyelembe vegye a Toshiba és a Melco eltérő versenyhelyzetét. A Törvényszék megállapította, hogy az ilyen cél jogszerű, de anélkül is elérhető lett volna, hogy egyenlőtlen bánásmódban részesítette a japán gyártókat és az európai gyártókat. A Toshibával és a Melcóval szemben a TM T & D létrehozását megelőző időszakra kiszabott bírság kiindulási összegének meghatározásánál a Bizottság számolhatott volna például a TM T & D‑re meghatározott kiindulási összeggel, amelyet a 2003. évnek megfelelő forgalom alapján számoltak ki, majd megoszthatta volna a TM T & D‑re meghatározott kiindulási összeget a Toshiba és a Melco között az általuk 2001‑ben elért GIS‑értékesítések arányában. A Bizottság a japán gyártók tekintetében is figyelembe vehette volna referenciaévként a 2003‑as évet.
23.      2013. évi ítéletében a Bíróság elutasította a 2011. évi ítélettel szemben benyújtott fellebbezést.
C.      A megtámadott határozat és annak háttere
24.      2012. február 15‑én a Bizottság tényállást közlő levelet küldött a Toshibának, amelyben az szerepelt, hogy a Bizottság a Toshibával szemben bírságot kiszabó új határozatot szándékozik elfogadni, és kifejtette azokat a tényeket, amelyek e bírság összegének számítása szempontjából szerinte relevánsak voltak (a továbbiakban: a 2012. évi tényállást közlő levél).
25.      2012. március 7‑én és 23‑án a Toshiba előterjesztette a tényállást közlő levélre vonatkozó észrevételeit.
26.      2012. június 12‑én találkozóra került sor a Toshiba képviselői és a Bizottságnak az üggyel foglalkozó munkacsoportja között.
27.      A Bizottság 2012. június 27‑én elfogadta a megtámadott határozatot. A hivatkozott határozat módosította különösen a 2007. évi határozat 2. cikkének h) és i) pontját. Megállapította, hogy a Toshiba egyedül felelős 56 793 000 euró megfizetéséért, és a Toshiba és a Melco egyetemlegesen felelős 4 650 000 euró megfizetéséért.(13) A hivatkozott összegek számítása során a referenciaév 2003 volt, és alkalmazták a Törvényszék által a 2011. évi ítéletben javasolt számítási módszert.(14)
III. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
28.      2012. szeptember 12‑én a Toshiba a megtámadott határozat megsemmisítése iránti keresetet terjesztett elő.
29.      2016. január 19‑i ítéletében a Törvényszék elutasította a megtámadott határozat megsemmisítése iránti keresetet.
30.      Először, a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság nem sértette meg a Toshiba védelemhez való jogát azzal, hogy a megtámadott határozat elfogadását megelőzően nem új kifogásközlést, hanem tényállást közlő levelet küldött a Toshibának. A 2006. évi kifogásközlés a Toshiba rendelkezésére bocsátotta az érdemi védekezéséhez szükséges információkat, mivel tartalmazta a bírságmegállapítás lényeges elemeit. A 2011. évi ítélet nem vonta kétségbe a hivatkozott elemek hitelességét, relevanciáját vagy megalapozottságát. Megtámadott határozatában a Bizottság nem hivatkozott a 2006. évi kifogásközlésben szereplőktől eltérő elemekre.
31.      Másodszor, a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság nem mulasztotta el indokolni, hogy miért határozta meg 31 000 000 euróban a TM T&D kiindulási összegét.
32.      Harmadszor, a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság nem sértette meg az egyenlő bánásmód elvét, amikor nem a Toshiba forgalma, hanem hipotetikus egyetemleges kiindulási összeg alapján számította ki a Toshibára kiszabott bírságot. Mivel a Toshiba 2003‑ban nem teljesített GIS‑eladásokat (a GIS tevékenységeit átruházta a TM T&D‑re), bírságát nem lehet pontosan ugyanúgy kiszámítani, mint az európai gyártók bírságát.
33.      Negyedszer, a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság nem sértette meg az egyenlő bánásmód elvét, amikor azon tény figyelmen kívül hagyásával határozta meg a kiindulási összegeket, hogy a Toshiba nem vett részt az összejátszásra irányuló intézkedésekben az EGT területén, miközben az európai gyártók részt vettek a hivatkozott intézkedésekben.
IV.    A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
34.      2016. március 29‑én benyújtott fellebbezésében a Toshiba azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a Törvényszék ítéletét, és vagy semmisítse meg a megtámadott határozatot, csökkentve a rá kiszabott bírság összegét az EUMSZ 261. cikk szerint, vagy utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé. A Toshiba azt is kéri, hogy a Bíróság a Bizottságot kötelezze a fellebbezéssel és az elsőfokú eljárással összefüggésben felmerült költségek viselésére.
35.      A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést, és a Toshibát kötelezze a fellebbezés költségeinek viselésére.
V.      A fellebbezési jogalapok értékelése
36.      A Toshiba három jogalapra hivatkozik. Először, azzal érvel, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a Bizottság nem sértette meg a védelemhez való jogát. Másodszor, azzal érvel, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a Bizottság által a bírság kiszámítása során alkalmazott módszer nem sértette az egyenlő bánásmód elvét. Harmadszor, azzal érvel, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy azzal, hogy nem csökkentette a bírságát a jogsértésben való részvételének arányában, a Bizottság nem sértette meg az egyenlő bánásmód elvét.
A.      Az első fellebbezési jogalap
1.      A felek érvei
37.      Első jogalapjával a Toshiba azzal érvel, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a Bizottság nem sértette meg a Toshiba védelemhez való jogát azzal, hogy a megtámadott határozat elfogadását megelőzően nem új kifogásközlést, hanem tényállást közlő levelet küldött. A Toshiba álláspontja szerint a Bizottságnak kifogásközlést kellett volna elfogadnia.
38.      A Toshiba először is azzal érvel, hogy a Törvényszék által a megtámadott ítélet 42. pontjában tett megállapítással ellentétben a megtámadott határozat elfogadását eredményező eljárás nem a 2007. évi határozat elfogadásához vezető eljárás „meghosszabbítása”.
39.      Másodszor, a Toshiba előadja, hogy míg a Törvényszék a megtámadott ítélet 74. pontjában helyesen állapította meg, hogy a Bizottság köteles volt további információkat szolgáltatni azzal kapcsolatban, hogy milyen módszerekkel kívánja megvalósítani a bírság elrettentő hatásának biztosítására irányuló szándékát, önellentmondásba keveredett annak ugyanazon pontbeli megállapításával, hogy az információ közölhető „a kifogásközlés elküldését követőenˮ, nem pedig a kifogásközlésben. A megtámadott ítélet 74. pontjában a Törvényszék elismerte, hogy a Toshibának nem csupán a kiszabott bírság további összegével, hanem általában a bírságolási módszerrel kapcsolatban is joga van a meghallgatáshoz. Csak akkor tartják tiszteletben a Toshiba védelemhez való jogát, ha kifogásközlésben bocsátják rendelkezésre a 74. pontban hivatkozott további információt, mivel a tényállást közlő levéllel ellentétben a kifogásközlés elfogadását szabályozza az 1/2003 rendelet és a 773/2004 rendelet, és az más eljárási jogokat is kivált, nevezetesen a Bizottság tagjainak testülete határozatának elfogadását és meghallgatást.
40.      A Bizottság azzal érvel, hogy amennyiben az első jogalapot úgy kell értelmezni, hogy csak új eljárásban lehet bírságot megállapítani, úgy az elfogadhatatlan, mivel első fokon nem érveltek vele.
41.      Érdemben a Bizottság úgy véli, hogy amennyiben az első jogalapot úgy kell értelmezni, hogy a megtámadott határozat elfogadását megelőzően új kifogást kellett volna közölni, úgy azt el kell utasítani.
42.      Először, a Bizottság hangsúlyozza, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg a megtámadott ítélet 42. pontjában, hogy a megtámadott határozat elfogadásához vezető eljárás a 2007. évi határozat elfogadásához vezető eljárás meghosszabbítása volt. Ez azért van így, mert az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Törvényszék által megsemmisített intézkedés felváltására irányuló eljárást pontosan onnan kell folytatni, ahol a jogellenesség bekövetkezett.
43.      Másodszor, a Bizottság szerint annak ellenére, hogy a megtámadott határozat elfogadását megelőzően tényállást közlő levelet bocsátott ki, nem volt köteles ezt megtenni, mivel már a 2006. évi kifogásközlésben rendelkezésre bocsátotta a bírság számításához szükséges valamennyi információt. A Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 74. pontjában megállapította, hogy a Bizottság köteles volt információkat szolgáltatni azzal kapcsolatban, hogy milyen módszerekkel kívánja megvalósítani a bírság elrettentő hatásának biztosítására irányuló szándékát, mivel a Törvényszék által a hivatkozott pontban idézett ítélkezési gyakorlat nem a bírságszámításra, hanem a jogsértés megállapítására vonatkozik.
2.      Értékelés
a)      Az elfogadhatóságról
44.      A Bizottság szerint az első jogalap elfogadhatatlan, mert új jogalapnak minősül. A Bizottság szerint a Toshiba a Törvényszék előtt nem vetette fel azt az érvet, hogy új eljárás lefolytatása nélkül a Bizottság nem fogadhatta el a megtámadott határozatot.
45.      Igaz, hogy a Toshiba a Törvényszék előtt nem érvelt azzal, hogy az egész eljárás megismétlése nélkül a Bizottság nem fogadhatta el a megtámadott határozatot. Ezt a jogalapot azonban nem vetette fel a Bíróság előtt sem. Annak megállapításával, hogy a megtámadott határozat elfogadásához vezető eljárás nem a 2007. évi határozat elfogadásához vezető eljárás „meghosszabbításaˮ, a Toshiba csupán azzal érvel, hogy új kifogást kell közölni, mivel a 2006. évi kifogásközlés nem a megtámadott határozat elfogadásának érvényes előkészítő lépése. Válaszában a Toshiba tisztázza, hogy első jogalapjával csupán azt kifogásolja, hogy a Törvényszék elutasította az új kifogásközlés szükségességére hivatkozó érvét.
46.      Következésképpen úgy ítélem meg, hogy a fellebbezés első jogalapja elfogadható.
b)      Az ügy érdeméről
47.      Álláspontom szerint a Bizottságnak nem kellett új kifogást közölnie a megtámadott határozat elfogadását megelőzően. Először, a 2007. évi határozat megsemmisítése nem érintette a 2006. évi kifogásközlés érvényességét. Másodszor, a Bizottság nem volt köteles információkat szolgáltatni azzal kapcsolatban, hogy a megtámadott határozatban milyen módszerekkel kívánja megvalósítani a bírság elrettentő hatásának biztosítására irányuló szándékát.
1)      A 2006. évi kifogásközlés érvényessége
48.      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi aktus megsemmisítése nem szükségképpen érinti az előkészítő aktusokat, mivel a megsemmisített aktus pótlására irányuló eljárás főszabály szerint megismételhető pontosan onnantól, ahol a jogellenesség bekövetkezett.(15)
49.      A 2011. évi ítélet hatályára hivatkozással kell megválaszolni a 2007. évi határozat megsemmisítése 2006. évi kifogásközlés érvényességére gyakorolt hatásának fennállására irányuló kérdést. A hivatkozott ítélet hatályának meghatározásához annak indokolására kell hivatkozni. Ez az indokolás először azonosítja a jogellenesnek tekintett pontos rendelkezést, és másodszor bemutatja a rendelkező részben a megállapított jogellenesség pontos okait.(16)
50.      A 2011. évi ítélet indokolása rámutat, hogy az egyenlő bánásmód elvének bírságkiszámítás során történt megsértése miatt semmisítették meg a 2007. évi határozatot. A bírság kiindulási összegének meghatározásához a Bizottság a japán gyártók esetében a 2001‑es évet használta referenciaévként, az európai gyártók esetében pedig a 2003‑as évet. 2003 volt a jogsértés utolsó teljes éve. Azzal, hogy a japán gyártók esetében a 2001. évet tekintette referenciaévnek, a Bizottság a TM T & D két részvényesének eltérő piaci helyzetét kívánta figyelembe venni (a Melco részesedése jelentősen nagyobb volt a GIS világpiacán, mint a Toshibáé). A TM T & D létrehozását megelőzően 2001 volt az utolsó év, amikor a Toshiba és a Melco közvetlenül részt vett a jogsértésben. A Toshiba és a Melco eltérő helyzetének figyelembevétele lehetetlen lett volna, ha a Bizottság a közös vállalatban (amely fele‑fele arányban volt közös vállalat) meglévő megfelelő részesedésükkel összhangban felosztotta volna a Toshiba és a Melco között a TM T&D 2003. évi forgalmát. A Törvényszék megállapította, hogy bár a Bizottság célja jogszerű volt, elérhette volna azt anélkül, hogy egyenlőtlen bánásmódban részesítette volna a japán gyártókat, és az európai gyártókat. A Bizottság alapul vehette volna például a TM T & D‑re meghatározott kiindulási összeget, amelyet a 2003. évnek megfelelő forgalom alapján számoltak ki, majd megoszthatta volna a Toshiba és a Melco között az általuk 2001‑ben elért GIS‑értékesítések arányában.(17) A jogsértést tehát a bírság kiindulási összegének meghatározásához használt referenciaév kiválasztása jelentette.
51.      Nem vitatott, hogy a 2006. évi kifogásközlésben semmi nem utal arra, hogy a kiindulási összeg meghatározásához eltérő éveket lehet használni a japán gyártók és az európai gyártók esetében. Nem érintheti tehát a 2006. évi kifogásközlés érvényességét a 2011. évi ítélet azon megállapítása, hogy a japán gyártók esetében jogellenes a 2001. év referenciaévként való kiválasztása.
52.      Következésképpen a Törvényszék a megtámadott ítélet 42. pontjában helyesen állapította meg, hogy „[a 2011. évi] ítélet […] nem vonta kétségbe” a 2006. évi kifogásközlés tartalmát.
53.      Ezt a következtetést nem érinti a ThyssenKrupp Stainless ítélet(18) és a Bolloré ítélet,(19) amelyekben a Törvényszék által megsemmisített határozat újbóli elfogadását megelőzően új kifogást kellett közölni.
54.      A hivatkozott két ügyben azért semmisítették meg a Bizottság eredeti határozatait, mert olyan elemekre hivatkoztak, amelyeket nem tartalmaztak a kifogásközlések, és amelyek tekintetében a feleknek nem volt lehetőségük véleménynyilvánításra.(20)
55.      A jelen ügyben azonban azért semmisítették meg a 2007. évi határozatot, mert azzal, hogy eltérő referenciaéveket alkalmazott a japán gyártók és az európai gyártók esetében, a Bizottság egyenlőtlenül kezelte azokat. A 2007. évi határozatot nem azért semmisítették meg, mert a Bizottság nem említette meg a 2006. évi kifogásközlésben az arra irányuló szándékát, hogy 2001‑et kívánja referenciaévként alkalmazni a japán gyártók esetében.
56.      A fenti 52. pontban kifejtett következtetést nem érinti a Toshiba azon érve sem, hogy a jelen ügyben nem alkalmazandó a „PVC II” ítélet. A „PVC II” ítéletben(21) a Bíróság megállapította, hogy nincs szükség új kifogásközlésre. A Toshiba szerint a „PVC II” ítélet azért semmisítette meg a határozatot, mert eljárási hiba történt, míg a jelen ügyben a bírságolási módszer jogellenessége miatt semmisítették meg a 2007. évi határozatot.
57.      Álláspontom szerint a „PVC II” ítéletben nem abból az okból nem tartották szükségesnek új kifogás közlését, mert a hiba a határozat rendelkező része vagy a bírságszámítás helyett az eljárást érintette. Az volt az ok, hogy a Bizottság tagjainak testülete által adott felhatalmazás helytelen volt. Ez a hiba nem érintheti a kifogásközlés érvényességét, mivel csak az EUMSZ 101. vagy 102. cikk megsértését megállapító határozat (nem pedig a kifogásközlés) igényel felhatalmazást.(22) Ugyanez elmondható az „ICI II” ítéletről.(23)
58.      Hozzáteszem, hogy a jelen ügy eltér a Wahl főtanácsnok által nemrég a Feralpi‑ügyben(24) vizsgálttól.
59.      A Bizottság határozatát arra hivatkozva semmisítették meg, hogy annak jogalapja az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (4) és (5) bekezdése volt, és a Bizottság az ESZAK‑Szerződés lejártát követően nem rendelkezett hatáskörrel arra, hogy megállapítsa az ESZAK‑Szerződés 65. cikke (1) bekezdésének megsértését.(25) A Bizottság ezt követően az 1/2003 rendelet 7. cikkének (1) bekezdése és 23. cikkének (2) bekezdése alapján fogadott el új határozatot. A Feralpi ítéletben a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottságnak azért nem kellett új kifogásközlést elfogadnia az új határozat elfogadását megelőzően, mert először, a jogellenességre a határozat elfogadása keretében került sor, és másodszor, mindkét határozatban azonos tények és kifogások szerepeltek.(26)
60.      Wahl főtanácsnok szerint a Törvényszék ítéletét hatályon kívül kellett helyezni, és meg kellett semmisíteni az új határozatot. Először, nem végezték el az 1/2003 rendelettel vagy a 17. sz. rendelettel(27) összhangban álló lépéseket, a határozat megsemmisítését követően(28) vagy a megsemmisítését megelőzően(29) sem. Másodszor, az ESZAK‑Szerződés rendelkezései értelmében tett eljárási lépéseket nem tekinthetjük az új határozat érvényes előkészítő aktusainak. Ennek az az oka, hogy az 1/2003 rendelet más hatásköröket biztosított a Bizottság számára, mint az ESZAK‑Szerződés,(30) és „nem került sor olyan – a 17. sz. rendeletnek és a 2842/98 rendeletnek(31) a jelenleg az 1/2003 rendeletben és a 773/2004 rendeletben megtalálható megfelelő rendelkezései alapján lefolytatott – eljárásra, amelyet a Bizottság folytathatott volna azért, hogy azonnal rátérhessen az új határozat elfogadásáraˮ(32). A Bizottság tehát nem adhatott ki új határozatot anélkül, hogy legalább új meghallgatást tartson annak érdekében, hogy a felek előadhassák érveiket a meghallgatásra meghívott tagállami versenyhatóságok képviselőinek jelenlétében, akikkel tanácsadó bizottsági tagokként a Bizottságnak egyeztetnie kell bármely határozat előtt. Különösen Olaszország versenyhatóságának jobb bevonása annál is megfelelőbb lett volna, mivel a feltételezett jogsértés csak egyetlen tagállam, nevezetesen Olaszország területét érintette.(33)
61.      Ahogyan a fentiekben említettem, úgy vélem, hogy a jelen ügyben fennálló helyzet eltér a Feralpi‑ügyben fennálló helyzettől, és Wahl főtanácsnok javasolt megoldása nem alkalmazható a jelen ügyre. A Feralpi ítéletben Wahl főtanácsnok álláspontja szerint a Bizottság azért nem folytathatta azonnal új határozat elfogadásával az eljárást, mert a határozat megsemmisítését megelőző igazgatási eljárásra (nagyrészt) már nem alkalmazandó eljárási szabályok szerint került sor, és az új eljárási szabályokat nem lehetett azonosnak tekinteni.(34) A jelen ügyben azonban az egész eljárásban ugyanazokat az eljárási szabályokat (az 1/2003 rendeletet és a 773/2004 rendeletet) kellett alkalmazni. Alkalmazandók voltak 2006. április 20‑án, a kifogásközlés napján, és a megtámadott határozat elfogadásakor.(35) Nem kérdés tehát, hogy a 2007. évi határozat megsemmisítését követően a Bizottság azonnal rátérhetett a megtámadott határozat elfogadására.
62.      A fentiek alapján úgy vélem, hogy a 2007. évi határozat megsemmisítése nem érintette a 2006. évi kifogásközlés érvényességét. A Törvényszék tehát a megtámadott ítélet 42. pontjában helyesen állapította meg, hogy a 2006. évi kifogásközlésben szereplő információt figyelembe kell venni annak megállapítása során, hogy a megtámadott határozat elfogadásához vezető eljárás során tiszteletben tartották‑e a Toshiba védelemhez való jogát.
2)      Nem kötelező további információkat szolgáltatni azzal kapcsolatban, hogy milyen módszerekkel kívánják megvalósítani az elrettentő hatást
63.      Most megvizsgálom, hogy a megtámadott ítélet 74. pontjában a Törvényszék helyesen állapította‑e meg, hogy „a kifogásközlés [2006‑os] elküldését követően a Bizottság […] köteles volt további információkat szolgáltatni a [Toshibának] azzal kapcsolatban, hogy milyen módszerekkel kívánja megvalósítani a bírság elrettentő hatásának biztosítására irányuló szándékátˮ.
64.      E tekintetben a Toshiba azzal érvel, hogy a Törvényszék önellentmondásba keveredett a 74. pontban, amikor először megállapította, hogy a Bizottságnak tájékoztatnia kellett volna a Toshibát az elrettentésül kiszabni kívánt további 4 650 000 euró összeggel (a továbbiakban: kiegészítő összeg)(36) kapcsolatban, és másodszor, hogy ezt az információt nem kifogásközlésben kell feltüntetnie, hanem közölhető az eljárás későbbi szakaszaiban is. Válaszában a Toshiba azzal érvel továbbá, hogy általában a számítási módszerre is alkalmazandó a Törvényszék 74. pontban szereplő azon megállapítása, hogy a kiegészítő összeggel kapcsolatban biztosítani kellett volna számára a meghallgatást.
65.      A Bizottság szerint a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 74. pontjában megállapította, hogy a Bizottság köteles volt további információkat szolgáltatni a bírság elrettentő hatásával kapcsolatban.
66.      E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a bírság meghatározásával összefüggésben az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottság teljesíti a vállalkozások meghallgatáshoz való jogának tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettségét, ha kifejezetten jelzi a kifogásközlésében, hogy meg fogja vizsgálni: ki kell‑e szabni bírságot a vállalkozásokra, és megfogalmazza azokat a fő ténybeli és jogi elemeket, amelyek bírságot vonhatnak maguk után, mint például a feltételezett jogsértés súlya és időtartama, továbbá az a tény, hogy ez utóbbit „szándékosan vagy gondatlanságból” követették‑e el. Ellenben, ha megadja azokat a ténybeli és jogi elemeket, amelyekre a bírságok összegének kiszámítását alapozza, a Bizottság nem köteles közelebbről megjelölni, hogy ezeket az egyes elemeket hogyan veszi figyelembe a bírság összegének meghatározásakor. Az előirányzott bírságok összegére vonatkozó utalás azt megelőzően, hogy a vállalkozásoknak módjukban állt volna benyújtani az észrevételeiket az ellenük felhozott kifogások tekintetében, a Bizottság határozatának megelőlegezését jelentené, ami nem lenne helyénvaló.(37)
67.      Úgy tűnik számomra, hogy a Bizottság nem köteles a kifogásközlésben kifejteni, hogy milyen módszerekkel kívánja megvalósítani a bírság elrettentő hatásának biztosítására irányuló szándékát.
68.      Az elrettentés az 1998. évi iránymutatás 1.A. pontja szerint a súlyosság értékelésének egyik eleme. Az ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottságnak a jogsértés súlyának a bírság összege meghatározása végett történő értékelésekor biztosítania kell, hogy eljárása kellő elrettentő erővel bírjon, és a bírság összegét annak figyelembevételével kell megállapítania, hogy elérje az érintett vállalkozásra gyakorolni szándékozott hatást.(38) A bírság összegének elrettentő hatását az érintett vállalkozás méretével és gazdasági erejével összefüggésben kell értékelni.(39) Úgy tűnik ezért számomra, hogy az elrettentő hatás biztosításának szükségessége tekinthető a fenti 66. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat szerinti jogi kritériumnak. Következésképpen a kifogásközlésben szerepelnie kell a Bizottság arra irányuló szándékának, hogy biztosítani kívánja a bírság elrettentő hatását.(40) Véleményem szerint azonban a Bizottság nem köteles megjelölni a hivatkozott kifogásközlésben, hogy milyen módszerekkel kívánja megvalósítani a bírság elrettentő hatásának biztosítására irányuló szándékát. Ez azt eredményezné, hogy „megjelöli, hogyan veszi figyelembe ezeket [az elemeket]ˮ a bírság szintjének megállapításakor. A 66. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlattal összhangban a Bizottság nem köteles megjelölni, hogy hogyan veszi figyelembe a fő ténybeli és jogi elemeket.
69.      Megjegyzem, a Törvényszék a megtámadott ítéletben nem mondta, hogy a kifogásközlésben a Bizottság köteles volt további információkat szolgáltatni azzal kapcsolatban, hogy milyen módszerekkel kívánja megvalósítani az elrettentő hatás biztosítására irányuló szándékát. Éppen ellenkezőleg, azt állapította meg a 43. és a 73. pontban, hogy a 2006. évi kifogásközlésben az elrettentő hatás és a kiegészítő összeg tekintetében szereplő információ megfelel az ítélkezési gyakorlatban kialakított követelményeknek. A 74. pontban azonban annak megállapításával folytatta, hogy „a [2006. évi] kifogásközlés elküldését követőenˮ a Bizottság köteles volt további információkat szolgáltatni azzal kapcsolatban, hogy milyen módszerekkel kívánja megvalósítani a bírság elrettentő hatásának biztosítására irányuló szándékát.
70.      Nem látom indokoltnak, hogy a fenti 66. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatot és a 67. és 68. pontban bemutatott következtetést ne alkalmazzuk a kifogásközlés elfogadását követő eljárási szakaszokra. Ha a vállalkozások nem jogosultak arra, hogy bizonyos információban részesüljenek, akkor a Bizottság nem köteles sem a kifogásközlésben, sem később rendelkezésre bocsátani ezeket az információkat.
71.      Nyilvánvaló, hogy ez nem érinti a Bizottság lehetőségét arra, hogy a vállalkozások rendelkezésére bocsássa az ilyen információt. Megjegyzem, hogy a legjobb gyakorlatokról szóló bizottsági közlemény(41) megállapítja, hogy a Bizottság a fenti 66. pontban hivatkozott fő ténybeli és jogi elemek mellett „további információkkalˮ szolgálhat a kifogásközlésben, ilyenek például az eladások meghatározásához figyelembe vett vonatkozó eladási adatok és évek. A legjobb gyakorlatokról szóló bizottsági közlemény azonban kifejezetten megállapítja, hogy a Bizottságnak „e tekintetben semmilyen jogi kötelezettsége nincsˮ(42).
72.      Ez nem érinti a Bizottság arra vonatkozó kötelezettségét sem, hogy amennyiben a kifogásközlést követően új információt fedez fel, a Bizottságnak erről értesítenie kell a feleket egy kiegészítő kifogásközlésben (új kifogások esetén) vagy tényállást közlő levélben (ha az új bizonyíték alátámasztja a már felhozott kifogásokat).(43) Ez esetben viszont az (eredeti) kifogásközlés elfogadását követően rendelkezésre bocsátott ezen információ a fenti 66. pontban hivatkozott információ.
73.      A jelen ügyben nem vitatott, hogy a megtámadott határozatban a bírság megállapításához felhasznált elemek azonosak a 2007. évi határozatban használtakkal. Csak a számítási módszert változtatták meg annak érdekében, hogy figyelembe vegyék a Törvényszék 2011. évi ítéletében szereplő megállapítást, miszerint a Bizottság nem vehet figyelembe eltérő referenciaéveket a japán gyártók és az európai gyártók esetében. A megtámadott határozatban a Törvényszék által a hivatkozott ítélet 291. pontjában javasolt számítási módszert alkalmazták.
74.      Úgy vélem ezért, hogy – ahogyan azt a Bizottság állítja – a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 74. pontjában megállapította, hogy a 2006. évi kifogásközlés elfogadását követően a Bizottság köteles volt további információkat szolgáltatni a Toshibának azzal kapcsolatban, hogy milyen módszerekkel kívánja megvalósítani a bírság elrettentő hatásának biztosítására irányuló szándékát.
75.      Mindazonáltal, még ha a Törvényszék tévesen alkalmazta is a jogot a 74. pontban, az állandó ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy amennyiben a Törvényszék ítéletének indokolása az uniós jogot sérti, de rendelkező része egyéb jogi indokok miatt megalapozottnak bizonyul, a fellebbezést el kell utasítani.(44)
76.      A jelen ügyben, noha a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a 2006. évi kifogásközlést követően a Bizottság köteles volt további információkat szolgáltatni azzal kapcsolatban, hogy milyen módszerekkel kívánja megvalósítani a bírság elrettentő hatásának biztosítására irányuló szándékát, helyesen következtetett arra, hogy nem sértették meg a Toshiba védelemhez való jogát.
77.      Végeredményben az eddig kifejtett okok alapján véleményem szerint el kell utasítani az első fellebbezési jogalapot.
B.      A második fellebbezési jogalap
78.      Az egyértelműség kedvéért a felek érveinek és a Toshiba által javasolt helyettesítő számítási módszernek az áttekintését megelőzően röviden kifejtem a Bizottság által a megtámadott határozatban alkalmazott számítási módszert, és ezt követően értékelek.
1.      A megtámadott határozatban alkalmazott számítási módszerről
79.      A Toshiba kiindulási összegének megállapításához a Bizottság a következő módszert alkalmazta a megtámadott határozatban.
80.      Azt követően, hogy „nagyon súlyosnak” minősítette a jogsértést, a Bizottság különböző csoportokba sorolta a részt vevő vállalkozásokat. A megtámadott határozatban szereplő csoportok azonosak a 2007. évi határozatban szereplőkkel. A hivatkozott csoportokat megfelelően a GIS‑termékek világszintű értékesítése alapján hozta létre. A 2011. évi ítéletben megállapítottaknak való megfelelés érdekében a Bizottság a 2003. évet használta referenciaévként a Toshiba és a Melco esetében, míg a 2007. évi határozatban 2001 volt a referenciaév valamennyi japán gyártó esetében. A Bizottság azonban azért nem tudta a 2003. évi világszintű értékesítéseikre hivatkozva kiszámítani a Toshiba és a Melco kiindulási összegeit, mert 2003‑ban nem teljesítettek eladásokat (2002. október 1‑jétől a TM T&D közös vállalkozásra ruházták át a megfelelő GIS‑üzleteiket). Így különösen a Toshiba kiindulási összegének megállapításához a Bizottság felhasználta a TM T&D 2007. évi határozatban megállapított kiindulási összegét, vagyis 31 000 000 eurót (a továbbiakban: a közös vállalkozás hipotetikus kiindulási összege), és ebből vette a Toshibának a saját és a Melco TM T&D létrehozatalát megelőző évbeli, azaz 2001‑es értékesítéseiből vett részét. Az eredmény a Toshiba kiindulási összege.(45)
2.      A felek érvei
81.      A Toshiba azzal érvel, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 115. pontjában megállapította, hogy a Bizottság nem sértette meg az egyenlő bánásmód elvét, amikor a Toshiba kiindulási összegét a TM T&D kiindulási összegéből határozta meg, nem pedig a TM T&D forgalmából.
82.      A megtámadott határozat elfogadásához vezető közigazgatási eljárás során a Toshiba helyettesítő módszert javasolt kiindulási összegének megállapításához. Először, a TM T&D kiindulási összegének alkalmazása helyett a Bizottságnak a TM T&D 2003. évi forgalmát kellett volna felhasználnia, és ebből kellett volna vennie a fentiekkel(46) azonos részt, vagyis a Toshibának a saját és a Melco 2001‑es értékesítéseiből vett részét. Másodszor, e szám alapján a Bizottságnak ki kellett volna számítania a Toshiba 2003. évi piaci részesedését. Harmadszor, a piaci részesedés alapján a Bizottságnak a 2007. évi határozatban megállapított megfelelő csoportba, vagyis a negyedik csoportba kellett volna sorolnia a Toshibát. A Toshiba kiindulási összege (9 000 000 euró, a negyedik csoportnak megfelelő adat) így alacsonyabb lett volna a megtámadott határozatban szereplőnél.
83.      Ezzel összefüggésben a Toshiba elismeri, hogy ahogyan azt a Törvényszék megállapította a megtámadott ítélet 114. pontjában, bírságát nem lehet „pontosan ugyanúgy” kiszámítani, mint az európai gyártók bírságát, hiszen 2003‑ban nem teljesített eladásokat. Ezzel együtt a Bizottságnak a leginkább összehasonlítható adatokat és a leginkább összehasonlítható módszereket kell alkalmaznia. A jelen ügyben a Törvényszék nem fejtette ki, hogy a Toshiba által javasolt számítási módszer miért volt kevésbé megfelelő vagy kevésbé mesterséges a Bizottság által a megtámadott határozatban alkalmazotthoz képest.
84.      A Toshiba ezen túlmenően azzal érvel, hogy a TM T&D jogsértésben fennálló részesedését tükrözi, hogy a Bizottság a TM T&D kiindulási összegét használta forgalma helyett. A számítási módszernek azonban a Toshiba jogsértésben fennálló részesedésére kellene mutatnia a TM T&D létrehozatalát megelőző időszakban. Ellenben, ha a Toshiba javaslata alapján a TM T&D forgalmának részét használták volna a Toshiba kiindulási összegének megállapításához, ez a Toshiba jogsértésben fennálló részesedését mutatta volna a TM T&D létrehozatalát megelőző időszakban.
85.      Végül a Toshiba álláspontja szerint a Bizottság a Toshiba módszerének alkalmazásával a negyedik csoportba sorolta volna a Toshibát, és ezzel 9 000 000 euró kiindulási összeget állapított volna meg vonatkozásában. Ehelyett a megtámadott határozatban a Toshiba kiindulási összege nem felelt meg egyetlen, a 2007. évi csoportban megállapított csoportnak sem. Következésképpen a Toshiba kiindulási összege magasabb volt a vele összehasonlítható méretű, a negyedik csoportba sorolt vállalkozásokhoz képest.
86.      A Toshiba ezért azt kéri, hogy a Bíróság semmisítse meg a megtámadott határozat vele szemben bírságot kiszabó részét, és csökkentse a hivatkozott bírság összegét az EUMSZ 261. cikk szerint.
87.      A Bizottság azt állítja, hogy a Törvényszék nem tévedett annak megállapításakor, hogy a Bizottság nem sértette meg az egyenlő bánásmód elvét.
88.      A Bizottság azzal érvel, hogy mivel 2003‑at kellett figyelembe vennie referenciaévként a Toshiba bírságának megállapításához, csak a TM T&D adatait használhatta. Azért nem vehette figyelembe a Toshiba forgalmát, mert a Toshiba 2003‑ban nem teljesített eladásokat.
89.      A Bizottság azzal érvel továbbá, hogy a Toshiba módszere mesterségesebb a Bizottságénál. Ennek az az oka, hogy a Toshiba módszere szerint a Toshibához kellett volna rendelni egy 2003. évi forgalmat, jóllehet 2003‑ban nem teljesített eladásokat.
90.      A Bizottság álláspontja szerint, amennyiben a TM T&D forgalmából állapította volna meg a Toshiba kiindulási összegét, úgy a Toshibához kellett volna rendelnie a TM T&D 2003. évi forgalmának 50%‑át, mivel a Toshiba 50%‑os részesedéssel rendelkezik a TM T&D vállalkozásban. A Toshiba kiindulási összege így magasabb lett volna a megtámadott határozatban szereplőnél.
91.      A Bizottság végül hangsúlyozza, hogy amennyiben a Bíróság a Bizottságénál megfelelőbbnek tartja a Toshiba módszerét, úgy a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot azon kifogás elutasításakor, amely az egyenlő bánásmód elvének megsértését feltételezi. A Bíróságnak nem azt kell megállapítania, hogy a lehető legjobb módszert alkalmazta‑e a Bizottság, hanem azt, hogy jogszerű volt‑e az alkalmazott módszer.
3.      Értékelés
92.      Emlékeztetek arra, hogy az egyenlő bánásmód elve az uniós jog általános jogelve, amelyet a Charta 20. és 21. cikke rögzít. Az állandó ítélkezési gyakorlattal összhangban ez az elv előírja, hogy az összehasonlítható helyzeteket nem lehet eltérő módon kezelni, a nem összehasonlítható helyzeteket pedig nem lehet azonos módon kezelni, hacsak ez objektív módon nem igazolható.(47)
93.      A bírságok tekintetében az egyenlő bánásmód elve nem csupán a végső összegre alkalmazandó, hanem olyan közbenső lépésekre is, mint a vállalkozások tagjainak kategóriákba sorolása az eltérő bánásmód alkalmazása érdekében.(48)
94.      Ezen túlmenően az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a bírság összegének megállapítása érdekében eltérő számítási módszerek alkalmazása nem járhat az EUMSZ 101. cikk ugyanazon megsértésében részt vevő vállalkozások közötti hátrányos megkülönböztetéssel.(49) A Guardian ítélet(50) például megállapította, hogy a Bizottság megsértette az egyenlő bánásmód elvét azzal, hogy a bírságok kiindulási összegének megállapítása tekintetében releváns forgalomból kizárta a belső eladásokat. Mivel a vertikálisan integrált kartelltagok hasonló helyzetben voltak a vertikálisan nem integrált kartelltagokkal, azonos módon kellett azokat kezelni, vagyis a belső eladásokat bele kellett számítani a releváns forgalomba. Ennek az volt az oka, hogy a belső eladásoknak a releváns forgalomból történő kizárása a vertikálisan integrált kartelltagokat előnyben részesítette azáltal, hogy a vertikálisan nem integrált kartelltagok hátrányára csökkentette a jogsértésben betöltött súlyukat.
95.      A jelen ügyben úgy vélem, hogy a Toshiba állításával ellenben a Törvényszék nem sértette meg az egyenlő bánásmód elvét annak megállapításával, hogy a Toshiba kiindulási összegét meg lehet állapítani a TM T&D kiindulási összegéből.
96.      E tekintetben a Toshiba azzal érvel, hogy mivel az európai gyártók kiindulási összegét forgalmukból állapították meg, az ő kiindulási összegét a TM T&D forgalmából kellett volna megállapítani, nem pedig a TM T&D kiindulási összegéből.
97.      Igaz, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság eltérő módszereket használt az európai gyártók és a Toshiba kiindulási összegének megállapításához. Az európai gyártók kiindulási összegeit úgy állapította meg, hogy először a 2003. évi GIS‑eladásaik alapján megállapította piaci részesedéseiket, majd a megfelelő csoportba sorolta az egyes vállalkozásokat és hozzájuk rendelte a megfelelő kiindulási összegeket. Ez a módszer összhangban van az 1998. évi iránymutatások 1.A. pontjával. A Toshiba kiindulási összegét ellenben úgy állapította meg, hogy először kiszámította a TM T&D 2003. évi kiindulási összegét, majd vette a TM T&D 2003. évi kiindulási összegének azt a részét, amely megfelel a Toshiba és a Melco 2001. évi eladásaiból a Toshiba által eszközölt eladásoknak.
98.      Mindazonáltal hangsúlyozom, hogy az európai gyártók és a Toshiba helyzete nem azonos, mivel az előbbi adott el GIS‑t 2003‑ban, az utóbbi nem. Következésképpen a Törvényszék a megtámadott ítélet 114. pontjában helyesen állapította meg, hogy a Toshiba bírságát nem lehetett „pontosan ugyanúgy” kiszámítani, mint az európai gyártók bírságát. A Toshiba elismerte ezt.
99.      Ezen túlmenően számomra világosnak tűnik, hogy a megtámadott határozatban alkalmazott módszer nem vezetett a Toshiba GIS‑piacon elfoglalt helyzetének durván téves értékeléséhez.(51) E tekintetben megjegyzem, hogy a Bizottság a TM T&D kiindulási összegének azt a részét vette figyelembe, amely megfelelt a Toshiba és a Melco TM T&D létrehozatalát megelőző évi eladásaiból a Toshiba által eszközölt eladásoknak, nem pedig a TM T&D kiindulási összegének azt a részét, amely a Toshiba közös vállalkozásból való részesedésének (vagyis 50%‑nak) felelt meg.
100. Végül úgy tűnik számomra, hogy kisebb eltérések vannak egyrészt a megtámadott ítéletben az európai gyártók kiindulási összegeinek és a Toshiba kiindulási összegének megállapításához használt módszerek, és másrészt a megtámadott határozatban az európai gyártók kiindulási összegeinek és a Toshiba által a saját kiindulási összegének megállapításához javasolt módszerek között.(52)
101. A megtámadott határozatban a Bizottság a TM T&D 2007. évi határozatban megállapított kiindulási összegéből számította ki a Toshiba kiindulási összegét. A TM T&D kiindulási összegét magát azonban a TM T&D 2003. évi forgalma alapján állapították meg. A megtámadott határozatban a Toshiba kiindulási összegének megállapításához használt módszer ezért közvetetten ugyan, de a TM T&D forgalmát veszi figyelembe.
102. Álláspontom szerint a Toshiba által javasolt helyettesítő módszer nem biztosítja a TM T&D forgalmának közvetlenebb figyelembevételét. Míg a Bizottság módszere abban állt, hogy a TM T&D kiindulási összegének egy részét vette figyelembe, a Toshiba módszeréhez ki kell számítani a 2003. évi képzelt forgalmát, és ennek alapján a 2003. évi képzelt piaci részesedését. Kétlem, hogy a Toshiba módszerében szereplő ezen kiegészítő lépések lehetővé teszik a TM T&D 2003. évi forgalmának közvetlenebb figyelembevételét, vagy pontosabb képet adnak a Toshiba 2003. évi piaci helyzetéről.
103. A Toshiba érvével szemben a Törvényszék kifejtette, hogy az általa javasolt helyettesítő módszer miért volt a Toshiba szavaival élve „kevésbé megfelelőˮ a Bizottság módszerénél. A megtámadott ítélet 128. pontjában a Törvényszék megjegyezte, hogy „a Bizottság megítélése szerint a [Toshiba] által javasolt módszer azzal a következménnyel járna, hogy a TM T&D részvényesei virtuális forgalmának meghatározása érdekében mesterségesen kettéválasztja a TM T&D forgalmát, annak ellenére, hogy a TM T&D a részvényeseitől elkülönült jogalanyˮ. Ahogyan azt a fentiekben kifejtettem, a Toshiba által javasolt módszer alkalmazása annak 2003. évi képzelt forgalmának megállapítását eredményezte volna, vagyis a TM T&D valódi forgalmának „mesterséges kettéválasztásátˮ.
104. Arra következtetek, hogy a Törvényszék nem sértette meg az egyenlő bánásmód elvét annak megállapításakor, hogy a Toshiba kiindulási összegét meg lehet állapítani a TM T&D kiindulási összegéből.
105. E következtetésen nem változtat a Toshiba azon érve sem, hogy a megtámadott határozatban alkalmazott számítási módszer eredményeképpen magasabb kiindulási összeget rendeltek hozzá, mint a hasonló méretű vállalkozásokhoz.
106. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint annak ellenőrzéséhez, hogy valamely kartell tagjainak kategóriákba való sorolása megfelel‑e az egyenlő bánásmód és az arányosság elvének, a Törvényszéknek – a Bizottság e tárggyal kapcsolatos mérlegelési jogköre gyakorlásának jogszerűségére irányuló vizsgálata keretében – annak vizsgálatára kell szorítkoznia, hogy ez a besorolás koherens és objektív módon indokolt‑e.(53)
107. A jelen ügyben igaz, hogy a megtámadott határozatban a Toshibához rendelt kiindulási összeg (10 863 199 euró) nem felel meg a 2007. évi határozatban létrehozott csoportok egyik kiindulási összegének (17 000 000 euró a harmadik csoport esetében, amelybe a 2007. évi határozat besorolta a Toshibát, és 9 000 0000 euró a negyedik csoport esetében, amelybe állítása szerint a Toshibának kerülnie kellene) sem.(54)
108. Mivel azonban a megtámadott határozatban a Toshiba kiindulási összegét a TM T&D kiindulási összegének részével számították ki, nem felelhet meg a 2007. évi határozatban szereplő egyik kiindulási összegnek sem. Ezen túlmenően a Toshiba nem érvel azzal, hogy a TM T&D második csoportba sorolásával, és 31 000 000 euró kiindulási összeg hozzárendelésével a Bizottság megsértette az egyenlő bánásmód elvét.(55)
109. Végeredményben az eddig kifejtett okok alapján véleményem szerint el kell utasítani a második fellebbezési jogalapot.
C.      A harmadik fellebbezési jogalap
1.      A felek érvei
110. A Toshiba azzal érvel, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a Bizottság nem sértette meg az egyenlő bánásmód elvét azzal, hogy nem csökkentette a Toshibára kiszabott bírság összegét a jogsértésben való viszonylagos részvétele figyelembevétele érdekében.
111. A Toshiba azzal érvel, hogy míg az európai gyártók részt vettek a közös megállapodásban és az EGT területén az összejátszásra irányuló magatartásokban, addig a japán gyártók csupán az előbbiben vettek részt. A japán gyártók jogsértésben való részvétele ezért nem volt olyan súlyos, mint az európai gyártóké. Ezt figyelembe kellett volna venni a Toshiba kiindulási összegének megállapításakor. Következésképpen a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 142. pontjában megállapította, hogy a Toshiba jogsértésben való közreműködése összehasonlítható az európai vállalkozások közreműködésével, és hogy az európai és a japán gyártók egyenlő kezelésével a Bizottság nem sértette meg az egyenlő bánásmód elvét.
112. A Bizottság azzal érvel, hogy a harmadik jogalap azért elfogadhatatlan, mert azt a Törvényszék előtt nem hozták fel.
113. A Bizottság elismeri, hogy a Toshiba felelőssége mértékének meghatározását illetően az egyenlő bánásmód elvének megsértésére alapították a Toshiba által a Törvényszék előtt felhozott ötödik jogalapot. A Bizottság mindazonáltal hangsúlyozza, hogy a Toshiba válaszában az szerepelt, hogy az ötödik jogalap nem érintette magatartásának súlyát. A Toshiba ötödik jogalapja ezért kiüresedett, és a Toshiba valóban elvetette a hivatkozott jogalapot. A Bizottság szerint ezért a harmadik jogalap új jogalap, és mint ilyen elfogadhatatlan.
114. A Bizottság másodlagosan azzal érvel, hogy a harmadik jogalap azért elfogadhatatlan, mert ítélt dolgot kérdőjelez meg.
115. A Bizottság megjegyzi, hogy 2011. évi ítéletében a Törvényszék megállapította először, hogy a japán gyártók részt vettek a közös megállapodásban, és egységes és összetett jogsértésre került sor, és másodszor, hogy a japán gyártók magatartásának súlya összehasonlítható volt az európai gyártókéval. Ítélt dolog tehát a harmadik jogalappal felvetett kérdés, hogy a Toshiba magatartása kevésbé volt súlyos az európai gyártók magatartásához képest.
116. Arra az esetre, ha a Bíróság elfogadhatónak minősíti a harmadik jogalapot, a Bizottság kéri annak elutasítását.
117. E tekintetben a Bizottság azzal érvel, hogy a teljes jogsértésért felelős a kartell csupán néhány alkotóelemében részt vevő azon vállalkozás, amely ennek ellenére tisztában van a kartell valamennyi alkotóelemét tartalmazó átfogó tervvel.
118. Válaszában a Toshiba azzal érvel, hogy a harmadik fellebbezési jogalap elfogadható. Először, a hivatkozott jogalap nem új jogalap, mivel a Toshiba nem vonta vissza a Törvényszék előtt felvetett ötödik jogalapot, és a Törvényszék a megtámadott ítéletben rendelkezett arról a jogalapról. Másodszor, a harmadik fellebbezési jogalap nem érint ítélt dolgot, mivel azzal a jogalappal nem az egységes és összetett jogsértés fennállását kérdőjelezte meg, amely ítélt dolognak minősül, hanem a rá kiszabott bírság összegét.
2.      Értékelés
a)      Az elfogadhatóságról
119. Véleményem szerint a harmadik fellebbezési jogalapot elfogadhatatlannak kell minősíteni, mivel azt mondja, hogy a Toshibára kiszabott bírság összegét csökkenteni kell azért, mert korlátozottan vett részt a jogsértésben, és ez a kérdés ítélt dolognak minősül.
120. Az állandó ítélkezési gyakorlattal összhangban fontos, hogy ne lehessen többé vita tárgyává tenni azokat a bírósági határozatokat, amelyek a rendelkezésre álló jogorvoslatok kimerítését, illetve az azok előterjesztésére nyitva álló határidők elteltét követően jogerőre emelkedtek. Az ítélet jogereje akkor képezheti akadályát a kereset elfogadhatóságának, ha a szóban forgó ítélet alapjául szolgáló jogvita ugyanazon felek között volt folyamatban, a keresetnek ugyanaz volt a tárgya, és ugyanazon a jogcímen alapult. A jogerő csak azon tény‑ és jogkérdésekhez kapcsolódik, amelyeket a szóban forgó bírósági határozat ténylegesen vagy szükségszerűen eldöntött.(56)
121. Megjegyzem, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság megállapította, hogy a jogsértés három elemből állt: először, a japán gyártók és az európai gyártók közötti „közös megállapodásbólˮ, amelynek keretében a japán vállalkozások kötelezettséget vállaltak arra, hogy nem lépnek be az európai gyártók belföldi piacára; másodszor, a GQ‑megállapodásból, amely megállapította a GIS‑projektek elosztásának szabályait a japán gyártók és az európai gyártók között a (különösen) Japánon és az európai gyártók saját piacain kívüli országokban; és harmadszor, az EQ‑megállapodásból, amelynek keretében elosztották az európai gyártók között a nekik kiosztott GIS‑projekteket. Ezek a megállapodások egységes és összetett jogsértésnek minősültek, nem pedig külön jogsértéseknek.(57)
122. A 2011. évi ítéletben a Törvényszék megerősítette, hogy a hivatkozott megállapodások egységes és összetett jogsértést alkottak.(58) E tekintetben nem volt jelentősége, hogy a japán gyártók nem vettek részt az EGT területén az összejátszásra irányuló magatartásokban (nem írták alá az EQ‑megállapodást). Ennek oka az volt, hogy a japán gyártók passzív szerepe a GIS‑projektek elosztása terén az EGT piacán „előfeltételeˮ volt annak biztosításának, hogy az EGT területén egyedül európai gyártók között lehessen felosztani a GIS‑projekteket.(59) A fellebbezés elbírálása során a Bíróság megerősítette a Törvényszék megállapításait.(60)
123. Harmadik fellebbezési jogalapjával a Toshiba azzal érvel, hogy „a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a Bizottság nem sértette meg az egyenlő bánásmód elvét azzal, hogy nem csökkentette a Toshibára kiszabott bírság összegét a jogsértésben való viszonylagos részvétele figyelembevétele érdekébenˮ.
124. Úgy vélem, először, hogy a harmadik jogalappal a Toshiba nem az egységes és összetett jogsértés fennállását kérdőjelezi meg. Válaszában a Toshiba kifejezetten kijelenti, hogy nem vitatja a Törvényszék megtámadott ítéletének 141. pontjában foglaltakat, miszerint a japán vállalkozások részéről az EGT‑piacon való megjelenéstől való tartózkodás (a 2011. évi ítélet szerint) „előfeltételét” képezte annak biztosításának, hogy az EQ‑megállapodásban megállapított szabályok alapján kerülhessen sor a GIS‑projektek európai gyártók közötti felosztására. Annak elismerése, hogy a japán vállalkozások részéről az EGT‑piacon való megjelenéstől való tartózkodás előfeltételét képezi az EGT területén az összejátszásra irányuló magatartásnak, annak elismerését jelenti, hogy a két megállapodás egységet alkot, és egyetlen jogsértésnek tekintendő.
125. Másodszor, megjegyzem, hogy a harmadik jogalapban a Toshiba azt állítja, hogy a rá kiszabott bírság összegét csökkenteni kell, mivel nem vett részt az EGT területén az összejátszásra irányuló intézkedésekben. Másképpen kifejezve, a Toshiba azzal érvel, hogy bár az EGT területén az összejátszásra irányuló intézkedések nem minősülnek külön jogsértésnek, a hivatkozott jogsértés külön szempontját képezik. Következésképpen a Toshiba álláspontja szerint jogsértése nem olyan súlyos jellegű, mint az európai gyártóké, és ennek tükröződnie kell a bírsága összegében.
126. A 2011. évi ítéletben a Törvényszék megállapította, hogy a japán gyártóknak és az európai gyártóknak az EGT‑t érintő megállapodásokban való részvétele „nem volt azonos jellegű” (mivel a japán gyártók magatartása abból állt, hogy nem tevékenykedtek az EGT piacán, az európai gyártók aktív részvételével szemben). E kétfajta magatartás súlya között azonban nem volt lényeges különbség, mivel különösen a japán vállalkozások részéről az EGT piacon való megjelenéstől való tartózkodás „előfeltételét” képezte annak biztosításának, hogy az EGT területén végrehajtják a megállapodásokat az európai gyártók.(61) Hangsúlyozom, hogy a Törvényszék a megsemmisítés vagy a Toshiba bírságának csökkentése iránt előterjesztett jogalapra válaszul fogalmazta meg e megállapításait.
127. Így a 2011. évi ítélet vizsgálta a kérdést, hogy a Toshiba magatartása az EGT területén megvalósított összejátszásra irányuló magatartásokból való kimaradás miatt enyhébb volt‑e az európai gyártók magatartásánál.(62)
128. A fenti 120. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat tekintetében megjegyzem, hogy a 2011. évi ítéletet eredményező eljárásban részt vevő felek ugyanazok, mint a jelen eljárásban részt vevő felek (a Toshiba és a Bizottság). A két eljárás jogalapja azonos, nevezetesen az EUMSZ 263. cikk. Célját tekintve megjegyzem, hogy a jelen eljárásban megsemmisíteni kívánt határozat nem azonos a 2011. évi ítélettel részben megsemmisítettel. A megtámadott határozat tartalma azonban – a 2011. évi ítéletnek való megfelelés érdekében módosított bírságszámítási módszer kivételével – azonos a 2007. évi határozat tartalmával.(63)
129. Arra következtetek, hogy ítélt dolognak minősül a kérdés, hogy a Toshiba magatartása enyhébb‑e az európai gyártók magatartásánál azért, mert nem vett részt az EGT területén az összejátszásra irányuló megállapodásokban.
130. Hozzá kell tennem, hogy a Bizottság érveivel ellentétben ezt a kérdést a Toshiba felvetette a Törvényszék előtt a jelen ügyben. Ötödik jogalapjában a Toshiba azzal érvelt, hogy a Bizottság megsértette az egyenlő bánásmód elvét azzal, hogy úgy állapította meg a bírságokat, hogy figyelmen kívül hagyta a tényt, miszerint a Toshiba nem vett részt az EGT piacát érintő megállapodásokban, így magatartása nem volt olyan súlyos, mint az európai gyártók magatartása.(64) A Toshiba a Törvényszék előtt előadott válaszában nem vonta vissza a hivatkozott jogalapot. Válaszában kijelentette, hogy azt „kifogásolta, hogy a Bizottság a bírságának megállapítása során figyelmen kívül hagyta a kartellben való állítólagos részvételétˮ. Téves ezért a Bizottság feltételezése, miszerint a harmadik fellebbezési jogalap új jogalap.
131. Arra következtetek, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor mint megalapozatlant elutasította a Toshiba által felvetett ötödik jogalapot. Álláspontom szerint a hivatkozott jogalapot mint elfogadhatatlant kellett volna elutasítania. A megtámadott ítélet rendelkező része azonban továbbra is megalapozott.(65)
132. A teljesség kedvéért még röviden megvizsgálom, hogy a Törvényszék helyesen állapította‑e meg, hogy a Bizottság nem sértette meg az egyenlő bánásmód elvét azzal, hogy anélkül állapította meg a Toshiba bírságát, hogy tekintettel lett volna a tényre, miszerint nem vett részt az EGT területén az összejátszásra irányuló intézkedésekben.
b)      Az ügy érdeméről
133. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint azon tényt, miszerint valamely vállalkozás nem vett részt a kartell valamennyi alkotóelemében, illetve csekély szerepet játszott azokban, amelyekben részt vett, figyelembe kell venni a jogsértés súlyának mérlegelése és a bírság meghatározása során.(66)
134. A jelen ügyben azonban a japán gyártók, ideértve a Toshibát is, nem vettek részt a GIS‑projektek EGT területén való elosztásában, mert kötelezettséget vállaltak arra, hogy nem lépnek be az EGT piacára. Az a tény tehát, hogy a Toshiba nem vett részt a jogsértés ezen alkotóelemében, nem annak a jele, hogy magatartása nem olyan súlyú, mint az európai gyártóké. Ez a tény csupán a „közös megállapodásbanˮ való részvételének következménye, amelynek értelmében a japán gyártók vállalták, hogy nem lépnek be az EGT piacára.
135. Arra következtetek, hogy amennyiben a Bíróság megállapítja, hogy a harmadik jogalap elfogadható, azt mint megalapozatlant el kell utasítani.
VI.    A költségekről
136. Az eljárási szabályzat 138. és 184. cikkének megfelelően, ha a fellebbezés megalapozatlan, a Bíróság határoz a költségekről. Az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Úgy vélem, a fellebbezést el kell utasítani, és mivel a Bizottság kérte a költségek megtérítését, a Toshibát kell kötelezni a Bizottság költségeinek viselésére.
VII. Végkövetkeztetések
137. Ezért javaslom, hogy a Bíróság:
–        utasítsa el a fellebbezést;
–        a Toshiba Corp.‑t kötelezze az Európai Bizottság költségeinek viselésére.
1      Eredeti nyelv: angol.
2      2016. január 19‑i Toshiba kontra Bizottság ítélet, T‑404/12, EU:T:2016:18 (a továbbiakban: megtámadott ítélet).
3      Az [EK] 81. cikk (jelenleg az [EUMSZ] 101. cikk) és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban 2007. január 24‑én hozott C(2006) 6762 végleges határozatot módosító, 2012. június 27‑én hozott C(2012) 4381 final bizottsági határozat (COMP/39.966 – „gázszigetelt kapcsolóberendezések – bírságok”‑ügy).
4      [Az EUMSZ 101. cikkben] és [az EUMSZ 102. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.).
5      Az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban 2007. január 24‑én hozott C(2006) 6762 végleges bizottsági határozat (COMP/38.899 – „gázszigetelt kapcsolóberendezések”‑ügy)
6      2011. július 12‑i Toshiba kontra Bizottság ítélet, T‑113/07, EU:T:2011:343 (a továbbiakban: 2011. évi ítélet). A 2011. évi ítélettel szemben benyújtott fellebbezést a Bíróság elutasította a 2013. december 19‑i Siemens kontra Bizottság ítéletben, C‑239/11 P, C‑489/11 P és C‑498/11 P, EU:C:2013:866 (a továbbiakban: 2013. évi ítélet).
7      A Bizottság által az [EUMSZ 101. cikk] és [az EUMSZ 102. cikk] alapján folytatott eljárásokról szóló, 2004. április 7‑i 773/2004/EK bizottsági rendelet (HL 2004. L 123., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 3. kötet, 81. o.).
8      A 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló bizottsági iránymutatás (HL 1998. C 9., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 171. o.; a továbbiakban: 1998. évi iránymutatás).
9      Lásd a 2007. évi határozat (324), (326) és (332) preambulumbekezdését.
10      Lásd a 2007. évi határozat (61), (324), (326), (332), (405), (407), (428) és (429) preambulumbekezdését.
11      Lásd a jelen indítvány 18. és 20. pontját.
12      A 2011. évi ítélet 280–297. pontja. Egy másik ítéletében a Törvényszék megsemmisítette a 2007. évi határozat 2. cikkének g) és h) pontját a Melcót érintő részében (a 2. cikk g) pontja 113 925 000 euró bírságot állapított meg a Melcóval szemben) (2011. július 12‑i Mitsubishi Electric kontra Bizottság ítélet, T‑133/07, EU:T:2011:345, 264–282. pont). A megsemmisítés indoka azonos volt a 2011. évi ítéletben szereplővel.
13      A megtámadott határozat módosította továbbá a 2007. évi határozat 2. cikkének g) pontját is, és ennek értelmében a Melco egyedül volt felelős 74 817 000 euró megfizetéséért.
14      Lásd a jelen indítvány 22. pontját és 79. és 80. pontját.
15      2002. október 15‑i Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság ítélet, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P és C‑254/99 P, EU:C:2002:582 („PVC II” ítélet), 73. pont; 2009. július 1‑jei, ThyssenKrupp Stainless kontra Bizottság ítélet, T‑24/07, EU:T:2009:236 (ThyssenKrupp Stainless ítélet), 232. pont; 2010. június 25‑i Imperial Chemical Industries kontra Bizottság ítélet, T‑66/01, EU:T:2010:255, 125. pont; 2012. június 27‑i Bolloré kontra Bizottság ítélet, T‑372/10, EU:T:2012:325 (Bolloré ítélet), 74. pont; 2014. december 9‑i Feralpi kontra Bizottság ítélet, T‑70/10, EU:T:2014:1031, 133. pont.
16      1999. április 20‑i Limburgse Vinyl Maatschappij kontra Bizottság ítélet, T‑305/94, T‑306/94, T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 és T‑335/94, EU:T:1999:80, 184. pont.
17      Lásd: a 2011. évi ítélet 286–293. pontja. A Bíróság előtt a Toshiba nem kifogásolta a Törvényszék hivatkozott pontokban tett megállapításait. Csupán egy európai gyártó, a Siemens kifogásolta azokat arra hivatkozással, hogy a Bizottságnak az európai gyártók esetében is 2001‑et kellett volna referenciaévként használni (2013. december 19‑i Siemens kontra Bizottság ítélet, C‑239/11 P, C‑489/11 P és C‑498/11 P, EU:C:2013:866, 29–31. pont, 271–276. pont, és 285–296. pont).
18      A 15. lábjegyzetben hivatkozott ítélet 233. pontja.
19      A 15. lábjegyzetben hivatkozott ítélet 75. pontja.
20      A Bizottság határozatát részben azért semmisítették meg, mert a ThyssenKrupp Stainlessnek címzett kifogásközlés nem említette a Bizottság azon szándékát, hogy a ThyssenKrupp Stainlesst kívánja felelőssé tenni a Thyssen leányvállalat magatartásáért (2001. december 13‑i Krupp Thyssen Stainless kontra Bizottság ítélet, T‑45/98 és T‑47/98, EU:T:2001:288, 58–68. pont; és 2005. július 14‑i ThyssenKrupp kontra Bizottság ítélet, C‑65/02 P és C‑73/02 P, EU:C:2005:454, 80–97. pont); valamint azért, mert a kifogásközlésben nem szerepelt a Bizottság arra irányuló szándéka, hogy nem csupán a Copigraph leányvállalat magatartását rója fel a Bollorénak, hanem saját közvetlen kartellbeli részvételét is (2007. április 26‑i Bolloré kontra Bizottság ítélet, T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 és T‑136/02, EU:T:2007:115, 79. pont; és 2009. szeptember 3‑i Papierfabrik August Koehler és társai kontra Bizottság ítélet, C‑322/07 P, C‑327/07 P és C‑338/07 P, EU:C:2009:500, 44. és 45. pont).
21      A 15. lábjegyzetben hivatkozott ítélet 74–76. pontja.
22      1994. június 15‑i Bizottság kontra BASF és társai ítélet, C‑137/92 P, 74–78. pont.
23      1995. június 29‑i ICI kontra Bizottság ítélet, T‑37/91 (ICI II ítélet), 90–93. pont.
24      Wahl főtanácsnok 2016. december 8‑i Feralpi kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa, C‑85/15 P, EU:C:2016:940. Az ügyet még tárgyalja a Bíróság.
25      2007. október 25‑i SP kontra Bizottság ítélet, T‑27/03, T‑46/03, T‑58/03, T‑79/03, T‑80/03, T‑97/03 és T‑98/03, EU:T:2007:317, 120. pont.
26      2014. december 9‑i Feralpi kontra Bizottság ítélet, T‑70/10, EU:T:2014:1031 (Feralpi ítélet), 128–142. pont.
27      Az [1962. február 6‑i] EGK tanácsi rendelet: [az EK 81. cikk és az EK 82. cikk] végrehajtásáról szóló első rendelet (HL 1962. 13., 204. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 3. o.). A 17. sz. rendeletet hatályon kívül helyezte és felváltotta a 1/2003 rendelet, 2004. május 1‑jei hatállyal.
28      A tanácsadó bizottsággal való egyeztetésen kívül (Wahl főtanácsnok 2016. december 8‑i Feralpi kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 31. pont).
29      A határozat megsemmisítését megelőzően a Bizottság megtett a 17. sz. rendelet szerinti bizonyos intézkedéseket (kiegészítő kifogásokat fogadott el, és a tagállami képviselők jelenlétében sor került a második szóbeli meghallgatásra). Mindazonáltal általánosan a kiegészítő kifogásokban és a második meghallgatáson sem vitatták meg az ügyek érdemi szempontjait (Wahl főtanácsnok 2016. december 8‑i Feralpi kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa, 40. és 41. pont).
30      Wahl főtanácsnok 2016. december 8‑i Feralpi kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 47. pont.
31      Az [EUMSZ 101. és 102. cikke] alapján kezdeményezett eljárásokban a felek meghallgatásáról szóló, 1998. december 22‑i EK bizottsági rendelet (HL 1998. L 354., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 4. kötet, 204. o.).
32      Wahl főtanácsnok 2016. december 8‑i Feralpi kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 49. pont.
33      Wahl főtanácsnok 2016. december 8‑i Feralpi kontra Bizottság ügyre vonatkozó indítványa, C‑85/15 P, EU:C:2016:940, 54–60. pont.
34      Ahogyan azt a Törvényszék hangsúlyozta, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az eljárási szabályokat általában a hatálybalépésükkor folyamatban lévő jogvitákra is alkalmazni kell (2014. december 9‑i Feralpi kontra Bizottság ítélet, T‑70/10, EU:T:2014:1031, 117. pont).
35      Kivéve a jelen indítvány 11. pontjában hivatkozott engedékenység iránti kérelmet, amelyet szóban terjesztettek elő 2004. március 3‑án, és 2004. április 15‑én fogadták el, vagyis az 1/2003 rendelet és a 773/2004 rendelet 2004. május 1‑jei hatálybalépését megelőzően. Az azt követő ellenőrzéseket a rendeletek alkalmazásának idején végezték, 2004. május 11‑én és 12‑én.
36      Pontosítanom kell, hogy a következőképpen határozták meg a kiegészítő összeget. A Toshiba és a Melco vonatkozásában egyetemlegesen a TM T&D működésének időtartamára, vagyis 2002. október 1‑je és 2004. május 11. közötti időszakra megállapított bírságot megszorozták a Toshibához rendelt elrettentési együtthatóval, és az e szorzatból kapott összegből levonva az egyetemlegesen kiszabott bírság összegét megkapták az egyénileg a Toshibával szemben kiszabott bírságot.
37      2005. június 15‑i Tokai Carbon kontra Bizottság ítélet, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 és T‑91/03, EU:T:2005:220, 139–141. pont; 2005. június 28‑i Dansk Rørindustri és társai kontra Bizottság ítélet, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P és C‑213/02 P, EU:C:2005:408; 439. pont; és 2009. július 9‑i Archer Daniels Midland kontra Bizottság ítélet, C‑511/06 P, EU:C:2009:433, 68. és 69. pont.
38      2011. július 13‑i Dow Chemicals és társai kontra Bizottság ítélet, T‑42/07, EU:T:2011:357, 148. és 149. pont.
39      2011. július 12‑i Hitachi és társai kontra Bizottság ítélet, T‑112/07, EU:T:2011:342, 350. pont. E tekintetben lásd: Bernardeau, L. és Christienne, J.‑P., Les amendes en droit de la concurrence. Pratique décisionnelle et contrôle juridictionnel du droit de l’Union, Larcier kiadó, 2013., I.183. pont.
40      Megjegyzem, hogy a 2006. évi kifogásközlés 415. pontjában az szerepel, hogy „a Bizottság az elrettentő hatást biztosító szintű bírság megállapítását javasolja”, valamint hogy a 414. pontban az eltérő bánásmód tekintetében az „egyes vállalkozások GIS‑ágazatban meglévő jelentőségére és a versenyre gyakorolt […] jogsértő magatartásukra” hivatkozik. Ezen túlmenően a 2012. évi tényállást közlő levél 32. pontja megállapítja, hogy „a Bizottság figyelembe kívánja venni a Melco és a Toshiba teljes forgalmát a kellő elrettentő hatás biztosítása érdekébenˮ.
41      Az EUMSZ 101. és az EUMSZ 102. cikkel kapcsolatos eljárások lefolytatására vonatkozó legjobb gyakorlatokról szóló bizottsági közlemény (HL 2011. C 308., 6. o.; a továbbiakban: legjobb gyakorlatokról szóló bizottsági közlemény).
42      A legjobb gyakorlatokról szóló bizottsági közlemény 85. pontja. Lásd továbbá a legjobb gyakorlatokról szóló bizottsági közlemény 7. pontját.
43      A legjobb gyakorlatokról szóló bizottsági közlemény 109–111. pontja.
44      2011. március 29‑i ThyssenKrupp Nirosta kontra Bizottság ítélet, C‑352/09 P, EU:C:2011:191, 136. pont; valamint Sharpston főtanácsnok Bizottság kontra McBride és társai ügyre vonatkozó, 2016. január 19‑i indítványa, C‑361/14 P, EU:C:2016:25, 78. pont.
45      A megtámadott határozat (57)–(63) preambulumbekezdése.
46      Lásd a jelen indítvány 80. pontját.
47      2014. november 12‑i Guardian Industries és Guardian Europe kontra Bizottság ítélet, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363 (Guardian ítélet), 51. pont.
48      2011. június 16‑i Caffaro kontra Bizottság ítélet, T‑192/06, EU:T:2011:278, 83. pont.
49      2017. március 9‑i Samsung SDI és Samsung SDI (Malaysia) kontra Bizottság ítélet, C‑615/15 P, EU:C:2017:190, 40. pont; 2014. november 12‑i, Guardian Industries és Guardian Europe kontra Bizottság ítélet, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, 62. pont; 2012. július 19‑i Alliance One International és Standard Commercial Tobacco kontra Bizottság és Bizottság kontra Alliance One International és társai ítélet, C‑628/10 P és C‑14/11 P, EU:C:2012:479, 58. pont; 2011. június 16‑i Caffaro kontra Bizottság ítélet, T‑192/06, EU:T:2011:278, 83. pont.
50      A jelen indítvány 47. lábjegyzetében hivatkozott ítélet 62. és 63. pontja.
51      Összehasonlításként lásd: 2011. június 16‑i Caffaro kontra Bizottság ítélet, T‑192/06, EU:T:2011:278, 97. pont.
52      Lásd a jelen indítvány 82. pontját.
53      2011. június 16‑i Caffaro kontra Bizottság ítélet, T‑192/06, EU:T:2011:278, 84. pont. Lásd továbbá a jelen indítvány 93. pontját.
54      Lásd a 2007. évi határozat (490) preambulumbekezdését.
55      A Törvényszék előtt a Toshiba a Bizottság indokolási kötelezettsége, és nem az egyenlő bánásmód elve tekintetében kifogásolta a TM T&D‑hez rendelet kiindulási összeget.
56      2010. június 25‑i Imperial Chemical Industries kontra Bizottság ítélet, T‑66/01, EU:T:2010:255, 196–198. pont.
57      A megtámadott határozat (265)–(299) preambulumbekezdése.
58      A 2011. évi ítélet 229. pontja.
59      A 2011. évi ítélet 222. pontja.
60      A 2013. évi ítélet 241–256. pontja.
61      A 2011. évi ítélet 260–262. pontja.
62      A Toshiba magatartásának súlyát nem vizsgálta a 2013. évi ítélet.
63      Összehasonlításképpen lásd: 2010. június 25‑i Imperial Chemical Industries kontra Bizottság ítélet, T‑66/01, EU:T:2010:255, 207. és 208. pont; lásd továbbá a megtámadott határozat (37) preambulumbekezdését.
64      Törvényszék előtti kérelmében a Toshiba azzal érvelt, hogy „a Bizottság megsértette az egyenlő bánásmód elvét azzal, hogy a Toshiba bírsága kiindulási összegének megállapítása során figyelmen kívül hagyta a tényt, miszerint a Toshiba magatartása (állítólagos részvétel a közös megállapodásban) eltérő súllyal és felelősséggel bírt az európai GIS gyártókéhoz képest, akik a közös megállapodásban és más kartellnek betudható jogsértésben is részt vettek az EGT piacánˮ.
65      Lásd a jelen indítvány 75. pontját.
66      1999. július 8‑i Bizottság kontra Anic Partecipazioni ítélet, C‑49/92 P, EU:C:1999:356, 90. pont.