62017CC0245
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
JULIANE KOKOTT
od 31. svibnja 2018. (
1
)
Predmet C‑245/17
Pedro Viejobueno Ibáñez,
Emilia de la Vara González
protiv
Consejería de Educación de Castilla La Mancha
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Superior de Justicia de Castilla‑La Mancha (Visoki sud Kastilje‑La Manche, Španjolska))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Zapošljavanje na određeno vrijeme – Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP – Načelo nediskriminacije – Privremeni službenici i karijerni službenici u smislu španjolskoga prava – Nastavnici zaposleni kao privremeni službenici – Prijevremeno otpuštanje po završetku nastave – Nejednako postupanje u odnosu na radnike zaposlene na neodređeno vrijeme – Objektivni razlog za različito postupanje”
I. Uvod
1.
U okolnostima i dalje teške proračunske situacije u mnogim državama članicama i javna uprava prisiljena je smanjiti svoje troškove. U nastojanju da se odgovori na taj izazov nastavnici u školskom sustavu država članica rjeđe se primaju u državnu službu, odnosno zapošljavaju na neodređeno vrijeme, a češće se zapošljavaju na određeno vrijeme. Pritom su pojedine države članice već usvojile praksu da se dio nastavnika ne zapošljava na cijelu školsku godinu nego isključivo za vrijeme trajanja nastave (
2
).
2.
U Španjolskoj se Zakonom o javnim djelatnicima predviđa mogućnost da se, ako postoje razlozi nužnosti i hitnosti, umjesto karijernih službenika zaposle takozvani privremeni službenici (
3
). U španjolskom su školskom sustavu na temelju toga dosad u slučaju nedostatka nastavnika privremeni službenici imenovani za razdoblje cijele školske godine.
3.
Na toj su osnovi P. Viejobueno Ibáñez i E. de la Vara González, žalitelji u glavnom postupku, imenovani u školsku službu autonomne zajednice Kastilje‑La Manche za razdoblje školske godine 2011./2012. Međutim, nakon završetka nastavne godine, na početku ljetnih praznika, tijelo za školstvo istaknulo je da su sada prestale nužnost i hitnost njihova zaposlenja te su oni oboje otpušteni s trenutačnim učinkom.
4.
U tim se okolnostima Sudu u ovom slučaju postavlja pitanje diskriminira li nadležno tijelo za školstvo privremene službenike zaposlene na određeno vrijeme u odnosu na karijerne službenike zaposlene na neodređeno vrijeme ako se oni nakon završetka nastave prijevremeno otpuštaju. U tom se kontekstu postavlja i pitanje jesu li privremeni službenici stavljeni u nepovoljan položaj time što se zbog otpuštanja na početku ljetnih praznika više ne mogu koristiti danima godišnjeg odmora kao efektivnim danima odmora nego samo primaju razmjerno smanjenu novčanu naknadu.
5.
Kategorija privremenih službenika prema španjolskom pravu već je više puta bila predmet odluka Suda (
4
). Ovaj će postupak ponovno Sudu dati priliku da podrobnije odredi učinke načela nediskriminacije radnika zaposlenih na određeno vrijeme na tu kategoriju javnih zaposlenika.
II. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
6.
Okvir prava Unije u ovom je slučaju Direktiva 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (
5
) (u daljnjem tekstu: Direktiva 1999/70). Kao što to proizlazi iz njezina članka 1., tom se direktivom stavlja na snagu Okvirni sporazum o ugovorima o radu na određeno vrijeme (u daljnjem tekstu: Okvirni sporazum) koji je zaključen 18. ožujka 1999. između triju općih međusektorskih organizacija (ETUC, UNICE i CEEP) i u Prilogu je toj direktivi.
7.
Cilj je Okvirnog sporazuma, među ostalim, „poboljša[ti] kvalitet[u] rada na određeno vrijeme putem osiguranja primjene načela nediskriminacije […]” (
6
). Pritom se Okvirni sporazum temelji na zaključku „da ugovori o radu na neodređeno vrijeme predstavljaju i da će i nadalje predstavljati osnovni oblik radnog odnosa između poslodavaca i radnika” (
7
). Međutim, Okvirnim sporazumom istodobno se priznaje da su ugovori o radu na određeno vrijeme „svojstveni za zapošljavanje u pojedinim sektorima, zanimanjima i djelatnostima koji mogu odgovarati i poslodavcima i radnicima” (
8
).
8.
U vezi s područjem primjene Okvirnog sporazuma u njegovu članku 2. stavku 1. određuje se:
„Ovaj Sporazum se primjenjuje na radnike koji rade na određeno vrijeme, koji su sklopili ugovor o radu ili se nalaze u radnom odnosu na način utvrđen zakonom, kolektivnim ugovorima ili praksom u svakoj pojedinoj državi članici.”
9.
Članak 3. Okvirnog sporazuma sadržava sljedeće „definicije”:
„U smislu ovog Sporazuma pojam
1.
‚radnik zaposlen na određeno vrijeme’ znači osoba koja je zaključila ugovor o radu ili se nalazi u radnom odnosu, koji je sklopljen neposredno između poslodavca i radnika, a u kojem je prestanak ugovora o radu ili radnog odnosa utvrđen objektivnim okolnostima, kao što je određeni datum, dovršenje određenog posla ili nastupanje određenog događaja;
2.
U smislu ovog Sporazuma pojam ‚usporedivi radnik zaposlen na neodređeno vrijeme’ znači radnik koji je zaključio ugovor o radu ili se nalazi u radnom odnosu na neodređeno vrijeme, u istom poduzeću, koji obavlja isti ili slični posao/zanimanje, pri čemu se u obzir uzima stručna osposobljenost/vještine. […]”
10.
Članak 4. stavak 1. Okvirnog sporazuma naslovljen je „Načelo nediskriminacije” i glasi kako slijedi:
„U pogledu uvjeta zapošljavanja, prema radnicima zaposlenim na određeno vrijeme ne smije se postupati na nepovoljniji način nego prema usporedivim radnicima zaposlenim na neodređeno vrijeme, jedino zato što prvi imaju ugovor ili se nalaze u radnom odnosu na određeno vrijeme, osim ako drukčije postupanje nije opravdano iz objektivnih razloga.”
11.
Osim toga treba uputiti na članak 7. Direktive 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena (
9
) koji sadržava sljedeću odredbu pod naslovom „Godišnji odmor”:
„1.   Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi svaki radnik imao pravo na plaćeni godišnji odmor u trajanju od najmanje četiri tjedna, ovisno o uvjetima za stjecanje prava i za odobravanje takvog odmora utvrđenim nacionalnim propisima i/ili praksom.
2.   Najkraći plaćeni godišnji odmor ne može se zamijeniti novčanom naknadom, osim u slučaju prestanka radnog odnosa.”
B.
Nacionalno pravo
12.
Španjolskim Zakonom 7/2007 (
10
) (u daljnjem tekstu: EBEP) uređuje se status javnih djelatnika u općoj državnoj upravi Španjolske i autonomnih zajednica u zemlji.
13.
U skladu s člankom 8. EBEP‑a postoje četiri vrste javnih djelatnika: karijerni službenici, privremeni službenici, ugovorni djelatnici koji mogu biti zaposleni na neodređeno vrijeme kao i na određeno vrijeme te pomoćno osoblje.
14.
Člankom 10. EBEP‑a određuje se:
„1.   Privremeni službenici su osobe koje se imenuju kao takve iz izričito navedenih razloga nužnosti i hitnosti kako bi ispunjavale zadaće karijernih službenika u sljedećim slučajevima:
(a)
postoje slobodna mjesta na koje se ne mogu rasporediti karijerni službenici,
(b)
privremena zamjena karijernog službenika,
(c)
ispunjenje vremenski ograničenih programa,
(d)
prekomjerno povećanje opsega posla tijekom najviše šest mjeseci u razdoblju od 12 mjeseci.
[…]
3.   Službenički odnos privremenih službenika prestaje, pored slučajeva navedenih u članku 63., kada prestane razlog njihova imenovanja.
[…]
5.   Opća pravila za karijerne službenike primjenjuju se na privremene službenike ako je to u skladu s naravi njihova položaja.”
15.
Člankom 63. EBEP‑a određuju se razlozi za gubitak statusa službenika.
16.
Zakon 4/2011 o javnoj službi autonomne zajednice Kastilje‑La Manche (
11
) preuzima u biti definiciju „privremenog službenika” sadržanu u članku 10. stavku 1. EBEP‑a uz izričit dodatak da on „privremeno” obavlja zadaće karijernog službenika.
17.
Člankom 9. stavkom 1. točkom (b) Zakona 4/2011 određuje se:
1.
Službenički odnos privremenih službenika prestaje iz sljedećih razloga:
[…]
(b)
prestanak razloga nužnosti i hitnosti na kojima se temeljilo imenovanje.
[…]”
18.
Sporazumom između Glavne uprave za kadrovske poslove (Dirección General de Personal y Servicios) Ministarstva obrazovanja i sindikata ANPE od 10. ožujka 1994. (
12
), koja je primjenjiva i u autonomnoj zajednici Kastilji‑La Manchi, predviđa se da privremeni službenici koji su 30. lipnja u godini već najmanje pet i pol mjeseci zaposleni u školskoj službi svoje zadaće nastavljaju obavljati do početka nove školske godine i da su stoga tijekom ljetnih mjeseci također plaćeni.
19.
Trinaestom dodatnom odredbom Zakona o općem proračunu 5/2012 Kastilje‑La Manche (
13
) predviđa se da osobe zaposlene na određeno vrijeme u slučaju njihova otpuštanja primaju novčanu naknadu za 22 neiskorištena dana godišnjeg odmora ako su u trenutku otpuštanja radile već 12 mjeseci. U slučaju zapošljavanja na početku školske godine u rujnu i otpuštanja po završetku nastave u lipnju plaća se odgovarajuća razmjerna novčana naknada za dane godišnjeg odmora.
20.
U skladu s člankom 50. stavkom 1. EBEP‑a pravo karijernih službenika na plaćeni godišnji odmor obuhvaća 22 radna dana.
III. Činjenice, glavni postupak i prethodna pitanja
21.
P. Viejobueno Ibáñez i E. de la Vara González, žalitelji u glavnom postupku, bili su zaposleni kao takozvani privremeni službenici u školskom sustavu autonomne zajednice Kastilje‑La Manche.
22.
Odlukom nadležne Glavne uprave za osoblje i obrazovne programe (Dirección General de Recursos Humanos y Programación Educativa) Ministarstva za obrazovanje, kulturu i sport autonomne zajednice Kastilje‑La Manche od 13. rujna 2011. žaliteljima je za školsku godinu 2011./2012. dodijeljeno svakome jedno slobodno mjesto srednjoškolskog nastavnika, odnosno nastavnika u strukovnoj školi u provincijama Toledo i Cuenca. Školska godina 2011./2012. trajala je, prema navodima suda koji je uputio zahtjev, od 15. rujna 2011. do 14. rujna 2012.
23.
Posljednjeg dana nastave prije ljetnih praznika, 29. lipnja 2012., obrazovni koordinatori provincija Toledo i Cenca naložili su otpuštanje žalitelja s učinkom od istoga dana.
24.
Protiv te odluke žalitelji su najprije podnijeli prigovor, a zatim tužbu, među ostalim, sa zahtjevom da se odluka proglasi ništavom te da se utvrdi da žalitelji imaju pravo na zaposlenje na radnim mjestima koja su im dodijeljena do 14. rujna 2012.
25.
Tužba je odbijena u prvostupanjskom postupku. Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo Nr. 2 Toledo (
14
) (Sud za upravne sporove u Toledu, Španjolska) kao obrazloženje je naveo da su sa završetkom nastave prestali postojati razlozi nužnosti i hitnosti koji su opravdavali imenovanje privremenih službenika u smislu članka 10. stavka 3. EBEP‑a i članka 9. Zakona 4/2011. U skladu sa sudskom praksom španjolskih sudova privremeni službenici zbog naravi svojeg zaposlenja nemaju pravo na zaposlenje na radnom mjestu do određenog datuma. To vrijedi čak i u slučaju kada je pri njihovu imenovanju utvrđen određen datum prestanka radnog odnosa. U slučaju tužitelja ionako na ispravi o imenovanju nije naznačen određen datum nego samo razdoblje školske godine 2011./2012.
26.
Protiv te odluke žalitelji su podnijeli žalbu Tribunal Superior de Justicia de Castilla‑La Mancha (Visoki sud Kastilje‑La Manche, Španjolska). Osobito su isticali da je njihovim otpuštanjem po završetku nastave povrijeđen članak 4. točka 1. Okvirnog sporazuma jer ne postoji objektivno opravdanje za nejednako postupanje u usporedbi s nastavnicima koji su zaposleni na neodređeno vrijeme. Nejednako postupanje sastoji se i u tome da su oni otpuštanjem spriječeni stvarno se koristiti svojim godišnjim odmorom, a da se za njega umjesto toga isplaćuje novčana naknada. Međutim, u skladu s Direktivom 2003/88 novčana naknada za dane godišnjeg odmora je iznimka.
27.
U tim je okolnostima Tribunal Superior de Justicia de Castilla‑La Mancha (Visoki sud Kastilje‑La Manche, Španjolska) prekinuo postupak te je odlukom od 19. travnja 2017., koja je zaprimljena na Sudu 11. svibnja 2017., u skladu s člankom 267. UFEU‑a Sudu uputio sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Može li se završetak nastave u školskoj godini smatrati objektivnim razlogom koji opravdava različito postupanje prema nastavnicima koji su zaposleni kao privremeni službenici u odnosu na karijerne službenike?
2.
Je li spojivo s načelom nediskriminacije to što se nastavnici zaposleni kao privremeni službenici čiji je radni odnos prestao po završetku nastave ne mogu koristiti godišnjim odmorom u obliku efektivnih dana odmora nego umjesto toga za te dane primaju odgovarajuću naknadu?
3.
Je li spojivo s načelom nediskriminacije navedenih nastavnika – obuhvaćenih pojmom radnika na određeno vrijeme – apstraktno pravno pravilo poput onog iz trinaeste dodatne odredbe Zakona 5/2012, koje zbog proračunskih ušteda i ispunjavanja ciljeva vezanih uz deficit, među ostalim mjerama, suspendira primjenu Sporazuma sklopljenog između Ministarstva obrazovanja i znanosti i sindikata ANPE kada je riječ o novčanoj naknadi za godišnji odmor u srpnju i kolovozu u slučaju zamjena duljih od pet i pol mjeseci te popunjenih slobodnih radnih mjesta i koje nalaže plaćanje naknade privremeno zaposlenim nesveučilišnim nastavnicima za 22 radna dana ako su privremeno imenovani za čitavu školsku godinu odnosno za razmjeran broj dana?”
28.
U prethodnom postupku pred Sudom pisana očitovanja podnijeli su Consejería de Educación Kastilje‑La Manche, španjolska vlada i Europska komisija. Iste stranke, kao i P. Viejobueno Ibáñez, bile su zastupljene na raspravi održanoj 11. travnja 2018.
IV. Pravna ocjena
29.
Sva se tri prethodna pitanja odnose na pravno pitanje kako načelo nediskriminacije radnika zaposlenih na određeno vrijeme utječe na situaciju takozvanih privremenih službenika u španjolskom školskom sustavu koji su imenovani za razdoblje cijele školske godine, ali se zatim otpuštaju nakon završetka nastave, dakle krajem lipnja.
30.
Prvo se pitanje odnosi na opravdanje sâmog prijevremenog otpuštanja po završetku nastave, dok se drugim i trećim pitanjem razmatraju posljedice za pravo na godišnji odbor privremenih službenika. Zato ću prvo pitanje razmatrati odvojeno od drugog i trećeg pitanja.
A.
Zakonitost otpuštanja po završetku nastave (prvo prethodno pitanje)
31.
Prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita je li u skladu s člankom 4. točkom 1. Okvirnog sporazuma španjolska praksa prema kojoj se privremeni službenici koji su zaposleni zbog nužnosti i hitnosti za razdoblje cijele školske godine prijevremeno otpuštaju po završetku nastave. Sud koji je uputio zahtjev pritom gaji sumnju može li završetak nastave biti objektivni razlog za različito postupanje prema privremenim službenicima u usporedbi s nastavnicima zaposlenima na neodređeno vrijeme.
1. Dopuštenost prvog prethodnog pitanja
32.
Kraljevina Španjolska smatra da je prvo prethodno pitanje nedopušteno jer njime sud koji je uputio zahtjev u biti pita može li se završetak nastave smatrati prestankom razloga za imenovanje privremenih službenika u smislu članka 10. stavka 3. EBEP‑a. Sud koji je uputio zahtjev time zahtijeva tumačenje nacionalnog prava, a što nije u nadležnosti Suda.
33.
Španjolska vlada svoj prigovor obrazlaže time da pravo Unije načelno ne dovodi u pitanje mogućnost prestanka ugovora na određeno vrijeme prije nastupanja njegova predviđenog kraja. Također se ne dovodi u pitanje da bi prestanak razloga nužnosti i hitnosti koji opravdavaju zapošljavanje mogao biti razlog za prijevremeni prestanak. Stoga je pitanje usmjereno isključivo na pojašnjenje može li se završetak nastave u skladu s nacionalnim pravom smatrati prestankom razloga nužnosti i hitnosti.
34.
Taj se prigovor ne može prihvatiti. Točno je da u okviru prethodnog postupka Sud ne može prema ustaljenoj sudskoj praksi donijeti odluku o tumačenju odredaba domaćeg prava (
15
). Međutim, pitanje suda koji je uputio zahtjev odnosi se izričito na tumačenje članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma. Iako se pravom Unije ne isključuje per se prijevremeni prestanak ugovora na određeno vrijeme, u tom se pogledu svako različito postupanje prema radnicima zaposlenim na određeno vrijeme u usporedbi s radnicima zaposlenima na neodređeno vrijeme ipak mora opravdati objektivnim razlozima (
16
). Nacionalno pravo treba tumačiti s obzirom na to načelo. S tim u vezi Sud može i treba sudu koji je uputio zahtjev dati korisne upute u okviru ovog prethodnog postupka (
17
).
35.
Stoga je prvo pitanje dopušteno.
2. Odgovor na prethodno pitanje
36.
Najprije valja podsjetiti na to da Okvirni sporazum ima za svrhu primjenu i na ugovore i radne odnose na određeno vrijeme zaključene s upravama i drugim tijelima javnog sektora (
18
). Stoga se i privremeni službenici u skladu sa španjolskim pravom trebaju smatrati radnicima u smislu članka 3. točke 1. Okvirnog sporazuma.
37.
Radni odnos žaliteljâ u glavnom postupku sklopljen je na određeno vrijeme. Točno je da je na raspravi pojašnjeno da u njihovim rješenjima o imenovanju nije naznačen određeni datum isteka ugovora. Ipak, čini se da sve stranke smatraju da je radni odnos privremenih službenika trebao završiti najkasnije 14. rujna 2012. Taj se datum navodi u odluci o upućivanju zahtjeva za prethodnu odluku kao kraj školske godine 2011./2012. (
19
)
a) Obuhvaćanje područjem primjene zabrane diskriminacije
38.
U skladu s člankom 4. točkom 1. Okvirnog sporazuma u pogledu uvjeta zapošljavanja prema radnicima zaposlenim na određeno vrijeme ne smije se postupati na nepovoljniji način nego prema usporedivim radnicima zaposlenim na neodređeno vrijeme, jedino zato što prvi imaju ugovor na određeno vrijeme. U skladu sa sudskom praksom Suda odredba je bezuvjetna i dovoljno precizna tako da se pojedinci mogu izravno na nju pozivati pred nacionalnim sudovima (
20
).
39.
Španjolska vlada, međutim, izražava sumnju da u ovom slučaju postoji različito postupanje u pogledu „uvjeta zapošljavanja”. Naprotiv, različito postupanje sastoji se samo u tome da su ugovori privremenih službenika ugovori na određeno vrijeme dok su karijerni službenici zaposleni na neodređeno vrijeme. Predviđeni istek ugovora na određeno vrijeme, međutim, kao takav ne može zahtijevati opravdanje. Naime, upravo primjena ugovora na određeno vrijeme sama po sebi nije isključena Okvirnim sporazumom. Zato se već u polaznoj točki ne radi o području primjene zabrane diskriminacije.
40.
Kao obrazloženje tog prigovora španjolska vlada i Consejeria na raspravi su u biti iznijele da je radni odnos bio vremenski ograničen (u svakom slučaju i) do završetka nastave, dakle do kraja lipnja 2012.: uputu na „školsku godinu 2011./2012.” u rješenju o imenovanju valja razumjeti tako da se od početka mislilo na razdoblje do završetka nastave. Ili je pak radni odnos u stvarnosti bio vremenski ograničen do prestanka razloga nužnosti i hitnosti koji su nastupili do završetka nastave, i samo maksimalno do nove školske godine.
41.
Stoga je relevantno podliježe li radni odnos privremenih službenika u glavnom postupku i u kojoj mjeri podliježe takvom vremenskom ograničavanju do završetka nastave.
42.
Pojam „vremenskog ograničavanja” u smislu članka 3. točke 1. Okvirnog sporazuma (prvo prethodno pitanje) treba tumačiti autonomno u pravu Unije (
21
). Relevantno je, u skladu s tekstom odredbe, je li prestanak radnog odnosa utvrđen objektivnim okolnostima, kao što je određeni datum ili nastupanje određenog događaja.
43.
U pogledu poteškoća koje postoje u ovom slučaju prilikom jasnog određivanja kada se radi o prestanku „nužnosti i hitnosti”, u slučaju te mogućnosti vremenskog ograničavanja već bi bilo upitno je li uopće prestanak utvrđen objektivnim okolnostima i je li uopće utvrđeno nastupanje određenog događaja. Naime, na raspravi je zastupnik Consejeríje potvrdio da upravo nije moguće unaprijed utvrditi događaj koji bi u konkretnom slučaju trebao dovesti do prestanka radnog odnosa. Naprotiv, različite okolnosti mogu dovesti do prestanka razloga za imenovanje.
44.
Međutim, u svakom je slučaju karakteristično za vremensko ograničavanje da radni odnos prestaje uvijek automatski s nastupanjem određenog događaja (
22
). Zbog navedenog mnoštva okolnosti koje mogu dovesti do prestanka nužnosti i hitnosti, međutim, tijelo za školstvo mora svaki put donijeti pojedinačnu odluku o otpuštanju. Prestanak „nužnosti i hitnosti” stoga je samo poseban razlog za otkaz, a ne događaj kojim se vremenski ograničava radni odnos u smislu članka 3. točke 1. Okvirnog sporazuma.
45.
U pogledu mogućeg vremenskog ograničenja do završetka nastave na temelju pukog upućivanja na „školsku godinu 2011./2012.” isključivo je na nacionalnom sudu da ispita je li se time stvarno mislilo samo na razdoblje nastave. U slučaju da je u skladu s time radni odnos od početka trebao završiti 30. lipnja 2012., postoji slična situacija onoj u predmetima Grupo Norte Facility i Montero Mateos. Kao što sam već navela u svojim mišljenjima u oba ta predmeta, predviđeni kraj radnog odnosa na određeno vrijeme samo po sebi nije diskriminacija u smislu članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma (
23
).
46.
Odluka kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku koja čini jedinu osnovu za odluku Suda (
24
), međutim, navodi da školska godina 2011./2012. traje od 15. rujna 2011. do 14. rujna 2012. Kao što su na raspravi sve stranke potvrdile, privremeni su se službenici prema dosadašnjoj praksi uvijek i zapošljavali na to razdoblje.
47.
Uzimajući u obzir te činjenice radi se dakle o preuranjenom, a ne o predviđenom prestanku radnog odnosa na određeno vrijeme (
25
). Točno je da preuranjeni prestanak u skladu s člankom 4. točkom 1. Okvirnog sporazuma načelno nije isključen, ali on mora biti proveden bez diskriminacije (
26
).
48.
Sud je zato već pojasnio da bi tumačenje prema kojem bi se iz pojma „uvjeti zapošljavanja” iz članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma isključivali uvjeti otkaza odnosno otpuštanja smanjilo, protivno cilju dodijeljenom toj odredbi, područje primjene zaštite od diskriminacije koja se pruža radnicima zaposlenima na određeno vrijeme (
27
). Sud je u pogledu primjenjivog otkaznog roka osobito potvrdio da je riječ o uvjetu zapošljavanja (
28
). Stoga jednako vrijedi za ovdje primjenjive razloge otkaza odnosno otpuštanja.
49.
Stoga je ovaj predmet obuhvaćen područjem primjene zabrane diskriminacije.
b) Usporedivost privremenih službenika i karijernih službenika
50.
Stoga kao središnji problem preostaje za ispitati može li se smatrati da je nastavnik koji je zaposlen na neodređeno vrijeme „usporedivi radnik, zaposlen na neodređeno vrijeme” u smislu članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma. Naime, kao što se može zaključiti već iz teksta članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma, pravo Unije zabranjuje diskriminaciju radnika zaposlenih na određeno vrijeme u odnosu na usporedive radnike zaposlene na neodređeno vrijeme, ali nikako ne propisuje jednako postupanje prema radnicima zaposlenim na određeno vrijeme i radnicima zaposlenim na neodređeno vrijeme koji nisu usporedivi. Diskriminacija radnika zaposlenih na određeno vrijeme može postojati u slučaju otpuštanja po završetku nastave samo ako su situacije usporedive.
51.
Suprotno tomu, nije relevantno – kao što je naglašeno na raspravi – moguće nejednako postupanje između raznih kategorija radnika zaposlenih na određeno vrijeme (
29
). Predmet ispitivanja dakle ne smije biti pitanje postupa li se zbog prakse koja je izmijenjena 2012. sada drukčije prema privremenim službenicima u odnosu na privremene službenike koji su u školstvu radili prije školske godine 2011./2012. i koji su pritom obično ostajali na svojim radnim mjestima do kraja školske godine u rujnu.
52.
Žalitelji u glavnom postupku, međutim, ističu upravo različito postupanje prema njima u usporedbi s karijernim službenicima jer njihov radni odnos trenutačno ne prestaje po završetku nastave, niti je suspendiran tijekom ljetnih praznika, dok se privremeni službenici otpuštaju s početkom ljetnih praznika. Stoga je odlučujuće nalaze li se privremeni službenici i karijerni službenici u usporedivim situacijama.
53.
Polazna točka za razmatranje usporedivosti između nastavnika zaposlenih na određeno vrijeme i nastavnika zaposlenih na neodređeno vrijeme, koje je na sudu koji je uputio zahtjev (
30
), definicija je pojma „usporedivi radnik, zaposlen na neodređeno vrijeme” iz članka 3. točke 2. Okvirnog sporazuma. U skladu sa sudskom praksom prema tome treba ispitati, vodeći računa o cijelom nizu čimbenika poput naravi posla, uvjeta stručnog osposobljavanja i radnih uvjeta, obavljaju li radnici isti ili sličan posao (
31
).
54.
Prema navodima iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku u ovom slučaju mnogo toga govori u prilog tome da se nastavnici zaposleni na određeno vrijeme s obzirom na djelatnost koju konkretno treba obavljati – osobito na narav njihova posla, uvjete stručnog osposobljavanja i uvjete rada – nalaze u istom položaju kao i nastavnici zaposleni na neodređeno vrijeme. U skladu s nacionalnim pravom privremenim se službenicima dodjeljuju upravo takva mjesta na koja se privremeno ne mogu rasporediti karijerni službenici. Stoga se čini da privremeni službenici obavljaju posao jednake naravi pod istim uvjetima jer u svakom slučaju zamjenjuju karijerne službenike. Također, potrebno je jednako obrazovanje za obavljanje nastavničkog zanimanja kao i postojanje natječajnog postupka.
55.
Međutim, iz tih općih razmatranja još ne proizlazi da se privremeni službenici i karijerni službenici sveukupno u svakom pogledu nalaze u usporedivom položaju. Naprotiv, odlučujuće je da se obje kategorije zaposlenika nalaze u usporedivom položaju također i upravo s obzirom na sporno uređenje – ovdje dakle preuranjeni prestanak radnog odnosa na početku ljetnih praznika (
32
).
56.
Naime, privremeni se službenici upravo zato u pogledu otpuštanja prije ljetnih praznika ne mogu usporediti s karijernim službenicima jer samo njihov status predviđa mogućnost prijevremenog prestanka dok je radni odnos karijernih službenika po definiciji na neodređeno vrijeme. Na tu se okolnost u prošlosti prema vlastitim navodima osobito oslanjao sud koji je uputio zahtjev kako bi obrazložio zakonitost otpuštanja privremenih službenika po završetku nastave.
57.
Međutim, postojanje diskriminacije ne može se isključiti jednostavnim upućivanjem na nacionalno uređenje koje upravo predviđa nejednako postupanje koje je predmet spora (
33
). Osim toga, rekurzivno je isključivanje usporedivosti dviju kategorija u ovom slučaju upućivanjem na stalnost radnog odnosa karijernih službenika ako je upitna upravo zakonitost preuranjenog prestanka radnog odnosa nastavnika zaposlenih na određeno vrijeme. U suprotnome, usporedivost radnika zaposlenih na određeno vrijeme i karijernih službenika u pogledu otpuštanja bila bi uvijek isključena i izuzeta iz područja primjene Okvirnog sporazuma. Međutim, to bi se protivilo sudskoj praksi Suda koji zabranu diskriminacije iz članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma izričito primjenjuje na uvjete otpuštanja (
34
).
58.
Samo oni nepovoljni učinci koji su svojstveni vremenskom ograničavanju, odražavaju (dopuštenu) razliku između radnika zaposlenih na određeno vrijeme i radnika zaposlenih na neodređeno vrijeme i stoga ne čine diskriminaciju. Naime, u pogledu takvih nepovoljnih učinaka radnici zaposleni na određeno vrijeme i radnici zaposleni na neodređeno vrijeme nisu usporedivi. Međutim, nepovoljne učinke koji su svojstveni vremenskom ograničenju treba razlikovati od dodatnih nepovoljnih učinaka. Preuranjeno otpuštanje po završetku nastave u ovom slučaju pogađa samo privremene službenike zaposlene na određeno vrijeme. Ta mogućnost preuranjenog prestanka ni u kojem slučaju nije okolnost koja je načelno svojstvena vremenskom ograničenju radnog odnosa, nego je dodatno stavljanje u nepovoljniji položaj privremenih službenika u odnosu na karijerne službenike u španjolskom pravu.
59.
Naime, barem za razdoblje njegova predviđenog trajanja privremeni radni odnos načelno nije povezan s većom nesigurnošću u pogledu svojeg nastavka. Stoga usporedivost sa situacijom karijernih službenika nije isključena već zbog tog razloga. Naprotiv – kao što sam nedavno drugdje navela (
35
) – postojanje radnog odnosa radnika zaposlenog na određeno vrijeme tijekom trajanja ugovora o radu ne zaslužuje, naime, manju zaštitu od postojanja radnog odnosa radnika zaposlenog na neodređeno vrijeme. Točno je da nacionalno pravo u ovom slučaju predviđa da se privremeni službenici u slučaju prestanka nužnosti i hitnosti mogu prijevremeno otpustiti. Međutim, s obzirom na godišnji završetak nastave s početkom ljetnih praznika dotične osobe ipak nisu trebale računati s time da će uprava to smatrati prestankom navedene nužnosti i hitnosti. To je stajalište i Komisija posebno istaknula na raspravi. Naime, radni je odnos mogao biti unaprijed vremenski ograničen do završetka nastave.
60.
U pogledu nastavka radnog odnosa tijekom cijele školske godine 2011./2012. privremeni službenici i karijerni službenici stoga se nalaze u usporedivoj situaciji u smislu članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma. Ni karijerni službenici ni privremeni službenici nisu pri uobičajenom tijeku stvari – osobito s obzirom na dosadašnju praksu – morali računati s time da će biti otpušteni prije završetka školske godine. Kao što Komisija pravilno ističe, i sud koji je uputio zahtjev – koji je u konačnici jedini nadležan za to utvrđenje – očito polazi od usporedivosti položaja privremenih i karijernih službenika.
61.
Otpuštanje žalitelja po završetku nastave 2011./2012. stoga je nejednako postupanje u smislu članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma koje zahtijeva opravdanje.
c) Opravdanje nejednakog postupanja
62.
Stoga naposljetku treba ispitati može li se to nejednako postupanje opravdati objektivnim razlozima.
63.
Upućivanjem na objektivne razloge, kako je navedeno, među ostalim, u članku 4. točki 1. Okvirnog sporazuma, europski socijalni partneri, a naposljetku i zakonodavac Unije, izražavaju temeljnu misao da poslodavci ne smiju koristiti radne odnose na određeno vrijeme kako bi dotične radnike lišili prava koja su priznata radnicima zaposlenima na neodređeno vrijeme (
36
).
64.
Jednostavnije rečeno, sudska praksa u vezi s člankom 4. točkom 1. Okvirnog sporazuma (
37
) priznaje kao objektivne razloge za nejednako postupanje između radnika zaposlenih na određeno vrijeme i usporedivih radnika zaposlenih na neodređeno vrijeme i poslove koje radnici trebaju obaviti i legitimne ciljeve socijalne politike odnosne države članice. Osim toga, čak i ako postoje objektivni razlozi, nejednako postupanje može se opravdati samo ako se oslanja na precizne i točne elemente te ako poštuje načelo proporcionalnosti.
65.
U skladu s tim mjerilima završetak nastave ne može biti objektivan razlog za stavljanje žalitelja u glavnom postupku u nepovoljniji položaj.
66.
Kao prvo, narav radnog odnosa privremenih službenika ne može opravdati nejednako postupanje prema njima u usporedbi s nastavnicima koji su zaposleni na neodređeno vrijeme. Naime, u skladu s ustaljenom sudskom praksom privremena narav radnog odnosa ne može biti jedino opravdanje za diskriminaciju (
38
).
67.
Španjolska vlada i Consejeria doduše naglašavaju da privremeni službenici zbog svojeg statusa moraju računati s prijevremenim otpuštanjem jer je ono predviđeno u slučaju prestanka razloga imenovanja. Međutim, nije bilo konkretno predvidivo da će se završetak nastave smatrati takvim prestankom razloga imenovanja. Naime, odvijanje školske godine obilježeno je naizmjeničnim razdobljima nastave i razdobljima bez nastave: završetak nastave u lipnju poznat je od početka te je čak utvrđen i određeni datum. Čini se proturječno smatrati taj uobičajeni i potpuno predvidljiv slijed bez nastupanja drugih okolnosti prestankom razloga imenovanja. U tom je slučaju radni odnos a priori trebao biti vremenski ograničen do početka ljetnih praznika jer u skladu s time za razdoblje bez nastave od početka nije postojao razlog za imenovanje.
68.
Drukčije bi moglo biti ako bi nastupio nepredvidljiv događaj kao primjerice otvaranje privatne škole u okolici odnosne ustanove i posljedično smanjena potreba za nastavnim osobljem zbog odlaska učenika ili također iznenadno ozdravljenje kolege koji je dugotrajno na bolovanju.
69.
Kao drugo, smanjena potreba za nastavnim aktivnostima odnosno potreba koja je prestala sa završetkom nastave u jednakoj se mjeri odnosi na karijerne službenike i privremene službenike. Naime, u pogledu nastavne aktivnosti kao takve, zadaće koje su prenesene privremenim službenicima odgovaraju zadaćama karijernih službenika (
39
). Prema navodima suda koji je uputio zahtjev, ni za karijerne službenike ne postoji obveza prisutnosti tijekom praznika niti oni moraju na drukčiji način biti na raspolaganju tijelu za školstvo.
70.
Točno je da se karijerni službenici tijekom ljetnih praznika možda moraju pripremiti za sljedeću školsku godinu što privremeni službenici moraju obaviti samo ako su imenovani na daljnju školsku godinu. Međutim, obje kategorije nastavnika moraju se ljetnim mjesecima koristiti za daljnje obrazovanje. I privremeni službenici bi se jednako smisleno kao karijerni službenici mogli zaposliti za održavanje popravnih ispita. U tom je kontekstu na raspravi potvrđeno da održavanje ispita ni u kom slučaju nije pridržano za karijerne službenike, nego ih svakako mogu provoditi i privremeni službenici – osobito tijekom kraćih razdoblja bez nastave tijekom školske godine. Stoga se nejednako postupanje ne može opravdati naravi zadaća koje su prenesene na radnike u nepovoljnijem položaju.
71.
Kao treće, otpuštanje nastavnika zaposlenih na određeno vrijeme po završetku nastave ne može se opravdati samo time da bi predviđeni nastavak njihova zapošljavanja tijekom ljeta previše opteretio javne financije.
72.
Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da su do školske godine 2011./2012. privremeni službenici koji su bili imenovani na cijelu godinu i dalje bili zaposleni tijekom ljetnih praznika. Međutim, ta je praksa početkom 2012. izmijenjena s ciljem proračunske štednje te je u tu svrhu donesen Zakon o općem proračunu 5/2012 kojim se predviđa otpuštanje privremenih službenika po završetku nastave i razmjerna novčana naknada za neiskorištene dane godišnjeg odmora. Sud koji je uputio zahtjev smatra da je stoga ušteda proračunskih sredstava stvarni cilj izmijenjene prakse. Međutim, prema ustaljenoj sudskoj praksi, sami proračunski razlozi sami za sebe ne mogu opravdati diskriminaciju (
40
).
73.
Osim toga nije razvidno zašto bi upravo privremeni službenici prijevremenim prestankom svojeg radnog odnosa trebali pridonijeti cilju uštede. Točno je da je odluka o uporabi proračunskih sredstava na državama članicama, međutim, ta odluka se mora provoditi bez diskriminacije (
41
).
74.
Kao četvrto, čak i u slučaju kada bi se uštede koje nalaže proračunska politika htjelo u određenim okolnostima priznati kao legitimni cilj, ostvarivanje tog cilja u ovom bi slučaju svakako bilo neproporcionalno.
75.
Osobito u području primjene zabrane diskriminacije iz Okvirnog sporazuma sudska praksa prilikom ocjene proporcionalnosti zahtijeva, naime, da se nejednako postupanje može opravdati primjenom objektivnih i transparentnih kriterija (
42
).
76.
Španjolska je praksa, međutim, netransparentna u dva aspekta: s jedne strane, otpuštanje privremenih službenika na početku ljetnih praznika u suprotnosti je s kolektivnim sporazumom iz 1994. u čiju se valjanost zaposlenici mogu pouzdati. Taj sporazum predviđa da privremeni službenici tijekom ljeta ostaju zaposleni na svojim radnim mjestima ako su 30. lipnja najmanje pet i pol mjeseci u školskoj službi. Suprotno tomu, Zakon 5/2012 usmjeren je na zaobilaženje kolektivnog sporazuma time što se privremenim službenicima u slučaju njihova otpuštanja isplaćuje samo razmjerna naknada za maksimalno 22 dana godišnjeg odmora umjesto da tijekom razdoblja bez nastave i dalje primaju svoju plaću.
77.
S druge strane, prema navodima suda koji je uputio zahtjev praksa otpuštanja po završetku nastave ne provodi se ujednačeno. Po završetku nastave ne otpuštaju se svi privremeni službenici. Umjesto da primjenjuje objektivne i transparentne kriterije, tijelo za školstvo u pojedinačnom slučaju stoga takoreći može proizvoljno odlučiti hoće li privremeni službenik biti otpušten ili ne.
78.
Iz svih tih razloga ne može se opravdati različito postupanje prema privremenim službenicima, kao što su žalitelji u glavnom postupku, i nastavnicima koji su zaposleni na neodređeno vrijeme u pogledu nastavka radnog odnosa, koji postoji tijekom određene školske godine, za vrijeme ljetnih praznika.
79.
Stoga na prvo pitanje treba odgovoriti da članak 4. točku 1. Okvirnog sporazuma treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalna praksa kao ona koja je predmet spora u glavnom postupku, prema kojoj se nastavnici, koji su kao privremeni službenici u smislu španjolskoga prava imenovani na cijelu školsku godinu, već po završetku nastave otpuštaju, dok se radni odnos u tom pogledu usporedivih radnika zaposlenih na neodređeno vrijeme nastavlja nakon završetka nastave te se i ne suspendira.
B.
Drugo i treće prethodno pitanje
80.
Budući da smatram da na prvo pitanje treba odgovoriti negativno, nije potrebno odgovoriti na drugo i treće prethodno pitanje.
81.
Samo podredno u pogledu drugog pitanja treba napomenuti: činjenica da se privremeni službenici, zato što je njihov radni odnos prestao prije ljetnih praznika, također više ne mogu koristiti godišnjim odmorom koji je predviđen u tom razdoblju, samo je nužna posljedica, prema mojem mišljenju, nezakonitog otpuštanja. Međutim, to samo po sebi nije diskriminacija. Ako je karijerni službenik po završetku nastave otpušten, primjerice zato što postoji razlog za gubitak statusa službenika u skladu s člankom 63. EBEP‑a, on također više ne bi mogao koristiti godišnji odmor tijekom ljetnih mjeseci, nego bi primio naknadu za pravo na godišnji odbor koji je predviđen u članku 50. stavku 1. EBEP‑a. Već iz toga slijedi da se ne radi o stavljanju u nepovoljniji položaj privremenih službenika.
82.
Osim toga, članak 7. stavak 2. Direktive 2003/88/EZ upravo predviđa da u slučaju prestanka radnog odnosa treba isplatiti naknadu za pravo na godišnji odmor.
83.
U pogledu trećeg pitanja sud koji je uputio zahtjev u biti pita protivi li se načelu nediskriminacije koje je utvrđeno u članku 4. točki 1. Okvirnog sporazuma nacionalni propis kojim se izvan snage stavlja prethodno sklopljeni kolektivni sporazum prema kojem nastavnici zaposleni na određeno vrijeme koji su do 30. lipnja u godini već najmanje pet i pol mjeseci službenici škole svoje zadaće nastavljaju obavljati do kraja školske godine u rujnu – te su stoga plaćeni i u srpnju i u kolovozu.
84.
Točno je da Zakon 5/2012 umjesto toga predviđa da se nastavnicima kojima je radni odnos prestao po završetku nastave treba isplatiti novčana naknada pro rata temporis za pravo na godišnji odmor koje je „izgubljeno” zbog prestanka radnog odnosa. Međutim, ukupan opseg prava na godišnji odmor – u skladu s odredbom iz članka 50. stavka 1. EBEP‑a koji se primjenjuje i na karijerne službenike – određen je samo u iznosu od 22 dana (
43
). Čini se da žalitelji sada diskriminaciju vide u tome da se karijernim službenicima u srpnju i kolovozu stvarno plaća više, naime otprilike duplo više, neradnih dana. Stoga su u konačnici privremeni službenici lišeni velikog dijela plaćenog godišnjeg odmora koji im pripada u srpnju i kolovozu.
85.
U stvarnosti se međutim i to pitanje odnosi samo na nužnu posljedicu otpuštanja privremenih službenika po završetku nastave. Ako je otpuštanje dotičnih radnika protuzakonito sa stajališta prava Unije, više se i ne postavlja pitanje može li im se umjesto nastavka isplate plaća do rujna platiti naknada za 22 neiskorištena dana godišnjeg odmora.
86.
Za slučaj da Sud otpuštanje dotičnog nastavničkog osoblja po završetku nastave kvalificira kao nediskriminirajuće, valja uputiti na to da karijerni službenici u skladu s člankom 50. stavkom 1. EBEP‑a u slučaju njihova otpuštanja po završetku nastave također imaju pravo samo na naknadu za 22 dana godišnjeg odmora. Stoga se ni u ovom slučaju ne radi o stavljanju privremenih službenika u nepovoljniji položaj. Činjenica da je situacija možda povoljnija kada nastavnik tijekom ljetnih mjeseci jednostavno prima plaću, proizlazi iz posebnosti rada u školi koji je obilježen naizmjeničnim razdobljima nastave i razdobljima bez nastave. Razdoblja bez nastave tijekom školske godine, međutim, ne mogu bez daljnjega sveukupno biti izjednačena s danima godišnjeg odmora (
44
).
V. Zaključak
87.
S obzirom na prethodno navedena izlaganja predlažem Sudu da na zahtjev za prethodnu odluku Tribunal Superior de Justicia de Castilla‑La Mancha (Visoki sud Kastilje‑La Manche, Španjolska) odgovori na sljedeći način:
Članak 4. točku 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme koji je u Prilogu Direktivi 1999/70/EZ treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalna praksa kao ona koja je predmet spora u glavnom postupku, prema kojoj se nastavnici koji su kao privremeni službenici u smislu španjolskoga prava imenovani na cijelu školsku godinu već po završetku nastave otpuštaju, dok se radni odnos u tom pogledu usporedivih radnika zaposlenih na neodređeno vrijeme nastavlja nakon završetka nastave te se i ne suspendira.
(
1
)	Izvorni jezik: njemački
(
2
)	Primjerice u pojedinim saveznim zemljama Njemačke, u Belgiji i Ujedinjenoj Kraljevini.
(
3
)	Španjolski: funcionarios interinos
(
4
)	Presude od 22. prosinca 2010., Gavieiro Gavieiro i Iglesias Torres (C‑444/09 i C‑456/09, EU:C:2010:819), od 8. rujna 2011., Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557), od 9. srpnja 2015., Regojo Dans (C‑177/14, EU:C:2015:450), i od 20. prosinca 2017., Vega González (C‑158/16, EU:C:2017:1014), kao i rješenja od 9. veljače 2012., Lorenzo Martínez (C‑556/11, neobjavljeno, EU:C:2012:67), i od 21. rujna 2016., Álvarez Santirso (C‑631/15, EU:C:2016:725)
(
5
)	SL 1999., L 175, str. 43. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 228.)
(
6
)	Uvodna izjava 14. Direktive 1999/70
(
7
)	Drugi odlomak preambule Okvirnog sporazuma, vidjeti također točku 6. njegovih općih razmatranja.
(
8
)	Točka 8. općih razmatranja Okvirnog sporazuma; vidjeti također drugi odlomak njegove preambule.
(
9
)	SL 2003., L 299, str. 9. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 31.)
(
10
)	Ley 7/2007 del Estatuto básico del empleado público, EBEP (hrvatski: Zakon o temeljnom statusu javnih djelatnika), BOE br. 89 od 13. travnja 2007.
(
11
)	Ley 4/2011, de 10 de marzo, del Empleo Público de Castilla‑La Mancha, BOE br. 104 od 2. svibnja 2011.
(
12
)	Vidjeti odluku Glavne uprave za kadrovske poslove Ministarstva obrazovanja i znanosti od 15. ožujka 1994., BOMEC od 28. ožujka 1994.
(
13
)	Ley 5/2012, de 12 de julio, de Presupuestos Generales de la Junta de Comunidades de Castilla‑La Mancha para 2012, BOE br. 273 od 13. studenoga 2012.
(
14
)	Upravni sud br. 2 Toledo.
(
15
)	Vidjeti ex multis presude od 11. ožujka 2010., Attanasio Group (C‑384/08, EU:C:2010:133, t. 16.), i od 26. studenoga 2014., Mascolo i dr. (C‑22/13, C‑61/13 do C‑63/13 i C‑418/13, EU:C:2014:2401, t. 81.).
(
16
)	U predmetu Nierodzik Sud je primjerice odlučio da diskriminaciju radnika zaposlenih na određeno vrijeme ne čini prijevremeni otkaz ugovora na određeno vrijeme kao takav, nego samo neopravdano skraćeni otkazni rok u usporedbi s radnicima zaposlenima na neodređeno vrijeme, vidjeti presudu od 13. ožujka 2014., Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, t. 35.).
(
17
)	Nastojanje Suda da nacionalnim sudovima da korisne upute za tumačenje i primjenu prava Unije u skladu je s ustaljenom sudskom praksom; vidjeti ex multis presude od 31. siječnja 2008., Centro Europa 7 (C‑380/05, EU:C:2008:59, t. 49. do 51.), od 11. ožujka 2010., Attanasio Group (C‑384/08, EU:C:2010:133, t. 17. i 19.), od 13. srpnja 2017., Kleinsteuber (C‑354/16, EU:C:2017:539, t. 61.), i od 26. srpnja 2017., Europa Way i Persidera (C‑560/15, EU:C:2017:593, t. 35. i 36.).
(
18
)	Presude od 4. srpnja 2006., Adeneler i dr. (C‑212/04, EU:C:2006:443, t. 54. do 57.), od 13. rujna 2007., Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, t. 25.), od 22. prosinca 2010., Gavieiro Gavieiro i Iglesias Torres (C‑444/09 i C‑456/09, EU:C:2010:819, t. 38. do 40.), i od 26. studenoga 2014., Mascolo i dr. (C‑22/13, C‑61/13 do C‑63/13 i C‑418/13, EU:C:2014:2401, t. 67.)
(
19
)	Ako sud koji je uputio zahtjev umjesto toga svojim ispitivanjem dođe do zaključka da je radni odnos privremenih službenika moguće neograničeno u svakom trenutku otkazati, a ne da treba automatski završiti najkasnije 14. rujna 2012., dakako da se ne radi o području primjene Okvirnog sporazuma. Naime, sama mogućnost da se ugovor u svakom trenutku raskine nije vremensko ograničavanje u smislu članka 3. točke 1. Okvirnog sporazuma.
(
20
)	Presude od 15. travnja 2008., Impact (C‑268/06, EU:C:2008:223, t. 68.) i od 12. prosinca 2013., Carratù (C‑361/12, EU:C:2013:830, t. 28.)
(
21
)	Vidjeti u tom pogledu moje mišljenje u predmetu Vernaza Ayovi (C‑96/17, EU:C:2018:43, t. 43.).
(
22
)	Vidjeti u tom pogledu moje mišljenje u predmetu Vernaza Ayovi (C‑96/17, EU:C:2018:43, t. 43. do 45.).
(
23
)	Vidjeti u tom pogledu moje mišljenje u predmetu Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2017:1022, t. 58.) i Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2017:1021, t. 53.).
(
24
)	Vidjeti presude od 14. listopada 2010., van Delft i dr. (C‑345/09, EU:C:2010:610, t. 114.), od 6. listopada 2015., Târșia (C‑69/14, EU:C:2015:662, t. 13.), i od 5. prosinca 2017., M. A. S. i M. B. (C‑42/17, EU:C:2017:936, t. 24.).
(
25
)	O toj razlici također moja mišljenja u predmetima Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2017:1022, t. 59.) i Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2017:1021, t. 54.)
(
26
)	Vidjeti u tom pogledu točku 34. ovog mišljenja kao i bilješku 16.
(
27
)	Presuda od 13. ožujka 2014., Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, t. 27. i 29.), i od 14. rujna 2016., de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, t. 30.)
(
28
)	Presuda od 13. ožujka 2014., Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, t. 29.)
(
29
)	Rješenje od 11. studenoga 2010., Vino (C‑20/10, EU:C:2010:677, t. 57.) Vidjeti u tom pogledu također moja mišljenja u predmetima Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2017:1022, t. 45.) i Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2017:1021, t. 40.).
(
30
)	Presude od 18. listopada 2012., Valenza (C‑302/11 do C‑305/11, EU:C:2012:646, t. 43.), od 13. ožujka 2014., Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, t. 32.), i od 14. rujna 2016., de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, t. 42.)
(
31
)	Presude od 8. rujna 2011., Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, t. 66.) i od 13. ožujka 2014., Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, t. 31.), kao i rješenja od 21. rujna 2016., Álvarez Santirso (C‑631/15, EU:C:2016:725, t. 44.) i od 9. veljače 2017., Rodrigo Sanz (C‑443/16, EU:C:2017:109, t. 38.); vidjeti u istom smislu i presudu od 31. svibnja 1995., Royal Copenhagen (C‑400/93, EU:C:1995:155, t. 33.).
(
32
)	U tom smislu također rješenje od 9. veljače 2012., Lorenzo Martínez (C‑556/11, EU:C:2012:67, t. 44.) Vidjeti u tom pogledu moja mišljenja u predmetima Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2017:1021, t. 44.), Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2017:1022, t. 49.) i Vernaza Ayovi (C‑96/17, EU:C:2018:43, t. 71.), kao i općenito o načelu jednakosti presudu od 16. prosinca 2008., Arcelor Atlantique et Lorraine i dr. (C‑127/07, EU:C:2008:728, t. 25.).
(
33
)	Presude od 13. rujna 2007., Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, t. 57.), od 22. prosinca 2010., Gavieiro Gavieiro i Iglesias Torres (C‑444/09 i C‑456/09, EU:C:2010:819, t. 54.), i od 14. rujna 2016., de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, t. 46.).
(
34
)	Vidjeti u tom pogledu točku 48. ovog mišljenja kao i bilješku 27.
(
35
)	Vidjeti moje mišljenje u predmetu Vernaza Ayovi (C‑96/17, EU:C:2018:43, t. 73.).
(
36
)	Presude od 13. rujna 2007., Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, t. 37.), od 12. prosinca 2013., Carratù (C‑361/12, EU:C:2013:830, t. 41.) i od 13. ožujka 2014., Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, t. 23.)
(
37
)	Presude od 13. rujna 2007., Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, t. 53. i 58.), od 22. travnja 2010., Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols (C‑486/08, EU:C:2010:215, t. 42.), od 22. prosinca 2010., Gavieiro Gavieiro i Iglesias Torres (C‑444/09 i C‑456/09, EU:C:2010:819, t. 55.), od 18. listopada 2012., Valenza (C‑302/11 do C‑305/11, EU:C:2012:646, t. 51.), i od 14. rujna 2016., de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, t. 45.)
(
38
)	Presude od 13. rujna 2007., Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, t. 57.), od 22. prosinca 2010., Gavieiro Gavieiro i Iglesias Torres (C‑444/09 i C‑456/09, EU:C:2010:819, t. 56.) i od 8. rujna 2011., Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, t. 74.)
(
39
)	Vidjeti u tom pogledu točku 54. ovog mišljenja.
(
40
)	Presuda od 24. veljače 1994., Roks i dr. (C‑343/92, EU:C:1994:71, t. 35. i dodatno t. 36. i 37.), od 20. ožujka 2003., Kutz‑Bauer (C‑187/00, EU:C:2003:168, t. 59. i dodatno t. 60. i 61.), i od 26. studenoga 2014., Mascolo i dr. (C‑22/13, C‑61/13 do C‑63/13 i C‑418/13, EU:C:2014:2401, t. 110.)
(
41
)	U tom je smislu Sud u presudi od 27. veljače 2018., Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, t. 48.) odlučio da se smanjenje plaća sudaca ne protivi pravu Unije jer je bilo dio sveobuhvatnog programa štednje u javnim službama.
(
42
)	Presude od 13. rujna 2007., Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, t. 58.), od 22. prosinca 2010., Gavieiro Gavieiro i Iglesias Torres (C‑444/09 i C‑456/09, EU:C:2010:819, t. 55.), i od 8. rujna 2011., Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, t. 77.)
(
43
)	Naknadu za puna 22 dana, međutim, dobivaju samo privremeni službenici koji su prethodno radili već 12 mjeseci. Privremeni službenici koji su zaposleni tek na početku školske godine dobivaju samo razmjernu naknadu koja odgovara prethodnom trajanju rada.
(
44
)	Vidjeti u tom pogledu točku 70. ovog mišljenja.