62019CC0795
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
HENRIKA SAUGMANDSGAARDA ØEA
od 25. studenoga 2020. (
1
)
Predmet C‑795/19
XX
protiv
Tartu Vangla,
uz sudjelovanje:
justiitsminister,
tervise- ja tööminister,
õiguskantsler
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Riigikohus (Vrhovni sud, Estonija))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja – Direktiva 2000/78/EZ – Zabrana diskriminacije na temelju invaliditeta – Članak 2. stavak 2. točka (a) – Nacionalni propis kojim se predviđa najmanja razina sluha za obavljanje zanimanja zatvorskog službenika – Sluh koji je ispod propisane razine – Apsolutna prepreka za zadržavanje na radu – Članak 4. stavak 1. – Stvarni i odlučujući uvjet za obavljanje određenog zanimanja – Opravdanje – Članak 2. stavak 5. – Članak 5. – Obveza poslodavca da osigura razumne prilagodbe – Proporcionalnost”
I. Uvod
1.
Ovaj predmet odnosi se na tumačenje zabrane diskriminacije na temelju invaliditeta navedene u Direktivi 2000/78/EZ (
2
).
2.
Odnosi se na osobu koja je zaposlena kao zatvorski službenik i otpuštena jer se tijekom ispitivanja njezina sluha otkrilo da je ispod najniže granice koja se zahtijeva nacionalnim propisima.
3.
Zahtjev za prethodnu odluku uputio je Riigikohus (Vrhovni sud, Estonija).
4.
Ovim se predmetom od Suda traži da konkretnije ispita proporcionalnost nacionalnog propisa koji u području zatvorskog sustava zabranjuje da se na radu zadrži zaposlenik koji ima oštećenje sluha.
5.
Nakon svoje analize predložit ću Sudu da presudi da članak 2. stavak 2. točku (a) Direktive 2000/78, u vezi s člankom 4. stavkom 1. i člankom 5. te direktive, treba tumačiti na način da apsolutnu zabranu da zatvorski službenik obavlja zadatke koji se odnose na nadzor zatvorenika, samo zbog toga što dotična osoba ima invaliditet u obliku oštećenja sluha koji je ispod razine utvrđene tim propisom, treba smatrati neproporcionalnom i stoga protivnom navedenoj direktivi.
II. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
6.
U uvodnim izjavama 16., 17., 18., 20., 21. i 23. Direktive 2000/78 navodi se:
„(16)
Osiguranje mjera kojima se u obzir uzimaju potrebe osoba s invaliditetom na radnom mjestu ima važnu ulogu u borbi protiv diskriminacije na temelju invaliditeta.
(17)
Ovom se Direktivom ne zahtijeva zapošljavanje, unapređivanje, zadržavanje na radu ili osposobljavanje osobe koja nije stručna, sposobna i raspoloživa za obavljanje osnovnih zadataka odgovarajućeg radnog mjesta ili za provedbu odgovarajućeg osposobljavanja, ne dovodeći u pitanje obvezu razumne prilagodbe potrebama osoba s invaliditetom.
(18)
Ovom se Direktivom od oružanih snaga, policije, zatvora ili hitnih službi posebno ne zahtijeva zapošljavanje ili zadržavanje na radu osoba koje ne posjeduju odgovarajuće sposobnosti za obavljanje niza zadataka koji bi pred njih mogli biti postavljeni, uzimajući u obzir legitiman cilj očuvanja operativne spremnosti tih službi.
[…]
(20)
Potrebno je osigurati odgovarajuće, odnosno učinkovite i praktične mjere za prilagodbu radnog mjesta invaliditetu, na primjer, prilagodbom prostorije i opreme, rasporeda radnog vremena, raspodjelom zadataka ili osiguranjem sredstava za osposobljavanje ili uvođenje u rad.
(21)
Kako bi se utvrdilo uzrokuju li određene mjere nerazmjerno opterećenje, posebice je potrebno voditi računa o povezanim financijskim i drugim troškovima, razmjeru i financijskim izvorima organizacije ili poduzeća te o mogućnostima dobivanja pomoći iz javnih sredstava ili kakve druge pomoći.
[…]
(23)
Različito postupanje može se opravdati u vrlo malom broju slučajeva, ako određena značajka povezana s vjerom ili uvjerenjem, invaliditetom, dobi ili spolnom orijentacijom predstavlja stvarni ili odlučujući uvjet za obavljanje tog posla te ako je cilj opravdan, a zahtjev razmjeran. Takve bi slučajeve trebalo navesti u obavijesti koje države članice dostavljaju Komisiji.”
7.
U skladu s člankom 1. te direktive, naslovljenim „Svrha”:
„Svrha ove Direktive je utvrditi opći okvir za borbu protiv diskriminacije na temelju vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolne orijentacije u vezi sa zapošljavanjem i obavljanjem zanimanja, kako bi se u državama članicama ostvarila primjena načela jednakog postupanja.”
8.
Članak 2. navedene direktive, naslovljen „Pojam diskriminacije”, određuje:
„1.   Za potrebe ove Direktive ‚načelo jednakog postupanja’ znači nepostojanje bilo kakve izravne ili neizravne diskriminacije na temelju bilo kojeg od razloga iz članka 1.
2.   Za potrebe stavka 1.:
(a)
izravna diskriminacija postoji ako se prema nekoj osobi postupa nepovoljnije nego što se postupa ili se postupalo ili bi se postupalo prema nekoj drugoj osobi u usporedivoj situaciji, zbog bilo kojeg od razloga iz članka 1.;
[…]
5.   Ova Direktiva ne utječe na mjere koje proizlaze iz nacionalnog zakonodavstva, a koje su u demokratskom društvu potrebne zbog očuvanja javne sigurnosti, održanja javnog reda i prevencije kaznenih djela, radi zaštite zdravlja te zaštite prava i sloboda drugih ljudi.”
9.
Članak 3. stavak 1. te direktive, naslovljen „Područje primjene”, glasi kako slijedi:
„U granicama nadležnosti prenesenih na [Uniju], ova se direktiva primjenjuje na sve osobe, bilo u javnom ili privatnom sektoru, uključujući javna tijela, u odnosu na:
(a)
uvjete za pristup zapošljavanju, samozapošljavanju ili uvjete za obavljanje zanimanja, uključujući mjerila odabira i uvjete za primanje u radni odnos, bez obzira na to o kojoj se vrsti djelatnosti radi te na svim profesionalnim razinama, uključujući napredovanje;
[…]
(c)
zapošljavanje i uvjete rada, uključujući otkaze i plaće;
[…]”
10.
Članak 4. Direktive 2000/78, naslovljen „Uvjeti za obavljanje zanimanja”, u stavku 1. predviđa:
„Neovisno o članku 2. stavcima 1. i 2., države članice mogu propisati da različito postupanje koje se temelji na značajki povezanoj s bilo kojim od razloga iz članka 1. ne predstavlja diskriminaciju kada, zbog prirode određenih profesionalnih djelatnosti ili zbog uvjeta u kojima se one obavljaju, takva značajka predstavlja stvarni i odlučujući uvjet za obavljanje određenog zanimanja, pod uvjetom da je cilj legitiman i zahtjev proporcionalan.”
11.
Članak 5. te direktive, naslovljen „Razumne prilagodbe potrebama osoba s invaliditetom”, određuje:
„Kako bi se zajamčilo poštovanje načela jednakog postupanja u pogledu osoba s invaliditetom, moraju se osigurati razumne prilagodbe njihovim posebnim potrebama. To znači da poslodavci prema potrebi u određenoj situaciji poduzimaju odgovarajuće mjere kako bi se osobi s invaliditetom omogućio pristup zapošljavanju, sudjelovanje ili napredovanje na radu ili osposobljavanje, ako takve mjere za poslodavca ne bi predstavljale nerazmjerno opterećenje. To opterećenje nije nerazmjerno ako se u dovoljnoj mjeri podupire postojećim mjerama u okviru politike za zaštitu osoba s invaliditetom dotične države članice.”
B.
Estonsko pravo
12.
Članak 146. Vangistusseadusa (Zakon o izvršavanju kazne zatvora) određuje:
„(1)   Cilj je zdravstvenog pregleda zatvorskog službenika da se otkriju zdravstvene smetnje koje uzrokuje služba, smanje i uklone opasnosti za zdravlje i utvrdi da ne postoje zdravstvene smetnje koje sprečavaju zatvorskog službenika u izvršavanju njegovih službenih dužnosti.
[…]
(4)   Pravila o zdravstvenim uvjetima za zatvorske službenike i postupku zdravstvenog pregleda kao i sadržaj i oblik uvjerenja o zdravstvenoj sposobnosti predviđaju se uredbom Vlade Republike Estonije.”
13.
Vabariigi Valitsuse määrus nr 12 „Vanglateenistuse ametniku tervisenõuded ja tervisekontrolli kord ning tervisetõendi sisu ja vormi nõuded” (Uredba br. 12 Vlade Republike Estonije „Zdravstveni uvjeti za zatvorske službenike i postupak zdravstvenog pregleda kao i sadržaj i oblik uvjerenja o zdravstvenoj sposobnosti” od 22. siječnja 2013., u daljnjem tekstu: Uredba br. 12), koja je donesena na temelju članka 146. stavka 4. Zakona o izvršavanju kazne zatvora, stupila je na snagu 26. siječnja 2013.
14.
U članku 3. Uredbe br. 12 predviđa se:
„(1)   Oštrina vida zatvorskog službenika mora ispunjavati sljedeće uvjete:
1.
oštrina vida s korektivnim pomagalima ne smije biti manja od 0,6 na jednom oku ni manja od 0,4 na drugom oku;
2.
normalno vidno polje, normalno raspoznavanje boja i normalan noćni vid.
(2)   Zatvorski službenik ima pravo nositi kontaktne leće i naočale.”
15.
U skladu s člankom 4. te uredbe:
„(1)   Razina sluha zatvorskog službenika treba biti dovoljna da može komunicirati telefonom, čuti alarme i radiokomunikaciju.
(2)   Tijekom zdravstvenog pregleda oštećenje sluha zatvorskog službenika u uhu s boljim sluhom ne smije prelaziti 30 [decibela (dB)] na frekvenciji 500 – 2000 Hz i 40 dB na frekvenciji 3000 – 4000 [Hertza (Hz)], dok u uhu s lošijim sluhom ne smije prelaziti 40 dB na frekvenciji 500 – 2000 Hz i 60 dB na frekvenciji 3000 – 4000 Hz.”
16.
Članak 5. navedene uredbe određuje:
„(1)   Popis zdravstvenih smetnji koje sprečavaju zatvorskog službenika u izvršavanju njegovih službenih dužnosti, koji treba uzeti u obzir prilikom procjene zdravstvenog stanja zatvorskog službenika, predviđa se u Prilogu 1.
(2)   Postojanje apsolutne medicinske prepreke isključuje zapošljavanje osobe u zatvorskoj službi ili osposobljavanje za zanimanje zatvorskog službenika. […]”
17.
U Prilogu 1. toj uredbi predviđa se popis zdravstvenih smetnji koje sprečavaju zatvorskog službenika u izvršavanju njegovih službenih dužnosti. Među „medicinskim preprekama”, „oštećenje sluha ispod propisane razine” navodi se kao „apsolutna prepreka”.
III. Glavni postupak, prethodno pitanje i postupak pred Sudom
18.
Tužitelj iz glavnog postupka bio je zaposlen u Tartu vangla (Zatvor u Tartuu, Estonija) kao zatvorski službenik od prosinca 2002. tijekom petnaest godina, pri čemu je najprije radio kao nadzornik Odjela za izvršavanje kazne zatvora, a zatim od lipnja 2008. kao nadzornik Odjela za nadzor. Njegove službene dužnosti na potonjem radnom mjestu uključivale su, među ostalim, nadzor osoba pod elektronskim nadzorom u okviru nadzornog sustava i prijenos informacija o tim osobama, kontrolu nadzorne i signalne opreme, reakciju na informacije o alarmima i njihov prijenos te utvrđivanje povreda propisa. Sud koji je uputio zahtjev navodi da tužitelj iz glavnog postupka tijekom cijelog svojeg radnog staža nikad nije primio kritike u pogledu izvršavanja svojih službenih dužnosti.
19.
Uvjerenje o zdravstvenoj sposobnosti od 4. travnja 2017. potvrdilo je da taj tužitelj ima oštećenje sluha u jednom uhu, tako da nije dosegnuo razinu utvrđenu Uredbom br. 12 i stoga ne ispunjava zdravstvene uvjete za zatvorske službenike utvrđene tom uredbom (
3
). Prema mišljenju tužitelja iz glavnog postupka, riječ je o urođenoj mani.
20.
Upravitelj zatvora u Tartuu otpustio je tužitelja iz glavnog postupka odlukom od 28. lipnja 2017. osobito na temelju članka 5. Uredbe br. 12 jer njegova razina sluha nije u skladu s uvjetima iz te uredbe. Tužitelj iz glavnog postupka stoga je podnio tužbu Tartu Halduskohusu (Upravni sud u Tartuu, Estonija) radi utvrđenja nezakonitosti odluke o otpuštanju i naknade štete, pri čemu je tvrdio da navedena uredba dovodi do diskriminacije na temelju invaliditeta protivno Ustavu kao i Zakonu o jednakom postupanju.
21.
Presudom od 14. prosinca 2017. taj je sud odbio tužbu, pri čemu je konkretno smatrao da je uvjet koji se odnosi na sluh predviđen Uredbom br. 12 nužna i opravdavana mjera kojom se zatvorskim službenicima na dužnosti omogućuje izvršavanje svih njihovih zadataka.
22.
Presudom od 11. travnja 2019. Tartu Ringkonnakohus (Žalbeni sud u Tartuu, Estonija) prihvatio je tužbu tužitelja iz glavnog postupka, ukinuo je tu presudu, utvrdio da je odluka o otpuštanju nezakonita i naložio zatvoru u Tartuu da mu isplati naknadu u iznosu od 60 mjesečnih plaća. Taj je sud smatrao da je Uredba br. 12, konkretno njezin Prilog 1. u kojem se predviđa da oštećenje sluha ispod propisane razine predstavlja apsolutnu prepreku za zadržavanje na radu zatvorskog službenika, protivna općem načelu jednakosti i načelu zaštite legitimnih očekivanja koji su propisani Ustavom. Navedeni sud stoga nije primijenio Uredbu br. 12 na glavni predmet te je pokrenuo sudski postupak ocjene ustavnosti tog priloga pred sudom koji je uputio zahtjev.
23.
Što se tiče općeg načela jednakosti, Tartu Ringkonnakohus (Žalbeni sud u Tartuu) usporedio je konkretno kategoriju zatvorskih službenika s oštećenjem sluha s kategorijom slabovidnih službenika i utvrdio neosnovano različito postupanje koje se ne temelji na smislenom i primjerenom razlogu. Prema mišljenju tog suda, pravila predviđena Uredbom br. 12 u slučaju oštećenja vida ili sluha jesu slična, osobito jer smanjenje oštrine vida ispod propisane razine također predstavlja apsolutnu prepreku. Međutim, slabovidni službenik ima pravo nositi kontaktne leće i naočale na temelju članka 3. stavka 1. te uredbe dok se upotreba slušnog aparata ne predviđa u članku 4. navedene uredbe i nošenje takvog aparata nije dopušteno tijekom ispitivanja sluha.
24.
Tartu Ringkonnakohus (Žalbeni sud u Tartuu) dodao je da ne shvaća zbog kojeg se razloga od službenika s oštećenjem sluha zahtijeva da ima sposobnost sluha i u slučaju gubitka ili neispravnog rada korektivnog pomagala, dok usporedivi zahtjev ne postoji za slabovidnu osobu, iako razbijene naočale mogu predstavljati veću opasnost od oštećenog slušnog aparata. Konkretno, slušni aparat može biti vrlo sitan, nositi se u uhu i staviti ispod kape. K tomu, može se izraditi popis pomagala koja se mogu upotrebljavati u zatvoru. Stoga je pretjerano isključiti sve slušne aparate bez iznimke i spriječiti osobe s oštećenjem sluha da obavljaju svoju zatvorsku službu.
25.
U svojoj odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku Riigikohus, põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium (Vrhovni sud, Vijeće za ocjenu ustavnosti, Estonija) navodi da su tijela javne vlasti koja su stranke u postupku iznijela različita mišljenja. Stoga, prema mišljenju justiitsministera (ministar pravosuđa, Estonija) i zatvora u Tartuu, uvjeti predviđeni Uredbom br. 12 u pogledu sluha opravdani su potrebom jamčenja sigurnosti i javnog reda. Zatvorski službenik mora biti u mogućnosti izvršavati sve svoje zadatke za koje je osposobljen te, ako je potrebno, pružiti pomoć policiji. Ministar pravosuđa pojašnjava da zatvorskim službenicima nije zabranjeno da nose slušni aparat prilikom obavljanja svojih zadataka, ali da se ispitivanje njihova sluha treba provesti bez upotrebe takvog aparata, odnosno korektivnog pomagala. Prirodni sluh zatvorskog službenika stoga treba biti na razini koja je dovoljna kako bi u svim okolnostima, bez upotrebe medicinskog pomagala, jamčio njegovu sigurnost i sigurnost njegovih kolega i nesmetanu komunikaciju.
26.
Suprotno tomu, prema mišljenju Tervise- ja tööministera (ministar zdravlja i rada, Estonija) kao i za Õiguskantslera (pravobranitelj, Estonija), ti uvjeti nisu proporcionalni zadanom cilju, odnosno zaštiti javnog reda i sigurnosti kao i pravima i slobodama osoba.
27.
Sud koji je uputio zahtjev pak smatra da postoji dvojba u pogledu usklađenosti nacionalnog propisa s pravom Unije, uzimajući u obzir načelo jednakosti iz članka 2. UEU‑a i zabranu diskriminacije na temelju invaliditeta navedenu u Povelji Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) i u Direktivi 2000/78. Taj sud navodi, pri čemu upućuje na presudu Vital Pérez (
4
), da je potreba da se osigura operativna spremnost i dobro funkcioniranje policije, zatvora ili hitnih službi legitiman cilj, ali da je potrebno ispitati jesu li ograničenja za rad zatvorskog službenika koji ima oštećenje sluha, koja se predviđaju Uredbom br. 12, proporcionalna tom cilju. Ni na temelju teksta navedene direktive ni na temelju sudske prakse Suda ne mogu se izvesti jasni zaključci u pogledu pitanja postavljenog u ovom slučaju, tako da je potrebno tumačenje Suda.
28.
Sud koji je uputio zahtjev pojašnjava i da, u skladu s nacionalnim postupovnim pravilima, u okviru ocjene ustavnosti kao što je ona koja mu je podnesena u glavnom predmetu, nema mogućnost izravno ispitati usklađenost nacionalnog propisa s pravom Unije. Suprotno tomu, Tartu Ringkonnakohus (Žalbeni sud u Tartuu), koji je bio nadležan u tom pogledu, vjerojatno je trebao provesti to ispitivanje. Međutim, sud koji je uputio zahtjev dodaje da može uputiti prethodno pitanje Sudu u tom pogledu i da, ako iz toga proizađe da se pravu Unije protivi propis kao što je onaj u glavnom postupku, taj nacionalni propis treba izuzeti iz primjene a da pritom sud koji je uputio zahtjev ne treba ispitati tužbu za ocjenu ustavnosti, koja će se proglasiti nedopuštenom. Nasuprot tomu, ako iz toga proizađe da se pravu Unije ne protivi takav propis, sud koji je uputio zahtjev može nastaviti ocjenjivati ustavnost predmetnog propisa.
29.
U tim je okolnostima Riigikohus, põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium (Vrhovni sud, Vijeće za ocjenu ustavnosti, Estonija) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 2. stavak 2. u vezi s člankom 4. stavkom 1. Direktive [2000/78] tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo kojim se predviđa da oštećenje sluha ispod propisane razine predstavlja apsolutnu prepreku za rad zatvorskog službenika i kojim se ne dozvoljava uporaba korektivnih pomagala za ocjenu ispunjavanja uvjeta u pogledu sluha?”
30.
Zahtjev za prethodnu odluku od 24. listopada 2019. Sud je zaprimio 29. listopada 2019. Pisana očitovanja podnijeli su tužitelj iz glavnog postupka, pravobranitelj, grčka vlada i Europska komisija. Rasprava nije održana.
IV. Analiza
31.
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita Sud o proporcionalnosti s obzirom na Direktivu 2000/78 nacionalnog propisa, kao što je onaj u glavnom postupku, koji zabranjuje zadržavanje na radu zatvorskog službenika čiji je sluh ispod razine utvrđene za obavljanje tog posla.
32.
Kako bi se odgovorilo na to pitanje, valja najprije provjeriti primjenjuje li se, i ovisno o slučaju u kojoj mjeri, Direktiva 2000/78 na takav propis, osobito ako zabrana koju predviđa dovodi do različitog postupanja na temelju invaliditeta i može li se to različito postupanje opravdati legitimnim ciljem.
A.
Primjena Direktive 2000/78
1. Područje primjene Direktive 2000/78
33.
Iz naslova i preambule Direktive 2000/78 proizlazi da se njome želi uspostaviti opći okvir koji bi svakoj osobi osigurao jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja, pružajući joj učinkovitu zaštitu od diskriminacije na temelju nekog od razloga iz njezina članka 1., među kojima je i invaliditet (
5
).
34.
Pojam „invaliditet” koji se nalazi u članku 1. Direktive 2000/78 i odnosi se na ograničenje koje proizlazi iz tjelesnih, mentalnih ili psihičkih oštećenja, čije međudjelovanje sprečava puno i učinkovito sudjelovanje dotične osobe u profesionalnom životu na temelju jednakosti s drugim radnicima (
6
). Povreda osjetilne sposobnosti, u ovom slučaju sluha, jest povreda tjelesne sposobnosti u smislu tog članka.
35.
Osim toga, u članku 3. stavku 1. Direktive 2000/78 predviđa se da se ta direktiva primjenjuje na sve osobe, bilo u javnom bilo u privatnom sektoru, uključujući javna tijela, u odnosu na, u skladu s njegovom točkom (a), uvjete za pristup zapošljavanju, osobito uvjete za primanje u radni odnos, i, u skladu s njegovom točkom (c), zapošljavanje i uvjete rada, uključujući otkaze.
36.
Slijedom toga, budući da se u Uredbi br. 12 previđa da razina sluha zatvorskog službenika mora ispunjavati određene uvjete i da sluh koji je ispod propisane razine predstavlja apsolutnu prepreku za zapošljavanje takvog službenika, ta se uredba odnosi na uvjete za pristup zapošljavanju u smislu te točke (a), a s obzirom na to da dovodi do otpuštanja osobe koja je već zaposlena, odnosi se i na zapošljavanje u smislu te točke (c). Stoga je takva uredba obuhvaćena područjem primjene Direktive 2000/78.
2. Postojanje različitog postupanja na temelju invaliditeta
37.
Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da se u Uredbi br. 12 predviđa najmanja razina sluha na temelju koje se prema osobama čiji je sluh na toj razini postupa različito nego prema osobama čiji je sluh ispod te razine. Samo se prvonavedene osobe mogu zaposliti kao zatvorski službenici. Osim toga, osobe čiji je sluh ispod navedene razine, ali koje su zaposlene prije stupanja na snagu te uredbe, ne mogu se, kao i tužitelj iz glavnog postupka, zadržati na radu.
38.
Iz toga proizlazi da takva uredba stvara prepreku za primanje u radni odnos i zadržavanje na radu za osobe čiji je sluh ispod utvrđene razine sluha i, prema tome, da dovodi do različitog postupanja koje se izravno temelji na invaliditetu, u smislu članka 2. stavka 2. točke (a) Direktive 2000/78 (
7
).
39.
Uostalom, napominjem da sud koji je uputio zahtjev upotrebljava izraz invaliditet kako bi opisao razinu sluha tužitelja iz glavnog postupka i da mi se čini da stranke u glavnom predmetu ne osporavaju upotrebu tog izraza u pogledu potonjeg tužitelja.
40.
Budući da postoji različito postupanje, valja provjeriti predstavlja li to postupanje zabranjenu diskriminaciju ili se može opravdati jer ispunjava stvarni i odlučujući uvjet i pritom ne prelazi ono što je potrebno u tu svrhu.
3. Postojanje opravdanja
41.
Kao što to traži sud koji je uputio zahtjev, smatram da valja ispitati predstavlja li pravno pravilo koje utvrđuje razinu sluha, kao što je Uredba br. 12, „stvarni i odlučujući uvjet za obavljanje određenog zanimanja” u smislu članka 4. stavka 1. Direktive 2000/78 koji je u skladu s legitimnim ciljevima, u smislu članka 2. stavka 5. te direktive, i koji ne prekoračuje ono što je nužno u tu svrhu. U slučaju potvrdnog odgovora, iz teksta tog članka 4. stavka 1. proizlazi da različito postupanje na temelju invaliditeta, do kojeg dovodi takav propis, ne predstavlja diskriminaciju u smislu članka 2. navedene direktive.
42.
Podsjećam da, što se tiče odstupanja od zabrane diskriminacije, članak 4. Direktive 2000/78 treba tumačiti usko i da se u uvodnoj izjavi 23. te direktive pojašnjava da se takvo odstupanje može primijeniti samo u vrlo malom broju slučajeva (
8
).
43.
Naglašavam i da stvarni uvjet ne treba predstavljati jedan od razloga iz članka 1. Direktive 2000/78 na kojem se temelji različito postupanje, nego značajka koja je s tim razlogom povezana (
9
).
44.
U tom pogledu iz utvrđenja u točkama 37. i 38. ovog mišljenja proizlazi da uvjet najmanje razine sluha predstavlja značajku koja je povezana s jednim od tih razloga, odnosno invaliditetom.
45.
Što se tiče nužnosti takve značajke, malo je vjerojatno da obveza pravilnog sluha i stoga određene razine sluha proizlazi iz zadataka zatvorskog službenika, koje je opisao sud koji je uputio zahtjev. Taj je sud zapravo naveo da nadzor zatvorenika osobito podrazumijeva mogućnost da se otkriju smetnje koje mogu biti zvučne i da se čuje pokretanje alarma (
10
). Komunikacija zatvorskog službenika s njegovim kolegama također zahtijeva da može čuti što mu potonji kolege govore naglas, ponekad u bučnim situacijama ili preko komunikacijskih uređaja.
46.
Kao i uvjet da se posjeduju određene tjelesne sposobnosti, osobito mogućnost da se fizički svladaju zatvorenici, sluh se također može smatrati stvarnim i odlučujućim uvjetom za obavljanje zanimanja (
11
).
47.
Što se tiče zadanih ciljeva, sva tijela javne vlasti koja sudjeluju u glavnom predmetu kao i sud koji je uputio zahtjev naveli su očuvanje javne sigurnosti i održavanje reda. Naime, jasno je da zatvori nastoje zajamčiti te ciljeve. Doista, budući da su ti ciljevi dio ciljeva koji se izričito navode u članku 2. stavku 5. Direktive 2000/78 na način da omogućuju odstupanje od zabrane diskriminacije, treba smatrati da su oni legitimni.
48.
Stoga se na prvi pogled čini da propis, kao što je onaj u glavnom postupku, kojim se utvrđuje najmanja razina sluha primjenjiva na zadatke zatvorskog službenika zaduženog za nadzor zatvorenika predstavlja stvarni i odlučujući uvjet za obavljanje zanimanja u svrhu postizanja legitimnih ciljeva. Stoga je očito da je taj propis prikladan za ostvarenje zadanih ciljeva.
49.
Postavlja se pitanje je li takav propis, koji u potpunosti zabranjuje obavljanje tih zadataka kad utvrđeni uvjet u pogledu sluha nije ispunjen, proporcionalan tim ciljevima na način da ne prekoračuje ono što je nužno kako bi se zajamčili dobro funkcioniranje i operativna spremnost predmetnih zatvora i stoga osigurali javna sigurnost i održavanje reda.
B.
Proporcionalnost mjere kao što je ona o kojoj je riječ u glavnom predmetu
50.
Kako bi se odgovorilo na pitanje proporcionalnosti propisa kao što je onaj u glavnom postupku, valja naglasiti da je pravo osobe da je se ne diskriminira na temelju invaliditeta temeljno pravo utvrđeno u članku 21. Povelje i konkretizirano u Direktivi 2000/78. To je pravo utvrđeno i u Konvenciji Ujedinjenih naroda o pravima osoba s invaliditetom (
12
) kojoj je pristupila Unija.
51.
Unija se nije samo obvezala na borbu protiv diskriminacije na temelju invaliditeta time što nastoji ukloniti nejednakosti koje se temelje na invaliditetu, nego je potvrdila važnost uključivanja osoba s invaliditetom u radno okruženje donošenjem prikladnih mjera (
13
) kako bi se pridonijelo njihovu punom sudjelovanju u gospodarskom, kulturnom i društvenom životu te ostvarenju njihovih osobnih potencijala (
14
).
52.
To uključivanje osigurava se razumnim prilagodbama potrebama osoba s invaliditetom koje provode poslodavci, kao što su poseban raspored radnog vremena ili posebne infrastrukture (
15
) u skladu s člankom 5. Direktive 2000/78 kao i pozitivne mjere (
16
) u skladu s člankom 7. stavkom 2. te direktive.
53.
U tom kontekstu valja ocijeniti može li se smatrati da je potpuno isključenje iz službe zatvorskog službenika zaduženog za nadzor zatvorenika, kao što je ono o kojem je riječ u glavnom postupku, u skladu s Direktivom 2000/78.
54.
Naglašavam da, iako se Direktivom 2000/78 potiče uključivanje osoba s invaliditetom u radno okruženje, njome se priznaje da je važno ne utjecati na dobro funkcioniranje predmetnih sektora. U tom pogledu njezina preambula odražava nastojanje da se uspostavi ravnoteža između tih dvaju zahtjeva.
55.
Naime, s jedne strane, u uvodnoj izjavi 17. Direktive 2000/78 naglašavaju se sposobnost za obavljanje osnovnih zadataka odgovarajućeg radnog mjesta, kao i stručnost te raspoloživost. Te se osobine dodatno ističu u uvodnoj izjavi 18. te direktive, prema kojoj se tom direktivom „od oružanih snaga, policije, zatvora ili hitnih službi posebno ne zahtijeva zapošljavanje ili zadržavanje na radu osoba koje ne posjeduju odgovarajuće sposobnosti za obavljanje niza zadataka koji bi pred njih mogli biti postavljeni, uzimajući u obzir legitiman cilj očuvanja operativne spremnosti tih službi” (
17
). Napominjem da se u toj uvodnoj izjavi 18. izričito navode zatvori. Usto, time što se naglašava sposobnost za obavljanje „niza zadataka” koji se mogu povjeriti osoblju kako bi se očuvala ta operativna spremnost, navedena uvodna izjava odražava potrebu, koja se ističe u sudskoj praksi Suda, da se u određenim slučajevima ne posjeduje samo izražena tjelesna sposobnost, nego i da se eventualno ispuni zahtjev „interoperabilnosti”, odnosno dokaže sposobnost za obavljanje zadataka koji prelaze zadatke koji se uobičajeno zahtijevaju (
18
).
56.
S druge strane, u uvodnim izjavama 16., 17. i 20. Direktive 2000/78 naglašava se važnost mjera kojima se u obzir uzimaju potrebe osoba s invaliditetom na radnom mjestu u borbi protiv diskriminacije na temelju invaliditeta. Konkretno, iako se u uvodnoj izjavi 17. priznaje važnost posjedovanja potrebne sposobnosti za odgovarajuće radno mjesto, navodi se i da postoji obveza predviđanja razumnih prilagodbi potrebama osoba s invaliditetom. Što se tiče uvodne izjave 20., u njoj se dodaje da je potrebno osigurati odgovarajuće, odnosno učinkovite i praktične mjere za prilagodbu radnog mjesta invaliditetu, na primjer, prilagodbom opreme ili raspodjelom zadataka.
57.
Ovaj predmet dovodi do pitanja o uspostavi te ravnoteže između dobrog funkcioniranja predmetnih službi i uzimanja u obzir invaliditeta. Kako bi se provjerilo da mjera kao što je ona o kojoj je riječ u glavnom postupku ne prekoračuje ono što je nužno kako bi se osiguralo dobro funkcioniranje predmetnih službi, u nastavku ću ispitati sudsku praksu Suda o uvjetu interoperabilnosti (odjeljak 1.) i izraženoj tjelesnoj sposobnosti (odjeljak 2.). Iako se ta sudska praksa odnosi na diskriminaciju između muškaraca i žena te diskriminaciju na temelju dobi, smatram da sadržava relevantne zaključke u pogledu diskriminacije na temelju invaliditeta. Zatim ću analizirati odredbe članka 5. Direktive 2000/78 kako ih tumači Sud, pri čemu ću naglasiti da te odredbe nalažu posebne obveze u pogledu invaliditeta i dodatno potkrepljuju te zaključke (odjeljak 3.). Završit ću svoju analizu izvođenjem zaključaka iz ukupne ispitane sudske prakse za predmet kao što je onaj u glavnom postupku (odjeljak 4.).
1. Zahtjev interoperabilnosti
58.
Kao što to proizlazi iz zahtjeva za prethodnu odluku, zahtjev interoperabilnosti okosnica je argumenata koje je iznio ministar pravosuđa u potporu uvjetu najmanje razine sluha za obavljanje zanimanja zatvorskog službenika. Naime, sud koji je uputio zahtjev navodi da, prema mišljenju tog ministra, svi zatvorski službenici moraju biti u mogućnosti izvršavati zadatke različite od njihovih uobičajenih zadataka i osobito pružiti pomoć policiji. Potonji službenici trebaju se moći rasporediti na bilo koje radno mjesto u zatvoru za koje su dovoljno osposobljeni i u tu svrhu trebaju ispunjavati zdravstvene uvjete koje zahtijevaju sva ta radna mjesta. Prema mišljenju tog ministra, da ne postoji taj uvjet u pogledu sluha koji je utvrđen Uredbom br. 12, ne bi uvijek bilo moguće postići ciljeve da se zajamči najviša razina sigurnosti osoba koje borave u kaznenoj ustanovi i izbjegne ugrožavanje javnog reda.
59.
Postavlja se pitanje je li dovoljno da voditelji službi iz uvodne izjave 18. Direktive 2000/78, u ovom slučaju zatvora, smatraju da je interoperabilnost službenikâ nužna kako bi se zajamčila operativna spremnost tih službi tako da se opravda različito postupanje u smislu članka 2. stavka 1. Direktive 2000/78.
60.
Od Suda se tražilo da ispita sličnu problematiku u presudi Sirdar (
19
), koja se odnosi na zapošljavanje kuharice u britanskim oružanim snagama, u kontekstu različitog postupanja između muškaraca i žena. Sud koji je uputio zahtjev pitao je omogućuju li uvjeti rada unutar posebne jedinice tih oružanih snaga, u ovom slučaju jedinice Royal Marines koji čine elitnu postrojbu, da se žene isključe iz njihovih redova.
61.
Sud je istaknuo da se predmetna vojna postrojba bitno razlikuje od ostalih postrojbi jer intervenira na prvoj liniji u diverzantskim akcijama (
20
) i primjenjuje takozvano pravilo „interoperabilnosti” (
21
). Na temelju tog pravila svo osoblje bez iznimke, uključujući stoga i kuhare, treba se moći boriti u diverzantskoj jedinici.
62.
Sud je priznao da u tom posebnom okviru posebni uvjeti intervencije – a osobito pravo interoperabilnosti koje se primjenjuje na jedinice za napad koje čine Royal Marines – opravdava to da su njihovi članovi isključivo muškarci kako bi se osigurala učinkovitost borbe (
22
).
63.
Vrlo posebna priroda zanimanja i uvjeti rada koji su s tim povezani mogli su opravdati različito postupanje između muškaraca i žena te omogućiti da se smatra da je ta razlika proporcionalna zadanom cilju. Naglašavam da se razmatranja Suda u toj presudi o proporcionalnosti mjere koja dovodi do diskriminacije između muškaraca i žena ne primjenjuje na sve oružane snage, nego samo na jednu posebnu jedinicu unutar njih.
64.
Taj se pristup potvrdio u presudi Komisija/Francuska (
23
). Ta presuda odnosila se na zapošljavanje u javnoj službi, osobito u policiji, te države članice, koja je predviđala različite postotke zapošljavanja muškaraca i žena, na štetu žena.
65.
U okviru spora između Francuske i Komisije, ta je država tvrdila da službenici nacionalne policije u svakom trenutku moraju moći upotrijebiti silu kako bi zaustavili moguće izgrednike i opravdali pravila kojima se predviđa da se u aktivnoj policijskoj službi zapošljava manji broj žena u odnosu na muškarce (
24
). Sud je naglasio da se odstupanja od zabrane diskriminacije između muškaraca i žena mogu odnositi samo na posebne djelatnosti i presudio je da ta država članica nije poštovala taj uvjet (
25
).
66.
Iz te presude proizlazi da se nije smatralo da se dokazala navodna potreba da se u svakom trenutku može upotrijebiti sila i zahtjev opće interoperabilnosti unutar nacionalne policije (
26
).
67.
Kao što to proizlazi iz presuda Sirdar (
27
) i Komisija/Francuska (
28
), potreba za pravilom interoperabilnosti ne može se samo utvrditi kako bi se općenito primijenila na cijelu profesiju ili sektor djelatnosti i kako bi se na taj način opravdala povreda prava na jednako postupanje.
68.
Osim slučajeva u kojima se interoperabilnost opravdava obavljanim poslom, kao u predmetu u kojem je donesena presuda Sirdar (
29
), priroda djelatnosti ipak može dovesti do toga da se nalože osobito strogi uvjeti u pogledu tjelesne sposobnosti i stoga zdravlja. U nastavku ću ispitati kako je Sud ocijenio proporcionalnost tih uvjeta s obzirom na zabranu diskriminacije na temelju jednog od razloga iz članka 1. Direktive 2000/78, u ovom slučaju, diskriminacije na temelju dobi.
2. Zahtjev izražene tjelesne sposobnosti
69.
Sud je ispitao proporcionalnost zahtjeva izražene tjelesne sposobnosti u području vatrogasne službe i policije, navedenog u uvodnoj izjavi 18. Direktive 2000/78, kao i u području zrakoplovstva. Sud je istaknuo da je taj zahtjev povezan s dobi, pri čemu je naglasio da se tjelesna sposobnost smanjuje sa starenjem (
30
).
70.
Što se tiče djelatnosti vatrogasaca, koja čini hitnu službu u smislu te uvodne izjave, Sud je u presudi Wolf (
31
) istaknuo da gašenje požara, uključujući spašavanje osoba, zahtijeva iznimno izražene tjelesne sposobnosti i da predmetne zadatke mogu izvršavati samo mlade osobe. Malo osoba starijih od 45 godina ima prikladne tjelesne sposobnosti (
32
). Kako bi se dovoljan broj osoba koje posjeduju te sposobnosti mogao zaposliti u vatrogasnoj službi koja je namijenjena gašenju požara i tijekom dovoljno dugog razdoblja prije nego što im se povjere drugi zadaci unutar vatrogasne postrojbe, Sud je smatrao da je utvrđivanje najviše dobi od 30 godina za njihovo zapošljavanje proporcionalno cilju da se osiguraju operativna spremnost i dobro funkcioniranje te službe (
33
).
71.
Ta je presuda služila kao predložak za presude koje su uslijedile, osobito u području policije. Stoga se postavilo pitanje je li, kao i u slučaju vatrogasaca, najviša dob od 30 ili 35 godina za zapošljavanje policijskih službenika proporcionalna zadanom cilju, odnosno tomu da se zajamče operativna spremnost i dobro funkcioniranje predmetne policije.
72.
Sud je razlikovao dužnosti lokalne policije zadužene za općinu u Španjolskoj (
34
) od dužnosti policije autonomne zajednice te države članice (
35
), pri čemu je priznao da je posebna tjelesna sposobnost bila potrebna kod svih policijskih službenika zbog upotrebe fizičke sile u okviru njihove dužnosti zaštite imovine i osoba kao i nadzora te uhićenja počinitelja kaznenih djela. Sud je priznao da razina tjelesne sposobnosti koja se zahtijeva za policiju zaduženu za autonomnu zajednicu može biti veća od one koja se zahtijeva za lokalnu policiju i stoga se može zahtijevati takva dobna granica za zapošljavanje dok je u slučaju zapošljavanja službenika lokalne policije dobna granica bila neproporcionalna.
73.
Sud je istaknuo da dužnost prvonavedenih policijskih službenika čija je osnovna zadaća zajamčiti sigurnosti građana na cijelom području zajednice može podrazumijevati teške odnosno ekstremne uvjete intervencije (
36
), dok dužnost drugonavedenih policijskih službenika koja obuhvaća i upravljanje prometom te administrativne zadatke ne zahtijeva iznimno izražene tjelesne sposobnosti koje se mogu usporediti s onima koje se sustavno zahtijevaju od vatrogasaca zaposlenih za gašenje požara (
37
).
74.
U ispitivanju proporcionalnosti primijenio se sličan pristup koji podrazumijeva različitu ocjenu ovisno o uvjetima u kojima se djelatnost obavlja u pogledu zanimanja pilota zrakoplova.
75.
Što se tiče komercijalnog prijevoza putnika ili robe, Sud je u presudi Prigge i dr. (
38
) odlučio da obveza potpunog prestanka djelatnosti pilota komercijalnih zrakoplova u dobi od 60 godina, koja se nalaže kolektivnim ugovorom, nije proporcionalna cilju zaštite javne sigurnosti s obzirom na predmetne zadatke.
76.
Suprotno tomu, kad se djelatnost pilota ne sastoji od obavljanja komercijalnih letova, nego jamčenja sigurnosti države, obveza potpunog prestanka djelatnosti pilota u dobi od 60 godina u presudi Cafaro (
39
) smatrala se proporcionalnom zadanom cilju s obzirom na prirodu djelatnosti i uvjete rada koje ta djelatnost podrazumijeva (
40
).
77.
Iz sudske prakse koja se ispituje u ovom odjeljku proizlazi da zahtjev vrlo izražene tjelesne sposobnosti, kao što je onaj koji se postavlja vatrogascima koji gase požare u presudi Wolf, treba utvrditi s obzirom na najzahtjevnije zadatke koje predmetno zanimanje obuhvaća. Neovisno o tome je li riječ o vatrogascima, policiji ili pilotima zrakoplova, valja provjeriti postoje li radna mjesta za koja je dovoljna manja razina tjelesne sposobnosti, tako da osobe koje žele raditi na tim radnim mjestima nisu automatski i neproporcionalno s njih isključene zbog svoje dobi.
78.
Ta se sudska praksa, prema mojem mišljenju, može primijeniti na druge oblike diskriminacije i osobito na diskriminaciju na temelju invaliditeta. No, što se tiče potonje diskriminacije, u članku 5. Direktive 2000/78 predviđa se usto osiguranje „razumnih prilagodbi” potrebama osoba s invaliditetom. Te ću prilagodbe ispitati u sljedećem odjeljku.
3. Uzimanje u obzir invaliditeta
79.
Što se tiče osoba s invaliditetom, valja stoga provjeriti, na temelju sudske prakse ispitane u prethodnom odjeljku, može li se te osobe rasporediti na posebna radna mjesta unutar zanimanja ili struka koje se razmatraju.
80.
U članku 5. Direktive 2000/78 dodatno se potvrđuje taj zahtjev time što se od poslodavaca zahtijeva da predvide „razumne prilagodbe” potrebama tih osoba pod uvjetom da to ne predstavlja nerazmjeran teret. Razumne prilagodbe definiranju se u toj odredbi kao odgovarajuće mjere, prema potrebi u određenoj situaciji, kako bi se osobi s invaliditetom omogućio, među ostalim, pristup zapošljavanju, sudjelovanje ili napredovanje na radu (
41
).
81.
U tom članku 5. Direktive 2000/78 ističe se da su javni i privatni poslodavci (
42
) dužni uzeti u obzir potrebe osoba s invaliditetom i olakšati im uključivanje na radno mjesto. Članak 5. nalaže obvezu (
43
) poslodavcima da osiguraju razumne prilagodbe potrebama svojih zaposlenika s invaliditetom ako to ne predstavlja nerazmjeran teret.
82.
Iz te odredbe proizlazi da situaciju osoba s invaliditetom treba posebno ispitati, odnosno pojedinačno, pri čemu se uzimaju u obzir njihove potrebe „u određenoj situaciji” (
44
).
83.
Svi poslodavci imaju obvezu osigurati razumne prilagodbe (
45
). Sud je pojasnio u presudi HK Danmark da pojam „razumne prilagodbe” treba široko tumačiti (
46
), tako da se odnosi na uklanjanje različitih prepreka koje sprečavaju puno i učinkovito sudjelovanje osoba s invaliditetom u profesionalnom životu na ravnopravnoj osnovi s drugim radnicima (
47
). Uvodna izjava 20. Direktive 2000/78 sadržava popis razumnih materijalnih, organizacijski ili obrazovnih prilagodbi (
48
) za koji je Sud već pojasnio da nije iscrpan (
49
).
84.
Sud je stoga presudio da se toj direktivi protivi otpuštanje koje, s obzirom na obvezu da se osiguraju razumne prilagodbe potrebama osoba s invaliditetom, nije opravdano činjenicom da osoba nije stručna, sposobna i raspoloživa za obavljanje osnovnih zadataka svojeg radnog mjesta (
50
).
85.
U presudi HK Danmark to se tumačenje potvrđuje i objašnjava. Ta se presuda odnosi na nacionalni zakon koji omogućuje otpuštanje radnika uz skraćeni otkazni rok ako je riječ o dugotrajnoj odsutnosti s posla zbog bolesti (
51
). Radnici s invaliditetom otpušteni su na temelju tog zakona jer su bili odsutni s posla. Iz činjeničnog okvira te presude proizlazi da su te osobe mogle raditi ograničen broj sati tjedno. Usto, nakon otpuštanja jednog od radnika, poslodavac je oglasio ponudu za posao za radno mjesto s nepunim radnim vremenom (
52
). Sud je smatrao da valja ispitati ne bi li im razumne prilagodbe, u ovom slučaju u obliku smanjenja njihova radnog vremena, omogućile da obavljaju svoj posao a da pritom ne predstavljaju nerazmjeran teret za svoje poslodavce (
53
) i nisu li odsustva s posla koja su dovela do njihova otpuštanja posljedica toga što se nisu osigurale takve prilagodbe (
54
).
86.
Sud je zaključio da se Direktivi 2000/78 protivi nacionalna odredba koja omogućuje otpuštanje radnika s invaliditetom koji su bili odsutni s posla zbog bolesti, kad su te odsutnosti s posla posljedica toga što poslodavac nije osigurao razumne prilagodbe u skladu s člankom 5. te direktive (
55
).
87.
Drugim riječima, u situaciji u kojoj bi osiguranje razumnih prilagodbi omogućilo radniku s invaliditetom da ispuni uvjete svojeg radnog mjesta, ali u kojoj poslodavac nije poduzeo takve mjere, otpuštanje tog radnika zbog toga što ne ispunjava te uvjete protivno je Direktivi 2000/78 (
56
), a nacionalni zakon koji omogućuje takvo otpuštanje također je protivan toj direktivi.
4. Koji se zaključci mogu izvesti iz te sudske prakse u ovom predmetu?
88.
Podsjećam da u glavnom predmetu ministar pravosuđa tvrdi da se razina sluha, koja se zahtijeva Uredbom br. 12 i odgovara razini koja se zahtijeva od policijskih službenika, opravdava potrebom da svaki zatvorski službenik mora biti u mogućnosti, ako je potrebno, pružiti pomoć policiji u zatvoru i stoga ispuniti zahtjev interoperabilnosti. Kao što sam to naglasio, takva potreba ipak se ne može samo utvrditi, nego je treba dokazati (
57
).
89.
Interoperabilnost službenika može se pokazati nužnom u posebnim okolnostima, primjerice u slučaju zatvora koji su u potpunosti namijenjeni grupiranju opasnih zatvorenika ili zatvorskih odjela za te zatvorenike. U takvoj je situaciji zahtjev da svi zatvorski službenici posjeduju visoku razinu sluha, koja je jednaka razini koja se zahtijeva za policijske službenike, očito opravdana prirodom zadataka koji su im povjereni i uvjetima rada (
58
).
90.
Međutim, nijedan element u tom smislu nije iznesen u okviru ovog predmeta, što je na nacionalnom sudu da provjeri.
91.
U svakom slučaju, iako primjena razine sluha, kao što je ona koja se zahtijeva Uredbom br. 12, nije opravdana zbog povremenog pružanja pomoći policiji, nego općenito prirodom zadataka koje preuzimaju zatvorski službenici, podsjećam da se člankom 5. Direktive 2000/78 poslodavca u načelu obvezuje da osigura razumne prilagodbe. Potonji poslodavac dužan je prema potrebi u određenoj situaciji poduzeti odgovarajuće mjere u pogledu radnika s invaliditetom, pod uvjetom da te mjere za poslodavca ne predstavljaju nerazmjeran teret.
92.
Takve prilagodbe mogu biti organizacijske i uključuju raspoređivanje dotičnog zatvorskog službenika u službu koja obično ne zahtijeva jednaku razinu sluha kao što je ona koja se zahtijeva za policijske službenike. U slučaju kao što je onaj u glavnom postupku valja provjeriti može li raspoređivanje na radno mjesto kao što je ono koje je naposljetku povjereno tužitelju iz glavnog postupka, odnosno elektronički nadzor zatvorenika, omogućiti tom tužitelju da u potpunosti ispuni uvjete svojeg radnog mjesta.
93.
Činjenica da je zatvorski službenik, kao što je tužitelj iz glavnog postupka, mogao izvršavati zadatke nadzora koji su mu povjereni na način koji je prihvatljiv njegovim nadređenima (
59
), dokazuje da je raspoređivanje na drugo radno mjesto moguće.
94.
Naglašavam da, ako osoba s invaliditetom može izvršavati svoje zadatke, po potrebi, nakon što se osiguraju razumne prilagodbe u smislu članka 5. Direktive 2000/78, otpuštanje te osobe zbog toga što je njezin sluh ispod propisane razine prekoračuje ono što je nužno kako bi se ostvario cilj da se osigura operativna spremnost službe i dovodi do toga da se tu osobu otpusti samo na temelju njezina invaliditeta, što je protivno toj direktivi (
60
).
95.
Osim organizacijskih prilagodbi, u slučaju kao što je onaj u glavnom postupku mogu se predvidjeti materijalne prilagodbe.
96.
U tom se pogledu tijekom postupka pred nacionalnim sudovima predložilo da zatvorski službenik s oštećenjem sluha može nositi aparat koji mu omogućuje da dosegne razinu koja se zahtijeva Uredbom br. 12.
97.
Naime, čini mi se da se dopuštenje upotrebe takvog aparata može smatrati razumnom prilagodbom u smislu članka 5. Direktive 2000/78.
98.
Tužitelj iz glavnog postupka kao i ministar zdravlja i rada te pravobranitelj smatraju da nošenje takvog aparata treba dopustiti kao što je dopušteno i nošenje naočala ili kontaktnih leća za ispravljanje oštećenja vida.
99.
Ministar pravosuđa pak smatra da ne postoji dokaz da slušni aparati pružaju pomoć i udobnost u pogledu sluha koja se može usporediti s pomoći koju naočale ili kontaktne leće pružaju u pogledu vida. Suprotno tomu, ističem da ne postoji dokaz o tome da predmetni aparati ne ispravljaju jednako učinkovito i s jednakim stupnjem udobnosti oštećenja sluha kao što naočale i kontaktne leće ispravljaju oštećenja vida. Budući da se upotreba pomagala izričito dopušta za ispravljanje oštećenja, kao što je oštećenje vida, postavlja se pitanje zašto se upotreba pomagala ne može na jednak način dopustiti za ispravljanje drugih oštećenja osjetila, kao što je oštećenje sluha.
100.
Što se tiče pitanja predstavlja li upotreba pomagala nerazmjeran teret za poslodavca, u tom smislu nije podnesen nijedan element. Čini se da usporedba s upotrebom pomagala za ispravljanje vida upućuje na to da nošenje slušnog aparata ne stvara takav nerazmjeran teret.
101.
U svakom slučaju ističem da, s obzirom na to da se upotreba slušnog aparata dopušta prilikom izvršavanja zadataka zatvorskih službenika u zatvoru (
61
) i da omogućuje službenicima koji obavljaju te zadatke da dosegnu razinu sluha koja se zahtijeva Uredbom br. 12, nije dosljedno zabraniti zatvorskim službenicima koji su već zaposleni ili koji su u fazi zapošljavanja da izvršavaju zadatak nadzora zatvorenika samo zato što prilikom ispitivanja sluha koje je provedeno bez upotrebe takvog aparata nisu dosegnuli tu razinu.
102.
Stoga smatram da automatsko isključenje svakog zatvorskog službenika kojem je povjeren nadzor zatvorenika ili bilo kojeg kandidata za obavljanje tih zadataka, a da se pritom ne uzme u obzir sposobnost obavljanja povjerenih zadataka, samo zato što njegov sluh nije na razini utvrđenoj uredbom kao što je Uredba br. 12 nije proporcionalno cilju javne sigurnosti i održavanja reda. Iz toga proizlazi da takva uredba dovodi do izravne diskriminacije na temelju invaliditeta, što je protivno članku 2. stavku 2. točki (a) Direktive 2000/78.
V. Zaključak
103.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodno pitanje koje je uputio Riigikohus, põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium (Vrhovni sud, Vijeće za ocjenu ustavnosti, Estonija) odgovori na sljedeći način:
Članak 2. stavak 2. točku (a) Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja, u vezi s člankom 4. stavkom 1. i člankom 5. te direktive, treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji predviđa apsolutnu nemogućnost da se zatvorski službenik zadrži na radu samo zato što je njegov sluh ispod utvrđene razine a da poslodavac pritom ne ispita može li ta osoba preuzeti zadatke koje podrazumijeva njegov posao, po potrebi nakon osiguranja razumnih prilagodbi u smislu tog članka 5., kao što je njegovo raspoređivanje u posebni odjel ili dopuštenje da nosi slušni aparat.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
2
)	Direktiva Vijeća od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (SL 2000., L 303, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69. i ispravak SL 2020., L 63, str. 9.)
(
3
)	U odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku pojašnjava se da je razina sluha tužitelja iz glavnog postupka u uhu s lošijim sluhom iznosila 55 – 75 dB na frekvenciji 500 – 2000 Hz, dok u skladu s člankom 4. stavkom 2. Uredbe br. 12 sluh u uhu s lošijim sluhom ne smije prelaziti 40 dB na tim frekvencijama.
(
4
)	Presuda od 13. studenoga 2014., (C‑416/13, EU:C:2014:2371, t. 43. do 45.)
(
5
)	Vidjeti u tom smislu što se tiče diskriminacije na temelju dobi presudu od 13. rujna 2011., Prigge i dr. (C‑447/09, EU:C:2011:573, t. 39.).
(
6
)	Vidjeti osobito presudu od 11. travnja 2013., HK Danmark (C‑335/11 i C‑337/11, u daljnjem tekstu: presuda HK Danmark, EU:C:2013:222, t. 38.,) i od 18. ožujka 2014., Z. (C‑363/12, EU:C:2014:159, t. 77.).
(
7
)	Ističem da se ne slažem sa stajalištem Tartu Ringkonnakohusa (Žalbeni sud u Tartuu), prema kojem je potrebno usporediti osobe s oštećenjem vida i osobe s oštećenjem sluha.
(
8
)	Vidjeti presudu od 14. ožujka 2017., Bougnaoui i ADDH (C‑188/15, EU:C:2017:204, t. 38.).
(
9
)	Vidjeti u tom smislu osobito presudu od 14. ožujka 2017., Bougnaoui i ADDH (C‑188/15, EU:C:2017:204, t. 37. i navedena sudska praksa).
(
10
)	Vidjeti članak 4. stavak 1. Uredbe br. 12, naveden u točki 15. ovog mišljenja.
(
11
)	Vidjeti po analogiji u pogledu uvjeta da se posjeduju tjelesne sposobnosti dovoljne za obavljanje policijskih dužnosti presudu od 13. studenoga 2014., Vital Pérez (C‑416/13, EU:C:2014:2371, t. 41.) i dužnosti pilota komercijalnih zrakoplova presude od 13. rujna 2011., Prigge i dr. (C‑447/09, EU:C:2011:573, t. 67.) i od 7. studenoga 2019., Cafaro (C‑396/18, EU:C:2019:929, t. 62.).
(
12
)	Ta je konvencija odobrena u ime Europske zajednice Odlukom Vijeća 2010/48/EZ od 26. studenoga 2009. (SL 2010., L 23, str. 35.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 66., str. 55.).
(
13
)	Vidjeti u tom smislu uvodnu izjavu 6. Direktive 2000/78 u kojoj se upućuje na Povelju Zajednice o temeljnim socijalnim pravima radnika i uvodnu izjavu 8. te direktive.
(
14
)	Vidjeti uvodnu izjavu 9. Direktive 2000/78. K tomu, naglašavam da u skladu s člankom 26. Povelje, naslovljenim „Integracija osoba s invaliditetom”, „Unija priznaje i poštuje prava osoba s invaliditetom na mjere čiji je cilj osiguravanje njihove neovisnosti, društvene i profesionalne uključenosti te njihovo sudjelovanje u životu zajednice”. Vidjeti i presudu od 22. svibnja 2014., Glatzel (C‑356/12, EU:C:2014:350, t. 77.).
(
15
)	Vidjeti uvodnu izjavu 20. Direktive 2000/78.
(
16
)	Vidjeti uvodne izjave 26. i 27. Direktive 2000/78.
(
17
)	Moje isticanje
(
18
)	Taj ću pojam detaljno ispitati u nastavku. Vidjeti točke 58. do 68. ovog mišljenja.
(
19
)	Presuda od 26. listopada 1999. (C‑273/97, EU:C:1999:523)
(
20
)	Vidjeti presudu od 26. listopada 1999., Sirdar (C‑273/97, EU:C:1999:523, t. 30.).
(
21
)	Vidjeti presudu od 26. listopada 1999., Sirdar (C‑273/97, EU:C:1999:523, t. 7.).
(
22
)	Presuda od 26. listopada 1999., Sirdar (C‑273/97, EU:C:1999:523, t. 25. i 31.). Napominjem da je Sud podsjetio na potrebu da se redovito razmatra može li se, s obzirom na razvoj društva, održati odstupanje od općeg sustava direktive. Vidjeti u tom smislu i presudu od 15. svibnja 1986., Johnston (222/84, EU:C:1986:206, t. 37.).
(
23
)	Presuda od 30. lipnja 1988. (318/86, EU:C:1988:352)
(
24
)	Vidjeti presudu od 30. lipnja 1988., Komisija/Francuska (318/86, EU:C:1988:352, t. 21.).
(
25
)	Vidjeti presudu od 30. lipnja 1988., Komisija/Francuska (318/86, EU:C:1988:352, t. 25.).
(
26
)	U svojem mišljenju u predmetu Komisija/Francuska (318/86, EU:C:1988:254, str. 3571.) nezavisni odvjetnik G. Slynn opisao je argument francuske vlade upotrebom izraza „međusobna zamjenjivost”. Vidjeti u pogledu presude od 30. lipnja 1988., Komisija/Francuska (318/86, EU:C:1988:352) i mišljenje nezavisnog odvjetnika A. M. La Pergole u predmetu Sirdar (C‑273/97, EU:C:1999:246, t. 36.).
(
27
)	Presuda od 26. listopada 1999. (C‑273/97, EU:C:1999:523)
(
28
)	Presuda od 30. lipnja 1988. (318/86, EU:C:1988:352)
(
29
)	Presuda od 26. listopada 1999. (C‑273/97, EU:C:1999:523)
(
30
)	Vidjeti u tom smislu presude od 12. siječnja 2010., Wolf (C‑229/08, EU:C:2010:3, t. 41.); od 13. rujna 2011., Prigge i dr. (C‑447/09, EU:C:2011:573, t. 67.); od 5. srpnja 2017., Fries (C‑190/16, EU:C:2017:513, t. 46.) kao i od 7. studenoga 2019., Cafaro (C‑396/18, EU:C:2019:929, t. 60.).
(
31
)	Presuda od 12. siječnja 2010. (C‑229/08, EU:C:2010:3; u daljnjem tekstu: presuda Wolf)
(
32
)	Vidjeti presudu Wolf, t. 41. i 43.
(
33
)	Vidjeti presudu Wolf, t. 43. i 44.
(
34
)	Presuda od 13. studenoga 2014., Vital Pérez (C‑416/13, EU:C:2014:2371)
(
35
)	Presuda od 15. studenoga 2016., Salaberria Sorondo (C‑258/15, EU:C:2016:873)
(
36
)	Vidjeti presudu od 15. studenoga 2016., Salaberria Sorondo (C‑258/15, EU:C:2016:873, t. 41.). Također napominjem, kao i vatrogasci u presudi Wolf, t. 43., da je zbog potrebe na koju se poziva, da se ponovno uspostavi zadovoljavajuća dobna struktura, nužno zapošljavanje službenika mlađih od 35 godina.
(
37
)	Vidjeti presude od 13. studenoga 2014., Vital Pérez (C‑416/13, EU:C:2014:2371, t. 53. i 54.) i od 18. listopada 2017., Kalliri (C‑409/16, EU:C:2017:767, t. 38.).
(
38
)	Presuda od 13. rujna 2011. (C‑447/09, EU:C:2011:573)
(
39
)	Presuda od 7. studenoga 2019. (C‑396/18, EU:C:2019:929)
(
40
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 7. studenoga 2019., Cafaro (C‑396/18, EU:C:2019:929, t. 53. do 57.). Sud je iznio slična razmatranja u presudi od 22. svibnja 2014., Glatzel (C‑356/12, EU:C:2014:350), u pogledu vožnje automobila i razlike u području oštrine vida koja se zahtijeva od vozača teških teretnih vozila u odnosu na vozače lakih motornih vozila. Sud je smatrao da se, s obzirom na zahtjeve sigurnosti cestovnog prometa i uzimajući u obzir razlike u pogledu dimenzija vozila, broj putnika koji se u njima prevozi i odgovornosti koje iz toga proizlaze, vozačima teških teretnih vozila u području oštrine vida mogu postaviti stroži zahtjevi u odnosu na vozače lakih motornih vozila (vidjeti u tom smislu točke 83. do 85. te presude).
(
41
)	Osim toga, u članku 7. Direktive 2000/78 predviđa se da države članice mogu zadržati ili donijeti pozitivne i posebne mjere za osobe s invaliditetom.
(
42
)	Članak 3. stavak 1. Direktive 2000/78 određuje da se Direktiva primjenjuje na sve osobe, bilo javne bilo privatne.
(
43
)	Vidjeti presude HK Danmark, t. 49., i od 4. srpnja 2013., Komisija/Italija (C‑312/11, neobjavljena, EU:C:2013:446, t. 62.).
(
44
)	Vidjeti članak 5. Direktive 2000/78 (moje isticanje).
(
45
)	Vidjeti presudu od 4. srpnja 2013., Komisija/Italija (C‑312/11, neobjavljena, EU:C:2013:446, t. 62.). Italija je osuđena jer nije navela sve poslodavce u svojim mjerama za prenošenje Direktive 2000/78 (točka 67. te presude). U presudi HK Danmark (t. 49.) Sud je potvrdio da je poslodavac dužan poduzeti odgovarajuće mjere.
(
46
)	Vidjeti presudu HK Danmark, t. 53.
(
47
)	Vidjeti presudu HK Danmark, t. 54.
(
48
)	Vidjeti u tom smislu presudu HK Danmark, t. 49.
(
49
)	Vidjeti presudu HK Danmark, t. 49. i 56. Stoga, iako skraćivanje radnog vremena nije navedeno na popisu odgovarajućih mjera za prilagodbu radnog mjesta invaliditetu koji je sadržan u uvodnoj izjavi 20. Direktive 2000/78, to skraćivanje radnog vremena može se smatrati jednom od mjera razumne prilagodbe iz članka 5. te direktive (vidjeti točku 64. te presude).
(
50
)	Vidjeti presudu od 11. srpnja 2006., Chacón Navas (C‑13/05, EU:C:2006:456, t. 51.).
(
51
)	Vidjeti presudu HK Danmark, t. 13.
(
52
)	Vidjeti presudu HK Danmark, t. 62.
(
53
)	Vidjeti presudu HK Danmark, t. 59. i 62.
(
54
)	Vidjeti presudu HK Danmark, t. 67.
(
55
)	Vidjeti u tom smislu presudu HK Danmark, t. 68.
(
56
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 11. rujna 2019., Nobel Plastiques Ibérica, (C‑397/18, EU:C:2019:703, t. 71. i 75.). Iz te presude proizlazi da, ako je poslodavac predvidio kriterije otpuštanja koji se temelje na ograničenjima produktivnosti, odsutnosti i polivalentnosti, otpuštanje radnika s invaliditetom zbog toga što ne ispunjava te kriterije, a da pritom nisu osigurane razumne prilagodbe u smislu članka 5. Direktive 2000/78, predstavlja diskriminaciju na temelju invaliditeta koja je zabranjena tom direktivom.
(
57
)	Vidjeti točku 67. ovog mišljenja.
(
58
)	Takav zahtjev interoperabilnosti može se zahtijevati i ako nedostaje zatvorskih službenika u svim zatvorima dotične države članice ili ako taj problem postoji u predmetnom zatvoru.
(
59
)	Vidjeti točku 18. ovog mišljenja.
(
60
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 11. srpnja 2006., Chacón Navas (C‑13/05, EU:C:2006:456); HK Danmark, i od 11. rujna 2019., Nobel Plastiques Ibérica, (C‑397/18, EU:C:2019:703), koje su ispitane u odjeljku 3. ovog mišljenja.
(
61
)	Ministar pravosuđa sam je naglasio tu činjenicu.