62023CJ0649
PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
19. ožujka 2026. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Usklađivanje zakonodavstava – Direktiva 2001/29/EZ – Usklađivanje određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu – Pravo reproduciranja – Članak 2. točka (a) – Pojam ‚djelo’ – Autorskopravna zaštita djela – Uvjeti – Direktiva 2006/116/EZ – Članak 5. – Bernska konvencija za zaštitu književnih i umjetničkih djela – Članak 2. – Kritičko izdanje prethodno postojećeg djela s ciljem rekonstrukcije latinskog rukopisa – Intelektualna tvorevina koja odražava osobnost autora, izražavajući njegove slobodne i kreativne odluke – Predmet koji se može odrediti s dovoljnom preciznošću i objektivnošću”
U predmetu C‑649/23,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputila Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Visoki kasacijski sud, Rumunjska), odlukom od 6. prosinca 2022., koju je Sud zaprimio 31. listopada 2023., u postupku
Institutul de Istorie şi Teorie Literară „G. Călinescu”,
Fundaţia Naţională pentru Ştiinţă şi Artă
protiv
HK, u svojstvu nasljednika osobe TB,
VP,
GR,
SUD (prvo vijeće),
u sastavu: F. Biltgen, predsjednik vijeća, T. von Danwitz, potpredsjednik Suda, u svojstvu suca prvog vijeća, I. Ziemele (izvjestiteljica), A. Kumin i S. Gervasoni, suci,
nezavisni odvjetnik: D. Spielmann,
tajnik: R. Şereş, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 19. ožujka 2025.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Institutul de Istorie şi Teorie Literară „G. Călinescu”, P. Buta, odvjetnik,
–
za rumunjsku vladu, E. Gane, L. Ghiță i A. Rotăreanu, u svojstvu agenata,
–
za francusku vladu, T. Lechevallier i B. Travard, u svojstvu agenata,
–
za talijansku vladu, S. Fiorentino i G. Palmieri, u svojstvu agenata, uz asistenciju D. G. Pintusa, avvocato dello Stato,
–
za Europsku komisiju, A. Biolan i J. Samnadda, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 26. lipnja 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 2. točke (a) Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (SL 2001., L 167, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 119.).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između Institutula de Istorie și Teorie Literară „G. Călinescu” (Institut za povijest i teoriju književnosti „G. Călinescu”, u daljnjem tekstu: Institut Călinescu) i Fundațije Națională pentru Știință și Artă (Nacionalna zaklada za znanost i umjetnost, u daljnjem tekstu: FNSA), s jedne strane, i osobe HK, nasljednika osobe TB, osobe VP i osobe GR, s druge strane, u vezi sa svojstvom djela zaštićenog autorskim pravom kritičkog izdanja djela koje je postalo javno dobro.
Pravni okvir
Međunarodno pravo
Bernska konvencija
3
Članak 1. Bernske konvencije za zaštitu književnih i umjetničkih djela, potpisane u Bernu 9. rujna 1886. (Pariški akt od 24. srpnja 1971.), u njezinoj verziji nakon izmjene od 28. rujna 1979. (u daljnjem tekstu: Bernska konvencija), propisuje:
„Zemlje na koje se ova Konvencija primjenjuje ustanovljuju Uniju za zaštitu autorskih prava na njihovim književnim i umjetničkim djelima.”
4
U članku 2. te konvencije predviđa se:
„(1)
Izraz ‚književna i umjetnička djela’ obuhvaća sve tvorevine iz književnog, znanstvenog i umjetničkog područja, bez obzira na način i oblik njihova izražavanja, kao što su: knjige, brošure i ostali spisi; predavanja, govori, propovijedi i druga djela iste prirode; dramska ili dramsko‑glazbena djela; koreografska i pantomimska djela; glazbene skladbe s riječima ili bez njih; kinematografska djela, s kojima su izjednačena djela izražena postupkom sličnim kinematografiji; djela iz područja crtanja, slikarstva, arhitekture, kiparstva, rezbarstva, litografije; djela iz područja fotografije, s kojima su izjednačena djela izražena postupkom sličnim fotografiji; djela primijenjene umjetnosti; ilustracije, zemljopisne karte; planovi, skice i plastična djela koja se odnose na zemljopis, topografiju, arhitekturu ili znanost.
(2)
Ostavljeno je, međutim, zakonodavstvima zemalja Unije propisivanje da [su] književna i umjetnička djela, ili pak jedna ili više kategorija između njih, zaštićena samo ako su fiksirana na materijalnoj podlozi.
(3)
Zaštićeni su kao izvorna djela, ne dirajući u prava autora izvornoga djela, prijevodi, prilagodbe, glazbene obrade i druge prerade književnoga ili umjetničkoga djela.”
5
Članak 9. stavak 1. navedene konvencije glasi:
„Autori književnih i umjetničkih djela zaštićenih ovom konvencijom uživaju isključivo pravo da daju odobrenje za reproduciranje tih djela, bez obzira na koji način i u kojem obliku.”
6
Članak 12. iste konvencije propisuje:
„Autori književnih ili umjetničkih djela uživaju isključivo pravo odobriti prilagodbe, obrade i druge prerade svojih djela.”
Ugovor o autorskom pravu Svjetske organizacije za intelektualno vlasništvo (WIPO)
7
Ugovor o autorskom pravu Svjetske organizacije za intelektualno vlasništvo (WIPO), potpisan u Ženevi 20. prosinca 1996., odobren je u ime Europske zajednice Odlukom 2000/278/EZ od 16. ožujka 2000. (SL 2000., L 89, str. 6.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 122., str. 77.).
8
Člankom 1. stavkom 4. WIPO‑ova ugovora o autorskom pravu, naslovljenim „Odnos prema Bernskoj konvenciji”, predviđa se:
„Ugovorne će se stranke pridržavati članaka od 1. do 21. i Dodatka Bernskoj konvenciji.”
Sporazum TRIPS
9
Sporazum o trgovinskim aspektima prava intelektualnog vlasništva (TRIPS) od 15. travnja 1994. (SL 1994., L 336, str. 214., u daljnjem tekstu: Sporazum TRIPS) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 74., str. 228.), predstavlja Prilog 1.C Sporazumu o osnivanju Svjetske trgovinske organizacije (WTO), potpisanom u Marakešu 15. travnja 1994. i odobrenom Odlukom Vijeća 94/800/EZ od 22. prosinca 1994. o sklapanju u ime Europske zajednice, s obzirom na pitanja iz njezine nadležnosti, sporazuma postignutih u Urugvajskom krugu multilateralnih pregovora (1986. – 1994.) (SL 1994., L 336, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 74., str. 3.). Članice WTO‑a, uključujući sve države članice Europske unije, kao i samu Europsku uniju, stranke su Sporazuma TRIPS.
10
Članak 9. Sporazuma TRIPS propisuje:
„(1)
Članice su dužne pridržavati se članaka [1.] do 21. Bernske Konvencije […] i njezinog Dodatka. […]
(2)
Zaštita autorskog prava proteže se na način izražavanja, a ne na ideje, postupke, metode rada ili matematičke koncepte kao takve.”
Pravo Unije
Direktiva 93/98/EEZ
11
Članak 1. stavak 1. Direktive 93/98/EEZ od 29. listopada 1993. o usklađivanju trajanja zaštite autorskog prava i određenih srodnih prava (SL 1993., L 290, str. 9) predviđao je autorskopravnu zaštitu književnog ili umjetničkog djela u smislu članka 2. Bernske konvencije tijekom cijelog života autora tog djela i 70 godina nakon njegove smrti.
12
Članak 5. te direktive, naslovljen „Kritička i znanstvena izdanja”, određivao je:
„Države članice mogu štititi kritička i znanstvena izdanja djela koja su javno dobro. Najduže trajanje zaštite takvih prava je 30 godina od trenutka prve zakonite objave takvih izdanja.”
13
Direktiva 93/98 stavljena je izvan snage Direktivom 2006/116/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o trajanju zaštite autorskog prava i određenih srodnih prava (SL 2006., L 372, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 104.), kojom se kodificira Direktiva 93/98 i u biti sadržava iste odredbe kao potonja. Direktiva 2006/116 stupila je na snagu 16. siječnja 2007.
Direktiva 2001/29
14
Članak 2. Direktive 2001/29, naslovljen „Pravo reproduciranja”, propisuje:
„Države članice moraju predvidjeti isključivo pravo davanja ovlaštenja ili zabrane za izravno ili neizravno, privremeno ili trajno reproduciranje bilo kojim sredstvima i u bilo kojem obliku, u cijelosti ili u dijelovima:
(a)
autorima, njihovih djela;
[…]”
Direktiva 2006/116
15
U uvodnoj izjavi 19. Direktive 2006/116 navodi se:
„Države članice trebale bi imati mogućnost zadržati ili uvoditi druga autorskom pravu srodna prava, osobito u vezi sa zaštitom kritičkih i znanstvenih izdanja. Međutim, kako bi se osigurala transparentnost na razini Zajednice, potrebno je da države članice koje uvedu nova srodna prava o tome obavijeste [Europsku] komisiju.”
16
Članak 5. te direktive, naslovljen „Kritike i znanstvena izdanja”, određuje:
„Države članice mogu štititi kritička i znanstvena izdanja djela koja su javno dobro. Najduže trajanje zaštite takvih prava je 30 godina od trenutka prve zakonite objave takvih izdanja.”
Rumunjsko pravo
17
Člankom 16. Legee nr. 8/1996 privind dreptul de autoși drepturile conexe (Zakon br. 8/1996 o autorskom pravu i srodnim pravima) od 14. ožujka 1996. (Monitorul Oficial al României, dio I, br. 60 od 26. ožujka 1996.), u verziji koja je bila na snazi 2001., predviđa se:
„Autor djela ima isključivo imovinsko pravo davanja ovlaštenja za prijevod, objavu u zbirkama, adaptaciju ili bilo koji drugi oblik prerade njegova djela na temelju kojeg nastaje izvedeno djelo.”
18
Članak 8. Zakona br. 8/1996 o autorskom pravu i srodnim pravima, u verziji koja je bila na snazi 2015. i u njegovoj trenutačnoj verziji (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 489, od 14. lipnja 2018.) određuje:
„Ne dovodeći u pitanje prava autora izvornog djela, autorsko pravo također obuhvaća izvedena djela koja su stvorena na temelju jednog ili više postojećih djela, odnosno:
(a)
prijevode, adaptacije, napomene, dokumentarne radove, glazbene aranžmane i bilo koju drugu transformaciju književnog, umjetničkog ili znanstvenog djela koje čini kreativno intelektualno djelo;
(b)
kompilacije književnih, umjetničkih ili znanstvenih djela, kao što su enciklopedije i antologije, zbirke ili kompilacije materijala ili podataka, neovisno o tome jesu li zaštićene, uključujući baze podataka, koje zbog izbora ili rasporeda materijala čine intelektualne tvorevine.”
19
U skladu s člankom 23. Zakona br. 8/1996 o autorskom pravu i srodnim pravima, u verziji koja je bila na snazi 2015. i u njegovoj trenutačnoj verziji:
„Stvaranje izvedenog djela u smislu ovog Zakona znači prijevod, objava u zbirkama, adaptacija ili bilo koji drugi oblik prerade postojećeg djela, ako to predstavlja intelektualnu tvorevinu.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
20
Profesor Dan Slușanschi autor je kritičkog izdanja djela koje je knez Dimitrie Cantemir napisao na latinskom jeziku početkom XVIII. stoljeća pod nazivom „Incrementorum et decrementorum Aulae Othman[n]icae siue Aliothma[n]icae historiae a prima gentis origine ad nostra usque tempora deductae libri tres” (Povijest uspona i propasti Dvora osmanskoga, od početaka do naših dana, u tri knjige) koje je danas postalo javno dobro (u daljnjem tekstu: Slușanschijevo kritičko izdanje). To je kritičko izdanje 2001. prvi put objavila izdavačka kuća Amarcord sa sjedištem u Temišvaru (Rumunjska). Drugo kritičko izdanje, koje je revidirao i ispravio profesor Slușanschi, objavila je izdavačka kuća Paideia sa sjedištem u Bukureštu (Rumunjska) 2008., a ponovna izdanja uslijedila su 2010. i 2012.
21
Slușanschijevo kritičko izdanje izrađeno je na temelju rukopisa na latinskom jeziku Dimitrija Cantemira, koji je 1984. otkriven na Sveučilištu Harvard (Sjedinjene Američke Države), koje je vlasnik tog rukopisa od 1901.
22
Konkretno, profesor Slușanschi koristio se za prvo Slușanschijevo kritičko izdanje faksimilom tog rukopisa objavljenog u Rumunjskoj 1999. i, za njegovo drugo izdanje, fotografskim kopijama navedenog rukopisa koje je na raspolaganje stavio vlasnik djela Dimitrija Cantemira.
23
Nakon smrti profesora Slușanschija 2013., osobe TB i VP, u svojstvu njegovih nasljednika, sklopile su 2013. s Institutom Călinescu sporazum kojim mu ustupaju pravo korištenja transkripata i prijevoda profesora Slușanschija koji se odnose na više tekstova djela Dimitrija Cantemira, među kojima i Slușanschijeva kritičkog izdanja, za potrebe izrade cjelovitog izdanja tog djela. Nakon toga, taj je institut FNSA‑u stavio na raspolaganje radove profesora Slușanschija.
24
FNSA je 2015. priredio izdanje djela Dimitrie Cantemir – Istoria măririi și decăderii Curții othomane (Dimitrie Cantemir – Povijest uspona i propasti Dvora osmanskoga) u dvojezičnoj verziji na latinskom i rumunjskom jeziku u dva sveska, koje je sadržavalo tekst na latinskom jeziku zajedno s kritičkim bilješkama FNSA‑ovih urednikâ (u daljnjem tekstu: FNSA‑ovo izdanje). To je djelo sadržavalo tekst Slușanschijeva kritičkog izdanja, kako je objavljeno 2001.
25
Osobe TB i VP podnijele su 8. prosinca 2015. Tribunalulu București (Viši sud u Bukureštu, Rumunjska) tužbu zbog povrede autorskog prava zbog objave Slușanschijeva kritičkog izdanja.
26
Presudom od 21. prosinca 2017., Tribunalul București (Viši sud u Bukureštu) utvrdio je da je Slușanschijevo kritičko izdanje bilo u cijelosti preuzeto u FNSA‑ovom izdanju i da se FNSA također koristio dopunama i ispravcima koji nisu bili objavljeni u to vrijeme, a koje je profesor Slușanschi unio u svoje vlastito izdanje i koje je namjeravao koristiti u budućnosti. Međutim, na profesora Slușanschija upućuje se samo u fusnotama FNSA‑ova izdanja. U tim je okolnostima taj sud utvrdio da su Institut Călinescu i FNSA povrijedili moralno pravo profesora Slușanschija da ga se prizna kao autora Slușanschijeva kritičkog izdanja, kao i imovinska prava autora koja pripadaju njegovim nasljednicima, osobama TB i VP, te je tuženicima naložio plaćanje naknade te neimovinske i imovinske štete.
27
Institut Călinescu i FNSA podnijeli su žalbu protiv te presude Curtei de Apel București (Žalbeni sud u Bukureštu, Rumunjska).
28
Presudom od 7. travnja 2021. Curtea de Apel București (Žalbeni sud u Bukureštu) smatrala je, osobito, da Slușanschijevo kritičko izdanje predstavlja izvedeno djelo u smislu Zakona br. 8/1996 jer je zahtijevalo kreativni napor i plod je intelektualnog rada njegova autora. Taj žalbeni sud tako je potvrdio povredu autorskog prava koju je utvrdio prvostupanjski sud, pri čemu je smanjio iznos naknade neimovinske štete koju solidarno duguju Institut Călinescu i FNSA.
29
Institut Călinescu i FNSA podnijeli su žalbu protiv te presude pred Înaltom Curte de Casație și Justiție (Vrhovni kasacijski sud, Rumunjska), sudom koji je uputio zahtjev.
30
Osporavali su, u bitnome, utvrđenje Curtee de Apel București (Žalbeni sud u Bukureštu) u vezi sa svojstvom djela kritičkog izdanja poput Slușanschijevog kritičkog izdanja, pri čemu su prigovorili tom sudu da nije primijenio kriterije za ocjenu zaštite na temelju autorskog prava takvog kritičkog izdanja koji proizlaze iz sudske prakse Suda Europske unije.
31
Prema mišljenju Instituta Călinescu i FNSA‑a, stupanj slobode autora kritičkog izdanja iznimno je ograničen ili čak nepostojeći, u slučaju znanstvenog djela napisanog na mrtvom jeziku, kao što je to latinski, koji ima precizna pravila o sintaksi i ustrojstvu rečenice.
32
Smatrali su u tom pogledu da je u slučaju kritičkog izdanja isključeno autorovo slobodno i kreativno donošenje odluka jer je njegov jedini cilj iskoristiti vlastite stručne kompetencije kako bi, u dijelovima u kojima namjera autora izvornog djela ne proizlazi jasno iz korištenih rukopisa, utvrdio tekstualne varijante koje su najbliže namjerama autora izvornog djela, ali ih nikada ne zamijeniti onima autora kritičkog izdanja.
33
Mogućnost izbora između više prijevoda korištenih riječi ili formulacija ne znači da postoji kreativni i originalni doprinos autora kritičkog izdanja, tako da se u ovom slučaju ne može tvrditi da Slușanschijevo kritičko izdanje odražava osobnost njegova autora.
34
U tom kontekstu, sud koji je uputio zahtjev postavlja pitanje može li se kritičko izdanje djela kvalificirati kao „djelo” zaštićeno autorskim pravom na temelju članka 2. točke (a) Direktive 2001/29.
35
Podsjeća na to da, prema sudskoj praksi Suda, taj pojam „djelo” pretpostavlja ispunjenje dvaju kumulativnih kriterija, odnosno, s jedne strane, postojanje izvornog predmeta, u smislu da je istodobno nužno i dovoljno da taj predmet odražava osobnost autora koja se očituje u njegovu slobodnom i kreativnom donošenju odluka i, s druge strane, postojanje predmeta koji se može utvrditi s dovoljnom preciznošću i objektivnošću.
36
Međutim, kad je riječ o prvom kriteriju, sud koji je uputio zahtjev pita se o stvarnom postojanju slobodnog i kreativnog donošenja odluka autora kritičkog izdanja čiji je cilj rekonstruirati izvorno djelo razumljivo i što je moguće bliže namjeri autora tog izvornog djela, poštujući njegov stil i jezični izričaj, pri čemu je tekst popraćen kritičkim bilješkama, komentarima i pojašnjenjima u pogledu eventualnih ispravaka, zamjena riječi ili dodataka koji su potrebni za razumijevanje teksta rukopisa.
37
Što se tiče drugog kriterija, sud koji je uputio zahtjev također se pita je li on ispunjen, s obzirom na to da je i dalje otvoreno pitanje treba li kritičko izdanje smatrati zasebnom tvorevinom u odnosu na izvorno djelo ili se, suprotno, ono isprepliće s njime, s obzirom na to da je njegov cilj upravo utvrditi tekst postojećeg djela.
38
Taj sud ističe da je, u slučaju kritičkog izdanja, cilj koji njegov autor nastoji postići rekonstituirati izvorno djelo u obliku koji je najbliži onomu koji je izradio autor tog izvornog djela. Autor kritičkog izdanja konzultira izvorni rukopis te ga može ispraviti ili dopuniti kako bi osigurao da se zadrži smisao, kao i dodati komentare i pojašnjenja u pogledu odabira odgovarajućih termina. Isto tako, kritički aparat koji se priprema u tom okviru podrazumijeva intelektualni napor za koji je potrebno istraživanje koje je često vrlo naporno i dugotrajno.
39
Stoga se, s tog gledišta, ostvarenje autora kritičkog izdanja ne može izjednačiti s reproduciranjem ili prijepisom faksimila rukopisa predmetnog izvornog djela. U najmanju ruku, samo kritične bilješke, komentari i objašnjenja priloženi tekstu mogu predstavljati predmet koji se može precizno i objektivno utvrditi, tako da bi se u tom slučaju svojstvo djela koje može biti zaštićeno autorskim pravom priznalo samo u pogledu tih dijelova kritičkog izdanja čiji se predmet može utvrditi.
40
Osim toga, navedeni sud podsjeća na to da, u skladu s člankom 2. stavkom 3. Bernske konvencije „zaštićeni su kao izvorna djela, ne dirajući u prava autora izvornoga djela, prijevodi, prilagodbe, glazbene obrade i druge prerade književnoga ili umjetničkoga djela”.
41
U tom pogledu isti sud ističe da je u glavnom postupku izvorno latinsko djelo nesporno „književno djelo” u smislu Bernske konvencije jer ta konvencija u primjere „književnih i umjetničkih djela” koje ona daje svojem članku 2. stavku 1. uključuje tvorevine iz znanstvenog područja.
42
Suprotno tomu, kako bi kritičko izdanje kao što je Slușanschijevo kritičko izdanje moglo biti zaštićeno kao izvorno djelo, na temelju članka 2. stavka 3. te konvencije mora biti riječ o „preradi” književnog djela.
43
Međutim, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, Unija je, iako nije ugovorna stranka Bernske konvencije, ipak na temelju članka 1. stavka 4. WIPO‑ova ugovora o autorskom pravu, čija je stranka i čija je provedba cilj Direktive 2001/29, dužna pridržavati se članaka 1. do 21. te konvencije.
44
Naposljetku, sud koji je uputio zahtjev napominje da se Sud još nije izjasnio o tome može li se i pod kojim uvjetom samo kritičko izdanje izvornog djela kvalificirati kao „djelo” u smislu članka 2. točke (a) Direktive 2001/29 ili, ovisno o slučaju, druge odredbe akta prava Unije, što opravdava podnošenje zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a.
45
U tim je okolnostima Înalta Curte de Casație și Justiție (Vrhovni kasacijski sud) odlučila prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li odredbe članka 2. točke (a) Direktive [2001/29] tumačiti na način da se kritičko izdanje djela, čiji je cilj utvrditi tekst izvornog djela proučavanjem rukopisa [i koje je popraćeno] komentarima i potrebnim kritičkim aparatom, može smatrati djelom koje je zaštićeno autorskim pravom?”
Prethodno pitanje
46
Svojim jedinim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 2. točku (a) Direktive 2001/29 tumačiti na način da se kritičko izdanje djela koje je postalo javno dobro, čiji je cilj rekonstituirati tekst tog djela pružajući uz njega komentare i potrebni kritički aparat, može smatrati djelom zaštićenim autorskim pravom u smislu te odredbe.
47
Valja podsjetiti na to da Direktiva 2001/29 u svojim člancima 2. do 4. određuje da države članice moraju predvidjeti niz isključivih prava autora na njihovim „djelima” te u članku 5. navodi niz iznimki i ograničenja tih prava. U toj direktivi nema nikakvog izričitog upućivanja na pravo država članica da utvrde smisao i doseg pojma „djelo”. Prema tome, uzimajući u obzir zahtjeve za ujednačenu primjenu prava Unije kao i načelo jednakosti, taj se pojam u cijeloj Uniji načelno treba tumačiti na autonoman i ujednačen način (presuda od 13. studenoga 2018., Levola Hengelo, C‑310/17, EU:C:2018:899, t. 33. i navedena sudska praksa).
48
Iz toga slijedi da kritičko izdanje već postojećeg djela, kao što je Slușanschijevo kritičko izdanje, može biti zaštićeno autorskim pravom na temelju Direktive 2001/29 samo ako se takvo izdanje može kvalificirati kao „djelo” u smislu te direktive.
49
U tom pogledu valja podsjetiti na to da pojam „djelo” pretpostavlja postojanje dvaju kumulativnih elemenata. S jedne strane, on podrazumijeva postojanje predmeta koji je originalan, u smislu da je on autorovo vlastito intelektualno ostvarenje. S druge strane, kao djelo mogu se kvalificirati samo elementi koji su izraz takvog stvaralaštva (presuda od 12. rujna 2019., Cofemel, C‑683/17, EU:C:2019:721, t. 29. i navedena sudska praksa).
50
U vezi s, kao prvo, kriterijem originalnosti, iz sudske prakse Suda proizlazi da je nužno i dovoljno da predmet – da bi ga se moglo smatrati izvornim – odražava osobnost autora koja se očituje u njegovu slobodnom i kreativnom donošenju odluka. Nasuprot tome, kada je stvaranje predmeta određeno tehničkim razmatranjima, pravilima ili drugim razlozima, koji nisu ostavili prostora izražavanju kreativne slobode, za taj se predmet ne može smatrati da posjeduje originalnost nužnu da bi mogao predstavljati djelo (presuda od 12. rujna 2019., Cofemel, C‑683/17, EU:C:2019:721, t. 30. i 31. i navedena sudska praksa).
51
Stoga je je činjenica da predmet o kojem je riječ odražava osobnost njegova autora izražavanjem njegova slobodnog i kreativnog izbora odlučujući element pojma „originalnost” i, slijedom toga, zaštite tog predmeta autorskim pravom u pravu Unije.
52
U tom pogledu, Sud je već smatrao da novinski članci mogu predstavljati „djela” zaštićena autorskim pravom, za koja vlastita intelektualna tvorevina autora proizlazi iz načina na koji je prikazana tema, kao i iz jezičnog izraza tog autora (vidjeti u tom smislu presudu od 16. srpnja 2009., Infopaq International, C‑5/08, EU:C:2009:465, t. 44.).
53
S druge strane, Sud je presudio da riječi kao takve ne mogu predstavljati „djela” (vidjeti u tom smislu presudu od 16. srpnja 2009., Infopaq International, C‑5/08, EU:C:2009:465, t. 46.) kao ni vojna izvješća čiji je sadržaj u bitnome određen informacijama koje uključuju, tako da se te informacije i njihovo iznošenje u tim izvješćima isprepliću, zbog čega navedena izvješća obilježava samo njihova tehnička funkcija koja isključuje bilo kakvu originalnost (vidjeti u tom smislu presudu od 29. srpnja 2019., Funke Medien NRW, C‑469/17, EU:C:2019:623, t. 24. i navedenu sudsku praksu).
54
Kako bi se utvrdilo je li književna tvorevina poput Slușanschijeva kritičkog izdanja originalna, valja provjeriti, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 56. svojeg mišljenja, je li njegov autor prilikom njegove izrade mogao slobodno i kreativno donositi odluke koje njegovu ostvarenju mogu dati originalnost, a takva originalnost ne proizlazi iz samih riječi, razmatranih zasebno, nego iz njihova odabira, rasporeda i kombinacije, kojima je autor izrazio svoj stvaralački duh na originalan način i postigao rezultat koji čini intelektualnu tvorevinu, s obzirom na to da znanje i iskustvo posvećeno tom ostvarenju u tom pogledu nisu relevantni (vidjeti u tom smislu presude od 16. srpnja 2009., Infopaq International, C‑5/08, EU:C:2009:465, t. 45. i 46., kao i od 29. srpnja 2019., Funke Medien NRW, C‑469/17, EU:C:2019:623, t. 23.).
55
U tom kontekstu, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 63. svojeg mišljenja, gramatički, leksički, literarni i stilski odabiri autora kritičkog izdanja vjerojatno će biti uvjetovani – ili će, u najmanju ruku, biti pod utjecajem – njegovih godina iskustva, filološke stručnosti, poznavanja i razumijevanja razdoblja u kojem je izvorno djelo nastalo te povijesnog razdoblja obuhvaćenog tim originalnim djelom, poznavanjem autora predmetnog originalnog djela, njegova stila i jezičnog izričaja, kao i njegovog tumačenja onoga što on percipira kao namjeru tog autora.
56
Naposljetku, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 65. svojeg mišljenja, kriterij originalnosti može se izraziti sastavom kritičkog izdanja o kojem je riječ, strukturom koja je dana predmetnom djelu, njegovim uobličavanjem, kao i rasporedom izvornog teksta u odnosu na komentare i kritički aparat.
57
U ovom slučaju iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da Slușanschijevo kritičko izdanje nije jednako pukoj transkripciji latinskog rukopisa Dimitrija Cantemira, ni faksimilu tog rukopisa. Naime, cilj Slușanschijeva kritičkog izdanja bio je rekonstruirati, ispravcima i dopunama, tekst izvornog djela u obliku koji je potpun, razumljiv i što je moguće bliži namjeri njegova autora, odnosno Dimitrija Cantemira.
58
Osim toga, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da komentari i kritički aparat iz Slușanschijeva kritičkog izdanja, koji se odnose na ispravke, zamjene riječi i dodatke koji su eventualno potrebni za razumijevanje rukopisa djela Dimitrija Cantemira, kao i na različite jezične verzije ili varijante riječi ili izraza koje su izostavljene, također proizlaze iz intelektualne tvorevine profesora Slușanschija.
59
Slijedom toga, osim ako je sastavljanje Slușanschijeva kritičkog izdanja uvjetovano isključivo tehničkim razmatranjima, pravilima ili ograničenjima lišenima svake stvaralačke slobode, čini se da to kritičko izdanje ispunjava kriterij originalnosti, što je ipak na sudu koji je uputio zahtjev da ocijeni.
60
Što se tiče, kao drugo, kriterija koji se odnosi na prepoznatljivost predmeta o kojem je riječ, Sud je pojasnio da pojam „djelo” nužno podrazumijeva postojanje predmeta koji se može utvrditi s dovoljnom preciznošću i objektivnošću. Naime, s jedne strane, tijela odgovorna za zaštitu isključivih prava povezanih s autorskim pravom moraju moći jasno i precizno utvrditi predmet koji je na taj način zaštićen. Isto vrijedi i za treće osobe u odnosu na koje se može tražiti zaštita koju zahtijeva autor tog djela. S druge strane, nužnost isključenja svake subjektivnosti, koja je štetna za pravnu sigurnost, u procesu utvrđivanja navedenog predmeta podrazumijeva da je potonji izražen objektivno (vidjeti, u tom smislu, presudu od 12. rujna 2019., Cofemel, C‑683/17, EU:C:2019:721, t. 32. i 33. i navedenu sudsku praksu).
61
U ovom slučaju sud koji je uputio zahtjev ne isključuje to da se za Slușanschijevo kritičko izdanje može smatrati da se preklapa s rukopisom djela Dimitrija Cantemira, s obzirom na to da je njegova svrha bila rekonstruirati tekst tog već postojećeg djela. Međutim, taj sud priznaje da autor kritičkog izdanja može unijeti prilagodbe ili dodatke djelu kako bi vratio izvorni smisao njegova rukopisa, tako da to kritičko izdanje može ispuniti drugi kriterij.
62
U tom pogledu, kao što je to navedeno u točki 60. ove presude, pojam „djelo” iz Direktive 2001/29 nužno podrazumijeva postojanje izraza koji je moguće utvrditi dovoljno precizno i objektivno (vidjeti, u tom smislu, presudu od 13. studenoga 2018., Levola Hengelo, C‑310/17, EU:C:2018:899, t. 40.), u odnosu na dijelove koji odgovaraju originalnom djelu.
63
Međutim, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 70. svojeg mišljenja, kritičko izdanje izvornog djela moguće je, u njegovoj cijelosti, dovoljno precizno i objektivno utvrditi.
64
Naime, ne treba nužno praviti razliku između dijelova koji odgovaraju izvornom djelu, koji su, ovisno o slučaju, bili predmet tekstualnih izmjena i komentara, kritičkih bilješki ili njihovih popratnih objašnjenja kako bi se, prema potrebi, doprinosi koji su predmet autorskog prava razlučili od onih koji to nisu. Takav bi pristup predstavljao rizik od podjele djela koje ima smisla samo u cjelini, osobito kada takvi komentari, bilješke ili objašnjenja dopunjuju ili su povezani s određenim dijelom teksta izvornog djela koje komentiraju ili analiziraju.
65
Stoga se u ovom slučaju, podložno provjerama koje mora izvršiti sud koji je uputio zahtjev, uzimajući u obzir posebnost Slușanschijeva kritičkog izdanja, čiji je cilj rekonstruirati djelomično izgubljeni tekst izvornog djela prilažući uz njega komentare i potreban kritički aparat, to kritičko izdanje može smatrati „djelom” u smislu članka 2. točke (a). Direktive 2001/29, pod uvjetom da je ono intelektualna tvorevina koja odražava osobnost autora, izražavajući njegove slobodne i kreativne odluke i da se može dovoljno precizno i objektivno utvrditi.
66
Kao treće, kad je riječ o opsegu zaštite djela, valja podsjetiti na to da, kada kritičko izdanje ima obilježja navedena u točki 49. ove presude i stoga predstavlja djelo, ono u tom svojstvu mora uživati autorskopravnu zaštitu, u skladu s Direktivom 2001/29, pri čemu valja primijetiti da opseg te zaštite ne ovisi o stupnju kreativne slobode kojom je raspolagao njegov autor i da ona stoga ne može biti manja od zaštite koju uživa bilo koje djelo obuhvaćeno tom direktivom (presuda od 12. rujna 2019., Cofemel, C‑683/17, EU:C:2019:721, t. 35. i navedena sudska praksa).
67
Valja dodati, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 73. svojeg mišljenja, da povreda autorskog prava ne podrazumijeva nužno cjelovito reproduciranje djela, nego se može sastojati u djelomičnom reproduciranju. Naime, različiti dijelovi djela također podliježu zaštiti na temelju članka 2. točke (a) Direktive 2001/29 pod uvjetom da sadržavaju neke od elemenata koji su izraz vlastitog intelektualnog stvaralaštva autora djela (vidjeti u tom smislu presudu od 16. srpnja 2009., Infopaq International, C‑5/08, EU:C:2009:465, t. 39.), što može biti slučaj kada autor nastoji rekonstruirati djelomično izgubljeno književno djelo u obliku koji smatra što je moguće bližim onomu koji je osmislio autor izvornog djela.
68
Naposljetku, i neovisno o prethodnim razmatranjima, priznavanje autorskog prava na kritičkom izdanju književnog djela koje je postalo javno dobro ne dovodi do njegova ulaska u privatnu domenu i ne može autoru tog kritičkog izdanja dati isključivo pravo na to prethodno postojeće djelo.
69
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 2. točku (a) Direktive 2001/29 treba tumačiti na način da se kritičko izdanje djela koje je postalo javno dobro, čiji je cilj rekonstituirati tekst tog djela pružajući uz njega komentare i potrebni kritički aparat, može smatrati djelom zaštićenim autorskim pravom, u smislu te odredbe, pod uvjetom da je ono intelektualna tvorevina koja odražava osobnost autora, izražavajući njegove slobodne i kreativne odluke i da se može dovoljno precizno i objektivno utvrditi.
Troškovi
70
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) odlučuje:
Članak 2. točku (a) Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu
treba tumačiti na način da se:
kritičko izdanje djela koje je postalo javno dobro, čiji je cilj rekonstituirati tekst tog djela pružajući uz njega komentare i potrebni kritički aparat, može smatrati djelom zaštićenim autorskim pravom, u smislu te odredbe, pod uvjetom da je ono intelektualna tvorevina koja odražava osobnost autora, izražavajući njegove slobodne i kreativne odluke i da se može dovoljno precizno i objektivno utvrditi.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: rumunjski