61992TO0072_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Sagsfremstilling
1 Sagsoegeren, Hartwig Benzler, er tjenestemand ved Kommissionen. Da han har tjenestested i Bruxelles, faar han sin loen udbetalt i belgiske francs. I flere aar har Kommissionen i henhold til en af sagsoegeren godkendt transport i hans loen til fordel for det tyske Beamtenheimstaettenwerk-BHW (herefter benaevnt "BHW"), der yder laan til opfoerelse og erhvervelse af boliger, hver maaned for sagsoegerens regning overfoert et beloeb i tyske mark til BHW. Desuden er der i flere aar hver maaned for sagsoegerens regning blevet overfoert en forsikringspraemie til det forsikringsselskab, der har stillet garanti for restbeloebet til BHW for det tilfaelde, at laantageren doer, foer laanet er tilbagebetalt.
2 Ved skrivelse af 24. februar 1992, benaevnt "klage", henviste sagsoegeren til en oekonomisk skade, han har lidt som foelge af, at der er blevet anvendt en forkert justeringskoefficient. Han anmodede om at blive holdt skadesloes og om, at der anvendes en hoejere justeringskoefficient.
3 Den 21. maj 1992 anmodede sagsoegeren loenningskontoret om med oejeblikkelig virkning at overfoere en del af hans loen, 20 DM om maaneden, til hans konto i Postgiroamt Essen.
4 Ved skrivelse af 25. maj 1992 meddelte direktoeren for direktoratet for "rettigheder og pligter ° disciplinaere spoergsmaal og klager" under Kommissionens Generaldirektorat for Personale og Administration, at det var Kommissionens hensigt at undlade at svare formelt paa hans "klage" og henlaegge skrivelsen, og at klagen foelgelig maatte anses for stiltiende afslaaet den 26. juni 1992.
5 Den 22. juli 1992 indgav sagsoegeren en "klage" over, at der som foelge af hans anmodning af 21. maj 1992 blev "fratrukket et unoedvendigt stort beloeb til overfoersler i tyske mark til Tyskland".
6 Ved skrivelse af 20. august 1992 underrettede en kontorchef i Kommissionens Generaldirektorat for Personale og Administration sagsoegeren om, at Kommissionen ansaa klagen af 22. juli 1992 for at vaere identisk med klagen af 24. februar 1992 og gjorde ham opmaerksom paa, at han indtil den 26. september 1992 kunne anlaegge sag ved Retten.
Retsforhandlinger og parternes paastande
7 Sagsoegeren har herefter ved staevning indgivet til Rettens Justitskontor den 21. september 1992 anlagt naervaerende sag. Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
1) De af sagsoegte trufne afgoerelser annulleres.
2) Sagsoegte tilpligtes at betale sagsoegeren en erstatning paa 200 000 BFR for det oekonomiske tab, han har lidt.
3) Sagsoegte tilpligtes at betale renter svarende til 8% af det kraevede erstatningsbeloeb.
4) Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
8 Ved processkrift indgivet til Rettens Justitskontor den 23. oktober 1992 har Kommissionen i medfoer af procesreglementets artikel 114, stk. 1, foerste afsnit, nedlagt paastand om, at sagen afvises, og har gjort gaeldende, at staevningen ikke opfylder kravene i procesreglementets artikel 44, og at der ikke har fundet en korrekt administrativ klageprocedure sted. Hvad angaar erstatningskravet har Kommissionen anfoert, at sagsoegeren har medregnet beloeb, der er overfoert paa grundlag af beregninger, der ikke kan aendres. Kommissionen har anmodet Retten om at traeffe afgoerelse om afvisningspaastanden uden at indlede behandlingen af sagens realitet.
9 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
° Sagen afvises.
° Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger efter gaeldende regler.
10 Ved processkrift indgivet til Rettens Justitskontor den 21. januar 1993 har sagsoegeren nedlagt paastand om, at Kommissionens afvisningspaastand forkastes.
Formaliteten
11 Retten skal traeffe afgoerelse om den saaledes fremfoerte formalitetsindsigelse paa grundlag af betingelserne i procesreglementets artikel 114, stk. 3 og 4. I denne sag finder Retten dels, at den er blevet tilstraekkeligt oplyst efter gennemgangen af sagens akter, hvorfor der ikke er behov for at indlede den mundtlige forhandling, dels, at den i foerste raekke boer behandle den afvisningspaastand, der stoettes paa en tilsidesaettelse af procesreglementets artikel 44.
Parternes argumenter
12 Kommissionen har for det foerste anfoert, at sagsoegeren i strid med procesreglementets artikel 44, stk. 1, i staevningen ikke naermere har angivet, hvilke beslutninger sagen er rettet mod. Kommissionen er ikke klar over, om sagen er rettet mod sagsoegerens loenseddel for juli 1992, der er vedlagt staevningen, eller mod hans loenseddel for januar 1992 eller februar 1992.
13 Med hensyn til erstatningspaastanden er Kommissionen af den opfattelse, at denne boer afvises, idet staevningen ikke indeholder en kort fremstilling af soegsmaalsgrundene. Sagsoegeren har ikke paapeget nogen fejl, som kan tilregnes Kommissionen.
14 Over for Kommissionens foerste anbringende har sagsoegeren anfoert, at klagen af 24. februar 1992, som blev forkastet ved stiltiende afslag den 26. juni 1992, var rettet mod, at Kommissionen ved de paagaeldende transaktioner havde anvendt en overfoerselskurs, der ikke var i overensstemmelse med vedtaegten for tjenestemaend ved De Europaeiske Faellesskaber, og som var mindre gunstig end den kurs, der ville gaelde, saafremt vedtaegten blev anvendt korrekt. Klagen gik ud paa, at en allerede truffet afgoerelse skulle annulleres, nemlig den del af Raadets forordning (EKSF, EOEF, Euratom) nr. 3834/91 af 19. december 1991 om tilpasning med virkning fra den 1. juli 1991 af vederlag og pensioner for tjenestemaend og oevrige ansatte i De Europaeiske Faellesskaber samt af justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner (EFT L 361, s. 13), hvori der er fastsat en fejlagtig justeringskoefficient. Sagsoegeren er af den opfattelse, at soegsmaalets genstand, som er forordning nr. 3834/91, faktisk er angivet i staevningen.
15 Over for Kommissionens andet anbringende har sagsoegeren anfoert, at han har paavist, at administrationen har begaaet en fejl ved at anvende en forkert justeringskoefficient. Derfor skal erstatningssagen ogsaa antages til realitetsbehandling, og herunder skal de beloeb, der er anfoert paa s. 2 i staevningen, inddrages.
Rettens vurdering
16 I procesreglementets artikel 44 er opregnet de betingelser, som en staevning indgivet til Retten skal opfylde. I stk. 6 i denne bestemmelse er der kun aabnet mulighed for berigtigelse af staevningen, hvis den ikke opfylder de krav, der er naevnt i stk. 3, 4 og 5. Derfor medfoerer en manglende opfyldelse af bestemmelsen i artikel 44, stk. 1, litra c), hvorefter en staevning udtaget i henhold til EOEF-statuttens artikel 19 skal indeholde en redegoerelse for soegsmaalets genstand og en kort fremstilling af soegsmaalsgrundene, at sagen maa afvises.
17 Staevningen har foelgende ordlyd:
"1. Sagsfremstilling
1) Sagsoegeren henviser til EFT L 361-15 af 31.12.1991 (forordning nr. 3830/91 og nr. 3834/91), som er blevet tilsendt Kommissionens tjenestemaend, og som er blevet meddelt sagsoegeren den 24. februar 1992 (bilag 1).
2) Sagsoegeren har den 22. juli 1992 redegjort for baggrunden for klagen (bilag 2).
3) Desuden har sagsoegeren i klagen af 22. juli 1992 anmodet om, at en del af hans loen, 20 DM om maaneden, blev fratrukket (bilag 2a).
4) Sagsoegeren henviser desuden til et dokument fra juli 1992, hvori er angivet de 20 DM, samt til den naermere redegoerelse herfor i vedlagte dokument (bilag 3).
5) Administrationen har i skrivelse af 25. maj 1992, underskrevet af H. Richardson, fastholdt, at klagen ville blive henlagt (bilag 4).
Skrivelsen indeholder et ubegrundet afslag fra administrationens side, og afslaget er i strid med EFT L 361-14 af 31. december 1992, artikel 2, stk. 2.
2. Retlige spoergsmaal
1) Sagsoegeren henviser til de punkter, der er redegjort for i bilagene 1,1) til 4).
Af disse grunde, og idet sagsoegeren forbeholder sig ret til at fremfoere ethvert andet anbringende, herunder anbringender, der skal undersoeges ex officio, indstaevner sagsoegeren Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, og nedlaegger foelgende paastande ..." (jf. ovenfor, praemis 7).
18 Det fremgaar af staevningen, at hvad angaar annullationspaastanden henvises der uden nogen specificering og i ubestemte og uklare vendinger til Kommissionens beslutninger paa en saadan maade, at man ikke klart kan se, hvilken beslutning eller hvilke beslutninger ° truffet af ansaettelsesmyndigheden i forhold til sagsoegeren ° sagen angaar.
19 Hvad angaar annullationspaastanden opfylder staevningen derfor ikke betingelserne i procesreglementets artikel 44, stk. 1, litra c).
20 Selv om Retten kunne tage hensyn til, at sagsoegeren i de bemaerkninger, han har fremsat vedroerende sagsoegtes afvisningspaastand, har praeciseret, at sagen vedroerer forordning nr. 3834/91, bemaerkes, at en paastand om annullation af en almengyldig forordning ifoelge fast retspraksis maa afvises, idet en saadan forordning ikke kan sidestilles med en beslutning, som, skoent den er udfaerdiget i form af en forordning, beroerer sagsoegeren umiddelbart og individuelt (jf. bl.a. Domstolens dom af 10.11.1981, forenede sager 532/79, 534/79, 567/79, 600/79, 618/79 og 660/79, Amesz mod Kommissionen og Raadet, Sml. s. 2569).
21 Hvad angaar paastanden om erstatning for den oekonomiske skade, som sagsoegeren haevder at have lidt, foelger det af fast praksis, at naar der er en naer forbindelse mellem erstatningspaastande og annullationspaastande, der er blevet afvist, afvises erstatningspaastandene ligeledes, isaer naar et erstatningssoegsmaal alene har det formaal at daekke et indtaegtstab, som parten ikke ville have haft, hvis han i oevrigt havde faaet medhold i annullationspaastanden (jf. bl.a. Rettens dom af 24.1.1991, sag T-27/90, Latham mod Kommissionen, Sml. II, s. 35, praemis 38, og Domstolens heri naevnte praksis).
22 I denne sag har sagsoegeren nedlagt paastand om erstatning for den skade, som angives at vaere paafoert ham ved retsstridige akter, der er udstedt af den sagsoegte institution, og som han ligeledes har paastaaet annulleret, men de er ikke tilstraekkeligt identificeret i staevningen. Retten finder derfor, at da erstatningspaastanden skyldes samme adfaerd fra sagsoegtes side som den, der er paaberaabt i forbindelse med annullationspaastanden, er der en naer forbindelse med sidstnaevnte, og erstatningspaastanden boer derfor ogsaa afvises.
23 Desuden og uafhaengigt af, om erstatningspaastanden er naert forbundet med annullationspaastanden, kan det ikke af staevningen udledes, hvilken adfaerd eller forseelse der vil kunne tilregnes Kommissionen, og som har forvoldt sagsoegeren den oekonomiske skade, han mener at have lidt. Sagsoegeren har anslaaet skaden til 200 000 BFR, men har ikke fremlagt nogen beregning til stoette herfor. Staevningen opfylder derfor ikke i denne henseende betingelserne i procesreglementets artikel 44, stk. 1, litra c).
24 Sagen maa herefter afvises, uden at det er noedvendigt at tage stilling til den anden afvisningspaastand, Kommissionen har nedlagt.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
25 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Dog baerer institutionerne i tvister mellem Faellesskaberne og de ansatte i henhold til artikel 88 selv deres egne omkostninger.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTEN (Fjerde Afdeling)
1) Sagen afvises.
2) Hver part betaler sine omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 24. marts 1993.