62023TJ0025_RES
Sag T-25/23
Orgatex GmbH & Co. KG
mod
Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret
Rettens dom (Sjette Afdeling) af 23. oktober 2024
»EF-design – ugyldighedssag – registreret EF-design, der gengiver en gulvmarkering – artikel 3, litra a), og artikel 25, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 6/2002 – designets enhedskarakter – overensstemmelse mellem billeder«
EF-design – betingelser for beskyttelse – gengivelse, der opfylder definitionen af design – bedømmelseskriterier – hensyntagen til den gengivelse, der blev indgivet i forbindelse med registreringsansøgningen
[Rådets forordning nr. 6/2002, art. 3, litra a)]
(jf. præmis 34, 41 og 101)
EF-design – ansøgning om registrering – betingelser – reproducerbar afbildning af designet – begreb – indgivelse af flere afbildninger af ét og samme design – bevilling – betingelser – krav om enhedskarakter – overensstemmelse mellem billeder
[Rådets forordning nr. 6/2002, art. 36, stk. 1; Kommissionens forordning nr. 2245/2002, art. 1, stk. 1, litra c), og art. 4, stk. 2]
(jf. præmis 36-40 og 43)
EF-design – afkald og ugyldighed – ugyldighedsbegæring – undersøgelse af begæringen – princip om fortolkning til fordel for indehaveren af et design – foreligger ikke
(Rådets forordning nr. 6/2002)
(jf. præmis 48-52)
EF-design – ugyldighedsgrunde – gengivelse, der opfylder definitionen af design – gengivelse af en gulvmarkering
[Rådets forordning nr. 6/2002, art. 3, litra a), og art. 25, stk. 1, litra a)]
(jf. præmis 63, 69, 70, 80, 83, 115 og 116)
Resumé
I et annullationssøgsmål, hvorved Retten frifandt Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO), tog den i lyset af kravet om, at der skal være tale om et enkelt design, stilling til det hidtil uløste spørgsmål om, hvorvidt der var overensstemmelse mellem nogle billeder. Den præciserede ligeledes, at der ikke findes et princip om fortolkning til fordel for registrering af et EF-design i en ugyldighedssag.
Sagsøgeren, Orgatex GmbH & Co. KG., er indehaver af et EF-design, der gengiver en gulvmarkering. Lawrence Longton havde indgivet en ugyldighedsbegæring til EUIPO vedrørende dette design, der blev forkastet af ugyldighedsafdelingen.
Appelkammeret annullerede imidlertid ugyldighedsafdelingens afgørelse og erklærede det anfægtede design ugyldigt, idet det anså, at dette design var blevet registreret i strid med artikel 3, litra a), i forordning nr. 6/2002 (
1
), eftersom de fire indleverede billeder ikke var entydige og gengav mindst to forskellige design.
Rettens bemærkninger
Retten bemærkede for det første, at undersøgelsen af et design i henhold til artikel 3, litra a), i forordning nr. 6/2002 skal foretages på grundlag af den afbildning, der er indført i registret, og som angiver genstanden for og omfanget af beskyttelsen. De bemærkninger, som ansøgeren eller indehaveren fremsætter under sagen, kan dermed kun tages i betragtning, hvis de kan udledes af afbildningen af designet. Retten undersøgte således, om de billeder, der udgjorde afbildningen, samlet set viste udseendet af et enkelt produkt, dvs. om designet havde enhedskarakter.
I denne henseende bemærkede Retten, at kravet om sammenhæng mellem billederne indebærer, at alle afbildninger skal vise udseendet af ét og samme produkt, således at de gør det muligt klart at identificere ét og samme design. Uoverensstemmelser eller modsigelser mellem de indgivne billeder kan føre til den konklusion, at afbildningen viser forskellige produkter. Dette er bl.a. tilfældet, når billederne udgør forskellige inkorporeringer eller versioner af ét og samme koncept, eller når brugen af linjer, der har til formål at identificere designet, eller udelukkelser af visse kendetegn, ikke er sammenhængende i alle afbildningerne. Der kan nemlig ikke være tale om et enkelt design, hvis billederne indbyrdes er uløseligt uoverensstemmende eller uløseligt modstridende, eftersom udseendet af et enkelt produkt ikke kan fastlægges, og afbildningen følgelig ikke gør det muligt klart at identificere et enkelt design. Omvendt kan designets enhedskarakter fastlægges på trods af mindre forskelle mellem billederne, i det omfang de pågældende billeder ikke desto mindre kan forenes i betydningen af et enkelt design. Når dette er sagt, præciserede Retten, at EUIPO’s instanser ikke er forpligtede til at overveje alle mulige kombinationer af de billeder, som ansøgeren har indgivet i forbindelse med registreringsansøgningen, men kun de kombinationer, der forekommer logiske og sandsynlige på baggrund af en almindelig erfaring.
For det andet bemærkede Retten, at intet i forordning nr. 6/2002 taler for et fortolkningsprincip, der er til fordel for ansøgeren eller indehaveren af et EF-design, og udledte heraf, at der ikke findes et sådant princip inden for rammerne af en ugyldighedssag.
For det tredje bemærkede Retten, at den antagelse, at billede 1.1 og 1.2 viser forsiden og billede 1.3 og 1.4 bagsiden af det anfægtede design, hver og et set fra oven og i perspektiv, forekommer logisk og sandsynlig i lyset af almindelig erfaring. Disse billeder viser imidlertid uløselige uoverensstemmelser og afspejler ikke et enkelt design, og det anfægtede design blev således indført i EUIPO’s register i strid med artikel 3, litra a), i forordning nr. 6/2002.
Endelig undersøgte Retten den antagelse, som sagsøgeren havde påberåbt sig som værende mere gunstig for vedkommende, og hvorefter billede 1.1 viser forsiden og billede 1.2, 1.3 og 1.4 bagsiden af det anfægtede design. For det første præciserede Retten, at EUIPO’s instanser ikke var forpligtede til at tage hensyn til en sådan antagelse. Den er nemlig hverken logisk eller sandsynlig, henset til almindelig erfaring, eftersom det, medmindre der foreligger særlige omstændigheder, der ikke er godtgjort, og som ikke foreligger i den foreliggende sag, forekommer ulogisk og usandsynligt at vise et enkelt billede af forsiden og tre billeder af bagsiden. For det andet konstaterede Retten, at denne antagelse ligeledes indebærer, at der er uløselige uoverensstemmelser mellem billederne, og at disse uløselige uoverensstemmelser ikke kan afhjælpes ved en sammenligning med produkter, der angiveligt markedsføres. Selv om de markedsførte produkter, der svarer til et design, kan tages i betragtning ved vurderingen af helhedsindtrykket, drejer det sig i den foreliggende sag ikke om at vurdere, om to omtvistede design giver den informerede bruger det samme helhedsindtryk, men om at afgøre, hvorvidt der er tale om et enkelt design på grundlag af den afbildning, der er indført i registret.
Henset til disse betragtninger konkluderede Retten, at selv hvis sagsøgerens antagelse lægges til grund, foreligger der uovervindelige modsigelser eller uløselige uoverensstemmelser mellem billederne, og at disse følgelig ikke gengiver et enkelt design.
(
1
) – Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 af 12.12.2001 om EF-design (EFT 2002, L 3, s. 1).