62024CC0323
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
NICHOLASE EMILIOUA
přednesené dne 19. června 2025 (
1
)
Věc C‑323/24
Deity Shoes, S. L.
proti
Mundorama Confort, S. L.,
Stay Design, S. L.
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (obchodní soud č. 1 v Alicante, Španělsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Duševní a průmyslové vlastnictví – (Průmyslové) vzory Společenství – Nařízení (ES) č. 6/2002 – Článek 4 – Podmínky ochrany (průmyslového) vzoru – Novost – Individuální povaha – Charakteristické vzhledové znaky předem určené třetí stranou – Přizpůsobení součástí nabízených na základě již existujícího katalogu – Požadovaný stupeň přizpůsobení – Koncepční volnost původce vzoru – Možnost chránit vzhled celého nebo části výrobku, který je vyráběn na základě známých módních trendů“
I. Úvod
1.
„These boots are made for walkin’ and that’s just what they’ll do“ (Tyto boty jsou udělány pro chůzi a jen k ní budou vždy sloužit)“ (
2
). V judikatuře Tribunálu týkající se výkladu nařízení (ES) č. 6/2002 (
3
) je obecně přijímanou tezí, že volnost původce výrobku (například obuvi) je omezena technickou funkcí uvedeného výrobku (třeba skutečností, že bota má být nošena na chodidle a musí být vhodná pro určitý účel, jako je chůze nebo běh), jakož i právními předpisy použitelnými na výrobek, které vedou k ustálení některých jeho vlastností (
4
). V projednávané věci vyvstává mimo jiné následující otázka: je tato volnost omezena i módními trendy?
2.
Spor v původním řízení se týká tří společností podnikajících v odvětví obuvnictví, konkrétně Deity Shoes S. L. na jedné straně a Mundorama Confort S. L. a Stay Design S. L. na straně druhé. Deity Shoes tvrdí, že zbývající dvě společnosti porušily její (průmyslové) vzory Společenství pro různé modely obuvi [dále jen „sporné (průmyslové) vzory“]. Mundorama Confort a Stay Design ve svém protinávrhu tvrdí, že sporné (průmyslové) vzory jsou neplatné, neboť jsou založeny na stávajících (průmyslových) vzorech, které jsou uvedeny v katalozích dodavatelů společnosti Deity Shoes, od nichž se liší pouze určitými detaily souvisejícími s přizpůsobením určitých prvků, kupříkladu podrážek, tkaniček nebo přezek, které jsou ovlivněny nejnovějšími módními trendy. Sporné (průmyslové) vzory tak podle jejich názoru nejsou výsledkem žádné „skutečné návrhářské činnosti“, „duševního úsilí“ ani inovace.
3.
Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (obchodní soud č. 1 v Alicante, Španělsko) ve svých předběžných otázkách v podstatě žádá Soudní dvůr, aby určil, zda i za uvedených okolností může být (průmyslový) vzor chráněn jako zapsaný či nezapsaný (
5
) (průmyslový) vzor Společenství podle nařízení č. 6/2002. Dále si klade otázku, zda mohou módní trendy omezit volnost původce vzoru takovým způsobem, že drobné rozdíly mohou stačit k tomu, aby dotčený (průmyslový) vzor vyvolal odlišný celkový dojem než starší (průmyslové) vzory, a uděloval mu tak „individuální povahu“ ve smyslu článku 6 nařízení č. 6/2002.
II. Právní rámec
4.
Článek 4 nařízení č. 6/2002, nadepsaný „Požadavky na ochranu“, stanoví:
„1.   (Průmyslový) vzor je chráněn právem k (průmyslovému) vzoru [Společenství], pokud je nový a má individuální povahu.
[…]“
5.
Článek 5 uvedeného nařízení, nadepsaný „Novost“, stanoví:
„1.   (Průmyslový) vzor je považován za nový, pokud nebyl zpřístupněn veřejnosti shodný (průmyslový) vzor:
a)
v případě nezapsaného (průmyslového) vzoru Společenství přede dnem, kdy byl (průmyslový) vzor, jehož ochrana je požadována, poprvé zpřístupněn veřejnosti;
b)
v případě zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství přede dnem podání přihlášky k zápisu nebo, pokud je uplatněno právo přednosti, přede dnem vzniku práva přednosti.
2.   (Průmyslový) vzor je pokládán za shodný, pokud se jeho znaky liší jen v nepodstatných podrobnostech.“
6.
Článek 6 nařízení č. 6/2002, nadepsaný „Individuální povaha“, stanoví:
„1.   (Průmyslový) vzor má individuální povahu, pokud se celkový dojem, který vyvolá u informovaného uživatele, liší od celkového dojmu vyvolaného u tohoto uživatele (průmyslovým) vzorem, který byl zpřístupněn veřejnosti:
a)
v případě nezapsaného (průmyslového) vzoru Společenství přede dnem, kdy byl (průmyslový) vzor, jehož ochrana se požaduje, poprvé zpřístupněn veřejnosti;
b)
v případě zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství přede dnem podání přihlášky k zápisu nebo, bylo-li uplatněno právo přednosti, přede dnem vzniku práva přednosti.
2.   Při posuzování individuální povahy se bere v úvahu míra volnosti původce vzoru při vývoji (průmyslového) vzoru.“
7.
Článek 10 uvedeného nařízení, nadepsaný „Rozsah ochrany“, stanoví:
„1.   Rozsah ochrany práva k (průmyslovému) vzoru se vztahuje na jakýkoliv (průmyslový) vzor, který nezapůsobí na informovaného uživatele odlišným celkovým dojmem.
2.   Při posuzování rozsahu ochrany se bere ohled na stupeň volnosti původce vzoru při vývoji jeho (průmyslového) vzoru.“
8.
Článek 14 nařízení č. 6/2002, nadepsaný „Právo k (průmyslovému) vzoru Společenství“, stanoví:
„1.   Právo k (průmyslovému) vzoru Společenství má původce (průmyslového vzoru) nebo jeho právní nástupce.
[…]“
9.
Článek 25 uvedeného nařízení, nadepsaný „Důvody neplatnosti“, stanoví:
„1.   (Průmyslový) vzor Společenství lze prohlásit neplatným pouze v níže uvedených případech:
a)
pokud (průmyslový) vzor neodpovídá definici podle čl. 3 písm. a);
b)
pokud nesplňuje podmínky článků 4 až 9;
c)
pokud na základě soudního rozhodnutí nemá majitel práva na (průmyslový) vzor Společenství podle článku 14 nárok;
[…]“
III. Skutkový stav, řízení před Soudním dvorem a předběžné otázky
10.
Dne 10. prosince 2021 podala společnost Deity Shoes žalobu k Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (obchodní soud č. 1 v Alicante) proti společnostem Mundorama Confort a Stay Design. V žalobě se dovolává porušení sporných (průmyslových) vzorů.
11.
Dne 12. dubna 2022 podaly Mundorama Confort a Stay Design protinávrh, kterým se domáhaly prohlášení neplatnosti uvedených (průmyslových) vzorů (
6
).
12.
Zejména tvrdily, že vývoj sporných (průmyslových) vzorů nebyl spjat s žádnými inovacemi ani „skutečnou návrhářskou činností“ a uvedené (průmyslové) vzory nejsou výsledkem žádného „duševního úsilí“. Kromě několika přizpůsobených prvků (např. barva, některé materiály, umístění přezek, tkaniček a jiných ozdobných prvků) sporné (průmyslové) vzory představovaly vzory obuvi uvedené v katalozích poskytovaných společnosti Deity Shoes jejími čínskými dodavateli (dále jen „dodavatelé“). Podle názoru společností Mundorama Confort a Stay Design tak uvedené (průmyslové) vzory nesplňují podmínku „novosti“ stanovenou v článku 5 nařízení č. 6/2002 ani podmínku „individuální povahy“ stanovenou v článku 6 nařízení č. 6/2002.
13.
Předkládající soud uvádí, že v podnikání společnosti Deity Shoes, jež se zaměřuje na prodej velkých množství obuvi, má cena výrobků důležitou roli. Vzhledem k tomu, že jakákoli změna nebo přizpůsobení (průmyslových) vzorů obsažených v katalozích dodavatelů vede ke zvýšení nákladů, není nic, co by takovou společnost, jako je Deity Shoes, skutečně pobízelo k tomu, aby podstatně měnila modely obuvi vyobrazené v uvedených katalozích.
14.
Předkládající soud rovněž podotýká, že různé možnosti přizpůsobení (pokud jde například o barvu, materiály a umístění přezek, tkaniček nebo jiných ozdobných prvků) jsou již v katalozích dodavatelů uvedeny. Kromě toho jsou modely vyobrazené v těchto katalozích, jejich přizpůsobení, jakož i sporné (průmyslové) vzory ovlivněny známými módními trendy. Předkládající soud by chtěl vědět, zda by takové módní trendy mohly být považovány za faktory, které omezují volnost původce vzoru stejným způsobem, jako ji někdy omezují technická funkce výrobku nebo právní předpisy použitelné na výrobek.
15.
Ve světle uvedených aspektů se Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (obchodní soud č. 1 v Alicante) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Má-li být průmyslový vzor chráněn v režimu podle nařízení [č. 6/2002], je nutné, aby existovala skutečná návrhářská činnost, a aby tak průmyslový vzor byl výsledkem duševního úsilí jeho tvůrce? […] Lze v tomto ohledu považovat za skutečnou návrhářskou činnost kombinování součástí na základě [stávajících] modelů, jejichž vzhledové znaky jsou z větší části předem určeny [dodavateli], takže úpravy určitých prvků je třeba považovat za drobné a doplňkové?
2)
Lze v souvislosti s výše uvedeným učinit závěr, že mají individuální povahu ve smyslu článku 6 nařízení [č. 6/2002] všechny nebo některé vzhledové znaky výrobku, který je výsledkem přizpůsobení průmyslových vzorů nabízených čínskými [dodavateli] na základě katalogů těchto [dodavatelů], pokud je činnost majitele průmyslového vzoru omezena na uvádění těchto vzorů na trh v [Evropské unii] bez úprav nebo s drobnými úpravami součástí (jako jsou podrážky, nýty, tkaničky, přezky) a vzhledové znaky jsou z větší části předem určeny [dodavateli]? Je pro tyto účely relevantní, že [tyto] součásti [jsou již samy] nabízen[y] samotn[ými] [dodavateli] v rámci [jejich katalogů]?
3)
Musí být článek 14 nařízení [č. 6/2002] vykládán v tom smyslu, že za ‚původce‘ průmyslového vzoru lze považovat osobu, která na základě [staršího] průmyslového vzoru nabízeného [dodavateli] prostřednictvím katalogu pouze přizpůsobila tento starší průmyslový vzor tím, že upravila součásti […] nabízené [tímto dodavatelem], [aniž by je navrhla]? Aby bylo možné nárokovat si původcovství, je v tomto ohledu nutný určitý stupeň přizpůsobení za účelem prokázání, že se konečná podoba výrazně odchyluje od [staršího] průmyslového vzoru?
4)
Aniž je dotčeno výše uvedené, v případě, [jako je ten projednávaný], vzhledem ke specifikům obuvi navržené na základě vzorníků [dodavatelů], a pakliže ‚[činnost týkající se] vzor[u]‘ spočívá toliko ve výběru z dřívějších průmyslových vzorů ze vzorníku a případně v obměně některých jeho součástí […] v souladu s módními trendy, je třeba vycházet z toho, že tyto módní trendy: a) omezují volnost původce vzoru, takže malé rozdíly mezi zapsaným (nebo nezapsaným) průmyslovým vzorem a [starším] vzorem mohou postačovat k vyvolání odlišného celkového dojmu, nebo naopak b) [oslabují] individuální povahu zapsaného (nebo nezapsaného) průmyslového vzoru, takže tyto prvky nebo součásti [vyplývající] ze známých módních trendů[…] budou mít v celkovém dojmu vyvolaném u informovaného uživatele [při srovnání s jinými, staršími průmyslovými vzory] menší význam?“
16.
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce ze dne 13. prosince 2023 došla kanceláři Soudního dvora dne 2. května 2024. Písemná vyjádření předložily společnost Deity Shoes a Komise. Jednání se nekonalo.
IV. Analýza
17.
Článek 4 odst. 1 nařízení č. 6/2002 stanoví dvě podmínky, které musí být splněny, aby byl (průmyslový) vzor chráněn jako zapsaný či nezapsaný „(průmyslový) vzor [Společenství]“ podle uvedeného nařízení: (průmyslový) vzor musí být „nový“ a mít „individuální povahu“. K tomu, aby byl (průmyslový) vzor nový, a splňoval tak první z uvedených podmínek, nesmí být žádný shodný (průmyslový) vzor zpřístupněn veřejnosti buď před dnem, kdy byl (průmyslový) vzor, jehož ochrana je požadována, poprvé zpřístupněn veřejnosti (
7
) [v případě nezapsaných (průmyslových) vzorů Společenství], nebo před dnem podání přihlášky (průmyslového) vzoru Společenství k zápisu, ve vztahu k němuž je požadována ochrana (v případě zapsaných (průmyslových) vzorů Společenství) (
8
). Druhá podmínka, jež se týká „individuální povahy“ (průmyslového) vzoru, vyžaduje, aby (průmyslový) vzor vyvolal u informovaného uživatele celkový dojem, který se liší od celkového dojmu vyvolaného u tohoto uživatele (průmyslovým) vzorem, který byl zpřístupněn veřejnosti před výše uvedenými dny (
9
).
18.
V kontextu uvedených ustanovení lze otázky Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (obchodní soud č. 1 v Alicante) v podstatě zredukovat na dva problémy. První problém (který je klíčovým aspektem první části první předběžné otázky, jakož i třetí předběžné otázky) je, zda k tomu, aby mohl být (průmyslový) vzor chráněn jako (průmyslový) vzor Společenství, musí být výsledkem „skutečné návrhářské činnosti“ nebo „duševního úsilí“ původce vzoru. Nejprve vysvětlím, proč se domnívám, že tyto prvky se v projednávané věci neuplatní (část A). Druhý problém (který je součástí druhé části první předběžné otázky, jakož i druhé a čtvrté předběžné otázky) se týká toho, zda (průmyslový) vzor může požívat ochrany jako (průmyslový) vzor Společenství, je-li předem určen staršími (průmyslovými) vzory obsaženými v katalozích dodavatelů a pokud se od uvedených (průmyslových) vzorů liší pouze v určitých méně významných prvcích souvisejících s přizpůsobením (rovněž uvedených ve zmíněných katalozích), které jsou ovlivněny módními trendy. V tomto ohledu by předkládající soud chtěl vědět, zda módní trendy mohou být považovány za faktory omezující volnost původce vzoru takovým způsobem, že drobné rozdíly mezi jedním nebo několika staršími (průmyslovými) vzory a dotčeným (průmyslovým) vzorem mohou být dostatečné k tomu, aby posledně uvedený (průmyslový) vzor vyvolal odlišný celkový dojem, a měl tak „individuální povahu“ ve smyslu článku 6 nařízení č. 6/2002 (část B).
A.
Musí být (průmyslový) vzor Společenství výsledkem „skutečné návrhářské činnosti“ nebo „duševního úsilí“ (první část první předběžné otázky a třetí předběžná otázka)?
19.
Odpověď na první problém vznesený předkládajícím soudem je podle mého názoru poměrně jednoznačná.
20.
Jak jsem již vysvětlil v bodě 17 výše, aby mohl být (průmyslový) vzor chráněn jako zapsaný nebo nezapsaný (průmyslový) vzor Společenství, musí být splněny dvě podmínky, a sice podmínka „novosti“ a podmínka „individuální povahy“ takového (průmyslového) vzoru.
21.
Uvedené dvě podmínky jsou stanoveny taxativně a nařízení č. 6/2002 neobsahuje žádnou další podmínku v tom smyslu, že by výroba (průmyslového) vzoru musela být spjata se „skutečnou návrhářskou činností“ nebo že by takový (průmyslový) vzor musel být výsledkem „duševního úsilí“, má-li být zachována terminologie použitá předkládajícím soudem v jeho žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce. Společnosti Mundorama Confort i Stay Design před předkládajícím soudem ostatně samy uznávají, že čl. 4 odst. 1 nařízení č. 6/2002 (který stanovuje požadavky na ochranu) ani čl. 25 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení [který se týká neplatnosti (průmyslového) vzoru Společenství z důvodu nedodržení uvedených požadavků] žádnou takovou „skutečnou návrhářskou činnost“ ani „duševní úsilí“ nezmiňují.
22.
Kromě toho se domnívám, že použitím uvedených výrazů se předkládající soud ve skutečnosti táže, zda se ve vztahu k ochraně (průmyslových) vzorů Společenství použije podmínka obdobná podmínce „originality“ stanovené v judikatuře Soudního dvora týkající se výkladu směrnice 2001/29/ES (
10
). Soudní dvůr totiž rozhodl, že k tomu, aby mohl být určitý předmět považován za originální a požívající ochrany podle čl. 2 písm. a) uvedené směrnice, je zároveň nezbytné a dostačující, odráží-li osobnost jeho autora, přičemž je výrazem jeho rozhodnutí učiněných na základě jeho tvůrčí svobody (
11
). Na jednotlivé části „díla“ se tak vztahuje ochrana za podmínky, že obsahují určité prvky, které jsou vyjádřením vlastního duševního výtvoru autora tohoto díla (
12
).
23.
Podle mého názoru je však zřejmé, že k tomu, aby byl (průmyslový) vzor chráněn jako (průmyslový) vzor Společenství, nemusí být splněna žádná podobná podmínka. Soudní dvůr totiž konstatoval, že unijní normotvůrce vycházel z úvahy, že „předměty chráněné (průmyslovým) vzorem v zásadě nelze připodobnit předmětům představujícím díla chráněná směrnicí 2001/29“ (
13
). Kromě toho „ochrana (průmyslových) vzorů na jedné straně a autorskoprávní ochrana na straně druhé sledují zásadně odlišné cíle a podléhají odlišným režimům“. Jak Soudní dvůr vysvětlil, „ochrana (průmyslových) vzorů se má vztahovat na předměty, které – ač nové a individualizované – vykazují užitný charakter a jsou předurčeny k masové výrobě“, zatímco „[o]chrana spojená s autorským právem, jejíž doba trvání je podstatně delší, je pak vyhrazena předmětům, které si zaslouží být kvalifikovány jako ‚díla‘ “ (
14
).
24.
Pokud jde nyní o to, zda musí být podmínky „novosti“ a „individuální povahy“ samy o sobě vykládány v tom smyslu, že vyžadují, aby původce vzoru vykonával „skutečnou návrhářskou činnost“ nebo vyvíjel „duševní úsilí“, nejprve uvádím, že uvedené podmínky se týkají, jak zdůrazňují Komise a společnost Deity Shoes ve svých vyjádřeních, vzhledu (průmyslového) vzoru posuzovaného izolovaně od toho, jakým způsobem byl takový (průmyslový) vzor vytvořen, a tudíž izolovaně od jakéhokoli „duševní úsilí“ či tvůrčí činnosti původce vzoru. Článek 3 písm. a) nařízení č. 6/2002 totiž definuje výraz „(průmyslový) vzor“ jako „vzhled výrobku jako celku nebo jeho části vyplývající z jeho znaků, zejména z linií, obrysů, barev, tvaru, struktury povrchu, a/nebo materiálu výrobku jako takového, a/nebo jeho dekoru“ (
15
).
25.
Podmínka týkající se „novosti“ navíc znamená pouze to, jak jsem již vysvětlil, že veřejnosti nebyl dříve zpřístupněn žádný shodný (průmyslový) vzor. Z toho vyplývá, že uvedená podmínka vyžaduje srovnání (průmyslového) vzoru, jehož ochrana jako (průmyslového) vzoru Společenství je požadována nebo jehož platnost je zpochybňována, se stávajícími (průmyslovými) vzory jako celkem. Nevyžaduje posouzení, zda je dotčený (průmyslový) vzor výsledkem zvláštního „duševního úsilí“ nebo „skutečné návrhářské činnosti“.
26.
Totéž platí pro podmínku týkající se „individuální povahy“. V tomto ohledu podotýkám, že bod 14 odůvodnění nařízení č. 6/2002 uvádí, že „[p]osouzení, zda má (průmyslový) vzor individuální povahu, by mělo být založeno na tom, zda celkový dojem, který na informovaného uživatele pohled na nový (průmyslový) vzor učiní, jej významně odliší od dojmu, který na něj učiní stávající (průmyslový) vzor jako celek, s přihlédnutím k povaze výrobku, pro který je (průmyslový) vzor použit nebo do něhož byl zapracován […]“.
27.
Připouštím však zaprvé, že zmíněný bod odůvodnění rovněž uvádí, že při posuzování „individuální povahy“ (průmyslového) vzoru je nutno přihlédnout „k průmyslovému odvětví, do něhož [uvedený vzor] spadá, a stupni volnosti původce vzoru při [jeho] vývoji“ (
16
). V článku 6 odst. 2 nařízení č. 6/2002 je použita podobná formulace, v níž se stanoví, že „[p]ři posuzování individuální povahy se bere v úvahu míra volnosti původce vzoru při vývoji (průmyslového) vzoru“. Patrně by bylo možno tvrdit, že z uvedeného vyplývá, že je třeba vzít v úvahu „skutečnou návrhářskou činnost“ nebo „duševní úsilí“ stojící v pozadí vývoje (průmyslového) vzoru.
28.
Považuji však za zřejmé, že odkaz na „volnost původce vzoru“ uvedený v bodě 14 odůvodnění nařízení č. 6/2002 a v jeho čl. 6 odst. 2 nelze vykládat ve výše uvedeném smyslu; právě naopak. Judikatura Tribunálu, kterou jsem zmínil v úvodu (
17
), totiž dokládá, že čl. 6 odst. 2 je chápán v tom smyslu, že ochrana (průmyslového) vzoru jako (průmyslového) vzoru Společenství nemůže být odepřena pouze z toho důvodu, že určité znaky (průmyslového) vzoru jsou podmíněny omezeními spojenými například s technickou funkcí výrobku (touto otázkou se budu zabývat v části B níže). Jednoduše řečeno, (průmyslovému) vzoru obuvi nebude odepřena ochrana jakožto (průmyslovému) vzoru Společenství pouze z toho důvodu, že se jeho celkový tvar podobá tvaru chodidla.
29.
Zadruhé předkládající soud ve své třetí předběžné otázce uvádí, že článek 14 nařízení č. 6/2002 kvalifikuje „původce vzoru“ jako osobu, která (průmyslový) vzor „vyvinula“. S ohledem na uvedené ustanovení by předkládající soud chtěl vědět, zda je k tomu, aby byl (průmyslový) vzor chráněn jako (průmyslový) vzor Společenství, nezbytné, aby osoba, která jej vyvinula, vykonávala „skutečnou návrhářskou činnost“ nebo vyvíjela „duševní úsilí“, ab jí bylo možné považovat za „původce“ takového (průmyslového) vzoru. Opět uvádím, že vyjádřené pochybnosti nesdílím.
30.
Nejprve podotýkám, že článek 14 nařízení č. 6/2002, nadepsaný „Právo k (průmyslovému) vzoru Společenství“, v odstavci 1 stanoví, že „[p]rávo k (průmyslovému) vzoru Společenství má původce (průmyslového vzoru) nebo jeho právní nástupce“. Odstavce 2 a 3 uvedeného ustanovení upřesňují pravidla, která se použijí v případě, kdy (průmyslový) vzor vyvinuly společně dvě nebo více osob, jakož i v případě, že byl (průmyslový) vzor „vyvinut zaměstnancem vykonávajícím své pracovní povinnosti nebo na základě příkazů svého zaměstnavatele“.
31.
Ve světle těchto skutečností považuji za zřejmé, že účelem článku 14 nařízení č. 6/2002 je určit, které fyzické či právnické osobě má právo k (průmyslovému) vzoru Společenství náležet, a nikoli podmínit „novost“ a „individuální povahu“„skutečnou návrhářskou činností“ nebo „duševním úsilím“ původce vzoru.
32.
V tomto ohledu rovněž zdůrazňuji, že pojem „původce vzoru“ použitý ve zmíněném ustanovení nesmí být směšován s pojmem „autor“ použitým ve směrnici 2001/29, jež se týká autorského práva a práv s ním souvisejících. Při výkladu uvedené směrnice Soudní dvůr ustáleně spojuje pojem „dílo“ s pojmem „autor“ (
18
). Žádné podobné spojení mezi „dílem“ a „autorem“ či „(průmyslovým) vzorem“ a „původcem vzoru“ však v nařízení č. 6/2002 není. Ochrana (průmyslového) vzoru jako (průmyslového) vzoru Společenství může být přiznána, aniž by bylo nutné brát v potaz jakoukoli vlastnost jeho původce (jako je jeho osobnost, tvůrčí rozhodování nebo duševní tvorba). Článek 14 nařízení č. 6/2002 jasně stanoví, že totožnost původce vzoru je relevantní při určování toho, které fyzické či právnické osobě má být ochrana poskytnuta, nikoli při posuzování toho, zda může být (průmyslový) vzor chráněn jako (průmyslový) vzor Společenství. V tomto smyslu platí pro autora díla podle směrnice 2001/29 a pro původce (průmyslového) vzoru Společenství podle nařízení č. 6/2002 rozdílné požadavky: autor musí vytvořit originální dílo, které musí odrážet osobnost autora, zatímco původce vzoru musí pouze vyvinout „nový“ (průmyslový) vzor, který má „individuální povahu“.
33.
Podle mého názoru z uvedených skutečností vyplývá, že k tomu, aby byl (průmyslový) vzor chráněn jako (průmyslový) vzor Společenství na základě nařízení č. 6/2002, není nutné prokazovat, že je takový (průmyslový) vzor výsledkem „skutečné návrhářské činnosti“ nebo „duševního úsilí“ původce vzoru. Rovněž platí, že k tomu, aby byla fyzická či právnická osoba, která (průmyslový) vzor vyvinula, považována za „původce vzoru“, nemusí tato osoba provádět takovou „skutečnou návrhářskou činnost“ ani vyvíjet takové „duševní úsilí“.
B.
K relativnímu významu drobných rozdílů mezi (průmyslovým) vzorem a starším (průmyslovým) vzorem v situaci, kdy jsou uvedené rozdíly ovlivněny módními trendy (druhá část první předběžné otázky, jakož i druhá a čtvrtá předběžná otázka)
34.
Druhý problém vznesený předkládajícím soudem (ve druhé části první předběžné otázky a ve druhé a čtvrté předběžné otázce) se konkrétně týká „individuální povahy“ (průmyslového) vzoru stanovené v článku 6 nařízení č. 6/2002.
35.
Nejprve připomínám, že Tribunál ve své judikatuře uvedl, že individuální povaha (průmyslového) vzoru vyplývá z celkového dojmu z rozdílu nebo neexistence „déjà vu“ z hlediska informovaného uživatele ve vztahu k jakékoli přednosti v rámci stávajícího portfolia (průmyslových) vzorů, aniž je třeba brát v úvahu rozdíly, které nejsou dostatečně výrazné na to, aby měly na uvedený celkový dojem vliv, ale s přihlédnutím k rozdílům dostatečně výrazným na to, aby vyvolaly odlišné celkové dojmy (
19
).
36.
Kromě toho, jak jsem vysvětlil v bodě 27 výše, v rámci uvedeného posouzení je třeba zohlednit míru volnosti původce vzoru při jeho vývoji. Tribunál v tomto ohledu připustil, že je nutno zohlednit omezení spojená s technickou funkcí výrobku (nebo jeho prvku), jakož i právními předpisy použitelnými na výrobek, které vedou k ustálení některých vlastností, a stanou se tak stanou společnými pro všechny (průmyslové) vzory používané pro dotčený výrobek (
20
).
37.
Tribunál rovněž upřesnil, že volnost původce vzoru musí být považována za faktor, který slouží k relativizaci posouzení individuální povahy dotčeného (průmyslového) vzoru, nikoli za nezávislý faktor určující požadovanou míru odlišnosti mezi dvěma (průmyslovými) vzory (
21
). To konkrétně znamená, že se použije následující „obrácené pravidlo proporcionality“ (
22
): čím je volnost původce při vývoji (průmyslového) vzoru omezenější, tím spíše mohou drobné rozdíly mezi dotčenými (průmyslovými) vzory postačovat k tomu, aby na informovaného uživatele působily odlišným celkovým dojmem.
38.
Z toho vyplývá, že vysoká míra volnosti původce vzoru posiluje závěr, že (průmyslové) vzory, které nevykazují podstatné rozdíly, vyvolávají u informovaného uživatele tentýž celkový dojem, a proto nemá dotčený (průmyslový) vzor individuální povahu. Naopak nízká míra volnosti původce vzoru podporuje závěr, že dostatečně výrazné rozdíly mezi (průmyslovými) vzory vyvolávají u informovaného uživatele odlišný celkový dojem, a proto má dotčený (průmyslový) vzor individuální povahu (
23
).
39.
Ačkoli uvedená konstatování Tribunálu zatím Soudní dvůr neměl příležitost potvrdit, zcela s nimi souhlasím.
40.
Nyní se vrátím k příkladu, který jsem již použil dříve a který je jádrem projednávané věci. Bota je určena k tomu, aby se nosila na chodidle. Uvedená technická funkce má za následek, že (průmyslový) vzor obuvi musí mít nutně tvar, který je dostatečně protáhlý na to, aby se do ní vešlo chodidlo. Taková technická funkce nepochybně omezuje volnost původce vzoru a za těchto okolností je nutno méně významným rozdílům spojeným například s podpatkem (jeho výškou a tvarem) nebo s tvarem špičky boty (špičatá, kulatá nebo hranatá) přiznat větší význam v rámci celkového dojmu, který výrobek vyvolává (
24
)., a to na základě „obráceného pravidla proporcionality“, které jsem právě vysvětlil
41.
Podle mého názoru je logické přikládat za těchto okolností takovým méně významným rozdílům větší význam. Zaprvé je takový závěr v souladu se skutečností, že nařízení č. 6/2002 vyžaduje, aby bylo posuzování „individuální povahy“ (průmyslového) vzoru prováděno z hlediska „informovaného uživatele“ (
25
). Soudní dvůr rozhodl, že „[p]řívlastek ‚informovaný‘ […] naznačuje, že uživatel, ačkoli není návrhářem či technickým odborníkem, zná různé (průmyslové) vzory existující v dotyčném odvětví, má určitý stupeň znalostí prvků, které tyto (průmyslové) vzory obvykle obsahují, a v důsledku svého zájmu o dotyčné výrobky vykazuje při jejich užívání relativně vysoký stupeň pozornosti“ (
26
). Takový uživatel je tudíž schopen vnímat, které prvky (průmyslového) vzoru mohou souviset s technickou funkcí výrobku nebo s jeho standardizací z důvodu použitelných právních předpisů, a přikládat větší význam prvkům, jež nespadají do žádné z těchto dvou kategorií.
42.
Zadruhé, pokud by takovým méně významným rozdílům nebyla přiznána dostatečná váha, je-li volnost původce vzoru za uvedených okolností omezena, bylo by velmi obtížné dosáhnout toho, že bude (průmyslový) vzor požívat v Evropské unii ochrany. Nařízení č. 6/2002 by hospodářskému subjektu [prvnímu, který získá ochranu (průmyslového) vzoru daného výrobku] v podstatě umožňovalo získat monopol na prvky, které jsou v praxi společné všem (průmyslovým) vzorům uvedeného výrobku. Jak Soudní dvůr vysvětlil, to by umožnilo takovému subjektu, aby s ohledem na takový výrobek požíval ochrany, která je prakticky výlučná a rovnocenná ochraně, kterou poskytuje patent, aniž podléhá požadavkům, které jsou použitelné pro získání patentu, a může to bránit konkurentům nabízet výrobek zahrnující některé funkční znaky nebo omezit možná technická řešení (
27
). To by bylo v rozporu s cíli unijního práva (průmyslových) vzorů, kterými je podle bodu 7 odůvodnění uvedeného nařízení zajistit „zvýšenou ochranu (průmyslových) vzorů“ a podpořit „vývoj nových výrobků a investice do jejich výroby“. Rovněž by to zbavilo plné účinnosti čl. 8 odst. 1 nařízení č. 6/2002, podle kterého „[p]rávo k (průmyslovému) vzoru se nevztahuje na vzhledové znaky výrobku, které jsou podmíněny jejich technickou funkcí“.
43.
V návaznosti na uvedené poznámky již musím pouze upřesnit, zda lze „módní trendy“ považovat za faktory, které omezují vzhled (průmyslového) vzoru stejným způsobem, jak to případně činí technická funkce nebo ustálení některých prvků výrobku. Pokud by tomu tak bylo, pak by, jak vysvětluje předkládající soud ve čtvrté předběžné otázce, drobné (nebo méně významné) rozdíly mezi dotčeným zapsaným či nezapsaným (průmyslovým) vzorem a starším (průmyslovým) vzorem mohly stačit k tomu, aby dotčený (průmyslový) vzor vyvolal u informovaného uživatele odlišný celkový dojem.
44.
V tomto ohledu Tribunál rozhodl, že otázka, zda (průmyslový) vzor následuje obecný trend v oblasti designu či nikoli, není relevantní pro posouzení toho, zda je volnost původce vzoru omezena. Toto upřesnění uvedl poprvé v rozsudku Shenzhen Taiden v. OHIM – Bosch Security Systems (Komunikační zařízení) (
28
). V uvedené věci představoval dotčený (průmyslový) vzor konferenční jednotku (tedy systém mikrofonů obvykle umístěných před každým stolem v konferenční místnosti). Žalobkyně tvrdila, že řada znaků (průmyslového) vzoru je podmíněna nejen technickou funkcí přístroje, ale rovněž existencí obecného trendu upřednostňujícího ploché a obdélníkové přístroje menší velikosti, které často obsahují kloubové sklopné prvky. Tribunál však uvedené tvrzení odmítl. V následujícím rozsudku vysvětlil, že když odmítl, aby obecná tendence v oblasti designu mohla být považována za faktor omezení volnosti původce vzoru, vycházel ze skutečnosti, že právě tato volnost původce mu umožní objevit nové tvary, nové tendence, nebo také inovovat v rámci existující tendence (
29
).
45.
Podle mého názoru poskytuje projednávaná věc Soudnímu dvoru příležitost uvedený přístup potvrdit.
46.
Zaprvé platí, že cílem nařízení č. 6/2002 není přiznat ochranu prvkům spjatým s technickou funkcí výrobku nebo s právními předpisy použitelnými na výrobek, nýbrž uvedené nařízení bylo přijato k tomu, aby umožnilo ochranu, mimo jiné, prvků souvisejících s módními trendy jakožto prvků (průmyslového) vzoru Společenství (
30
). Odvětví módy vytváří značný počet „kolekcí“ s poměrně krátkou tržní životností. To vytváří poptávku po účinné krátkodobé ochraně (průmyslových) vzorů, která je v souladu se systémem zavedeným uvedeným nařízením (
31
).
47.
Zadruhé ochrana prvků spjatých s módními trendy podporuje inovaci v souladu s cílem nařízení č. 6/2002, který jsem připomněl v bodě 42 výše. Například autoři módních časopisů nyní poukazují na trend, kdy je mnoho druhů obuvi – včetně balerín, tenisek a kovbojských bot – opatřováno přezkou ve stylu „Mary Jane“ (
32
). Pokud jsou takové uvedené průmyslové vzory chráněny unijním systémem (průmyslových) vzorů, je ostatním hospodářským subjektům nebo původcům vzorů bráněno v tom, aby je kopírovali, a jsou pobízeni k tomu, aby vytvářeli nové (průmyslové) vzory.
48.
Zatřetí vlastnosti spjaté s módními trendy jsou rovněž odlišné od vlastností spjatých s technickou funkcí výrobku nebo s použitelnými právními předpisy, neboť vlastnosti spjaté s technickou funkcí nebo použitelnými právními předpisy jsou zaprvé nevyhnutelné [v tom smyslu, že všechny (průmyslové) vzory dotčeného výrobku musí být s nimi nutně v souladu] a zadruhé stálé či dlouhodobé. Není mi jasné, jak by mohl podobný závěr platit, pokud jde o vlastnosti spjaté s módními trendy, které jsou ze své povahy pomíjivé.
49.
Dodávám, že trendy v odvětví módního návrhářství jsou neoddělitelně spjaty s „tržními očekáváními“, které jsou ze své podstaty vysoce proměnlivé. V tomto ohledu již Tribunál rozhodl, že očekávání spotřebitelů nepředstavují omezení nezbytně omezující volnost původce vzoru a skutečnost, že obecná tendence v oblasti designu může splňovat očekávání dotčených spotřebitelů, nemůže být považována za faktor omezení volnosti původce vzoru, jelikož taková volnost umožňuje původci objevit nové tvary, nové linie, nebo také inovovat v rámci již existující figurativní tendence. Nelze tedy zohledňovat „potenciální očekávání trhu“ k tomu, aby byla definována míra volnosti původce (průmyslového) vzoru (
33
).
50.
S ohledem na uvedené skutečnosti jsem toho názoru, že módní trendy nelze považovat za faktor omezující volnost původce (průmyslového vzoru) takovým způsobem, aby drobné rozdíly mezi staršími (průmyslovými) vzory a nezapsaným nebo zapsaným (průmyslovým) vzorem původce (průmyslového) vzoru mohly stačit k tomu, že tento nezapsaný nebo zapsaný (průmyslový) vzor bude vyvolávat celkový dojem, který se bude lišit od celkového dojmu vyvolaného starším (průmyslovým) vzorem, a bude tak mít „individuální povahu“ ve smyslu článku 6 nařízení č. 6/2002.
51.
V návaznosti na uvedené poznámky připomínám, že společnosti Mundorama Confort a Stay Design před předkládajícím soudem podle všeho uvádějí, že sporné (průmyslové) vzory nemají „individuální povahu“ ve smyslu článku 6 nařízení č. 6/2002, jelikož vycházejí ze starších (průmyslových) vzorů obsažených v katalozích dodavatelů a odlišují se od uvedených (průmyslových) vzorů pouze v nepodstatných ohledech spjatých s přizpůsobením některých prvků, jakými jsou například podrážka, tkaničky nebo přezky.
52.
V tomto ohledu uvádím, že Soudní dvůr již v podstatě rozhodl, že (průmyslový) vzor může požívat ochrany jako (průmyslový) vzor Společenství, i když se skládá ze specifických znaků nebo částí starších (průmyslových) vzorů, pokud u uživatele vyvolá odlišný celkový dojem než uvedené individualizované a určité starší (průmyslové) vzory (
34
).
53.
(Průmyslový) vzor Společenství tedy nemůže být podle mého názoru prohlášen za neplatný pouze z toho důvodu, že sestává z omezeného přizpůsobení prvků jednoho nebo několika starších (průmyslových) vzorů. Uvedený závěr je v souladu s cíli nařízení č. 6/2002, které jsem připomněl v bodě 42 výše.
C.
Důsledky pro původní řízení
54.
Závěry, které jsem učinil v předchozí části, mne vedou k formulaci následujících poznámek týkajících se věci v původním řízení.
55.
Na jedné straně pouhá skutečnost, že rozdíly mezi spornými (průmyslovými) vzory a staršími (průmyslovými) vzory obsaženými v katalozích dodavatelů společnosti Deity Shoes [v projednávané věci prvky přizpůsobení spjaté s podrážkou, tkaničkami nebo přezkami boty zastoupené ve sporných (průmyslových) vzorech] vycházejí z módních trendů, nutně neznamená, že uvedeným prvkům musí být přiznán menší význam při posuzování celkového dojmu, který uvedené (průmyslové) vzory vyvolávají u „informovaného uživatele“, a tudíž jejich „individuální povahy“. Na rozdíl od technické funkce výrobku nebo právních předpisů použitelných na dotčený výrobek (které mají za následek určitou standardizaci výrobku) nelze módní trendy považovat za omezení nebo ohraničení volnosti původce vzoru. Jak dokládá příklad osazení bot prvky ve stylu „Mary Jane“, který jsem zmínil v bodě 47 výše, připevnění přezky na botu může (někdy) značně přispět k vyvolání odlišného celkového dojmu, a tudíž k udělení „individuální povahy“. Stejně tak pouhá skutečnost, že sporné (průmyslové) vzory vyplývají z přizpůsobení starších (průmyslových) vzorů, nebrání tomu, aby byly chráněny jako (průmyslové) vzory Společenství, a nemůže sama o sobě způsobit jejich neplatnost.
56.
Na druhé straně otázka, zda sporné (průmyslové) vzory mají „individuální povahu“ ve smyslu článku 6 nařízení č. 6/2002 a mohou být chráněny jako (průmyslový) vzor Společenství, vždy závisí na tom, zda jsou rozdíly mezi uvedenými (průmyslovými) vzory a staršími (průmyslovými) vzory dostatečně výrazné, nebo se týkají pouze nepodstatných podrobností – což je posouzení, které přísluší provést předkládajícímu soudu. V tomto ohledu se omezím na připomenutí, že cílem nařízení č. 6/2002 není chránit jako (průmyslový) vzor Společenství takový (průmyslový) vzor, který je s výjimkou nepodstatných rozdílů pouhým okopírováním staršího (průmyslového) vzoru a nevyvolává u informovaného uživatele celkový dojem odlišný od celkového dojmu, který vyvolává zmíněný starší (průmyslový) vzor.
V. Závěry
57.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby na předběžné otázky položené Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (obchodní soud č. 1 v Alicante, Španělsko) odpověděl následovně:
„1.
Nařízení Rady (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství
musí být vykládáno v tom smyslu, že k tomu, aby byl (průmyslový) vzor chráněn jako (průmyslový) vzor Společenství, není nezbytné, aby původce vzoru prováděl „skutečnou návrhářskou činnost“ nebo aby byl (průmyslový) vzor výsledkem jeho „duševního úsilí“. Rovněž platí, že k tomu, aby byla fyzická či právnická osoba, která (průmyslový) vzor vyvinula, považována za „původce vzoru“, nemusí tato osoba provádět takovou „skutečnou návrhářskou činnost“ ani vyvíjet takové „duševní úsilí“.
2.
Článek 6 nařízení č. 6/2002
musí být vykládán v tom smyslu, že módní trendy nelze na rozdíl od omezení, která jsou spojena s technickou funkcí výrobku nebo právními předpisy použitelnými na výrobek, považovat za faktor omezující volnost původce vzoru takovým způsobem, že drobné rozdíly mezi jedním nebo několika staršími (průmyslovými) vzory a dotčeným (průmyslovým) vzorem postačují k tomu, aby dotčený (průmyslový) vzor vyvolal u informovaného uživatele odlišný celkový dojem, a měl tak „individuální povahu“ ve smyslu uvedeného ustanovení. Proto může (průmyslový) vzor, který se liší od staršího (průmyslového) vzoru pouze v nepodstatných podrobnostech ovlivněných módními trendy, postrádat „individuální povahu“ ve smyslu uvedeného ustanovení a nemusí požívat ochrany jako (průmyslový) vzor Společenství.“
(
1
) – Původní jazyk: angličtina.
(
2
) – Úryvek textu písně „These boots are made for walkin“, kterou nazpívala Nancy Sinatra (vyšla v roce 1966).
(
3
) – Nařízení Rady o (průmyslových) vzorech Společenství ze dne 12. prosince 2001 (Úř. věst. 2002, L 3, s. 1; Zvl. vyd. 13/27, s. 142).
(
4
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. listopadu 2013, El Hogar Perfecto del Siglo XXI v. OHIM – Wenf International Advisers (Vývrtka) (T‑337/12, EU:T:2013:601, bod 32). Kurzivou zvýraznil autor tohoto stanoviska. Viz též rozsudek ze dne 6. září 2023, Cayago Tec v. EUIPO – iAqua (Shenzhen) (Vodní skútry, motorové čluny) (T‑377/22, EU:T:2023:504, bod 46 a citovaná judikatura).
(
5
) – Podle čl. 1 odst. 2 nařízení č. 6/2002 je (průmyslový) vzor chráněn „nezapsaným (průmyslovým) vzorem Společenství“, je-li zpřístupněn veřejnosti způsobem stanoveným uvedeným nařízením, a „zapsaným (průmyslovým) vzorem Společenství“, je-li zapsán způsobem uvedeným nařízením. Spor v původním řízení se týká zapsaných i nezapsaných (průmyslových) vzorů Společenství.
(
6
) – Viz čl. 24 odst. 1 a 3 nařízení č. 6/2002, které v podstatě stanoví, že zapsaný nebo nezapsaný (průmyslový) vzor Společenství může být prohlášen za neplatný soudem pro (průmyslové) vzory Společenství na základě protinávrhu v řízení o porušení práv. Článek 26 uvedeného nařízení upřesňuje „Důsledky neplatnosti“. Zejména odstavec 1 uvedeného článku stanoví, že „[p]okud je (průmyslový) vzor Společenství prohlášen za neplatný, má se za to, že od samého počátku neměl účinky stanovené v tomto nařízení“.
(
7
) – Viz čl. 7 odst. 1 nařízení č. 6/2002, pokud jde o vysvětlení toho, od kdy má být (průmyslový) vzor považován za zpřístupněný veřejnosti.
(
8
) – Viz čl. 5 odst. 1 nařízení č. 6/2002.
(
9
) – Viz článek 6 nařízení č. 6/2002.
(
10
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. 2001, L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230).
(
11
) – Viz rozsudek ze dne 12. září 2019, Cofemel (C‑683/17, EU:C:2019:721, bod 30 a citovaná judikatura). Kurzivou zvýrazněno autorem tohoto stanoviska.
(
12
) – Viz rozsudek ze dne 16. července 2009, Infopaq International (C‑5/08, EU:C:2009:465, bod 39). Kurzivou zvýrazněno autorem tohoto stanoviska.
(
13
) – Viz rozsudek ze dne 12. září 2019, Cofemel (C‑683/17, EU:C:2019:721, bod 40).
(
14
) – Tamtéž, bod 50. Soudní dvůr v témže bodě dodal, že „ochrana [podle nařízení č. 6/2002] je dále určena k tomu, aby se uplatnila po omezenou dobu, avšak dostatečnou k zajištění návratnosti nezbytných investic do tvorby a výroby těchto předmětů, aniž by došlo k nadměrnému narušení hospodářské soutěže“.
(
15
) – Kurzivou zvýraznil autor tohoto stanoviska.
(
16
) – Kurzivou zvýraznil autor tohoto stanoviska.
(
17
) – Viz poznámka pod čarou 4 výše.
(
18
) – Jak jsem již uvedl v bodě 22 výše, Soudní dvůr totiž rozhodl, že pojem „dílo“ ve směrnici 2001/29 předpokládá existenci původního předmětu, který je považován za vlastní duševní výtvor autora, pokud odráží osobnost jeho autora, přičemž je výrazem jeho rozhodnutí učiněných na základě jeho tvůrčí svobody.
(
19
) – Viz rozsudek ze dne 8. května 2024, Puma v. EUIPO – Road Star Group (Obuv) (T‑757/22, EU:T:2024:291, bod 57 a citovaná judikatura).
(
20
) – Viz poznámka pod čarou 4.
(
21
) – Viz též rozsudek ze dne 6. září 2023, Cayago Tec v. EUIPO – iAqua (Shenzhen) (Vodní skútry, motorové čluny) (T‑377/22, EU:T:2023:504, bod 47 a citovaná judikatura).
(
22
) – Tamtéž, bod 48 a citovaná judikatura. Viz též stanovisko generálního advokáta M. Szpunara ve věci Lego [Pojem informovaný uživatel (průmyslového) vzoru] (C‑211/24, EU:C:2025:153, bod 36).
(
23
) – Viz též rozsudek ze dne 6. září 2023, Cayago Tec v. EUIPO – iAqua (Shenzhen) (Vodní skútry, motorové čluny) (T‑377/22, EU:T:2023:504, bod 48 a citovaná judikatura).
(
24
) – Pokud jde o další příklady, viz Hartwig, H., „The concept of aesthetic creative freedom in design, copyright, and trademark law – a European perspective“, in Design Law, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, Spojené království, 2024, s. 562: „v případě košíků na jízdní kola je tvůrčí volnost původce vzoru omezena technickými specifikacemi pouze do té míry, že košíky musí být připevněny k jízdnímu kolu a musí být schopny zadržovat předměty, aniž by tyto předměty během jízdy vypadávaly. Původce vzoru si však může vybrat mezi širokou škálou barev, materiálů (např. plast, kov, ratan nebo tkanina) a tvarů koše (kulatý, oválný nebo čtvercový).“
(
25
) – Viz čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení.
(
26
) – Viz rozsudek ze dne 20. října 2011, PepsiCo v. Grupo Promer Mon Graphic (C‑281/10 P, EU:C:2011:679, bod 59).
(
27
) – Viz rozsudek ze dne 8. března 2018, DOCERAM (C‑395/16, EU:C:2018:172, bod 30).
(
28
) – Rozsudek ze dne 22. června 2010 (T‑153/08, EU:T:2010:248, bod 58).
(
29
) – Viz rozsudek ze dne 13. listopadu 2012, Antrax It v. OHIM – THC (Radiátory na topení) (T‑83/11 a T‑84/11, EU:T:2012:592, bod 95).
(
30
) – V tomto ohledu viz Wennersten, U. a kol., „Fashion and design law“ in Design Law, Cheltenham_: Edward Elgar Publishing, Spojené království, 2024, s. 586.
(
31
) – Tamtéž, s. 589. Jak uvedení tito autoři vysvětlují, „zápis (průmyslového) vzoru Společenství v Evropské unii vykazuje určité jedinečné znaky [zejména z toho důvodu], že neexistuje žádná lhůta pro podání námitek. Díky tomu je řízení o zápisu poměrně rychlé, přičemž ke schválení může dokonce dojít ještě téhož dne.“ Viz též s. 594: „v dnešní době tzv. rychlé módy (fast fashion), kdy dochází k rychlým změnám trendů, je získání ochrany nezapsaného (průmyslového) vzoru [jak umožňuje nařízení č. 6/2002] pro toto odvětví prospěšné“.
(
32
) – Viz Jones, D., „Please, Can We Stop Mary Jane-ifying everything?“, British Vogue, 11. února 2025, k dispozici na internetových stránkách: https://www.vogue.co.uk/article/mary-jane-shoe-trend.
(
33
) – Viz rozsudek ze dne 6. června 2019, Porsche v. EUIPO – Autec (Motorová vozidla) (T‑209/18, EU:T:2019:377, body 57, 59 a 61).
(
34
) – Viz rozsudek ze dne 19. června 2014, Karen Millen Fashions (C‑345/13, EU:C:2014:2013, body 26 a 33).