62007CC0038
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
VERICI TRSTENJAK
přednesené dne 4. září 2008 (
1
)
Věc C-38/07 P
Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV
v.
Komise Evropských společenství
„Kasační opravný prostředek — Prominutí dovozního cla — Rozhodnutí Komise — Článek 239 celního kodexu — Existence zvláštní situace — Neexistence podvodného jednání — Hrubá nedbalost dovozce“
1.
Svým kasačním opravným prostředkem se Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV (dále jen „Heuschen & Schrouff“) domáhá zrušení rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 30. listopadu 2006, Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods v. Komise (
2
) (dále jen „napadený rozsudek“), kterým Soud zamítl žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí Komise REM 19/2002 ze dne, které konstatovalo, že prominutí dovozního cla požadované Heuschen & Schrouff není odůvodněné.
2.
Tento opravný prostředek souvisí s žádostí o rozhodnutí o předběžné otázce podanou Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) v rámci právního sporu mezi Staatssecretaris van Financiën (státní tajemník pro finance) a Heuschen & Schrouff z důvodu vybrání dovozního cla po propuštění zboží (
3
), o jehož požadované prominutí se v projednávaném případě jedná.
I – Právní rámec
A – Předpisy k celnímu zařazení
3.
„Kombinovaná nomenklatura“ (dále jen „KN“), zavedená přílohou I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (
4
), se zakládá na celosvětovém Harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží (dále jen „HS“), který byl vypracován Radou pro celní spolupráci, nyní Světová celní organizace, a zaveden mezinárodní úmluvou uzavřenou v Bruselu dne, která byla schválena jménem Společenství rozhodnutím Rady 87/369/EHS ze dne  (
5
). KN přejímá čísla a šestimístné položky HS, sedmé a osmé místo tvoří vlastní podpoložky (
6
).
4.
Článek 9 odst. 1 nařízení č. 2658/87 zmocňuje Komisi Evropských společenství podpořenou výborem složeným ze zástupců členských států přijmout postupem podle článku 10 nařízení č. 2658/87 opatření k zařazení zboží do KN.
5.
Příloha I část II třída IV kapitola 19 nařízení č. 2658/87 zahrnuje kódy KN pro „Přípravky z obilovin, mouky, škrobu nebo mléka; jemné pečivo“.
6.
Číslo 1901 KN zahrnuje „sladový výtažek; potravinové přípravky z mouky, krupice, krupičky, škrobu nebo sladových výtažků, neobsahující kakao nebo obsahující méně než […] hmotnostních kakaa; potravinové přípravky ze zboží čísel 0401 až 0404 ( (
7
))[…]“, mezi nimi podpoložku 19019099 KN s označením „ostatní“.
7.
Číslo 1905 KN se vztahuje na „pekařské zboží, jemné nebo trvanlivé pečivo, též obsahující kakao; hostie, prázdné oplatky používané pro farmaceutické účely, oplatky na zalepování, rýžový papír a podobné výrobky: […]“, mezi nimi v položce 190590 KN „ostatní“, další podpoložku 19059020 KN „hostie, prázdné oplatky používané pro farmaceutické účely, oplatky na zalepování, sušené těsto v listech z mouky nebo škrobu a podobné výrobky“.
8.
V některých jazykových verzích čísla 1905 KN je uváděno „sušené“ výrobky, částečně „sušené těsto v listech z mouky“ (
8
), avšak nikoli v nizozemské verzi (
9
). V některých zněních, například v anglickém a slovinském, lze nalézt výslovně pojem „rýžový papír“ (
10
).
9.
Podle bodu 1 přílohy nařízení Komise (ES) č. 1196/97 ze dne 27. června 1997 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (
11
) (toto nařízení se zakládá na výše zmíněném článku 9 nařízení č. 2658/97) je třeba do podpoložky 19059020 KN zařadit zboží s následujícím popisem:
„Potravinový přípravek ve formě suchých, průsvitných plátků různých velikostí vyrobených z rýžové mouky, soli a vody.
Tyto plátky se po namočení ve vodě, kde se stávají ohebnými, obvykle používají k výrobě ‚jarních závitků‘ a podobných výrobků.“ (
12
)
10.
Bod 1 přílohy nařízení č. 1196/97 k tomu obsahuje následující odůvodnění:
„Zařazení se zakládá na všeobecných pravidlech 1 a 6 pro výklad kombinované nomenklatury a na znění kódů KN 1905, 190590 a 19059020.“
B – Prominutí dovozního cla z důvodů ekvity
11.
Článek 239 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (
13
) (dále jen „celní kodex“) upravuje případné prominutí dovozního nebo vývozního cla ve zvláštních případech. Článek 239 odst. 1 druhá odrážka celního kodexu stanoví:
„Dovozní clo nebo vývozní clo lze […] prominout i v […] případech […] které vyplývají z okolností, jež nelze přičítat podvodnému jednání nebo hrubé nedbalosti zúčastněné osoby. […]“
II – Skutkový stav
12.
Heuschen & Schrouff, dovozce potravin a potravinových přísad, již mnoho let dováží rýžový papír (
14
) z Vietnamu.
13.
V roce 1996 a v následujících letech podal celní zástupce jednající jménem Heuschen & Schrouff návrh na propuštění dovezeného rýžového papíru zařazeného do podpoložky 19019099 KN do volného oběhu. Dopisem ze dne 21. března 1996 sdělil nizozemský celní orgán Heuschen & Schrouff, že rýžový papír je třeba skutečně zařadit do podpoložky 19019099 KN.
14.
Dne 27. června 1997 přijala Komise nařízení č. 1196/97 (
15
), které bylo dne zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství a vstoupilo v platnost dne .
15.
Po přijetí tohoto nařízení dovážela Heuschen & Schrouff nadále rýžový papír z Vietnamu pod podpoložkou 19019099 KN, což bylo nizozemským celním orgánem akceptováno ohledně 29 prohlášení během 6 měsíců (při kontrole dokumentů a – v jednom případě – při fyzické kontrole). Dne 16. března 1998 signalizoval nizozemský celní orgán, že je třeba učinit prohlášení vztahující se k podpoložce 19059020 KN. Později stejného dne však byla ohledně jednoho prohlášení s použitou podpoložkou 19019099 KN týmž celním orgánem potvrzena správnost. Od využívala Heuschen & Schrouff pro dovoz rýžového papíru podpoložku 19059020 KN.
16.
Dopisem ze dne 22. listopadu 2000 byla Heuschen & Schrouff vyzvána k zaplacení cla v celkové výši 645399,50 NLG (292869,52 eur) za všechny dovozy rýžového papíru uskutečněné v období od do . S poukazem na nařízení č. 1196/97 celní orgán vysvětlil, že podpoložka 19019099 KN uvedená v prohlášeních je nesprávná, a že je proto nutná oprava dotyčných výměrů.
17.
Na základě námitky Heuschen & Schrouff byly výzvy k zaplacení potvrzeny rozhodnutím Inspecteur ze dne 9. března 2001; z toho byla vyňata výzva k zaplacení částky ve výši 13650,30 NLG (6194,24 eur) týkající se celního prohlášení ze dne, která byla zrušena. Po úpravě byla splatná částka stanovena ve výši 636518,40 NLG (282645,21 eur) za období od do .
18.
Heuschen & Schrouff podala dne 13. září 2002 u vnitrostátního celního orgánu žádost o prominutí dotyčného celního dluhu podle čl. 239 odst. 1 celního kodexu. Tato žádost byla předložena dne Komisi.
19.
Komise žádost zamítla rozhodnutím REM 19/2002 ze dne 17. června 2004 s odůvodněním, že se sice jedná o zvláštní případ ve smyslu článku 239 celního kodexu, avšak Heuschen & Schrouff jednala v hrubé nedbalosti. Komise k tomu uvádí, že po zveřejnění nařízení č. 1196/97 dne již nebyla situace ohledně tarifů složitá a nepřehledná. Heuschen & Schrouff se měla v tomto okamžiku ujistit přinejmenším dotazem.
20.
Proti tomuto rozhodnutí Komise podala Heuschen & Schrouff dne 23. září 2004 tuto žalobu.
III – Řízení před Soudem prvního stupně a napadený rozsudek
21.
Heuschen & Schrouff svou žalobu založila na třech žalobních důvodech:
—
porušení článku 239 celního kodexu, nesprávné posouzení skutkových okolností a nedostatky v odůvodnění;
—
porušení zásad řádného úředního postupu a rovného zacházení;
—
porušení zásady proporcionality.
22.
Soud napadeným rozsudkem žalobu zamítl a uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
23.
V částech rozsudku, které jsou relevantní pro projednávaný případ, Soud uvádí, že v důsledku chyby nizozemského celního orgánu sice nastala zvláštní situace ve smyslu článku 239 celního kodexu, avšak Heuschen & Schrouff jednala v hrubé nedbalosti. Zveřejnění nařízení č. 1196/97 ukončilo stávající situaci, která byla případně, co se týče nizozemské jazykové verze, složitá. Každopádně byly od tohoto okamžiku zřejmé případné rozpory mezi dosavadními prohlášeními a nařízením č. 1196/97. Dotaz na celní orgán týkající se těchto rozporů byl každopádně nezbytný. Chyby celního zástupce je třeba přičíst Heuschen & Schrouff. Komise tudíž rozhodla správně a článek 239 celního kodexu nebyl porušen.
IV – Návrhová žádání v řízení před Soudním dvorem
24.
Heuschen & Schrouff navrhuje
—
zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. listopadu 2006 ve věci T-382/04;
—
zrušit rozhodnutí Evropské komise ze dne 17. června 2004 (REM 19/2002), kterým Komise konstatuje, že v uvedeném případě není prominutí dovozního cla odůvodněno;
—
uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
25.
Komise navrhuje, aby Soudní dvůr
—
zamítl kasační opravný prostředek jako neopodstatněný;
—
uložil Heuschen & Schrouff náhradu nákladů řízení.
26.
Po ukončení písemné části řízení se dne 22. května 2008 konalo jednání, kterého se zúčastnily Heuschen & Schrouff, Komise, nizozemská vláda, řecká vláda a italská vláda. Na jednání nevyšly najevo žádné nové aspekty.
V – Ke kasačnímu opravnému prostředku
A – Argumenty účastníků řízení
27.
Heuschen & Schrouff uplatňuje v řízení o kasačním opravném prostředku jediný důvod kasačního opravného prostředku vycházející z toho, že Soud porušil článek 239 celního kodexu (
16
). Soud nadto nedostatečně odůvodnil své závěry; odůvodnění každopádně nemůže být základem závěrů rozsudku.
28.
Podle navrhovatelky dosud není zcela nesporné, jak je třeba správně zařadit nepečený rýžový papír. Soud vycházel neprávem z toho, že je nesporné zařazení do položky 19059020 KN. Toto zařazení zpochybňuje Heuschen & Schrouff jakožto nesprávné a poukazuje na to, že k otázce správného zařazení se před Hoge Raad der Nederlanden zároveň projednává žaloba (
17
).
29.
Navrhovatelka uvádí, že přezkum podle článku 239 celního kodexu, tedy na základě kritérií druhu omylu (resp. složitosti předpisu), profesních zkušeností a rozsahu vynaložené péče musí, posuzováno v souvislostech, vést k prominutí dovozního cla.
30.
Ke kritériu složitosti předpisu navrhovatelka poznamenává, že je možné zaznamenat chyby jak na straně Komise, tak i na straně nizozemského celního orgánu. Komise přijala nařízením č. 1196/97 zjevně nesprávný, každopádně mnohoznačný právní předpis, který je v rozporu s judikaturou Soudního dvora (
18
). Pod tuto položku může spadat nanejvýš pečený rýžový papír, ale nikoliv nepečený rýžový papír dovážený Heuschen & Schrouff. Krom toho neobsahuje text čísla 1905 KN v nizozemské verzi žádný odkaz na rýžový papír. Tím dochází k nejasnostem. Rovněž nizozemský celní orgán se dopustil chyby, neboť přijal a potvrdil po zveřejnění nařízení č. 1196/97 během šesti měsíců dalších 29 prohlášení se zařazením do čísla 1901 KN. Vzhledem k výše uvedenému se jedná o komplexní úpravu klasifikace, která oproti názoru Soudu nebyla ukončena zveřejněním nařízení č. 1196/97. Vzhledem k rozsudku Biegi Nahrungsmittel (
19
) je třeba kromě toho přihlédnout k tomu, jak dlouho orgány setrvávaly ve svém omylu. Oproti názoru Soudu je tedy třeba mít za to, že nizozemské orgány neměly během dalších šesti měsíců žádné pochybnosti, nýbrž s provedenou klasifikací souhlasily.
31.
Ke kritériu profesních zkušeností navrhovatelka poznamenává, že Soud nesprávně vychází z předpokladu, že Heuschen & Schrouff má ohledně dovozu a vývozu velkou míru profesní zkušenosti. Tím na ni neprávem nahlíží jako na zkušený subjekt na trhu, a tím jako na odborníka v oblasti vývozních a dovozních formalit. Samotná navrhovatelka se však o celní prohlášení nestará, ale využívá k tomu služeb kompetentních třetích osob, které podle článku 5 celního kodexu jednaly jejím jménem. Jejich jednání nemůže být žalobkyni přičítáno v rámci článku 239 celního kodexu. Kromě toho se v projednávaném případě vzhledem ke zvláštní složitosti úpravy nebylo možno vyhnout údajně nesprávnému zařazení dokonce ani při rozsáhlé profesní zkušenosti.
32.
Navrhovatelka ohledně kritéria povinnosti řádné péče tvrdí, že Soud klade v napadeném rozsudku příliš vysoké požadavky, a to i kdyby byla Heuschen & Schrouff zkušeným subjektem na trhu. Kromě toho ji Soud neprávem ztotožňuje s přímým zástupcem, kterého zaměstnala. Je nepochopitelné, proč by měla Heuschen & Schrouff pochybovat o dosavadním zařazení do KN. Měla dostatek vodítek k tomu, že je číslo 1901 KN správné, jak již bylo uvedeno ke kritériu složitosti, zejména vodítko, že nařízení č. 1196/97 vůbec nemíní nepečený rýžový papír dovážený navrhovatelkou. Skutečnost, že toto nařízení nepoužila, tedy nemá souvislost se skutečností, že toto nařízení nečetla, ale pouze s okolností, že toto nařízení nelze použít na zboží dovážené navrhovatelkou a že nizozemský celní orgán toto zařazení potvrdil. Rovněž je třeba zohlednit, že KN nebyla v letech 1996 až 1998 změněna v souladu se zněním nařízení č. 1196/97. Situace v rozsudku Covita (
20
), který Soud použil, je z tohoto důvodu nesrovnatelná. Z porušení povinnosti řádné péče je oproti tomu třeba vinit nizozemský celní orgán, který souhlasil v období šesti měsíců s 29 prohlášeními, která jsou nyní považována za nesprávná. Poté uběhly dva roky a osm měsíců, než byla vyřízena žádost o prominutí cla. Tyto okolnosti je třeba zohlednit při posouzení možné omezené nedbalosti, které se Heuschen & Schrouff dopustila před dlouhou dobou a která je ve světle hrubé nedbalosti nizozemského celního orgánu méně významná. To potvrzuje také takzvaný pracovní dokument nizozemského celního orgánu vypracovaný v září 2002, který tvoří přílohu kasačního opravného prostředku a který předcházel podání žádosti Heuschen & Schrouff o prominutí dovozního cla Komisi. Při zohlednění rozsudku Sommer (
21
) vycházel nizozemský celní orgán v tomto dokumentu z toho, že Heuschen & Schrouff směla za těchto okolností důvěřovat ve správnost jednání celního orgánu.
33.
Komise nejprve poukazuje na to, že v kasačním opravném prostředku bylo zopakováno mnohé z toho, co bylo předneseno před Soudem. Tímto postřehem však Komise nechce namítat nepřípustnost.
34.
Komise dále odpovídá, že argumenty Heuschen & Schrouff nemohou zpochybnit rozsudek Soudu. Jedná se sice o zvláštní situaci ve smyslu článku 239 celního kodexu, neboť nizozemský celní orgán po zveřejnění nařízení č. 1196/97 neprávem neshledal závadnými nesprávná prohlášení Heuschen & Schrouff. Nešlo zde ani o podvodný úmysl. Nebyla však splněna další podmínka článku 239 celního kodexu, a sice vyloučení hrubé nedbalosti zúčastněného. Při přezkumu tří kritérií stanovených judikaturou (složitost ustanovení, jejichž nepoužití vedlo ke vzniku celního dluhu, jakož i profesní zkušenost a řádná péče subjektu), který je k tomu třeba provést, záleží výlučně na chování dotyčného subjektu. Oproti argumentům Heuschen & Schrouff nehraje chování vnitrostátních celních orgánů v této fázi přezkumu žádnou roli.
B – Právní posouzení
35.
Úvodem je třeba poznamenat, že z mého pohledu není námitek ohledně opakování argumentů, zmíněného Komisí. Kasační opravný prostředek, který se omezuje na opakování nebo výslovné převzetí žalobních důvodů a argumentů, které byly uplatněny před Soudem, včetně těch, které byly založeny na skutečnostech výslovně zamítnutých tímto soudem, sice nesplňuje požadavky odůvodnění, vyplývající z článku 225 ES, čl. 58 odst. 1 statutu Soudního dvora a čl. 112 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudního dvora (
22
). Nicméně, jestliže navrhovatel, jak je tomu v projednávaném případě, zpochybňuje výklad nebo použití práva Společenství Soudem, právní otázky přezkoumané v prvním stupni mohou být v rámci kasačního opravného prostředku znovu projednány (
23
).
36.
V této souvislosti je třeba poukázat na to, že zjištění a posouzení skutkových okolností Soudem zásadně nemohou být předmětem tohoto řízení. Jejich přezkum je přípustný jen tehdy, jestliže se jedná o přezkum jejich právní kvalifikace a právních důsledků, které z nich Soud vyvodil, aby odmítl existenci zde dotčených podmínek stanovených v čl. 239 odst. 1 druhé odrážce celního kodexu (
24
).
37.
Dále je třeba se zabývat otázkou zmíněnou Heuschen & Schrouff týkající se správného celního zařazení (
25
) rýžového papíru. Zdá se, že Heuschen & Schrouff se domnívá, že kdyby bylo jí popírané zařazení do podpoložky 19059020 KN nesprávné, již nezáleží na otázce prominutí cla. K tomu je jednak třeba poznamenat, že tato otázka, jak si rovněž povšimla Komise, není předmětem tohoto řízení, ale souběžného řízení před vnitrostátními soudy (
26
). Naproti tomu je třeba podotknout, že by sice bylo ze systematického hlediska správnější rozhodnout o otázce prominutí zde dotčeného cla až teprve poté, co bude skutečně objasněna otázka zaúčtování (
27
). Takový systematický sled rozhodnutí však dosud nebyl judikaturou požadován (
28
).
38.
K otázce prominutí (zde dodatečně zaúčtovaného) cla z důvodů ekvity stanoví čl. 239 odst. 1 druhá odrážka celního kodexu, že v těchto zvláštních případech (
29
), které nelze přičítat podvodnému jednání nebo hrubé nedbalosti zúčastněné osoby, může být clo prominuto nebo vráceno. Pro posouzení, zda se jedná o „hrubou nedbalost“ ve smyslu čl. 239 odst. 1 druhé odrážky celního kodexu, je třeba zohlednit zejména složitost ustanovení, jejichž nepoužití vedlo ke vzniku celního dluhu, jakož i profesní zkušenost a řádnou péči subjektu (
30
). Z těchto kritérií správně vycházel i Soud v napadeném rozsudku (
31
).
39.
Stejně tak Soud správně konstatoval, že v projednávaném sporu je relevantní pouze otázka hrubé nedbalosti a poté hodnocení tří uvedených kritérií. Všichni účastníci řízení se totiž shodují v tom – což se projevilo i v rozhodnutí Komise – že se sice jedná o zvláštní situaci ve smyslu článku 239 celního kodexu, neboť nizozemský celní orgán po zveřejnění nařízení č. 1196/97 neprávem neshledal závadnými nesprávná prohlášení Heuschen & Schrouff. Účastníci řízení se rovněž shodují na tom, že se nejedná o podvodný úmysl.
40.
Pokud jde o otázku složitosti právní úpravy, jsou výklad provedený Soudem a použití práva Společenství z mého pohledu správné. V tomto ohledu Soud, který měl za to, že se situace před přijetím nařízení č. 1196/97 vyznačovala složitostí, vycházel s ohledem na rozsudek Hewlett Packard Francie (
32
) správně z toho, že situaci po vydání tohoto nařízení je třeba označit za objasněnou. Oproti tomu, co uvádí Heuschen & Schrouff, nespatřuji v zohlednění „časového období, během něhož orgány ve své chybě setrvaly“, v rozsudku Biegi Nahrungsmittel (
33
) žádnou okolnost, která by mohla vést k jinému posouzení. Situace, o níž se jednalo v rozsudku Biegi Nahrungsmittel a v níž případně mohlo hrát toto časové období roli (
34
), není srovnatelná se situací v projednávaném případě. Na rozdíl od tehdejšího případu se totiž projednávaný případ vyznačuje tím, že zveřejněním nařízení č. 1196/97 byla nastolena jasná situace. Okolnost, že se na základě Úředního věstníku neinformovaly pouze Heuschen & Schrouff, ale i celní orgány, nemůže hrát za těchto okolností žádnou roli. I když se celní orgány neinformovaly, nemůže tato okolnost zprostit zúčastněné osoby povinnosti vyvinout vlastní iniciativu. Obecně a zpravidla závisí posouzení nedbalosti zúčastněných osob na subjektivních skutečnostech, přičemž je třeba vycházet ze samotných zúčastněných osob. Z mého pohledu může přitom pouze ve výjimečných případech existovat podnět k zahrnutí chování celních orgánů.
41.
Rovněž pokud jde o kritérium profesních zkušeností, nespatřuji ve výkladu uplatněném Soudem a použití práva Společenství žádné problémy. Soud použil kritéria stanovená v rozsudku Söhl & Söhlke (
35
) správně (
36
). Soud rovněž průkazně uvedl, že sama účastnice řízení není nezkušená a nadto je jí třeba přičíst chování celního zástupce (
37
). Ohledně aspektu zkušenosti účastnice řízení provedl Soud hodnocení skutkového stavu, které může být napadeno v řízení o kasačním opravném prostředku pouze za úzce vymezených podmínek, které zde ovšem nejsou zjevné (
38
). Ohledně aspektu přičitatelnosti chování celního zástupce je třeba poznamenat, že hranice takové přičitatelnosti smí být podle judikatury dána až tehdy, když jednal zmocněnec podvodně a celní dlužník je tímto podvodem rovněž dotčen (
39
). K argumentu, že v projednávaném případě nebylo vzhledem ke zvláštní složitosti samotné právní úpravy dokonce i u značné profesní zkušenosti možno vyhnout se údajně nesprávnému zařazení, je třeba podotknout, že to může platit pouze pro situaci před přijetím nařízení č. 1196/97 a že to bylo hodnoceno již na jiném místě (
40
).
42.
Konečně je třeba poznamenat ke kritériu řádné péče subjektu, že i v tomto ohledu napadený rozsudek v přezkumu obstojí. Soud správně odkázal zejména na rozsudky Deutsche Fernsprecher (
41
), Covita (
42
) a Binder (
43
) a uvedl, že znalost zveřejnění v Úředním věstníku je třeba v případech, jakým je projednávaný případ, předpokládat a že se o výjimku může jednat pouze v případě neexistence dotyčné jazykové verze (
44
). V tom oproti argumentům Heuschen & Schrouff nelze v žádném případě spatřovat příliš vysoké požadavky. Od okamžiku zveřejnění nařízení č. 1196/97 měl celní dlužník v situaci Heuschen & Schrouff při pečlivém chování (
45
) vzít toto nařízení na vědomí a přiměřeně objasnit pochybnosti ohledně dosavadního zařazení. Poté se Soud zabýval argumentem Heuschen & Schrouff, že je třeba na tomto místě zohlednit chování nizozemského celního orgánu, konkrétně jeho nedostatečnou péči. Tento argument Soud správně odmítl. K tomu je třeba zopakovat, že, jak již podotkla Komise, na tomto místě přezkumu nehraje chování celních orgánů žádnou roli. Heuschen & Schrouff v podstatě požaduje, aby byla chyba nizozemského celního orgánu, ke které v tomto případě neoddiskutovatelně došlo a která byla uznána jak Komisí v jejím rozhodnutí, tak i Soudem v napadeném rozsudku, hodnocena dvojím způsobem: jednak na úrovni „zvláštní situace“, a jednak na úrovni „nedbalosti celního dlužníka“. U posledně uvedené se však může jednat pouze o její vlastní chování, chování celního orgánu bylo hodnoceno již na úrovni „zvláštní situace“.
43.
Na základě výše uvedeného zastávám názor, že Soud s dostatečným odůvodněním správně určil a zhodnotil, že se Heuschen & Schrouff dopustila nedbalostního jednání ve smyslu čl. 239 odst. 1 druhé odrážky celního kodexu.
44.
Kasační opravný prostředek musí být proto zamítnut jako neopodstatněný.
VI – Náklady řízení
45.
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku 118 téhož jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Heuschen & Schrouff neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
VII – Závěry
46.
S ohledem na předcházející úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby:
—
zamítl kasační opravný prostředek;
—
uložil Heuschen & Schrouff náhradu nákladů řízení.
(
1
) – Původní jazyk: němčina.
(
2
) – Rozsudek ze dne 30. listopadu 2006, Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods v. Komise (T-382/04, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí).
(
3
) – Viz k tomu mé stanovisko ze dne 4. září 2008 ve věci C-375/07, Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading.
(
4
) – Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02 s. 382.
(
5
) – Úř. věst. L 198, s. 1; Zvl. vyd. 02/02 s. 288.
(
6
) – Viz body odůvodnění v nařízení č. 2658/87 (zejména třetí bod odůvodnění), články 1 a 3 tohoto nařízení, jakož i rozsudek ze dne 27. září 2007, Medion (C-208/06 a C-209/06, Sb. rozh. s. I-7963, bod 3).
(
7
) – Čísla 0401 až 0404 zahrnují takové zboží jako mléko, smetana, syrovátka a výrobky z nich.
(
8
) – To platí mj. pro německé („getrocknete Teigblätter aus Mehl oder Stärke“), francouzské („pâtes séchées de farine, d’amidon ou de fécule en feuilles“), španělské („pastas secas de harina, almidón o fécula, en hojas“) a portugalské („pastas secas de farinha, amido ou fécula“) znění.
(
9
) – Nizozemské („dergelijke producten van meel of van zetmeel“), dánské („lignende varer af mel eller stivelse“) a švédské („liknande produkter“) znění jsou na konci výčtu více či méně detailním odkazem na „podobné výrobky“ méně podrobné než některá další znění, která mezi „oplatkami na zalepování“ a „podobnými výrobky“ uvádějí pojmy uvedené v následující poznámce pod čarou.
(
10
) – Viz „rice paper“ v anglickém znění a „rižev papir“ ve slovinském znění.
(
11
) – Úř. věst. L 170, s. 13; Zvl. vyd. 02/08 s. 314.
(
12
) – V nizozemské verzi: „Voedselbereiding in de vorm van droge, doorschijnende vellen, met verschillende afmetingen, vervaardigd van rijstmeel, zout en water. De vellen worden, na weken in water om ze plooibaarte maken, meestal gebruikt om daarvan de ‚wikkels‘ voorloempia’s en dergelijke te vervaardigen.“
(
13
) – Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04 s. 307.
(
14
) – Známý také pod pojmem „rýžové listy“ nebo anglickým označením „rice-paper“.
(
15
) – Viz výše, body 9 a 10 tohoto stanoviska.
(
16
) – Na počátku svého podání zmiňuje Heuschen & Schrouff jedním dechem porušení článků 899 až 909 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (Úř. věst. L 253_s. 1; Zvl. vyd. 02/06 s. 3). Jelikož se však na toto ustanovení ohledně správního řízení pro rozhodování k článku 239 celního kodexu v průběhu podání konkrétně neodvolává, vycházím z toho, že se jedná o jediný důvod kasačního opravného prostředku, který se v jádru týká článku 239 celního kodexu.
(
17
) – Viz k tomu výše, bod 2 tohoto stanoviska.
(
18
) – Heuschen & Schrouff v této souvislosti odkazuje na rozsudek ze dne 11. srpna 1995, Uelzena Milchwerke (C-12/94, Recueil, s. I-2397).
(
19
) – Rozsudek ze dne 3. března 2005, Biegi Nahrungsmittel a Commonfood v. Komise (C-499/03 P, Sb. rozh. s. I-1751, bod 48).
(
20
) – Rozsudek ze dne 26. listopadu 1998, Covita (C-370/96, Recueil, s. I-7711).
(
21
) – Rozsudek ze dne 19. října 2000, Sommer (C-15/99, Recueil, s. I-8989).
(
22
) – Rozsudek ze dne 6. března 2003, Interporc v. Komise (C-41/00 P, Recueil, s. I-2125, bod 16).
(
23
) – Viz mj. rozsudky ze dne 13. července 2000, Salzgitter v. Komise (C-210/98 P, Recueil, s. I-5843, bod 43) a Interporc v. Komise (citovaný v poznámce pod čarou 22, bod 17).
(
24
) – Pokud Soud zjistil nebo posoudil skutkové okolnosti, je Soudní dvůr podle článku 225 ES příslušný k výkonu přezkumu právní kvalifikace tohoto skutkového stavu a právních důsledků, které z toho Soud vyvodil (rozsudek Biegi Nahrungsmittel a Commonfood v. Komise, citovaný v poznámce pod čarou 19, bod 41; v tomto smyslu Lenaerts, K./Arts, D./Maselis, I., Procedural Law of the European Union, 2. vydání, Londýn 2006, s. 457, bod 16-007). Jak Soudní dvůr již několikrát rozhodl, takováto kvalifikace totiž představuje právní otázku, která může být jako taková předložena k přezkumu Soudnímu dvoru v rámci opravného prostředku (viz rozsudky Biegi Nahrungsmittel a Commonfood v. Komise, citovaný v poznámce pod čarou 19, bod 41, ze dne 19. října 1995, Rendo a další v. Komise, C-19/93 P, Recueil, s. I-3319, bod 26, a ze dne, Parlament v. Ripa di Meana a další, C-470/00 P, Recueil, s. I-4167, bod 41).
(
25
) – Viz výše, bod 28 tohoto stanoviska.
(
26
) – K podrobné odpovědi na otázku celního zařazení rýžového papíru odkazuji na mé úvahy ve věci C-375/07 (viz k tomu výše, bod 2 tohoto stanoviska ), z nichž vyplývá, že je třeba zařadit jej do podpoložky 19059020 KN.
(
27
) – Z hlediska systematiky může být totiž prominuta nebo vrácena pouze již zaúčtovaná částka cla. Dokud tedy není pravomocně ukončeno řízení o pozdějším zaúčtování, je sporné, zda vůbec existuje dodatečně zaúčtovaná částka podle článku 220 celního kodexu, která by mohla být prominuta, resp. vrácena.
(
28
) – Zdá se, že praxe na vnitrostátní úrovni částečně provádí pořadí přezkumu žádostí tak, že je z důvodů hospodárnosti řízení o otázce prominutí rozhodováno až po konečném zaúčtování (Alexander, „Vorbemerkungen zu Art. 220, 221“, v: Witte, Zollkodex, Kommentar, 4. vydání 2006, bod 2).
(
29
) – Toto obecné ustanovení o ekvitě umožňuje hodnocení zvláštních okolností jednotlivého případu, viz k tomu Berr/Trémeau, Le droit douanier, Communautaire et national, 7. vydání, 2006, s. 241, jakož i Huchatz, „Art. 239 – Erstattung oder Erlass in Sonderfällen“, v: Witte, Zollkodex, Kommentar, 4. vydání 2006, body 1 a 28.
(
30
) – Rozsudek ze dne 11. listopadu 1999, Söhl & Söhlke (C-48/98, Recueil, s. I-7877, body 56 a 60). Viz rovněž Lyons, EC Customs Law, 2. vydání, 2008, s. 489. Viz mé stanovisko ze dne ve věci C-375/07, Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading k identitě těchto kritérií s určitými kritérii stanovenými v čl. 220 odst. 2, jakož i k související judikatuře.
(
31
) – Bod 44 napadeného rozsudku.
(
32
) – Rozsudek ze dne 1. dubna 1993, Hewlett Packard Francie (C-250/91, Recueil, s. I-1819, bod 28).
(
33
) – Uvedeném již výše v poznámce pod čarou 19, bod 48.
(
34
) – Viz k tomu bod 55 rozsudku Biegi Nahrungsmittel. K pozadí tohoto rozsudku vysvětluje Harings, „Nacherhebung von Einfuhrabgaben, Nichterkennbarkeit eines Irrtums der Zollbehörden“, Zeitschrift für Zölle und Verbrauchsteuern 2005, s. 230 a násl., s. 321, že dříve vycházely celní orgány často z toho, že chyba není patrná jen tehdy, jestliže se zakládá na dlouholeté správní praxi. Tuto praxi odmítl rozsudek Biegi Nahrungsmittel. Harings kromě toho poukazuje na to, že chybná správní praxe může představovat pouze indicii nerozpoznatelnosti chyby.
(
35
) – Uvedeném již výše v poznámce pod čarou 30 tohoto stanoviska.
(
36
) – Viz bod 59 napadeného rozsudku.
(
37
) – Viz body 65 a 66 napadeného rozsudku, jakož i následující rozbor do bodu 70.
(
38
) – Zásadně platí, že podle čl. 225 odst. 1 ES a čl. 58 odst. 1 statutu Soudního dvora je kasační opravný prostředek podaný u Soudního dvora omezen na právní otázky. Opětovný přezkum skutkového stavu je tedy zásadně vyloučen. Pouze v úzce vymezeném rozsahu, zejména s ohledem na zkreslení důkazů, se Soudní dvůr může zabývat skutkovými otázkami.
(
39
) – Pro tento argument hovoří rozsudek ze dne 7. září 1999, De Haan (C-61/98, Recueil, s. I-5003, bod 53).
(
40
) – Viz výše, bod 40 tohoto stanoviska.
(
41
) – Rozsudek ze dne 26. června 1990, Deutsche Fernsprecher (C-64/89, Recueil, s. I-2535).
(
42
) – Citovaný již výše v poznámce pod čarou 20.
(
43
) – Rozsudek ze dne 12. července 1989, Binder (161/88, Recueil, s. 2415).
(
44
) – Viz body 75 a násl. napadeného rozsudku.
(
45
) – Harings, citovaný již výše (v poznámce pod čarou 34 tohoto stanoviska), s. 231, dovozuje z judikatury Soudního dvora, že příslušným měřítkem je „informovaný dovozce“. Tím je míněn obezřetný subjekt při pečlivém čtení Úředního věstníku. Jakožto měřítko je naopak nevhodný ten, kdo má v celním právu odborné znalosti, a vyzná se tedy ve všech právních předpisech této právní oblasti a v jejich vzájemné spojitosti. Tento přístup kritizuje Berr, „Droit douanier“, La semaine juridique – édition entreprise 1990 II 15876, s. 589 a násl., s. 592.