62024TJ0113_EXT
ROZSUDEK TRIBUNÁLU (osmého senátu)
23. července 2025 (
*1
)
„Veřejné zakázky – Ochrana finančních zájmů Unie – Žaloba na neplatnost – Neexistence přímého dotčení – Částečná nepřípustnost – Kritéria pro vyloučení z účasti v zadávacích řízeních – Pojem ‚pravomocné soudní rozhodnutí konstatující vinu osoby nebo subjektu‘ – Článek 136 odst. 1 písm. d) bod ii) nařízení (EU, Euratom) 2018/1046 – Osoby, které mají pravomoci k zastupování, rozhodování nebo kontrole ve vztahu k osobě nebo subjektu v situaci zakládající vyloučení – Článek 136 odst. 4 písm. a) nařízení 2018/1046 – Povinnost uvést odůvodnění – Přiměřenost“
Ve věci T‑113/24,
Lattanzio KIBS SpA, se sídlem v Miláně (Itálie),
CY,
CV,
CW,
zástupci: M. Hommé a B. O’Connor, avocats,
žalobci,
proti
Evropské komisi, zástupci: F. Moro a P. Rossi, jako zmocněnci,
žalované,
TRIBUNÁL (osmý senát),
ve složení: A. Kornezov (zpravodaj), předseda, K. Kecsmár a S. Kingston, soudci,
za soudní kancelář: P. Cullen, rada,
s přihlédnutím k usnesení ze dne 8. května 2024, Lattanzio KIBS a další v. Komise (T‑113/24 R, nezveřejněné, EU:T:2024:306),
s přihlédnutím k písemné části řízení,
po jednání konaném dne 15. ledna 2025,
vydává tento
Rozsudek (
1
)
1
Žalobou podanou na základě článku 263 SFEU se žalobci, společnost Lattanzio KIBS SpA (dále jen „LKIBS“), jakož i CY, CV a CW, domáhají zrušení rozhodnutí Komise Ares(2023) 8545235 ze dne 13. prosince 2023 o postupu vyloučení společnosti LKIBS z účasti na zadávacích řízeních a řízeních o udělení grantu upravených nařízením (EU, Euratom) 2018/1046 a nařízením (EU) 2018/1877 (dále jen „napadené rozhodnutí“).
[omissis]
Návrhová žádání účastníků řízení
10
Žalobci navrhují, aby Tribunál:
–
zrušil napadené rozhodnutí;
–
uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
11
Komise navrhuje, aby Tribunál:
–
odmítl žalobu jako nepřípustnou v rozsahu, v němž ji podal CW, a v každém případě ji v plném rozsahu zamítl jako neopodstatněnou;
–
uložil žalobcům náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
[omissis]
K věci samé
21
Na podporu žaloby předkládají žalobci osm žalobních důvodů, z nichž první vychází v podstatě ze zjevně nesprávného posouzení spočívajícího v tom, že Komise měla za to, že rozsudek Soudu prvního stupně v Miláně je pravomocným soudním rozhodnutím konstatujícím vinu CY a CV za korupci, druhý z porušení čl. 136 odst. 1 písm. d) bodu ii) nařízení 2018/1046, třetí z toho, že Komise měla při použití tohoto ustanovení zohlednit vnitrostátní právo, čtvrtý z porušení čl. 136 odst. 4 nařízení 2018/1046, pátý z nedostatku odůvodnění, šestý z porušení zásady proporcionality stanovené v čl. 136 odst. 3 nařízení 2018/1046 a v čl. 5 odst. 4 SEU, sedmý z porušení čl. 136 odst. 6 písm. a) nařízení 2018/1046 a osmý z porušení práva být vyslechnut zakotveného v článku 41 Listiny.
K prvnímu, druhému a třetímu žalobnímu důvodu, které v podstatě vycházejí z porušení čl. 136 odst. 1 písm. d) bodu ii) nařízení 2018/1046
22
V rámci prvních tří žalobních důvodů, které je třeba zkoumat společně, žalobci v podstatě tvrdí, že Komise porušila čl. 136 odst. 1 písm. d) bod ii) nařízení 2018/1046 tím, že měla za to, že rozsudek Soudu v Miláně je pravomocným soudním rozhodnutím konstatujícím vinu CY a CV z korupce.
23
V rámci prvního žalobního důvodu žalobci tvrdí, že Komise nesprávně kvalifikovala řízení „patteggiamento“, které vedlo k vydání rozsudku Soudu prvního stupně v Miláně a je upraveno v článku 444 codice di procedura penale (trestní řád) jako řízení o „dohodě o vině a trestu“ („plea bargain“ v angličtině), a že v rámci tohoto řízení CY a CV uznali vinu. Takový závěr je přitom nesprávný, jelikož vnitrostátní soud vydáním rozsudku na základě tohoto ustanovení neprovádí posouzení skutkového stavu a viny obžalovaných.
24
Kromě toho z čl. 445 odst. 1a trestního řádu podle žalobců vyplývá, že rozsudek vydaný na základě článku 444 téhož řádu není odsuzujícím rozsudkem v trestním řízení. Prvně uvedené ustanovení totiž stanoví, že takový rozsudek lze pouze „postavit na roveň“ odsouzení v trestním řízení, což implicitně prokazuje, že rozsudek „patteggiamento“ nelze kvalifikovat jako odsuzující rozsudek v trestním řízení.
25
V rámci druhého žalobního důvodu žalobci tvrdí, že Komise porušila čl. 136 odst. 1 písm. d) bod ii) nařízení 2018/1046, když měla za to, že rozsudek Soudu prvního stupně v Miláně představuje platný základ pro vyloučení společnosti LKIBS z účasti na udělovacích řízeních upravených zejména nařízením 2018/1046. I když nezpochybňují, že rozsudek Soudu prvního stupně v Miláně je pravomocným soudním rozhodnutím, tvrdí, že uvedený rozsudek nekonstatuje, že CY a CV jsou vinni trestným činem korupce.
26
V rámci třetího žalobního důvodu žalobci tvrdí, že Komise byla při výkladu rozsudku Soudu prvního stupně v Miláně povinna zohlednit vnitrostátní právo. Měla zejména posoudit tento rozsudek ve světle čl. 445 odst. 1a trestního řádu, z něhož vyplývá, že rozsudek vydaný na základě článku 444 tohoto řádu nelze použít v takovém správním řízení, jako je řízení, které vedlo k přijetí napadeného rozhodnutí.
27
Komise navrhuje, aby byly první tři žalobní důvody zamítnuty.
28
Článek 136 odst. 1 písm. d) bod ii) nařízení 2018/1046 stanoví, že „[p]říslušná schvalující osoba vyloučí osobu nebo subjekt uvedené v čl. 135 odst. 2 z účasti na udělovacím řízení, na něž se vztahuje [uvedené] nařízení, nebo z výběru za účelem vynakládání finančních prostředků Unie, pokud se tato osoba nebo subjekt nachází v některé z těchto situací zakládajících vyloučení: […] bylo vydáno pravomocné soudní rozhodnutí, podle něhož jsou osoba nebo subjekt vinny z […] korupce ve smyslu čl. 4 odst. 2 směrnice (EU) 2017/1371 […] nebo korupce, jak je vymezena v jiných platných právních předpisech“.
29
V napadeném rozhodnutí měla Komise v podstatě za to, že rozsudek Soudu prvního stupně v Miláně je pravomocným soudním rozhodnutím a že CY a CV tím, že navrhli snížený trest a souhlasili s jeho uložením, uznali vinu z korupce ve smyslu čl. 136 odst. 1 písm. d) bodu ii) nařízení 2018/1046.
30
V tomto ohledu je třeba zaprvé konstatovat, že z tohoto rozsudku vyplývá, že CY a CV byli jakožto [důvěrné] (
2
)„skupiny Lattanzio“, včetně Lattanzio Advisory, nyní LAIC, a dalších společností skupiny, obžalováni příslušným státním zastupitelstvím zejména z korupce ve smyslu italského trestního zákoníku. Tyto osoby nabídly peněžní částky úředníkům Republiky Severní Makedonie a dohodly se s nimi na platbách peněžních částek a jiných služeb nebo výhod, aby získaly stabilní závislost těchto úředníků na zájmech Lattanzio Advisory a „skupiny Lattanzio“ v rámci zadávacích řízení na smlouvy financované Unií v tomto státě.
31
Zadruhé z uvedeného rozsudku vyplývá, že obžalovaní podali žádost o použití zvláštního řízení stanoveného v článku 444 trestního řádu a státní zastupitelství s tímto návrhem souhlasilo.
32
Zatřetí Tribunale di Milano (Soud prvního stupně v Miláně) v podstatě konstatoval, že důkazy, které má k dispozici, dostatečně prokazují nejprve existenci inkriminovaného jednání, dále že toto jednání odpovídá trestnému činu, zejména trestnému činu korupce ve smyslu italského trestního zákoníku, a konečně že toto jednání lze přičíst stíhaným osobám. Tribunale di Milano (Soud prvního stupně v Miláně) rovněž konstatoval, že neexistují žádné důvody pro zánik trestnosti činu nebo vady týkající se procesních podmínek, které lze vyvodit z vyšetřovacích úkonů, a zejména z poskytnutých zdrojů důkazů, že účastníci řízení platně dali souhlas, že jednání vytýkané obžalovaným bylo z právního hlediska správně kvalifikováno a dohodnutý trest je přiměřený danému trestnému činu.
33
Na základě těchto zjištění Tribunale di Milano (Soud prvního stupně v Miláně) uložil CY a CV npodmíněný trest odnětí svobody v délce dvou let a Lattanzio Advisory, nyní LAIC, peněžitou sankci ve výši 80000 eur.
34
Z rozsudku Soudu prvního stupně v Miláně, jak žalobci potvrdili na jednání, v podstatě vyplývá, že existují dostatečné důkazy o existenci inkriminovaného jednání, které bylo právně kvalifikováno jako korupce ve smyslu italského trestního zákoníku, že toto jednání lze přičíst zejména CY a CV a že jim byl za uvedené jednání uložen podmíněný trest odnětí svobody. Kromě toho byla společnosti Lattanzio Advisory, nyní LAIC, za totéž jednání uložena peněžitá sankce.
35
Pokud jde o otázku, zda rozsudek Soudu prvního stupně v Miláně představuje pravomocné soudní rozhodnutí konstatující vinu dotčených osob a subjektů z korupce ve smyslu čl. 136 odst. 1 písm. d) bodu ii) nařízení 2018/1046, je mezi účastníky řízení nesporné, že tento rozsudek je pravomocným soudním rozhodnutím.
36
Pokud jde o podmínku, podle které musí být takovým pravomocným soudním rozhodnutím konstatováno, že dotčená osoba nebo subjekt jsou vinny korupcí, je třeba uvést, že znění čl. 136 odst. 1 písm. d) bodu ii) nařízení 2018/1046 neupřesňuje, zda je třeba mít za to, že pravomocné soudní rozhodnutí vydané v rámci takového zvláštního trestního řízení, jako je řízení „patteggiamento“ upravené v trestním řádu, které aniž formálně prohlašuje obžalované z korupce vinnými, konstatuje, že jim takové jednání lze přičíst, a ukládá jim za toto jednání trest a peněžitou sankci, je třeba považovat za soudní rozhodnutí splňující tuto podmínku.
37
Za těchto okolností je třeba provést kontextuální a teleologický výklad čl. 136 odst. 1 písm. d) bodu ii) nařízení 2018/1046 (obdobně viz rozsudek ze dne 4. března 2020, Bank BGŻ BNP Paribas, C‑183/18, EU:C:2020:153, body 42 a 43).
38
Pokud jde o kontext, do něhož je toto ustanovení zasazeno, je třeba uvést, že ustanovení nařízení 2018/1046, včetně ustanovení spadajících do oddílu 2 kapitoly 2 hlavy V, která se týkají systému včasného odhalování rizik a vylučování hospodářských subjektů, jejichž součástí je čl. 136 odst. 1 písm. d) bod ii) uvedeného nařízení, jsou správní, a nikoli trestněprávní povahy. Konkrétně podle článku 91 nařízení 2018/1046 není kapitolou 5 hlavy IV, nadepsanou „Odpovědnost účastníků finančních operací“, dotčena trestní odpovědnost, kterou mají účastníci finančních operací za podmínek stanovených použitelným vnitrostátním právem a platnými předpisy týkajícími se ochrany finančních zájmů Unie a boje proti korupci úředníků Unie a úředníků členských států.
39
Článek 136 odst. 1 písm. d) nařízení 2018/1046 tedy jakožto ustanovení správní povahy nemá za cíl stanovit trestní odpovědnost fyzické nebo právnické osoby ve vnitrostátním právu, ale omezuje se na určení případů, kdy musí být tato osoba vyloučena z udělovacích řízení upravených tímto nařízením, zejména v případě korupce, která je uvedena v čl. 136 odst. 1 písm. d) bodě ii) uvedeného nařízení.
40
Pokud jde o teleologický výklad čl. 136 odst. 1 písm. d) bodu ii) nařízení 2018/1046, je třeba uvést, že jak z bodu 64 odůvodnění tohoto nařízení, tak z čl. 135 odst. 1 uvedeného nařízení vyplývá, že cílem systému vylučování je zajištění ochrany finančních zájmů Unie. Cílem uvedeného čl. 136 odst. 1 písm. d) bodu ii) nařízení 2018/1046 je tedy zaprvé vyloučit z udělovacích řízení upravených tímto nařízením osoby a subjekty, které z důvodu svého jednání mohou představovat riziko pro finanční zájmy Unie. Zadruhé toto ustanovení umožňuje Komisi splnit povinnost řádného řízení finančních zdrojů Unie, kterou jí ukládá článek 317 SFEU (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 27. září 2023, Imdea Materiales v. Komise, T‑765/21, nezveřejněný, EU:T:2023:588, bod 81).
41
Kromě toho právě za účelem zabránění riziku poškození finančních zájmů Unie stanoví nařízení 2018/1046 takové případy, jako jsou případy stanovené v čl. 136 odst. 2 a 5, které umožňují dočasné vyloučení uchazečů z udělovacích řízení, která upravuje, a to i v případě neexistence pravomocného soudního rozhodnutí konstatujícího vinu dotyčných osob nebo subjektů.
42
Kromě toho z ustálené judikatury vyplývá, že použití vnitrostátních pravidel nesmí ohrozit užitečný účinek unijního aktu [rozsudek ze dne 16. května 2024, Toplofikacia Sofia (Pojem bydliště žalovaného), C‑222/23, EU:C:2024:405, bod 55]. Pokud lze ustanovení unijního práva vykládat několika způsoby, je třeba upřednostnit takový výklad, kterým se zachová jeho užitečný účinek (viz rozsudek ze dne 23. listopadu 2023, EVN Business Service a další, C‑480/22, EU:C:2023:918, bod 37 a citovaná judikatura).
43
Restriktivní výklad čl. 136 odst. 1 písm. d) bodu ii) nařízení 2018/1046, jako je výklad zastávaný žalobci, by přitom mohl ohrozit užitečný účinek tohoto ustanovení, neboť by v jeho důsledku bylo osobám a subjektům, kterým byly pravomocným soudním rozhodnutím uloženy tresty a peněžité sankce za korupci, umožněno účastnit se řízení o zadání veřejných zakázek financovaných z unijního rozpočtu, čímž by byly ohroženy finanční zájmy Unie, jakož i řádné řízení finančních zdrojů Unie.
44
Je tudíž třeba mít za to, že pravomocné soudní rozhodnutí, jako je rozsudek Soudu prvního stupně v Miláně, který aniž formálně prohlásil vinu obviněných osob a subjektů, nicméně v podstatě konstatuje, že jim lze přičíst korupci a uložit jim za tato jednání trest a peněžitou sankci, spadá pod čl. 136 odst. 1 písm. d) bod ii) nařízení 2018/1046.
45
Tento závěr není argumenty žalobců zpochybněn.
46
Zaprvé žalobci tvrdí, že napadené rozhodnutí je stiženo několika chybami v překladu. Nicméně i za předpokladu, že by byly takové chyby prokázány, nemají vliv na legalitu uvedeného rozhodnutí, jelikož nemají vliv na výklad čl. 136 odst. 1 písm. d) bodu ii) nařízení 2018/1046 učiněný v tomto rozsudku ani na podstatné části rozsudku Soudu prvního stupně v Miláně, jak jsou shrnuty v bodech 30 až 34 výše a potvrzeny účastníky řízení na jednání.
47
Zadruhé žalobci tvrdí, že vnitrostátní soud nemůže na základě článku 444 trestního řádu rozhodnout o „zproštění obžaloby“ ve smyslu článku 530 tohoto řádu, a to ani tehdy, když spis obsahuje důkazy o nevině obžalovaného.
48
Tento výklad uvedených ustanovení vnitrostátního práva ze strany žalobců, i kdyby byl správný, však nemá žádný vliv na skutečnost, že z rozsudku Soudu prvního stupně v Miláně, jak byl shrnut v bodech 30 až 34 výše, vyplývá zejména to, že existují dostatečné důkazy, že CY a CV, kteří požádali o možnost řízení podle článku 444 trestního řádu, lze přičíst korupci a naopak neexistují zjevné důkazy o jejich nevině.
49
Zatřetí žalobci tvrdí, že čl. 445 odst. 1a trestního řádu na rozdíl od toho, co uvedla Komise v napadeném rozhodnutí, nestanoví, že „sentenza di patteggiamento“, který byl vydán na základě článku 444 tohoto řádu, představuje odsouzení za trestný čin, ale pouze že takový rozsudek lze za určitých podmínek postavit na roveň takovému odsouzení v trestním řízení. Kromě toho zdůrazňují rozdíly mezi rozsudkem vydaným na základě článku 444 uvedeného řádu a odsouzením vydaným na základě článku 533 tohoto řádu.
50
V tomto ohledu stačí konstatovat, že tyto argumenty se týkají kvalifikace rozsudku Soudu prvního stupně v Miláně v italském právu a rozdílů, které mohou existovat mezi účinky takového rozsudku a účinky odsouzení za trestný čin ve smyslu článku 533 trestního řádu. Takové rozdíly přitom nemohou ovlivnit výklad čl. 136 odst. 1 písm. d) bodu ii) nařízení 2018/1046 uvedený v bodě 44 výše.
51
Dále je třeba v každém případě uvést, podobně jako to učinila Komise, že v souladu s poslední větou čl. 445 odst. 1a trestního řádu a s výhradou výjimek stanovených v tomto ohledu v prvních dvou větách tohoto ustanovení je rozsudek vydaný na základě článku 444 uvedeného řádu „postaven na roveň“ odsouzení v trestním řízení.
52
Kromě toho měl Soudní dvůr již příležitost rozhodnout, že rozsudek, který nabyl právní moci a byl vydán v řízení o „patteggiamento“ upraveném v článku 444 trestního řádu, představuje pro účely ověření podmínek pro uplatnění zásady ne bis in idem zakotvené v článku 50 Listiny pravomocné odsouzení v trestním řízení (rozsudek ze dne 20. března 2018, Garlsson Real Estate a další, C‑537/16, EU:C:2018:193, body 14, 30, 59 a 63).
53
Začtvrté je pravda, jak uvádějí žalobci, že Komise v bodě 40 odůvodnění napadeného rozhodnutí nesprávně tvrdila, že žalobci uznali vinu tím, že požádali o uložení takového sníženého trestu, jako byl trest, který jim byl uložen Tribunale di Milano (Soud prvního stupně v Miláně), a vyjádřili s ním souhlas. Takové výslovné uznání viny totiž z uvedeného rozsudku nevyplývá. Nicméně pro účely závěru, že tento rozsudek spadá pod čl. 136 odst. 1 písm. d) bod ii) nařízení 2018/1046, Komise nevycházela pouze z tohoto tvrzení, ale v bodech 36 až 38 odůvodnění napadeného rozhodnutí rovněž zohlednila skutečnost, připomenutou v bodech 32 a 34 výše, že podle uvedeného rozsudku existují dostatečné důkazy zejména o tom, že vytýkané jednání lze přičíst obžalovaným, že čl. 445 odst. 1a trestního řádu staví rozsudky vydané na základě článku 444 tohoto řádu na roveň odsouzení v trestním řízení a že čl. 136 odst. 1 písm. d) tohoto řádu ii) nařízení 2018/1046 nerozlišuje mezi pravomocnými soudními rozhodnutími v závislosti na tom, zda byla vydána na základě dohody mezi dotčenými osobami a státním zastupitelstvím, či nikoli.
54
Zapáté žalobci argumentují první větou čl. 445 odst. 1a trestního řádu, podle níž rozsudek vydaný na základě článku 444 tohoto řádu nevyvolává účinky a nemůže být použit jako důkaz zejména ve správních řízeních. Mají za to, že vzhledem k tomu, že řízení, které vedlo k přijetí napadeného rozhodnutí, má správní povahu, nemůže se Komise pro účely přijetí napadeného rozhodnutí opírat o rozsudek Soudu prvního stupně v Miláně.
55
Tento argument musí být odmítnut, neboť se rovná tvrzení, že ustanovení vnitrostátního práva může bránit použití ustanovení unijního práva. Uvedený argument naráží na zásadu přednosti unijního práva, která zakotvuje nadřazenost unijního práva nad právem členských států. Uvedená zásada proto všem orgánům členských států ukládá povinnost zajistit plný účinek jednotlivých unijních norem, přičemž právo členských států nemůže narušovat účinek přiznaný těmto normám na území těchto států (viz rozsudek ze dne 11. ledna 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 23 a citovaná judikatura). Podle zásady přednosti unijního práva nelze připustit, aby pravidla vnitrostátního práva, byť ústavní povahy, porušovala jednotnost a účinnost unijního práva (rozsudek ze dne 21. prosince 2021, Randstad Italia, C‑497/20, EU:C:2021:1037, bod 52).
56
Zašesté je třeba odmítnout argument vznesený žalobci na jednání, vycházející z rozsudku ze dne 18. prosince 2024, TP v. Komise (T‑776/22, napadený kasačním opravným prostředkem, EU:T:2024:908). V bodech 44 a 45 uvedeného rozsudku totiž Tribunál rozhodl, že schvalující osoba příslušná k přijetí opatření o vyloučení na základě čl. 136 odst. 1 písm. b) až d) a f) až h) nařízení 2018/1046 je podle všeho vázána právní kvalifikací dotčeného jednání, která byla provedena v pravomocném soudním rozhodnutí nebo v konečném správním rozhodnutí, aniž má v tomto ohledu jakýkoli prostor pro uvážení. V projednávané věci se přitom nejedná o použití jiné právní kvalifikace dotčeného jednání, než byla použita v rozsudku Soudu prvního stupně v Miláně, ale o výklad ustanovení unijního práva za účelem určení, zda takový rozsudek s ohledem na právní kvalifikace, jak jsou v něm uvedeny, spadá do působnosti tohoto ustanovení.
57
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba první tři žalobní důvody zamítnout jako neopodstatněné.
[omissis]
K osmému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení práva být vyslechnut, které je zakotveno v čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny
[omissis]
124
Vzhledem k tomu, že žádnému z žalobních důvodů předložených žalobci nebylo vyhověno, je třeba žalobu zamítnout v plném rozsahu.
K nákladům řízení
125
Podle čl. 134 odst. 1 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
126
Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a žalobci neměli ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedeným uložit náhradu nákladů řízení, a to včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.
Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (osmý senát)
rozhodl takto:
1)
Žaloba se zamítá.
2)
Lattanzio KIBS SpA, jakož i CY, CV a CW se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.
Kornezov
Kecsmár
Kingston
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 23. července 2025.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.
(
1
) – Jsou uvedeny pouze body tohoto rozsudku, jejichž zveřejnění Tribunál považuje za účelné.
(
2
) – Skryté důvěrné údaje.