62003CC0195_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvod
1. Skutkový stav, který je předmětem tohoto řízení o předběžné otázce, se dá hovorově popsat označením „pašování cigaret“. V podstatě se přitom jedná o postup, kdy byly cigarety při vstupu na celní území Společenství deklarovány jako kuchyňské náčiní („ cookware “) a následně byly odňaty celnímu dohledu.
2. V této věci bylo zahájeno před belgickým Hof van Beroep te Antwerpen(2) (dále jen: předkládající soud) jako odvolacím soudem proti panu Papismedovi a dalším obžalovaným řízení o různých trestných činech v oblasti cel. V souvislosti s tímto trestním řízením pokládá předkládající soud Soudnímu dvoru různé otázky k pojmu celní dohled a ke vzniku celního dluhu podle celního kodexu Společenství(3) .
II – Právní rámec
A – Právo Společenství
3. Dohled ze strany celních orgánů
je definován v čl. 4 bodu 13 celního kodexu Společenství následovně:
„obecná činnost těchto orgánů, jíž se zajišťuje dodržování celních předpisů a případně i dalších právních předpisů vztahujících se na zboží podléhající celnímu dohledu“.
4. Pro celní prohlášení
stanoví čl. 4 bod 17 celního kodexu následující definici:
„úkon, jímž osoba projevuje předepsanou formou a způsobem vůli, aby bylo zboží propuštěno do určitého režimu“.
5. Čl. 4 bod 19 celního kodexu stanoví pro pojem předložení zboží k celnímu řízení následující definici:
„oznámení celním orgánům učiněné stanoveným způsobem, že zboží bylo přepraveno na celní úřad nebo jiné místo určené nebo schválené celními orgány“.
6. Počátek a konec celního dohledu vyplývá z článku 37 celního kodexu:
„(1) Zboží podléhá celnímu dohledu od vstupu na celní území Společenství. Může být podrobeno kontrole ze strany celních orgánů podle platných předpisů.
(2) Zboží podléhá celnímu dohledu tak dlouho, jak je nutné pro zjištění jeho celního statusu, a nejedná-li se o zboží Společenství, aniž je dotčen čl. 82 odst. 1, do okamžiku změny jeho celního statusu, jeho umístění do svobodného pásma nebo svobodného skladu, jeho zpětného vývozu nebo jeho zničení podle článku 182.“
7. Články 38 až 42 celního kodexu upravují povinnosti osoby, která zboží dopravila na celní území Společenství, po dobu od okamžiku překročení hranic až do předložení zboží k celnímu řízení (včetně). Je tam stanoveno především následující:
„Článek 38
(1) Osoba, která zboží dopravila na celní území Společenství, je povinna je dopravit bez zbytečného odkladu a případně po cestě určené celními orgány způsobem, který tyto orgány stanoví,
a) k celnímu úřadu určenému celními orgány nebo na jiné místo určené nebo schválené těmito orgány
[…]
Článek 40
Zboží, které bylo podle čl. 38 odst. 1 písm. a) dopraveno na celní úřad nebo na jiné místo stanovené nebo schválené celními orgány, předloží celním orgánům osoba, která zboží na celní území Společenství dopravila, nebo případně osoba, která přebírá odpovědnost za přepravu tohoto zboží po jeho vstupu na toto území.“
8. Články 202 a následující celního kodexu obsahují ustanovení o vzniku celního dluhu, když dojde při dovozu zboží na celní území Společenství k celně-právním nedostatkům. V této souvislosti jsou důležité především následující články:
„Článek 202
(1) Celní dluh při dovozu vzniká,
a) protiprávním vstupem zboží podléhajícího dovoznímu clu na celní území Společenství […]
[…]
Pro účely tohoto článku se protiprávním vstupem rozumí jakýkoliv vstup zboží v rozporu s články 38 až 41 a [článkem] 177 druhou odrážkou.
(2) Celní dluh vzniká okamžikem protiprávního vstupu zboží.
(3) Dlužníky jsou:
– osoba, která protiprávní vstup zboží uskutečnila,
[…]
Článek 203
(1) Celní dluh při dovozu zboží vzniká
– odnětím zboží podléhajícího dovoznímu clu celnímu dohledu.
(2) Celní dluh vzniká okamžikem, kdy je zboží odňato celnímu dohledu.
(3) Dlužníky jsou:
– osoba, která zboží odňala celnímu dohledu,
– každá osoba, která se tohoto odnětí zúčastnila a byla nebo měla si být vědoma, že zboží je odnímáno celnímu dohledu,
– každá osoba, která získala nebo držela dotyčné zboží a v okamžiku získání nebo přijetí zboží si byla nebo měla být vědoma, že zboží bylo odňato celnímu dohledu,
– případně také osoba, která má plnit povinnosti vyplývající z dočasného uskladnění zboží nebo z použití celního režimu, do kterého bylo zboží propuštěno.
Článek 204
(1) Celní dluh při dovozu zboží vzniká
a) nesplněním některé povinnosti vyplývající z dočasného uskladnění zboží, které podléhá dovoznímu clu, nebo z použití […] celního režimu, do nějž bylo toto zboží propuštěno, […]
[…]
v jiných případech, než jsou uvedeny v článku 203, pokud se nezjistí, že tyto nedostatky nemají zásadní vliv na správné provádění dočasného uskladnění nebo daného celního režimu.
(2) Celní dluh vzniká buď okamžikem, kdy přestane být plněna povinnost, jejímž nesplněním celní dluh vzniká, nebo okamžikem, kdy je zboží propuštěno do daného režimu, zjistí-li se dodatečně, že podmínky stanovené pro přiznání snížené nebo nulové sazby dovozního cla z důvodu použití zboží ke zvláštním účelům nebyly ve skutečnosti splněny.
(3) Dlužníkem je osoba, která má buď plnit povinnosti vyplývající z dočasného uskladnění zboží podléhajícího dovoznímu clu nebo z použití režimu, do nějž bylo toto zboží propuštěno, nebo plnit podmínky spojené s propuštěním zboží do daného režimu.“
B – Vnitrostátní právo
9. Belgické celní trestní právo stanoví v čl. 257 § 3 Algemene Wet inzake Douane en Accijnzen ze dne 18. července 1977(4) (dále jen: A.W.D.A.) v podstatě, že trestného činu se dopustí ten, kdo bez předchozího dovolení celní správy přemístí zboží na jiné místo než to, které je určeno v příslušných celních dokladech.
III – Skutkové okolnosti, předběžná otázka a původní řízení
10. Dne 10. června 2001 přistála v antverpském přístavu kontejnerová loď a byla odbavena tamním celním pracovištěm. Podle přepravních listin předložených za tímto účelem měl jeden z vyložených kontejnerů obsahovat 406 kartonů s kuchyňským náčiním („ cookware “). Tento náklad byl ohlášen elektronickou deklarací zboží („ goederencomptabiliteit “) před příjezdem lodi. Podle ní se jednalo o zboží z Čínské lidové republiky, které bylo určeno pro příjemce v Belgii.
11. O den později, dne 11. června 2001, byl celním pracovištěm tento kontejner kontrolován. Ukázalo se, že obsahoval jen 29 kartonů s kuchyňským náčiním, a to v prvních dvou řadách nákladového prostoru. Za těmito se nacházely stejné kartony, ve kterých však byly zabaleny v černých igelitových sáčcích vždy dva menší kartony cigaret. Nato byl tento kontejner znovu uzavřen, zapečetěn a byl zařazen na pozorování.
12. Rovněž dne 11. června 2001 bylo zboží navrženo do takzvaného režimu vnějšího transitu Společenství. V takzvaném „dokumentu T1“ vystaveném k tomuto účelu bylo znovu stejně jako v prohlášení uvedeno jako náklad kontejneru kuchyňské náčiní. Hlavním povinným tohoto režimu byla společnost Transocean System Transport B.V.B.A. Podle dispozic tohoto dokumentu měl být kontejner přepraven společností United Logistic Partners B.V.B.A. do celního skladu v Merksem (Belgie) jako celního úřadu určení.
13. Následující den byl však kontejner přepraven jedním z obžalovaných do Schoten (Belgie) do skladu, který neměl povolení pro skladování zboží podléhajícího celnímu dohledu. Tam došlo k zásahu belgických celníků, kteří náklad nepozorovaně sledovali. Při prohledání skladu byl kromě jiných věcí zabaven celý náklad kontejneru včetně 7 090 000 cigaret.
14. Pan Papismedov, který byl přítomen složení kontejneru v Schoten, a další účastníci byli na základě těchto událostí obžalováni před Rechtbank van eerste v Antverpách. Byli mimo jiné obžalováni za to, že se ve vztahu k zabaveným cigaretám dopustili trestného činu podle čl. 257 § 3 A.W.D.A. Obžalovaným bylo kladeno za vinu, že propašovali cigarety na celní území Společenství, a to tak, že zboží bylo při přepravě v rámci režimu transitu odňato celnímu dohledu.
15. Prvoinstanční soud, Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen, uložil v této souvislosti rozsudkem ze dne 30. července 2001 osmi obžalovaným tresty odnětí svobody v délce mezi šesti až deseti měsíci. Dále byli tito obžalovaní odsouzeni jako společní a nerozdílní dlužníci k peněžitému trestu ve výši desetinásobku celního dluhu, který vznikl dovozem cigaret. Mezi odsouzenými byl mimo jiné i pan Papismedov.
16. Postupující soud se věcí zabývá jako soud odvolací. Je toho názoru, že jeho rozhodnutí o odvolání je závislé na tom, zda celní dluh u dovezených cigaret vznikl na základě článku 202, 203 nebo 204 celního kodexu. Z důvodu pochybností při výkladu práva Společenství položil Hof van Beroep te Antwerpen rozsudkem ze dne 7. května 2003 Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
1) „Má být zboží, pro které bylo v podaném souhrnném celním prohlášení uvedeno nesprávné označení/obchodní označení (v projednávaném případě kuchyňské náčiní namísto cigaret), nebo zboží, které bylo pod nesprávným označením/obchodním označením navrženo do celního režimu, bez ohledu na úmyslné nebo neúmyslné uvedení nesprávného označení/obchodního označení, považováno za zboží, které řádně vstoupilo na celní území Společenství, a v důsledku toho považováno za zboží podléhající celnímu dohledu (dočasné uskladnění zboží nebo celní režim)?“
2) „V případě kladné odpovědi na první otázku: Vzniká v případě, že je zboží, které bylo úmyslně nebo neúmyslně deklarováno pod nesprávným označením/obchodním označením, odňato celnímu dohledu, celní dluh na základě článku 203 celního kodexu Společenství a je dlužníkem celního dluhu zároveň osoba, která má plnit povinnosti vyplývající z dočasného uskladnění zboží nebo z použití celního režimu, do kterého bylo zboží propuštěno (ovšem pod nesprávným označením)?“
3) „V případě kladné odpovědi na první otázku: Vzniká, když celní orgány zjistí, že zboží podléhající celnímu dohledu bylo úmyslně nebo neúmyslně deklarováno pod nesprávným označením/obchodním označením, v době, kdy zboží (ještě) nebylo odňato celnímu dohledu a celní orgány stále ještě měly přístup ke zboží, k tomuto zboží, které bylo deklarováno pod nesprávným označením/obchodním označením, celní dluh podle článku 204 celního kodexu Společenství, nebo u tohoto zboží ještě žádný celní dluh nevznikl?“
4) „V případě záporné odpovědi na první otázku: Vstoupilo zboží, které bylo úmyslně nebo neúmyslně deklarováno pod nesprávným označením/obchodním označením, na celní území Společenství protiprávně (jinak řečeno v rozporu s články 38 až 41 a článkem 177 druhou odrážkou celního kodexu Společenství), čímž u tohoto zboží vznikl celní dluh podle článku 202 celního kodexu Společenství, a osoba, která podala souhrnné celní prohlášení nebo návrh na propuštění do celního režimu, ovšem s uvedením nesprávného označení/obchodního označení, je celním dlužníkem jen tehdy, pokud je celním dlužníkem podle čl. 202 odst. 3 celního kodexu Společenství?“
17. V řízení před Soudním dvorem předložili písemná vyjádření obžalovaný Papismedov, belgická vláda, finská vláda a Komise.
IV – Shrnutí vyjádření předložených Soudnímu dvoru
18. Obžalovaný Papismedov zastává názor, že je třeba přeformulovat první otázku a odpovědět na ni, že se jedná o protiprávní vstup zboží na celní území Společenství ve smyslu článku 202 celního kodexu, jestliže bylo toto zboží předloženo k celnímu řízení pod nesprávným označením, respektive obchodním označením. Podpůrně navrhuje pan Papismedov, aby Soudní dvůr odpověděl na první otázku záporně, na čtvrtou otázku kladně a druhou a třetí otázku ponechal pro jejich bezpředmětnost nezodpovězeny.
19. Finská vláda a Komise se v podstatě shodují v názoru, že za skutkového stavu, který je dán v původním řízení, vzniká celní dluh podle článku 202 celního kodexu.
20. Naproti tomu belgická vláda zastává názor, že povinnost předložit zboží k celnímu řízení nezahrnuje povinnost k jeho správnému označení a že zboží předložené pod špatným označením přesto řádně vstoupilo na celní území Společenství, takže nevzniká celní dluh podle článku 202 celního kodexu. Vyjde-li v rámci kontroly najevo, že zboží bylo deklarováno v souhrnném celním prohlášení pod nesprávným označením, a bylo tak odňato celnímu dohledu, vzniká dle mínění belgické vlády celní dluh podle článku 203 celního kodexu. Za těchto okolností není třeba odpovídat na čtvrtou otázku.
V – Právní posouzení
21. Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce navazuje na řadu řízení před Soudním dvorem, která se týkala především výkladu článků 202 a následujících celního kodexu(5) . Skutkový stav předložený Hof van Beroep te Antwerpen vyvolává nicméně vícero otázek, ke kterým doposud Soudní dvůr nezaujal přesné stanovisko. Postupujícímu soudu jde především o správné vymezení jednotlivých skutkových podstat celního kodexu, na základě kterých může vzniknout celní dluh při dovozu.
22.
V běžném případě vzniká celní dluh při dovozu tehdy, když je zboží – hovorově řečeno – „procleno“, to znamená – řečeno slovy čl. 201 odst. 1 písm. a) celního kodexu – propuštěním zboží podléhajícího dovoznímu clu do volného oběhu(6) .
23. Naproti tomu jestliže byly spáchány určité celně-právní prohřešky, řídí se vznik celního dluhu při dovozu články 202 až 205 celního kodexu. Podle skutkového stavu stanoví tyto články ve svých odstavcích 2 a 3 různé okamžiky pro vznik celního dluhu a různé dlužníky.
24. Protože se jednotliví obžalovaní neúčastnili celého průběhu mezi 10. a 12. červnem 2001, nýbrž vždy jen různých jednání z této doby, mohou být případně jen někteří z nich dlužníky dovozního cla na cigarety. Toto závisí na tom, kterého ustanovení celního kodexu bude použito.
A – K první otázce: celní dohled
25. Svou první otázkou, která představuje ve vztahu k ostatním otázkám předběžnou otázku, se předkládající soud v podstatě ptá, zda dovezené zboží podléhá celnímu dohledu, když bylo v souhrnném celním prohlášení nebo při navržení k propuštění do celního režimu nesprávně označeno celnímu orgánu.
26. K zodpovězení této otázky se nejprve nabízí objasnit předpoklady celního dohledu. Následně je třeba zjistit, zda nesprávné celní prohlášení může mít vliv na existenci celního dohledu.
1. Předpoklady celního dohledu
27. Podle čl. 37 odst. 1 první věty celního kodexu začíná celní dohled od okamžiku vstupu
zboží na celní území Společenství.
28. Na rozdíl od celního prohlášení (čl. 4 bod 17 celního kodexu) a od předložení zboží k celnímu řízení (čl. 4 bod 19 celního kodexu), které vždy vyžadují prohlášení
v předepsané formě vůči celním orgánům, je vstup zboží na celní území Společenství jen prostou činností, faktickým úkonem .
29. Proto celní dohled nepředpokládá ani to, že bude určité zboží (v projednávaném případě: cigarety) dovezeno vědomě,
ani to, že bude dovezeno řádně .
30. Jednak nemůže záležet na tom, zda osoby podílející se na dovozu přesně věděly, jaký druh zboží na území Společenství dovezly. Celní orgány nemohou mít kontrolní pravomoci jen v případě vědomého
dovozu určitého zboží, naopak jim tyto musí být dány též právě tehdy, kdy je zboží nevědomě
propašováno do hospodářského oběhu Společenství vyhnutím se výběru dovozního cla například prostřednictvím dopravců, kteří jsou v dobré víře(7) . Ostatně stejně tak málo záleží v okamžiku vstupu zboží na celní území Společenství na jakékoli znalosti celního orgánu o existenci zboží. Naopak v běžném případě je celní orgán upozorněn na přítomnost zboží teprve předložením zboží k celnímu řízení (viz čl. 4 bod 19 a článek 40 celního kodexu).
31. Tohoto čistě objektivního výkladu čl. 37 odst. 1 celního kodexu je třeba i s ohledem na smysl a účel celního dohledu. Podle čl. 4 bodu 13 celního kodexu opravňuje totiž celní dohled celní orgány provádět ve vztahu ke zboží dovezenému na celní území Společenství obecnou činnost, jíž se zajišťuje dodržování celních předpisů a případně i dalších právních předpisů (viz také čl. 37 odst. 1 věta druhá celního kodexu). Tento dohled by byl zbaven velké části své praktické účinnosti, kdyby mu podléhalo jen vědomě dovezené
zboží; smysluplná kontrola dovozu by tak byla vyloučena.
32. Kromě toho začátek celního dohledu podle čl. 37 odst. 1 celního kodexu nevyžaduje ani řádný
dovoz zboží na celní území Společenství. Na rozdíl od toho, jak možná v první otázce předpokládá předkládající soud, neexistuje žádný kauzální vztah mezi řádným dovozem zboží na celní území Společenství a začátkem celního dohledu. Z čl. 202 odst. 1 druhého pododstavce lze naopak vyvodit, že zboží je teprve tehdy řádně dovezeno na celní území Společenství, když kromě prosté přepravy přes hranice jsou splněny další povinnosti vyplývající z článků 38 až 41 celního kodexu. Především musí být provedeno předložení zboží k celnímu řízení ve smyslu článku 40 celního kodexu.
33. Dovezené zboží ale podléhá celnímu dohledu již před
svým předložením k celnímu řízení. Toto má význam především tehdy, kdy se příslušné celní pracoviště nenachází bezprostředně na vnější hranici území Společenství. V tomto případě musí totiž být celní orgán oprávněn v rámci celního dohledu kontrolovat dodržování dopravní trasy (například celní silnice) určené pro přepravu mezi hraničním přechodem a celním pracovištěm(8) . Jinak by byl opět celní dohled zbaven své praktické účinnosti a smysluplná kontrola dovozu by byla vyloučena.
34. Stejně jako předložení zboží k celnímu řízení není ani souhrnné celní prohlášení, ani navržení zboží k propuštění do celního režimu předpokladem začátku celního dohledu. Toto nevyplývá jen ze znění příslušných předpisů, nýbrž také ze systematiky celního kodexu. Neboť jak souhrnné celní prohlášení, tak i přidělení celně schváleného určení, například propuštěním do režimu tranzitu, předpokládají podle čl. 43 odst. 1 a článku 48 celního kodexu předložení zboží k celnímu řízení, kdežto, jak bylo ukázáno, celní dohled je vázán na prostý vstup zboží na celní území Společenství, začíná tedy již před předložením zboží k celnímu řízení.
2. Dopad nesprávného prohlášení na trvání celního dohledu
35. Je třeba ještě zkoumat, zda nesprávné celní prohlášení ke zboží, jak se stalo v projednávaném případě („kuchyňské náčiní“ místo „cigarety“), může ovlivnit trvání
celního dohledu, zda je tedy celní dohled nesprávným celním prohlášením ukončen .
36. Proti takovému dopadu nesprávného celního prohlášení a pro nezměněné trvání celního dohledu mluví již čl. 37 odst. 2 celního kodexu. Podle tohoto ustanovení podléhá totiž zboží celnímu dohledu tak dlouho, jak je nutné pro zjištění jeho celního statusu. Nejedná-li se o zboží Společenství, trvá celní dohled dokonce dále, až do okamžiku změny
jeho celního statusu, tedy zpravidla až do doby, než je propuštěno do volného oběhu (viz čl. 4 bod 7 druhá odrážka a články 79 a následující celního kodexu)(9) . Pouhé celní prohlášení, v němž je navrženo propuštění do volného oběhu, nezpůsobuje ještě změnu statusu(10) ; tato nastává teprve propuštěním
zboží celními orgány ve smyslu čl. 4 bod 20, jakož i článků 73 a 74 ve spojení s čl. 79 odst. 2 celního kodexu, tedy „uvolněním“ zboží po splnění celního dluhu nebo poskytnutí jistoty(11) .
37. V projednávaném případě nebylo ještě dosaženo ani stupně celního prohlášení, v němž by bylo navrženo propuštění do volného oběhu. Byl pouze proveden režim vnějšího tranzitu, tedy zvláštní režim, odlišný od propuštění do volného oběhu (viz čl. 4 bod 16 písm. a) a b) celního kodexu), který ještě nevede ke změně celně-právního statusu zboží. Jedná se o režim s podmíněným osvobozením od cla, který má umožnit přepravu zboží na místo určení a jeho „proclení“ na místě určení(12) ; cílem režimu vnějšího tranzitu je tedy předložení zboží k celnímu řízení a zjištění jeho celního statusu u celního úřadu určení (viz články 92, 40 a 42 celního kodexu).
38. Jen na okraj budiž poznamenáno, že nesprávné celní prohlášení ke zboží nepředstavuje také odnětí
zboží ve smyslu čl. 203 odst. 1 celního kodexu, kterým by byl celní dohled ukončen. Podle již ustálené judikatury se totiž o odnětí jedná tehdy, když vede jednání nebo opomenutí k tomu, že je příslušnému celnímu orgánu i jen dočasně bráněno v přístupu ke zboží podléhajícímu celnímu dohledu a v provedení kontroly uvedené v čl. 37 odst. 1 celního kodexu(13) . Pouhá skutečnost, že ohledně zboží bylo podáno nesprávné celní prohlášení, proto žádné takové odnětí nepředstavuje, neboť tímto není dotčena skutečná možnost zásahu celních orgánů na dovezené zboží.
3. Závěry
39. Z těchto důvodů podléhá zboží, které vstoupilo na celní území Společenství, celnímu dohledu, i když bylo ve vztahu k celnímu orgánu – bez ohledu na to zda úmyslně nebo neúmyslně – nesprávně označeno.
B – Ke čtvrté otázce: článek 202 celního kodexu
40. Před objasněním druhé a třetí otázky se nabízí objasnit čtvrtou otázku, jak to odpovídá postupu při dovozu, jakož i pořadí příslušných ustanovení v celním kodexu.
41. Čtvrtá otázka se týká té části skutkového stavu v původním řízení, ve které bylo zboží (kuchyňské náčiní a cigarety) dopraveno do přístavu v Antverpách a jedním z obžalovaných byla ohledně něj vůči tamnímu celnímu orgánu učiněna určitá prohlášení. U této otázky, která se skládá ze dvou dílčích otázek, by předkládající soud chtěl v podstatě vědět jednak, zda vzniká celní dluh při dovozu podle čl. 202 odst. 1 písm. a) celního kodexu, když je po překročení hranice zboží ve vztahu k celnímu orgánu nesprávně označeno, a jednak zda osoba, která toto chybné označení učinila, může být považována za dlužníka.
42. Navzdory znění žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce je tato otázka relevantní i tehdy, kdy bylo jako zde na první otázku odpovězeno kladně. Zboží podléhá již od okamžiku svého vstupu na celní území Společenství celnímu dohledu(14) . Celní dohled tak není znakem skutkové podstaty, který by zakládal nebo vylučoval použití článku 202 celního kodexu. Existence celního dohledu není v rámci tohoto ustanovení rozhodná.
1. Vznik celního dluhu při dovozu podle článku 202 celního kodexu
43.  Podle čl. 202 odst. 1 písm. a) vzniká celní dluh při dovozu protiprávním vstupem zboží podléhajícího dovoznímu clu na celní území Společenství(15) . Ve smyslu právní definice čl. 202 odst. 1 druhého pododstavce celního kodexu se protiprávním vstupem rozumí jakýkoliv vstup zboží v rozporu s články 38 až 41 a článkem 177 druhou odrážkou celního kodexu.
44. Podle toho je odpověď na první část čtvrté otázky závislá na tom, zda má být nesprávné označení zboží ve vztahu k celnímu orgánu („kuchyňské náčiní“ místo „cigaret“) kvalifikováno jako porušení povinností vyplývajících z článků 38 až 41 celního kodexu(16) .
45. Nesprávné označení zboží ve vztahu k celnímu orgánu neporušuje článek 38 celního kodexu. Podle tohoto ustanovení je po překročení hranice nutno přepravit
zboží bez zbytečného odkladu a případně po cestě určené celními orgány na určené místo. Zpravidla se přitom jedná o celní úřad, na kterém může proběhnout odbavení zboží. Článek 38 celního kodexu tedy nevyžaduje žádné prohlášení, nýbrž vykonání faktického úkonu, totiž přepravy zboží podle určitého časového a prostorového zadání. Nesprávné celní prohlášení nespadá tedy již na základě skutkové podstaty pod článek 38 celního kodexu.
46. Stejně tak nejsou v projednávaném případě dány důvody porušení článku 39 celního kodexu. Na rozdíl od článku 38 celního kodexu zakládá sice toto ustanovení povinnost vyrozumět celní orgán, nemůže-li být uvedená přepravní povinnost z důvodu nepředvídatelných událostí nebo vyšší moci splněna. Přitom se ale jedná o výjimku, kdy je přepravní povinnost nahrazena povinností vyrozumět. Je-li zboží ve smyslu čl. 38 odst. 1 písm. a) celního kodexu řádně přepraveno, neexistuje již na základě článku 39 celního kodexu žádná povinnost vyrozumět.
47. Také pro porušení článku 41 celního kodexu neexistují v projednávaném případě žádné důvody.
48. V úvahu přichází ale porušení povinnosti předložit zboží k celnímu řízení podle článku 40 celního kodexu. Pokud bylo dovezeno zboží a nebylo pro ně provedeno vůbec žádné předložení zboží k celnímu řízení,
je nepochybně porušen článek 40 celního kodexu. Naproti tomu je sporné, zda i prostá obsahová nesprávnost
při označení zboží, které bylo předloženo k celnímu řízení,
má být považována za porušení povinnosti předložit zboží podle článku 40 celního kodexu. Oba aspekty budou v následujícím blíže vysvětleny.
a) Zboží, které bylo předloženo k celnímu řízení, ale pod obsahově nesprávným označením
49. Se zřetelem na zboží, které bylo předloženo k celnímu řízení pod obsahově nesprávným označením
(„kuchyňské náčiní“ namísto „cigaret“ respektive „kuchyňské náčiní“ místo „kuchyňské náčiní a cigarety“), přichází v úvahu porušení článku 40 celního kodexu jen v případě, že povinnost k předložení zboží k celnímu řízení zahrnuje také správné označení zboží .
50. Podle čl. 4 bodu 19 celního kodexu se při předložení zboží k celnímu řízení jedná o oznámení celním orgánům učiněné stanoveným způsobem, že zboží bylo přepraveno na celní úřad nebo jiné místo určené nebo schválené celními orgány. Předložením zboží k celnímu řízení je celní orgán poprvé upozorněn na to, že se dovezené zboží nachází na celním území Společenství. V tomto stádiu ještě není třeba, aby povinný informoval ce lní orgány i o druhu a množství dovezeného zboží. Předložení zboží k celnímu řízení totiž není podle výše uvedené definice oznámením celním orgánům o tom, které
zboží se na celním úřadu nachází. Má být pouze oznámeno, že
tam bylo zboží přepraveno. Zvlášť zřetelně to vyplývá například z anglického nebo portugalského znění čl. 4 bodu 19 celního kodexu, podle kterého se při předložení zboží k celnímu řízení jedná o „notification […] of the arrival of goods“, respektive o „ comunicação […] da chegada de mercadorias “.
51. Systematika celního kodexu podepírá tento výklad. Zákonodárce Společenství tak považoval za vhodné upravit samostatně na jedné straně předložení zboží k celnímu řízení a na druhé straně souhrnné celní prohlášení a zařadit je do různých kapitol(17) a v případě jednání v rozporu s právními povinnostmi považoval za vhodné rozdílně upravit vznik celního dluhu(18) .
52. Jistě, článek 43 celního kodexu ukazuje, že obě prohlášení stojí v obsahové a časové souvislosti; také v praxi bývají zpravidla podávána společně, respektive ve formě jednoho jediného prohlášení. Zdá se, že i v původním řízení se jednalo o tento případ.
53. Z právního pohledu je ale třeba obě prohlášení od sebe rozlišovat, a je jen důsledné klást na obě prohlášení také rozdílné obsahové požadavky. U souhrnného celního prohlášení(19), jakož i u pozdějšího celního prohlášení je přesné označení dovezeného zboží závazné. Naproti tomu ve stádiu předložení zboží k celnímu řízení postačuje vyžadovat jen obecné oznámení celním orgánům, že se dovezené zboží nachází na určitém místě.
54. Takový rozdíl v obsahových požadavcích u předložení zboží k celnímu řízení a u souhrnného celního prohlášení se v neposlední řadě odráží i ve smyslu a účelu těchto prohlášení. Souhrnné celní prohlášení slouží k zaznamenání zboží a jako pomůcka pro proclení v případě, že je zboží po předložení k celnímu řízení odňato celnímu dohledu. Naproti tomu předložení zboží k celnímu řízení má jen předem zaručit, aby celní orgány mohly zavčas dohlížet na dovoz zboží, respektive aby poté, co zboží dorazí na celní úřad, mohly ve svém dozoru pokračovat provedením konkrétních kontrol.
55. Pro dohled a kontrolu postupu při dovozu je potřebné, ale i dostatečné, když se celní orgán nejprve jen dozví, že
bylo dovezeno zboží – jedno jakého druhu a množství – a na kterém
místě se dovezené zboží nachází. Špatné označení zboží při předložení zboží k celnímu řízení nemění totiž nic na tom, že se dovezené zboží nachází na uvedeném místě a je přístupno zásahu celního orgánu (20) .
56. I z odkazu v čl. 4 bodu 19 celního kodexu na „stanovený způsob“ se nedá odvodit, že by při předložení zboží k celnímu řízení musely být uvedeny další (a obsahově správné) údaje o dovezeném zboží. Právo Společenství, především prováděcí nařízení k celnímu kodexu(21), nestanoví nic bližšího o formě a obsahu předložení zboží k celnímu řízení. Pokud případná vnitrostátní prováděcí ustanovení nestanoví dodatečné požadavky, může tedy být předložení zboží k celnímu řízení provedeno libovolnou formou, ba i formou konkludentního jednání.
57. Zbývá proto uvést, že povinnost předložit zboží k celnímu řízení podle článku 40 celního kodexu neobsahuje žádnou
povinnost k obsahově správnému označení tohoto zboží. Pokud je tedy dotčeno zboží, které bylo předloženo k celnímu řízení, i když pod obsahově nesprávným označením, nepřichází porušení článku 40 celního kodexu v úvahu.
b) Zboží, které nebylo vůbec předloženo k celnímu řízení
58. Od právě vysvětlené situace je třeba odlišovat případy, ve kterých nebylo zboží (například cigarety) vůbec předloženo k celnímu řízení, ať již bylo toto zboží dopraveno dopravci v dobré víře bez jejich vědomí, nebo existence tohoto zboží byla zcela vědomě zamlčena s cílem vyhnutí se dovoznímu clu.
59. V rozsudku Viluckas rozhodl Soudní dvůr, že předložení zboží k celnímu řízení ve smyslu čl. 4 bodu 19 celního kodexu se vztahuje na veškeré zboží
dovezené na celní území Společenství, a to i zboží ukryté nebo zatajené za pomoci zvláště umístěných zařízení, a že povinnost předložit zboží k celnímu řízení platí pro řidiče a spolujezdce kamionu, kteří toto zboží dopravili na celní území Společenství i tehdy, když bylo toto zboží v jejich vozidle ukryto nebo zatajeno bez jejich vědomí(22) . Není-li takové zboží předloženo k celnímu řízení, vstoupilo ve smyslu čl. 202 odst. 1 písm. a) celního kodexu protiprávně na celní území Společenství(23) .
60. V každém jednotlivém případě je proto třeba zkoumat, zda zboží, které nebylo výslovně zmíněno v oznámení o předložení zboží k celnímu řízení, bylo tímto ještě zahrnuto v tomto předložení zboží k celnímu řízení, zda tedy vůbec bylo předmětem
oznámení o předložení zboží k celnímu řízení(24) . Jistě, sám Soudní dvůr není příslušný v rámci řízení podle článku 234 ES k tomu, aby použil právo Společenství na spor v původním řízení. Je ale oprávněn dát předkládajícímu soudu všechny pokyny k výkladu práva Společenství, které mu umožní posoudit, zda zboží jako v původním řízení zabavené cigarety, které nebyly výslovně deklarovány celním orgánům, jsou v oznámení o předložení zboží k celnímu řízení zahrnuty.
61. K tomu jako vodítko může být vyvozeno z rozsudku Viluckas, že se (dále nekonkretizované) oznámení o předložení zboží k celnímu řízení vztahuje vždy jen na zboží, které se nachází v dopravním prostředku na místech obvyklých
pro uložení zboží(25) . Toto odpovídá smyslu a účelu předložení zboží k celnímu řízení. Neboť jen ve vztahu k tomuto zboží může celní orgán smysluplně vykonávat kontrolní pravomoci(26), které mu svěřuje právo Společenství, a zajistit účinný dohled nad dovozem(27) .
62. Za situace, jaká vedla k věci Viluckas, nebylo pro celní orgány bez dalšího možné účinně vykonávat své kontrolní pravomoci, v tomto případě se ale pašované cigarety nacházely – odděleně od vlastního nákladového prostoru – ve zvlášť pro to vytvořeném úkrytu ve střeše kamionu(28) . Nebylo proto možno předpokládat, že celní orgán toto zboží objeví v rámci pouhé rutinní kontroly. Podobně je tomu, když je zboží ukryto třeba v motorovém prostoru vozidla, uvnitř jeho sedadel nebo za jeho koly.
63. Daleko spíše je možné odhalení nedeklarovaného, respektive nesprávně deklarovaného, zboží celními orgány v situaci, která byla popsána Soudnímu dvoru ve zde projednávaném případě. Zde byly cigarety uloženy na stejném místě jako kuchyňské náčiní a byly také zabaleny ve stejných (i když k výrobku nepatřících) kartonech. Cigarety nebyly odděleny třeba zvláštním zařízením nebo uloženy na skrytém místě, na kterém se zboží obvykle neukládá.
64. Shrneme-li, platí: Povinnost předložit zboží k celnímu řízení se vztahuje i na ukryté nebo za pomoci zvláště umístěných zařízení zatajené zboží. Předmětem oznámení o předložení zboží k celnímu řízení bude toto zboží jen tehdy, když v něm bude výslovně zmíněno nebo se v dopravním prostředku nachází na místě obvyklém
pro uložení zboží. V ostatních případech je porušeno ustanovení článku 40 celního kodexu.
c) Závěry
65. První část čtvrté otázky je tedy třeba zodpovědět následovně:
Pokud bylo zboží předloženo celnímu orgánu k celnímu řízení, byť i pod obsahově nesprávným označením, nevzniká celní dluh při dovozu podle čl. 202 odst. 1 písm. a) celního kodexu.
Předmětem oznámení o předložení zboží k celnímu řízení ve smyslu čl. 40 ve spojení s čl. 4 bodem 19 celního kodexu ale není ukryté nebo zatajené zboží, které nebylo celním orgánům výslovně zmíněno a nenachází se v dopravním prostředku na místech obvyklých k uložení zboží; k tomuto zboží vzniká celní dluh podle čl. 202 odst. 1 písm. a) celního kodexu.
2. Dlužník ve smyslu čl. 202 odst. 3 celního kodexu
66. Podstatou druhé části čtvrté otázky předkládajícího soudu je, zda je dlužníkem osoba, která podala obsahově nesprávné souhrnné celní prohlášení nebo nepravdivé celní prohlášení, ve kterém je navrženo propuštění do celního režimu, a jednak, zda osoba „je dlužníkem jen tehdy, pokud je dlužníkem podle čl. 202 odst. 3 celního kodexu […]“.
67. Článek 202 odstavec 3 celního kodexu obsahuje diferencovanou úpravu okruhu dlužníků dovozního cla, které má být vybráno na základě čl. 202 odst. 1 celního kodexu. Zohlední-li se vedle čl. 202 odst. 3 odpovídající ustanovení vždy ve třetím odstavci článků 203, 204 a 205 celního kodexu, je zřejmé, že se pokaždé jedná o taxativní výčet možných dlužníků vztahující se k věcné působnosti konkrétní normy. Proto v případě pochybení podle čl. 202 odst. 1 písm. a) celního kodexu může celní správa považovat za dlužníky jen osoby, které splňují předpoklady čl. 202 odst. 3 celního kodexu(29) .
68. To, že osoba odevzdala nepravdivé souhrnné celní prohlášení,
respektive celní prohlášení, kterým je navrhováno propuštění do celního režimu, nemá samo o sobě v rámci článku 202 celního kodexu význam. Prohlášení tohoto druhu nejsou totiž předmětem ustanovení, na které čl. 202 odst. 1 druhý pododstavec odkazuje. Dlužník ve smyslu čl. 202 odst. 3 první odrážky celního kodexu je místo toho osoba, která uskutečnila vstup zboží na celní území Společenství, přičemž porušila povinnosti dopravit zboží
podle čl. 38 odst. 1 písm. a) nebo povinnosti předložit zboží k celnímu řízení
podle čl. 40 celního kodexu.
69. Ovšem jak již bylo zmíněno(30), souhrnné celní prohlášení bývá podáváno v bezprostřední časové souvislosti nebo dokonce současně s předložením zboží k celnímu řízení (viz také čl. 43 odst. 2 věta první celního kodexu). Pokud tedy podání obsahově nesprávného souhrnného celního prohlášení představuje zároveň
porušení povinnosti předložit zboží k celnímu řízení podle čl. 40 celního kodexu – tak tomu bude vždy tehdy, kdy ukryté nebo zatajené zboží nebylo vůbec předmětem prohlášení celním orgánům, a tím nebylo vůbec předloženo k celnímu řízení(31) –, je osoba, která podala souhrnné celní prohlášení, dlužníkem ve smyslu čl. 202 odst. 3 první odrážky celního kodexu. Je věcí předkládajícího soudu přezkoumat, zda tomu tak v případě před ním projednávaném je.
C – K druhé a třetí otázce: článek 203 a 204 celního kodexu
70. Ve své druhé a třetí otázce žádá předkládající soud nejen o vysvětlení konkrétního výkladu článku 203 a článku 204 celního kodexu; obě otázky se dále dotýkají také vzájemného vztahu těchto ustanovení. Vymezení obou těchto ustanovení má mimo jiné proto praktický význam, protože jen článek 204 celního kodexu na konci svého prvního odstavce stanoví možnost zhojení, když celní nedostatky prokazatelně nemají zásadní vliv na správné provádění dočasného uskladnění nebo daného celního režimu.
1. Ke třetí otázce: věcná působnost článku 204 celního kodexu
71. Třetí otázka se opět týká té části skutkového stavu původního řízení, ve které byla jedním z obžalovaných podána celnímu orgánu určitá prohlášení o dovezeném zboží („kuchyňské náčiní“). Podstatou této předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda vzniká celní dluh podle článku 204 celního kodexu, když zboží předložené k celnímu řízení je sice obsahově nesprávně deklarováno, ale nadále podléhá celnímu dohledu.
72.  Podle čl. 204 odst. 1 písm. a) celního kodexu vzniká celní dluh při dovozu nesplněním některé povinnosti vyplývající z dočasného uskladnění zboží, které podléhá dovoznímu clu, nebo z použití celního režimu, do nějž bylo toto zboží propuštěno.
73. Dočasné uskladnění zboží začíná jeho předložením k celnímu řízení (viz článek 50 celního kodexu). Podání souhrnného celního prohlášení je podle článku 43 celního kodexu jednou z povinností vyplývající z dočasného uskladnění zboží. Jak již bylo uvedeno(32), je v souhrnném celním prohlášení třeba, jinak než při předložení zboží k celnímu řízení, konkrétně označit zboží. Je-li tedy v souhrnném celním prohlášení deklarováno něco jiného než zboží, které je skutečně dováženo ( aliud, například „kuchyňské náčiní“ místo „cigaret“, respektive „kuchyňské náčiní“ místo „kuchyňské náčiní a cigarety“), není povinnost vyplývající z článku 43 celního kodexu splněna.
74. Jistě, dotčené zboží v okamžiku pochybení podle čl. 204 odst. 1 písm. a) celního kodexu přirozeně podléhá celnímu dohledu; toto ustanovení totiž sankcionuje právě porušení povinností vyplývajících z dočasného uskladnění nebo z použití celního režimu, tedy povinností, které spadají do doby časové působnosti celního dohledu (článek 37 celního kodexu).
75. Není však nutné, aby v důsledku porušení povinnosti ve smyslu čl. 204 odst. 1 písm. a) celního kodexu (například v důsledku nesprávného souhrnného celního prohlášení) došlo k zasažení do tohoto celního dohledu. Toto vyplývá ze srovnání s článkem 203 celního kodexu. Jak totiž Soudní dvůr uvedl již v rozsudku Hamann International(33), články 203 a 204 celního kodexu mají rozdílný rozsah působnosti. Zatímco prvně jmenovaný článek se vztahuje na jednání, která vedou k tomu, že zboží je odňato celnímu dohledu, druhý jmenovaný článek se vztahuje na porušení povinností, která neměla dopad na celní dohled .
76. Článek 204 celního kodexu by mimoto byl zbaven své praktické účinnosti, kdyby byl použitelný pouze v případě porušení povinností, které mají dopad na celní dohled. Toto ustanovení by pak bylo prakticky zbytečné. Má-li totiž pochybení ve smyslu čl. 204 odst. 1 celního kodexu takové účinky, že je zároveň zboží odňato celnímu dohledu, pak je tak jako tak splněna také skutková podstata čl. 203 odst. 1 celního kodexu a už podle znění celního kodexu(34) by bylo nutno přednostně použít článek 203 jako lex specialis
vůči článku 204.
77. Možné dopady porušení povinnosti na celní dohled můžou ovšem být v každém případě nepřímo relevantní v rámci zhojovacího ustanovení
na konci čl. 204 odst. 1 celního kodexu: Tak z článku 859 prováděcího nařízení k celnímu kodexu, který obsahuje taxativní výčet možností zhojení, vyplývá(35), že zhojení je vyloučeno, když byl učiněn pokus odejmout zboží celnímu dohledu(36) . Obráceně toto znamená, že i porušení povinnosti, které se neprojeví a ani nepokusí projevit na celní dohled, je zahrnuto skutkovou podstatou čl. 204 odst. 1 celního kodexu (je ale možné zhojení).
78. Shrneme-li, platí: V případě obsahově nesprávného prohlášení ke zboží vzniká podle článku 204 celního kodexu celní dluh při dovozu nezávisle na tom, zda tento nedostatek má vliv na celní dohled.
2. Ke druhé části druhé otázky: osobní působnost článku 203 celního kodexu
79. Druhá otázka se týká té části skutkového stavu původního řízení, ve které bylo zboží z přístavu v Antverpách dopraveno na jiné místo než do určeného skladu, který byl v přepravním dokladu uveden jako celní úřad určení.
80. Podstatou druhé části druhé otázky předkládajícího soudu je, zda může být za dlužníka celního dluhu při dovozu vzniklého podle čl. 203 odst. 1 celního kodexu považována osoba, která musí splnit povinnosti plynoucí z dočasného uskladnění nebo z použití celního režimu. Tato otázka bude relevantní například tehdy, kdy – jako ve skutkovém stavu původního řízení – hlavní povinný u režimu tranzitu, který  navrhl propuštění zboží do tohoto režimu, není shodný s osobou, která potom zboží při odvozu, respektive při vykládce, odňala celnímu dohledu.
81. Nejprve je třeba uvést, že podle prvních tří odrážek čl. 203 odst. 3 celního kodexu jsou dlužníky následující osoby: jednak osoba, která zboží odňala celnímu dohledu; dále určité osoby, které se tohoto odnětí účastnily; a konečně určité osoby, které dotyčné zboží získaly nebo držely.
82. Doplňkově je ale dlužníkem „případně také osoba, která má plnit povinnosti vyplývající z dočasného uskladnění zboží nebo z použití celního režimu, do kterého bylo zboží propuštěno“ (čtvrtá odrážka čl. 203 odst. 3 celního kodexu). Tímto stanoví celní kodex na první pohled jednoznačnou úpravu, podle které také posledně uvedená osoba, kromě osob uvedených předtím, dluží celní dluh při dovozu. Na rozdíl od předcházejících odrážek čl. 203 odst. 3 celního kodexu obsahuje nicméně toto ustanovení dodatek: osoba, která má plnit povinnosti vyplývající z dočasného uskladnění zboží nebo z použití celního režimu, je jen případně
dlužníkem. Bez dalšího se tak z celního kodexu nedozvídáme, co je tímto míněno.
83. Podle mého názoru neobsahuje slovo „případně“(37) žádný dodatečný, omezující předpoklad pro to, aby se dotyčné osoby staly dlužníkem celního dluhu při dovozu. Spíše se jedná o pouhé vysvětlení, že čtvrtá odrážka může být použita pochopitelně jen v tom případě, kdy vůbec existuje „osoba“ ve smyslu tohoto ustanovení. Toto nastává, když – jako ve skutkovém stavu původního řízení – zboží odňaté celnímu dohledu bylo předtím předloženo k celnímu řízení nebo bylo navrženo k propuštění do celního režimu jinou osobou, když tedy předložení zboží k celnímu řízení, respektive navržení propuštění zboží, a jeho odnětí nebylo provedenou stejnou osobou (38) . Naproti tomu bylo-li předložení zboží k celnímu řízení, respektive navržení propuštění zboží, a jeho odnětí provedeno stejnou osobou, není vůbec třeba použít čtvrtou odrážku čl. 203 odst. 3 celního kodexu, protože pro tuto osobu se již tak jako tak použije první odrážka. Stejně tak nemá smysl použít čtvrtou odrážku čl. 203 odst. 3 celního kodexu, jestliže zboží při odnětí celnímu dohledu nebylo vůbec přihlášeno k celnímu řízení, respektive navrženo k propuštění do celního režimu, když se třeba toto odnětí událo již před dosažením celního úřadu, například opuštěním určené cesty (například celní silnice); v posledním případě neexistuje vůbec žádný povinný ve smyslu čtvrté odrážky.
84. Tento výklad slova „případně“ jako pouhého vysvětlení, nikoli jako omezení, dbá smyslu a účelu článků 202 a následujících celního kodexu. S přihlédnutím k rozpočtovým zájmům Společenství má totiž být okruh dlužníků pokud možno široký, aby bylo co nejlépe zajištěno prosazení celních nároků.
85. Ve skutkovém stavu, který je dán v původním řízení, ve kterém osoba, která navrhla propuštění zboží  do režimu vnějšího tranzitu Společenství, není totožná s osobou, která zboží později přepravila, respektive provedla jeho vykládku, má čtvrtá odrážka čl. 203 odst. 3 celního kodexu samostatný rozsah působnosti, ten přeci vede k existenci dalšího, předchozími odrážkami nezahrnutého dlužníka.
86. Shrneme-li, je třeba uvést: Ve skutkovém stavu jako v tom, který je dán v původním řízení, je podle čtvrté odrážky čl. 203 odst. 3 celního kodexu dlužníkem celního dluhu při dovozu také ta osoba, která měla plnit povinnosti vyplývající z dočasného uskladnění zboží nebo z použití celního režimu, do kterého bylo zboží propuštěno.
3. Ke vztahu článku 203 k článku 204 celního kodexu
87. První částí své druhé otázky žádá předkládající soud jen zběžně o vysvětlení, které není zatěžko vyvodit již ze znění celního kodexu: Celní dluh při dovozu zboží vzniká ve smyslu čl. 203 odst. 1 celního kodexu, když je zboží podléhající dovoznímu clu odňato celnímu dohledu. Přitom předkládající soud správně předpokládá, že zboží nacházející se v režimu vnějšího tranzitu Společenství je skutečně odňato celnímu dohledu, je-li – jak se ve skutkovém stavu původního řízení stalo – dopraveno na jiné místo než do skladu uvedeného v přepravním dokladu jako celní úřad určení(39) .
88. Uvažujeme-li ale tuto první část druhé otázky v souvislosti s ostatními otázkami, především s otázkou třetí, vyplývá z toho, že předkládající soud se dotýká rovněž vztahu mezi článkem 203 a článkem 204 celního kodexu a chtěl by konkrétně vědět, podle kterého z těchto ustanovení celní dluh při dovozu vzniká, když – jako v projednávaném případě – nejprve došlo k celně-právnímu nedostatku podle čl. 204 odst. 1 celního kodexu a později k tomu přibylo odnětí zboží celnímu dohledu. V jádru je tedy třeba zkoumat, zda se použije článek 203 nebo článek 204 celního kodexu nebo obě tato ustanovení, když před odnětím zboží celnímu dohledu (v projednávaném případě: přeprava na jiné místo než určený celní sklad) již došlo k nedostatku ve smyslu čl. 204 odst. 1 celního kodexu, kterým ale celní dohled ještě nebyl ovlivněn (v projednávaném případě: nesprávné označení zboží ve vztahu k celnímu orgánu – „kuchyňské náčiní“ místo „cigarety“, respektive „kuchyňské náčiní“ místo „kuchyňské náčiní a cigarety“)(40) .
89. K tomuto je nejprve třeba uvést, že celní kodex se v čl. 204 odst. 1 výslovně vyjadřuje ke vztahu souběhu mezi těmito ustanoveními. Celní dluh podle článku 204 celního kodexu tak vzniká jen v jiných případech, než jsou uvedeny v článku 203 . V rozsudku Hamann International proto také Soudní dvůr uvedl, že obě ustanovení mají rozdílný rozsah působnosti a že rozhodnutí o základu pro vznik celního dluhu při dovozu závisí na tom, zda dotyčné jednání představuje odnětí celnímu dohledu ve smyslu čl. 203 odst. 1 celního kodexu. Jen jestliže tomu tak není, má přijít v úvahu použití článku 204 celního kodexu(41) .
90. Pravidlo o souběhu, které dává přednost článku 203 celního kodexu, se tedy v každém případě použije tehdy, pokud má být posouzeno totéž jednání . Pochybné naproti tomu je, zda článek 203 celního kodexu má jako speciální úprava předcházet článku 204 celního kodexu i tehdy, když mají být posouzena různá jednání, z nichž jedno spadá pod článek 204 celního kodexu a druhé pozdější spadá pod článek 203 celního kodexu.
91. Rozsah přednosti článku 203 celního kodexu závisí na tom, co se rozumí pod případem
ve smyslu čl. 204 odst. 1 celního kodexu. Dle mého názoru má být tímto pojmem rozuměn odkaz na to které konkrétní jednání, a ne rozšířen jako paušální odkaz na celý dovozní postup(42) .
92. Neboť zaprvé se musí podle znění článku 204 jednat prokazatelně o případ uvedený
v článku 203. Článek 203 ale popisuje ve svém prvním odstavci jen jedno jediné jednání, totiž odnětí
zboží celnímu dohledu.
93. Zadruhé by byl rozsah působnosti, a tím i praktická účinnost článku 204 celního kodexu značně omezena v případě, že by se toto ustanovení při dodatečném odnětí zboží celnímu dohledu nikdy nepoužilo z důvodu, že má před ním přednost ustanovení článku 203 celního kodexu. Proti tomuto stojí rozpočtový zájem Společenství mít možnost domáhat se plnění na všech dlužnících ve smyslu čl. 203 odst. 3 a čl. 204 odst. 3 celního kodexu společně a nerozdílně (43) .
94. A zatřetí je třeba mít na zřeteli, že následné odnětí zboží celnímu dohledu nemá za následek to, že k předchozímu nedostatku podle článku 204 celního kodexu nedošlo, nýbrž ho prohlubuje: Neboť po takovém odnětí není celní orgán s to dřívější porušení povinnosti ve smyslu článku 204, jako například nesprávné prohlášení, odhalit kontrolou.
95. Toto všechno mluví pro předpoklad, že pravidlo o souběhu uvedené v čl. 204 odst. 1 celního kodexu se nevztahuje na případy, ve kterých byly skutkové podstaty článků 203 a 204 splněny rozdílnými, časově následnými jednáními . V takových případech nebude tedy platit, že článek 204 celního kodexu se nepoužije z důvodu, že má před ním přednost článek 203(44) .
96. Od tohoto je třeba odlišovat otázku skutečného zaplacení
cla. Samozřejmě může být clo přes existenci vícero právních důvodů pro vznik celního dluhu vybráno vždy jen jednou a musí být jen jednou zaplaceno. Dluží-li clo více osob, považují se za společné a nerozdílné dlužníky (článek 213 celního kodexu).
97. Shrneme-li, platí: Celní dluh při dovozu vzniká jak podle čl. 203 odst. 1, tak i podle čl. 204 odst. 1 písm. a) celního kodexu, je-li rozdílnými, časově následnými jednáními porušena nejprve některá z povinností vyplývajících z dočasného uskladnění nebo z použití celního režimu a později je zboží podléhající dovoznímu clu odňato celnímu dohledu.
VI – Závěry
98. Na základě výše uvedených úvah navrhuji Soudnímu dvoru odpovědět na žádost o rozhodnutí o předběžné otázce předložené Hof van Beroep te Antwerpen takto:
1) K první otázce:
Zboží, které vstoupilo na celní území Společenství, podléhá celnímu dohledu, i když bylo ve vztahu k celnímu orgánu – bez ohledu na to zda úmyslně nebo neúmyslně – nesprávně označeno.
2) K druhé a třetí otázce:
Celní dluh při dovozu vzniká jak podle čl. 203 odst. 1, tak i podle čl. 204 odst. 1 písm. a) celního kodexu, je-li rozdílnými, časově následnými jednáními porušena nejprve některá z povinností vyplývajících z dočasného uskladnění nebo z použití celního režimu a později je zboží podléhající dovoznímu clu odňato celnímu dohledu.
Ve skutkovém stavu jako v tom, který je dán v původním řízení, je podle čtvrté odrážky čl. 203 odst. 3 celního kodexu dlužníkem celního dluhu při dovozu také ta osoba, která měla plnit povinnosti vyplývající z dočasného uskladnění zboží nebo z použití celního režimu, do kterého bylo zboží propuštěno.
V případě obsahově nesprávného prohlášení ke zboží vzniká podle článku 204 celního kodexu celní dluh při dovozu nezávisle na tom, zda tento nedostatek má vliv na celní dohled.
3) Ke čtvrté otázce:
Pokud bylo zboží předloženo celnímu orgánu k celnímu řízení, byť i pod obsahově nesprávným označením, nevzniká celní dluh při dovozu podle čl. 202 odst. 1 písm. a) celního kodexu.
Předmětem oznámení o předložení zboží k celnímu řízení ve smyslu čl. 40 ve spojení s čl. 4 bodem 19 celního kodexu ale není ukryté nebo zatajené zboží, které nebylo celním orgánům výslovně zmíněno a nenachází se v dopravním prostředku na místech obvyklých k uložení zboží; k tomuto zboží vzniká celní dluh podle čl. 202 odst. 1 písm. a) celního kodexu.
Pokud podání obsahově nesprávného souhrnného celního prohlášení představuje zároveň porušení povinnosti předložit zboží k celnímu řízení podle čl. 40 celního kodexu, je osoba, která podala souhrnné celní prohlášení, dlužníkem ve smyslu čl. 202 odst. 3 první odrážky celního kodexu.
(1) .
(2)
–	Odvolací soud v Antverpách.
(3)  –	Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307), naposledy změněn přílohou II, částí A.I Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie (Úř. věst. 2003, L 236, s. 762). Ustanovení rozhodná pro řízení o předběžné otázce byla ale obsažena již v původním znění celního kodexu.
(4)
–	Belgický Staatsblad ze dne 21. září 1977, ve znění zákona ze dne 6. července 1978 (B.S. ze dne 12. srpna 1978).
(5)
–	Viz rozsudky ze dne 1. února 2001, D. Wandel (C‑66/99, Recueil, s. I‑873) a ze dne 11. července 2002, Liberexim (C‑371/99, Recueil, s. I‑6227), a dále rozsudky ze dne 12. února 2004, Hamann International (C‑337/01, Recueil, s. I-1791) a ze dne 29. dubna 2004, British American Tobacco (C‑222/01, Recueil, s. I-4683). Konkrétně k pašování cigaret viz rozsudek ze dne 4. března 2004, Viluckas a další (C‑238/02 a C‑246/02, Recueil, s. I-2141).
(6)
–	Viz také rozsudek Wandel (uvedený v poznámce pod čarou 5 výše, bod 41).
(7)
–	Viz analogicky například rozsudek Viluckas (uvedený v poznámce pod čarou 5 výše, bod 24).
(8)
–	Potud se ostatně liší celní dohled od dočasného uskladnění podle článku 50 celního kodexu, které začíná teprve platným předložením zboží k celnímu řízení ve smyslu článku 40 ve spojení s čl. 4 bodem 19 celního kodexu.
(9)
–	Jen zboží propuštěné do volného oběhu z důvodu jeho použití ke zvláštním účelům zůstává pod celním dohledem, přestože změnilo celní status (viz čl. 82 odst. 1 věta první celního kodexu). O tento a ostatní případy uvedené v čl. 37 odst. 2 celního kodexu, u kterých celní dohled končí, se zde očividně nejedná.
(10)
–	Viz rozsudek Wandel (uvedený v poznámce pod čarou 5 výše, bod 45), podle kterého změna celního statusu neplyne již z celního prohlášení, a celní dohled tak trvá i po okamžiku přijetí celního prohlášení.
(11)
–	Viz také rozsudek Wandel (uvedený v poznámce pod čarou 5 výše, bod 38).
(12)
–	Viz také rozsudek Liberexim (uvedený v poznámce pod čarou 5 výše, bod 51), podle kterého zboží v režimu vnějšího tranzitu Společenství musí podléhat celnímu dohledu až do výběru dovozního cla.
(13)
–	Rozsudky Wandel (bod 47), Liberexim (bod 55), Hamann International (bod 31) a British American Tobacco (bod 47), všechny uvedeny v poznámce pod čarou 5 výše.
(14)
–	Jak uvedeno v bodech 31 až 34, nezáleží potud ani na tom, zda zboží je, či není následně správně deklarováno.
(15)  –	V projednávaném případě neexistují žádné důvody pro použití čl. 202 odst. 1 písm. b) celního kodexu; toto by předpokládalo umístění zboží ve svobodném pásmu nebo ve svobodném skladu.
(16)
–	Článek 177 celního kodexu, na který je rovněž v čl. 202 odst. 1 druhém pododstavci odkázáno, zde nemá význam: Týká se výlučně případů ve smyslu čl. 202 odst. 1 písm. b) celního kodexu, a není proto v projednávaném případě použitelný (viz poznámka pod čarou 15).
(17)
–	Viz na jedné straně hlava III kapitola 2 celního kodexu (články 40 a násl.) a na druhé straně hlava III kapitola 3 celního kodexu (články 43 a násl.).
(18)
–	Porušení ustanovení o předložení zboží k celnímu řízení (článek 40 celního kodexu) vede ke vzniku celního dluhu podle čl. 202 odst. 1 písm. a) celního kodexu, zatímco porušení ustanovení o souhrnném celním prohlášení (článek 43 a násl. celního kodexu) vyvolává vznik celního dluhu podle čl. 204 odst. 1 písm. a) celního kodexu (k posledně uvedenému viz bod 71 a násl. tohoto stanoviska ke třetí otázce).
(19)
–	To, že je nutno v souhrnném celním prohlášení zboží přesně popsat, vyplývalo dříve výslovně z čl. 3 odst. 2 směrnice Rady (EHS) č. 312/68 ze dne 30. července 1968 o harmonizaci právních a správních předpisů o 1. celně-právním zacházení se zbožím vstupujícím na celní území Společenství, 2. dočasném uskladnění tohoto zboží (Úř. věst. L 194, s. 13, zrušeno k 3. lednu 1989). Podle platného práva vyplývá totéž z čl. 44 odst. 1 celního kodexu ve spojení s používanými tiskopisy, které výslovně vyžadují označení zboží.
(20)
–	Konečně i skutkový stav v původním řízení zřetelně ukazuje, že předložení zboží k celnímu řízení přes špatné údaje o druhu dovezeného zboží může plnit svůj účel. Celní pracoviště antverpského přístavu tak očividně mohlo vykonávat své kontrolní pravomoci, přestože oznámení obsahovalo (částečně) nesprávné údaje o druhu přivezeného zboží.
(21)  –	Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 06/02, s. 3, dále jen: prováděcí nařízení k celnímu kodexu).
(22)
–	Rozsudek Viluckas (uvedený v poznámce pod čarou 5 výše, body 22 až 24).
(23)
–	Rozsudek Viluckas (uvedený v poznámce pod čarou 5 výše, bod 28).
(24)
–	Rozsudek Viluckas (uvedený v poznámce pod čarou 5 výše, bod 28).
(25)
–	Rozsudek Viluckas (uvedený v poznámce pod čarou 5 výše, body 11 a 28) spočívá totiž na předpokladu, že ukryté zboží není předmětem oznámení o předložení zboží k celnímu řízení.
(26)
–	To, že při stanovení každé jednotlivé celní povinnosti musí být zohledněna potřeba umožnit celním orgánům účinný dohled nad zbožím, vyplývá také ze třetího a pátého bodu odůvodnění nařízení Rady (EHS) č. 4151/88 ze dne 21. prosince 1988, kterým se stanovují ustanovení pro zboží, které vstoupilo na celní území Společenství (Úř. věst. L 367, s. 1; zrušeno k 1. lednu 1994). Jako předchůdce platného celního kodexu je toto nařízení nadále zajímavé pro jeho výklad. Neboť podle prvního a druhého bodu odůvodnění celního kodexu tento celní kodex mimo jiné shrnuje doposud platné celní právo.
(27)
–	Na podobných úvahách jsou ostatně založena i vnitrostátní ustanovení, jako například § 37 rakouského prováděcího zákona k celnímu právu (BGBl I Nr. 126/1998, s. 1542). Podle něho je předmětem předložení zboží k celnímu řízení jen to zboží, které je dopravováno obvyklým způsobem a o kterém se tak celní orgán může bez obtíží dozvědět.
(28)
–	Rozsudek Viluckas (uvedený v poznámce pod čarou 5 výše, bod 11).
(29)
–	V tomto smyslu i generální advokát Tizzano ve svém stanovisku ze dne 6. května 2004 ve věci Spedition Ulustrans (C‑414/02, Sb. rozh. s. I‑8633, body 22 a násl.).
(30)
–	Body 52 a 53 tohoto stanoviska.
(31)
–	Viz body 58 až 64 tohoto stanoviska.
(32)
–	Body 49 až 57 tohoto stanoviska.
(33)
–	Rozsudek uvedený v poznámce pod čarou 5, bod 28.
(34)
–	Podle svého znění je čl. 204 odst. 1 celního kodexu použitelný jen „v jiných případech, než jsou uvedeny v článku 203“.
(35)
–	Rozsudek ze dne 11. listopadu 1999, Söhl & Söhlke (C‑48/98, Recueil, s. I‑7877, bod 43).
(36)
–	Viz první odrážka článku 859 prováděcího nařízení.
(37)
–	V anglickém znění celního kodexu zní tento obrat „where appropriate“, ve francouzském „le cas échéant“, v italském „se del caso“, ve španělském „en su caso“, v portugalském „se for caso disso“ a v nizozemském „in voorkomend geval“.
(38)
–	Podobně jako čl. 203 odst. 3 čtvrtá odrážka celního kodexu rozšiřuje také čl. 96 odst. 2 celního kodexu v rámci režimu vnějšího tranzitu Společenství okruh možných dlužníků při odnětí celnímu dohledu:  Za určitých předpokladů tam jsou dopravce a příjemce zboží povinni řádně  předložit zboží celnímu úřadu určení.
(39)
–	Viz body 12 a 13 tohoto stanoviska.
(40)
–	Jinak než články 203 a 204, články 202 a 204 se navzájem vylučují již skutkovou podstatou, neboť první ustanovení vyžaduje protiprávní vstup zboží na celní území Společenství (například porušení povinnosti předložit zboží k celnímu řízení podle článku 40 celního kodexu), zatímco pozdější právě předpokládá řádný vstup (předložením zboží k celnímu řízení).
(41)
–	Rozsudek uvedený v poznámce pod čarou 5 výše, body 28 a 30. Viz také bod 57 stanoviska generálního advokáta Tizzana v téže věci ze dne 12. června 2003, který označuje článek 204 celního kodexu jako subsidiární ustanovení k článku 203.
(42)
–	V tomto smyslu mluví i Soudní dvůr v rozsudku Hamann International o „dotčených jednáních“ (rozsudek uveden v poznámce pod čarou 5 výše, bod 30).
(43)
–	Viz článek 213 celního kodexu.
(44)
–	Stejně tak málo rozumné by bylo, u časově následných jednání nechat článek 203 celního kodexu nepoužit jen proto, že již dříve provedeným pochybením vznikl celní dluh ve smyslu článku 204 celního kodexu. A to tím spíše, že odnětí zboží celnímu dohledu představuje závažnější jednání, jak kromě jiného ukazuje neexistence možnosti zhojení a široký okruh dlužníků (čl. 203 odst. 3 celního kodexu). V tomto případě neexistuje žádný důvod privilegovat toho, kdo odňal zboží celnímu dohledu jen proto, že jiný předtím porušil povinnost uloženou čl. 204 odst. 1 celního kodexu.