62017CC0709
GIOVANNI PITRUZZELLA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2019. április 10. (
1
)
C‑709/17. P. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd
„Fellebbezés – Dömping – (EU) 2015/776 végrehajtási rendelet – Kambodzsában, Pakisztánban és a Fülöp‑szigeteken feladott kerékpárok behozatala – A Kínából származó kerékpárok behozatalára kivetett végleges dömpingellenes vámnak az e behozatalokra való kiterjesztése – 1225/2009/EK rendelet – 13. cikk – Kijátszás – Összeszerelési műveletek – Az érintett alkatrészek közvetlen és közvetett kiindulási helye – A kijátszás bizonyításának szabályai”
1.
A jelenlegi gazdasági helyzetet a nemzetközi kereskedelem fokozódó globalizációja jellemzi, amely egyre több vállalkozásnak biztosít lehetőséget arra, hogy különböző országokba helyezze ki az áruk, különösen az alacsony technológiai tartalmú áruk termelését. Ebben a globális gazdasági összefüggésben egyre fontosabbá válik az Európai Unió számára, hogy olyan kereskedelemvédelmi eszközök álljanak rendelkezésére, amelyek képesek eredményesen megfelelni az e kereskedelmi környezet által támasztott kihívásoknak, hatékony védelmet biztosítva az uniós ipar számára a dömpingelt áruk importjával szemben. Ezen eszközök között a Bizottság által elfogadott dömpingellenes intézkedések hatékonyságának biztosítása terén fontos szerepet játszanak a kijátszásellenes szabályok.
2.
A jelen ügyben a Bíróság első alkalommal szembesül olyan összetett kijátszási gyakorlatokkal, amelyek több egymást követő, különböző harmadik országokban zajló összeszerelési műveletből állnak. A jelen ügyben felmerülő alapvető kérdés az, hogy amennyiben az uniós intézmények ilyen gyakorlatokkal találkoznak, miként tudják bizonyítani a kijátszás fennállását.
3.
E kérdés egy, az Európai Bizottság által az Európai Unió Törvényszéke 2017. október 10‑i Kolachi Raj Industrial kontra Bizottság ítéletével (T‑435/15, (
2
) a továbbiakban: megtámadott ítélet) szemben indított fellebbezési eljárásban merül fel, amely ítélettel a Törvényszék megsemmisítette a Kínából származó kerékpárokra kivetett dömpingellenes vámnak a többek között Pakisztánban feladott kerékpárok behozatalára történő kiterjesztéséről szóló (EU) 2015/776 végrehajtási rendeletet (
3
) (a továbbiakban: vitatott rendelet) a Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd‑re (a továbbiakban: Kolachi) vonatkozó részében.
4.
A jelen ügy tehát nagy fontossággal bír az uniós dömpingellenes szabályozással összefüggésben, mivel lehetővé teszi a Bíróság számára, hogy első alkalommal határozza meg az uniós intézményeket az összetett kijátszási gyakorlatok esetén terhelő bizonyítással kapcsolatos követelményeket.
I. Jogi háttér
5.
A jogvita alapját képező tényállás idején a dömpingellenes intézkedéseknek az Unió általi elfogadását szabályozó rendelkezések az 1225/2009/EK rendeletben (
4
) szerepeltek.
6.
E rendeletnek az intézkedések kijátszásáról szóló 13. cikke a következőképpen rendelkezett:
„(1)   Ha a hatályban lévő intézkedéseket kijátsszák, az e rendelet alapján kivetett dömpingellenes vámok kiterjeszthetők a hasonló, nem vagy csak kis mértékben módosított termékek harmadik országokból érkező behozatalára; vagy a hasonló, kis mértékben módosított termékeknek az intézkedések hatálya alá tartozó országból érkező behozatalára; vagy a termék alkatrészeinek behozatalára. […] A kijátszás a harmadik országok és az [Unió], vagy az intézkedések hatálya alá tartozó ország egyes vállalkozásai és az [Unió] közötti kereskedelem szerkezetének olyan megváltozását jelenti, amely olyan gyakorlat, eljárás vagy munka eredményeként áll elő, amelynek a vám kivetésén kívül semmilyen más megfelelő magyarázata és gazdasági indoka nincs, továbbá amelynek hatása a hasonló termékek árait és/vagy mennyiségét illetően bizonyítottan kárt okoz vagy aláássa a vám javító hatását, és bizonyítékok vannak a dömpingre a hasonló termékek korábban megállapított rendes értéke vonatkozásában, szükség esetén a 2. cikk rendelkezéseivel összhangban.
Az első albekezdésben említett gyakorlat, eljárás vagy munka magában foglalja többek között […] a (2) bekezdés szerinti körülmények között az alkatrészeknek [az Unióban] vagy egy harmadik országban történő összeszerelésére irányuló összeszerelési tevékenységet.
(2)   [Az Unióban] vagy egy harmadik országban történő összeszerelési tevékenység akkor minősül a hatályban levő intézkedések kijátszásának, ha:
a)
a tevékenység a dömpingellenes vizsgálat megindítása óta vagy közvetlenül azelőtt indult, illetve jelentősen megnövekedett, és a kérdéses alkatrészek az intézkedések által érintett országból származnak [helyesen: érkeznek], és
b)
az alkatrészek az összeszerelt termék alkatrészei összértékének 60 vagy annál nagyobb százalékát teszik ki, azzal a kivétellel, hogy semmilyen esetben nem tekinthető kijátszásnak, ha a behozott alkatrészekhez az összeszerelési vagy a befejezési művelet során hozzáadott érték magasabb az előállítási költség 25%‑ánál; és
c)
az aláássa a vám javító hatásait a hasonló összeszerelt termék árai és/vagy mennyiségei tekintetében, és bizonyítékok vannak a dömpingre a hasonló vagy ugyanolyan termékek korábban megállapított rendes értéke vonatkozásában.
(3)   E cikk alapján a Bizottság kezdeményezésére vagy a tagállam, illetve bármely érdekelt fél kérelmére vizsgálatot kell indítani, ha a kérelem elegendő bizonyítékot tartalmaz az (1) bekezdésben megállapított tényezőkre vonatkozóan. […]
A vizsgálatokat a Bizottság folytatja le. A Bizottságot ebben segíthetik a vámhatóságok; a vizsgálatot kilenc hónapon belül kell lezárni.
Amennyiben a végleges ténymegállapítások az intézkedések kiterjesztését indokolják, erről a Bizottság intézkedik […]
(5)   Az e cikkben foglaltak semmiképpen sem akadályozhatják a vámra vonatkozó hatályos rendelkezések rendes alkalmazását.”
II. A jogvita előzményei és a vitatott rendelet
7.
A jogvita előzményeit és a vitatott rendeletet a megtámadott ítélet 1–19. és 20–27. pontja ismerteti, a részletek ott megtalálhatók.
8.
A jelen eljárás céljaira pusztán azt idézem fel, hogy az Unió már 1993‑ban dömpingellenes vámot vetett ki a Kínából származó kerékpárok behozatalára, amelyet később több alkalommal felülvizsgáltak és amelyet 2013‑ban végül 48,5%‑os mértékben tartottak fenn. (
5
)
9.
2013‑ban a kijátszás elleni vizsgálatot követően az Unió az 501/2013/EU végrehajtási rendelettel (
6
) kiterjesztette ezt a dömpingellenes vámot az Indonéziában, Malajziában, Srí Lankán és Tunéziában feladott kerékpárokra.
10.
Az Európai Bizottság, miután 2014‑ben új panasszal fordultak hozzá, új vizsgálatot indított, amely ez alkalommal a Kambodzsában, Pakisztánban és a Fülöp‑szigeteken feladott kínai kerékpárok vonatkozásában 2013‑ban elrendelt dömpingellenes intézkedések esetleges kijátszására vonatkozott.
11.
Ami konkrétan Pakisztánt illeti, ezen ország egyetlen kerékpárgyártója, a Kolachi részt vett e második vizsgálatban. E vizsgálat során kiderült, hogy a Kolachi nem Pakisztánban gyártotta a kerékpáralkatrészeket, hanem azokat Srí Lankán és Kínában vásárolta, a kerékpárok pakisztáni összeszerelése céljából. (
7
) A Kolachi beszállítóinak többsége a saját csoportjához tartozó olyan Srí Lanka‑i társaság volt – a csoport egy kínai származású személy tulajdonában állt –, amely vonatkozásában már megállapítást nyert, hogy részt vett az Unió által a kínai kerékpárok behozatalára kivetett dömpingellenes vám kijátszásában. (
8
) A vizsgálat során az is kiderült egyrészt, hogy az a beszállító, amelytől a Kolachi a pakisztáni összeszerelési műveletei során felhasznált kerékpáralkatrészek legnagyobb részét (93%) vásárolta, vagyis a Flying Horse Pvt Ltd olyan közvetítő volt, amely ezen alkatrészeket jelentős mennyiségben egy Srí Lanka‑i székhelyű kerékpáralkatrész‑gyártótól vásárolta, másrészt pedig, hogy e gyártó nem volt más, mint a Great Cycles Pvt Ltd társaság, a Kolachihoz kapcsolódó említett társaságok egyike. A vizsgálat eredménye az volt, hogy a Srí Lankáról importált, a Flying Horse‑tól vásárolt alkatrészek többségét a Great Cycles gyártotta, elég jelentős mértékben kínai anyagok felhasználásával. A Bizottság azt is megállapította, hogy számos szabálytalanság állt fenn, amelyek kétségeket támasztottak a Flying Horse és a Kolachi kapcsolatát illetően. (
9
)
12.
A Bizottság 2015. május 18‑án elfogadta a vitatott rendeletet, amellyel a 48,5%‑os végleges dömpingellenes vámot kiterjesztette a többek között Pakisztánban feladott, akár Pakisztánból származóként, akár nem ilyenként bejelentett kerékpárok behozatalára. (
10
)
III. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
13.
A Kolachi a Törvényszék Hivatalához 2015. július 29‑én benyújtott keresetlevelével keresetet indított a vitatott rendeletnek az őt érintő részében történő megsemmisítése iránt. A Törvényszék előtti eljárás során a European Bicycle Manufacturers Association (EBMA) engedélyt kapott arra, hogy a Bizottság kérelmeinek támogatása végett beavatkozhasson. (
11
)
14.
Megsemmisítés iránti keresetének alátámasztásaként a Kolachi egyetlen, az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított jogalapra hivatkozik. Egyetlen jogalapjának első részében a Kolachi vitatta a Bizottságnak a FORM „A” származási bizonyítványok bizonyító erejének elégtelenségével kapcsolatos elemzését, mely bizonyítványokat a Kolachi a vizsgálat során annak bizonyítása érdekében nyújtotta be, hogy a Great Cycles által készített alkatrészek ténylegesen Srí Lanka‑i származásúak voltak. A vitatott rendeletben a Bizottság elvetette ezeket a formanyomtatványokat, számos következetlenség miatt. Egyetlen jogalapjának második részében a Kolachi előadta, hogy a Bizottság tévesen az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének b) pontját alkalmazta származási szabályként a Srí Lanka‑i kerékpáralkatrész‑gyártási műveletekre, holott a vizsgálat egy esetleges pakisztáni kijátszásra vonatkozott.
15.
A megtámadott ítéletben a Törvényszék kétlépéses okfejtést ismertetett.
16.
Először, a megtámadott ítélet 77–93. pontjában meghatározta az alaprendelet 13. cikkének (2) bekezdésében rögzített feltételek bizonyításának szabályait, annak megállapítása érdekében, hogy kijátszási gyakorlatnak minősülő összeszerelési műveletekre került sor.
17.
Ily módon a 2000. szeptember 26‑iStarway kontra Tanács ítéletben (T‑80/97, EU:T:2000:216, a továbbiakban: Starway ítélet) kialakított elvekre hivatkozva a Törvényszék a megtámadott ítélet 83. pontjában úgy ítélte meg, hogy bár főszabály szerint az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdése b) pontjának alkalmazásához elég a végső termék összeszereléséhez felhasznált alkatrészek puszta „kiindulási helyére” hivatkozni, kétely felmerülése esetén szükséges lehet annak ellenőrzése, hogy a harmadik országból „érkező” alkatrészek ténylegesen egy másik országból származnak‑e.
18.
A Törvényszék ezt követően a megtámadott ítélet 84. és 85. pontjában oly módon értelmezte az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdése a) pontjában használt „érkeznek” kifejezést, hogy az a „behozatalra” utal.
19.
Ennek alapján a megtámadott ítélet 86. és 87. pontjában a Törvényszék mindenekelőtt megállapította, hogy mivel a Pakisztánban végzett kerékpár‑összeszereléshez felhasznált alkatrészeknek legalább a 47%‑át Srí Lankáról importálták, ottani megmunkálást követően, ezek Srí Lankáról „érkezőnek” voltak tekinthetők, majd kimondta, hogy ez a megállapítás azonban nem akadályozza meg a Bizottságot abban, hogy kétely esetén ellenőrizze, hogy a Srí Lankáról „érkező” alkatrészek származási helye ténylegesen az intézkedések által érintett ország, a jelen esetben Kína‑e.
20.
Az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének ezen értelmezése alapján a Törvényszék másodszor a megtámadott ítélet 94–119. pontjában megvizsgálta, hogy a Bizottság téves jogalkalmazás nélkül állapíthatta‑e meg, hogy a Srí Lankáról származó kerékpáralkatrészek ténylegesen kínai származásúak voltak.
21.
Ily módon a megtámadott ítélet 94–106. pontjában a Törvényszék elutasította a Kolachi egyetlen jogalapjának első, a FORM „A” származási bizonyítványok bizonyító erejével kapcsolatos részét. A megtámadott ítélet e része nem képezi fellebbezés tárgyát.
22.
Ezzel szemben a megtámadott ítélet 107–119. pontjában a Törvényszék helyt adott a Kolachi egyetlen jogalapjának, és megállapította, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor „analógia útján” az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének b) pontját alkalmazta a Srí Lankán vásárolt kerékpáralkatrészekre a pakisztáni összeszerelési műveletekkel összefüggésben a származásuk ellenőrzése céljából. Ezáltal ugyanis a Törvényszék szerint a Bizottság egyrészt valójában azt vizsgálta meg, hogy a kerékpár‑alkatrészek Srí Lanka‑i gyártása kijátszotta‑e a Kínából származó kerékpárokra kivetett dömpingellenes intézkedéseket, ami azonban nem képezte a szóban forgó vizsgálat tárgyát. Másrészt „analógia útján” alkalmazott egy olyan rendelkezést, az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének b) pontját, amely mivel nem származási szabály, nem volt alkalmazható az áru származásának meghatározása céljából.
23.
Következésképpen a Törvényszék megsemmisítette a vitatott rendeletet a Kolachit érintő részében.
IV. A felek kérelmei
24.
2017. december 8‑án a Bizottság fellebbezést nyújtott be a megtámadott ítélettel szemben. E fellebbezéssel a Bizottság azt kéri a Bíróságtól, hogy helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, utasítsa el az elsőfokú eljárásban előterjesztett keresetet, és a Kolachit kötelezze a költségek viselésére, vagy pedig másodlagosan az ügyet új határozat hozatala céljából utalja vissza a Törvényszékhez, és egyelőre ne határozzon az elsőfokú és a másodfokú eljárás költségeiről.
25.
Ellenkérelmében a Kolachi azt kéri a Bíróságtól, hogy utasítsa el a fellebbezés egészét, vagy másodlagosan javítsa ki a megtámadott ítéletet és hagyja helyben annak rendelkező részét. Azt is kéri, hogy a Bizottság viselje a fellebbezés során felmerült saját költségeit, valamint a Kolachi költségeit, továbbá az EBMA maga viselje a fellebbezés során felmerült saját költségeit.
26.
Az EBMA azt kéri a Bíróságtól, hogy semmisítse meg a megtámadott ítéletet, utasítsa el az elsőfokú eljárásban előterjesztett keresetet, és a Kolachit kötelezze a költségek viselésére, vagy pedig másodlagosan az ügyet új határozat hozatala céljából utalja vissza a Törvényszékhez, és egyelőre ne határozzon az elsőfokú eljárás költségeiről, a másodfokú eljárás költségeinek viselésére pedig kötelezze a Kolachit.
V. A fellebbezés elemzése
A.
A felek főbb érveinek rövid összefoglalása
27.
Fellebbezésének alátámasztására az EBMA által támogatott Bizottság egyetlen, két részből álló, az alaprendelet 13. cikkének értelmezése során történt téves jogalkalmazáson alapuló jogalapot hoz fel. E jogalap a megtámadott ítélet 83–93. és 107–119. pontját támadja.
28.
A Bizottság különösen a Törvényszék azon értelmezését (
12
) kifogásolja, amellyel az lényegében vélelmet állított fel, amely szerint az alkatrész kizárólag akkor tekintendő az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében véve egy adott országból „érkezőnek”, ha azt abból az országból importálják, másként fogalmazva, ha azt ott adták fel, kivéve ha a Bizottság bizonyítja, hogy az alkatrész a dömpingellenes intézkedés által érintett országból „származik”.
29.
Egyetlen jogalapjának első részében a Bizottság előadja, hogy ez az értelmezés hibás, mivel azt vonja maga után, hogy az összeszereléshez felhasznált alkatrészek „kiindulási helye” csak a származási szabályok révén bizonyítható, aminek egyáltalán nincs alapja az alaprendelet 13. cikkének szövegében, és ami ellentétes lenne a jogalkotónak a kijátszásellenes szabályozás elfogadásakor fennálló akaratával. E rendelkezés ugyanis a származási szabályoktól elkülönült és független szabályozást alakít ki. Ezenkívül a Törvényszék által elfogadott értelmezés csökkenti a kijátszásellenes jogi aktus érvényesülését. A származási szabályok által megállapított feltételeket ugyanis minden egyedi alkatrésznél ellenőrizni kell, ami lehetetlen a kijátszás elleni vizsgálat keretében.
30.
A második részben a Bizottság előadja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mivel az alaprendelet 13. cikkének (2) bekezdésére vonatkozó értelmezése az általa annak bizonyítása során felhasználható bizonyítékok típusára vonatkozó korlátozást tartalmaz, hogy a dömpingellenes intézkedés által érintett országban az összeszerelési műveletek során felhasznált alkatrészek honnan érkeznek, megtiltva számára, hogy e bizonyítást a származási szabályokon kívül más módon végezze el.
31.
A Kolachi vitatja a Bizottság érveit. Az első részt illetően előadja, hogy sem az alaprendelet, sem a korábbi rendeletek nem határozzák meg a „kiindulási hely” fogalmát. Ily módon e fogalom nem önálló fogalom, hanem azt az uniós jogi szabályozás hasonló fogalmainak függvényében kell értelmezni, beleértve a „származás” vámjogi fogalmát is, amint az egyébként az alaprendelet 13. cikkének (5) bekezdéséből következik.
32.
Ezenkívül a Bizottság tévesen értelmezi a megtámadott ítéletet. A Törvényszék nem a kiindulási hely bizonyításáról döntött, hanem a Bizottság azon lehetőségéről, hogy „ellenőrizze” az alkatrészek származását. A Törvényszék ily módon nem korlátozta a Bizottság rendelkezésére álló eszközöket. és azt sem mondta ki, hogy a „kiindulási hely” fogalma a származási szabályokon alapul. Mindenesetre a vámjogi szabályozásban rögzített származási szabályok megfelelő kritériumot jelentenek az alkatrészek „kiindulási helyének” meghatározásánál. Ezt az értelmezést megerősítik az Uniónak a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) keretében fennálló kötelezettségei is. Ezzel szemben az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének b) pontjában rögzített küszöbértékek nem relevánsak az alkatrész származásának megállapításánál. Ezenkívül egyáltalán nem bizonyított, hogy a Törvényszék által elfogadott értelmezés csökkenti a kijátszásellenes szabályok érvényesülését.
33.
A második részt illetően a Kolachi előadja, hogy az alkatrészek származásának meghatározása céljából az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének b) pontjában szereplő kritériumok alkalmazását illető kifejezett rendelkezés hiányában ez az alkalmazás nem engedélyezett. Mivel e rendelkezés kivételt jelent a dömpingellenes vámok kivetésének általános szabályozása alól, azt szigorúan kell értelmezni. Ezenkívül semmilyen logikus kapcsolat nem állapítható meg az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének b) pontjában szereplő kritériumok és a szóban forgó alkatrészek kiindulási helyének meghatározása között.
34.
Másodlagosan, amennyiben a Bíróság azt állapítaná meg, hogy a megtámadott ítéletet téves jogalkalmazás terheli, a Kolachi azt kéri a Bíróságtól, hogy változtassa meg az indokolást, a megtámadott ítéletben az alkatrészek származására való utalást azok kiindulási helyére való utalással váltva fel.
B.
Értékelés
1. Előzetes észrevételek
35.
Az EBMA által támogatott Bizottság fellebbezése mind a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 107–119. pontjában szereplő azon megállapítását célozza, amely szerint a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor „analógia útján” az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének b) pontját alkalmazta a Srí Lankán vásárolt alkatrészekre, mind pedig azt az elméleti/értelmezési előfeltevést, amelyen e megállapítás alapul, vagyis a Törvényszék által a megtámadott ítélet 83. és 93. pontjában az alaprendelet 13. cikkének (2) bekezdésében előírt feltételek bizonyítási szabályaira vonatkozóan annak érdekében végzett elemzést, hogy meg lehessen állapítani a kijátszási gyakorlatoknak minősülő összeszerelési műveletek fennállását.
36.
A Bizottság által a megtámadott ítélettel szemben felhozott egyetlen jogalapra vonatkozó érvek elemzését megelőzően érdemesnek tartom felidézni a kijátszás uniós szabályozására vonatkozó, az ítélkezési gyakorlatban kialakított egyes elveket.
2. A kijátszás uniós szabályozása az ítélkezési gyakorlat fényében
37.
Mindenekelőtt rá kell mutatni, hogy az alaprendeletben található, kijátszás elleni uniós szabályozás alapját nem az 1994. évi dömpingellenes megállapodás (
13
) képezi, hanem azt az Unió egyoldalúan fogadta el. (
14
) Noha ugyanis a kijátszás kérdését megvitatták a WTO–GATT tárgyalások során, ennek keretében megállapodás nem jött létre. (
15
)
38.
Ebből következik, hogy a kijátszásnak az alaprendelet 13. cikkében található uniós szabályozása olyan szabályozási keretet jelent, amely bár a dömpingellenes uniós szabályozás részét képezi, megvannak a maga sajátosságai.
39.
Ami e szabályozás céljait illeti, a Bíróságnak már volt alkalma arra, hogy egyértelművé tegye, hogy az alaprendelet célja és szerkezete, különösen a (19) preambulumbekezdése és a 13. cikke szerint a dömpingellenes vám kiterjesztéséről szóló rendelet egyetlen célja e vám hatékonyságának biztosítása és kijátszásának elkerülése, következésképpen a végleges dömpingellenes vám kiterjesztésére irányuló intézkedés csak kiegészítő jellegű az e vámot bevezető elsődleges aktushoz viszonyítva, amely védi a végleges intézkedések hatékony alkalmazását. (
16
)
40.
E célok, vagyis az Unió által elfogadott dömpingellenes intézkedések hatékonyságának biztosítása és azok kijátszásának elkerülése fényében kell tehát értelmezni a kijátszás elleni uniós szabályozás rendelkezéseit.
41.
A Bíróság ezt követően ítélkezési gyakorlatában számos információt szolgáltatott azon négy feltétel bizonyítását illetően, amelyeknek teljesülniük kell a kijátszás fennállásának megállapításához. (
17
)
42.
A Bíróság ugyanis rámutatott arra, hogy az alaprendeletből, különösen 13. cikkének (3) bekezdéséből kitűnik, hogy a kijátszás fennállásával kapcsolatos bizonyítási teher az intézményekre hárul. Ily módon, amikor az intézmények egy adott országból érkező behozatalra kivetett dömpingellenes vám másik országra való kiterjesztése mellett döntenek, az ő feladatuk igazolni, hogy az alaprendelet 13. cikke (1) bekezdése harmadik mondatában említett, a vámok kijátszásának valamennyi konstitutív feltétele teljesül. (
18
)
43.
Bár kétségtelen, hogy a kijátszást megvalósító gyakorlatok fennállásának bizonyítása az uniós intézményeket terheli, szem előtt kell tartani két, az ítélkezési gyakorlatból következő megfontolást.
44.
Ily módon egyrészt a Bíróság rámutatott, hogy a kijátszás fogalmának az alaprendelet 13. cikkének (1) bekezdésében szereplő meghatározása igen általánosan van megfogalmazva, ami nagy mozgásteret hagy az intézmények számára. (
19
) E mozgástér elismerése egyébiránt összhangban áll azzal a széles mérlegelési jogkörrel, amellyel a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az intézmények a közös kereskedelempolitika és különösen a kereskedelempolitikai védintézkedések területén rendelkeznek, az általuk vizsgálandó gazdasági, politikai és jogi helyzetek összetettségéből adódóan. (
20
)
45.
E mérlegelési mozgástér magában foglalja ráadásul azt is, hogy a bírósági felülvizsgálat az eljárási szabályok betartásának, a vitatott módszer végrehajtásához kiválasztott tényadatok tényszerű pontosságának, ezen tényadatok értékelése során a nyilvánvaló hiba kizárásának, illetve a hatáskörrel való visszaélés kizárásának ellenőrzésére korlátozódjon. (
21
)
46.
Másrészt a Bíróság azt is hangsúlyozta, hogy a kijátszást megvalósító gyakorlatok esetleges fennállásának vizsgálata keretében az uniós intézmények hatáskörei korlátozottak. Az uniós jog más területeivel, például a versenyjog megsértésével ellentétben ezen intézmények nem rendelkeznek olyan hatáskörrel, amely lehetővé tenné számukra, hogy az érintett gyártó‑exportőröket arra kényszerítsék, hogy vegyenek részt a vizsgálatban, vagy hogy szolgáltassanak információkat. Így tehát a szükséges információk szolgáltatása tekintetében az érdekelt felek önkéntes együttműködésére van utalva. (
22
)
47.
Ezenkívül az ilyen vizsgálatok rendes esetben nagyrészt az Unión kívüli országok területén zajlanak, és jelentős időbeli korlátozások vonatkoznak rájuk. Az alaprendelet 13. cikke (3) bekezdésének második albekezdése szerint ugyanis a kijátszásellenes vizsgálatokat kilenc hónapon belül kell lezárni.
48.
A Bíróságnak ezzel szemben még nem volt alkalma arra, hogy konkrétan az alaprendelet 13. cikkének (2) bekezdése értelmében vett kijátszást megvalósító gyakorlatoknak minősülő összeszerelési műveletek fennállására vonatkozó bizonyítás szabályait elemezze.
49.
Az egyetlen releváns precedens az ítélkezési gyakorlatban a Starway ítélet, amelyre a Törvényszék – amint az a jelen indítvány 17. pontjából kitűnik – a megtámadott ítéletben az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének alátámasztása érdekében hivatkozik.
50.
A Starway ítéletben a Törvényszék lényegében azt mondta ki, hogy az alaprendelet 13. cikkének (2) bekezdése értelmében ahhoz, hogy az összeszerelési tevékenység a hatályos dömpingellenes intézkedések kijátszásának legyen tekinthető, az uniós intézményeknek bizonyítaniuk kell, hogy az összeszerelt termék alkatrészei összértékének legalább 60%‑át kitevő alkatrészek az intézkedések által érintett országból érkeznek. Ezzel szemben az intézmények nem kötelesek bizonyítani, hogy ezen alkatrészek származási helye is ez az ország. Ezzel szemben ha az érintett gazdasági szereplő azt szeretné, hogy az összeszerelési műveleteket ne tekintsék kijátszást megvalósító gyakorlatnak, neki kell bizonyítania, hogy az említett alkatrészek más országból származnak. (
23
)
3. Az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett „érkeznek” kifejezés értelmezéséről
51.
Az ítélkezési gyakorlatban kialakított és az előző fejezetben ismertetett elvek fényében kell elemezni az EBMA által támogatott Bizottság részéről a megtámadott ítélettel szemben kifejtett érveket. Ezek az érvek mindenekelőtt a Törvényszék által a megtámadott ítéletben az alaprendelet 13. cikkének (2) bekezdésében használt „érkeznek” kifejezésnek tulajdonított értelmezésre vonatkoznak.
52.
E tekintetben emlékeztetek arra, hogy e rendelkezés értelmében, annak érdekében, hogy az összeszerelési műveleteket a hatályos dömpingellenes intézkedések kijátszását megvalósító gyakorlatoknak lehessen tekinteni, egyebek mellett az szükséges, hogy az érintett alkatrészek az intézkedések által érintett országból „érkezzenek”.
a) A Törvényszék által a megtámadott ítéletben követett okfejtés
53.
Amint arra a jelen indítvány 18. pontjában rámutattam, a megtámadott ítélet 84. és 85. pontjában a Törvényszék az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontjában használt „érkeznek” kifejezést az import fogalmával azonosítva értelmezte.
54.
Ily módon a Törvényszék szerint az alkatrészek csak akkor tekinthetők úgy, hogy azok az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében véve a dömpingellenes intézkedések által érintett országból érkeznek, ha azokat ebből az országból importálták. Amennyiben az érintett alkatrészeket eltérő országból importálták az összeszerelési műveletek helyszíneként szolgáló országba, akkor a Törvényszék szerint a Bizottság ezt csak két esetben veheti figyelembe az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének b) pontja alapján végzett elemzésben a dömpingellenes intézkedést kijátszó összeszerelési műveletek fennállásának értékelésénél: az alkatrészek ezen eltérő (közbenső) országon történő puszta áthaladása esetén; vagy ha azt vizsgálja, hogy bár az alkatrészeket eltérő (közbenső) országból importálták, azok valójában az intézkedések által érintett országból származnak‑e.
55.
A Törvényszék okfejtése tehát egyfajta kétfázisos elemzést ír elő, amelyet a Bizottságnak az érintett alkatrészeknek az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének értelmében vett kiindulási helyének meghatározása érdekében kell elvégeznie. Mindenekelőtt el kell döntenie, hogy az érintett alkatrészeket a dömpingellenes intézkedések által érintett országból importálták‑e. Ha nem ez a helyzet, másodszor még mindig megvizsgálhatja, hogy még ha ezen alkatrészeket más országokból is importálták, ténylegesen a dömpingellenes intézkedések által érintett országból származnak‑e.
56.
A megtámadott ítéletben a Törvényszék az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett „érkeznek” kifejezés értelmezését kettős alapra alapította. Hivatkozott egyrészt arra, hogy az alaprendelet több rendelkezése (
24
) az „érkeznek” kifejezést következetesen a „behozatal” kifejezéshez kapcsolja, amit megerősít e rendelkezések különböző nyelvi változatainak elemzése is. Másrészt hivatkozott a kijátszás elleni küzdelmet célzó intézkedések hatékonyságának az alaprendelet 13. cikke mögött meghúzódó céljára.
b) Az „érkeznek” kifejezés értelmezése
57.
A Bizottság és az EBMA előadják, hogy a Törvényszék által az „érkeznek” kifejezés kapcsán elfogadott értelmezés téves és ellentétes a kijátszás elleni rendelkezések szellemével.
58.
E körülmények között azt kell értékelni, hogy a Törvényszék által az „érkeznek” kifejezés kapcsán a megtámadott ítéletben elfogadott értelmezés helyes‑e.
59.
Előzetesen a Törvényszékhez hasonlóan kiemelem, hogy az alaprendelet nem tartalmazza a szóban forgó kifejezések meghatározását.
60.
Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit, hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az részét képezi. (
25
)
61.
Ami először a szó szerinti értelmezést illeti, mindenekelőtt rámutatok, hogy az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontja nem tartalmaz semmilyen kifejezett utalást a „behozatal” fogalmára. Egyebekben, amint az a jelen indítvány 56. pontjából kitűnik, a szóban forgó kifejezések értelmezésének megalapozása céljából a Törvényszék egyáltalán nem hivatkozott az azokat tartalmazó rendelkezés szövegére, hanem ezzel szemben a rendszertani és teleologikus értelmezést részesítette előnyben.
62.
Ebben az összefüggésben ugyanakkor nem vagyok biztos abban, hogy az a körülmény, hogy a szóban forgó rendelkezésben, ellentétben az alaprendelet más rendelkezéseivel, a jogalkotó úgy döntött, hogy nem kapcsolja össze az „érkeznek” kifejezést a „behozatal” kifejezéssel, az e két fogalmat azonosnak tekintő értelmezés mellett szól.
63.
Éppen ellenkezőleg, amennyiben a Törvényszék által hivatkozott rendelkezésekben az alaprendelet összekapcsolja e kifejezéseket, a „kiindulási hely” szavak a „behozatal” szó magyarázó elemeként funkcionálnak, mivel annak megjelölésére szolgálnak, hogy a behozatal honnan „érkezik”. Ezzel szemben az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontjában az „érkeznek” kifejezés egyáltalán nem a rendelkezésben nem is szereplő „behozatal” kifejezésre vonatkozik, hanem az érintett alkatrészekre. Az említett kifejezés funkciója az „alkatrészek” kifejezés magyarázata, és annak kiemelését célozza, hogy annak érdekében, hogy figyelembe lehessen venni őket az összeszerelési műveletekkel kapcsolatos elemzésben, az érintett alkatrészeknek kifejezetten a dömpingellenes intézkedések által érintett országból kell „érkezniük”.
64.
Valójában a „kiindulási hely” fogalma és a „behozatal” fogalma közötti kapcsolat annak ellenére való mesterséges kialakítása, hogy e kapcsolat kifejezetten nincs rögzítve, az előbbi fogalom tartalmának korlátozását eredményezi. Szó szerinti szempontból ugyanis francia nyelven az „érkezni” (provenir) kifejezés mind a „jönni valahonnan”, mind a „származni valahonnan” értelmet hordozza. (
26
) Az e kifejezés értelmét az első jelentésnek megfelelő azon helyzetekre korlátozó értelmezés, amelyekben az alkatrészek fizikai értelemben közvetlenül az intézkedések által érintett országból érkeznek (vagyis a behozatalukra), jelentős mértékben korlátozza a „kiindulási hely” fogalmának jelentését. Ez az értelmezés ugyanis kizár minden olyan, az érkezni ige második jelentésének megfelelő helyzetet, amelyekben az intézkedések által érintett országból való közvetett érkezésről van szó, vagyis azokat a helyzeteket, amelyekben bár az érintett alkatrészek fizikailag közvetlenül nem az intézkedés által érintett országból érkeznek, mégis az ezen országból eredőnek tekintik őket.
65.
Egyebekben a „kiindulási hely” fogalmának a Törvényszék által elfogadott megszorító értelmezését cáfolja a szóban forgó rendelkezés, vagyis az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdése a) pontja különböző nyelvi változatainak elemzése, amelyet a Törvényszék a megtámadott ítéletben nem végzett el. (
27
)
66.
Noha ugyanis e rendelkezés több nyelvi változata a francia „provenir de” kifejezéssel azonos értelmű kifejezést használ, (
28
) más nyelvi változatok, így a német és az olasz nyelvi változat kifejezetten utalnak az alkatrészeknek az „intézkedések által érintett országból” való származására, (
29
) megint más nyelvi változatok pedig olyan kifejezéseket használnak, amelyek kevésbé egyértelműek, mivel mind a kiindulási helyre, mind a származásra utalhatnak. (
30
)
67.
A fenti megfontolásokból az következik, hogy a szóban forgó rendelkezés szó szerinti értelmezése inkább az olyan értelmezés ellen szól, amely az „érkeznek” kifejezés tartalmát az érintett alkatrészek utolsó kiviteli országából történő puszta „behozatalára” korlátozza.
68.
Ezzel szemben az a megközelítés, amely mind az „érkezni” ige különböző jelentéseit, mind a szóban forgó rendelkezés különböző nyelvi változatait figyelembe veszi, inkább e fogalom olyan tágabb értelmezése mellett szól, amely túlmegy a behozatal puszta fogalmán, és amely az érintett alkatrészek dömpingellenes intézkedések által érintett országból való közvetlen érkezését és közvetett érkezését is magában foglalja.
69.
Ami másodszor a szóban forgó rendelkezés összefüggését illeti, rá kell mutatni, amint az a jelen indítvány 37. és 38. pontjából következik, hogy mivel a kijátszással kapcsolatos, az alaprendelet 13. cikkében található uniós szabályozás alapját nem az 1994. évi dömpingellenes megállapodás képezi, az nem tekinthető sajátos szabályozási keretnek a dömpingellenes intézkedésekkel kapcsolatos uniós jogban.
70.
E körülmények között úgy vélem, hogy amennyiben a Törvényszék az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének értelmezését ugyanazon rendelet olyan más rendelkezéseire hivatkozva kívánja megalapozni, amelyek közül egyesek többek között az 1994. évi dömpingellenes megállapodásban szereplő különös kötelezettségek uniós jogba való átültetésének minősülhetnek, (
31
) ismertetnie kell azokat az okokat, amelyek miatt e hivatkozás indokolt, amit a Törvényszék a jelen ügyben nem tett meg.
71.
E megfontolás tehát szintén a Törvényszék által a kiindulási hely és a származás fogalma azonosításának igazolása érdekében elfogadott okfejtés ellen szól.
72.
Harmadszor, az „érkeznek” kifejezés Törvényszék által a megtámadott ítéletben elfogadott korlátozó értelmezése álláspontom szerint szintén nem felel az uniós kijátszás elleni szabályozás céljának, amely, amint az a jelen indítvány 39. és 40. pontjából kitűnik, az Unió által elfogadott dömpingellenes intézkedések hatékonyságának biztosítása és azok kijátszásának elkerülése.
73.
E tekintetben rá kell mutatni, amint azt a jelen indítvány 1. pontjában kifejtettem, hogy a jelenlegi gazdasági helyzetben, amelyet a nemzetközi kereskedelem fokozódó globalizációja, továbbá az áruk, különösen az alacsony technológiai tartalmú áruk termelése kihelyezésének fokozódó lehetősége jellemez, viszonylag egyszerűvé vált az egyre összetettebb kijátszási formák végrehajtása. Ebben az összefüggésben alapvető fontosságú, hogy olyan kereskedelemvédelmi eszközök álljanak az Unió rendelkezésére, amelyek képesek eredményesen megfelelni az ilyen kihívásoknak, hatékony védelmet biztosítva az uniós ipar számára a dömpingelt áruk importjával szemben. Ebből a szempontból kell értelmezni az alaprendelet 13. cikkében előírt kijátszás elleni rendelkezéseket.
74.
Ebben az összefüggésben rámutatok, hogy az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdése a) pontjának értelmében vett „érkeznek” kifejezésnek a Törvényszék által elfogadott értelmezése lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy kizárólag az alkatrészeknek az intézkedés által érintett ország felől az összeszerelés országa felé történő fizikai mozgásának (vagyis puszta behozatalának) megállapítására szorítkozzon annak megállapítása érdekében, hogy az alkatrészek az előbbi országból „érkeznek”.
75.
Márpedig az igaz, amint arra a Törvényszék is rámutatott a megtámadott ítélet 85. pontjában, hogy e megközelítés egyszerűsíti a „kiindulási hely” feltételének bizonyítását a kijátszás alkatrészek összeszerelésével járó, „klasszikusnak” minősíthető eseteiben, vagyis azokban az esetekben, amelyekben a végtermékben végül összeszerelt alkatrészeket közvetlenül az intézkedésekkel érintett országból importálják.
76.
Az ilyen esetben ugyanis ennek az értelmezésnek az a következménye, hogy a Bizottság részéről az alkatrészeknek az intézkedésekkel érintett országból történő behozatalának puszta megállapítása az ezen országból való „érkezés” egyfajta vélelmét alakítja ki, amelyet az érintett gazdasági szereplők esetleg megdönthetnek. (
32
)
77.
A helyzet ugyanakkor teljesen eltérő az „összetett” kijátszást megvalósító gyakorlatok esetében, amelyek egymást követő vagy több összeszereléssel járnak különböző országokban, és amelyekre szintén ki kell terjednie az alaprendelet 13. cikkében előírt kijátszásellenes szabályozásnak.
78.
Ellentétben ugyanis a „klasszikus” összeszerelési műveletekkel, az „összetett” kijátszást megvalósító gyakorlatok esetében az „érkeznek” kifejezésnek a Törvényszék által elfogadott értelmezése az érintett alkatrészek importáló országból való, az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett érkezésének egyfajta vélelmét alakítja ki. Ez azt jelenti, hogy a Törvényszék által követett kétfázisos megközelítés szerint ilyen esetben még olyan erős bizonyítékok esetén is, amelyek megalapozott gyanút kelthetnek a kijátszást megvalósító gyakorlatok fennállását illetően, az említett alkatrészek származásának bizonyítása az Uniót terheli, (
33
) nem pedig az érintett gazdasági szereplőket.
79.
Márpedig e megközelítés az összetett összeszerelési műveletekből álló kijátszást megvalósító gyakorlatok fennállása tekintetében az uniós intézményekre nehezedő bizonyítási teher jelentős súlyosításával jár. Egyebekben ellentétes a Törvényszék által hivatkozott Starway ítéletben követett megközelítéssel. (
34
)
80.
Álláspontom szerint az olyan értelmezést, amelynek eredményeként súlyosabbá válik az uniós intézményekre a kijátszás bizonyítása tekintetében nehezedő bizonyítási teher, nem lehet olyannak tekinteni, mint amely megfelel a kijátszás elleni szabályok mögött meghúzódó, a jelen indítvány 39. 40. és 72. pontjában felidézett hatékonysági célnak. E következtetés még inkább adja magát a kijátszásellenes vizsgálatok jellegére, és az uniós intézményeket e keretben megillető hatáskörökre vonatkozó, a jelen indítvány 46. és 47. pontjában ismertetett megfontolásokra figyelemmel.
81.
Egyebekben negyedszer, amint arra a Bizottság megalapozottan mutatott rá, az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének olyan értelmezése, amely az uniós intézményekre terheli a behozott alkatrészek származásának bizonyítását, ellentétesnek tűnik a jogalkotó azon szándékával, hogy lemond arról, hogy az intézményektől az összeszerelési műveletek által érintett alkatrészek vámjogi szabályozás szerinti technikai értelemben vett származásának bizonyítását igényelje. Noha ugyanis az uniós kijátszás elleni szabályok eredetileg tartalmazták a végleges dömpingellenes vámok kiterjesztésének lehetőségét „a dömpingellenes vám által érintett terméket exportáló országból származó […] alkatrészek” összeszerelése esetén (
35
) a 3283/94 rendelet (
36
) elfogadását követően, az eredeti kifejezést az összeszerelési műveletekre vonatkozó rendelkezésben felváltotta az „érkeznek” kifejezés, ami alapján szerintem megalapozottan tekinthető úgy, hogy e módosítás a jogalkotó azon szándékát tükrözi, hogy lemondjon a származás ebben az összefüggésben technikai értelemben vett fogalmáról, (
37
) és e vonatkozásban módosítsa a kijátszásnak minősülő ügyletek fennállása megállapításának feltételeit. (
38
) Ebből következik, hogy az új, az alaprendeletnek a jelen ügyre alkalmazandó változatában is megerősített szabályok hatálybalépését követően az uniós intézmények már nem az alkatrészek vámjogi szabályozás szerinti technikai értelemben vett „származását” kötelesek bizonyítani, hanem kizárólag az intézkedések által érintett országból való érkezésüket kell bizonyítaniuk, ami azt jelenti, hogy a „kiindulási hely” fogalmát a „származás” fogalmánál rugalmasabban és tágabban kell értelmezni. (
39
)
82.
Következésképpen az összes fenti megfontolásból az következik, hogy álláspontom szerint téves az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdése a) pontjának értelmében vett „érkeznek” kifejezésnek a Törvényszék által a megtámadott ítélet 84. és 85. pontjában alkalmazott megszorító értelmezése, amely e kifejezést a „behozatal” kifejezéssel azonosítja.
83.
Ezzel szemben úgy vélem, hogy e rendelkezés szó szerinti, rendszertani, teleologikus és történeti értelmezéséből az következik, hogy az „intézkedések által érintett országból érkeznek” kifejezést tágan kell értelmezni, úgy, hogy a „kiindulási hely” fogalma az érintett alkatrészek ezen országból való közvetlen érkezését és közvetett érkezését is magában foglalja.
4. Az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdése a) pontjának értelmében vett összeszerelési műveletekből álló kijátszást megvalósító gyakorlatok fennállása bizonyításának szabályairól
84.
A megtámadott ítéletben a Törvényszék az „érkeznek” kifejezés értelmezése és az abból következő, egyrészt az érintett alkatrészek kiindulási helye – amely a Törvényszék szerint a behozatalból következik –, másrészt ezen alkatrészek származása – amelyet Bizottságnak kell esetlegesen ellenőriznie – közötti megkülönböztetés alapján határozta meg az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdése a) pontjának értelmében vett összeszerelési műveletekből álló kijátszást megvalósító gyakorlatok fennállásának bizonyítása érdekében az uniós intézmények által benyújtandó bizonyítékok szabályozását.
85.
Fellebbezésében az EBMA által támogatott Bizottság vitatja a megtámadott ítélet ezen aspektusát is.
86.
E tekintetben emlékeztetek arra, hogy amint az a jelen indítvány 41. és 42. pontjából kitűnik, a Bíróság már kimondta, hogy a kijátszás fennállásának bizonyítása az uniós intézményeket terheli. Mindazonáltal meg kell vizsgálni, hogy e bizonyítási terhet konkrétan miként kell alkalmazni, és milyen az uniós intézményektől megkövetelt bizonyítás szintje az esetlegesen előálló különféle körülmények között.
87.
Ebben az összefüggésben álláspontom szerint különbséget kell tenni két esettípus között: egyrészt vannak az általam „klasszikus” kijátszásnak nevezett esetek, vagyis azok, amelyekben az érintett – végül a végtermékekbe beszerelt – alkatrészek közvetlenül a dömpingellenes intézkedések által érintett országból érkeznek, másrészt pedig az „összetett” kijátszásnak minősülő ügyletek, amelyek egymást követő vagy több összeszereléssel járnak különböző országokban, és amelyek esetében az érintett alkatrészek közvetve érkeznek az összeszerelés helye szerinti országba.
88.
Az első típusú esetben az érintett alkatrészeknek az intézkedések által érintett országból való közvetlen érkezésének bizonyítása érdekében álláspontom szerint – amint azt a Törvényszék a megtámadott ítéletben kimondta, és amint az a jelen indítvány 74–76. pontjából kitűnik –, elég, ha a Bizottság bizonyítja, hogy az érintett alkatrészeket a dömpingellenes intézkedések által érintett országból importálták. Ilyen esetben az alkatrészek közvetlen érkezésének bizonyítását követően az érintett gazdasági szereplők továbbra is megdönthetik a közvetlen kiindulási helynek az alkatrészek intézkedések által érintett országból való behozatalából következő vélelmét, bizonyítva, hogy a szóban forgó alkatrészek valójában másik országból származnak. (
40
)
89.
Az ilyen esetben a bizonyítási szabályok meghatározása álláspontom szerint teljes mértékben megfelel a kijátszásellenes szabályok hatékonyságával kapcsolatos célnak.
90.
A második esettípusban azonban, vagyis azokban az esetekben, amikor az intézmények az érintett alkatrészeknek az intézkedések által érintett országból való közvetett érkezésével szembesülnek – az alkatrészek közbenső országon történő puszta áthaladásán kívül –, az összetett, több összeszerelési műveletből álló kijátszást megvalósító gyakorlatok fennállásának bizonyítása nem lehet ennyire közvetlen.
91.
Ha azonban a vizsgálat során bebizonyosodna, hogy bár a végtermékben összeszerelt alkatrészek, amelyeket az intézkedés által érintettől eltérő országból importáltak, valójában jelentős részben olyan alkatrészekből állnak, amelyeket eredetileg az intézkedés által érintett országban gyártottak, illetve amelyeket nagyrészt az utóbbi országból származó elemekből vagy alapanyagokból állítottak elő, a Bizottság részére a kijátszásnak minősülő ügyletek megállapítása érdekében előírt bizonyítás szintje álláspontom szerint enyhíthető.
92.
E körülmények között ugyanis álláspontom szerint észszerű lehetővé tenni a Bizottság számára, hogy „egybehangzó valószínűsítő körülmények együttesére” (
41
) támaszkodjon ezen alkatrészeknek az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett, az intézkedés által érintett országból való közvetett érkezésének bizonyítása céljából, annak érdekében, hogy azokat figyelembe vegyék az általa az említett rendelet 13. cikke (2) bekezdésének b) pontja alapján végzett elemzés során. A termelési lánc különböző szakaszaiban érintett társaságok közötti kapcsolatok fennállása, egyes ilyen társaságok részvétele korábbi kijátszást megvalósító gyakorlatokban, a közbenső összeszerelések során létrejövő csekély hozzáadott értékre utaló információk a valószínűsító körülmények olyan példái, amelyeket ilyen jellegű helyzetben a Bizottság figyelembe vehet az érintett alkatrészek közvetett kiindulási helyének meghatározására vonatkozó elemzése során.
93.
Ilyen esetben, azt követően, hogy a Bizottság „egybehangzó valószínűsítő körülmények együttese” alapján megállapította, hogy az érintett alkatrészek közvetve az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett intézkedések által érintett országból származnak, az érintett gazdasági szereplőnek még mindig meglesz a lehetősége arra, hogy bizonyítsa, hogy ezek a közbenső országból behozott alkatrészek jelentős részben az intézkedés által érintett országból származó alkatrészekből állnak vagy azokat nagyrészt az utóbbi országból származó alapanyagokból állították elő, és függetlenül a kijátszás gyanúját egyértelműen alátámasztó jelentős valószínűsítő körülmények fennállásától, ezek az alkatrészek valójában az említett közbenső országból vagy adott esetben egy másik országból származnak. Ennek érdekében az említett gazdasági szereplő például benyújthat olyan megbízható tanúsítványokat, amelyek igazolják, hogy a szóban forgó alkatrészek a közbenső országból származnak. Azt is bizonyíthatja, hogy a közbenső országban ezeken az alkatrészeken olyan lényeges és valós munkát végeztek, amely megváltoztatta azok jellegét, és e közbenső munkák elvégzése olyan objektív gazdasági okokon alapult, amelyek igazolják a több országban elhelyezkedő termelési lánc fennállását.
94.
A több összeszerelési műveletből álló ügyletek esetén a bizonyítás szabályainak ilyen meghatározása álláspontom szerint lehetővé teszi azon elv tiszteletben tartását, amely szerint az uniós intézményeknek kell bizonyítaniuk a kijátszást megvalósító gyakorlatokat, miközben megfelel a kijátszás elleni szabályok hatékonyságára irányuló célnak is. Figyelembe veszi továbbá az uniós intézmények kijátszás elleni vizsgálatok keretében fennálló hatásköreinek sajátos jellegét, illetve az ilyen vizsgálatok keretében rájuk vonatkozó időbeli korlátokat is, a jelen indítvány 46. és 47. pontjában ismertetetteknek megfelelően.
95.
Ezzel szemben a Törvényszék által javasolt és a jelen indítvány 54. és 55. pontjában leírt kétfázisos megközelítés az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének téves értelmezésén alapul.
5. Végkövetkeztetés
96.
A kijátszás bizonyítási szabályainak a „kiindulási hely” fogalmának a Törvényszék által a megtámadott ítéletben követett, álláspontom szerint téves értelmezéséből fakadó meghatározása képezi az alapját azon okfejtés egészének, amely alapján a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és ebből következően a vitatott rendeletet meg kell semmisíteni. A Törvényszék szerint ugyanis mivel az érintett alkatrészeket Srí Lankáról importálták – és így az ő nézőpontjából onnan „érkeztek” –, a Bizottság köteles volt ellenőrizni azok kínai származását, ha figyelembe kívánta venni őket az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében vett összeszerelési műveletek elemzése során. Ily módon ezen alkatrészek kínai származásának ellenőrzése során került sor az állítólagos téves jogalkalmazásra, mivel ennek érdekében „analógia útján” az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének b) pontjában előírt kritériumokat alkalmazta.
97.
Ebből következik, hogy a Törvényszék által az „érkeznek” kifejezés értelmezése során elkövetett hiba azt eredményezte, hogy a Törvényszék tévesen határozta meg az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdése a) pontjának értelmében vett összeszerelés által eredményezett összetett kijátszást megvalósító gyakorlatok fennállásának eldöntésével kapcsolatos bizonyítási szabályokat, és e meghatározás alapján állapította meg a Törvényszék, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot.
98.
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a megtámadott ítéletet több rendbeli téves jogalkalmazás terheli az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdése a) pontjának értelmezését illetően, amelyek kérdésessé teszik a Törvényszék által a megtámadott ítéletben levont következtetés megalapozottságát. Ebből következően álláspontom szerint az EBMA által támogatott Bizottság fellebbezésének helyt kell adni, és ebből következően a megtámadott ítéletet hatályon kívül kell helyezni. (
42
)
VI. Az első fokon előterjesztett keresetről
99.
A Bíróság alapokmánya 61. cikkének első bekezdése szerint az Európai Unió Bírósága a Törvényszék határozatának hatályon kívül helyezése esetén az ügyet érdemben maga is eldöntheti, amennyiben a per állása megengedi. Úgy vélem, a jelen ügyben pontosan ez a helyzet.
100.
Elsőfokú keresetének alátámasztásaként a Kolachi egyetlen, az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított jogalapot terjesztett elő. A Kolachi lényegében azt kifogásolta, hogy a Bizottság először e rendelkezést Srí Lanka‑i gyártási tevékenységekre alkalmazta, holott a vizsgálat a pakisztáni összeszerelés révén történő állítólagos kijátszásra vonatkozott, másodszor, hogy tévesen alkalmazta a jogot, amikor az említett rendelkezést származási szabálynak tekintette, harmadszor pedig, hogy semmilyen intézkedést sem hozott az uniós vámszabályok által előírt származási szabályok alkalmazása érdekében.
101.
E tekintetben mindenekelőtt rá kell mutatni, hogy a Kolachi által a vizsgálat során szolgáltatott információk szerint a kerékpárok pakisztáni összeszerelése során felhasznált alkatrészek 93%‑át a Flying Horse közreműködésével szállították. Ezeket az alkatrészeket részben – az összeszerelt alkatrészek 46%‑a esetében – Kínából, részben pedig – az összeszerelt alkatrészek 47%‑a esetében – Srí Lankáról hozták be. A vizsgálat során kiderült, hogy a Srí Lankáról importált, a Flying Horse‑tól megvásárolt alkatrészek többségét, vagyis a vázakat, villákat, könnyűfém felniket és műanyagból készült kerekeket valójában a Great Cycles gyártotta, elég nagy részben kínai alapanyagokból. Ezenkívül a vizsgálatból kitűnt, hogy a Great Cycles egy a Kolachihoz kapcsolódó társaság, amely korábban kijátszásnak minősülő ügyletekben vett részt. Amint az a vitatott rendelet (99) preambulumbekezdéséből kiderül, a Bizottság azt is megállapította, hogy a Flying Horse és a Kolachi közötti kapcsolatok kétségesek voltak. Minden említett körülmény bizonyítást nyert és azokat a Kolachi nem vitatta. A Bíróság előtt tartott tárgyalás során a neki feltett pontos kérdéseket követően a Kolachi is kifejezetten megerősítette, hogy a Srí Lankán megmunkált alkatrészeket kínai származású alkatrészekből „alakították át”.
102.
A vizsgálatból következő megállapítások alapján kell értékelni a vitatott rendelet (98)–(101) preambulumbekezdését, amelyekben a Bizottság megállapította, hogy a Kolachi az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének értelmében vett kijátszást megvalósító gyakorlatoknak minősülő összeszerelési műveletekben vett részt.
103.
Márpedig a vitatott rendelet (98) és (99) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság az alábbi körülmények alapján azt állapította meg, hogy a Kolachi által a Flying Horse‑tól vásárolt alkatrészek, noha azokat Srí Lankáról importálták, valójában (közvetve) az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdése a) pontjának értelmében véve Kínából érkeztek: egyrészt azon megállapítás alapján, hogy a Kolachinak nem sikerült bizonyítania ezen alkatrészek Srí Lanka‑i származását, (
43
) másrészt pedig több olyan valószínűsítő körülmény alapján, amelyek kétségessé tették az egy Kolachihoz kapcsolódó társaság – vagyis a Great Cycles – közvetítőjeként eljáró Flying Horse és a Kolachi közötti kapcsolatokat. A Bizottság e körülmények alapján állapította meg a vitatott rendelet (99) preambulumbekezdésének utolsó mondatában, hogy az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdése b) pontjának feltételei teljesültek.
104.
A Bizottság csak a Kolachi által előadott, a vitatott rendelet (100) preambulumbekezdésének végén összefoglalt, az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdése b) pontjának a Bizottság általi származási szabályként való felhasználását kifogásoló érvre válaszul állapította meg a vitatott rendelet (101) preambulumbekezdésében – miután megjegyezte, hogy „az alaprendelet 13. cikke (2)bekezdésének b) pontja valóban nem származási szabály” –, hogy „jogosan vélte úgy, hogy ezeket az alkatrészeket több mint 60%‑ban Kínából származó [helyesen: érkező] nyersanyagokból állították elő, és a hozzáadott érték alacsonyabb volt, mint a gyártási költségek 25%‑a [így] a Bizottság levonhatta azt a következtetést, hogy ezek az alkatrészek Kínából származnak”.
105.
A vizsgálatból következő összes körülményre és a vitatott rendelet értelmezésére figyelemmel úgy vélem előszöris, hogy az „összetett” összeszerelési műveleteknek az általam a jelen indítvány 91–93. pontjában javasolt bizonyítási szabályai alapján a Bizottság a jelen ügyben megalapozottan állapíthatta meg, hogy a Flying Horse‑tól vásárolt és Srí Lankáról behozott, de a Great Cycles által gyártott alkatrészek közvetve Kínából érkeztek. Egyrészt ugyanis bizonyítást nyert, hogy az említett alkatrészeket Srí Lankán elég nagy részben kínai elemek és alapanyagok felhasználásával állították elő. Másrészt a Bizottságnak egybehangzó valószínűsítő körülmények olyan együttese állt a rendelkezésére, amely egyértelműen alátámasztotta a Kolachi összetett kijátszásnak minősülő ügyletekben való részvételének gyanúját. Ebben az összefüggésben az említett bizonyítási szabályok alapján a Kolachinak kellett bizonyítania az érintett alkatrészek Srí Lanka‑i származását, ami az említett társaságnak bizonyosan nem sikerült.
106.
Ebből másodszor az következik, hogy ilyen körülmények között az említett alkatrészek közvetett kínai kiindulási helyének meghatározása érdekében a Bizottság semmiképpen sem volt köteles azok származásának vizsgálatára vámjogi származási szabályok révén, sem „analógia útján”, az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdése b) pontjában szereplő kritériumok származási szabályként való alkalmazása segítségével.
107.
Harmadszor, álláspontom szerint a vitatott rendelet releváns preambulumbekezdéseinek értelmezése alapján kitűnik, hogy a Bizottság semmiféleképpen sem alkalmazta „analógia útján” az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének b) pontjában szereplő kritériumokat származási szabályként az említett alkatrészek közvetett kínai kiindulási helyének meghatározása érdekében. Ezen alkatrészek közvetett kínai kiindulási helyének megállapítása ugyanis azokból a kifejezett következtetésekből fakad, amelyeket a Bizottság a vitatott rendelet (98) preambulumbekezdésének utolsó mondatában és (99) preambulumbekezdésének utolsó előtti mondatában rögzített a rendelkezésére álló valószínűsítő körülmények alapján. Az a körülmény, hogy a Bizottság egy a Kolachi által felvetett konkrét érvre válaszolva azt is megállapította, hogy az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdésének b) pontjában szereplő kritériumok szintén teljesültek a szóban forgó, Srí Lankán megmunkált alkatrészek esetében, csak olyan további valószínűsítő körülmény, amely alkalmas azon megállapítás további alátámasztására, amelyet a Bizottság már megtett, és amelyet adott esetben a Kolachinak kellett megcáfolnia, az említett alkatrészek Srí Lanka‑i származására vonatkozó megbízható bizonyítékok benyújtása révén.
108.
A fenti megfontolások összességéből álláspontom szerint az következik, hogy a Kolachi által felhozott egyetlen jogalap három kifogását el kell utasítani, és ebből következően el kell utasítani a Kolachi által előterjesztett megsemmisítés iránti kereset egészét.
VII. A költségekről
109.
Az eljárási szabályzat 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság maga hoz a jogvita kapcsán végleges határozatot, a Bíróság határoz a költségekről. Ugyanezen szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése értelmében – amely a 184. cikk (1) bekezdése szerint a fellebbezési eljárásban is alkalmazandó – a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
110.
Amennyiben a Bíróság egyetért a Bizottság fellebbezésével kapcsolatban tett észrevételeimmel, a Kolachi lesz a pervesztes fél. E körülmények között azt javaslom, hogy a Bíróság a Bizottság és az EBMA kérelmének megfelelően kötelezze a Kolachit a Bizottság és az EBMA részéről az elsőfokú eljárásban, illetve a jelen eljárásban felmerült költségek viselésére.
VIII. Végkövetkeztetés
111.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javasolom a Bíróságnak, hogy a következőképpen határozzon:
1)
A Bíróság az Európai Unió Törvényszékének a Kolachi Raj Industrial kontra Bizottság ügyben 2017. október 10‑én hozott ítéletét (T‑435/15, EU:T:2017:712) hatályon kívül helyezi.
2)
A Bíróság a Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd. által a T‑435/15. sz. ügyben a Törvényszék elé terjesztett megsemmisítés iránti keresetet elutasítja.
3)
A Bíróság a Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd‑t kötelezi az Európai Bizottság és a European Bicycle Manufacturers Association (EBMA) részéről az elsőfokú eljárásban, valamint a fellebbezési eljárásban felmerült költségeke viselésére.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	EU:T:2017:712.
(
3
)	Az 502/2013/EU tanácsi rendelettel a Kínai Népköztársaságból származó kerékpárok behozatalára kivetett végleges dömpingellenes vámnak a Kambodzsában, Pakisztánban és a Fülöp‑szigeteken feladott, akár Kambodzsából, Pakisztánból és a Fülöp‑szigetekről származóként, akár nem ilyenként bejelentett kerékpárok behozatalára történő kiterjesztéséről szóló, 2015. május 18‑i bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2015. L 122., 4. o.; helyesbítés: HL 2017. L 160., 37. o.).
(
4
)	A 2014. január 15‑i 37/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL 2014. L 18., 1. o.) módosított, az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2009. november 30‑i 1225/2009/EK tanácsi rendelet (HL 2009. L 343., 51. o.; helyesbítések: HL 2010. L 7., 22. o., HL 2016. L 44., 20. o.; a továbbiakban: alaprendelet).
(
5
)	Lásd a Kínai Népköztársaságból származó kerékpárok behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről szóló 990/2011/EU végrehajtási rendeletnek az 1225/2009/EK rendelet 11. cikkének (3) bekezdése szerinti időközi felülvizsgálatot követő módosításáról szóló, 2013. május 29‑i tanácsi rendeletet (HL 2013. L 153., 17. o.). A korábbi rendeletekre való hivatkozásokat lásd a megtámadott ítélet 1–5. pontjában.
(
6
)	A 990/2011/EU végrehajtási rendelettel a Kínai Népköztársaságból származó kerékpárok behozatalára kivetett végleges dömpingellenes vámnak az Indonéziában, Malajziában, Srí Lankán és Tunéziában feladott, akár Indonéziából, Malajziából, Srí Lankáról és Tunéziából származóként, akár nem ilyenként bejelentett kerékpárok behozatalára történő kiterjesztéséről szóló, 2013. május 29‑i 501/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet (HL 2013. L 153., 1. o.).
(
7
)	A megtámadott ítélet 8. pontja.
(
8
)	Lásd a megtámadott ítélet 9. és 11. pontját.
(
9
)	A megtámadott ítélet 12. és 13. pontja.
(
10
)	Lásd a vitatott rendelet 1. cikkének (1) bekezdését.
(
11
)	A Törvényszék hetedik tanácsa elnökének 2016. március 9‑i végzése.
(
12
)	A Bizottság különösen a megtámadott ítélet 83., 87., 92. és 108. pontjára hivatkozik.
(
13
)	Az 1994‑es Általános Vám‑ és Kereskedelmi Egyezmény VI. cikkének végrehajtásáról szóló megállapodás (HL 1994. L 336., 103. o.) a Kereskedelmi Világszervezetet létrehozó, 1994. április 15‑én megkötött egyezmény (kihirdette: 1998. évi IX. tv.) 1A. mellékletében szerepel, amelyet a többoldalú tárgyalások uruguayi fordulóján (1986–1994) elért megállapodásoknak az Európai Közösség nevében a hatáskörébe tartozó ügyek tekintetében történő megkötéséről szóló, 1994. december 22‑i 94/800/EK tanácsi határozat (HL 1994. L 336., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 80. o.) hagyott jóvá.
(
14
)	Lásd az alaprendelet (19) preambulumbekezdését. E tekintetben lásd: Mengozzi főtanácsnok Maxcom és társai kontra Chin Haur Indonesia ügyre vonatkozó indítványa (C‑247/15 P, C‑253/15 P és C‑259/15 P, EU:C:2016:712, 5. pont), valamint Bot főtanácsnok Simon, Evers & Co. ügyre vonatkozó indítványa (C‑21/13, EU:C:2014:261, 10. és 11. pont).
(
15
)	Lásd e tekintetben az alaprendelet (19) preambulumbekezdését.
(
16
)	Lásd: 2013. június 6‑iPaltrade ítélet (C‑667/11, EU:C:2013:368, 28. pont); 2015. december 17‑iAPEX‑ítélet (C‑371/14, EU:C:2015:828, 50. és 53. pont). E tekintetben lásd még az alaprendelet (19) preambulumbekezdését, valamint a Starway ítélet 85. pontját.
(
17
)	Az alaprendelet 13. cikke (1) bekezdésének harmadik mondatában található meghatározásból kitűnik, hogy a kijátszás fennállásának megállapításához négy feltételnek kell teljesülnie: először, a szóban forgó harmadik ország és az Unió közötti kereskedelem szerkezetének meg kell változnia; másodszor, e változásnak olyan gyakorlat, eljárás vagy munka eredményeként kell előállnia, amelynek a vám kivetésén kívül semmilyen más megfelelő magyarázata és gazdasági indoka nincs; harmadszor, bizonyítéknak kell lennie a kár fennállására, negyedszer pedig bizonyítéknak kell lennie a dömping fennállására.
(
18
)	Lásd: Mengozzi főtanácsnok Maxcom és társai kontra Chin Haur Indonesia ügyre vonatkozó indítványa (C‑247/15 P, C‑253/15 P és C‑259/15 P, EU:C:2016:712, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), továbbá ebben az értelemben: 2017. január 26‑iMaxcom és társai kontra Chin Haur Indonesia ítélet (C‑247/15 P, C‑253/15 P és C‑259/15 P, EU:C:2017:61, 56–58. pont).
(
19
)	Lásd: 2014. szeptember 4‑iSimon, Evers & Co. ítélet (C‑21/13, EU:C:2014:2154, 48. pont).
(
20
)	Lásd: Mengozzi főtanácsnok Maxcom és társai kontra Chin Haur Indonesia ügyre vonatkozó indítványa (C‑247/15 P, C‑253/15 P és C‑259/15 P, EU:C:2016:712, 44. pont), valamint 2014. szeptember 4‑iSimon, Evers & Co. ítélet (C‑21/13, EU:C:2014:2154, 29. pont); 2017. január 26‑iMaxcom és társai kontra Chin Haur Indonesia ítélet (C‑247/15 P, C‑253/15 P és C‑259/15 P, EU:C:2017:61, 54. pont).
(
21
)	Uo.
(
22
)	Lásd ebben az értelemben: Mengozzi főtanácsnok Maxcom és társai kontra Chin Haur Indonesia ügyre vonatkozó indítványa (C‑247/15 P, C‑253/15 P és C‑259/15 P, EU:C:2016:712, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
23
)	Lásd: a Starway ítélet 84., 85. és 88. pontja, valamint a megtámadott ítélet 79–81. pontja.
(
24
)	A megtámadott ítélet 84. pontjában a Törvényszék kifejezetten hivatkozik az alaprendelet (8) preambulumbekezdésére, valamint 2. cikke (7) bekezdésének a) pontjára, 3. cikkének (4) bekezdésére, 9. cikkének (5) és (6) bekezdésére, valamint 13. cikkének (1) bekezdésére.
(
25
)	Lásd: 2017. október 12‑iTigers ítélet (C‑156/16, EU:C:2017:754, 21. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
26
)	Lásd a Le Petit Larousse illustré, 2011. évi kiadás, Larousse, Párizs által a „provenir” kifejezést illetően adott meghatározást. Ebben az összefüggésben azonban a technikai értelemben vett „származás” kifejezést nem lehet a szó vámjogi szabályozás értelmében vett „származásként” értelmezni. E tekintetben lásd a szóban forgó rendelkezés történeti értelmezésére vonatkozó megfontolásokat a jelen indítvány 81. pontjában.
(
27
)	E tekintetben rámutatok, hogy a Törvényszék nem elemezte a szóban forgó rendelkezés különböző nyelvi változatait, de elemezte az alaprendelet azon, a megtámadott ítélet 84. pontjában és a fenti 24. lábjegyzetben említett cikkeinek nyelvi változatait, amelyek összekapcsolják az „érkeznek” kifejezést és a „behozatal” kifejezést.
(
28
)	Vagyis a spanyol („procedan del”), a görög („προέρχονται από”), az angol („are from”), a horvát („iz”), a lett („nāk no”), a litván („ira iš”), a portugál („provenientes do”) és a román („provin din”) nyelvi változat.
(
29
)	A német nyelvi változat az „Ursprung”, míg az olasz nyelvi változat az „originari” kifejezést tartalmazza.
(
30
)	Lásd többek között a cseh („pochazeji”), a lengyel („pochodzą z”) és a szlovák („pochádzajú z”) nyelvi változatot. Úgy tűnik, hogy ez a helyzet az észt nyelvi változatban használt „pärinevad riigist” kifejezés esetében is.
(
31
)	Ebben az összefüggésben nem kell állást foglalni arról a kérdésről, hogy az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésének és 9. cikke (5) és (6) bekezdésének az ilyen kötelezettségek átültetése‑e a célja. Ami az alaprendelet 9. cikkének (5) bekezdését illeti, lásd: Mengozzi főtanácsnok Tanács kontra Growth Energy és Renewable Fuels Association ügyre vonatkozó indítványa (C‑465/16 P, EU:C:2018:794, 184. és azt követő pontok).
(
32
)	Az ítélkezési gyakorlatból ugyanis kitűnik, hogy amennyiben az uniós intézmények megállapítják a kijátszás fennállását egy harmadik ország szintjén, az érintett exportáló‑gyártók bizonyíthatják, hogy a konkrét helyzetük igazolja az alaprendelet 13. cikkének (4) bekezdése szerinti mentesség megadását (lásd ebben az értelemben: 2017. január 26‑iMaxcom kontra Chin Haur Indonesia ítélet, C‑247/15 P, C‑253/15 P és C‑259/15 P, EU:C:2017:61, 59. pont). E gyártóknak tehát lehetőséggel kell rendelkezniük arra, hogy bizonyítsák, hogy az intézkedések által érintett országból „érkező” alkatrészek valójában egy harmadik országból „származnak”, és ily módon összeszerelésük nem minősíthető kijátszásnak. E megközelítés egyébként ugyanaz, mint amelyet a Törvényszék az általa a megtámadott ítéletben sűrűn idézett Starway ítéletben (85., 86. és 88. pont) követett (lásd konkrétan a megtámadott ítélet 80. és 81. pontját).
(
33
)	A Törvényszék a megtámadott ítéletben az „ellenőriz” kifejezést használja, nem pedig a származás megállapítását vagy bizonyítását (lásd többek között a 87., 92., 107., 114. pontot). Ugyanakkor a megtámadott ítélet egészének (és különösen a 107–114. pontnak) az értelmezéséből kitűnik, hogy végső soron a Törvényszék által javasolt és a jelen indítvány 54. és 55. pontjában ismertetett kétfázisos megközelítés az „összetett” összeszerelési műveletek esetén azt eredményezi, hogy az érintett alkatrészek vámjogi értelemben vett származásának bizonyítása az uniós intézményeket terheli.
(
34
)	Lásd a fenti 50. pontot, valamint a jelen indítvány 32. lábjegyzetét.
(
35
)	Lásd a kijátszás elleni szabályokat az uniós jogba bevezető, az Európai Gazdasági Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt vagy szubvencionált behozatallal szembeni védelemről szóló 2176/84/EGK rendelet módosításáról szóló, 1761/87/EGK 1987. június 22‑i rendelet (HL 1987. L 167., 9. o.) 1. cikkét. E tekintetben lásd még: Bot főtanácsnok Simon, Evers & Co. ügyre vonatkozó indítványa C‑21/13, EU:C:2014:261, 9. és azt követő pontok).
(
36
)	Az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 1994. december 22‑i tanácsi rendelet (HL 1994. L 349., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 10. kötet, 45. o.).
(
37
)	A jogalkotó szándékának ezen értelmezését megerősíti a Bizottság munkadokumentuma is (COM(94) 414 végleges, 1994. október 5., 164. és 165. o.), amely szerint „a származási szabályok egyre inkább alkalmatlanok a súlyos kijátszások kezelésére”.
(
38
)	Lásd ugyanebben az értelemben a Starway ítélet 83. pontját.
(
39
)	E következtetést álláspontom szerint nem kérdőjelezheti meg az a körülmény, hogy amint az a jelen indítvány 67. pontjából kitűnik, az alaprendelet 13. cikke (2) bekezdése a) pontjának egyes nyelvi változatai megtartották a „származásra” vonatkozó utalást. Először ugyanis e változatok egyértelműen kisebbségben vannak az alaprendelet valamennyi nyelvi változata között, másodszor pedig a szóban forgó rendelkezés olyan értelmezése, amely arra kötelezi a Bizottságot, hogy az e rendelkezés szerinti kiindulási hely meghatározása érdekében bizonyítsa az alkatrészek vámjogi értelemben vett származását, ellentétes lenne a kijátszásellenes szabályozás azon, a jelen indítvány 39. 40. és 72. pontjában hivatkozott céljával, hogy biztosítsa a dömpingellenes intézkedések hatékonyságát. Egyebekben a Kolachi állításával ellentétben egy ilyen kötelezettség semmiképpen sem alapítható az alaprendelet 13. cikkének (5) bekezdésére.
(
40
)	Lásd a jelen indítvány 32. lábjegyzetét.
(
41
)	Az uniós intézmények számára a kijátszás fennállásának megállapítása kapcsán előírt bizonyítás szintje meghatározásának e kritériuma ugyanaz, mint amelyet az ítélkezési gyakorlat elismert abban az esetben, ha az uniós intézmények valamennyi érintett fél, vagy legalábbis ezek jelentős része együttműködésének hiányában döntenek, a rendelkezésre álló adatok alapján. Lásd ebben az értelemben: 2014. szeptember 4‑iSimon, Evers & Co. ítélet (C‑21/13, EU:C:2014:2154, 35–37. pont); 2017. január 26‑iMaxcom kontra Chin Haur Indonesia ítélet (C‑247/15 P, C‑253/15 P és C‑259/15 P, EU:C:2017:61, 63–66. pont); 2017. január 26‑iMaxcom kontra City Cycle Industries ítélet (C‑248/15 P, C‑254/15 P és C‑260/15 P, EU:C:2017:62, 65–68. pont).
(
42
)	Mivel a Törvényszék által az „érkeznek” kifejezés értelmezése kapcsán elkövetett téves jogalkalmazások és az összeszerelés által eredményezett összetett kijátszást megvalósító gyakorlatok bizonyítási szabályainak ebből következő meghatározása kérdésessé teszi a Törvényszék által követett okfejtés megalapozottságát, a Kolachi által előterjesztett, az indokolás megváltoztatására irányuló, a jelen indítvány 34. pontjában hivatkozott kérelemnek semmiképpen sem lehet helyt adni.
(
43
)	Lásd a vitatott rendelet (98) preambulumbekezdését. Ezt az elemzést megerősítette a Törvényszék is, és az nem képezi fellebbezés tárgyát (lásd a jelen indítvány 21. pontját).