Ideiglenes változat
NICHOLAS EMILIOU
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. március 26.(1)
C‑611/24. sz. ügy
MA
kontra
Upravitelen savet na Balgarska narodna banka
(a Varhoven administrativen sad [legfelsőbb közigazgatási bíróság, Bulgária] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – A Központi Bankok Európai Rendszere és az Európai Központi Bank alapokmánya – Valamely nemzeti központi bank alelnökének felmentése – A Központi Bankok Európai Rendszere és az Európai Központi Bank alapokmányának 14.2. cikke – Alkalmazhatóság – EUMSZ 130. cikk – A nemzeti központi bankok függetlenségének elve ”
I.      Bevezetés
1.        „Azokban az országokban, ahol nincs központi jegybank, létre kell hozni egyet […]. A bankoknak, és különösen a jegybankoknak mentesnek kell lenniük a politikai befolyástól, és azokat kizárólag a prudens pénzügyek elvei mentén kell működtetni.”(2)
2.        Az 1920‑as Nemzetközi Pénzügyi Konferencián tett fenti nyilatkozat(3) továbbra is releváns, mivel a központi bankok két kulcsfontosságú aspektusát emeli ki.
3.        Egyrészt arról tanúskodik, hogy a központi bankok a jelenkori alkotmányos rendszerekben szervesen illeszkednek a legfőbb állami hatóságok rendszerébe. A központi bankok, bár kívül állnak a hatalmi ágaknak a modern demokráciákban a közhatalom gyakorlását jellemző tipikus „szentháromságán” (jogalkotás, végrehajtás és igazságszolgáltatás), fontos helyet foglalnak el ebben a rendszerben, amint azt többek között a jogállásuknak a különböző alkotmányos dokumentumokban szentelt figyelem és az is tanúsítja, hogy az említett dokumentumok esetenként kifejezetten függetlenként hivatkoznak rájuk.(4)
4.        A többi államhatalmi ághoz viszonyított jelentősége, valamint a központi bankokra ruházott hatáskörök terjedelme és legitimitása persze továbbra is vitatott.(5) Mindemellett a fenti megfontolások másodsorban annak jelentőségére is rámutatnak, hogy a központi bankoknak feladataik ellátása során mentesnek kell lenniük a külső befolyástól. Bár függetlenségük pontos határai is képezhetik vita tárgyát, általánosan elfogadott, hogy a központi bankoknak képesnek kell lenniük arra, hogy a „monetáris alkotmányok”(6) kulcsfontosságú szereplőiként oly módon lássák el feladataikat, amely nem függ rövid távú politikai ciklusoktól vagy elképzelésektől, amint arra egyébként az Európai Központi Bank (EKB) is rámutatott a jelen eljárás keretében.(7)
5.        Az uniós jogban azt a követelményt, amely szerint a központi bankoknak menteseknek kell lenniük a külső befolyástól, az EUMSZ 130. cikk, valamint a Központi Bankok Európai Rendszere és az Európai Központi Bank alapokmányának (a továbbiakban: a KBER és az EKB alapokmánya)(8) szinte azonos szövegezésű 7. cikke rögzíti. E rendelkezések lényegében azt követelik meg, hogy sem az EKB, sem valamely tagállam nemzeti központi bankja, sem döntéshozó szerveinek tagjai ne kérjenek vagy fogadjanak el utasításokat semmilyen külső szervtől. Másik oldalról az uniós intézményeknek, szerveknek és hivataloknak, valamint a tagállamok kormányainak kötelezettséget kell vállalniuk arra, hogy tiszteletben tartják ezt az elvet, és nem próbálják befolyásolni az EKB vagy a nemzeti központi bankok döntéshozó szerveinek tagjait feladataik ellátása során.
6.        A központi bankok függetlenségének ezen általános kifejeződését kiegészíti a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke, amely meghatározza azt a két esetet, amelyekben a nemzeti központi bank elnökét a megbízatásának lejárta előtt hivatalából fel lehet menteni: egyrészt „ha már nem felel meg a feladatai ellátásához szükséges feltételeknek”, másrészt „ha súlyos kötelezettségszegést követett el”.
7.        A Rimšēvičs ítéletben(9) a Bíróságnak már volt alkalma a hivatkozott „felmenthetőségi kritérium” második részével (súlyos kötelezettségszegés) foglalkozni. A hivatkozott ügyben azonban semmilyen kötelezettségszegésre vonatkozó bizonyítékot nem terjesztettek elő, így a Bíróság a vizsgálatát viszonylag absztrakt szintre, nevezetesen az alkalmazandó bizonyítási mércére tudta korlátozni, és azt tudta megállapítani, hogy ahhoz, hogy az érintett elnökkel szemben igazolt legyen a feladatai ellátása alóli ideiglenes felmentés, kellő valószínűsítő körülmény van arra vonatkozóan, hogy e személy súlyos kötelezettségszegést követett el.(10)
8.        A jelen ügy további – és beláthatóan szélesebb körű – lehetőséget kínál a Bíróságnak arra, hogy felülvizsgálja ezt a felmenthetőségi kritériumot, és megvizsgálja azokat a korlátokat, amelyeket a nemzeti központi bankok függetlenségének hivatkozott garanciája, valamint annak az EUMSZ 130. cikkben, valamint a KBER és az EKB alapokmányának 7. cikkében található általánosabb kifejeződése előír a tagállamok számára azon feltételek meghatározása során, amelyek mellett a nemzeti központi bank irányító testületének tagja felmenthető a tisztségéből.
9.        E kérdés vizsgálatának szükségessége a Balgarska Narodna Banka (bolgár nemzeti bank, a továbbiakban: BNB) igazgatótanácsának határozatából következik, amelyben az megállapította, hogy MA‑t fel kell menteni az alelnöki és az Emissziós osztály vezetői tisztségéből (a továbbiakban: a BNB határozata).
10.      E határozat egy másik szerv, a Komisia za protivodeystvie na koruptsiata (a korrupció elleni küzdelem bizottsága, Bulgária; a továbbiakban: KPK) által tett megállapítások nyomán született, amely több összeférhetetlenséget állapított meg MA‑nak a BNB alelnökeként betöltött tisztsége és több egyéb tevékenysége között (a továbbiakban: a KPK
határozata). Ezek az aggályok egyrészt arra vonatkoztak, hogy MA az alelnökké választásakor egy korlátolt felelősségű társaság tagja volt, másrészt pedig arra, hogy MA két nonprofit jogi személy, nevezetesen egy golfklub és egy kutatóintézet vezető szervének tagja. Látható továbbá, hogy MA az előírt határidőn belül nem szüntette meg ezeket a szerepvállalásokat.
11.      Határozatának elfogadásakor a BNB igazgatótanácsa figyelembe vette a KPK határozatát, és arra a következtetésre jutott, hogy MA nem felel meg az alelnöki feladatainak ellátásához szükséges feltételeknek, és ezen túlmenően súlyos kötelezettségszegést követett el. Másként fogalmazva, az igazgatótanács úgy ítélte meg, hogy MA felmentését a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkében foglalt mindkét indok alátámasztja. Bár – amint arra már rámutattam – e rendelkezés a nemzeti központi bankok elnökeinek helyzetére vonatkozik, a bolgár jogalkotó úgy döntött, hogy az ott szabályozott felmenthetőségi kritérium alkalmazását kiterjeszti a BNB igazgatótanácsának más tagjaira is.
12.      MA a BNB határozatának jogszerűségét vitatja a Varhoven administrativen sad (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Bulgária) előtt, amely a jelen eljárásban az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet előterjesztő bíróság. Legfőképpen arra hivatkozik, hogy a jelen ügyben a két felmentési ok egyike sem nyert megállapítást. Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság több kérdést terjesztett a Bíróság elé, amelyek lényegében a következő kérdéseket vetik fel.
13.      Először is a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a nemzeti központi bankok függetlenségének elve lehetővé teszi‑e a nemzeti jog által a nemzeti központi bank döntéshozó szerveinek tagjai, például az alelnök számára előírt azon kötelezettséget, hogy jelentsék be a társaságokban fennálló részesedéseiket és a nonprofit jogi személyekben való részvételüket (ötödik kérdés). Másodszor, mivel az ügy egy nemzeti központi bank alelnökére, nem pedig annak elnökére vonatkozik, a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy alkalmazható‑e a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkében előírt felmenthetőségi kritérium (első és második
kérdés). Harmadszor annak tisztázását kéri, hogy összeegyeztethetőek‑e az uniós joggal a nemzeti jog azon elemei, amelyekből az vezethető le, hogy a szóban forgó személy nem felel meg a feladatai ellátásához szükséges feltételeknek, ami a hivatkozott kritériumban meghatározott két felmentési ok egyike (harmadik–hetedik kérdés). Negyedszer, a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy összeegyeztethető‑e az uniós joggal a BNB azon hatásköre, hogy a súlyos kötelezettségszegés mint a kritérium másik eleme fennállását értékelje (nyolcadik kérdés).
14.      Ebből következik, hogy a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a tagállamok arra vonatkozó hatáskörének kérdését helyezi középpontba, hogy meghatározzák azokat a feltételeket, amelyek mellett a nemzeti központi bank döntéshozó szervének valamely tagja felmenthető a tisztségéből. A Bíróságnak feltett kérdések tehát az uniós jog által a hivatkozott hatáskörre vonatkozóan előírható korlátozásokra vonatkoznak, amelyek célja – mint azt később kifejtem –, hogy biztosítsa a nemzeti központi bankok elnökei mandátumának stabilitását, és ezáltal megőrizzék a szóban forgó intézmények képességét feladataik ellátására, valamint megóvják azokat az önkényes beavatkozástól.
II.    Jogi háttér
A.      Az uniós jog
15.      Az EUMSZ 130. cikk értelmében „[a] Szerződések és a KBER és az EKB alapokmánya által rájuk ruházott hatáskörök gyakorlása, valamint az ilyen feladatok és kötelezettségek teljesítése során sem az [EKB], sem a nemzeti központi bankok, sem döntéshozó szerveik bármely tagja nem kérhet vagy fogadhat el utasítást az uniós intézményektől, szervektől vagy hivataloktól, a tagállamok kormányaitól vagy bármely egyéb szervtől. Az uniós intézmények, szervek és hivatalok, valamint a tagállamok kormányai kötelezettséget vállalnak arra, hogy tiszteletben tartják ezt az elvet, és nem kísérlik meg az [EKB] vagy a nemzeti központi bankok döntéshozó szervei tagjainak befolyásolását feladataik ellátása során.”
16.      Az EUMSZ 131. cikk úgy rendelkezik, hogy „[v]alamennyi tagállam biztosítja, hogy nemzeti jogszabályai – nemzeti központi bankjának statútumát is beleértve – összeegyeztethetők legyenek a Szerződésekkel és a KBER és az EKB alapokmányával.”
17.      A KBER és az EKB alapokmányának 7. cikke a „Függetlenség” címet viseli, és kimondja, hogy „[a]z [EUMSZ] 130. cikknek megfelelően a Szerződések és az ezen alapokmány által rájuk ruházott hatáskörök gyakorlása, valamint az ilyen feladatok és kötelezettségek végrehajtása során sem az EKB, sem a nemzeti központi bankok, sem döntéshozó szerveik valamely tagja nem kérhet vagy fogadhat el utasítást az uniós intézményektől, szervektől vagy hivataloktól, a tagállamok kormányaitól vagy bármely egyéb szervtől. Az uniós intézmények, szervek és hivatalok, valamint a tagállamok kormányai kötelezettséget vállalnak arra, hogy tiszteletben tartják ezt az elvet, és nem kísérlik meg az EKB vagy a nemzeti központi bankok döntéshozó szervei tagjainak befolyásolását feladataik ellátása során.”
18.      A KBER és az EKB alapokmányának „A nemzeti központi bankok” című 14. cikke a következőképpen rendelkezik:
„[…]
14.2.      A nemzeti központi bankok statútumának rendelkeznie kell különösen arról, hogy a nemzeti központi bank elnökének hivatali ideje legalább öt év.
Valamely nemzeti központi bank elnökét kizárólag abban az esetben lehet hivatalából felmenteni, ha már nem felel meg a feladatai ellátásához szükséges feltételeknek, vagy ha súlyos kötelezettségszegést követett el. Az erre vonatkozó határozatot az érintett elnök vagy a Kormányzótanács a Bíróság előtt megtámadhatja a Szerződések vagy az azok alkalmazására vonatkozó bármely jogi rendelkezés megsértésére hivatkozva. Ezt az eljárást, az esettől függően, az intézkedés kihirdetésétől vagy a felperessel történő közlésétől, illetve ennek hiányában attól a naptól számított két hónapon belül kell megindítani, amikor arról a felperes tudomást szerzett.
[…]”
B.      A nemzeti jog
1.      A bolgár nemzeti bankról szóló törvény
19.      A Zakon za Balgarskata narodna banka (a bolgár nemzeti bankról szóló törvény, a továbbiakban: BNB‑törvény) 11. cikke értelmében:
„(1)      Az igazgatótanács hét tagból, a bank elnökéből, a három alelnökből és három másik tagból áll.
(2)      Az igazgatótanács tagjai bolgár állampolgárok.
(3)      […] Az igazgatótanács tagjának olyan kimagasló erkölcsi tekintéllyel rendelkező személyeket kell választani és kinevezni, akik a közgazdaság, a pénzügyek és a bankszektor kiemelkedő szakértői.
(4)      […] Az igazgatótanács tagja nem lehet olyan személy, aki
1.      ellen szándékosan elkövetett bűncselekmény miatt szabadságvesztés‑büntetést szabtak ki;
2.      egyéni vállalkozóként vagy gazdasági társaság korlátlan felelősséggel rendelkező tagjaként fizetésképtelenné vált;
3.      a társaság vagy szövetkezet fizetésképtelenségét megállapító ítélet időpontját megelőző két évben annak vezetői vagy felügyeleti testületének tagja volt;
4.      […] egyéni vállalkozó, gazdasági társaság korlátlan felelősséggel rendelkező tagja, ügyvezető, meghatalmazott, kereskedelmi ügynök, cégjegyzésre jogosult vezető, kereskedelmi üzletkötő, felszámoló vagy vagyonfelügyelő, gazdasági társaság vagy szövetkezet vezetői vagy felügyeleti testületének tagja, azon társaságok kivételével, amelyben a nemzeti bank részesedéssel rendelkezik;
5.      a [BNB] igazgatótanácsa egy másik tagjának házastársa vagy élettársa, egyenes ági rokona, oldalági rokona negyedik fokig vagy házasság révén rokona második fokig.”
20.      A BNB‑törvény 12. cikke a következőképpen rendelkezik:
„[…]
(5)      […] Az elnök és az alelnökök nem végezhetnek más tevékenységet, kivéve oktatási tevékenységet, illetve azon társaságok szerveiben fennálló tagsági viszonnyal rendelkezhetnek, amelyben a [BNB] részesedéssel rendelkezik, vagy a [BNB] tevékenységével összefüggésben nemzetközi szervezetekben tagsági viszonnyal rendelkezhetnek, kivéve, ha a Bolgár Köztársaság alkotmánya 99. cikkének (5) bekezdésével összhangban ügyvezető miniszterelnöki kinevezésben részesülnek. Az elnök és az alelnökök az igazgatótanács egyhangú határozata alapján folytathatnak díjazás nélkül tevékenységet, feltéve hogy nem áll fenn összeférhetetlenség.
[…]
(10)      Az elnök, az alelnökök és az igazgatótanács többi tagja köteles a Zakon za protivodeystvie na koruptsiata (a korrupció elleni küzdelemről szóló törvény, a továbbiakban: ZPK) 49. cikke (1) bekezdésének 3. pontja szerinti nyilatkozatokat benyújtani az őket megválasztó vagy kinevező hatósághoz. […]”
21.      A BNB‑törvény 14. cikke értelmében:
„(1)      A 12. cikkben említett illetékes hatóság csak akkor mentheti fel az igazgatótanács tagját hivatali idejének lejárta előtt, ha a [KBER és az EKB] alapokmányának 14.2. cikke értelmében nem felel meg a feladatai ellátásához szükséges feltételeknek, vagy ha súlyos kötelezettségszegést követett el.
(2)      […] Az alelnök vagy az elnök kivételével az igazgatótanács bármely további tagja idő előtti felmentésének okait az igazgatótanács az általa meghatározott eljárásnak megfelelően határozattal állapítja meg. Az igazgatótanács azon tagja jogkörének gyakorlását, akinek felmentését javasolják, az igazgatótanács határozatának időpontjától kezdve fel kell függeszteni. Az igazgatótanács határozatával szemben hét napon belül kereset indítható a Varhoven administrativen sad (legfelsőbb közigazgatási bíróság) előtt. A Varhoven administrativen sad (legfelsőbb közigazgatási bíróság) a kereset beérkezésétől számított 14 napon belül jogerős határozatot hoz. A jogerős határozatot a 12. cikk szerint az idő előtti felmentésért felelős hatósághoz kell továbbítani.”
2.      A korrupció elleni küzdelem területén alkalmazandó jogszabályok
22.      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés alapján a korrupció elleni küzdelem területén két nemzeti jogszabály volt releváns különböző időpontokban az alapügy tényállása szempontjából: a Zakon za protivodeystvie na koruptsiata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imushtestvo (a korrupció elleni küzdelemről és a jogellenesen szerzett vagyon elkobzásáról szóló törvény, a továbbiakban: ZPKONPI) és a ZPK.
23.      Először is, a ZPKONPI 6. cikke (1) bekezdésének 12. pontja (amelyet 2023. október 6‑tól hatályon kívül helyeztek) és a ZPK 6. cikke (1) bekezdésének hasonló szövegezésű 12. pontja szerint „[a]z e törvény értelmében [magas rangú(11)] közhivatalt betöltő személyek” „a [BNB] elnöke, alelnökei, az igazgatótanácstagjai és főtitkára”.
24.      Másrészt a ZPKONPI 35. cikkének (1) bekezdése és a ZPK 49. cikkének (1) bekezdése így rendelkezik:
„(1)       A [magas rangú(12)] közhivatalt betöltő személyeknek […] a következő nyilatkozatokat kell tenniük:
1.      összeférhetetlenségi nyilatkozat;
2.      vagyon‑ és gazdasági érdekeltségi nyilatkozat;
3.      nyilatkozat az 1. pont szerinti nyilatkozatban közölt körülmények megváltozásáról;
4.      nyilatkozat a 2. pont szerinti nyilatkozatban közölt körülmények megváltozásáról az érdekeltségekre és a pénzeszközök eredetére vonatkozó részben az adósságok és kölcsönök idő előtti visszafizetése esetén.
(2)      […] Az (1) bekezdés 1. és 3. pontja szerinti nyilatkozatokat a választásra vagy kinevezésre jogosult hatósághoz, […] az (1) bekezdés 2. és 4. pontja szerintit nyilatkozatokat pedig a [a korrupció elleni küzdelem és a jogellenesen szerzett vagyon elkobzásának] bizottság[á]hoz kell benyújtani” [ez utóbbi hivatkozás helyébe a ZPK 49. cikkének (4) bekezdésében a KPK‑ra való hivatkozás lépett].
25.      A ZPKONPI 37. cikke és a ZPK hasonló szövegezésű 51. cikke értelmében:
„(1)      A [magas rangú(13)] közhivatalt betöltő személyeknek a belföldi és külföldi vagyonukról és érdekeltségeikről vagyon‑ és gazdasági érdekeltségi nyilatkozatot kell benyújtaniuk a bizottsághoz, amelyben a következőkről nyilatkoznak:
[…]
12.[(14)] Gazdasági társaságokban, [személyegyesítő társaságokban](15) fennálló részesedés, gazdasági társaságok vezető vagy felügyeleti testületeiben való részvétel, nonprofit jogi személyekben vagy szövetkezetekben fennálló részesedés, valamint [vállalkozásban] végzett tevékenység a választás vagy kinevezés időpontjában és a választás vagy kinevezés időpontját megelőző 12 hónapban;
[…]”
26.      A ZPKONPI 38. cikke (1) bekezdésének 1. pontja értelmében a vagyon‑ és gazdasági érdekeltségi nyilatkozatot a magas rangú közhivatal betöltésének kezdetétől számított egy hónapon belül kellett benyújtani. A 38. cikk (2) bekezdése úgy rendelkezett, hogy „[a] vagyon‑ és gazdasági érdekeltségi nyilatkozat benyújtásától számított egy hónapon belül az érintett személy módosíthatja nyilatkozatát, ha ez a bejelentett körülményekkel kapcsolatos hiányosságok vagy hibák kijavításához szükséges”.
27.      Úgy tűnik, hogy e rendelkezés helyébe a ZPK 53. cikke lépett, amelynek értelmében „[a] közhivatalt betöltő személyeknek a változás bekövetkezésétől számított egy hónapon belül a 49. cikk (1) bekezdésének 3. és 4. pontja szerinti nyilatkozatokat kell benyújtaniuk”.
28.      Végül a ZPK 7. cikke előírja, hogy „[a] korrupció megelőzésének és felszámolásának, valamint az e törvény szerinti összeférhetetlenség megállapítására jogosult hatóság a [KPK]”.
29.      A ZPK 13. cikke (1) bekezdésének 8. pontja értelmében a KPK „megvizsgálja a közhivatalt betöltő személyek összeférhetetlenségi nyilatkozataival kapcsolatos bejelentéseket, és összeférhetetlenség megállapítása esetében a megfelelő intézkedések megtétele érdekében a választásra vagy kinevezésre jogosult hatósághoz fordul […]”.
III. A tényállás, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
30.      MA‑t 2023. július 26‑án a Narodno sabranie na Republika Bulgaria (nemzetgyűlés, Bulgária) választotta meg a BNB alelnökévé és az
Emissziós osztály (a BNB három főosztályának egyike) vezetőjévé.
31.      MA 2023. július 27‑én a ZPKONPI 35. cikke (1) bekezdésének a BNB‑törvény 11. cikke (4) bekezdésének 4. pontjával és 12. cikkének (5) bekezdésével összefüggésben értelmezett 1. pontja szerinti összeférhetetlenségi nyilatkozatot (a továbbiakban: összeférhetetlenségi nyilatkozat) nyújtott be a nemzetgyűléshez.
32.      2023. augusztus 11‑én MA a ZPKONPI 35. cikke (1) bekezdésének 2. pontja alapján előzetes vagyon‑ és gazdasági érdekeltségi nyilatkozatot nyújtotta be a KPK‑hoz. E nyilatkozatban MA jelezte, hogy egy korlátolt felelősségű társaságban (Iontech Engineering OOD) 2%‑os részesedéssel rendelkezik, és e részesedést 117 000 bolgár levára (BGN) (hozzávetőleg 58 500 euró) értékelte (a továbbiakban: első vagyon‑ és gazdasági érdekeltségi nyilatkozat).
33.      2023. november 8‑án MA 100 BGN‑ért (hozzávetőleg 50 euróért) eladta az Iontech Engineeringben fennálló részesedését.
34.      2023. november 13‑án MA a ZPK 49. cikke (1) bekezdésének 4. pontja alapján értesítette a KPK‑t az első vagyon‑ és gazdasági érdekeltségi nyilatkozatban bekövetkezett változásról, és az Iontech Engineeringben fennálló részesedésének értékét 100 BGN‑re (hozzávetőleg 50 euróra) becsülte.(16) Azt is jelezte, hogy kinevezésekor két nonprofit jogi személy, nevezetesen a Balkanski‑Panitsa institut za nauchni izdirvania (Balkanski‑Panitsa tudományos kutatóintézet, a továbbiakban: tudományos kutatóintézet) és a Golf Klub Blagoevgrad (a továbbiakban: golf klub) igazgatósági tagja volt (a továbbiakban: második vagyon‑ és gazdasági érdekeltségi nyilatkozat).
35.      2023. november 23‑án a jelen indítvány 33. pontjában említett tulajdonosváltást bejegyezték a cégnyilvántartásba. MA‑t 2023. december 15‑én, illetve 2024. január 17‑én törölték a két nonprofit jogi személy igazgatóságának tagjaként a nonprofit jogi személyek nyilvántartásából.
36.      2024. február 7‑én MA a ZPK 49. cikke (1) bekezdése 4. pontjának megfelelően új vagyon‑ és gazdasági érdekeltségi nyilatkozatot nyújtott be a KPK‑hoz (a továbbiakban: harmadik vagyon‑ és gazdasági érdekeltségi nyilatkozat). E nyilatkozatban többek között jelezte, hogy a megválasztása vagy kinevezése időpontjában nem rendelkezett részesedéssel gazdasági társaságban, és nem volt tagja nonprofit jogi személy vagy szövetkezet vezető, illetve felügyeleti testületének. Azt is kijelentette, hogy a megválasztását vagy kinevezését megelőző 12 hónapban nem rendelkezett részesedéssel gazdasági társaságban.
37.      2024. június 24‑i határozatával a KPK a ZPK 13. cikke (1) bekezdésének 8. pontja alapján megállapította, hogy MA‑nak a BNB alelnökeként, valamint a BNB Emissziós osztályának vezetőjeként betöltött tisztségével összeférhetetlen egyrészt az Iontech Engineeringben fennálló tagi részesedése, másrészt pedig a BNB igazgatótanácsának engedélye hiányában a két nonprofit jogi személy vezető testületének tagjaként végzett tevékenységei.
38.      A KPK 2024. június 27‑én értesítette a BNB‑t és a nemzetgyűlést e határozatról. MA a kérelmére fizetés nélküli szabadságot kapott.
39.      MA 2024. július 1‑jén keresetet indított a KPK határozatával szemben az Administrativen sad Sofia‑grad (szófiai közigazgatási bíróság, Bulgária) előtt.(17)
40.      MA 2024. július 16‑án írásbeli észrevételeket nyújtott be a BNB igazgatótanácsához, amelyekben vitatta többek között a felmentése indokainak fennállását, bizonyítási indítványokat terjesztett elő, és kérte, hogy ügyvédje jelenlétében hallgassák meg.
41.      Ugyanezen a napon a BNB igazgatótanácsa elfogadta azon határozatát, amelyben megállapította, hogy MA‑t fel kell menteni az alelnöki és az
Emissziós osztály vezetői feladatai alól.
42.      Pontosabban, és figyelembe véve a KPK határozatát, a BNB igazgatótanácsa megállapította, hogy MA nem felel meg a feladatok ellátásához szükséges feltételeknek. Bár úgy ítélte meg, hogy ez a megállapítás önmagában elegendő indok a felmentésre, azt is megállapította, hogy ugyanezen magatartás súlyos kötelezettségszegésnek is minősül.(18)
43.      MA a BNB határozatának napjától kezdve nem látja el feladatait a BNB alelnökeként és igazgatótanácsának tagjaként. MA az említett határozatot megtámadta a kérdést előterjesztő bíróság előtt, amely elutasította a BNB határozata előzetes végrehajthatóságának felfüggesztése iránti kérelmét, és úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást annak érdekében, hogy előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjessze a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni [a KBER és az EKB alapokmányának] 14.2. cikkében a központi bank elnökének felmentésére és a felmentésről szóló határozat megtámadására irányuló eljárást illetően meghatározott feltételeket, hogy azok a nemzeti központi bank döntéshozó szerveinek valamennyi tagjára vonatkoznak?
2)      Az első kérdésre adott nemleges válasz esetén: Lehetővé teszi‑e [a KBER és az EKB alapokmányának] 14.2. cikke a nemzeti központi bank döntéshozó szervei tagjainak felmentését illetően az említett, nemzeti központi bank elnökére vonatkozó jogszabályban meghatározott feltételekhez hasonló feltételeket bevezető nemzeti jogszabályokat?
3)      Lehetővé teszi‑e [a KBER és az EKB alapokmányának] 14.2. cikke a nemzeti központi bank elnöki tisztsége betöltésének és a tőkeegyesítő társaságban fennálló, a társaság nyereségéből a tagi részesedés arányában járó részesedéshez való jogot biztosító tagi részesedés összeegyeztethetőségét?
4)      Lehetővé teszi‑e [a KBER és az EKB alapokmányának] 14.2. cikke a nemzeti központi bank elnöki tisztsége betöltésének és olyan nonprofit jogi személy ügyvezető szervében való részvétel összeegyeztethetőségét, amely alapszabálya szerint gazdasági tevékenységet folytathat, anélkül hogy a nemzeti központi bank igazgatótanácsa a nemzeti jog által a javadalmazás nélküli tevékenység gyakorlásához előírthoz hasonló egyhangú határozatot hozzon?
5)      Lehetővé teszi‑e az [EUMSZ] 131. cikk és [a KBER és az EKB alapokmányának] 7. cikke az olyan nemzeti szabályozást, amely a nemzeti központi bank döntéshozó szerveinek tagjait arra kötelezi, hogy a nemzeti jog értelmében közhivatalt betöltő személyként a hivatalba lépéstől számított meghatározott határidőn belül az illetékes hatóságnak bejelentse a tőkeegyesítő társaságokban fennálló tagi részesedését és a nonprofit jogi személyek ügyvezető szervében való részvételét?
6)      Lehetővé teszi‑e az [EUMSZ] 131. cikk és [a KBER és az EKB alapokmányának] 14.2. cikke az olyan nemzeti szabályozást, amely a nemzeti központi bank elnökét arra kötelezi, hogy a nemzeti jog értelmében közhivatalt betöltő személyként a hivatalba lépéstől számított meghatározott határidőn belül intézkedéseket tegyen a tőkeegyesítő társaságban fennálló tagi részesedésének és a nonprofit jogi személyek ügyvezető szervében való részvételének megszüntetése érdekében?
7)      Lehetővé teszi‑e [a KBER és az EKB alapokmányának] 14.2. cikke az olyan értelmezést, amely szerint a nemzeti központi bank elnöke, ha a törvényes határidőn túl szüntette meg a tisztségének betöltésével kapcsolatos összeférhetetlenséget, olyan személynek minősül, aki nem felel meg a tisztsége gyakorlására vonatkozó feltételeknek?
8)      Lehetővé teszi‑e az [EUMSZ] 131. cikk és [a KBER és az EKB alapokmányának] 7. és 14.2. cikke az olyan nemzeti szabályozást, amely felhatalmazza a felmentési okok megállapításáért felelős hatóságot arra, hogy e különleges eljárás céljából és keretében vizsgálja meg, hogy [a KBER és az EKB alapokmányának] 14.2. cikke értelmében vett súlyos kötelezettségszegés valósult‑e meg?”
44.      Írásbeli észrevételeket MA, a BNB, a spanyol kormány, az EKB és az Európai Bizottság terjesztett elő. Ezen érdekeltek a 2025. november 18‑án tartott tárgyaláson előadták szóbeli észrevételeiket.
IV.    Értékelés
45.      Emlékeztetek arra, hogy az alapügy az MA által az alkalmazandó szabályozásnak megfelelően, a BNB alelnökévé kinevezését követően, egy gazdasági társaságban fennálló részesedésére és nonprofit jogi személyekben betöltött tisztségére vonatkozóan benyújtott több nyilatkozat formájában szolgáltatott információkból ered. Ebben az összefüggésben elemzésemet az ötödik kérdéssel kezdem, amellyel a Bíróságot arra kérik, hogy a nemzeti központi bankok függetlenségének elvére tekintettel vizsgálja meg az ilyen bank döntéshozó szervének valamely tagját – mint például az alelnököt – terhelő azon kötelezettség összeegyeztethetőségét, hogy a fent leírthoz hasonló helyzetekről nyilatkozatot tegyen (A). Ezt követően megjegyzem, hogy az MA tisztségéből való felmentésének szükségességéről szóló határozat azon az állásponton alapult, hogy e helyzetek a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkében előírt felmentési okok közé tartoznak. Ezért az első és a második kérdéssel foglalkozom, amelyekkel a Bíróságot annak meghatározására kérik, hogy e rendelkezés alkalmazható‑e a jelen ügy körülményeire (B). Ezt követően rátérek a kérdést előterjesztő bíróság által azzal kapcsolatban kifejezett kétségekre, hogy az alkalmazandó uniós jogi rendelkezések lehetővé teszik‑e annak megállapítását, hogy az alapügyben közöltekhez hasonló érdekeltségek igazolhatják a nemzeti központi bank (al)elnökének felmentését, és hogy e következtetés levonható‑e, ha a szükséges jogorvoslati lehetőségeket nem merítették ki az alkalmazandó határidőn belül (harmadik, negyedik, hatodik és hetedik kérdés) (C). Végül a nyolcadik kérdéssel foglalkozom, amellyel a Bíróságot annak meghatározására kérik, hogy a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke lehetővé teszi‑e a felmentés indokainak megállapítására hatáskörrel rendelkező nemzeti szerv számára annak értékelését, hogy az e rendelkezésben előírt két felmentési ok egyikeként fennáll‑e „súlyos kötelezettségszegés” (D).
A.      A gazdasági társasági részesedésekre és a nonprofit jogi személyek vezető testületében való részvételre vonatkozó nyilatkozat (ötödik kérdés)
46.      Ötödik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a központi bankok függetlenségének elvét rögzítő uniós jogi rendelkezések (az EUMSZ 130. cikk, valamint a KBER és az EKB alapokmányának 7. cikke) lehetővé teszik‑e az olyan nemzeti szabályozást, amely arra kötelezi a nemzeti központi bank döntéshozó testületének tagjait, hogy a hivatalba lépésüket követő meghatározott határidőn belül bejelentsék az illetékes hatóságnak gazdasági társasági részesedéseiket és nonprofit jogi személyek vezető szerveiben viselt tisztségeiket. E tekintetben emlékeztetek arra, hogy az uniós jog hivatkozott rendelkezései a nemzeti központi bankok függetlenségének elvét fejezik ki, amely valamennyi központi bank döntéshozó szerveinek valamennyi tagjára alkalmazandó, függetlenül attól, hogy azok az euróövezethez tartoznak‑e, vagy sem.(19)
47.      Először is pontosítani kell, hogy a kérdés szövegében az „illetékes hatóságra” való hivatkozást úgy értelmezem, mint amely a KPK‑ra utal. Ez nem elhanyagolható tényező, mivel az alkalmazandó nemzeti jogszabályok kétféle nyilatkozatot írnak elő: egy „összeférhetetlenségi nyilatkozatot”, amelyet a kinevező szervnek, a nemzetgyűlésnek kell benyújtani; és egy „vagyon‑ és gazdasági érdekeltségi nyilatkozatot”, amelyet a KPK‑nak kell benyújtani. Álláspontom szerint a jelen értékelés szempontjából csak ez utóbbi kategória releváns.
48.      E tekintetben a ZPKONPI 37. cikke (1) bekezdésének 12. pontjából és a ZPK 51. cikke (1) bekezdésének hasonló szövegezésű 13. pontjából az következik, hogy a közhivatalt – különösen a BNB alelnöki tisztségét – betöltő személy köteles bejelenteni a KPK‑nak többek között minden, a kinevezése időpontjában fennálló és az azt megelőző 12 hónapban fennállt gazdasági társasági részesedést és nonprofit jogi személyek vagy szövetkezetek vezető vagy felügyeleti testületeiben viselt tisztséget.
49.      Hozzá kell tenni, hogy – amint az az iratokból kitűnik – a KPK független, szakosított és állandó közigazgatási hatóság, amely hatáskörrel rendelkezik a korrupció megelőzése és az ellene folytatott küzdelem, valamint az összeférhetetlenség azonosítása területén.(20) Ahogy az a jelen ügyben történt, és amint azt a jelen indítvány D. részében részletesebben kifejtem, a KPK határozata nyomán a BNB igazgatótanácsa eljárást indíthat annak megállapítása érdekében, hogy fennáll‑e a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke értelmében vett felmentési ok.
50.      E tényezőkre tekintettel nem látom be, hogy a nemzeti központi bank döntéshozó szervének valamely tagját – mint például az alelnököt – terhelő azon kötelezettség, hogy a KPK‑hoz hasonló szervhez olyan nyilatkozatokat nyújtson be, amelyek feltárják a nyereségszerzési célú és nonprofit jogi személyekben való részvételét, hogyan vezethetne a nemzeti központi bankok függetlenségének elvével való összeegyeztethetetlenséghez. Éppen ellenkezőleg, amint azt a BNB, a spanyol kormány, az EKB és a Bizottság állítja, a hivatkozott kötelezettség hozzájárul a szóban forgó függetlenség megőrzéséhez. Éppen e nyilatkozatok vizsgálata révén azonosíthatók és adott esetben kezelhetők a központi bank függetlenségét fenyegető potenciális veszélyek.
51.      Mindemellett, amennyiben az ilyen nyilatkozattételi folyamat a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke értelmében vett felmentési ok fennállásának megállapítására irányuló későbbi eljáráshoz kapcsolódik, természetesen alapvető fontosságú, hogy az e nyilatkozatokra irányadó feltételek mind a feltárandó helyzetek, mind pedig az alkalmazandó határidők tekintetében egyértelműen meghatározásra kerüljenek.
52.      E tekintetben, a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében, úgy tűnik, hogy a jelen indítvány 48. pontjában idézett, alkalmazandó nemzeti jogi rendelkezések kellő egyértelműséggel határozzák meg a nyereségszerzési célú és nonprofit jogi személyekben való részvétel feltárására vonatkozó kötelezettséget.
53.      Ezenkívül az ötödik kérdés és az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szövegéből kitűnik, hogy a megfelelő nyilatkozat benyújtásának határideje az érintett személy hivatalba lépésével azonnal megkezdődik és tartama egy hónap.(21) Általában véve, és az ezzel ellentétes konkrét érvek hiányában úgy tűnik, hogy a hivatkozott határidő észszerű egyensúlyt teremt a központi bank függetlensége megőrzésének szükségessége – amely az alelnök megbízatásának időtartamához képest túlzottan hosszú határidő ellen szól –,
és azon igény között, hogy az érintett személynek elegendő idő álljon rendelkezésre a szóban forgó kötelezettség teljesítésére.
54.      Úgy vélem tehát, hogy az EUMSZ 130. cikkel, valamint a KBER és az EKB alapokmányának 7. cikkével nem ellentétesek az olyan nemzeti jogszabályi rendelkezések, amelyek a nemzeti központi bank alelnökét arra kötelezik, hogy az illetékes nemzeti hatóságnak olyan nyilatkozatot nyújtson be, amely feltárja az alelnök gazdasági társaságban fennálló tulajdoni részesedését vagy nonprofit jogi személy vezető szerveiben való részvételét.
55.      Ez a következtetés lehetővé teszi számomra a következő kérdés vizsgálatát, amely a nemzeti központi bank döntéshozó testületének ilyen tagja hivatalából való felmentésének lehetőségére vonatkozik, amennyiben a feltárt információk alapján megállapítható, hogy a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkében előírt felmentési okok valamelyike fennáll.
B.      A KBER és az EKB alapokmánya 14.2. cikkének alkalmazhatóságáról (első és második kérdés)
56.      Ebben a szakaszban kifejtem, hogy a nemzeti központi bank elnökének felmentésére vonatkozó, a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkében előírt kritériumok (a továbbiakban: felmenthetőségi kritérium) az uniós jog értelmében csak a nemzeti központi bankok elnökeire alkalmazandók (1). Ezt követően kifejtem, hogy a tagállamok továbbra is szabadon kiterjeszthetik e kritérium alkalmazhatóságát a nemzeti központi bankjuk döntéshozó szerveinek más tagjaira (2).
1.      A KBER és az EKB alapokmánya 14.2. cikkének hatálya (első kérdés)
57.      Emlékeztetni kell arra, hogy a KBER és az EKB alapokmánya 14.2. cikkének első albekezdése alapján „[a] nemzeti központi bankok statútumának rendelkeznie kell különösen arról, hogy a nemzeti központi bank elnökének hivatali ideje legalább öt év”. Ugyanezen rendelkezés második albekezdése kimondja, hogy „[v]alamely nemzeti központi bank elnökét kizárólag abban az esetben lehet hivatalából felmenteni, ha már nem felel meg a feladatai ellátásához szükséges feltételeknek, vagy ha súlyos kötelezettségszegést követett el”.(22) A hivatkozott cikk azt is előírja, hogy „[a]z erre vonatkozó határozatot az érintett elnök vagy [a]z EKB Kormányzótanácsa a Bíróság előtt megtámadhatja az [EUMSZ] vagy az [annak] alkalmazására vonatkozó bármely jogi rendelkezés megsértésére hivatkozva”.
58.      Ebből következik, hogy a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke három különböző szabályt tartalmaz. Először is a nemzeti központi bank elnöke hivatali idejének minimális időtartamára vonatkozó szabályt állapít meg, másodszor két olyan helyzetet határoz meg, amelyekben e megbízatás idő előtt megszüntethető (felmenthetőségi kritérium), harmadszor pedig olyan különleges jogorvoslati lehetőséget hoz létre, amely kereshetőségi jogot biztosít az érintett elnök és az EKB Kormányzótanácsa számára az ilyen határozatnak a Bíróság előtti megtámadására.
59.      E rendelkezés világos szövege azt mutatja, hogy az az említett három tekintetben csak az elnökökre alkalmazandó, a nemzeti központi bankok döntéshozó szerveinek többi tagjára azonban nem.
60.      Ezt a következtetést ezenkívül megerősíti a rendelkezés szerkezeti elhelyezkedése, valamint az általa követett célok is.
61.      Amint az már megállapításra került, a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke kiegészíti az EUMSZ‑nek az alapokmány 7. cikkében lényegében átvett 130. cikkét, amely – amint arra a Bíróság emlékeztetett – azt a jelentőséget tükrözi, amelyet a Szerződések megalkotói annak tulajdonítottak, hogy az EKB és a KBER a rájuk bízott feladatokat független módon láthassák el.(23)
62.      Ebben az összefüggésben a Bíróság a Rimšēvičs ítéletben hangsúlyozta, hogy a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkében foglalt három szabály célja „a nemzeti központi bankok […] elnökei funkcionális függetlenségének biztosítása”.(24) Egyébiránt az e rendelkezés harmadik szabályában előírt, a valamely nemzeti intézkedéssel szembeni megsemmisítés iránti kereset sajátos formájának minősülő(25) jogorvoslati lehetőség sajátosságai alapján a Bíróság úgy jellemezte a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke mögötti logikát, mint ami tükrözi, hogy „a Szerződések megalkotói a KBER‑t egy igen integrált rendszernek szánták”.(26)
63.      A Bíróság ezenkívül az „euróövezeti elnökök” és az EKB közötti sajátos intézményi kapcsolatra hivatkozva fejtette ki a szóban forgó szabályozás indokoltságát, mivel ezek az elnökök de iure tagjai az EKB Kormányzótanácsának, amely mind az EKB, mind a KBER fő döntéshozó szerve.(27) A teljesség kedvéért hozzáteszem, hogy bár ez a szempont különösen egyértelműen szemlélteti a rendszer „igen integrált” jellegét, az alapokmány 14.2. cikke – egyes más rendelkezéseitől eltérően – nem korlátozódik az euróövezet tagállamaira. Az EUMSZ 139. cikk (1) bekezdése értelmében vett „eltéréssel rendelkező tagállamok”(28) saját jogon vesznek részt a KBER‑ben,(29) ami megmagyarázza, hogy miért alkalmazandók rájuk is a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkében előírt biztosítékok.
64.      Mindenesetre, szemben MA, a BNB, az EKB és a spanyol kormány álláspontjával, sem a hivatkozott rendelkezés által bevezetett rendszer sajátos jellege, sem általánosabban a nemzeti központi bankok függetlenségének az EKB (és a KBER) keretében történő megőrzésének szükségessége nem jelenti azt, hogy a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkében előírt felmentési kritérium
az uniós jog értelmében alkalmazandó lenne a nemzeti központi bankok döntéshozó szerveinek az elnökökön kívüli tagjaira.
65.      A fentieknek megfelelően, és amint azt a Bizottság is állítja, bár az elnökök – és különösen az „euróövezeti elnökök” – KBER‑en belüli különleges szerepe megmagyarázza, hogy a szóban forgó rendelkezés miért kifejezetten rájuk vonatkozik, a nemzeti központi bankok függetlenségének megőrzésére irányuló célkitűzésre nem lehet hivatkozni e rendelkezés személyi hatályának contra legem kiterjesztése érdekében.
66.      Mindazonáltal, amint azt az alábbiakban kifejtem, a KBER és az EKB alapokmánya 14.2. cikkének szelleme nem akadályozza meg a tagállamokat abban, hogy nemzeti joguk alapján úgy rendelkezzenek, hogy a felmentési kritérium a nemzeti központi bank döntéshozó szervének más tagjaira, például az alelnökre is alkalmazandó.
2.      A felmenthetőségi kritérium kiterjesztett alkalmazhatósága (második kérdés)
67.      Amint az már említésre került, a bolgár jogalkotó úgy döntött, hogy a BNB‑törvény 14. cikkének (1) bekezdése révén a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkében előírt felmenthetőségi kritériumot a bolgár központi bank döntéshozó szerveinek valamennyi tagjára alkalmazni kell.
68.      Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy ez a kiterjesztés összeegyeztethető‑e az alapokmány hivatkozott rendelkezésével.
69.      Amint azt már jeleztem, e tekintetben nem látok nehézséget.
70.      Először is, az uniós jog egyetlen rendelkezése sem akadályozza meg a tagállamokat abban, hogy az uniós jog valamely konkrét szabályából ihletet merítsenek, és azt a nemzeti jog alapján olyan helyzetekre is alkalmazhatóvá tegyék, amelyekre a szóban forgó szabályt eredetileg nem tervezték.
71.      Másodszor, az ezzel ellentétes következtetés csak akkor igazolható, ha valamely uniós jogi szabály hatályának ilyen kiterjesztése sértené annak hatékonyságát, vagy sértené az uniós jog valamely más szabályát.
72.      A jelen ügy körülményei között megjegyzem, hogy az EUMSZ 131. cikk alapján a tagállamok jogszabályainak összeegyeztethetőknek kell lenniük a Szerződésekkel, valamint a KBER és az EKB alapokmányával. E követelmény különösen az EUMSZ 130. cikkre és az alapokmány 7. cikkére utal, amelyek – amint az már megállapításra került – a nemzeti központi bankok függetlenségének elvét rögzítik, amely a döntéshozó szerveik valamennyi tagjára alkalmazandó. Ez az elv megköveteli, hogy e bankokat kivonják a politikai nyomásgyakorlás alól annak érdekében, hogy a KBER a ráruházott hatáskörök független gyakorlásával hatékonyan elláthassa feladatait, különösen az árstabilitás EUMSZ 282. cikkben előírt fenntartását.(30)
73.      Erre figyelemmel emlékeztetek a Bíróság fent említett magyarázatára, amely szerint a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke a nemzeti központi bankok elnökei funkcionális függetlenségének megőrzését szolgálja. Közelebbről, ami az e rendelkezésben szabályozott felmenthetőségi kritériumot illeti, azáltal, hogy az idő előtti felmentés lehetőségét az e rendelkezésben meghatározott két esetre korlátozták, a Szerződések megalkotói a nemzeti központi bankok számára a döntéshozatali folyamat folytonosságának és koherenciájának biztosítására irányuló, rövid távú politikai megfontolásokkal szemben védelmet élvező különleges garanciát biztosítottak. Tekintettel arra, hogy e kritérium főszabály szerint fenntartja az elnök azon lehetőségét, hogy megbízatásának ideje alatt hivatalban maradjon, az a döntés, hogy e védelmet a nemzeti központi bank döntéshozó szervének valamennyi tagjára kiterjesztik, akik részt vehetnek a KBER‑hez kapcsolódó feladatok ellátásában is, hozzájárul az intézmény egészének funkcionális függetlenségéhez azáltal, hogy e tagok számára azonos védelmet biztosít az önkényes elmozdítással szemben.
74.      E tekintetben aligha szükséges emlékeztetni arra, hogy az uniós jog által a KBER keretében a nemzeti központi bankokra ruházott feladatok nem feltétlenül kizárólag az elnökök számára vannak fenntartva.(31) Ezenkívül a KBER és az EKB alapokmánya még abban az esetben is előirányozza az elnökök leváltásának lehetőségét, ha bizonyos feladatokat kifejezetten számukra tartanak fenn, amint azt az alapokmány 10.2. cikke(32) előírja. Ugyanebben a gondolatmenetben az EKB történelmi elődje, az Európai Monetáris Intézet az 1995. évi konvergenciajelentésében megjegyezte, hogy a nemzeti központi bankok függetlensége „tovább erősödne, ha [a nemzeti központi bankok] döntéshozó szerveinek a KBER‑hez kapcsolódó feladatokkal megbízott más tagjaira is ugyanazokat a szabályokat alkalmaznák, [mint amelyeket többek között a felmenthetőségi kritérium előír]”.(33)
75.      Ebből következik, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első és második kérdésre az a válasz, hogy a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke az uniós jog értelmében csak a nemzeti központi bankok elnökeire alkalmazandó. E rendelkezéssel azonban nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a nemzeti központi bank alelnökére is alkalmazandóvá teszi a hivatkozott rendelkezésben előírt felmenthetőségi kritériumot.
76.      Ez a következtetés lehetővé teszi számomra a következő kérdéssor vizsgálatát, amely arra vonatkozik, hogy az uniós jog szóban forgó rendelkezése lehetővé teszi‑e annak megállapítását, hogy a hivatalból való felmentés okai a jelen ügyhöz hasonló körülmények között fennállnak.
C.      Bizonyos vagyonelemek birtoklásának és bizonyos tevékenységek gyakorlásának lehetősége (lehetetlensége) (harmadik, negyedik, hatodik és hetedik kérdés)
77.      A kérdést előterjesztő bíróság a harmadik és negyedik kérdésével lényegében arra vár választ, hogy a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke lehetővé teszi‑e azt a helyzetet, amelyben a nemzeti központi bank elnöke egyrészt tőkerészesedéssel rendelkezik valamely gazdasági társaságban, amely alapján jogosult e társaság nyereségének egy részére (harmadik kérdés), másrészt pedig egy akár gazdasági tevékenységet folytatni képes nonprofit jogi személy vezető testületében tölt be tisztséget a szükséges engedély nélkül (negyedik kérdés).
78.      A kérdést előterjesztő bíróság hatodik és hetedik kérdésével ezenkívül arra keresi a választ, hogy a felmenthetőségi kritérium első része (a továbbiakban: a feladatok ellátásához szükséges feltételek) egyrészt lehetővé teszi‑e az elnök számára, hogy a hivatalba lépésétől számított meghatározott időn belül a szóban forgó érintettségek megszüntetésére irányuló intézkedéseket tegyen (hatodik kérdés), másrészt pedig az említett érintettségek késedelmes megszüntetése esetén lehetővé teszi‑e annak megállapítását, hogy a kritérium első része teljesül (hetedik kérdés).(34)
79.      E kérdések megválaszolása érdekében megvizsgálom a felmenthetőségi kritérium mögött meghúzódó logikát (1) és az abból eredő következményeket (2).
1.      A felmenthetőségi kritérium: általános megjegyzések
80.      Először is azt kell megjegyezni, hogy KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke két helyzetre korlátozza a tagállamok azon lehetőségét, hogy idő előtt felmentsék az elnököt tisztségéből: ha már nem felel meg a feladatai ellátásához szükséges feltételeknek, vagy ha súlyos kötelezettségszegést követett el. A tagállamok ezért nem jogosultak arra, hogy az idő előtti felmentést igazoló okok listáját kiegészítsék. Azt a kérdést, hogy valamely elnök felmenthető‑e hivatalából, kizárólag e két indokra tekintettel kell értékelni.(35)
81.      Amint azt már kifejtettem, a felmenthetőségi kritérium olyan különleges eszköz, amelynek célja a nemzeti központi bankok funkcionális függetlenségének megőrzése. E cél hatékony megvalósítása megköveteli, hogy az elnökök főszabály szerint hivatali idejük alatt hivatalban maradhassanak, amely alól kizárólag a két hivatkozott eset jelent kivételt.
82.      Másrészt a „lehet” ige e rendelkezésben történő használata arra utal, hogy még ha az elbocsátás egyik oka megállapítást is nyer, az elnököt nem kell szükségképpen felmenteni. A KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke tehát bizonyos mérlegelési mozgásteret biztosít a tagállamok számára abban a kérdésben, hogy az adott ügy körülményei között felmentésre kell‑e sort keríteni, azzal a feltétellel azonban, hogy meg kell őrizni a függetlenség biztosítékának hatékonyságát.
83.      Ebben az összefüggésben fogom most részletesebben megvizsgálni a felmentés két indokát.
a)      A feladatok ellátásához szükséges feltételeknek való megfelelés hiánya
84.      Ami az első felmentési indokot illeti, már rámutattam arra, hogy az egy olyan tágabb kritérium részét képezi, amely azokat a körülményeket szabályozza, amelyek között az elnököt a hivatalából fel lehet menteni. A tagállamok jogára való hivatkozás hiányában ezt a kritériumot az uniós jog önálló fogalmának kell tekinteni.(36) Mivel azonban a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke nem határozza meg a „feladatok ellátásához szükséges feltételek” jellegét, ezért e feltételek meghatározása főszabály szerint a tagállamokra van bízva,(37) bizonyos, az alábbiakban kifejtett korlátok között.
85.      Egy összehasonlító áttekintés azt mutatja, hogy a szóban forgó nemzeti szabályozás eltérő álláspontokat képvisel a nemzeti központi bankok döntéshozó szerveiben való tagságra alkalmassá és alkalmatlanná tevő feltételeknek mind a részletességét, mind pedig a tartalmát illetően. Ezek a feltételek általában olyan általános jellemzőkre vonatkoznak, mint a feddhetetlenség, a jóhírnév vagy az elismert szakértelem,(38) vagy olyan konkrétabb követelményekre, amelyek hasonló megfontolásokon alapulnak, mint például a büntetőjogi felelősséget megállapító ítélet vagy a fizetésképtelenségi eljárás hiánya, vagy az egyetemi diplomával való rendelkezés (általában vagy egy adott területen, például gazdasági vagy pénzügyi területen).(39)
86.      Ugyanakkor az EUMSZ 130. cikk, valamint a KBER és az EKB alapokmányának 7. cikke – amelyek szintén a nemzeti központi bankok döntéshozó szerveinek valamennyi tagjára alkalmazandók – a függetlenségüket tűzik ki célul. E cél hatékony követése bizonyos kötöttségeket von maga után, amelyeket a tagállamoknak tiszteletben kell tartaniuk mind az e feladatok ellátásához szükséges feltételek meghatározása, mind pedig a felmenthetőségi kritérium alapján az első felmentési ok fennállásának értékelése során.
87.      A jelen összefüggésben ez az általános korlát két konkrétabb követelményben fejeződik ki.
88.      Egyrészt ugyanis a feladatok ellátására vonatkozó feltételeket kellően egyértelműen kell megfogalmazni a visszaélések vagy az eszközként való felhasználás elkerülése érdekében, ellenkező esetben a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkében szereplő első felmentési indok alkalmazása sértheti magának a hivatkozott rendelkezésnek a hatékony érvényesülését.(40) Ahelyett, hogy biztosítékot nyújtana a külső nyomással és az önkényes felmentéssel szemben, éppen e kockázatok megvalósulására adna lehetőséget. A stabil és pártatlan intézményi környezet fennállása szempontjából tehát alapvető fontosságú az arra vonatkozó szabályok egyértelműsége, hogy egy nemzeti központi bank tagja milyen feltételek mellett töltheti be tisztségét vagy menthető fel hivatalából.
89.      Az egyértelműség e követelménye természetesen nem zárja ki a fent említettekhez hasonló nyitott feltételek (integritás, jóhírnév stb.) alkalmazását. Ilyen esetekben annak értékelése, hogy ezek a feltételek (továbbra is) teljesülnek‑e, szükségszerűen több tényező vizsgálatával jár (ami ritkán lesz szükséges a szűken meghatározott feltételek, például a büntetőjogi felelősséget megállapító ítélet hiánya esetén). Az általánosság szintje, amellyel e feltételeket meghatározták, álláspontom szerint olyan tényező, amely befolyásolja az annak meghatározására irányuló arányossági értékelést, hogy az érintett a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke értelmében felmenthető‑e, és fel kell‑e menteni hivatalából, mivel ez az értékelés megköveteli többek között a bank függetlenségének megőrzéséhez fűződő érdek és a megbízatás stabilitásához fűződő érdek egymással szembeni mérlegelését.
90.      Ezenkívül a tagállamok autonómiája lehetővé teszi számukra, hogy olyan negatív követelményeket írjanak elő, amelyek bizonyos helyzeteket a megbízatással összeférhetetlennek minősítenek, függetlenül attól, hogy azok konkrét érdekellentéthez vezetnek‑e. Másként fogalmazva, álláspontom szerint a tagállamok nemcsak a tényleges vagy potenciális érdekellentét hiányát követelhetik meg, hanem az észszerűen ilyennek tekinthető helyzetek hiányát is. Ezek a tilalmak az abszolút tilalmaktól egészen az eseti alapon elbírált kivételeket lehetővé tevő rendszerekig terjedhetnek.(41)
91.      Azt a megközelítést, hogy bizonyos helyzeteket – a tényleges vagy potenciális érdekellentéttől függetlenül – a megbízatással összeférhetetlenként kezelnek, az a tény igazolja, hogy ezek a helyzetek látszólag jellemzően alkalmasak arra, hogy a nyilvánosságban kétségeket keltsenek azzal kapcsolatban, hogy a nemzeti központi bankok döntéshozó szerveinek tagjai közérdekből, nem pedig magánérdek alapján járnak‑e el.(42) Az ilyen kétségek veszélyeztethetik magának az intézménynek a hitelességét,(43) ezért a tagállamok indokoltan törekszenek annak biztosítására, hogy ne fordulhassanak elő olyan helyzetek, amelyek ilyen hatást válthatnak ki.(44)
92.      Másodszor, függetlenül attól, hogy a tagállam szűken meghatározott feltételeket vagy nyitott feltételeket választ‑e, az ennek eredményeként előálló keretrendszernek mindenre ki kell terjednie. Így például, negatív feltételek (összeférhetetlenségi esetek) felsorolása esetén a kifejezett lista megléte nem teheti lehetetlenné az e listán kifejezetten nem szereplő helyzetben felmerülő érdekellentét kezelését.
93.      Bár a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke önmagában nem említi az érdekellentétet a felmentés indokaként, aligha szükséges hangsúlyozni, hogy az érdekellentét hiánya a központi bankokra ruházott feladatok független módon történő ellátására vonatkozó követelmény velejárója,(45) ugyanúgy, ahogyan a pártatlanságot a bírák(46) vagy az Európai Számvevőszék(47) tagjai függetlenségének követelménye magában foglalja.
94.      Amennyiben az előre meghatározott absztrakt összeférhetetlenségi kategóriákba nem tartozó érdekellentét merül fel, álláspontom szerint az arányosság elvére támaszkodó eseti értékelésre van szükség annak meghatározásához, hogy az érdekellentét igazolhatja‑e a felmentést, amint arra a jelen eljárásban lényegében az EKB és a spanyol kormány hivatkozott. E pontosítással most a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkében szabályozott felmenthetőségi kritérium második részével foglalkozom.
b)      Súlyos kötelezettségszegés
95.      Először is megjegyzem, hogy mivel a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke egyáltalán nem hivatkozik a nemzeti jogra, a súlyos kötelezettségszegés fogalmát az uniós jog önálló fogalmának kell tekinteni. Mivel e fogalmat nem határozták meg,(48) azt a kifejezések általános nyelvhasználatban elfogadott szokásos jelentésének megfelelően kell értelmezni, figyelembe véve azon szabályozás célkitűzéseit, amelynek az részét képezi, és azon szövegkörnyezetet, amelyben e fogalmat használják.(49)
96.      Általános értelmében a „súlyos” melléknév bizonyos erősségi fokozatot jelöl, míg a „kötelezettségszegés” kifejezés „a vezetői vagy felelős pozícióban lévő személy elfogadhatatlan vagy helytelen magatartását” jelenti.(50)
97.      Ami a releváns szövegkörnyezetet és a célokat illeti, álláspontom szerint három megfontolás bír különös jelentőséggel.
98.      Először is, a súlyos kötelezettségszegés fogalma azon garanciák közé tartozik, amelyek célja, hogy megőrizzék valamely intézmény függetlenségét a feladatai ellátásába való külső beavatkozással szemben. Ezenkívül olyan jelentős következménnyel jár, mint a nemzeti központi bank elnökének felmentése, amely intézkedés – még ha csak ideiglenesen is, a pótlás függvényében – szükségszerűen érinti a KBER és az EKB működését. Ez a helyzet például az euróövezet valamely tagállamának nemzeti központi bankjának elnöke esetében.(51) Ez a megfontolás azt jelenti, hogy a „súlyos kötelezettségszegés” küszöbét nem lehet túl alacsony szinten meghatározni.(52)
99.      Másodszor ugyanezen fogalom arra is szolgál, hogy megvédje az intézmény hitelességét, és így a kötelezettségei teljesítésére való képességét a tagjainak olyan belső magatartásával szemben, amely veszélyeztetheti e tulajdonságokat. Az intézmény függetlenségéből következik a tagok felelőssége annak biztosítása érdekében, hogy magatartásuk ne befolyásolja az intézménybe vetett közbizalmat.(53) E megfontolásból adódóan a kritériumnak kellően rugalmasnak kell lennie ahhoz, hogy magában foglaljon minden olyan magatartást, amely érdemben érinti az intézménynek a feladatai ellátására való képességét, vagy a nyilvánosság által a működésének függetlenségébe vetett bizalmat.
100. A fent leírt mindkét szempont értékelését jellegüknél fogva eseti alapon kell elvégezni, a tényezők széles skálájának figyelembevételével, mint amelyeket az EKB a jelen eljárásban azonosított; különösen a kötelezettségszegés jellegét, azokat a körülményeket, amelyek között a kötelezettségszegés bekövetkezett, azt, hogy az szándékosság vagy súlyos gondatlanság eredménye‑e, az okozott kár mértékét, valamint annak az intézmény működésére vagy az intézményről a nyilvános megítélésére gyakorolt tényleges hatását.
101. Harmadszor hozzáteszem, hogy az EKB és a Bizottság állításával ellentétben nem gondolom, hogy a súlyos kötelezettségszegésben álló indok és a feladatok ellátásához szükséges feltételeknek való meg nem felelésre vonatkozó indok szükségképpen kölcsönösen kizárnák egymást. Igaz, hogy a bizonyos feltételeknek való meg nem felelés sok esetben valószínűleg nem minősül súlyos kötelezettségszegésnek. Álláspontom szerint általában ez a helyzet bizonyos összeférhetetlen tevékenységek esetében, amennyiben azok absztrakt módon, konkrét érdekellentét hiányában tiltottak. Ebből azonban nem következik, hogy a feladatok ellátásához szükséges valamely konkrét feltétel be nem tartása önmagában soha nem minősülhet súlyos kötelezettségszegésnek. Ugyanebben a példában ez lehet a helyzet akkor, ha a tiltott tevékenységet ténylegesen végzik, és az olyan érdekellentéthez vezet, amely befolyásolja az intézmény működésének függetlenségét vagy a közvéleménynek az intézmény független működésébe vetett bizalmát. A büntetőjogi felelősséget megállapító ítélet hiányára vonatkozó feltétel be nem tartása említhető további példaként.
102. Ezen általános megfontolások fényében fogom most megvizsgálni az alapügy tárgyát képező tényhelyzeteket.
2.      Az ügy tárgyát képező tényhelyzetek vizsgálata (harmadik, negyedik, hatodik és hetedik kérdés)
103. A jelen ügyben a fenti fejtegetésekre úgy lehet a legmegfelelőbb módon építeni, ha először MA‑nak a gazdasági társaságban fennálló részesedését vizsgáljuk (a), és másodszor pedig a nonprofit jogi személyekben való részvételét értékeljük (b).
a)      A gazdasági társaságban fennálló részesedés (harmadik, hatodik és hetedik kérdés)
104. Az első tényhelyzet, amely alapján a BNB megállapította, hogy a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkében előírt két felmentési ok teljesült, az MA‑nak a kinevezése időpontjában fennálló 2%‑os gazdasági társasági részesedésére vonatkozik. Bevallom, nem teljesen egyértelmű számomra, hogyan jutottak erre a következtetésre, mivel az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban leírt nemzeti jogi háttérből nem tűnik ki, hogy a szóban forgó részesedés – amint arra az EKB és a Bizottság is rámutatott – „absztrakt” összeférhetetlenségnek minősülne, függetlenül bármely tényleges érdekellentéttől.
105. Magyarázatként emlékeztetek arra, hogy a BNB‑törvény 11. cikke (4) bekezdésének 4. pontja egyebek mellett az alelnöki funkcióval összeegyeztethetetlennek minősíti többek között „az egyéni vállalkozó, gazdasági társaság korlátlan felelősséggel rendelkező tagja, ügyvezető, […], gazdasági társaság vagy szövetkezet vezetői vagy felügyeleti testületének tagja, […]” tisztségeket. Emlékeztetek arra is, hogy az Iontech Engineeringet, a szóban forgó társaságot az előzetes döntéshozatalra utaló határozat olyan korlátolt felelősségű társaságként írja le, amelyben MA 2%‑os részesedéssel rendelkezett. Ez azt sugallja, hogy MA helyzete nem tartozik a hivatkozott rendelkezés hatálya alá, míg a BNB úgy tűnik, hogy ezzel ellentétes álláspontot képvisel.(54)
106. Bár természetesen a kérdést előterjesztő bíróság feladata e kérdés vizsgálata, megjegyzem, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés abból az előfeltevésből indul ki, hogy az érintett gazdasági társaságban fennálló részesedést az alkalmazandó nemzeti jog önmagában nem tiltja. Ezt az előfeltevést tehát fő feltevésként alkalmazom, és csak másodlagosan és a teljesség kedvéért foglalkozom a másik esettel, nevezetesen az ilyen részesedés tilalmával.
107. Ami az elsődleges előfeltevést illeti, nem gondolom, hogy az EUMSZ 130. cikkben, valamint a KBER és az EKB alapokmányának 7. cikkében foglalt függetlenség elvével ellentétes lenne az olyan nemzeti jogi szabály, amely nem tiltja meg a nemzeti központi bank alelnöke számára, hogy korlátolt felelősségű társaságban részesedéssel rendelkezzen, amint arra a Bizottság rámutatott.
108. E tekintetben utalok korábbi észrevételeimre, amelyek a tagállamoknak a feladatok ellátásához szükséges feltételek meghatározására vonatkozó autonómiájára vonatkoznak, azzal, hogy a tagállamok kötelesek az érdekellentét esetről esetre történő azonosítására alkalmas mechanizmusokat előírni.
109. Analógia útján megjegyzem, hogy az EKB elnökét illetően az alkalmazandó szabályok előírják, hogy „[a] személyes vagyontárgyak kezelését a szokásos személyes és családi felhasználáshoz szükséges vagyontárgyakon felül oly módon kell megszervezni, hogy biztosítsák függetlenségét és az érdekellentét elkerülését, valamint megakadályozzák, hogy az elnök bizalmas információkat használjon fel”.(55) A részletesebb rendelkezéseket az EKB magatartási kódexe és az EKB etikai keretrendszerről szóló iránymutatása
tartalmazza. Ezen szabályok egyike sem zárja ki abszolút értelemben a korlátolt felelősségű társaságokban fennálló részesedéseket, hanem mechanizmusokat hoz létre az érdekellentét és az érzékeny piaci információkkal való visszaélés azonosítására és megelőzésére.(56)
110. Erre figyelemmel, ha a kérdést előterjesztő bíróság arra a következtetésre jutna, hogy a szóban forgó részesedésre nem vonatkozik elvont tilalom, ebből az következne, hogy meg kell vizsgálnia, hogy az érdekellentéthez vezet‑e, és csak akkor állapíthatná meg, hogy a felmenthetőségi kritérium első feltétele teljesül, ha érdekellentét áll fenn, és az alkalmas a felmentés igazolására. Ennek az értékelésnek figyelembe kell vennie az összes releváns körülményt annak meghatározása érdekében, hogy azok alapján fennáll‑e annak konkrét vagy lehetséges veszélye, hogy valamely személyes érdek befolyásolhatja – vagy ilyen befolyás látszata merül fel – a feladatok pártatlan és objektív ellátását. A releváns tényezők közé tartozhat különösen a részesedés mértéke és az ahhoz kapcsolódó jogok, valamint az érintett társaság szerkezete, mérete vagy tevékenysége.(57)
111. Egyébiránt a hatodik és a hetedik
kérdés releváns szempontjaira válaszul megjegyzem, hogy amennyiben az érdekellentétet esetről esetre azonosítják, a felmenthetőségi kritérium alkalmazásával járó mérlegelési mozgástér alapján a nemzeti szabályozás álláspontom szerint lehetővé teheti az érdekellentét meghatározott és megfelelő határidőn belüli orvoslását, amelynek elmulasztása esetén úgy tekinthető, hogy az érintett személy már nem felel meg a feladatok ellátásához szükséges feltételeknek.(58) E kérdéseket úgy értelmezem, mint amelyek azt jelentik, hogy a nemzeti jogi keret egy hónapon belül lehetővé teszi a nemzeti jog értelmében vett „összeférhetetlenség” megszüntetését, és hogy ez a lehetőség akkor is alkalmazható, ha az érdekellentétet eseti alapon állapítják meg. Amint arra az EKB hivatkozott, az a kérdés, hogy az említett határidő megfelelő‑e, a körülményektől függ. Ebben az összefüggésben megjegyzem, hogy nem teljesen egyértelmű, hogy a jelen ügyben mi tekinthető e határidő releváns kezdő időpontjának, amint arra az EKB is rámutatott.(59) E körülmények vizsgálata tehát a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
112. Végül az összeférhetetlenség orvoslásának lehetőségét magát a nemzeti központi bankok függetlenségének biztosítására vonatkozó, többek között az EUMSZ 130. cikkben foglalt kötelezettségre tekintettel kell értékelni. Véleményem szerint az e függetlenségnek biztosítandó védelem hatékonysága kizárja az ilyen jogorvoslat igénybevételét, ha az összeférhetetlenség jellege arra a következtetésre vezethet, hogy már sérült az intézmény függetlenségébe vetett közbizalom, vagy hogy az már érintette az intézmény működését, vagy hogy az a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke értelmében vett „súlyos kötelezettségszegést” eredményezett.
113. Ami a második (alternatív) esetet illeti, vagyis, ha az alelnök korlátolt felelősségű társaságban való részesedése tilalom alá esik (a Bizottság a jelek szerint az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdést így értelmezi), nem látom be, hogy egy ilyen szabály mennyiben lenne ellentétes az EUMSZ 130. cikkel, valamint a KBER és az EKB alapokmányának 7. cikkével.
114. Ezzel szemben kétségtelenül felhozható, hogy a korlátolt felelősségű társaságban fennálló részesedés nem eredményez személyes érdekellentétet. Ezen az alapon azzal lehetne érvelni, hogy – amint arra a spanyol kormány utalt – az ilyen részesedés nem feltétlenül veszélyezteti a nemzeti központi bank döntéshozó szervének függetlenségét, és ezért az eseti értékelést kell előnyben részesíteni.
115. Mindazonáltal, amint azt már kifejtettem, a tagállamokat e területen megillető mérlegelési mozgástér meglehetősen széles, tekintettel többek között az olyan helyzetek elkerülésére irányuló jogszerű célra, amelyek kétségeket kelthetnek azzal kapcsolatban, hogy valamely nemzeti központi bank feladatait kizárólag közérdekből látja‑e el, amint arra lényegében a Bizottság hivatkozott. E cél követése, amely nemcsak a konkrét érdekellentét megelőzésére, hanem az intézmény nyilvános megítélésének megőrzésére is irányul, jellegénél fogva nem függ attól a feltételtől, hogy az érintett személynek valós lehetősége legyen arra, hogy a feladatai ellátása során megszerzett információkkal visszaéljen.
116. Arra az esetre, ha a kérdést előterjesztő bíróság arra a következtetésre jutna, hogy a szóban forgó részesedés tiltott volt, utalok az e helyzet orvoslásának lehetőségére vonatkozó korábbi fejtegetéseimre, amennyiben az alkalmazandó nemzeti jog erre lehetőséget biztosít.
b)      Engedély nélküli részvétel nonprofit jogi személyekben (negyedik, hatodik és hetedik kérdés)
117. Emlékeztetek arra, hogy az MA‑val szemben hivatkozott második helyzet az, hogy kinevezése időpontjában – anélkül, hogy megszerezte volna a BNB‑törvény 12. cikkének (5) bekezdésében(60) előírt előzetes engedélyt – két olyan nonprofit jogi személy vezetőségi tagja volt, amelyek gazdasági tevékenységet folytathattak, nevezetesen a tudományos kutatóintézet és a golf klub.
118. Megjegyzem, hogy MA a tárgyaláson azzal érvelt, hogy e rendelkezés túl általános ahhoz, hogy a feladatai ellátásához szükséges feltételnek lehessen tekinteni. E tekintetben természetesen a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy a nemzeti jog valamennyi releváns elemének figyelembevételével meghatározza a rendelkezés pontos minősítését. Mindemellett az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szereplő információk, valamint e rendelkezés bemutatott szövege arra utalnak, hogy az ténylegesen negatív feltételt állapít meg a feladatok ellátására vonatkozóan.(61) Ha ez lenne a helyzet, akkor a rendelkezés a feladatok ellátásához szükséges, a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke értelmében vett feltételnek minősülne.
119. A fent kifejtetteknek megfelelően és a Bizottsággal egyetértésben úgy vélem, hogy a tagállamok szabadon írhatnak elő általános tilalmat valamennyi párhuzamos tevékenységre vonatkozóan, beleértve az ingyenesen végzett tevékenységeket is, és ezt az általános tilalmat kiegészíthetik az eseti engedélyezés lehetőségével, amint az a BNB‑törvény 12. cikkének (5) bekezdése alapján láthatólag fennáll. Úgy vélem továbbá, hogy az ilyen tilalom be nem tartása esetén igazolható az a következtetés, hogy a feladatok ellátásának feltételei nem teljesülnek, feltéve hogy az engedély iránti kérelemre irányadó feltételek kellően egyértelműek.
120. Ez a következmény szigorúnak tűnhet, amint arra a Bizottság rámutatott. Mindazonáltal, amint arra szintén rámutatott, a nemzeti központi bank döntéshozó szerveinek olyan tagjai, mint az alelnök, különösen magas szintű felelősséggel tartoznak, és jelentős befolyást gyakorolnak arra, hogy e bank hogyan látja el feladatait. Magatartásuk tehát különösen alkalmas arra, hogy befolyásolja a nemzeti központi bank működéséről a nyilvánosságban kialakult benyomást. Ez – amint azt már kifejtettem – igazolja, hogy egy tagállam megtilt bizonyos olyan helyzeteket vagy tevékenységeket, amelyeket az ilyen tagok egyébként végezhetnének, annak érdekében, hogy elkerüljék a bank független működésének veszélyeztetését, és megőrizzék az abba vetett közbizalmat, hogy a bank a tagjainak és harmadik személyeknek a magánérdekei általi befolyástól mentesen működik.
121. Ebből a szempontból, amennyiben a nemzeti szabályozás arra kötelezi a nemzeti központi bank olyan tagját, mint az alelnöke, hogy engedély nélkül semmilyen külső tisztséget ne töltsön be, és e követelményt nem tartják tiszteletben, a tagállamok véleményem szerint joggal tekinthetik úgy, hogy az, ha nem vonják le a megfelelő következtetéseket a „felmenthetőségi kritérium” első részéből, megfosztaná e követelményt hatékony érvényesülésétől, és sérthetné a nyilvánosság által az egész intézménybe fektetett bizalmat.
122. Ugyanakkor, amint azt már jeleztem, a feladatok ellátásához szükséges (akár negatív) feltételeknek kellően egyértelműeknek kell lenniük. A jelen összefüggésben ez különösen azt jelenti, hogy egyértelművé kell tenni, hogy mikor kell megszerezni az engedélyt, és hogy az alkalmazandó jog rendelkezik‑e az esetlegesen felmerülő összeférhetetlenség orvoslásának lehetőségéről (különösen, ha az érintett személy nem kéri az engedélyt). E lehetőség fennállására utal az előzetes döntéshozatalra előterjesztett hatodik és hetedik kérdés is. Természetesen a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy az előző alfejezetben kifejtett általános megfontolások fényében megvizsgálja és értékelje ezeket az elemeket.
123. A fentiekre tekintettel a harmadik, negyedik, hatodik és hetedik kérdésre válaszolva először is úgy vélem, hogy az EUMSZ 130. cikkel, valamint a KBER és az EKB alapokmányának 7. cikkével nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely nem tiltja meg a nemzeti központi bank alelnöke számára, hogy korlátolt felelősségű társaságban részesedéssel rendelkezzen, amennyiben e szabályozás olyan mechanizmust tartalmaz, amely lehetővé teszi annak meghatározását, hogy sajátos körülmények között az ilyen részesedés olyan érdekellentétet eredményez‑e, amely befolyásolhatja a nemzeti központi bank működésének függetlenségét vagy az e függetlenségbe vetett közbizalmat. Amennyiben ilyen érdekellentétet állapítottak meg, és fennáll annak lehetősége, hogy azt egy adott határidőn belül megszüntessék, a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkét úgy kell értelmezni, hogy amennyiben e határidőn belül nem szüntetik meg ezt az érdekellentétet, úgy tekinthető, hogy az érintett már nem felel meg a feladatok ellátásához szükséges feltételeknek, feltéve hogy az előírt határidő megfelelő, és annak kezdő időpontja egyértelműen meghatározásra került.
124. Másrészt az EUMSZ 130. cikkel, valamint a KBER és az EKB alapokmányának 7. cikkével nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely megtiltja, hogy az alelnök az illetékes szerv engedélye nélkül részt vegyen nonprofit jogi személy vezető testületében. Amennyiben a nemzeti jog lehetővé teszi az ilyen összeegyeztethetetlen tevékenységnek a kinevezést követő meghatározott határidőn belül történő megszüntetését, a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkét úgy kell értelmezni, hogy ha az érintett személy e határidőn belül nem szünteti meg ezt a tevékenységet, úgy tekinthető, hogy már nem felel meg a feladatok ellátásához szükséges feltételeknek, feltéve hogy az előírt határidő megfelelő, és annak kezdő időpontja egyértelműen meghatározásra került.
D.      A BNB súlyos kötelezettségszegés fennállásának megállapítására vonatkozó hatáskörének terjedelme (nyolcadik kérdés)
125. Nyolcadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy lehetővé teszi‑e a KBER és az EKB alapokmányának 7. és 14.2. cikkével összefüggésben értelmezett EUMSZ 131. cikk az olyan nemzeti szabályozást, amely felhatalmazza a felmentési okok megállapításáért felelős hatóságot arra, hogy e célból vizsgálja meg, hogy a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke értelmében vett súlyos kötelezettségszegés valósult‑e meg.
126. Álláspontom szerint erre a kérdésre nagyon rövid válasz adható: az uniós jog nemcsak lehetővé teszi az illetékes hatóság számára, hogy ilyen értékelést végezzen, hanem azt elő is írja számára.
127. Ezen álláspont kifejtése érdekében először a nemzeti jogi háttérrel és az ügynek a nyolcadik kérdés alapjául szolgáló körülményeivel foglalkozom (1). Ezt követően kifejtem jogi értékelésemet (2). Végül, mivel a jelen összefüggésben több érdekelt is hangsúlyozta a bírósági felülvizsgálat jelentőségét, erre a szempontra végkövetkeztetésként még visszatérek (3).
1.      A nemzeti jogi háttér és az ügy körülményei
128. Emlékeztetek arra, hogy az alkalmazandó nemzeti jog értelmében a BNB igazgatótanácsának feladata annak meghatározása, hogy fennáll‑e valamely (az elnökön kívüli) tagja felmentésének egyik oka.(62) Emlékeztetek arra is, hogy ezek az indokok valamennyi tag tekintetében megegyeznek a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkében foglaltakkal. Bár a BNB határozata megállapította, hogy MA tekintetében mindkét indok fennállt, a nyolcadik kérdés csak a súlyos kötelezettségszegésre mint indokra vonatkozik.
129. A BNB határozatát a KPK azon határozatát követően fogadták el, amely MA‑nak a BNB alelnökeként betöltött tisztsége és a korlátolt felelősségű társaságban, valamint az érintett két nonprofit jogi személyben való részvétele közötti összeférhetetlenségre vonatkozott.(63)
130. E tekintetben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a KPK feladata általánosabb jelleggel annak megállapítása, hogy fennállnak‑e összeférhetetlenségek bizonyos közhivatalok, köztük a BNB elnökének és alelnökének tisztsége, valamint az e tisztségeket betöltő személyek által végzett egyéb tevékenységek között. A ZPK 13. cikke (1) bekezdésének 8. pontja értelmében összeegyeztethetetlenség megállapítása esetén a KPK az illetékes közjogi szervhez fordul annak érdekében, hogy az eljárjon. Megértésem szerint ez történt, amikor a KPK értesítette a nemzetgyűlést és a BNB‑t az MA‑val kapcsolatos megállapításairól.
131. A kérdést előterjesztő bíróság ezenkívül pontosítja, hogy a BNB igazgatótanácsát köti a KPK‑nak az összeférhetetlenség fennállására vonatkozó határozata. Bár a kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy a jelen ügyben a BNB igazgatótanácsa a nyilvánosság számára hozzáférhető források, például a cégnyilvántartások megtekintésével ellenőrizte ezen összeférhetetlenségek fennállását, úgy értelmezem ezt a magyarázatot, hogy egyrészt az igazgatótanácsot kötik a KPK ténymegállapításai és a nemzeti jog értelmében vett „összeférhetetlenségként” történő jogi minősítése, másrészt pedig, hogy e határozat nyomán a BNB köteles megvizsgálni, hogy a szóban forgó összeférhetetlenségek felmentési indoknak minősülnek‑e.
132. Végül az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy MA az Administrativen sad Sofia‑grad (szófiai közigazgatási bíróság) előtt vitatta a KPK határozatának jogszerűségét. MA, a BNB, a Bizottság és az EKB írásbeli észrevételeikben kifejtik, hogy az említett bíróság 2024. december 11‑én (vagyis a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem benyújtását követően) a KPK határozatát megsemmisítette. MA és a Bizottság álláspontja szerint – amelyet az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet benyújtó bíróságnak ellenőriznie kell – a megsemmisítés indokai a formális jogellenességre (a KPK állítólag nem rendelkezett a nemzetgyűlés felhatalmazásával a vonatkozó időszakban) és a határozat tartalmára (a figyelembe vett tények nem képeztek összeférhetetlen helyzetet), valamint egyéb szempontokra (különösen arra, hogy MA‑t elmulasztották értesíteni az eljárásról), és az összegyűjtött bizonyítékok hiányos jellegére vonatkoznak.
133. A BNB a maga részéről megjegyzi, hogy e megsemmisítést kimondó ítélet ellen a KPK fellebbezést nyújtott be, amely a kérdést előterjesztő bíróság előtt külön eljárás keretében van folyamatban. E fejtegetésekre válaszul MA a jelen eljárás keretében azzal érvel, hogy a BNB által a KPK határozatát követően elfogadott határozat nem tartható fenn, mivel az az előbbi határozat közvetlen és automatikus következménye, míg a BNB azt állítja, hogy határozata önálló jogalapon áll. E kérdés megválaszolása, beleértve a KPK
határozata megsemmisítésének lehetséges joghatásait, amennyiben azt a fellebbezési eljárásban helybenhagyják, természetesen a kérdést előterjesztő bíróság feladata. Értelmezésem szerint azonban a BNB határozatának jogszerűsége mindenesetre továbbra is az egyik olyan kérdés, amelyet az említett bíróságnak értékelnie kell, bár más szemszögből.
2.      A nyolcadik kérdés érdemi vizsgálata
134. Megjegyzem, hogy a szóban forgó uniós jogi rendelkezések, nevezetesen az EUMSZ 130. és az EUMSZ 131. cikk, valamint a KBER és az EKB alapokmányának 7. és 14. cikke nem tartalmaznak egyetlen olyan előírást sem, amely a nemzeti jog alapján az ezen alapokmány 14.2. cikke értelmében vett felmentési okok fennállásának vizsgálatával megbízott szerv hatásköre gyakorlásának feltételeit szabályozná.
135. Ez tehát a tagállamok mérlegelési jogkörébe tartozik, azzal, hogy (az uniós jog, különösen az Európai Unió Alapjogi Chartája által biztosított jogok következetes érvényesítése mellett) meg kell őrizni a fent hivatkozott uniós jogi rendelkezések hatékony érvényesülését.(64)
136. A jelen összefüggésben ez különösen azt jelenti, hogy az illetékes hatóságra (jelen esetben a BNB igazgatótanácsára) ruházott hatáskörnek lehetővé kell tennie a nemzeti központi bank függetlenségének hatékony megőrzését, és ezért a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkében szabályozott felmenthetőségi kritérium részét képező elemek hatékony értékelését.
137. E tekintetben egyrészt úgy vélem, hogy a nemzeti központi bankok függetlenségének elvével önmagában nem ellentétes az, ha a KPK‑hoz hasonló valamely másik szerv megállapításai a BNB igazgatótanácsához hasonló, a felmentés indokai fennállásának értékelésére hatáskörrel rendelkező hatóság eljárásához vezetnek.
138. Számomra ugyanis úgy tűnik, hogy a közigazgatáson belüli különböző szervek meghatározott megbízatásokat kaphatnak magának a közigazgatásnak a megfelelő működése ellenőrzésére. Analógia útján megjegyzem, hogy a Bíróság nem találta az EKB függetlenségét sértőnek azt, hogy az uniós jogalkotó az EKB‑ra is alkalmazható vizsgálati hatásköröket biztosított az Európai Csalás Elleni Hivatal (OLAF) számára a csalások megelőzése területén.(65) A Bíróság hangsúlyozta, hogy az EKB‑nak az EUMSZ 130. cikkben (az akkori EK 108. cikk) biztosított függetlensége „nem eredményezi sem az EKB‑nak az Európai Közösségtől való teljes elkülönítését, sem a közösségi jog szabályai alóli mentességét”.(66) Ez azt az általánosabb elképzelést tükrözi, hogy a központi bankok függetlensége nem a közigazgatás más részeitől való klinikai elszigeteltségét követeli meg, hanem (pusztán) a külső befolyástól való elszigetelést, amely megőrzi a központi bank azon képességét, hogy feladatait függetlenül lássa el.
139. Visszatérve a jelen ügy körülményeire, az az elvont állítás, amely szerint a függetlenség követelményével nem ellentétes az olyan konkrét eljárásindítási mechanizmus, amely a BNB igazgatótanácsához hasonló illetékes hatóságot cselekvésre kötelezi, nem jelenti azt, hogy az ilyen mechanizmus a működési módjára és sajátosságaira tekintet nélkül, mindenképpen összeegyeztethető a fent említett elvvel. Analógia útján ismét megjegyzem, hogy a fent hivatkozott ügyben a Bíróság az OLAF függetlenségének különböző garanciáira hivatkozott, amelyek biztosítják, hogy az OLAF az uniós jog teljes mértékű betartásával járjon el annak érdekében, hogy pontosan felsorolt eszközökkel egyértelműen körülhatárolt célt érjen el.(67) Mindemellett arra vonatkozó érv hiányában, hogy a KPK eljárása önmagában jogsértő volt, erre az általános állításra szorítkozom.(68)
140. Másodszor, a központi bankok függetlensége elvének követelménye nem zárja ki, hogy a BNB igazgatótanácsát köti a KPK határozata és annak a nemzeti jog értelmében vett „összeférhetetlenségként” történő jogi minősítése. Következésképpen úgy vélem, hogy a nemzeti központi bankok függetlenségének elve nem kötelezi (és így nem is hatalmazza fel) az illetékes hatóságot arra, hogy a felmentés indokainak megállapítása során felülvizsgálja és helyettesítse a nemzeti közigazgatási aktusok joghatásait (beleértve az összegyűjtött ténymegállapításokat és az elvégzett jogi minősítéseket is). Ez az észrevétel véleményem szerint akkor is érvényes, ha e hatóság valamely nemzeti központi bank szerve. Amennyiben a nemzeti jog speciális szabályai másként nem rendelkeznek, az ezzel ellentétes következtetés azt jelentené, hogy ez az illetékes hatóság elvonhatná más közigazgatási szervek hatáskörét, amint arra lényegében a BNB a tárgyaláson figyelmeztetett.(69) Az ezzel ellentétes álláspont ezenkívül azt jelentené, hogy a felmentés indokainak megállapítására hatáskörrel rendelkező hatóság az érintett közigazgatási szerv (mint például a rendőrség, az adóhatóságok stb.) helyébe léphetne, ami ezenkívül eltérő határozatok elfogadásához vezethetne ugyanazon tényállásra és azok ugyanazon jogszabály szerinti jogi minősítésére vonatkozóan, megsértve ezzel a jogbiztonság elvét.
141. Harmadszor, a központi bankok függetlenségének biztosítására irányuló cél hatékony követése azonban kizárja a felmentési ok fennállásának értékelése során az automatizmust, amint azt MA, a BNB és a spanyol kormány állítja. Másként fogalmazva, a nemzeti központi bankok függetlenségének hatékony védelme nem teszi lehetővé a nemzeti jog olyan szabályát, amely arra kötelezné az illetékes hatóságot, hogy önálló értékelés nélkül automatikusan arra a következtetésre jusson, hogy a felmentési ok fennáll azáltal, hogy egy másik hatóság által az eltérő célt követő speciális nemzeti szabályok szerint tett ténybeli és jogi megállapítások alapján extrapolálja ezt a következtetést (függetlenül attól, hogy e cél kapcsolódhat‑e a jelen ügyben szóban forgó felmenthetőségi kritérium által követett célhoz). Ez a fajta automatikus jóváhagyás elferdítené magát az autonóm felmentési indokok logikáját, valamint az eseti értékelés lehetőségét az azt igénylő esetekben.(70) Megjegyzem, hogy az a kérdés, hogy a BNB igazgatótanácsa önállóan értékelte‑e a felmentés indokait, az alapeljárás felei között vitatott, és ezt természetesen a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia.
142. Negyedszer (és végül), ha a felmentési indokok megállapítására vonatkozó hatáskört valamely hatóságra ruházzák anélkül, hogy léteznének más olyan szabályok, amelyek felhatalmazhatnának más szerveket arra, hogy eljárást indítsanak előtte (ami – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében – úgy tűnik, hogy a BNB igazgatótanácsa esetében is így van(71)), úgy vélem, hogy az illetékes hatóságnak hatáskörrel kell rendelkeznie az eljárás hivatalból történő megindítására. Ilyen körülmények között nem látok más megoldást, amely biztosítaná a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkében szabályozott felmenthetőségi kritérium hatékonyságát, és tágabb értelemben a központi bankok függetlensége védelmének hatékonyságát.
143. Amint ugyanis a szóban forgó nemzeti jog szerinti helyzetet értelmezem, a KPK azon kötelezettsége, hogy a BNB igazgatótanácsához forduljon, azokra a helyzetekre korlátozódik, amelyeket a nemzeti jog „összeférhetetlenségként” határoz meg. A KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke értelmében azonban számos olyan helyzet állhat fenn, amely súlyos kötelezettségszegésnek minősülhet. A fogalom alkalmazására irányadó kritériumokat ugyan megvilágítottam, a súlyos kötelezettségszegésnek minősíthető ténybeli helyzeteket azonban nem lehet előzetesen kimerítően felsorolni. Következésképpen az „összeférhetetlenség” fogalmának az alkalmazandó jogszabályok szerinti meghatározása nem terjedhet ki minden olyan esetre, amely a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke szempontjából releváns lehet. Álláspontom szerint ez megköveteli, hogy a súlyos kötelezettségszegésen alapuló felmentési indok fennállásának vizsgálatára hatáskörrel rendelkező hatóság hivatalból járjon el, ha olyan releváns tényeket hoznak a tudomására, vagy tár fel saját vizsgálata során, amelyek arra utalnak, hogy a központi bankok függetlensége veszélybe kerülhet, amint azt lényegében a BNB és a spanyol kormány állítja.
144. E célból az illetékes hatóság számára véleményem szerint lehetővé kell tenni, hogy annyi releváns bizonyítékot gyűjtsön, amennyit az alkalmazandó jog lehetővé tesz, többek között az illetékes szervekkel együttműködve, vagy cégnyilvántartáshoz hasonló nyilvánosan hozzáférhető információk vizsgálata révén annak érdekében, hogy megalapozott következtetést vonjon le a súlyos kötelezettségszegésben megnyilvánuló felmentési indok fennállásáról, teljes mértékben tiszteletben tartva az érintett személy védelemhez való jogát.(72)
145. A fenti megfontolások fényében arra a következtetésre jutottam, hogy az EUMSZ 130. cikket, valamint a KBER és az EKB alapokmányának 7. és 14.2. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azok előírják, hogy a felmentési indokok megállapítására hatáskörrel rendelkező hatóság számára lehetővé kell tenni annak e célból történő értékelését, hogy az érintett követett‑e el a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke értelmében vett súlyos kötelezettségszegést.
146. Noha ez a következtetés választ ad a nyolcadik kérdésre, válaszolni szeretnék az egyes érdekeltek által az eljárás teljes folyamatát illetően a bírósági felülvizsgálattal kapcsolatban előadott bizonyos érvekre.
3.      Bírósági felülvizsgálat az eljárásban
147. A jelen eljárás során két érvelés bontakozott ki, a bírósági felülvizsgálat más–más szempontjára vonatkozóan.
148. Először az EKB érvelt azzal – majd a tárgyaláson a spanyol kormány támogatta –, hogy a súlyos kötelezettségszegés megállapítását bírósági határozatnak kell megelőznie.
149. Pontosabban az EKB arra hivatkozott, hogy bár a központi bankok függetlenségében rejlő visszahívhatatlanság elve arra kötelezi az illetékes hatóságot, hogy értékelje a kötelezettségszegés súlyát és a felmentés arányosságát, mindenekelőtt független bíróság feladata annak megállapítása, hogy történt‑e kötelezettségszegés. Az EKB álláspontja szerint ezt a következtetést sugallja a KBER és az EKB alapokmánya 14.2. cikkének egyes nyelvi változatok szerinti megfogalmazása.(73)
150. Ez az álláspont számomra nem meggyőző. Míg egyes nyelvi változatokban a „súlyos kötelezettségszegésben bűnösnek találták” kifejezés első ránézésre úgy értelmezhető, hogy az a (bűncselekmény miatti) bűnösség előzetes bírósági megállapítására utal,(74) más nyelvi változatok tágabb értelemben súlyos kötelezettségszegés „elkövetésére” utalnak,(75) ami nem jelent ilyen követelményt.
151. Ezenkívül az ilyen értelmezés ellentétes lenne a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikke által követett céllal, vagyis a központi bankok függetlenségének védelmével. Bár a valamely intézmény függetlenségét súlyosan sértő magatartás bűncselekménynek is minősülhet, és végső soron büntetőeljárás tárgyát képezheti, az ilyen eljárás mindenképpen sok időt vehet igénybe. Amint azt maga az EKB is elismerte, előfordulhatnak olyan helyzetek, amikor az illetékes hatóságnak képesnek kell lennie arra, hogy a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján gyorsan eljárjon, ideértve azokat az eseteket is, amikor a bizonyítékok hitelesek (például CCTV‑felvételek), vagy amikor a tények egyértelműek és nem vitatottak (például beismerés).(76)
152. Mindemellett egyetértek MA‑val, a Bizottsággal és az EKB‑val abban, hogy amennyiben a felmentési indokot megállapító határozatot olyan szerv hozza meg, amely nem bíróság, lehetővé kell tenni az Alapjogi Charta 47. cikke értelmében vett hatékony bírósági felülvizsgálatot.(77)
153. Ebben az összefüggésben a Bizottság kétségeit fejezte ki azzal kapcsolatban, hogy összeegyeztethetők‑e a hatékony bírói felülvizsgálathoz való joggal a nemzeti szabályozás által előírt határidők, amelyek alapvetően nagyon rövid keresetindítási határidőt írnak elő, és ugyanolyan rövid határidőt írnak elő a határozathozatalra. E tekintetben az EKB 2024. évi konvergenciajelentésére hivatkozott, amely fennmaradó hiányosságként azonosítja „a keresetindítási határidő rövidségét és a bírósági eljárásra a [BNB‑törvény jelenlegi 14. cikkének (2) bekezdésében] előírt nagyon korlátozott időtartamot”.(78) Ez tükröződik a 2025. évi konvergenciajelentésben is.(79)
154. Első ránézésre osztom ezeket az aggályokat. E témában azonban nem érkezett előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés a Bírósághoz, ezért azt nem is tárgyalták a Bíróság előtt teljes mértékben. Azt is megjegyzem, hogy a bolgár kormány nem vett részt a jelen eljárásban. Ilyen körülmények között úgy vélem, hogy a jelen ügyben nem szükséges megvizsgálni ezt a kérdést.
155. Ha azonban a Bíróság ezzel foglalkozni kíván, különösen a kérdést előterjesztő bíróság számára előírt nagyon rövid határidő tekintetében (amely relevánsnak tűnik, amint a Bíróság a jelen ügyben választ ad), a következő rövid észrevételeket teszem.
156. Általánosságban a bírósági felülvizsgálatra nyitva álló határidők fennállása önmagában nem problematikus, mivel az ilyen korlátozások az eljárás gyorsaságának biztosítására irányuló jogszerű célt szolgálják. Nehéz azonban elvontan értékelni, hogy egy adott határidő minden körülmények között megfelelő‑e. Az, ami egy adott helyzetben megfelelő lehet, egy másik esetben elégtelennek bizonyulhat.(80)
157. A jelen összefüggésben belátható, hogy a nemzeti központi bank folyamatos működése biztosításának igénye igazolja a gyors bírósági felülvizsgálat szükségességét. Ugyanakkor a szóban forgó határozatnak az érintett nemzeti bank működése szempontjából fennálló jelentősége és annak az érintettre nézve esetlegesen súlyos következményei, valamint a védelemhez való jog tiszteletben tartásának szükségessége lehetetlenné tehetik a nemzeti bíróság számára, hogy a felülvizsgálatát rendkívül rövid határidőn belül befejezze. Ilyen helyzet felmerülése esetén úgy vélem, hogy a nemzeti bíróság számára lehetővé kell tenni, hogy figyelmen kívül hagyja ezt a határidőt, és határozatát a lehető legrövidebb időn belül meghozza.(81)
V.      Végkövetkeztetés
158. A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Varhoven administrativen sad (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Bulgária) részére a következő választ adja:
1)      Az EUMSZ 130. cikkét, valamint a Központi Bankok Európai Rendszere és az Európai Központi Bank alapokmányának (a továbbiakban: a KBER és az EKB alapokmánya) 7. cikkét
úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a nemzeti központi bank döntéshozó szervének valamely tagját, mint például az alelnököt, arra kötelezi, hogy az illetékes nemzeti hatósághoz nyilatkozatot nyújtson be, amelyben feltárja az érdekeltségeit, mint például gazdasági társaságbeli tulajdoni részesedését, vagy valamely nonprofit jogi személy vezető testületében betöltött tisztségét (ötödik kérdés).
2)      A KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkét
úgy kell értelmezni, hogy az az uniós jog értelmében csak a nemzeti központi bankok elnökeire alkalmazandó. Mindazonáltal a hivatkozott rendelkezést úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely az ilyen bank alelnökére is alkalmazni rendeli a szóban forgó rendelkezésben meghatározott azon anyagi jogi feltételeket, amelyek alapján valamely nemzeti központi bank elnöke idő előtt felmenthető hivatalából (első és második kérdés).
3)      Az EUMSZ 130. cikket, valamint a KBER és az EKB alapokmányának 7. cikkét
úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely nem tiltja meg a nemzeti központi bank alelnöke számára, hogy korlátolt felelősségű társaságban részesedéssel rendelkezzen, feltéve hogy e szabályozás olyan mechanizmust tartalmaz, amely lehetővé teszi annak meghatározását, hogy az adott ügy körülményei között az ilyen részesedés olyan érdekellentétet eredményez‑e, amely befolyásolhatja a nemzeti központi bank működésének függetlenségét vagy a nyilvánosság e függetlenségbe vetett bizalmát. Amennyiben ilyen érdekellentétet állapítottak meg, és fennáll a lehetőség annak a kinevezést követő meghatározott határidőn belül történő megszüntetésére, a hivatkozott alapokmány 14.2. cikkét úgy kell értelmezni, hogy ha az érintett személy e határidőn belül nem szüntette meg ezt az érdekellentétet, úgy tekinthető, hogy már nem felel meg a feladatai ellátásához szükséges feltételeknek, feltéve hogy az előírt határidő megfelelő, és kezdő időpontja egyértelműen meghatározott.
Az EUMSZ 130. cikket, valamint a KBER és az EKB alapokmányának 7. cikkét
úgy kell értelmezni továbbá, hogy azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely megtiltja, hogy az alelnök az illetékes szerv engedélye nélkül részt vegyen egy nonprofit jogi személy vezető testületében. Amennyiben a nemzeti jog lehetővé teszi az ilyen összeférhetetlen tevékenységnek a kinevezést követő meghatározott határidőn belül történő megszüntetését, a hivatkozott alapokmány 14.2. cikkét úgy kell értelmezni, hogy ha az érintett személy e határidőn belül nem szüntette meg e tevékenységet, úgy tekinthető, hogy a szóban forgó rendelkezés értelmében véve már nem felel meg a feladatai ellátásához szükséges feltételeknek, feltéve hogy az előírt határidő megfelelő, és kezdő időpontja egyértelműen meghatározott (harmadik, negyedik, hatodik és hetedik kérdés).
4)      Az EUMSZ 130. cikket, valamint a KBER és az EKB alapokmányának 7. és 14.2. cikkét
úgy kell értelmezni, hogy azok megkövetelik, hogy a nemzeti központi bank elnökének felmentését igazoló indokok megállapítására hatáskörrel rendelkező hatóság e célból jogosult legyen annak értékelésére, hogy az érintett személy követett‑e el a hivatkozott alapokmány 14.2. cikke értelmében vett súlyos kötelezettségszegést (nyolcadik kérdés).
1      Eredeti nyelv: angol.
2      Népszövetség, „XIV. és III. állásfoglalás”, Report of the International Financial Conference, Th. Dewarichet, Brüsszel, 1920., 23. és 26. o.; Az Egyesült Nemzetek genfi (Svájc) archívuma: S145D/99/15.
Szintén említésre került: Tucker, P., Uneleceted Power: The Quest for Legitimacy in Central Banking and the Regulatory State, Princeton University Press, 2018, XVI‑656. o., különösen a 4. o.
3      Lásd: Hill, M., The Economic and Financial Organization of the League of Nations A Survey of Twenty‑Five Yyears’ Experience, Carnegie Endowment for International Peace, Washington, 1946., xv‑168. o., különösen a 24. o. és Pauly, L.W., The League of Nations and the Foreshadowing of the International Monetary Fund. Essays in International Finance, 201. sz., Princeton University, New Jersey, 1996, 1–47. o., különösen 7. o.
4      Az uniós tagállamokat illetően lásd az Ustav Republike Hrvatske (horvát alkotmány) 53. cikkét, az Ústava Slovenskej republiky (szlovák alkotmány) 56. cikkét, az Ustava Republike Slovenije (szlovén alkotmány) 152. cikkét és a Sveriges grundlagar (svéd alkotmány) 13. cikkét. Lásd még a Σύνταγμα της Κυπριακής Δημοκρατίας (ciprusi alkotmány) 118. cikkének (2) bekezdését vagy az Ústava České republiky (cseh alkotmány) 98. cikkét.
5      Lásd például: Tucker, P., „How the European Central Bank and Other Independent Agencies Reveal a Gap in Constitutionalism: A Spectrum of Institutions for Commitment”, German Law Journal, 22. kötet, 6. sz., 2021., 999–1027. o.; vagy van’t Klooster, J., „Central Banks”, in Bellamy, R. és King, J. (szerk.), The Cambridge Handbook of Constitutional Theory, Cambridge University Press, 2025., 622–638. o.
6      Ez a kifejezés általában az adott monetáris rendszert szabályozó szabályok és mechanizmusok együttesét jelenti. E fogalommal kapcsolatban lásd van’t Klooster, J., 5. lábjegyzetben idézett művét, 624. o., amely további hivatkozásokat tartalmaz.
7      Hivatkozással a Federal Reserve Board of Governors egyik tagjának közelmúltbeli felmentését követően folyamatban lévő jogvitára: Donald J. Trump, az Egyesült Államok elnöke, felperes kontra Lisa D. Cook és társai, No. 25A312.
8      Az EUSZ‑hez és az EUMSZ‑hez csatolt 4. jegyzőkönyvben szerepel.
9      2019. február 26‑i Rimšēvičs és EKB kontra Lettország ítélet (C‑202/18 és C‑238/18, a továbbiakban: Rimšēvičs ítélet, EU:C:2019:139, 89–96. pont).
10      Uo., 92., 94. és 96. pont.
11      Ez a melléknév csak a ZPKONPI 6. cikke (1) bekezdésének 12. pontjában szerepel.
12      Ugyanez a megállapítás értelemszerűen alkalmazandó.
13      Ez a melléknév csak a ZPKONPI 37. cikkének (1) bekezdésében szerepel.
14      A ZPK esetében az 51. cikk (1) bekezdésének releváns pontja a 13. pont.
15      E kifejezés csak a ZPK 51. cikke (1) bekezdésének 13. pontjában szerepel.
16      Nem világos, hogy milyen okok miatt csökkent a részesedés értéke.
17      Amint azt az alábbiakban kifejtem, úgy tűnik, hogy ez az eljárás a KPK
határozatának megsemmisítéséhez vezetett. Úgy tűnik, hogy az e határozattal szembeni fellebbezés folyamatban van.
18      Megjegyzem, hogy ezeket az indokokat a KBER és az EKB alapokmányának a BNB‑törvény 14. cikkének (1) bekezdésében hivatkozott 14.2. cikke tartalmazza.
19      Következésképpen az a tény, hogy a tényállás idején Bulgária még nem tartozott az euróövezethez (2026. január 1‑jén csatlakozott), ebben az esetben nem releváns. Lásd a 974/98/EK rendeletnek az euro bulgáriai bevezetése tekintetében történő módosításáról szóló, 2025. július 8‑i (EU) 2025/1408 tanácsi rendeletet (HL L, 2025/1408).
20      Három tagból áll, akiket a nemzetgyűlés választ meg (az összes képviselő kétharmados többségével, a kinevezéssel foglalkozó különbizottságban folytatott vitát követően) hatéves hivatali időre.
21      Lásd a ZPKONPI 38. cikkének (1) bekezdését.
22      Kiemelés tőlem.
23      Rimšēvičs ítélet, 46. pont. Lásd még: 2015. június 16‑i Gauweiler és társai ítélet (C‑62/14, EU:C:2015:400, 40. pont).
24      Rimšēvičs ítélet, 48. pont. Emlékeztetek arra, hogy az EUMSZ 282. cikk (1) bekezdése értelmében „[az EKB] a nemzeti központi bankokkal együtt alkotja a [KBER‑t]”.
25      Rimšēvičs ítélet, 66–71. pont.
26      Uo., 70. pont.
27      Az EUMSZ 283. cikk (1) bekezdése előírja, hogy „[a]z [EKB] Kormányzótanácsa az [EKB] Igazgatóságának tagjaiból és azon tagállamok nemzeti központi bankjainak elnökeiből áll, amelyek pénzneme az euro”. Lásd még a KBER és az EKB alapokmányának 8. és 10.1. cikkét.
28      Lásd a KBER és az EKB alapokmányának 42.1. cikkét.
29      Lásd az EUMSZ 141. cikk (2) bekezdését. Az eltéréssel rendelkező tagállamok nemzeti központi bankjainak elnökei az EKB Általános Tanácsának tagjai, amely az EKB három döntéshozó szervének egyike. Lásd az EUMSZ 129. cikk (1) bekezdését, valamint a KBER és az EKB alapokmányának 9.3. és 44. cikkét.
30      Rimšēvičs ítélet, 47. és 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
31      Az Európai Központi Bank eljárási szabályzatának elfogadásáról szóló, 2004. február 19‑i 2004/257/EK határozat (EKB/2004/2) (HL 2004. L 80., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 5. kötet, 46. o.) módosított változatának (a továbbiakban: az EKB eljárási szabályzata) 3.2. és 3.5. cikke értelmében az EKB Kormányzótanácsának ülésein nem kizárólag a jegybankelnökök vehetnek részt, hanem egy kísérővel jelenhetnek meg.
32      E rendelkezés második albekezdése értelmében: „[…] [Az EKB eljárási szabályzata] azt is előírja, hogy a Kormányzótanács ülésein való részvételben hosszabb időre akadályozott tag kijelölhet a Kormányzótanács tagjaként őt helyettesítő személyt.” Lásd továbbá az EKB eljárási szabályzatának 3.3., 4.4. és 4.5. cikkét, és mutatis mutandis az EKB által elfogadott, az EKB vezető tisztségviselőinek szóló magatartási kódex (HL 2022. C 478., 3. o.) (a továbbiakban: EKB magatartási kódex) 1.2. cikkét.
33      Ez az érv azon alapult, hogy az EUMSZ 130. cikk, valamint a KBER és az EKB alapokmánya 7. cikkének előzmény rendelkezése kifejezetten „a nemzeti központi bankok döntéshozó szerveinek tagjaira” hivatkozott (kiemelés tőlem). Európai Monetáris Intézet, Progress towards convergence, Frankfurt am Main, 1995., 93. o.
34      Amennyiben e kérdések többek között (mint az alapügyben) a nemzeti központi bankok elnökeire, nem pedig az alelnökökre vonatkozó uniós jogi szabály értelmezésére vonatkoznak, felmerülhet, hogy a kért értelmezés semmilyen összefüggésben nincs a jelen ügy tényállásával, így ezek a kérdések elfogadhatatlanok. Mindazonáltal úgy vélem, hogy a Dzodzi ítéletből eredő állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően nyilvánvalóan az uniós jogrend érdeke, hogy a Bíróság megadja a kért értelmezést annak érdekében, hogy elkerülhetők legyenek a felmenthetőségi kritérium értelmezésében a jövőben fennálló eltérések. Ez azért van így, mert a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkét a nemzeti jog (a BNB‑törvény 14. cikkének (1) bekezdésében foglalt) közvetlen és feltétlen hivatkozással alkalmazandóvá tette, anélkül hogy megváltoztatta volna annak célját vagy hatályát. Lásd: 1990. október 18‑i Dzodzi ítélet (C‑297/88 és C‑197/89, EU:C:1990:360, 36. és 37. pont); 2022. október 13‑i Baltijas Starptautiskā Akadēmija és Stockholm School of Economics in Riga ítélet (C‑164/21 és C‑318/21, EU:C:2022:785, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Lásd a Dzozdi ítélkezési gyakorlatot illetően: Bobek főtanácsnok J & S Service ügyre vonatkozó indítványa (C‑620/19, EU:C:2020:649, 27–74. pont).
35      Lásd még: Kokott főtanácsnok Rimšēvičs kontra Lettország és EKB kontra Lettország ügyre vonatkozó indítványa (C‑202/18 és C‑238/18, a továbbiakban: Rimšēvičs ügyre vonatkozó indítvány, EU:C:2018:1030, 156. pont).
36      Lásd: a Rimšēvičs ügyre vonatkozó indítvány, 77. pont.
37      Analógia útján ugyanez a megállapítás következik a Bíróságnak a Törvényszék bírói tisztségére pályázó jelölt kiválasztására irányuló nemzeti eljárással összefüggésben a 2024. július 29‑i Valančius ítéletben (C‑119/23, EU:C:2024:653, 54. és 57. pont) kifejtett érveléséből. Amint arra a Bíróság emlékeztetett, az uniós jog csupán „minden kétségen felüli” függetlenséget és „a felsőbb bírói tisztségbe történő kinevezéshez szükséges alkalmassági feltételeket” követeli meg (az EUSZ 19. cikk (2) bekezdése és az EUMSZ 254. cikk). Lásd még: a Valančius ügyre vonatkozó indítványom (C‑119/23, EU:C:2024:325, 54. pont).
38      Lásd analógia útján az EUMSZ 283. cikk (2) bekezdését, valamint a KBER és az EKB alapokmányának 11.2. cikkét, amelyek előírják, hogy az EKB elnökét, alelnökét és Igazgatóságának többi tagját „olyan személyek közül kell kinevezni, akik monetáris vagy banki területen elismert szakmai tekintéllyel és tapasztalattal rendelkeznek”.
39      A nemzeti jogszabályok áttekintését lásd: az Európai Unió Bírósága, a Kutatási és Dokumentációs Igazgatóság kutatási feljegyzése, Désignation, incompatibilités, prévention des conflits et révocation des membres des organes décisionnels des banques centrales nationales, 25/008., 2025. november, különösen 12–17. o. Megjegyzem, hogy az említett feltételek közül néhányat a BNB‑törvény 11. cikkének (3) bekezdése és (4) bekezdése is előír.
40      Lásd analógia útján: a Valančius ügyre vonatkozó indítványom (C‑119/23, EU:C:2024:325, 48. pont).
41      Lásd a fenti 39. lábjegyzetben említett kutatási feljegyzést, valamint analógia útján a KBER és az EKB alapokmányának 11.1. cikkét, amely előírja, hogy „[az EKB Igazgatóságának tagjai] teljes munkaidőben látják el feladataikat. A tagok semmilyen egyéb – akár kereső, akár ingyenesen végzett – foglalkozást nem folytathatnak, kivéve ha ez alól a Kormányzótanács kivételesen mentesítést ad”. Lásd még az Európai Központi Bank elnöke alkalmazási feltételeinek (SEC/GovC/X/18/163a) „Összeférhetetlenség” című 3. cikkét, amelynek a) pontja úgy rendelkezik, hogy „[az EKB] elnöke tartózkodik minden olyan gazdasági vagy kereskedelmi ügylettől, és lemond minden olyan feladatról, amely akadályozhatja függetlenségét, vagy lehetőséget biztosít számára bizalmas információ felhasználására”.
42      Lásd analógia útján: 2024. július 29‑i Valančius ítélet (C‑119/23, EU:C:2024:653, 54. pont).
43      Analógia útján emlékeztetek Geelhoed főtanácsnoknak a Bizottság tagjainak függetlenségére vonatkozó, az EK‑Szerződés 213. cikkének (2) bekezdésében (jelenleg az EUSZ 17. cikk (3) bekezdése) előírt követelményre vonatkozó észrevételére: „E személyek személyes képességei közvetlenül befolyásolják a közösségi intézmények iránt kialakult közbizalmat és azok hitelességét, valamint ebből kifolyólag hatékonyságukat.” Lásd: Geelhoed főtanácsnok Bizottság kontra Cresson ügyre vonatkozó indítványa (C‑432/04, a továbbiakban: Bizottság kontra Cresson ügyre vonatkozó indítvány, EU:C:2006:140, 67. pont).
44      Megjegyzem, hogy az EKB jelen indítvány 33. lábjegyzetében említett magatartási kódexének (1) preambulumbekezdése kimondja, hogy az EKB‑nak „a közérdeket kell szolgálnia és biztosítania kell az integritás legmagasabb szintű szabályait. Az EKB ezért az elszámoltathatóságot, az átláthatóságot és a legmagasabb szintű etikai követelményeket állítja szervezetirányítási megközelítésének középpontjába. Ezen elvek betartása az EKB hitelességének kulcsfontosságú eleme, és létfontosságú az európai polgárok bizalmának megőrzése szempontjából.” Lásd még az eurorendszer etikai keretrendszere elveinek megállapításáról szóló, 2021. november 2‑i (EU) [2021/2253] európai központi banki iránymutatás (EKB/2021/49) (3) és (5) preambulumbekezdését (HL 2021. C 454., 7. o.; a továbbiakban: az EKB etikai keretrendszerről szóló iránymutatása), valamint a fent hivatkozott Bizottság kontra Cresson ügyre vonatkozó indítvány 73. pontját.
45      Lásd még a fent hivatkozott Rimšēvičs ügyre vonatkozó indítvány 101. pontját, amely a függetlenséget „e feltételek érinthetetlen központi elemeként” említi. Lásd még a fenti 32. lábjegyzetben hivatkozott EKB magatartási kódex 6. cikkét.
46      Lásd például: 2024. július 29‑i Valančius ítélet (C‑119/23, EU:C:2024:653, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
47      2021. szeptember 30‑i Számvevőszék kontra Pinxten ítélet (C‑130/19, EU:C:2021:782, 868. pont).
48      A többi nyelvi változat sem tartalmaz különösebb iránymutatást (lásd többek között: „faute grave” a francia nyelvi változatban, „σοβαρό παράπτωμα” a görög nyelvi változatban, „falta grave” a spanyol nyelvi változatban, „gravi mancanze” az olasz nyelvi változatban, és „schwere Verfehlung” a német nyelvi változatban). Ugyanez vonatkozik három másik esetre is, amelyekben ez a fogalom kapcsolódó vagy hasonló összefüggésben jelenik meg az elsődleges uniós jogban (lásd a KBER és az EKB alapokmányának 11.4. cikkét az EKB Igazgatóságának tagjai tekintetében, az ombudsman tekintetében az EUMSZ 228. cikk (2) bekezdését, a Bizottság tagjait illetően pedig az EUMSZ 247. cikket).
49      Lásd például: 2024. november 7‑i Burdene ítélet (C‑126/23, EU:C:2024:937, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
50      https://dictionary.cambridge.org/dictionary/english/misconduct, https://dictionary.cambridge.org/dictionary/english/serious_https://www.collinsdictionary.com/dictionary/english/serious, https://www.collinsdictionary.com/dictionary/english/misconduct.
51      Lásd ezzel kapcsolatban a jelen indítvány 62. és 63. pontjában szereplő magyarázatot.
52      Lásd még ebben az értelemben: Rimšēvičs ügyre vonatkozó indítvány, 104. pont.
53      A Bizottság kontra Cresson ügyre vonatkozó indítvány, 67. pont.
54      A BNB szerint MA részesedése a BNB‑törvény 11. cikke (4) bekezdése 4. pontjának hatálya alá tartozik. Írásbeli észrevételeiben a bolgár társasági jog szerinti korlátolt felelősségű társaság jellemzőire hivatkozik, és lényegében azt állítja, hogy a korlátolt felelősségű társaságban fennálló bármely részesedés automatikusan az ilyen társaság ügyvezető testületében való tagsággal jár.
55      Az Európai Központi Bank elnökének a 41. lábjegyzetben említett alkalmazási feltételei 3. cikkének b) pontja.
56      A 32. lábjegyzetben hivatkozott EKB magatartási kódex, különösen annak 11., 16. és 17. cikke. Lásd még a fenti 44. lábjegyzetben hivatkozott, az EKB etikai keretrendszerről szóló iránymutatásának 10. és 11. cikkét. Meg kell jegyezni, hogy az EKB etikai keretrendszerről szóló iránymutatása 1. cikkének (1) bekezdésével összhangban ez a szöveg csak az eurórendszerbeli központi bankokra és azok tisztviselőire vonatkozik. A tényállás idején Bulgária esetében még nem ez volt a helyzet. Lásd a fenti 19. lábjegyzetet.
57      Lásd analógia útján az összeférhetetlenség fogalmát a fenti 32. lábjegyzetben hivatkozott EKB magatartási kódex 11. cikkében, valamint a fenti 44. lábjegyzetben hivatkozott, az EKB etikai keretrendszerről szóló iránymutatása
2. cikkének (9) bekezdésében.
58      Az iratokból kitűnik, hogy a ZPKONPI 36. cikkének (3) bekezdése és a ZPK 50. cikkének (3) bekezdése arra kötelezi az összeférhetetlenségről nyilatkozó személyt, hogy a nyilatkozat benyújtásától számított egy hónapon belül tegye meg az összeférhetetlenség megszüntetéséhez szükséges lépéseket, és nyújtsa be az erre vonatkozó, megfelelő bizonyítékokat a megválasztó vagy kinevező hatóságnak. Ilyen korrekciós intézkedés hiányában a megválasztó vagy kinevező hatóság – a jelen ügyben a Nemzetgyűlés – köteles intézkedéseket hozni a jogviszony megszüntetése érdekében (a ZPKONPI 36. cikkének (4) bekezdése és a ZPK 50. cikkének (4) bekezdése). Úgy tűnik, hogy a hivatkozott rendelkezések a ZPKONPI 35. cikke (1) bekezdésének 1. és 2. pontja, valamint a ZPK hasonló módon megfogalmazott 50. cikke alapján a Nemzetgyűléshez benyújtandó összeférhetetlenségi nyilatkozatra utalnak. Mindazonáltal, amint azt már kifejtettem, úgy tűnik, hogy az alapügy kiváltó oka a KPK‑hoz benyújtott vagyon‑ és érdekeltségi nyilatkozat volt. Amint arra már rámutattam, az ilyen nyilatkozat tartalma és az „összeférhetetlenség” kiküszöbölésére vonatkozó kötelezettség közötti kapcsolat nem egyértelmű, és annak vizsgálata egyébként a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
59      Emlékeztetek arra is, hogy a jelen ügyben MA a kinevezését követően három külön vagyon‑ és érdekeltségi nyilatkozatot nyújtott be, és nem világos számomra, hogy az esetleges bejelentett összeférhetetlenségek kiküszöbölésére vonatkozó kötelezettséget hogyan értékelték különösen az első és a második nyilatkozatra vonatkozóan.
60      Emlékeztetőül, e rendelkezés előírja, hogy a BNB elnöke és alelnöke „az igazgatótanács egyhangú határozata alapján folytathatnak díjazás nélkül tevékenységet, feltéve hogy nem áll fenn összeférhetetlenség”.
61      Amint arra a BNB hivatkozott, a rendelkezés célja látszólag az összeférhetetlenségek megelőzése, mivel azok hiánya – amint az kifejtésre került – az EUMSZ 130. cikkben, valamint a KBER és az EKB alapokmányának 7. cikkében foglalt függetlenségi követelmény velejárója.
62      Ez a kizárás nem befolyásolja az elemzést. A jelen ügyben az a fontos, hogy a szóban forgó szerv hatáskörrel rendelkezzen a többek között a BNB alelnökére alkalmazni rendelt felmenthetőségi kritérium értékelésére. E tekintetben semmilyen konkrét információt nem közöltek a BNB elnökének felmentésére irányuló eljárással kapcsolatban. Úgy tűnik azonban, hogy a BNB‑törvény 14. cikkének (1) bekezdéséből az következik, hogy az erre vonatkozó határozatot közvetlenül a kinevezésre jogosult hatóság, azaz a nemzetgyűlés hozza meg. Úgy tűnik, hogy ez utóbbi hatáskörrel rendelkezik arra is, hogy a jelen ügyben szóban forgóhoz hasonló, az igazgatótanács által elfogadott határozatot követően elmozdítsa a BNB igazgatótanácsának más tagjait.
63      Az iratokból kitűnik, hogy a ZPKONPI kiegészítő rendelkezéseinek 7. cikke és a ZPK kiegészítő rendelkezései 1. cikkének 4. pontja szerint az „összeférhetetlenség” olyan más tisztség betöltése vagy tevékenység végzése, amely az alkotmány vagy valamely jogszabályi rendelkezés értelmében összeegyeztethetetlen a magas rangú közhivatali minőséggel.
64      Lásd analógia útján: 2020. június 4‑i C.F. (Adóellenőrzés) ítélet (C‑430/19, EU:C:2020:429, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); 2024. április 18‑i Heureka Group (Online árösszehasonlító szolgáltatások) ítélet (C‑605/21, EU:C:2024:324, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
65      2003. július 10‑i Bizottság kontra EKB ítélet (C‑11/00, EU:C:2003:395, 130–145. pont).
66            Uo., 135. pont.
67      Uo., 139–141. pont.
68      Az a kérdés, hogy a KPK működésének a tényállás idején volt‑e megfelelő jogalapja, nyilvánvalóan némileg eltérő kérdés, és úgy értelmezem, hogy az a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás tárgyát képezi, amint azt fentebb már jeleztem.
69      Ezt az észrevételt természetesen ki kell igazítani, ha a felmentés okainak megállapítására hatáskörrel rendelkező hatóság bíróság lenne. Lásd analógia útján a KBER és az EKB alapokmányának 11.4. cikkét, amely szerint, ha az EKB „Igazgatóság[ának] valamely tagja már nem felel meg a feladatai ellátásához szükséges feltételeknek, vagy ha súlyos kötelezettségszegést követett el, a Bíróság a Kormányzótanács vagy az Igazgatóság kérelmére felmentheti hivatalából.”
70      Emlékeztetek arra, hogy a nyolcadik kérdés csak erre a felmentési indokra vonatkozik.
71      Egy másik példáért lásd a 69. lábjegyzetben hivatkozott rendelkezést.
72      Ez az elv a megfelelő ügyintézéshez való jog egyik „működési” összetevője; lásd: Bobek főtanácsnok Ispas ügyre vonatkozó indítványa (C‑298/16, EU:C:2017:650, 87. pont). Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a védelemhez való jog tiszteletben tartását minden olyan esetben biztosítani kell, amikor valamely személynek sérelmet okozó határozatot hoznak. Lásd továbbá egyebek mellett: 2020. június 4‑i C.F. (Adóellenőrzés) ítélet (C‑430/19, EU:C:2020:429, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).  Nem látom okát annak, hogy miért ne kellene alkalmazni a védelemhez való jog tiszteletben tartásának elvét abban az esetben, ha a szóban forgó határozatot egy nemzeti központi bank szerve hozza meg, feltéve hogy az ilyen határozat hátrányosan érinti az érintett személy jogi helyzetét.
73      Az EKB a német („eine Schwere Verletzung begangen hat”), az angol („has been guilty of serious misconduct”), a francia („a commis une faute grave”) és az olasz („è reso colpevole di gravi mancanze”) nyelvi változatra hivatkozik.
74      Lásd az előző lábjegyzetben hivatkozott angol és olasz nyelvű változatot.
75      Lásd e tekintetben a német („eine schwere Verletzung begangen hat”), a francia („a commis une faute grave”), a spanyol („haya incurrido en falta grave”) és a cseh („nebo se dopustí vážného pochybení”) nyelvi változatot.
76      Megjegyzem, hogy a Rimšēvičs ítéletben a Bíróság az ügy tárgyát képező intézkedést a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkének hatálya alá tartozónak minősítette, annak ellenére, hogy nem volt büntetőjogi felelősséget megállapító előzetes bírósági döntés. Álláspontom szerint, ha a súlyos kötelezettségszegés fogalmának szerves részét képezné egy ilyen fontos követelmény, akkor nyilvánvaló és elegendő jogalapot szolgáltatott volna a hivatkozott ügyben a megsemmisítésre (amit a Bíróság más jogalapon állapított meg). Mindemellett ez az ügy egy elnöknek a nemzeti központi banki feladatok ellátásától való ideiglenes eltiltására vonatkozott. Mindenesetre az e tekintetben levont következtetésem fényében úgy vélem, hogy nem szükséges foglalkozni az EKB által alkalmazott azon megkülönböztetéssel, amely szerint az előzetes bírósági határozat követelménye nem alkalmazandó a felmentés másik indoka, vagyis a feladatok ellátásához szükséges feltételeknek való meg nem felelés esetén.
77      Ami a szóban forgó konkrét jogokat illeti, a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkében előírt felmenthetőségi kritériumot alkalmazó határozat érintheti mind a szóban forgó személy ahhoz való jogát, hogy hivatali ideje alatt hivatalban maradjon, mind pedig az Alapjogi Chartában biztosított jogokat (mint a jelen ügyben a tulajdonhoz való jogot vagy az egyesülés szabadságához való jogot). Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem pontosítja a BNB igazgatótanácsa tagjainak hivatali idejét. A Bizottság és az EKB azonban jelzi, hogy ez az időtartam hat év (a BNB‑törvény 12. cikkének (4) bekezdése). Bár nem egyértelmű, hogy ez az időtartam a KBER és az EKB alapokmányának 14.2. cikkében előírt minimális megbízatási szabály „normatív kiterjesztését” tükrözi‑e, a hivatali idő lejártáig hivatalban maradáshoz való jog mindenesetre az EUMSZ 130. cikkben és az ezen alapokmány 7. cikkében biztosított függetlenség garanciájának velejárója.
78      Európai Bizottság, 2024. évi konvergenciajelentés, Institutional Paper 294, Az Európai Unió Kiadóhivatala, Luxembourg, 2024., 43. o.
79      Európai Bizottság, 2025. évi konvergenciajelentés Bulgáriáról, 320. intézményi dokumentum, az Európai Unió Kiadóhivatala, Luxembourg, 2025., 25. o.
80      Bobek főtanácsnok Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal ügyre vonatkozó indítványa (C‑406/18, EU:C:2019:1055, 48., 53. és 56. pont).
81      Analógia útján a Bíróság által a 2020. március 19‑i Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal ítéletben (C‑406/18, EU:C:2020:216, 36. és 37. pont) megállapítottakkal. Lásd még: Bobek főtanácsnok Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal ügyre vonatkozó indítványa (C‑406/18, EU:C:2019:1055, 69. pont), utalva arra az ítélkezési gyakorlatra, amely emlékeztet rá, hogy az Alapjogi Charta 47. cikke közvetlen hatállyal rendelkezik, és így lehetővé teszi az azzal összeegyeztethetetlen jogszabályok alkalmazásának mellőzését.