62006CC0446
ĢENERĀLADVOKĀTA ĪVA BOTA [YVES BOT] SECINĀJUMI,
sniegti 2007. gada 6. decembrī (
1
)
Lieta C-446/06
A. G. Winkel
pret
Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
“Liellopu gaļa — Tirgu kopīgā organizācija — Regula (EK) Nr. 1254/1999 — 3. panta f) punkts — Piemaksas piešķiršana par zīdītājgovīm — Nosacījumi, kas atbilst vispārpieņemtajai audzēšanas praksei”
1.
Atbilstoši šim lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesai jāspriež, vai saskaņā ar Regulā (EK) Nr. 1254/1999 (
2
) noteikto Kopienas atbalstu tiesisko regulējumu dalībvalsts var šādu atbalstu piešķiršanai izvirzīt nosacījumus attiecībā uz atnešanās biežumu un zīdīšanas ilgumu.
2.
Šajos secinājumos skaidrošu, kāpēc, manuprāt, Regulas Nr. 1254/1999 3. panta f) punkts nav pretrunā ar to, ka dalībvalsts piemaksas piešķiršanai par zīdītājgovīm izvirza nosacījumu attiecībā uz atnešanās biežumu un nosacījumu, ka teļam vismaz četrus mēnešus ir jāpaliek pie zīdītājgovs.
I — Atbilstošās tiesību normas
A — Kopienu tiesības
1) Regula Nr. 1254/1999
3.
Kopējās lauksaimniecības politikas ietvaros ir izveidota liellopu gaļas tirgus kopīgā organizācija, lai stabilizētu šīs nozares tirgu un nodrošinātu lauksaimniekiem līdzvērtīgu dzīves līmeni.
4.
Šajā nolūkā ar Regulu Nr. 1254/1999 tika izveidota atbalsta sistēma liellopu gaļas ražotājiem. Šīs sistēmas ietvaros tostarp liellopu gaļas ražotājiem tiešo maksājumu formā tiek pārskaitīta piemaksa par zīdītājgovju ganāmpulka uzturēšanu, kas tiek saukta par “piemaksu par zīdītājgovīm”.
5.
Jēdziens “zīdītājgovs” Regulas Nr. 1254/1999 3. panta f) punktā definēts šādi:
“[..] govs, kas pieder pie gaļas šķirnes vai kas iegūta no krustojuma ar gaļas šķirni un pieder pie ganāmpulka, kas ir paredzēts teļu audzēšanai, lai ražotu gaļu.”
6.
Regulas Nr. 1254/1999 6. pantā paredzēts, ka ražotājs, kurš savā saimniecībā tur zīdītājgovis, ievērojot noteiktus nosacījumus, var pretendēt uz piemaksu par zīdītājgovīm.
7.
Tāpat saskaņā ar šo 6. pantu piemaksu par zīdītājgovīm piešķir ražotājiem, kas nepiegādā pienu vai piena produktus no savas saimniecības 12 mēnešu laikā no dienas, kad tiek iesniegts pieteikums. Neskatoties uz to, atsevišķi ražotāji, kas piegādā pienu vai piena produktus, var saņemt piemaksu par zīdītājgovīm, ja šo produktu kopējais individuālais atskaites daudzums, kā minēts Regulas (EEK) Nr. 3950/92 (
3
) 4. pantā, nepārsniedz 120000 kilogramus (
4
).
8.
Lai saņemtu piemaksu par zīdītājgovīm, ražotājiem savos ganāmpulkos jātur vismaz 60 % zīdītājgovju un ne vairāk kā 40 % telīšu vismaz sešus mēnešus pēc kārtas no pieteikuma iesniegšanas dienas.
9.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1254/1999 3. panta g) apakšpunktu par “telēm” uzskatāmi sieviešu dzimuma liellopi no astoņu mēnešu vecuma, kas vēl nav atnesušies. Šīs regulas 6. panta 6. punktā precizēts, ka minētās normas piemērošanai ņem vērā tikai tās teles, kas pieder gaļas šķirnei un pieder ganāmpulkam, kas ir paredzēts teļu audzēšanai, lai ražotu gaļu.
10.
Turklāt minētās regulas piemērošanas noteikumi, tostarp attiecībā uz jēdziena “zīdītājgovs” definīciju, jāpieņem Eiropas Kopienu Komisijai (
5
).
2) Regula (EK) Nr. 2342/1999
11.
Pieņemot Regulu (EK) Nr. 2342/1999 (
6
), kas nosaka sīki izstrādātus noteikumus Regulas Nr. 1254/1999 piemērošanai, Komisija precizēja jēdzienu “zīdītājgovs”. Piemērošanas regulas 14. pants kopsakarā ar tās I pielikumu norāda, kādas govju šķirnes nav uzskatāmas par gaļas šķirņu govīm un līdz ar to nav uzskatamas par zīdītājgovīm Regulas Nr. 1254/1999 3. panta f) punkta izpratnē.
12.
Bez tam saskaņā ar Piemērošanas regulas 45. pantu dalībvalstis veic visus piemērotos pasākumus, lai nodrošinātu, ka minēto regulu piemēro pareizi.
3) Regula (EK) Nr. 2419/2001
13.
Regulas (EK) Nr. 2419/2001 (
7
) mērķis ir efektīvi ieviest tiešo maksājumu shēmas kopējās lauksaimniecības politikas jomā, nosakot piemērošanas noteikumus ar Regulu (EEK) Nr. 3508/92 (
8
) izveidotajai integrētajai administrācijas un kontroles sistēmai. Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2419/2001 1. panta 1. punkta b) apakšpunktu integrētā administrācijas un kontroles sistēma attiecas uz piemaksas par zīdītājgovīm tiesisko regulējumu. Minētā sistēma dalībvalstīm ļauj pārliecināties par to darbību esamību un tiesiskumu, kuras tiek finansētas ar Kopienas atbalstiem.
14.
Regulas Nr. 2419/2001 36. pantā tostarp paredzēts, ka atbalstu nevar piešķirt par lielāku skaitu dzīvnieku, nekā ir norādīts atbalsta pieteikumā. Ja izveidojusies tāda situācija, atbalsta apmēru aprēķina pēc to dzīvnieku skaita, kas faktiski atbilst visiem atbalsta piešķiršanai izvirzītajiem nosacījumiem.
15.
Saskaņā ar minētās regulas 38. panta noteikumiem gadījumā, ja konstatē starpību starp to dzīvnieku skaitu, kas faktiski atbilst attiecīgajiem nosacījumiem, un to dzīvnieku skaitu, par kuriem lūgta piemaksa, atbalsta apjoms tiek samazināts vai liegts.
B — Valsts tiesības
16.
Regula Nr. 1254/1999 Nīderlandes tiesību sistēmā tika ieviesta ar Nolikumu par Kopienu piemaksām par dzīvniekiem (Regeling dierlijke EG-premies, turpmāk tekstā — “Regeling”). Redakcijā, kas bija spēkā laikā no 2002. gada 1. augusta līdz 2003. gada 1. jūnijam, Regeling 1. pantā jēdziens “zīdītājgovs” bija definēts tāpat kā kā Regulas Nr. 1254/1999 3. panta f) punktā.
17.
Attiecībā uz kārtību, kādā piešķirama piemaksa par zīdītājgovīm, Regeling bija paredzēts, ka minētā piemaksa ražotājiem piešķirama tikai gadījumā, ja zīdītājgovs attiecīgajā gadā ir atnesusies vismaz vienu reizi un ja tās teļi palikuši ganāmpulkā vismaz četrus mēnešus pēc dzimšanas.
18.
Sākot no 2003. gada 2. jūnija, ņemot vērā grozījumus attiecībā uz atnešanās nosacījumu, piemaksu piešķir, ja zīdītājgovs vismaz vienu reizi ir atnesusies laikposmā, kas sākas divdesmit mēnešus pirms attiecīgā pieteikuma perioda sākuma datuma, un beidzas pilnus četrus mēnešus pēc šī datuma.
II — Pamata prāvas rašanās fakti un prejudiciālais jautājums
19.
2002. gada 19. augustā Vinkels [Winkel] iesniedza Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (lauksaimniecības, vides un pārtikas kvalitātes lietu ministrs, turpmāk tekstā — “ministrs”) pieteikumu par piemaksu par 2002. gadu attiecībā uz septiņām zīdītājgovīm.
20.
Ministrs sākotnēji piešķīra Vinkelam par 2002. gadu piemaksu EUR 1532,65 apmērā, pēc tam samazināja piemaksas apmēru, un visbeidzot, ar 2004. gada 4. jūnija lēmumu noraidīja piemaksas pieteikumu par 2002. gadu un, attiecīgi, pieprasīja, lai Vinkels atmaksā iepriekš piešķirto summu, motivējot ar to, ka laikā no 2001. gada 1. janvāra līdz 2002. gada 31. decembrim četras no govīm, par kurām tika lūgta piemaksa, nebija zīdījušas savus teļus vismaz četrus mēnešus.
21.
Turklāt ar 2004. gada 18. jūnija lēmumu ministrs, pamatojoties uz Regulas Nr. 2419/2001 38. panta 2. punkta trešo daļu, izslēdza prasītāju no ienākumu atbalsta saņemšanas EUR 875,80 apmērā.
22.
2003. gada 28. jūnijā Vinkels iesniedza pieteikumu piemaksas saņemšanai par zīdītājgovīm par 2003. gadu attiecībā uz septiņām zīdītājgovīm.
23.
2004. gada 21. jūnijā ministrs piešķīra Vinkelam par 2003. gadu piemaksu EUR 1104,46 apmērā attiecībā uz sešām zīdītājgovīm. Piemaksa par septīto zīdītājgovi tika atteikta, motivējot ar to, ka tā neesot zīdījusi savu teļu vismaz četrus mēnešus.
24.
Vinkels iesniedza sūdzību par ministra 2004. gada 4. jūnija, 18. jūnija un 21. jūnija lēmumiem. Ar 2004. gada 26. oktobra lēmumu ministrs minēto sūdzību noraidīja.
25.
Par minēto lēmumu ir iesniegts pieteikums valsts tiesā. Vinkels uzskata, ka Regeling ietvertie nosacījumi ir pretrunā ar Regulu Nr. 1254/1999. Vinkels it īpaši uzskata, ka visas govis, attiecībā uz kurām viņš par 2002. gadu un 2003. gadu lūdza piemaksu par zīdītājgovīm, atbilst Regulas Nr. 1254/1999 3. panta f) punktā ietvertajai zīdītājgovs definīcijai.
26.
Tā kā College van Beroep voor het bedrijfsleven (Apelācijas tiesa tirdzniecības un rūpniecības jautājumos) radās šaubas par Regulas Nr. 1254/1999 3. panta f) punkta interpretāciju, tā nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu jautājumu:
“1)
Vai tiesiskais regulējums, kurā, pamatojoties uz liellopu audzēšanas nozarē vispārpieņemto praksi, tiesības saņemt piemaksu par zīdītājgovīm ir pakļautas nosacījumam, ka govij ir jāatnesas vismaz vienu reizi periodā, kas sākas divdesmit mēnešus pirms pieteikuma perioda sākuma datuma un beidzas četrus mēnešus pēc šī datuma, un ka tās teļu nedrīkst izņemt no attiecīgā ganāmpulka četru mēnešu laikā pēc tā piedzimšanas, ir saderīgs ar Regulas (EK) Nr. 1254/1999 3. panta f) punktu?
2)
Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, kādi kritēriji ir piemērojami, lai noteiktu, vai ganāmpulkā teļi tiek turēti gaļas ražošanai, un lai noteiktu, kuras govis pieder šim ganāmpulkam?”
III — Analīze
27.
Vispirms ir jāatgādina, ka Vinkels piemaksas pieteikumu par zīdītājgovīm par 2002. gadu iesniedza 2002. gada 19. augustā. Regeling grozījumi attiecībā uz atnešanās nosacījumu stājās spēkā 2003. gada 2. jūnijā. Tātad pieteikumam par 2002. gadu piemērojama Regeling redakcija, kas bija spēkā no 2002. gada 1. augusta līdz 2003. gada 1. jūnijam.
28.
Nedomāju, ka minētie grozījumi par atnešanās biežumu ietekmē atbildi uz uzdoto jautājumu. Vienīgā nianse slēpjas faktā, ka saskaņā ar Regeling redakciju pirms grozījumiem govij bija jāatnesas vismaz vienu reizi attiecīgajā gadā, bet saskaņā ar Regeling redakciju pēc grozījumiem — vismaz vienu reizi periodā, kas sākas divdesmit mēnešus pirms pieteikuma perioda sākuma un beidzas četrus mēnešus pēc šī datuma.
29.
Abos gadījumos jānoskaidro, vai Regulas Nr. 1254/1999 3. panta f) punkts liedz izvirzīt nosacījumu attiecībā uz atnešanās biežumu, lai varētu saņemt piemaksu par zīdītājgovīm.
30.
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 1254/1999 3. panta f) punkts interpretējams tādējādi, ka tas ir pretrunā ar to, ka dalībvalsts zīdītājgovīm paredzētās piemaksas piešķiršanai izvirza nosacījumu attiecībā uz atnešanās biežumu, un nosacījumu, ka govij savs teļš jāzīda vismaz četrus mēnešus.
31.
Komisija uzskata, ka, lai govi varētu uzskatīt par zīdītājgovi un, attiecīgi, lai rastos tiesības uz attiecīgo piemaksu, ir jāizpilda tikai tie divi nosacījumi, kas ietverti Regulas Nr. 1254/1999 3. panta f) punktā. Tādējādi, lai dzīvnieku varētu uzskatīt par zīdītājgovi, tam jābūt no gaļas šķirnes un jāpieder pie ganāmpulka, kas ir paredzēts teļu audzēšanai, lai ražotu gaļu.
32.
Komisija turklāt piebilst, ka to, vai dzīvnieks tiek turēts zīdīšanai, jānovērtē attiecībā uz visu ganāmpulku, nevis attiecībā uz katru govi. Tādējādi Komisija uzskata — ja ir norādes par to, ka govs nav zīdījusi savu teļu, tad, lemjot par piemaksas piešķiršanu par šo zīdītājgovi, pietiekami novērtēt, vai ganāmpulks tomēr joprojām saglabājis zīdīšanas funkciju. Turklāt Komisijas ieskatā tādos valstu nosacījumos kā tie, kas paredzēti Regeling, neesot ņemti vērā pamatoti izņēmuma gadījumi, piemēram, teļa nāve neilgi pēc dzimšanas.
33.
Tādēļ dalībvalstis nevarot piemaksu piešķiršanai par zīdītājgovīm izvirzīt nosacījumus attiecībā uz atnešanās biežumu un zīdīšanas ilgumu.
34.
Es nepiekrītu šim viedoklim. Tāpat kā Francijas un Nīderlandes valdība es uzskatu, ka Regulas Nr. 1254/1999 3. panta f) punkts jāinterpretē tādējādi, ka tas dalībvalstīm neliedz pieņemt tiesisko regulējumu, kurā lopkopjiem, kas vēlas saņemt piemaksu par zīdītājgovīm, ir izvirzīti nosacījumi attiecībā uz atnešanās biežumu un zīdīšanas ilgumu.
35.
Vispirms ir jāatgādina Tiesas pastāvīgā judikatūra, saskaņā ar kuru, lai interpretētu Kopienu tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un mērķi, kas tiek īstenoti ar tiesisko regulējumu, kurā ietverta tiesību norma (
9
).
36.
No Regulas Nr. 1254/1999 3. panta f) punkta teksta analīzes izriet, ka tajā nav ietverti noteikumi, kuri nepārprotami liegtu piemērot tādus nosacījumus, kādi izvirzīti Regeling. Gluži pretēji, saskaņā ar Piemērošanas regulas 45. pantu dalībvalstis veic visus piemērotos pasākumus, lai nodrošinātu minētās regulas pareizu piemērošanu.
37.
Regulas Nr. 1254/1999 3. panta f) punktā kā zīdītājgovs ir definēta govs, kas pieder pie gaļas šķirnes un pieder pie ganāmpulka, kas ir paredzēts teļu audzēšanai, lai ražotu gaļu. Šis jēdziens “zīdītājgovs” precizēts Piemērošanas regulas 14. pantā. Tajā noteikts, kādas govis nevar uzskatīt par zīdītājgovīm.
38.
Tomēr nevienā no Regulas Nr. 1254/1999 un Piemērošanas regulas normām nav paskaidrots, kā saprotams jēdziens “govs, kas pieder pie ganāmpulka, kas ir paredzēts teļu audzēšanai, lai ražotu gaļu”.
39.
Savukārt jēdzienu “[lopu] audzēšana”, ko var definēt kā paņēmienu kopumu dzīvnieku audzēšanai, vairošanai un attīstīšanai labos apstākļos (
10
) katrā dalībvalstī var izprast ļoti dažādi.
40.
Piemēram, Francijas valdība savos apsvērumos skaidro, ka Francijā minimālais zīdīšanas laiks teļam, kas paredzēts gaļas ražošanai, ir četras nedēļas vai ilgāk, ja gaļa tiks tirgota ar norādi “mātes audzināts teļš”. Teļu var pat atšķirt no mātes ļoti agri un nobarot, lai gaļu pārdotu kā jaunlopa, teles vai liellopa gaļu (
11
).
41.
Komisija turklāt atzīst, ka lopu audzēšanas metodes var atšķirties atkarībā no audzēšanas veida un lopu šķirnes (
12
). Tomēr tā nav precizējusi, kādi audzēšanas paņēmieni nosaka, ka ganāmpulkam piemīt zīdīšanas funkcija.
42.
Nīderlandes valdība līdz ar to uzskata, ka, lai īstenotu Regulu Nr. 1254/1999, jēdzienu “zīdītājgovs” nepieciešams precizēt attiecībā uz nosacījumu par piederību ganāmpulkam, kas ir paredzēts teļu audzēšanai, lai ražotu gaļu.
43.
Tātad tādi nosacījumi kā tie, kas izvirzīti Regeling un atspoguļo faktiskos lopu audzēšanas paņēmienus Nīderlandē, ļaujot pārbaudīt, vai dzīvnieks pieder šāda veida ganāmpulkam, un, attiecīgi, noteikt, vai tas ir uzskatāms par zīdītājgovi. Līdz ar to, ja netiek ievērots atnešanās biežums vai teļš vismaz četrus mēnešus nepaliek pie govs, nevarētu runāt par audzēšanu un govs nebūtu uzskatāma par zīdītāju. Tātad piemaksu par zīdītājgovīm nevarētu piešķirt, un šis gadījums attiecas uz Vinkelu pamata lietā.
44.
Komisija savos apsvērumos gan norāda, ka zīdīšanas funkcija, kas nepieciešama, lai varētu piešķirt piemaksu par zīdītājgovju ganāmpulka uzturēšanu, jāvērtē nevis attiecībā uz katru govi atsevišķi, bet gan attiecībā uz visu ganāmpulku kopumā. Tādējādi, ja ir norādes par to, ka piemaksa par zīdītājgovīm tika pieprasīta par govīm, kas nav zīdījušas savu teļu, tas, vai piemaksa piešķirama, atkarīgs no tā, vai ganāmpulks saglabājis zīdīšanas funkciju.
45.
Turpmāk izklāstīto apsvērumu dēļ es nepiekrītu šādai nostājai.
46.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1254/1999 6. panta 2. punktu, lai saņemtu piemaksu par zīdītājgovīm, ražotāja ganāmpulkā jābūt vismaz 60 % zīdītājgovju un ne vairāk kā 40 % telīšu. Manuprāt, šādu procentos izteiktu kvotu mērķis faktiski ir nodrošināt, ka ganāmpulkam piemīt zīdīšanas funkcija un tas ir paredzēts teļu audzēšanai, lai ražotu liellopu gaļu.
47.
Tomēr, pat ja tas, vai ganāmpulks kopumā saglabājis zīdīšanas funkciju, nosakāms pēc šādām procentuālām kvotām, lai noteiktu, vai 60 % no ganāmpulka ir zīdītājgovis, nepieciešams precīzi raksturot, kāds dzīvnieks uzskatāms par zīdītājgovi. Proti, jābūt iespējai zīdītājgovis nošķirt no citām govīm, piemēram, piena govīm vai telēm. Ja tas nebūtu iespējams, pastāvētu risks, ka govi varētu uzskatīt par zīdītājgovi pat tad, ja tā nebūtu paredzēta teļu audzēšanai.
48.
Tātad, manuprāt, Regeling izvirzītie nosacījumi ir nepieciešami, lai atpazītu zīdītājgovi un nošķirtu to no govīm, kas audzētas citiem nolūkiem.
49.
Šajā sakarā jāatzīmē, ka Komisija 2002. gada 11. aprīļa vēstulē pati Nīderlandes Karalistei norādīja, ka tā nepareizi piemēro tiesisko regulējumu attiecībā uz piemaksām liellopu gaļas nozarē, un šī iemesla dēļ tā veica atsevišķus finanšu grozījumus minētās valsts deklarētajos izdevumos. Komisijas ieskatā, visā Nīderlandes teritorijā veiktajā pārbaudē atklāts, ka 24,6 % no teļiem, attiecībā uz kuriem piešķirta piemaksa par zīdītājgovīm, uzņēmumu atstājuši četru mēnešu laikā pēc dzimšanas.
50.
Komisija minētajā vēstulē precizēja, ka saskaņā ar vispārējo noteikumu teļam pie mātes jāpaliek, vidējais, četrus mēnešus un ka Nīderlandes uzraudzības sistēmā vērojami trūkumi tādēļ, ka netiekot ņemts vērā šis vidējais ilgums. Komisija uzskatīja, ka šāds trūkums esot kaitīgs, jo noteikts skaits ražotāju varēja saņemt piemaksu par dzīvniekiem, kas nekādā veidā nav uzskatāmi par zīdītājgovīm.
51.
Šī iemesla dēļ Nīderlandes iestādes grozīja tiesisko regulējumu attiecībā uz piemaksu par zīdītājgovīm un uzskatīja par lietderīgu precizēt jēdziena “zīdītājgovs” definīciju (
13
), jo ne Regulā Nr. 1254/1999, ne tās piemērošanas regulā neesot nekādu norāžu par to, kā saprotams jēdziens “zīdītājgovs, kas pieder pie ganāmpulka, kas ir paredzēts teļu audzēšanai, lai ražotu gaļu”.
52.
Komisija, bez šaubām, sekojoši 2002. gada 7. novembra vēstulē Nīderlandes valdībai precizēja, ka, pat ja pret kritēriju par teļa turēšanu pie mātes četru mēnešu garumā nav nekādu iebildumu, tomēr ir jāpārbauda, vai atkāpšanos no minētā kritērija neizraisīja pamatots ārkārtas gadījums, kura dēļ ganāmpulks nezaudē zīdīšanas funkciju. Komisija apsvērumos norāda, ka nosacījumi attiecībā uz atnešanās biežumu un zīdīšanas ilgumu esot pārāk strikti un neļaujot ņemt vērā pamatotus ārkārtas gadījumus, piemēram, teļa nāvi.
53.
Pamata lietā es nesaskatu, kā šādi nosacījumi liedz iespēju ņemt vērā pamatotus ārkārtas gadījumus. Nīderlandes valdība savos apsvērumos norāda, ka liellopu turētājs vienmēr var atsaukties uz ārkārtas apstākļiem un nepārvaramu varu, kā paredzēts Regulas Nr. 2419/2001 48. pantā, kā arī uz dabas apstākļiem, kā paredzēts minētās regulas 41. pantā.
54.
Manuprāt, šādu nosacījumu piemērošanā nav aspektu, kas liellopu turētājam liegtu atsaukties uz šādiem apstākļiem, ja viņš pierāda, ka teļš no mātes atšķirts nepārvaramas varas apsvērumu dēļ vai tāpēc, ka šīs atšķiršanas pamatā ir ārkārtas apstākļi.
55.
Viedoklis, ko Komisija pauda minētajās vēstulēs, manuprāt, apliecina, ka Regulas Nr. 1254/1999 3. panta f) punktā izvirzīto nosacījumu praktiskai īstenošanai dalībvalstīm ir jādefinē to jēdzienu saturs, kas saistīti ar “piederību ganāmpulkam, kas ir paredzēts teļu audzēšanai, lai ražotu gaļu”; tas it īpaši nepieciešams uzraudzības nolūkā.
56.
Manuprāt, šāda analīze atbilst attiecīgo Kopienu tiesību normu mērķim un sistēmai.
57.
Atgādinu, ka vispārējais tiesiskais regulējums par piemaksām par zīdītājgovju ganāmpulka uzturēšanu ir līdzeklis, lai stabilizētu šīs jomas tirgu un nodrošinātu lauksaimniekiem līdzvērtīgu dzīves līmeni. Šī iemesla dēļ 1999. gadā izveidota visaptveroša ražotājiem paredzēto tiešo maksājumu shēma. Atbilstoši šai shēmai ražotājam nepastarpināti tiek sniegts atbalsts, kas izpaužas kā piemaksa par zīdītājgovīm; kuras piešķiršana ir atkarīga no tā, vai tiek nodrošināts minimālais zīdītājgovju skaits ganāmpulkā, proti, vismaz 60 % no ganāmpulka jābūt zīdītājgovīm.
58.
Lai garantētu pilnīgu šādas shēmas efektivitāti, dalībvalstīm, veicot visus nepieciešamos pasākumus, jānodrošina to darbību esamība un tiesiskums, kuras tiek finansētas no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF), kā arī jānovērš un jāvēršas pret šajā sakarā pieļautiem pārkāpumiem (
14
).
59.
Citiem vārdiem, integrētās administrācijas un kontroles sistēmas mērķis ir it īpaši nodrošināt, lai piemaksa par zīdītājgovīm tiktu faktiski piešķirta par govi, kas paredzēta teļu audzēšanai, lai ražotu gaļu.
60.
Turklāt jau minēts, ka saskaņā ar Regulas Nr. 2419/2001 36. pantu un 38. pantu gadījumā, ja konstatēts, ka piemaksas pieteikumā deklarēto zīdītājgovju skaits patiesībā ir lielāks nekā ražotāja saimniecībā faktiski esošo šādu govju skaits, jo atsevišķas govis neatbilst attiecīgajiem nosacījumiem, piemaksas var tikt samazinātas vai liegtas.
61.
Tātad, izmaksājot piemaksu, piemēram, par govi, kas paredzēta tikai piena ražošanai, kas var, kā jau minēts, gadīties, ja teļš no mātes tiek atšķirts tikai dažas nedēļas pēc dzimšanas, tiktu apdraudēta Regulas Nr. 1254/1999 mērķu īstenošana. Komisija tam ir piekritusi 1999. gada 16. decembra darba dokumentā (
15
). Komisija atzina, ka teļu neesamība saimniecībā varētu likt domāt, ka netiek veikta teļu audzēšana, lai ražotu gaļu, un ka visas govis pieder pie piena ražošanai paredzētā ganāmpulka.
62.
Turklāt nosacījums, kas attiecas uz atnešanās biežumu, ļauj pārliecināties, ka govs nav tele. Saskaņā ar Regulas Nr. 1254/1999 3. panta g) apakšpunktu un 6. panta 6. punktu vienīgais, kas atšķir teli no zīdītājgovs, ir atnešanās, jo tele ir sieviešu dzimuma liellops, kas pieder pie gaļas šķirnes un vēl nav atnesies.
63.
Līdz ar to es uzskatu, ka ar atnešanās biežumu un zīdīšanas ilgumu saistīto nosacījumu izvirzīšana piemaksu piešķiršanai par zīdītājgovīm ir nepieciešama, lai dalībvalstīm ļautu nodrošināt, ka piemaksa par zīdītājgovīm patiešām tiek piešķirta par govi, kas paredzēta teļu audzēšanai, lai ražotu gaļu.
64.
Tādējādi Regeling izvirzītie nosacījumi man liekas atbilstoši attiecīgo tiesību normu mērķim un sistēmai.
65.
Ņemot vērā visus minētos apsvērumus, es uzskatu, ka Regulas Nr. 1254/1999 3. panta f) punkts pieļauj to, ka dalībvalsts piemaksas piešķiršanai par zīdītājgovīm izvirza nosacījumu attiecībā uz atnešanās biežumu un nosacījumu, ka teļam vismaz četrus mēnešus ir jāpaliek pie zīdītājgovs.
66.
Līdz ar to nav nepieciešams atbildēt uz otro jautājumu.
IV — Secinājumi
67.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, iesaku Tiesai uz College van Beroep voor het bedrijfsleven uzdoto jautājumu sniegt šādu atbildi:
Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1254/1999 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju, kas grozīta ar Padomes 2001. gada 23. jūlija Regulu (EK) Nr. 1512/2001, 3. panta f) punkts pieļauj to, ka dalībvalsts piemaksas piešķiršanai par zīdītājgovīm izvirza nosacījumu attiecībā uz atnešanās biežumu un nosacījumu, ka govs ir zīdījusi savu teļu vismaz četrus mēnešus.
(
1
)	Oriģinālvaloda — franču.
(
2
)	Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju (OV L 160, 21. lpp.), kas grozīta ar Padomes 2001. gada 23. jūlija Regulu (EK) Nr. 1512/2001 (OV L 201, 1. lpp.) (turpmāk tekstā — “Regula Nr. 1254/1999”).
(
3
)	Padomes 1992. gada 28. decembra Regula, ar ko ievieš papildnodevu piena un piena produktu nozarē (OV L 405, 1. lpp.).
(
4
)	Regulas Nr. 1254/1999 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta pirmā daļa.
(
5
)	Regulas Nr. 1254/1999 6. panta 7. punkts.
(
6
)	Komisijas 1999. gada 28. oktobra Regula__ kas nosaka sīki izstrādātus noteikumus Regulas Nr. 1254/1999 piemērošanai attiecībā uz piemaksu shēmām (OV L 281, 30. lpp.; turpmāk tekstā — “Piemērošanas regula”).
(
7
)	Komisijas 2001. gada 11. decembra Regula, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalstu shēmām, kas izveidotas ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 3508/92 (OV L 327, 11. lpp.).
(
8
)	Padomes 1992. gada 27. novembra Regula, ar ko izveido integrētu administrācijas un kontroles sistēmu konkrētām Kopienas atbalsta shēmām (OV L 355, 1. lpp.).
(
9
)	Skat. Tiesas 2007. gada 1. marta spriedumu lietā C-34/05 Schouten (Krājums, I-1687. lpp., 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
10
)	Skat. izdevumu Le Petit Robert, Dictionnaire de la langue française, Dictionnaires Le Robert, Paris, 2008.
(
11
)	Skat. Francijas valdības apsvērumus, 33. un 34. punkts.
(
12
)	Skat. Komisijas apsvērumus, 41. punkts.
(
13
)	Skat. Nīderlandes valdības apsvērumus, 18. punkts.
(
14
)	Skat. Piemērošanas regulas otro apsvērumu, kurā ietverta tieša atsauce uz Regulas Nr. 3508/92 pirmo apsvērumu.
(
15
)	Skat. Komisijas apsvērumus, I pielikums.