62015TJ0381(02)_RES
Lieta T‑381/15 RENV II
International Management Group (IMG)
pret
Eiropas Komisiju
Vispārējās tiesas spriedums (devītā palāta paplašinātā sastāvā) 2024. gada 4. septembrī
Ārpuslīgumiskā atbildība – Savienības finanšu regulējums – Savienības budžeta izpilde, ko veic starptautiska organizācija, īstenojot netiešu pārvaldību – Lēmums juridiskai personai neatzīt starptautiskas organizācijas statusu – Pietiekami būtisks tādas tiesību normas pārkāpums, ar kuru privātpersonām tiek piešķirtas tiesības – Pienākums ievērot pienācīgu rūpību – Mantisks kaitējums – Iespējas noslēgt ar Komisiju netiešas pārvaldības līgumus starptautiskas organizācijas statusā un iekasēt atbilstošas administratīvās maksas zaudēšana – Cēloņsakarība – Nosacījums par tiešu un neapšaubāmu cēloņsakarību – Konstatētā prettiesiskuma ietekmes uz starptautiskas organizācijas statusu, kas vajadzīgs, lai saņemtu kompensāciju, neesamība – Tāda notikuma iestāšanās, kas ir vēlāks nekā prettiesiskais akts, kuru Savienības tiesa var ņemt vērā – Lēmums ar atpakaļejošu spēku, kurā konstatēts, ka attiecīgajā laikposmā nav bijis starptautiskas organizācijas statusa, kas vajadzīgs, lai saņemtu kompensāciju
Tiesvedība – Vispārējai tiesai saistošs Tiesas spriedums – Nosacījumi – Lietas nodošana atpakaļ pēc apelācijas tiesvedības – Tiesību jautājumi, par kuriem Tiesa ir galīgi lēmusi apelācijas tiesvedības ietvaros – “Res judicata” spēks – Tvērums
(Tiesas statūtu 61. panta otrā daļa; Vispārējās tiesas Reglamenta 215. pants)
(skat. 27. un 28. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Pietiekami būtisks Savienības tiesību pārkāpums – Pienācīgas rūpības pienākuma pārkāpums, ko Komisija izdarījusi, pārbaudot starptautiskas organizācijas statusu – Tāda lēmuma pieņemšana, kam acīmredzami nav juridiska un faktiska pamatojuma
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 37.–43. punktu)
Eiropas Savienības budžets – Finanšu regula – Budžeta izpilde – Izpilde, īstenojot netiešu pārvaldību – Īpaša procedūra, kas paredzēta tikai starptautiskām organizācijām – Prettiesisks Komisijas lēmums, ar ko struktūrai ir atteikts noslēgt netiešas pārvaldības nolīgumus tāpēc, ka pastāv šaubas par tās kā starptautiskas organizācijas statusu – Zaudēta iespēja noslēgt šos nolīgumus un saņemt finansiālu kompensāciju par netiešajām izmaksām – Pieļaujamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 966/2012 58. panta 1. punkta c) apakšpunkta ii) punkts un 60. panta 2. punkts)
(skat. 47.–50. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Kaitējums – Cēloņsakarība – Prettiesisks Komisijas lēmums, ar ko struktūrai ir atteikts noslēgt netiešas pārvaldības nolīgumus tāpēc, ka pastāv šaubas par tās kā starptautiskas organizācijas statusu – Pienākuma ievērot pienācīgu rūpību pārkāpums – Tāda konstatētā prettiesiskuma ietekmes uz starptautiskas organizācijas statusu neesamība, kas vajadzīgs, lai saņemtu kompensāciju – Tiešas un droši zināmas cēloņsakarības starp šo prettiesiskumu un apgalvoto kaitējumu neesamība – Prasības par zaudējumu atlīdzību noraidīšana pilnībā
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 58.–66. un 84. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Kaitējums – Cēloņsakarība – Prettiesisks Komisijas lēmums, ar ko struktūrai ir atteikts noslēgt netiešas pārvaldības nolīgumus tāpēc, ka pastāv šaubas par tās kā starptautiskas organizācijas statusu – Lēmums ar atpakaļejošu spēku, kurā konstatēta starptautiskas organizācijas statusa neesamība attiecīgajā laikposmā – Reāla un droši zināma kaitējuma neesamība – Prasības par zaudējumu atlīdzību noraidīšana pilnībā
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 67.–69. un 84. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Iestādes akta vai rīcības prettiesiskuma vērtējums – Pienākums ņemt vērā tiesiskos un faktiskos apstākļus, kas pastāvēja minētā akta pieņemšanas vai rīcības īstenošanas brīdī
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 74. un 75. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Kaitējums – Cēloņsakarība – Vērtējums – Savienības tiesas iespēja ņemt vērā tiesiskos vai faktiskos apstākļus, kas iestājušies pēc prettiesiskā akta pieņemšanas vai rīcības īstenošanas
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 76.–79. punktu)
Rezumējums
Lemjot paplašinātā sastāvā, Vispārējā tiesa kā nepamatotu noraida prasību par zaudējumu atlīdzību, kuru iesniegusi International Management Group (IMG) un kurā lūgts atlīdzināt kaitējumu, kas tai esot nodarīts ar Eiropas Komisijas 2015. gada 8. maija lēmumu vairs neslēgt ar to jaunu deleģēšanas līgumu netiešajā pārvaldībā, kāda attiecībā uz starptautiskām organizācijām paredzēta tolaik spēkā esošajā Eiropas Savienības finanšu regulējumā (
1
), līdz brīdim, kad tiks galīgi noskaidrots prasītājas juridiskais statuss (turpmāk tekstā – “2015. gada 8. maija lēmums”). Ar šo spriedumu Vispārējā tiesa pirmoreiz atzīst starptautiskas organizācijas, kas saskārusies ar prettiesisku Komisijas atteikumu noslēgt Savienības budžeta pārvaldības deleģēšanas nolīgumu netiešajā pārvaldībā, iespēju prasīt kompensēt zaudēto iespēju noslēgt šādu nolīgumu.
Prasītāja – International Management Group (IMG) – izveidota 1994. gada 25. novembrī, lai valstīm un starptautiskajām organizācijām, kas piedalās Bosnijas un Hercegovinas atjaunošanā, būtu šim mērķim paredzēta specializēta struktūra.
2013. gada 7. novembrī Komisija pieņēma Īstenošanas lēmumu par 2013. gada rīcības programmu par labu Mjanmai/Birmai (
2
), kas finansējama no Savienības vispārējā budžeta, pamatojoties uz Regulu Nr. 966/2012 (
3
). Šajā lēmumā bija paredzēta tirdzniecības attīstības programma, kuras izmaksas bija jāfinansē Savienībai un kuras īstenošana bija jānodrošina kopīgā pārvaldībā ar prasītāju.
2014. gada 17. februārī Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) informēja Komisiju, ka ir sākta izmeklēšana par prasītājas statusu. Savā galīgajā ziņojumā OLAF būtībā norādīja, ka prasītāja nav starptautiska organizācija Regulas Nr. 1605/2002 (
4
) un Regulas Nr. 966/2012 izpratnē.
Visbeidzot Komisija pieņēma 2015. gada 8. maija lēmumu, ar ko tā nolēma, ka līdz brīdim, kad būs pilnīga pārliecība par prasītājas kā starptautiskas organizācijas statusu, tās dienesti ar prasītāju vairs neslēgs nevienu jaunu deleģēšanas līgumu netiešajā pārvaldībā, kas paredzēta Regulā Nr. 966/2012.
Prasītāja cēla prasību Vispārējā tiesā, lūdzot atcelt 2015. gada 8. maija lēmumu un atlīdzināt tai nodarīto kaitējumu. Pēc šīs prasības noraidījuma ar 2017. gada 2. februāra spriedumu IMG/Komisija (
5
) prasītāja iesniedza apelācijas sūdzību Tiesā. Ar 2019. gada 31. janvāra spriedumu International Management Group/Komisija (
6
) Tiesa atcēla šo Vispārējās tiesas spriedumu, kā arī Komisijas 2015. gada 8. maija lēmumu un nosūtīja lietu T‑381/15 atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par prasītājas lūgumu atlīdzināt kaitējumu, kas, iespējams, esot nodarīts ar šo lēmumu.
Ar 2020. gada 9. septembra spriedumu IMG/Komisija (
7
) Vispārējā tiesa noraidīja prasītājas lūgumu atlīdzināt kaitējumu. Prasītāja iesniedza apelācijas sūdzību Tiesā.
2021. gada 8. jūnijā Komisija pieņēma lēmumu, ar kuru ar atpakaļejošu spēku no 2014. gada 16. decembra (
8
) atteicās prasītājai atzīt starptautiskas organizācijas statusu, kas paredzēts Savienības finanšu tiesiskajā regulējumā Savienības līdzekļu izlietošanai netiešās pārvaldības ietvaros (turpmāk tekstā – “2021. gada 8. jūnija lēmums”).
Ar 2022. gada 22. septembra spriedumu IMG/Komisija (
9
) Tiesa daļēji atcēla sākotnējo spriedumu un nosūtīja lietu T‑381/15 RENV atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā lemtu par prasītājas lūgumu atlīdzināt mantisko kaitējumu, kas, iespējams, esot nodarīts ar 2015. gada 8. maija lēmumu.
Vispārējās tiesas vērtējums
Vispirms Vispārējā tiesa atgādina, ka pēc tam, kad Tiesa ir atcēlusi Vispārējās tiesas nolēmumu un nodevusi lietu tai atpakaļ izskatīšanai, Vispārējai tiesai lieta tiek iesniegta ar Tiesas nolēmumu (
10
) un tai ir jālemj par visiem prasītāja izvirzītajiem prasījumiem, izņemot tos, uz kuriem atbild Vispārējās tiesas sākotnējā nolēmuma rezolutīvās daļas elementi, ko Tiesa nav atcēlusi, kā arī motīvi, kuri veido minēto elementu nepieciešamo pamatu, jo tie ir ieguvuši res judicata spēku (
11
).
Iesākumā Vispārējā tiesa atgādina, ka Savienības ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanās ir atkarīga no tā, vai ir izpildīta virkne nosacījumu, proti, tādas tiesību normas pietiekami būtiska pārkāpuma esamība, kuras mērķis ir piešķirt tiesības privātpersonām, zaudējumu esamība un cēloņsakarība starp akta autora pienākuma pārkāpumu un cietušajām personām nodarītajiem zaudējumiem.
Pirmkārt, runājot par nosacījumu, kas attiecas uz pietiekami būtiska tādas tiesību normas pārkāpuma esamību, kuras mērķis ir piešķirt tiesības privātpersonām, Vispārējā tiesa precizē, ka Komisijai ir plaša rīcības brīvība, īstenojot tai piešķirto uzdevumu izpildīt Savienības budžetu netiešā pārvaldībā, kas šai iestādei ļauj uzticēt budžeta izpildes uzdevumus starptautiskām organizācijām (
12
). Turklāt Vispārējā tiesa arī uzsver, ka pienākums ievērot pienācīgu rūpību, kas raksturīgs labas pārvaldības principam (
13
) un kas vispārīgi attiecas uz Savienības iestādes rīcību attiecībās ar sabiedrību, nozīmē, ka Savienības iestādēm ir jārīkojas rūpīgi un piesardzīgi, izskatot visus atbilstošos lietas elementus.
Šajā gadījumā no apelācijas tiesvedības sprieduma izriet (
14
), ka Tiesa konstatēja, ka pastāv pietiekami būtisks tāda pienākuma ievērot pienācīgu rūpību pārkāpums, kas Komisijai bija jāizpilda, pieņemot 2015. gada 8. maija lēmumu. Tāpēc Vispārējā tiesa konstatē, ka Komisija, pieņemdama 2015. gada 8. maija lēmumu, nav izpildījusi tai uzlikto pienākumu ievērot pienācīgu rūpību un tādējādi ir pieļāvusi pietiekami būtisku Savienības tiesību pārkāpumu, kas var izraisīt tās atbildību.
Otrkārt, jebkuram kaitējumam, kuru prasa atlīdzināt prasībā par Savienības ārpuslīgumisko atbildību atbilstoši LESD 340. panta otrajai daļai, jābūt reālam un droši zināmam. Turklāt, lai varētu tikt atzīta Savienības ārpuslīgumiskā atbildība, kaitējumam pietiekami skaidri jāizriet no iestāžu prettiesiskās rīcības.
Katrā ziņā lietas dalībniekam, kas atsaucas uz Savienības ārpuslīgumisko atbildību, jāsniedz pārliecinoši pierādījumi gan par kaitējuma, uz ko tas atsaucas, pastāvēšanu un apmēru, gan arī par pietiekami tiešas cēloņsakarības starp attiecīgās iestādes rīcību un apgalvoto kaitējumu esamību. Turklāt reāla un droši zināma kaitējuma esamība Savienības tiesā nevar tikt skatīta abstrakti, bet tā jāvērtē atkarībā no precīziem faktiskajiem apstākļiem, kas raksturo katru tai iesniegto lietu.
Vispārējā tiesa konstatē it īpaši, ka tad, kad Komisija prettiesiski atsakās slēgt deleģēšanas līgumu netiešajā pārvaldībā ar starptautisku organizāciju, ir iespējams, ka attiecīgajai organizācijai šī iemesla dēļ rodas kaitējums, kas atbilst zaudētajai iespējai saņemt šo deleģējumu. Pilnīga zaudētās iespējas noslēgt deleģēšanas līgumu netiešajā pārvaldībā izslēgšana no atlīdzināmiem zaudējumiem nevar tikt pieļauta Savienības tiesību pārkāpuma gadījumā, jo tieši ekonomiska veida strīdos šādas pilnīgas šīs zaudētās iespējas izslēgšanas rezultātā zaudējumu atlīdzināšanu varētu padarīt par faktiski neiespējamu.
Tādējādi no iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka tādos apstākļos kā šajā lietā aplūkotie, kad Komisija prettiesiski atsakās ar starptautisku organizāciju slēgt deleģēšanas līgumu netiešajā pārvaldībā, attiecīgā organizācija var pieprasīt atlīdzināt kaitējumu, kas atbilst nevis netiešo izmaksu, kuras būtu radījusi šāda līguma izpilde, finansiālai kompensācijai, bet zaudētajai iespējai iegūt šādu kompensāciju.
Šajā ziņā, pirmām kārtām, runājot par jautājumu, vai pastāv pietiekami tieša cēloņsakarība starp 2015. gada 8. maija lēmuma prettiesiskumu un zaudēto iespēju, uz ko atsaucas prasītāja, Vispārējā tiesa atgādina, ka šo prettiesiskumu veido tāda pienākuma ievērot pienācīgu rūpību pārkāpums, kas Komisijai bija jāievēro, īstenojot savu rīcības brīvību. Prettiesiskums, kas, Savienības iestādei pieņemot lēmumu, izriet no pienākuma ievērot pienācīgu rūpību pārkāpuma, ne vienmēr ietekmē attiecīgā lēmuma pamatotību. Tā tas ir prettiesiskuma gadījumā, kas skar 2015. gada 8. maija lēmumu.
No apelācijas tiesvedības sprieduma (
15
) izriet, ka konstatējums par 2015. gada 8. maija lēmuma prettiesiskumu neradīja Komisijai pienākumu atzīt prasītājai starptautiskas organizācijas statusu, uz ko atsaucas prasītāja, lai gan šī atzīšana atbilstoši Savienības finanšu tiesiskajam regulējumam un prasītājas gadījumā bija obligāts nosacījums, lai tā varētu turpināt Savienības budžeta izpildi netiešajā pārvaldībā un lai Vispārējā tiesa šīs zaudējumu atlīdzības prasības ietvaros varētu konstatēt, ka tā pamato zaudētu iespēju ar Komisiju noslēgt jaunus deleģēšanas līgumus šādā netiešajā pārvaldībā.
Tāpēc pienākuma ievērot rūpību pārkāpumu, kas pieļauts 2015. gada 8. maija lēmumā, nevar uzskatīt par norādītā finansiālā kaitējuma, proti, zaudētās iespējas pēc šī datuma starptautiskas organizācijas statusā noslēgt jaunus deleģēšanas līgumus par Savienības budžeta pārvaldību netiešajā pārvaldībā un saņemt summas, kas paredzētas kā netiešo izmaksu kompensācija, tiešu un faktisku cēloni.
Otrām kārtām, runājot par to, vai prasītājas minētais kaitējums ir reāls un droši zināms, no 2021. gada 8. jūnija lēmuma, kura likumību Vispārējā tiesa apstiprinājusi ar 2024. gada 4. septembra spriedumu IMG/Komisija (
16
), kā nepamatotu noraidīdama prasītājas celto atcelšanas prasību, kas vērsta pret šo lēmumu, izriet, ka kopš 2014. gada 16. decembra tā nevar atsaukties uz starptautiskas organizācijas statusu.
Tādējādi, tā kā saskaņā ar 2021. gada 8. jūnija lēmumu prasītāja 2015. gada 8. maija lēmuma pieņemšanas dienā un vēlāk neatbilda Savienības finanšu tiesiskajā regulējumā paredzētajam nosacījumam par starptautiskas organizācijas statusa esamību, tai nebija ne mazākās iespējas turpināt izpildīt Savienības budžetu netiešajā pārvaldībā un tāpēc saņemt summas, kas paredzētas kā netiešo izmaksu kompensācija.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, šo prasību par zaudējumu atlīdzību, kas balstīta uz pieņēmumu, ka prasītāja bija starptautiska organizācija Savienības finanšu tiesiskā regulējuma izpratnē un tāpēc tai bija nopietna iespēja turpināt Savienības budžeta izpildi netiešajā pārvaldībā, nevar apmierināt.
Tas, ka Savienības tiesa atceļ lēmumu, nerada tiesības saņemt atlīdzību par finanšu kaitējumu, uz ko atsaucies šī lēmuma adresāts, ja pēc sprieduma, ar kuru tiesību akts atcelts, attiecīgā iestāde pieņem lēmumu ar atpakaļejošu spēku, kura rezolutīvā daļa ir identiska, un ja Savienības tiesa uzskata, ka šī jaunā lēmuma rezolutīvā daļa ir likumīga.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (2012. gada 25. oktobris) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (OV 2012, L 298, 1. lpp.).
(
2
)	Īstenošanas lēmums C(2013) 7682 final.
(
3
)	Regulas Nr. 966/2012 84. pants.
(
4
)	Padomes Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 (2002. gada 25. jūnijs) par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV 2002, L 248, 1. lpp.).
(
5
)	Spriedums, 2017. gada 2. februāris, IMG/Komisija (T‑381/15, nav publicēts, EU:T:2017:57).
(
6
)	Spriedums, 2019. gada 31. janvāris, International Management Group/Komisija (C‑183/17 P un C‑184/17 P, EU:C:2019:78).
(
7
)	Spriedums, 2020. gada 9. septembris, IMG/Komisija (T‑381/15 RENV, turpmāk tekstā – sākotnējais spriedums, EU:T:2020:406).
(
8
)	Šajā datumā – 2014. gada 16. decembrī – Komisija nolēma iepriekš minētajā īstenošanas lēmumā paredzētās tirdzniecības attīstības programmas īstenošanu netiešā pārvaldībā uzticēt citai organizācijai nevis prasītājai.
(
9
)	Spriedums, 2022. gada 22. septembris, IMG/Komisija (C‑619/20 P un C‑620/20 P, turpmāk tekstā – apelācijas tiesvedības spriedums, EU:C:2022:722).
(
10
)	Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 215. pantam.
(
11
)	Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta otro daļu tad, ja lietu nodod atpakaļ Vispārējai tiesai, tai ir saistoši Tiesas lēmumi par tiesību jautājumiem.
(
12
)	Atbilstoši Regulas Nr. 966/2012 58. panta 1. punkta c) apakšpunktam un 62. pantam Eiropas Parlamenta un Padomes Finanšu regulā (ES, Euratom) 2018/1046 (2018. gada 18. jūlijs) par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, ar kuru groza Regulas (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 un Lēmumu Nr. 541/2014/ES un atceļ Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (OV 2018, L 193, 1. lpp.).
(
13
)	Nostiprināts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā.
(
14
)	Apelācijas tiesvedības sprieduma 189.–194. punkts.
(
15
)	It īpaši apelācijas tiesvedības sprieduma 113. un 156. punkts.
(
16
)	Spriedums, 2024. gada 4. septembris, IMG/Komisija (T‑509/21, EU:C:2024:xxx).