62024CJ0458_RES
Lieta C‑458/24 [Daraa] (
i
)
DO
pret
Bundesrepublik Deutschland
(Verwaltungsgericht Sigmaringen lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (otrā palāta) 2026. gada 5. marta spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patvēruma politika – Regula (ES) Nr. 604/2013 – 3. panta 2. punkts – 29. pants – Patvēruma pieteikuma iesniedzēja pārsūtīšana uz dalībvalsti, kura atbildīga par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu – Atbildīgās dalībvalsts veikta patvēruma meklētāju uzņemšanas un atpakaļuzņemšanas apturēšana – Direktīva (ES) 2013/32 – 33. pants – Nepieņemami pieteikumi
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Kritēriji un mehānismi, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu – Regula Nr. 604/2013 – Uzņemšanas un atpakaļuzņemšanas procedūras – Starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja pārsūtīšanai paredzētais termiņš – Šī termiņa neievērošanas sekas – Atbildības par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu nodošana pieprasījuma iesniedzējai dalībvalstij – Termiņa neievērošanas iemesli, kas attiecināmi uz valsti vai attiecīgo personu – Ietekmes neesība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 604/2013 29. panta 1. un 2. punkts)
(skat. 45.–47., 49.–61. punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Kritēriji un mehānismi, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu – Regula Nr. 604/2013 – Uzņemšanas un atpakaļuzņemšanas procedūras – Vienpusēja apturēšana, ko veic dalībvalsts, kas sākotnēji noteikta par atbildīgo – Sistēmisku problēmu, kā rezultātā pastāv necilvēcīgas un pazemojošas attieksmes risks, neesība – Dalībvalsts, kas nosaka atbildīgo dalībvalsti – Šīs valsts pienākums pārbaudīt atbildīgās dalībvalsts noteikšanas kritērijus un pašai kļūt par atbildīgo dalībvalsti – Neesība – Personas, attiecībā uz kurām ir pieņemts pārsūtīšanas lēmums – Pārsūtīšanas termiņa neievērošana – Atbildības par izskatīšanu automātiska nodošana pieprasījuma iesniedzējai dalībvalstij – Neievērošana, kuras iemesls ir vienpusēja apturēšana – Ietekmes neesība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 604/2013 3. panta 2. punkta 2. un 3. daļa un 29. panta 1. un 2. punkts)
(skat. 66. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Kopējās procedūras starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai – Direktīva 2013/32 – Alternatīvās aizsardzības pieteikuma izskatīšanas procedūra – Pieteikums, ko dalībvalstis var uzskatīt par nepieņemamu – Pamati – Cita dalībvalsts, kas ir atbildīga par izskatīšanu un ir akceptējusi pieteikumu uzņemt vai uzņemt atpakaļ pieteikuma iesniedzēju – Nepieļaujamība – Pārsūtīšanas lēmums un neizskatīšana atbilstoši Regulai Nr. 604/2013 – Pieļaujamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32 33. panta 1. punkts)
(skat. 73. punktu un rezolutīvās daļas 3. punktu)
Rezumējums
Izskatījusi Verwaltungsgericht Sigmaringen (Zigmāringenes Administratīvā tiesa, Vācija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, Tiesa interpretē Regulu Nr. 604/2013 (
1
), kā arī Direktīvu 2013/32 (
2
), lai precizētu atbildību par starptautiskās aizsardzības pieteikumu izskatīšanu situācijā, kad atbildīgā dalībvalsts ir apturējusi attiecīgo pieteikuma iesniedzēju uzņemšanu.
Sīrijas valstspiederīgais DO ieradās Vācijā 2023. gada 18. aprīlī un tā paša gada 26. aprīlī iesniedza tur patvēruma pieteikumu. Kā dalībvalsts, kura atbildīga par šī pieteikuma izskatīšanu, tomēr tika identificēta Itālijas Republika.
Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (Federālā migrācijas un bēgļu lietu pārvalde, Vācija) nosūtīja Itālijas Republikai DO uzņemšanas pieprasījumu, taču atbildi nesaņēma. Atbilstoši Dublinas III regulas 22. panta 7. punktam tā uzskatīja pieprasījumu par akceptētu un 2023. gada 18. jūlijā nolēma DO patvēruma pieteikumu noraidīt kā nepieņemamu.
2023. gada 27. jūlijā DO pārsūdzēja šo lēmumu Verwaltungsgericht Sigmaringen (Zigmāringenes Administratīvā tiesa), kas ir iesniedzējtiesa.
Šī tiesa norāda, ka no diviem Itālijas iestāžu 2022. gada decembrī nosūtītajiem apkārtrakstiem izriet, ka Itālijas Republika uz laiku un ar izņēmumiem vairs neakceptē starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju pārsūtīšanu uz Itāliju saskaņā ar Dublinas III regulu. Tādējādi tā atteicās no jebkādu pieteikuma iesniedzēju uzņemšanas, kas ietilpst tās atbildībā atbilstoši šai regulai.
Šādos apstākļos iesniedzējtiesa nolēma uzdot Tiesai vairākus prejudiciālus jautājumus, cenšoties būtībā noskaidrot, vai, pirmkārt, īpašā situācijā, kad dalībvalsts, kas izraudzīta par atbildīgo, ir vienpusēji apturējusi starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanu un atpakaļuzņemšanu, atbildība par pieteikuma izskatīšanu tiek nodota dalībvalstij, kas nosaka atbildīgo dalībvalsti. Otrkārt, iesniedzējtiesa lūdz Tiesu precizēt, vai Direktīva 2013/32 ļauj noraidīt starptautiskās aizsardzības pieteikumu kā nepieņemamu, pamatojoties uz to, ka atbildīgā dalībvalsts nevēlas uzņemt vai uzņemt atpakaļ starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju.
Tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, attiecībā uz atbildību par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu Tiesa vispirms atgādina, ka dalībvalsts, kas nosaka atbildīgo dalībvalsti, pati var kļūt par dalībvalsti, kas atbildīga par šo izskatīšanu. Tā tas ir gadījumā, ja “sistēmisku problēmu” dēļ patvēruma procedūrā un pieteikuma iesniedzēju uzņemšanas apstākļos, kā rezultātā pastāv “necilvēcīgas un pazemojošas attieksmes risks [Eiropas Savienības Pamattiesību] hartas 4. panta nozīmē”, tai nav iespējams pieteikuma iesniedzēju pārsūtīt uz atbildīgo dalībvalsti, ja tā pēc Dublinas III regulas III nodaļā izklāstīto kritēriju izvērtējuma konstatē, ka nevar pārsūtīt pieteikuma iesniedzēju uz dalībvalsti, kas izraudzīta, balstoties uz šiem kritērijiem, vai uz dalībvalsti, kurā pirmajā iesniegts pieteikums.
Tiesa jau ir nospriedusi, ka tāda vienpusēja starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanas un atpakaļuzņemšanas apturēšana kā pamatlietā pati par sevi nevar pamatot konstatējumu par šādu sistēmisku problēmu, kuras dēļ pastāv necilvēcīgas vai pazemojošas attieksmes risks.
Šādā gadījumā dalībvalstij, kas nosaka atbildīgo dalībvalsti, nav nedz jāturpina Dublinas III regulas III nodaļā izklāstīto kritēriju pārbaude, pamatojoties uz šīs regulas 3. panta 2. punkta otro daļu, nedz arī pašai jākļūst par atbildīgo dalībvalsti atbilstoši šīs pašas regulas 3. panta 2. punkta trešajai daļai.
Līdz ar to nevar uzskatīt, ka Dublinas III regulas 3. panta 2. punkta otrajā un trešajā daļā pastāv nerakstīts piemērošanas nosacījums, saskaņā ar kuru atbildīgajai dalībvalstij būtu jābūt gatavai uzņemt vai uzņemt atpakaļ starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējus.
Turpinājumā, joprojām aplūkojot situāciju, kad dalībvalsts vienpusēji apturējusi starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanu un atpakaļuzņemšanu, Tiesa izvērtē iesniedzējtiesas norādīto risku, ka attiecīgajam starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējam var tikt nepamatoti traucēta piekļuve starptautiskās aizsardzības procedūrai un ka galu galā neviena dalībvalsts tā pieteikumu neizskata.
Šajā ziņā tā atgādina, ka Dublinas III regulas 29. panta 2. punktā ir paredzēta atbildības automātiska nodošana pieprasījuma iesniedzējai dalībvalstij, nepakārtojot šo nodošanu nekādai atbildīgās dalībvalsts reakcijai, ja attiecīgā pieteikuma iesniedzēja pārsūtīšana uz šo pēdējo minēto dalībvalsti nenotiek pārsūtīšanas termiņā, kas principā ir seši mēneši. Šī tiesību norma ir formulēta plaši, neierobežojot atbildības nodošanu ar konkrētiem gadījumiem. Tādējādi minētā atbildības nodošana notiek neatkarīgi no pārsūtīšanas neizpildes iemesliem paredzētajā termiņā un no tā, vai neizpilde ir attiecināma uz pieprasījuma iesniedzēju dalībvalsti, atbildīgo dalībvalsti vai attiecīgo personu. Tāpēc tā notiek pat tad, ja attiecīgās personas pārsūtīšana paredzētajā pārsūtīšanas termiņā nav varējusi notikt tādēļ, ka dalībvalsts, kas saskaņā ar Dublinas III regulas III nodaļā izklāstītajiem kritērijiem ir noteikta par atbildīgo, vienpusēji ir apturējusi uzņemšanu un atpakaļuzņemšanu.
Dublinas III regulas mērķi apstiprina šo interpretāciju. Šajā saistībā Tiesa norāda, ka, ņemot vērā mērķi ātri noteikt dalībvalsti, kura ir atbildīga par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu un garantēt šādas aizsardzības noteikšanas procedūru faktisku pieejamību, ir nepieciešams, lai attiecīgā gadījumā starptautiskās aizsardzības pieteikumus izskatītu cita dalībvalsts, nevis tā, kas atbilstoši Dublinas III regulas III nodaļā minētajiem kritērijiem ir noteikta kā atbildīgā, ja pieteikuma iesniedzēja pārsūtīšana netiek veikta noteiktajā pārsūtīšanas termiņā.
Šajā ziņā Tiesa atzīst, ka šī interpretācija ļauj atbildīgajai dalībvalstij pēc pārsūtīšanas termiņa beigām un tikai ar patvēruma meklētāju uzņemšanas un atpakaļuzņemšanas procedūru vienpusēju apturēšanu izvairīties no pienākumiem, kas tai ir saskaņā ar Dublinas III regulu. Tomēr tā uzsver, ka pat šādā gadījumā pieprasījuma iesniedzējai dalībvalstij un atbildīgajai dalībvalstij ir jāapspriežas un jāsadarbojas, lai panāktu pārsūtīšanu pirms pārsūtīšanas termiņa beigām. Turklāt šīs pēdējās minētās dalībvalsts atbildība šajā termiņā ir pilnīga, līdz ar to tajā tiek saglabāta ar Dublinas III regulu ieviestā atbildības noteikšanas kritēriju sistēma.
Atbildības par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu automātiska nodošana attiecīgās personas pārsūtīšanas neizpildes gadījumā šajā termiņā galu galā ir vienīgais veids, kā garantēt šai personai efektīvu piekļuvi patvēruma procedūrai.
Visbeidzot, dalībvalsts nevar Savienības tiesībās paredzēto pienākumu neizpildi pamatot ar citu dalībvalstu pienākumu neizpildi. Tiesiskās aizsardzības līdzeklis pret iespējamu Dublinas III regulas pārkāpumu, ko izdarījusi dalībvalsts, kura sākotnēji izraudzīta par atbildīgo, būtu Eiropas Komisijas, kā arī jebkuras citas dalībvalsts iespēja celt prasību sakarā ar pienākumu neizpildi pret šo dalībvalsti.
Otrām kārtām, attiecībā uz jautājumu, vai starptautiskās aizsardzības pieteikums jānoraida kā nepieņemams, pamatojoties uz to, ka atbildīgā dalībvalsts nav gatava starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja uzņemšanai vai atpakaļuzņemšanai, Tiesa konstatē, ka Direktīvas 2013/32 33. panta 2. punktā ir izsmeļoši uzskaitītas situācijas, kad dalībvalstis starptautiskās aizsardzības pieteikumu var uzskatīt par nepieņemamu. Līdz ar to – un ņemot vērā šajā uzskaitījumā ietverto nepieņemamības pamatu atkāpes raksturu – minētā tiesību norma jāinterpretē šauri un tādēļ to nevar piemērot situācijā, kas neatbilst tās tekstam.
Direktīvas 2013/32 33. panta 1. punktā ir skaidri nošķirti gadījumi, kad starptautiskās aizsardzības pieteikums netiek izskatīts saskaņā ar Dublinas III regulu, no gadījumiem, kad šāds pieteikums var tikt noraidīts kā nepieņemams kāda no šīs direktīvas 33. panta 2. punktā izsmeļoši uzskaitītajiem iemesliem dēļ.
Līdz ar to Tiesa norāda, ka Direktīvas 2013/32 33. panta 1. punkts neļauj noraidīt starptautiskās aizsardzības pieteikumu kā nepieņemamu, pamatojoties uz to, ka atbildīgā dalībvalsts nevēlas uzņemt vai uzņemt atpakaļ starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2013, L 180, 31. lpp.; turpmāk tekstā – “Dublinas III regula”).
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV 2013, L 180, 60. lpp.).