Pagaidu versija
TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
2026. gada 21. maijā (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Preču brīva aprite – Oficiālas pārtikas produktu kontroles – Regula (ES) 2017/625 – 9. panta 7. punkts – Pilnīga saskaņošana – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts pienākums ziņot par uztura bagātinātāju atvešanu no citām dalībvalstīm – Nosacījums par stingru nepieciešamību efektīvi organizēt oficiālās kontroles, ņemot vērā cilvēku veselības un patērētāju aizsardzības prasības
Lietā C‑626/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Nejvyšší správní soud (Augstākā administratīva tiesa, Čehijas Republika) iesniegusi ar 2024. gada 17. septembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 24. septembrī, tiesvedībā
PRAGON s.r.o.
pret
Státní zemědělská a potravinářská inspekce, Inspektorát v Praze,
TIESA (trešā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Likurgs [C. Lycourgos], tiesneši O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei], S. Rodins [S. Rodin] (referents), N. Pisarra [N. Piçarra] un N. Fengers [N. Fenger],
ģenerāladvokāts: A. Bjondi [A. Biondi],
sekretārs I. Illēši [I. Illéssy], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2025. gada 18. septembra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        PRAGON s.r.o. vārdā – M. Kadlec, advokát,
–        Čehijas valdības vārdā –
J. Očková,
M. Smolek un
J. Vláčil, pārstāvji,
–        Eiropas Komisijas vārdā – M. Salyková un
F. Thiran, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 18. decembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt LESD 34. un 36. pantu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/625 (2017. gada 15. marts) par oficiālajām kontrolēm un citām oficiālajām darbībām, kuras veic, lai nodrošinātu, ka tiek piemēroti pārtikas un barības aprites tiesību akti, noteikumi par dzīvnieku veselību un labturību, augu veselību un augu aizsardzības līdzekļiem, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 999/2001, (EK) Nr. 396/2005, (EK) Nr. 1069/2009, (EK) Nr. 1107/2009, (ES) Nr. 1151/2012, (ES) Nr. 652/2014, (ES) 2016/429 un (ES) 2016/2031, Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2005 un (EK) Nr. 1099/2009 un Padomes Direktīvas 98/58/EK, 1999/74/EK, 2007/43/EK, 2008/119/EK un 2008/120/EK un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 854/2004 un (EK) Nr. 882/2004, Padomes Direktīvas 89/608/EEK, 89/662/EEK, 90/425/EEK, 91/496/EEK, 96/23/EK, 96/93/EK un 97/78/EK un Padomes Lēmumu 92/438/EEK (Oficiālo kontroļu regula)
(OV 2017, L 95, 1. lpp.), 9. panta 7. punktu.
2        Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp atbilstoši Čehijas tiesībām dibinātu sabiedrību PRAGON s.r.o. (turpmāk – Pragon) un Státní zemědělská a potravinářská inspekce, Inspektorát v Praze (Valsts lauksaimniecības un pārtikas kontroles iestādes Prāgas inspekcija, Čehijas Republika; turpmāk – Valsts lauksaimniecības un pārtikas kontroles iestāde) attiecībā uz pieteikumu par aizsardzību, ko šī sabiedrība iesniegusi saistībā ar iespējamo nelikumīgo iejaukšanos, kas izpaudās kā šīs iestādes veiktā kontrole.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Primārās tiesības
3        LESD 26. panta 1. punktā paredzēts:
“[Eiropas] Savienība paredz pasākumus, lai izveidotu iekšējo tirgu vai nodrošinātu tā darbību saskaņā ar attiecīgajiem Līgumu noteikumiem.”
4        LESD 34. pants formulēts šādi:
“Dalībvalstu starpā ir aizliegti importa kvantitatīvie ierobežojumi un citi pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību.”
5        Atbilstoši LESD 36. pantam:
“Šā Līguma 34. un 35. pants neliedz noteikt importa, eksporta vai tranzīta aizliegumus vai ierobežojumus, kas pamatojas uz sabiedrības morāles, sabiedriskās kārtības vai valsts drošības apsvērumiem, uz cilvēku veselības un dzīvības aizsardzības, kā arī dzīvnieku un augu aizsardzības, nacionālu mākslas, vēstures vai arheoloģijas bagātību aizsardzības vai rūpnieciskā un komerciālā īpašuma aizsardzības apsvērumiem. Šādus aizliegumus vai ierobežojumus tomēr nedrīkst piemērot dalībvalstu tirdzniecībā kā patvaļīgas diskriminācijas vai slēptas ierobežošanas līdzekļus.”
6        LESD 43. panta 2. punktā noteikts:
“Eiropas Parlaments un [Eiropas Savienības] Padome saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru un pēc apspriešanās ar Ekonomikas un sociālo lietu komiteju izveido lauksaimniecības tirgu kopīgo organizāciju, kas paredzēta 40. panta 1. punktā, kā arī citus noteikumus, kas vajadzīgi kopējās lauksaimniecības politikas un kopējās zivsaimniecības politikas mērķu sasniegšanai.”
7        LESD 114. panta 1. punktā paredzēts:
“Ja vien Līgumi neparedz ko citu, turpmāk norādītos noteikumus piemēro, lai sasniegtu 26. pantā noteiktos mērķus. Eiropas Parlaments un Padome saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru pēc apspriešanās ar [Eiropas] Ekonomikas un sociālo lietu komiteju paredz pasākumus, lai tuvinātu dalībvalstu normatīvos vai administratīvos aktus, kuri attiecas uz iekšējā tirgus izveidi un darbību.”
8        Atbilstoši LESD 168. panta 4. punkta b) apakšpunktam:
“Atkāpjoties no 2. panta 5. punkta un 6. panta a) apakšpunkta, un saskaņā ar 4. panta 2. punkta k) apakšpunktu, Eiropas Parlaments un Padome saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru pēc apspriešanās ar Ekonomikas un sociālo lietu komiteju un Reģionu komiteju veicina šajā pantā minēto mērķu sasniegšanu, lai ievērotu kopīgos drošības apsvērumus, paredzot:
[..]
b)      veterinārijas un fitosanitārijas pasākumus, kuru tiešais mērķis ir sabiedrības veselības aizsardzība;”.
Atvasinātās tiesības
–       Regula (EK) Nr. 178/2002
9        Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 178/2002 (2002. gada 28. janvāris), ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (OV 2002, L 31, 1. lpp.), 2. pantā paredzēts:
“Šajā regulā “pārtika” (jeb “pārtikas produkts”) ir jebkura apstrādāta, daļēji apstrādāta vai neapstrādāta viela vai produkts, kas paredzēts cilvēkiem uzturam vai ko saprātīgi paredzamos apstākļos cilvēki varētu lietot uzturā.
[..]”
–       Direktīva 2002/46/EK
10      Atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/46/EK (2002. gada 10. jūnijs) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz uztura bagātinātājiem (OV 2002, L 183, 51. lpp.) 10. pantam:
“Lai veicinātu uztura bagātinātāju efektīvu uzraudzību, dalībvalstis var noteikt, ka ražotājiem vai personām, kas to teritorijā produktu laiž tirgū, ir par to jāpaziņo kompetentajai iestādei, nosūtot tai produkta marķējuma paraugu.”
–       Regula 2017/625
11      Regulas 2017/625 1.–3., 15., 19., 20., 37., 38., 43. un 99. apsvērumā noteikts:
“(1)      [LESD] ir izvirzīta prasība, ka, nosakot un īstenojot Savienības politiku un darbības, ir jānodrošina augsts cilvēku un dzīvnieku veselības aizsardzības un vides aizsardzības līmenis. Minēto mērķi būtu jātiecas sasniegt, arī veterinārajā un fitosanitārajā jomā īstenojot pasākumus, kuru gala mērķis ir aizsargāt cilvēku veselību.
(2)      LESD ir arī paredzēts, ka Savienībai jāsekmē augsta līmeņa sasniegšana patērētāju tiesību aizsardzībā ar pasākumiem, kurus tā paredz sakarā ar iekšējā tirgus izveidi.
(3)      Savienības tiesību aktos ir paredzēts tādu saskaņotu noteikumu kopums, kas nodrošina, ka pārtika un dzīvnieku barība ir nekaitīga un veselīga un ka darbības, kas varētu ietekmēt lauksaimniecības un pārtikas aprites drošību vai patērētāju interešu aizsardzību attiecībā uz pārtiku un pārtikas produktu informāciju, tiek veiktas saskaņā ar konkrētām prasībām. Savienības noteikumi ir paredzēti arī tam, lai augstā līmenī nodrošinātu cilvēku, dzīvnieku un augu veselību, kā arī dzīvnieku labturību visā lauksaimniecības un pārtikas apritē un visās darbības jomās, kurās galvenais mērķis ir apkarot to, ka var izplatīties dzīvnieku slimības – kas dažos gadījumos ir pārnēsājamas uz cilvēkiem – vai augiem vai augu produktiem kaitīgi organismi, un garantēt vides aizsardzību pret riskiem, ko varētu radīt ģenētiski modificēti organismi (ĢMO) vai augu aizsardzības līdzekļi. Minēto noteikumu (turpmāk visi kopā – “Savienības lauksaimniecības un pārtikas aprites tiesību akti”) pareiza piemērošana sekmē iekšējā tirgus darbību.
[..]
(15)      Par Savienības lauksaimniecības un pārtikas aprites tiesību aktu izpildi ir atbildīgas dalībvalstis, kuru kompetentās iestādes, organizējot oficiālās kontroles, uzrauga un pārbauda, vai attiecīgās Savienības prasības tiek faktiski ievērotas un izpildītas.
[..]
(19)      Lai racionalizētu un vienkāršotu vispārējo tiesisko regulējumu, vienlaikus tiecoties izstrādāt labāku regulējumu, noteikumi, kas piemērojami oficiālajām kontrolēm konkrētās jomās, būtu jāintegrē vienotā oficiālo kontroļu tiesiskajā regulējumā. [..]
(20)      Ar šo regulu vajadzētu izveidot saskaņotu Savienības regulējumu oficiālo kontroļu un citu oficiālu darbību, kas nav oficiālās kontroles, organizēšanai visā lauksaimniecības un pārtikas apritē, ņemot vērā tādus noteikumus par oficiālajām kontrolēm, kas paredzēti [Eiropas Parlamenta un Padomes] Regulā (EK) Nr. 882/2004 [(2004. gada 29. aprīlis) par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem (OV 2004, L 165, 1. lpp.),] un attiecīgajos nozaru tiesību aktos, un minēto noteikumu piemērošanā gūto pieredzi.
[..]
(37)      Neskarot nozaru tiesību aktos noteiktās prasības attiecībā uz izsekojamību
un ciktāl tas noteikti nepieciešams oficiālo kontroļu organizēšanai, dalībvalsts kompetentajām iestādēm izņēmuma kārtā būtu jāspēj operatoriem prasīt paziņot par dzīvnieku un preču atvešanu no citas dalībvalsts.
(38)      Lai nodrošinātu, ka Savienības lauksaimniecības un pārtikas aprites tiesību akti tiek pareizi izpildīti, attiecībā uz minēto tiesību aktu aptvertajiem dzīvniekiem un precēm kompetentajām iestādēm vajadzētu būt pilnvarotām veikt oficiālās kontroles visos ražošanas, pārstrādes un izplatīšanas posmos. Lai nodrošinātu, ka oficiālās kontroles tiek veiktas pamatīgi un ir efektīvas, kompetentajām iestādēm, ciktāl tas nepieciešams, lai pilnīgi izmeklētu iespējamus minēto tiesību aktu pārkāpumus un noskaidrotu šādu pārkāpumu cēloņus, vajadzētu būt pilnvarotām oficiālās kontroles arī veikt visos ražošanas un izplatīšanas posmos tādām precēm, vielām, materiāliem vai objektiem, ko Savienības lauksaimniecības un pārtikas aprites tiesību akti nereglamentē. Lai minētās oficiālās kontroles veiktu efektīvi, kompetentajām iestādēm būtu jāizveido un jāuztur kontrolējamo operatoru saraksts vai reģistrs.
[..]
(43)      Ar šo regulu tiek izveidots vienots tiesiskais regulējums tādu oficiālo kontroļu organizēšanai, kurās pārbauda atbilstību Savienības lauksaimniecības un pārtikas aprites tiesību aktiem visās jomās, uz ko attiecas šādi tiesību akti. [..]
[..]
(99)      Ņemot vērā to, ka šīs regulas mērķi, proti, nodrošināt saskaņotu pieeju attiecībā uz oficiālajām kontrolēm un citām oficiālajām darbībām, ko veic, lai nodrošinātu Savienības lauksaimniecības un pārtikas aprites tiesību aktu piemērošanu, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, bet tā ietekmes, sarežģītības un pārrobežu un starptautiskā rakstura dēļ to var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar [LES] 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. [..]”
12      Saskaņā ar Regulas 2017/625 1. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 2. punkta a) apakšpunktu:
“1.      Šajā regulā ir paredzēti noteikumi attiecībā uz:
a)      dalībvalstu kompetento iestāžu oficiālo kontroļu un citu oficiālo darbību īstenošanu;
[..].
2.      Šī regula attiecas uz oficiālajām kontrolēm, ko veic, lai pārbaudītu atbilstību noteikumiem – neatkarīgi no tā, vai tie paredzēti Savienības vai dalībvalstu līmenī, ar mērķi piemērot Savienības tiesību aktus – šādās jomās:
a)      pārtika un pārtikas nekaitīgums, integritāte un veselīgums jebkurā pārtikas ražošanas, pārstrādes un izplatīšanas posmā, tostarp noteikumi, kuru mērķis ir nodrošināt taisnīgu tirdzniecības praksi un aizsargāt patērētāju intereses un informāciju, un noteikumi, ar ko reglamentē saskarei ar pārtikas produktiem paredzētu materiālu un izstrādājumu ražošanu un izmantošanu;”.
13      Šīs regulas 3. panta 11., 12. un 29. punktā noteikts:
“Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
[..]
11)      “preces” ir viss, uz ko attiecina vienu vai vairākus no 1. panta 2. punktā minētajiem noteikumiem, izņemot dzīvniekus;
12)      “pārtika” ir pārtika, kā definēts Regulas [Nr. 178/2002]
2. pantā;
[..]
29)      “operators” ir jebkura fiziska vai juridiska persona, uz kuru attiecas viens vai vairāki no pienākumiem, kas paredzēti 1. panta 2. punktā minētajos noteikumos.”
14      Regulas 2017/625 9. panta 1., 2. un 4. –7. punktā noteikts:
“1.      Kompetentās iestādes visiem operatoriem regulāri veic oficiālās kontroles, riska pamatoti [pamatojoties uz risku]
un pietiekami bieži, [..]
[..].
2.      Kompetentās iestādes regulāri, atbilstīgā biežumā, kas noteikts riska pamatoti [pamatojoties uz risku], veic oficiālās kontroles, lai identificētu iespējamus tīšus 1. panta 2. punktā minēto noteikumu pārkāpumus, kas veikti, īstenojot krāpniecisku vai maldinošu praksi, un ņemot vērā informāciju par šādiem pārkāpumiem, ar kuru apmainās, izmantojot 102.–108. pantā paredzētās administratīvās palīdzības mehānismus, un jebkādu citu informāciju, kas norāda uz šādu pārkāpumu iespējamību.
[..]
4.      Oficiālās kontroles veic bez iepriekšēja paziņojuma, izņemot gadījumus, kad šāds paziņojums ir vajadzīgs un pienācīgi pamatots oficiālās kontroles veikšanai. Attiecībā uz oficiālajām kontrolēm pēc operatora lūguma – kompetentā iestāde var nolemt, vai oficiālās kontroles jāveic ar iepriekšēju paziņojumu vai bez tā. Oficiālās kontroles ar iepriekšēju paziņojumu neliedz veikt oficiālās kontroles bez iepriekšēja paziņojuma.
5.      Oficiālās kontroles veic, cik vien iespējams, tā, lai administratīvais slogs un darbības traucējumi operatoriem saglabātos nepieciešamajā minimālajā līmenī, bet bez negatīvas ietekmes uz minēto kontroļu efektivitāti.
6.      Kompetentās iestādes oficiālās kontroles veic vienādi, vienlaikus ņemot vērā nepieciešamību pielāgot kontroles konkrētām situācijām, neatkarīgi no tā, vai attiecīgie dzīvnieki un preces:
a)      ir pieejami Savienības tirgū, turklāt neatkarīgi no tā, vai to izcelsme ir dalībvalstī, kurā oficiālās kontroles tiek veiktas, vai citā dalībvalstī;
[..].
7.      Ciktāl tas ir stingri nepieciešams oficiālo kontroļu organizēšanai, galamērķa dalībvalstis var pieprasīt, lai operatori, kam dzīvniekus vai preces piegādā no citas dalībvalsts, ziņotu par šādu dzīvnieku vai preču atvešanu.”
15      Šīs regulas 10. panta 1. punkta a) un c) apakšpunktā, kā arī 2. punktā noteikts:
“1.      Ciktāl tas nepieciešams, lai pārliecinātos par atbilstību 1. panta 2. punktā minētajiem noteikumiem, kompetentās iestādes oficiālās kontroles veic attiecībā uz:
a)      dzīvniekiem un precēm jebkurā ražošanas, pārstrādes, izplatīšanas un izmantošanas posmā;
[..]
c)      operatoriem saistībā ar darbībām, tostarp dzīvnieku turēšanu, iekārtām, transportlīdzekļiem, telpām un citām vietām, kas ir to kontrolē, un to apkārtni un attiecībā uz dokumentiem, kuri ar to saistīti.
2.      Neskarot noteikumus par pastāvošajiem sarakstiem vai reģistriem, kas izveidoti, pamatojoties uz 1. panta 2. punktā minētajiem noteikumiem, kompetentās iestādes sastāda un pastāvīgi atjaunina operatoru sarakstu. Ja šāds saraksts vai reģistrs jau ir izveidots citiem mērķiem, tad to var izmantot arī šīs regulas vajadzībām.”
16      Minētās regulas 11. panta 1. punkts formulēts šādi:
“Kompetentās iestādes oficiālās kontroles veic, nodrošinot augstu pārredzamības līmeni, un vismaz reizi gadā publisko, tostarp publicējot internetā, būtisku informāciju par oficiālo kontroļu organizēšanu un veikšanu.
Tās arī nodrošina, ka regulāri un laikus publicē šādu informāciju:
a)      oficiālo kontroļu veids, skaits un rezultāts;
b)      konstatēto neatbilstības gadījumu veids un skaits;
c)      to gadījumu veids un skaits, kuros kompetentās iestādes veikušas pasākumus saskaņā ar 138. pantu; un
d)      to gadījumu veids un skaits, kuros piemērotas 139. pantā minētās sankcijas.”
17      Regulas 2017/625 102.–108. pantā paredzēti noteikumi par administratīvo palīdzību un sadarbību starp dalībvalstu kompetentajām iestādēm saistībā ar šajā regulā reglamentētajām procedūrām.
18      Minētās regulas 111. panta 1. punktā paredzēts:
“Dalībvalstis nodrošina, ka 109. panta 1. punktā paredzētais [valsts daudzgadu kontroles plāns (VDKP)] tiek publiskots, izņemot plāna daļas, kuru izpaušana varētu mazināt oficiālo kontroļu rezultativitāti.”
Čehijas tiesības
Likums par pārtikas produktiem
19      Zákon č. 110/1997 Sb., o potravinách a tabákových výrobcích a o změně a doplnění některých souvisejících zákonů
(Likums Nr. 110/1997 par pārtikas produktiem un tabakas izstrādājumiem un ar ko groza un papildina noteiktus saistītos likumus; turpmāk – Likums par pārtikas produktiem) 3.d panta 3. punktā noteikts:
“Pārtikas apritē iesaistīts uzņēmējs, kas galamērķa vietā saņem īstenošanas tiesību aktos norādīto pārtiku no citas Eiropas Savienības dalībvalsts vai trešās valsts, saskaņā ar 16. panta 4. vai 5. punktu par tās atvešanu paziņo kompetentajai uzraudzības iestādei, kura, pamatojoties uz riska analīzi, kas veikta saskaņā ar [Regulas Nr. 178/2002] 3. pantu, ciktāl tas stingri nepieciešams oficiālās kontroles organizēšanai, precizē pārtikas veidu, termiņu, apjomu un paziņošanas veidu.”
–       Dekrēts Nr. 172/2015
20      Atbilstoši vyhláška č. 172/2015 Sb., o informační povinnosti příjemce potravin v místě určení (Dekrēts Nr. 172/2015 par pārtikas produktu saņēmēja informēšanas pienākumu galamērķa vietā), redakcijā, kas bija spēkā pamatlietas faktu rašanās brīdī (turpmāk – Dekrēts Nr. 172/2015):
“(1)      Šis dekrēts reglamentē pārtikas apritē iesaistīto uzņēmēju informēšanas pienākumu galamērķa vietā apjomu [..] saskaņā ar tieši piemērojamām Savienības tiesību normām.
(2)      Šis dekrēts ir piemērojams:
[..]
e)      uztura bagātinātājiem,
[..].
(3)      Šo dekrētu piemēro tikai tad, ja galamērķis ir pirmās saņemšanas vieta, ieskaitot jebkuru 2. punktā minētās pārtikas pirmo apstrādi vai pārstrādi Čehijas Republikā.”
21      Dekrēta Nr. 172/2015 2. panta 1. punktā noteikts:
“Pārtikas produktu saņēmējs no citas Eiropas Savienības dalībvalsts vai trešās valsts galamērķa vietā – 1. panta 2. punkta a)–e) apakšpunktā minēto pārtikas produktu gadījumā un tad, ja galamērķa vieta ir 1. panta 3. punktā minētā –, izmantojot Valsts lauksaimniecības un pārtikas produktu kontroles iestādes informācijas sistēmu, vismaz 24 stundas pirms pārtikas produktu atvešanas uz galamērķa vietu ziņo par:
a)      pārtikas veidu, kas jānogādā galamērķa vietā;
b)      pārtikas daudzumu, kas atvests uz galamērķa vietu;
c)      Eiropas Savienības dalībvalsti vai trešo valsti, tā pārtikas apritē iesaistītā uzņēmēja nosaukumu un adresi, kas piegādā pārtiku uz galamērķi;
d)      pārtikas galamērķa vietas un saņēmēja nosaukumu, adresi un identifikācijas numuru galamērķa vietā; un
e)      datumu, kurā pārtika tiks atvesta uz galamērķa vietu.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
22      2021. gada 7. jūnijā Valsts lauksaimniecības un pārtikas kontroles iestāde, pamatojoties uz Dekrētu Nr. 172/2015, ar ko īsteno Likumu par pārtikas produktiem, veica Pragon saņemto uztura bagātinātāju oficiālo nekaitīguma kontroli. Šī pārbaude tika veikta saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu, kurā, kā noteikts šā likuma 3.d panta 3. punktā, lasot to kopsakarā ar šā dekrēta 1. panta 2. punktu, paredzēts, ka pārtikas apritē iesaistītajiem uzņēmējiem jāinformē kompetentās kontroles iestādes par noteiktas pārtikas, tostarp uztura bagātinātāju, atvešanu no citas Savienības dalībvalsts vai trešās valsts.
23      Pragon apstrīdēja Valsts lauksaimniecības un pārtikas kontroles iestādes veikto pārbaudi, ceļot prasību, kuras mērķis bija panākt aizsardzību pret šīs iestādes
nelikumīgu iejaukšanos saskaņā ar Savienības tiesībām un kura tika iesniegta Městský soud v Praze (Pilsētas tiesa Prāgā, Čehijas Republika), kas šo prasību noraidīja ar 2022. gada 6. oktobra spriedumu.
24      2023. gada 10. maijā Nejvyšší správní soud (Augstākā administratīvā tiesa, Čehijas Republika), kurā Pragon iesniedza kasācijas sūdzību, atcēla minēto spriedumu, pamatojoties uz to, ka Městský soud v Praze (Pilsētas tiesa Prāgā) bija kļūdaini secinājusi, ka nav nelikumīgi veikt pārbaudi, pamatojoties uz dekrētu, kas ir pretrunā Savienības tiesībām. Minētā augstākā tiesa nodeva lietu atpakaļ pirmās instances tiesai, lai tā izvērtētu, vai Dekrēts Nr. 172/2015 ir saderīgs ar Savienības tiesībām un vai tas jāpiemēro tajā izskatāmajā lietā.
25      Ar 2023. gada 12. oktobra spriedumu Městský soud v Praze (Pilsētas tiesa Prāgā) noraidīja prasību, ar kuru Pragon apstrīdēja saskaņā ar Dekrētu Nr. 172/2015 veiktās pārbaudes likumību. Minētās tiesas
ieskatā šis rīkojums atbilst Regulas 2017/625 9. panta 7. punktā paredzētajiem nosacījumiem, proti, attiecībā uz konkrēto operatoru veiktu iepriekšēju paziņošanu par uztura bagātinātāju atvešanu uz Čehijas teritoriju oficiālo kontroļu organizēšanas nolūkā, kā arī šādas paziņošanas
stingro nepieciešamību šajā nolūkā. Paziņošanas pienākuma samērīgums izpaužoties tādējādi, ka šis pienākums neattiecas uz visiem pārtikas produktiem, bet tikai uz noteiktām pārtikas produktu kategorijām, kuru saraksts atšķiras atkarībā no riska novērtējuma, ko tie rada konkrētā datumā, un tādējādi tā ir mērķorientēta, nevis vispārīga prasība. Turklāt minētais pienākums attiecoties tikai uz informāciju, kas nepieciešama risku analīzei un kas pieejama operatoriem, kuri pakļauti šim pienākumam. Bez tam, tā kā paziņojums par pārtikas produktu atvešanu saskaņā ar Dekrēta Nr. 172/2015 2. panta 1. punktu jāsniedz, izmantojot tiešsaistes veidlapu vismaz 24 stundas pirms atvešanas, šāds pienākums esot mazāk ierobežojošs nekā tas, kas izrietēja no iepriekš spēkā esošajiem tiesību aktiem, kuros bija paredzēts iepriekšējas paziņošanas pienākums 48 stundas pirms atvešanas. Bez informācijas, kuras nosūtīšana ir prasīta spēkā esošajā Čehijas tiesiskajā regulējumā, neesot iespējams izpildīt Regulas 2017/625 9. panta 2. un
4. punktā paredzēto pienākumu veikt regulāras oficiālās kontroles bez iepriekšēja paziņojuma.
26      Pēc tam Pragon par 2023. gada 12. oktobra spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību Nejvyšší správní soud (Augstākā administratīvā tiesa) – kas ir iesniedzējtiesa –, kurā tā būtībā apgalvoja, ka Čehijas tiesiskajā regulējumā paredzētais paziņošanas pienākums acīmredzami pārkāpj preču brīvu apriti, jo preces Čehijas Republikā nevar piegādāt pasūtīšanas dienā, un tas esot ar Savienības tiesībām aizliegts ar tarifiem nesaistīts šķērslis. Turklāt Pragon apgalvo, ka pret pārtikas produktiem, kuru izcelsme ir teritorijās ārpus Čehijas Republikas, tiek piemērota diskriminējoša attieksme salīdzinājumā ar attieksmi pret precēm, kuru izcelsme ir šīs dalībvalsts teritorijā, jo uz tām neattiecas iepriekšējas paziņošanas pienākums un tātad tās var nekavējoties tirgot.
27      Kā vienu no iemesliem, kas tai lika uzdot prejudiciālu jautājumu, iesniedzējtiesa uzsver, ka Dekrētā Nr. 172/2015 uzskaitītajā kategorijā ietilpstošos pārtikas produktus, ja to izcelsme ir Čehijas Republikā, šo pārtikas produktu saņēmējs var tirgot pēc iespējas drīzāk, neizpildot nekādu informēšanas pienākumu. Savukārt, ja
šie paši pārtikas produkti ir no citām dalībvalstīm, saskaņā ar šo dekrētu ir jāpaziņo vismaz 24 stundas pirms to atvešanas uz Čehijas Republiku. Šāds pienākums nozīmētu sarežģītāku plānošanu pārtikas apritē iesaistītajiem uzņēmējiem, jo jebkuru šāda veida pasūtījumu varētu piegādāt tikai 24 stundas pēc šā pienākuma izpildes, un tas attiecīgajiem uzņēmējiem radītu papildu izmaksas un termiņus. Šo iemeslu dēļ minētā tiesa norāda, ka tā sliecas uzskatīt, ka Likuma par pārtikas produktiem – ko īsteno ar Dekrētu Nr. 172/2015 –
3.d panta 3. punktā paredzētais informēšanas pienākums var atturēt pārtikas apritē iesaistītos uzņēmējus ievest vai laist tirdzniecībā Čehijas Republikas tirgū pārtikas produktus, kuru izcelsme ir citās dalībvalstīs, un tātad tas ir pasākums ar kvantitatīvam ierobežojumam līdzvērtīgu iedarbību LESD 34. panta izpratnē.
28      Iesniedzējtiesas ieskatā jānosaka, vai Čehijas tiesiskajā regulējumā paredzētais paziņošanas pienākums ir samērīgs, proti, jānosaka, vai pastāv vai nepastāv līdzīgs veids, kā aizsargāt cilvēku veselību – tas ir mērķis, kuru šī tiesa uzskata par tādu, kas var pamatot šo pienākumu, –
un kurš mazāk aizskartu preču brīvu apriti Savienībā nekā šajā tiesiskajā regulējumā paredzētais. Uzskatot, ka Regulas 2017/625 9. panta 7. punkts ļauj paredzēt informācijas sniegšanas pienākumu pārtikas produktu saņēmējam no citas dalībvalsts, minētā tiesa vaicā, cik lielā mērā šis pienākums varētu būt sistemātisks, ņemot vērā šīs regulas 37. apsvērumu, no kura izriet, ka informāciju par preču atvešanu var pieprasīt tikai izņēmuma kārtā. Tā arī vaicā, vai pienākums sniegt mērķtiecīgu paziņojumu par pašreizējiem riskiem, kurus rada saņemtie pārtikas produkti, vai kas uzlikts tikai brīdī, kad šādi pārtikas produkti nonāk galamērķa dalībvalstī, vai īpašu piegāžu laikā, nav pietiekams alternatīvs pasākums. Tomēr minētā tiesa neizslēdz, ka iepriekšējas paziņošanas prasība var tikt uzskatīta par samērīgu, jo šāda paziņošana palielina iespējas pārtvert pārtikas produktu, kas neatbilst Savienības tiesībās paredzētajām prasībām.
29      It īpaši attiecībā uz uztura bagātinātājiem iesniedzējtiesas
ieskatā tie atšķiras no svaigiem vai dzīvnieku izcelsmes pārtikas produktiem ar specifiskajām glabāšanas, pārvadāšanas, uzglabāšanas, formas un lietošanas prasībām. Tā kā uztura bagātinātāji nav ātrbojīgi, oficiāla pārbaude 24 stundu laikā nebūtu jāveic. Tomēr no Čehijas tiesiskā regulējuma izriet, ka uztura bagātinātāju saglabāšana Dekrētā Nr. 172/2015 paredzētajā pārtikas produktu sarakstā ir pamatota ar to, ka tajos,
iespējams, sastopamas anaboliskas vielas, farmaceitiskie produkti, hormoni un citas aizliegtas vielas, kā arī ar to, ka bieži vien minēto uztura bagātinātāju sastāvā norādītās vielas uz iepakojuma neatbilst realitātei vai pārsniedz atļauto daudzumu, kā arī ar iespējamo bīstamo vielu, piemēram, smago metālu vai aromātisko ogļūdeņražu un vitamīnu vai minerālvielu, kas var radīt īpašu kaitīgu iedarbību pārmērīgas lietošanas ar pārtiku gadījumā, klātbūtni. Tomēr iesniedzējtiesa, pat ņemot vērā šādus paskaidrojumus, pauž šaubas par nepieciešamību veikt uztura bagātinātāju oficiālās kontroles tik īsā laikā pēc to atvešanas uz Čehijas teritoriju, kādas, iespējams, būtu nepieciešamas ātrbojīgu produktu gadījumā.
30      Šādos apstākļos Nejvyšší správní soud (Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai LESD 34. pants kopsakarā ar 36. pantu un [Regulas 2017/625] 9. panta 7. punktu nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā uztura bagātinātāju saņēmējam no citas dalībvalsts ir noteikts vispārējs pienākums vismaz 24 stundas iepriekš paziņot par to atvešanu galamērķa vietā, kā arī sniegt informāciju, kas nepieciešama riska analīzei un oficiālās kontroles plānošanai?”
Par prejudiciālo jautājumu
31      Ar prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa vaicā, vai LESD 34. un 36. pants, kā arī Regulas 2017/625 9. panta 7. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kurā ikvienam operatoram, kas saņem uztura bagātinātājus no citas dalībvalsts, ir noteikts pienākums iepriekš ziņot par šo uztura bagātinātāju atvešanu galamērķī un sniegt informāciju, kas nepieciešama to risku
analīzei, kurus tie var radīt, un oficiālo kontroļu plānošanai.
32      Vispirms jānorāda, ka saskaņā ar Regulas 2017/625 1. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 2. punktu šajā regulā tostarp ir paredzēti noteikumi par to, kā dalībvalstu kompetentās iestādes veic oficiālās kontroles, lai pārbaudītu Savienības vai dalībvalstu noteikto noteikumu ievērošanu pārtikas un pārtikas nekaitīguma, integritātes un veselīguma jomā jebkurā šādas pārtikas ražošanas, pārstrādes un izplatīšanas posmā, tostarp noteikumus par taisnīgas tirdzniecības prakses nodrošināšanu un patērētāju aizsardzību un informēšanu.
33      Turklāt no šīs regulas 15., 19., 20., 43. un 99. apsvēruma izriet, ka tajā paredzētie noteikumi veido vienotu tiesisko regulējumu, kura mērķis ir nodrošināt saskaņotu pieeju tam, kā dalībvalstis organizē oficiālās kontroles attiecībā uz Savienības lauksaimniecības un pārtikas aprites tiesību aktu ievērošanu visās jomās, kuras reglamentē šie tiesību akti.
34      Šajā vienotajā tiesiskajā regulējumā minētās regulas 9. pantā ir paredzēti vispārīgi noteikumi par oficiālajām kontrolēm. Konkrēti, šā panta 7. punktā noteikts, ka dalībvalstis var pieprasīt, lai operatori, kam dzīvniekus vai preces piegādā no citas dalībvalsts, ziņotu par šādu dzīvnieku vai preču atvešanu, ciktāl tas ir stingri nepieciešams oficiālo kontroļu organizēšanai.
35      Šajā ziņā jānorāda, ka uztura bagātinātāji ietilpst šajā tiesību normā minētajā jēdzienā “preces”. Šis jēdziens Regulas 2017/625 3. panta 11. punktā definēts šādi – viss, uz ko attiecina vienu vai vairākus no 1. panta 2. punktā minētajiem noteikumiem, izņemot dzīvniekus. Pirmkārt, kā izriet no minētās regulas 3. panta 12. punkta, lasot to kopsakarā ar Regulas Nr. 178/2002 2. pantu, uztura bagātinātāji ietilpst jēdzienā “pārtika” (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 6. septembris, Bablok u.c., C‑442/09, EU:C:2011:541, 69. punkts), un, otrkārt, Regulas 2017/625 1. panta 2. punkta a) apakšpunktā ir tieša atsauce uz noteikumiem “pārtikas un pārtikas nekaitīguma” jomā.
36      Lasot šīs tiesību normas kopumā, var secināt, ka nosacījumi, ar kādiem dalībvalstis attiecīgā gadījumā var noteikt pienākumu ziņot par uztura bagātinātāju atvešanu to galamērķī no citas dalībvalsts, ir pilnībā saskaņoti ar Regulu 2017/625.
37      Tādēļ saskaņā ar pastāvīgo judikatūru valsts tiesiskais regulējums, kurā ir noteikts šāds pienākums, jāizvērtē, ņemot vērā tikai šīs regulas normas, it īpaši tās 9. panta 7. punktu, nevis LESD 34. un 36. pantu (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2023. gada 19. janvāris, CIHEF u.c., C‑147/21, EU:C:2023:31, 26. punkts un tajā minētā judikatūra).
38      Šajā ziņā jānorāda, ka saskaņā ar Regulas 2017/625 9. panta 7. punktu tikai tiktāl, “ciktāl tas ir stingri nepieciešams oficiālo kontroļu organizēšanai, galamērķa dalībvalstis var pieprasīt, lai operatori, kam dzīvniekus vai preces piegādā no citas dalībvalsts, ziņotu par šādu dzīvnieku vai preču atvešanu”.
39      Interpretējot Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts un šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi (spriedumi, 1983. gada 17. novembris, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, 12. punkts, kā arī 2025. gada 19. jūnijs, Lietuvos bankas, C‑671/23, EU:C:2025:457, 27. punkts un tajā minētā judikatūra).
40      Vispirms – no Regulas 2017/625 9. panta 7. punkta formulējuma izriet, ka pienākumam ziņot par preču atvešanu no citas dalībvalsts, kādu dalībvalstīm ir iespēja paredzēt, ir ne tikai jābūt vērstam uz mērķi nodrošināt oficiālo kontroļu organizēšanu, bet tam arī jābūt stingri nepieciešamam šajā nolūkā.
41      Nosacījums “stingri nepieciešams” pats par sevi nozīmē, ka nedrīkst pastāvēt mazāk ierobežojoši pasākumi kā šāds ziņošanas pienākums, lai efektīvi nodrošinātu oficiālo kontroļu organizēšanu.
42      Turpinājumā attiecībā uz kontekstu, kādā iekļaujas šī tiesību norma, jānorāda, ka ar to – ciktāl tā dalībvalstīm piešķir iespēju precēm piemērot atšķirīgu attieksmi atkarībā no to izcelsmes – ir ieviesta atkāpe no šīs regulas 9. panta 6. punktā paredzētā vispārējā noteikuma, saskaņā ar kuru oficiālās kontroles, lai gan tām jābūt pielāgotām konkrētām situācijām, tomēr jāveic vienādi neatkarīgi no tā, vai attiecīgo preču izcelsme ir dalībvalstī, kurā oficiālās kontroles tiek veiktas, vai citā dalībvalstī. Līdz ar to šīs regulas 9. panta 7. punkta īstenošanas nosacījumi, kas minēti šā sprieduma 40. punktā, jāinterpretē šauri (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2001. gada 18. janvāris, Stockholm Lindöpark, C‑150/99, EU:C:2001:34, 25. punkts).
43      Šādu risinājumu apstiprina daži Regulas 2017/625 preambulas elementi.
44      Tātad no šīs regulas 37. apsvēruma izriet, ka “izņēmuma kārtā” dalībvalsts kompetentajām iestādēm būtu jāspēj operatoriem prasīt paziņot par dzīvnieku un preču atvešanu no citas dalībvalsts.
45      Turklāt no minētās regulas 38. apsvēruma izriet – attiecībā uz dzīvniekiem un precēm, kas ietilpst Savienības lauksaimniecības un pārtikas aprites tiesību aktu piemērošanas jomā, kompetentajām iestādēm vajadzētu būt pilnvarotām veikt oficiālās kontroles visos ražošanas, pārstrādes un izplatīšanas posmos. Savukārt šajā apsvērumā nekādi nav norādīts, ka tad, ja šo dzīvnieku un preču izcelsme ir citā dalībvalstī, ar tiem saistītajām pārbaudēm būtu jānotiek sistemātiski un obligāti, tiklīdz minētie dzīvnieki un preces ir atvestas uz attiecīgās dalībvalsts teritoriju.
46      Šajā ziņā Regulas 2017/625 10. panta 1. punktā prasīts, lai kompetentās iestādes, ciktāl tas nepieciešams, veic oficiālās kontroles attiecībā uz šajā regulā minētajām precēm jebkurā ražošanas, pārstrādes, izplatīšanas un izmantošanas posmā.
47      Visbeidzot attiecībā uz Regulas 2017/625 mērķi jānorāda, ka, pirmkārt, saskaņā ar tās 1.–3., 15. un 20. apsvērumu, izveidojot saskaņotu Savienības sistēmu oficiālo kontroļu un citu oficiālo darbību organizēšanai visā lauksaimniecības un pārtikas ķēdē, šīs regulas mērķis ir efektīvi nodrošināt augstu cilvēku veselības, dzīvnieku veselības un vides, kā arī patērētāju interešu aizsardzības līmeni. Otrkārt, minētā regula tika pieņemta, pamatojoties ne tikai uz LESD 168. panta 4. punkta b) apakšpunktu, kas tostarp attiecas uz sabiedrības veselības aizsardzību, bet arī uz LESD 43. panta 2. punktu un 114. pantu, un tas liecina par to, ka tās mērķis ir arī nodrošināt preču brīvu apriti. Turklāt šīs pašas regulas 3. apsvērumā ir precizēts, ka Savienības lauksaimniecības un pārtikas aprites tiesību aktu pareiza piemērošana veicina iekšējā tirgus pienācīgu darbību.
48      Ņemot vērā šo divkāršo mērķi, Regulas 2017/625 9. panta 7. punkts, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 36. punktā, jāsaprot kā tāds, kas paredz īpašu līdzsvaru starp pārtikas produktu brīvu apriti, no vienas puses, un cilvēku un dzīvnieku veselības, kā arī vides un patērētāju interešu aizsardzību, no otras puses.
49      No visiem šiem elementiem izriet, ka Regulas 2017/625 9. panta 7. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm ir atļauts noteikt pienākumu ziņot par dzīvnieku vai preču atvešanu no citas dalībvalsts tikai izņēmuma kārtā, kad pienākums šādi ziņot ir stingri nepieciešams, ja nav mazāk ierobežojošu pasākumu, lai garantētu oficiālo kontroļu efektivitāti nolūkā nodrošināt it īpaši cilvēku veselības un patērētāju aizsardzību.
50      Iesniedzējtiesai būs jānosaka, vai pamatlietā aplūkotais ziņošanas pienākums atbilst Regulas 2017/625 9. panta 7. punktam. Šajā nolūkā Tiesa, lemjot par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, var sniegt precizējumus, pēc kuriem valsts tiesai vadīties tās nolēmuma pieņemšanā (spriedums, 2026. gada 12. marts, Winderwill, C‑516/24, EU:C:2026:185, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
51      Šajā ziņā jānorāda, kā to būtībā apgalvo Čehijas valdība, ka šāda ziņošanas pienākuma mērķis var būt nodrošināt šo pārtikas produktu oficiālo kontroļu efektīvu organizēšanu, ļaujot kompetentajām iestādēm, pateicoties no saņemtajiem ziņojumiem izrietošajai informācijai, veikt pilnīgu riska analīzi cilvēku veselībai un patērētājiem, kā rezultātā iespējams noteikt pārtikas produktus, attiecībā uz kuriem jāveic šādas kontroles, sākot no pirmā lauksaimniecības un pārtikas aprites posma Čehijas Republikā vai pirms to izplatīšanas galapatērētājiem.
52      Šāds mērķis atbilst šā sprieduma 49. punktā norādītajam mērķim, kura sasniegšanai saskaņā ar Regulas 2017/625 9. panta 7. punktu attiecīgajiem operatoriem var tikt noteikts pienākums ziņot par preču atvešanu no citas dalībvalsts, ja vien tas ir stingri nepieciešams, lai nodrošinātu šā mērķa sasniegšanu.
53      Tomēr jāatzīmē, ka pamatlietā aplūkotais pienākums attiecas uz visu uztura bagātinātāju no citām dalībvalstīm atvešanu uz Čehijas Republikas teritoriju un ka tādējādi tas ir piemērojams visiem uzņēmējiem, kas ir šādu uztura bagātinātāju saņēmēji.
54      Šajā ziņā jānorāda, ka saskaņā ar Regulas 2017/625 9. panta 1. punktu oficiālās kontroles jāorganizē tā, lai visi operatori tās veiktu regulāri, pamatojoties uz riskiem, un pietiekami bieži.
55      Tomēr, ņemot vērā Regulā 2017/625, it īpaši tās 9. panta 2. punktā, 10. panta 2. punktā, 11. panta 1. punktā un 111. panta 1. punktā, paredzētos aizsardzības, apmaiņas un informācijas vākšanas mehānismus, nešķiet, ka, lai organizētu oficiālās kontroles, kas atbilst šīs regulas 9. panta 1. punkta un 10. panta 1. punkta prasībām, visiem uzņēmējiem, kuri saņem šādus uztura bagātinātājus, ir jāziņo par visu uztura bagātinātāju atvešanu no citas dalībvalsts.
56      Pirmkārt, saskaņā ar Regulas 2017/625 11. panta 1. punktu dalībvalstu rīcībā principā ir informācija tostarp par oficiālo kontroļu veidu, skaitu un rezultātiem, kā arī par to konstatēto neatbilstības gadījumu veidu un skaitu, kuriem piemērotas sankcijas viena gada laikā citās dalībvalstīs, un saskaņā ar šīs regulas 111. panta 1. punktu – par citu dalībvalstu VDKP. Turklāt no minētās regulas 9. panta 2. punkta izriet, ka dalībvalstu rīcībā ir arī informācija par iespējamiem tīšiem tās 1. panta 2. punktā minēto noteikumu pārkāpumiem, kas paziņoti, izmantojot šīs regulas 102.–108. pantā paredzētos administratīvās palīdzības mehānismus.
57      Šī informācija ļauj attiecīgajai dalībvalstij noteikt pienākumu ziņot par uztura bagātinātāju atvešanu no citas dalībvalsts, kura mērķis ir organizēt šo preču oficiālās kontroles, pamatojoties uz riskiem, kas izriet no šādas informācijas vai tās neesības.
58      Otrkārt, saskaņā ar Regulas 2017/625 10. panta 2. punktu kompetentās iestādes izveido un uztur sarakstu ar “operatoriem” šīs regulas 3. panta 29. punkta izpratnē, tostarp tiem, kas saņem uztura bagātinātājus kādas dalībvalsts teritorijā no citām dalībvalstīm.
59      Izmantojot šo sarakstu, pat attiecībā uz uztura bagātinātājiem, uz kuriem neattiecas pienākums ziņot par to atvešanu no citām dalībvalstīm, pamatojoties uz riskiem, kas izriet no šā sprieduma 56. punktā minētās informācijas vai no tās neesības, no pirmā lauksaimniecības un pārtikas aprites posma ierašanās dalībvalstī var tikt veiktas oficiālās kontroles, kas vērstas uz operatoriem, kuri saņem šos uztura bagātinātājus, ja šīs kontroles tiek organizētas pietiekami bieži un pamatojoties uz riskiem saskaņā ar Regulas 2017/625 9. panta 1. punktu.
60      Turklāt jāuzsver – lai ļautu dalībvalstīm ar efektīvas kontroles palīdzību novērst īpašus riskus, kas var būt saistīti ar uztura bagātinātāja laišanu tirgū, Direktīvas 2002/46 10. pantā tām ir piedāvāta iespēja noteikt, ka ražotājiem vai personām, kas to teritorijā uztura bagātinātāju laiž tirgū, par to jāinformē kompetentā iestāde, nosūtot tai produkta marķējuma paraugu.
61      Šādā kontekstā Čehijas valdība tomēr apgalvo, ka tik vispārīgs tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais ir stingri nepieciešams uztura bagātinātāju oficiālo kontroļu organizēšanai, jo, pirmkārt, ir atkārtoti konstatēts, ka uztura bagātinātāji satur anaboliskas vielas, farmaceitiskos produktus, hormonus un citas aizliegtas vielas, otrkārt, uz iepakojuma esošās norādes bieži neatbilst saturam, piemēram, attiecībā uz vitamīnu saturu, un, treškārt, šajos uztura bagātinātājos bieži ir sastopamas neatļautas minerālvielu vai bīstamu vielu formas, piemēram, smagie metāli un aromātiskie ogļūdeņraži.
62      Tomēr šādi apsvērumi, ņemot vērā šā sprieduma 55.–60. punktā minētos elementus, nepierāda, ka pastāv ārkārtas apstākļi, kuros pienākums sistemātiski ziņot par uztura bagātinātāju atvešanu no citas dalībvalsts būtu jāuzskata par stingri nepieciešamu, lai nodrošinātu oficiālo kontroļu efektivitāti.
63      It īpaši no šiem apsvērumiem neizriet, ka uztura bagātinātāju atvešana uz Čehijas teritoriju no citas dalībvalsts, pirms tie sasniedz galapatērētāju, radītu reālus cilvēku veselības vai patērētāju aizsardzības apdraudējuma riskus, kurus nevarētu efektīvi novērst ar mazāk ierobežojošiem pasākumiem, piemēram, individualizētu pienākumu ziņot par atvešanu vai oficiālām kontrolēm, kas veiktas dažādos lauksaimniecības un pārtikas ķēdes posmos, pamatojoties uz šā sprieduma 55.–60. punktā minētajiem mehānismiem.
64      Tas tā vēl jo vairāk ir tāpēc – kā pamatoti norāda Eiropas Komisija –, ka tas vien, ka produkta izcelsme ir citā dalībvalstī, pats par sevi nenozīmē, ka šis produkts automātiski rada zināmu risku, jo citu dalībvalstu izcelsmes produkti šajās dalībvalstīs ir pakļauti saskaņotiem Savienības noteikumiem, kuru mērķis ir nodrošināt pārtikas nekaitīgumu.
65      Ņemot vērā iepriekš minēto, Regulas 2017/625 9. panta 7. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kurā ikvienam operatoram, kas saņem uztura bagātinātājus no citas dalībvalsts, ir noteikts pienākums iepriekš ziņot par šo uztura bagātinātāju atvešanu galamērķī un sniegt informāciju, kas nepieciešama to risku
analīzei, kurus tie var radīt, un oficiālo kontroļu plānošanai.
Par tiesāšanās izdevumiem
66      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/625 (2017. gada 15. marts) par oficiālajām kontrolēm un citām oficiālajām darbībām, kuras veic, lai nodrošinātu, ka tiek piemēroti pārtikas un barības aprites tiesību akti, noteikumi par dzīvnieku veselību un labturību, augu veselību un augu aizsardzības līdzekļiem, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 999/2001, (EK) Nr. 396/2005, (EK) Nr. 1069/2009, (EK) Nr. 1107/2009, (ES) Nr. 1151/2012, (ES) Nr. 652/2014, (ES) 2016/429 un (ES) 2016/2031, Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2005 un (EK) Nr. 1099/2009 un Padomes Direktīvas 98/58/EK, 1999/74/EK, 2007/43/EK, 2008/119/EK un 2008/120/EK un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 854/2004 un (EK) Nr. 882/2004, Padomes Direktīvas 89/608/EEK, 89/662/EEK, 90/425/EEK, 91/496/EEK, 96/23/EK, 96/93/EK un 97/78/EK un Padomes Lēmumu 92/438/EEK (Oficiālo kontroļu regula), 9. panta 7. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tam ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kurā ikvienam operatoram, kas saņem uztura bagātinātājus no citas dalībvalsts, ir noteikts pienākums iepriekš ziņot par šo uztura bagātinātāju atvešanu galamērķī un sniegt informāciju, kas nepieciešama to risku analīzei, kurus tie var radīt, un oficiālo kontroļu plānošanai.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – čehu.