62017CC0059
ĢENERĀLADVOKĀTA MIHALA BOBEKA [MICHAL BOBEK]
SECINĀJUMI,
sniegti 2018. gada 22. februārī (
1
)
Lieta C‑59/17
SCI Château du Grand Bois
pret
Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
(Conseil d’État (Valsts padome, Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Lauksaimniecība – Regula (EK) Nr. 555/2008 – Vīna dārzu pārstrukturēšana un pārveidošana – Atbalsts vīnogu audzētājiem – Izaršanas piemaksa – Iepriekš neizziņotas pārbaudes uz vietas – Prasība saņemt atļauju, lai iekļūtu teritorijā – Slēgta vai atklāta teritorija – Mājokļa neaizskaramība – Tiesības uz īpašumu
I. Ievads
1.
Saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 555/2008 (
2
) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 555/2008”) 81. pantu pirms un pēc faktiskās izaršanas tiek veikta izaršanas piemaksu saņēmēju kontrole (inspekcijas). Viena no metodēm šādas kontroles veikšanai ir pārbaudes uz vietas. Turklāt Regulas Nr. 555/2008 78. panta 1. punktā ir precizēts, ka principā pārbaudes uz vietas iepriekš neizziņo.
2.
Strīds ir radies starp pieteikuma piemaksas saņemšanai iesniedzēju SCI Château du Grand Bois un Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer). Tāpēc Conseil d’État (Valsts padome, Francija) ir lūgusi Tiesu noteikt, vai Regulu Nr. 555/2008 var interpretēt tādējādi, ka tā pilnvaro kontroles amatpersonas (inspektori) iekļūt attiecīgajā vīna dārzā, lai veiktu pārbaudes uz vietas bez pieteikuma iesniedzējas atļaujas, tomēr ievērojot tiesības uz mājokļa neaizskaramību.
II. Atbilstošās tiesību normas
A.
Eiropas Savienības Pamattiesību harta (turpmāk tekstā – “Harta”)
3.
Saskaņā ar Hartas 7. pantu “ikvienai personai ir tiesības uz savas privātās un ģimenes dzīves, dzīvokļa un saziņas neaizskaramību”.
4.
Saskaņā ar 17. panta 1. punktu “ikvienai personai ir tiesības uz īpašumu, kas iegūts likumīgi, tiesības to lietot un atsavināt, kā arī tiesības attiecībā uz to dot rīkojumu savas nāves gadījumam. Nevienam nedrīkst atņemt īpašumu, ja vien tas nav jādara sabiedrības interesēs, kā arī gadījumos un apstākļos, kuri ir paredzēti tiesību aktos, ar noteikumu, ka par zaudējumiem laikus izmaksā taisnīgu kompensāciju. Īpašuma izmantošanu var noteikt ar tiesību aktiem, ciktāl tas nepieciešams vispārējās interesēs”.
B.
Regula Nr. 479/2008
5.
Regulas (EK) Nr. 479/2008 par vīna tirgus kopējo organizāciju (
3
), kas bija piemērojama attiecīgajā laikā, 3. pantā ir noteikts, ka “šajā nodaļā izklāstīti noteikumi, kas reglamentē Kopienas līdzekļu piešķiršanu dalībvalstīm un to, kā dalībvalstis ar valsts atbalsta programmu [..] starpniecību šos līdzekļus izmanto, lai finansētu īpašus vīna nozares atbalsta pasākumus”.
6.
4. panta 2. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis ir atbildīgas par atbalsta programmām un nodrošina, ka tās ir iekšēji saskaņotas un ka tās izstrādā un īsteno objektīvi, ņemot vērā attiecīgo ražotāju ekonomisko stāvokli un vajadzību novērst nepamatotu atšķirīgu attieksmi pret ražotājiem.
Dalībvalstis ir atbildīgas par to, ka nosaka un izpilda vajadzīgās pārbaudes un sodus gadījumos, kad neievēro atbalsta programmas.”
7.
11. pants attiecas uz vīna dārzu pārstrukturēšanu un pārveidošanu. Pirmajā punktā ir norādīts, ka “vīna dārzu pārstrukturēšanas un pārveidošanas pasākumu mērķis ir palielināt vīna ražotāju konkurētspēju”.
8.
V sadaļas III nodaļā ir izklāstīti nosacījumi, kuru izpildes gadījumā var saņemt piemaksu par vīnogulāju izaršanu (turpmāk tekstā – “izaršanas piemaksa”).
9.
Saskaņā ar I pielikuma 2. punktā sniegto definīciju Izaršana “nozīmē pilnīgu visu vīnogulāju iznīcināšanu uz platības, kas apstādīta ar vīnogulājiem”.
C.
Regula Nr. 555/2008
10.
Regulas Nr. 555/2008 preambulas 73. apsvērums ir izteikts šādi: “Lai palīdzētu vienveidīgi piemērot noteikumus visā Kopienā, dalībvalstīm jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka kompetento iestāžu personālam ir pietiekamas izmeklēšanas pilnvaras, lai garantētu atbilstību noteikumiem.”
11.
Regulas V sadaļa attiecas uz kontrolēm vīna nozarē. Tās pirmajā nodaļā ir izklāstīti principi attiecībā uz veicamajām kontrolēm. Šīs nodaļas pirmajā tiesību normā – 76. pantā ir noteikts, ka:
“Neskarot šīs regulas vai citu Kopienas tiesību aktu īpašos noteikumus, dalībvalstis ievieš vajadzīgās pārbaudes un pasākumus, lai nodrošinātu Regulas (EK) Nr. 479/2008 un šīs regulas pareizu piemērošanu. Tie ir iedarbīgi, samērīgi un preventīvi un tādējādi nodrošina Kopienas finansiālo interešu pienācīgu aizsardzību.
Jo īpaši dalībvalstis nodrošina to, ka:
a)
visus Kopienas vai valsts tiesību aktos vai valsts sistēmā noteiktos atbilstības kritērijus var pārbaudīt;
[..]
d)
pārbaudes un pasākumi ir saskaņā ar attiecīgā atbalsta pasākuma veidu. Dalībvalstis nosaka verifikācijas metodes un līdzekļus un precizē pārbaudāmās personas;
e)
kontroles veic vai nu sistemātiski, vai ņemot paraugus. [..]
f)
darbības, par kurām saņem Kopienas finansējumu, ir faktiskas un atbilst Kopienas tiesību aktiem.”
12.
77. pants ir izteikts šādi:
“1.   Verifikācija notiek, veicot administratīvas pārbaudes un, attiecīgā gadījumā, pārbaudes uz vietas.
[..]
3.   Izņemot gadījumus, kad Regulā (EK) Nr. 479/2008 vai šajā regulā paredzētas sistemātiskas pārbaudes uz vietas, kompetentās iestādes veic pārbaudes uz vietas, ņemot paraugus no attiecīgas procentuālās daļas atbalsta saņēmēju/ražotāju saimniecību, pamatojoties uz riska analīzi saskaņā ar šīs regulas 79. pantu.
[..]”
13.
78. pantā ir noteikts:
“1.   Pārbaudes uz vietas iepriekš neizziņo. Tomēr var sniegt iepriekšēju paziņojumu, kurā ietver tikai stingri noteiktu vajadzīgās informācijas minimumu, ja netiek apdraudēts pārbaudes mērķis. Šādu paziņojumu sniedz ne agrāk kā 48 stundas pirms pārbaudes, izņemot attiecīgi pamatotus gadījumus vai pasākumus, kuriem paredzētas sistemātiskas pārbaudes uz vietas.
2.   Attiecīgā gadījumā šajā regulā paredzētās pārbaudes uz vietas veic saistībā ar citām pārbaudēm, kas paredzētas Kopienas tiesību aktos.
3.   Attiecīgo atbalsta pieteikumu vai pieteikumus noraida, ja atbalsta saņēmēji vai viņu pārstāvji traucē veikt pārbaudes uz vietas.”
14.
Saskaņā ar 80. pantu:
“1.   Par katru pārbaudi uz vietas sastāda kontroles ziņojumu, kas dod iespēju pārskatīt datus par veiktajām pārbaudēm.
Ciktāl kontroles attiecas uz Kopienas finansējumu, ziņojumā norāda šādus datus:
a)
pārbaudītās atbalsta shēmas un pieteikumi;
b)
klātesošās personas;
c)
attiecīgā gadījumā – pārbaudītās lauksaimniecības platības, uzmērītās lauksaimniecības platības, mērījumu rezultāti par katru uzmērīto zemes gabalu un izmantotās mērīšanas metodes;
d)
izaršanas shēmas gadījumā – pārbaude, vai attiecīgā platība ir pareizi kopta;
e)
daudzumi, uz kuriem attiecas pārbaude, un iegūtie rezultāti;
f)
ziņas par to, vai atbalsta saņēmējs/ražotājs ir iepriekš brīdināts par apmeklējumu, ja ir – cik lielā mērā;
g)
turpmāki kontroles pasākumi, ja tādi veikti.
2.   Ja tiek atklātas neatbilstības starp pieteikumā norādīto informāciju un faktisko stāvokli, kas konstatēts uz vietas veiktā pārbaudē vai attālajā uzrādē, audzētājs saņem kontroles ziņojuma kopiju, un viņam ir iespēja to parakstīt, pirms kompetentā iestāde no konstatētajiem faktiem izdara secinājumus par samazinājumiem vai izslēgšanu.”
15.
Saskaņā ar 81. pantu:
“[..]
2.   Piešķirot atkārtotās stādīšanas tiesības, kas paredzētas Regulas (EK) Nr. 479/2008 92. pantā, platības sistemātiski pārbauda pirms un pēc izaršanas. Pārbauda zemes gabalus, par kuriem plāno piešķirt atkārtotās stādīšanas tiesības.
Kontrole pirms izaršanas ietver attiecīgā vīna dārza eksistences pārbaudi.
Šī kontrole ir klasiska pārbaude uz vietas. Tomēr, ja dalībvalsts rīcībā ir ticams atjaunināts datorizēts vīna dārzu reģistrs, var veikt administratīvu kontroli, un pienākumu veikt pārbaudi uz vietas pirms izaršanas var ierobežot līdz 5 % pieteikumu (katru gadu), lai apstiprinātu administratīvās kontroles sistēmas ticamību. Ja pārbaudēs uz vietas kādā reģionā vai reģiona daļā atklāj būtiskus pārkāpumus vai neatbilstības, kompetentā iestāde attiecīgi palielina uz vietas veikto pārbaužu skaitu attiecīgajā gadā un nākamajā gadā.
3.   Platības, par kurām saņem izaršanas piemaksu, sistemātiski pārbauda pirms un pēc izaršanas. Pārbauda zemes gabalus, par kuriem ir iesniegti atbalsta pieteikumi.
Veicot kontroli pirms izaršanas, pārbauda attiecīgā vīna dārza eksistenci, apstādīto platību, kas noteikta saskaņā ar 75. pantu, un to, vai attiecīgā platība ir pareizi kopta.
Šī kontrole ir klasiska pārbaude uz vietas. Tomēr, ja dalībvalsts rīcībā ir kartogrāfijas instruments, kas saskaņā ar 75. pantu ļauj izmērīt zemes gabalu datorizētajā vīna dārzu reģistrā, un ticama atjaunināta informācija par to, ka gabals tiek pareizi kopts, var veikt administratīvu kontroli, un pienākumu veikt pārbaudi uz vietas pirms izaršanas var ierobežot līdz 5 % pieteikumu, lai apstiprinātu administratīvās kontroles sistēmas ticamību. Ja pārbaudēs uz vietas kādā reģionā vai reģiona daļā atklāj būtiskus pārkāpumus vai neatbilstības, kompetentā iestāde attiecīgi palielina uz vietas veikto pārbaužu skaitu attiecīgajā gadā un nākamajā gadā.
4.   Lai pārbaudītu, vai izaršana ir faktiski notikusi, veic klasisku pārbaudi uz vietas, vai, ja tiek izarts viss vīna dārza nogabals vai attālās uzrādes izšķirtspēja ir 1 m2 vai labāka, var veikt attālo uzrādi.
5.   Attiecībā uz platībām, par kurām saņem izaršanas piemaksu, neskarot 3. punkta trešo daļu un 4. punktu, vismaz vienu no 3. punkta pirmajā daļā minētajām pārbaudēm veic kā klasisku pārbaudi uz vietas.”
16.
Regulas 83. pantā ir noteiktas kontroles amatpersonu pilnvaras:
“Katra dalībvalsts veic visus atbilstīgos pasākumus, lai atvieglotu tās kompetento iestāžu amatpersonu darbu. Tā jo īpaši nodrošina, lai šādas amatpersonas, attiecīgā gadījumā kopā ar citu struktūru amatpersonām, ko tā pilnvaro šim mērķim:
a)
varētu piekļūt vīna dārziem, vīna ražošanas un uzglabāšanas iekārtām, iekārtām vīna nozares produktu pārstrādei un transportlīdzekļiem, ar ko pārvadā minētos produktus;
b)
varētu piekļūt ikvienas saimniecības tirdzniecības telpām (vai noliktavām) un transportlīdzekļiem, kas paredzēti, lai pārdotu, tirgotu vai pārvadātu vīna nozares produktus vai produktus, kas var būt paredzēti izmantošanai vīna nozarē;
[..]
d)
varētu ņemt paraugus no vīna nozares produktiem, vielām vai produktiem, ko var izmantot šādu produktu gatavošanā, un produktiem, ko uzglabā ar mērķi pārdot, tirgot vai pārvadāt;
e)
varētu izskatīt grāmatvedības datus un citus dokumentus, ko izmanto kontroles procedūrās, izgatavot to kopijas vai izrakstus no tiem;
f)
varētu veikt atbilstīgus aizsardzības pasākumus attiecībā uz vīna nozares produktu vai šādu produktu gatavošanā izmantojamu produktu gatavošanu, glabāšanu, pārvadāšanu, aprakstu, noformējumu un tirdzniecību, ja ir iemesls uzskatīt, ka ir nopietni pārkāpti Kopienas noteikumi, jo īpaši, ja ir runa par krāpšanu vai veselības apdraudējumu.”
III. Fakti, tiesvedība un prejudiciālie jautājumi
17.
2009. gada 29. jūlijāSCI Château du Grand Bois (turpmāk tekstā – “pieteikuma iesniedzēja”) iesniedza pieteikumu par atbalsta piešķiršanu tās vīna dārzu pārstrukturēšanai un pārveidošanai attiecībā uz 2008./2009. gada sezonu.
18.
Ar 2009. gada 18. decembra lēmumu Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (Valsts Lauksaimniecības un jūras produktu birojs, Francija) (turpmāk tekstā – “FranceAgriMer”) ģenerāldirektors šo pieteikumu noraidīja. Lēmumā ir norādīts, ka pārbaudēs uz vietas noteiktos prasītājas zemē ietilpstošos vīna dārza nogabalos, kuras viena no tā kontroles amatpersonām veica 2009. gada 27. augustā un 15. septembrī, tika atklāts, ka vīnogulāju izaršana nav veikta saskaņā ar spēkā esošajiem tiesību aktiem.
19.
Pieteikuma iesniedzēja vērsās Tribunal administratif de Nantes (Nantes Administratīvā tiesa, Francija), lūdzot atcelt šo lēmumu. Ar 2013. gada 7. maija nolēmumu šī tiesa atcēla apstrīdēto lēmumu, jo, inter alia, amatpersona, kas veica pārbaudes, nebija pilnvarota to darīt.
20.
2015. gada 5. februārī Cour administrative d’appel de Nantes (Nantes Administratīvā apelācijas tiesa, Francija) atcēla pirmās instances nolēmumu un noraidīja pieteikuma iesniedzējas pirmajā instancē izvirzītos argumentus. Tiesa nosprieda, ka Regulā Nr. 555/2008 nav prasīts, lai amatpersona, kas veic pārbaudi, iepriekš informētu pieteikuma izaršanas piemaksas saņemšanai iesniedzēju par pārbaudes datumu. Fakts, ka nebija sniegta atļauja iekļūt privātīpašumā, nekādi neietekmējot apstrīdētā lēmuma likumību. Turklāt fakts, ka kontroles ziņojumā nebija norādīts, vai pieteikuma iesniedzēja bija informēta, neietekmējot kontroles veikšanas likumību.
21.
Pieteikuma iesniedzēja vērsās ar apelācijas sūdzību Conseil d’État (Valsts padome, Francija). Pieteikuma iesniedzēja apgalvo, ka Cour administrative d’appel de Nantes (Nantes Administratīvā apelācijas tiesa) ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, atzīstot, ka fakts, ka par pārbaudi atbildīgā amatpersona bija iekļuvusi tās īpašumā bez atļaujas, neietekmē lēmuma noraidīt tās pieteikumu par atbalsta piešķiršanu vīna dārzu pārstrukturēšanai un pārveidošanai likumību.
22.
Pēc Conseil d’État (Valsts padome) domām, atbilde uz šo konkrēto argumentu ir atkarīga no tā, vai saskaņā ar Regulu Nr. 555/2008 par pārbaudēm uz vietas atbildīgās amatpersonas ir pilnvarotas iekļūt lauksaimniecības zemes īpašumā bez vīnogu audzētāja atļaujas. Šādos faktiskajos un tiesiskajos apstākļos Conseil d’État (Valsts padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
–
“Vai [Komisijas] 2008. gada 27. jūnija [Regulas Nr. 555/2008] 76., 78. un 81. panta normas pilnvaro amatpersonas, kas veic pārbaudi uz vietas, iekļūt lauksaimniecības uzņēmuma teritorijā, nesaņemot lauksaimnieka piekrišanu?
–
Gadījumā, ja uz šo pirmo jautājumu tiktu sniegta apstiprinoša atbilde, vai ir jānošķir tas, vai attiecīgās teritorijas ir vai nav slēgtas?
–
Gadījumā, ja uz šo pirmo jautājumu tiktu sniegta apstiprinoša atbilde, vai [Komisijas] 2008. gada 27. jūnija [Regulas Nr. 555/2008] 76., 78. un 81. panta normas ir saderīgas ar mājokļa neaizskaramības principu, kas ir garantēts Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 8. pantā?”
23.
Grieķijas un Francijas valdības, kā arī Eiropas Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus. Minētās ieinteresētās personas sniedza arī mutvārdu paskaidrojumus tiesas sēdē, kas notika 2017. gada 7. novembrī.
IV. Vērtējums
24.
Iesniedzējtiesas trīs formulētajiem jautājumiem būtībā ir viens galvenais elements: vai pastāv juridiskais pamats, ar kuru kontroles amatpersonas tiek pilnvarotas iekļūt privātā teritorijā bez vīnogu audzētāja skaidri izteiktas atļaujas, lai veiktu vīna dārza pārbaudes uz vietas? Pirmais jautājums būtībā attiecas uz to, vai Regulā Nr. 555/2008 ir netieši paredzēts šāds pilnvarojums. Otrais un trešais jautājums, šķiet, ir papildu jautājumi, turklāt otrais jautājums ir pirmā jautājuma precizējums – vai ir būtiski, vai teritorija ir atklāta vai slēgta? Trešais jautājums ir par Regulas Nr. 555/2008 76., 78. un 81. punkta spēkā esamību, ja tiktu konstatēts, ka prasība saņemt atļauju nepastāv. Iesniedzējtiesa netieši norāda, ka, šādi interpretējot, Regulas Nr. 555/2008 tiesību normas varētu būt pretrunā noteiktām pamattiesībām.
25.
Visi trīs jautājumi tādējādi ir cieši saistīti. Jautājums ir par likumību un juridisko pamatu – vai ir tāda ES tiesību norma, kura ļauj iekļūt privātā teritorijā, atklātā vai slēgtā, lai veiktu šādas pārbaudes, neatkarīgi no tā, kas šajā jautājumā ir noteikts valsts tiesību aktos?
26.
Šajos secinājumos sniedzu atbildi no diviem aspektiem. Pirmkārt, tā kā ne Regulā Nr. 555/2008, ne ES atbalsta programmu sistēmā un loģikā nav tādas skaidras juridiskas normas, kas ļautu neievērot valsts tiesisko regulējumu attiecībā uz iekļūšanu privātā teritorijā, es ierosinu uzskatīt, ka noteikumi par iekļūšanu privātā teritorijā pārbaužu veikšanas nolūkā ir valsts tiesību jautājums (A). Tomēr gan no Regulas Nr. 555/2008 tiesību normām, gan nepieciešamības ievērot noteiktas ES pamattiesības izriet daži ierobežojumi attiecībā uz pieejamo izvēli, nosakot šo valsts tiesisko regulējumu. (B).
A.
Paši ES tiesību akti kā pietiekams juridiskais pamats
27.
Visas lietas dalībnieces rakstveida un mutvārdu procesā Tiesā – Grieķijas un Francijas valdības, kā arī Komisija – ir vienisprātis. Tās uzskata, ka saskaņā ar Regulu Nr. 555/2008 nav vajadzīga īpaša atļauja, lai iekļūtu teritorijā nepieciešamo pārbaužu veikšanai. Pastāvot pieteikuma atbalsta saņemšanai iesniedzēja a priori sniegts un vispārējs pilnvarojums pārbaužu uz vietas veikšanai. Tiek pieņemts, ka pilnvarojums iekļūt teritorijā izriet no atbilstoši Regulai Nr. 555/2008 veikto kontroļu sistēmas un loģikas. Varot pat tikt uzskatīts, ka no ES atbalsta programmu vispārējās sistēmas netieši izriet, ka, jau iesniedzot pieteikumu atbalsta saņemšanai vien, pieteikuma iesniedzējs dod vispārēju piekrišanu pasākumiem, kas ir veicami, lai pieņemtu lēmumu piešķirt vai nepiešķirt atbalstu.
28.
Šādam risinājumam es nevaru piekrist.
29.
Protams, nav strīda par to, ka Regulā Nr. 555/2008 ir prasīts dalībvalstīm veikt pārbaudes uz vietas. Tāpat ir taisnība, ka šajā pašā regulā ir paredzētas dažas papildu norādes par to, kā minētās pārbaudes ir veicamas. No šāda viedokļa un tiktāl patiešām var apgalvot, ka ar Regulas Nr. 555/2008 tiesību normām ir piešķirts vispārējs pilnvarojums pārbaužu veikšanai. Tomēr ir taisnība arī, ka Regulā Nr. 555/2008 nav pavisam detalizēti noteikta šo pārbaužu kārtība. Konkrēti, šajā regulā nekas nav teikts par iekļūšanas nosacījumiem un to, vai ir vai nav vajadzīga vīnogu audzētāja atļauja.
30.
Savā ziņā tāda ir šī jautājuma būtība – kas var tikt secināts no tā, ka Regula Nr. 555/2008 jautājumā par iekļūšanas atļauju klusē? Manuprāt, šī klusēšana apvienojumā ar vairākām citām šīs pašas regulas normām, kurās ir skaidri noteikts, ka pārbaudes ir jautājums, kas ir jārisina dalībvalstīm, nozīmē, ka arī šis elements ir jāreglamentē dalībvalstīm. Turpretim dalībvalstu, kas iestājušās lietā, un Komisijas ieskatā, fakts, ka regulā nav skaidri noteikta prasība piešķirt atļauju, nozīmē, ka atļauja nav vajadzīga.
31.
Es nevaru piekrist šādai interpretācijas metodei. Tas, ka ES līmenī kāds jautājums nav regulēts, diez vai var likt secināt, ka tas saskaņā ar ES tiesību aktiem ir atļauts. Pareizā loģika, it īpaši jomās, kas skar indivīdu tiesības un privāto īpašumu, ir tieši pretēja – ja nav paredzēts nepārprotami izteikts pilnvarojums, saskaņā ar ES tiesībām tas arī nav piešķirts.
32.
Nākamajā sadaļā es parādīšu, ka nedz Regula Nr. 555/2008, konkrēti tās 76., 78. un 81. pants, kuri ir pirmā Tiesai uzdotā prejudiciālā jautājuma priekšmets (1), nedz arī plašākā ES atbalsta programmu loģika, kas ir šīs regulas pamatā (2), neparedz vispārēju pilnvarojumu kontroles amatpersonām iekļūt teritorijā bez vīnogu audzētāja skaidri izteiktas atļaujas. Līdz ar to jautājums, vai šāda atļauja šim nolūkam ir nepieciešama, ņemot vērā arī attiecīgās teritorijas veidu, ir izlemjams valsts tiesībās (3).
1. Regula Nr. 555/2008 kā pilnvarojuma iekļūt privātā teritorijā pārbaudes veikšanai avots?
33.
No Regulas Nr. 555/2008 formulējuma un konteksta izriet, ka tā nereglamentē iekļuvi privātās teritorijās, lai veiktu pārbaudes uz vietas. Tādēļ tā nevar pati par sevi būt pietiekams juridiskais pamats, ar kuru būtu piešķirts vispārējs pilnvarojums personai iekļūt teritorijā bez vīnogu audzētāja atļaujas, ja šāda atļauja ir nepieciešama saskaņā ar attiecīgas valsts tiesību aktiem.
34.
Vispirms, pamatojoties uz vairākām minētās regulas tiesību normām, ir skaidrs, ka dalībvalstu ziņā ir piešķirt tajā paredzētajām dažādajām pārbaudēm konkrētu formu, tostarp jautājumā, vai iekļūšanai privātā teritorijā, lai veiktu pārbaudes uz vietas, ir nepieciešama vīnogu audzētāja atļauja.
35.
Attiecībā uz pārbaudēm vispār Regulas Nr. 555/2008 76. pantā ir paredzēts, ka dalībvalstis nosaka iedarbīgas, samērīgas un preventīvas pārbaudes un pasākumus, ciktāl tie ir nepieciešami, lai nodrošinātu pienācīgu minētās regulas piemērošanu. 76. panta a) punktā konkrēti ir noteikts, ka dalībvalstis nodrošina lai visus Savienības vai valsts tiesību aktos noteiktos atbilstības kritērijus būtu iespējams pārbaudīt. Saskaņā ar 76. panta d) punktu dalībvalstis nosaka pārbaudes metodes un līdzekļus un precizē pārbaudāmās personas. Turklāt 83. pantā ir noteikts, ka katra dalībvalsts veic visus atbilstīgos pasākumus, lai atvieglotu kontroles amatpersonu darbu.
36.
Visas šīs tiesību normas skaidri norāda, ka, lai gan saskaņā ar Regulu Nr. 555/2008 ir prasīta pārbaužu veikšana, visi elementi, kas nav skaidri paredzēti tās tiesību normās, ir dalībvalstu kompetencē. Tādējādi šī regula atstāj dalībvalstīm ievērojamu rīcības brīvību noteikt, kā pārbaudes ir veicamas.
37.
Šis secinājums attiecas arī uz konkrēto pārbaužu uz vietas kategoriju. Regulas Nr. 555/2008 78. panta 1. punktā ir paredzēts tikai viens šādu pārbaužu faktiskais elements: “Pārbaudes uz vietas iepriekš neizziņo. Tomēr var sniegt iepriekšēju paziņojumu, kurā ietver tikai stingri noteiktu vajadzīgās informācijas minimumu, ja netiek apdraudēts pārbaudes mērķis. Šādu paziņojumu sniedz ne agrāk kā 48 stundas pirms pārbaudes, izņemot attiecīgi pamatotus gadījumus vai pasākumus, kuriem paredzētas sistemātiskas pārbaudes uz vietas”.
38.
Kas, ja vispār, no šīs konkrētās tiesību normas izriet attiecībā uz atļauju iekļūt privātā teritorijā? Komisijas ieskatā, lūgt skaidri izteiktu atļauju iekļūt būtu nesaderīgi ar pašu faktu, ka pārbaudes uz vietas principā netiek iepriekš izziņotas. Šāda prasība obligāti ietverot iepriekšēju paziņojumu, taču tas būtu jāsniedz vienīgi izņēmuma gadījumos.
39.
Savā ziņā Komisijai ir taisnība – lūgt atļauju vīnogu audzētājam iekļūt viņa teritorijā, ja šāda atļauja ir nepieciešama saskaņā ar valsts tiesību aktiem, patiesi nozīmētu saziņu ar šo personu, tādējādi “izziņojot” pārbaudi. Tomēr man ir iespaids, ka Komisija veido samērā tālejošus argumentus, pamatojoties uz tiesību normu, kas gluži vienkārši attiecas uz citu jautājumu.
40.
Vispirms, aplūkojot tikai formulējumu, “iepriekš neizziņots” nozīmē “iepriekš neizziņots”. Šo vārdu parastā nozīme, attiecinot uz pārbaudēm, ir tāda, ka tās var notikt jebkurā laikā bez iepriekšēja paziņojuma vīnogu audzētājam. Dažādās šīs normas valodu redakcijas (
4
) apvienojumā ar 78. panta formulējumu kopumā liecina, ka “iepriekš neizziņots” nozīmē tikai bez iepriekšēja paziņojuma. No tā izriet, ka nepastāv pienākums informēt vīnogu audzētāju vai viņa pārstāvi par to, ka tiks veikta pārbaude vai kāda tās daļa (
5
). Tādējādi kontroles amatpersona var ierasties jebkurā dienā, kad viņam vai viņai ir ērti, neinformējot vīnogu audzētāju par apmeklējumu.
41.
Tomēr “iepriekš neizziņots” noteikti nav sinonīms vārdam “neatļauts”. “Iepriekšēja paziņojuma nesniegšana vai neinformēšana” nenozīmē “atļauju iekļūt”. Šajā ziņā ir svarīgs paziņojuma neesamības mērķis šaurākā un plašākā izpratnē. Būtu saprātīgi pieņemt, ka iemesls, kāpēc ES likumdevējs ir paredzējis īpašu tiesību normu par to, ka pārbaudes netiek iepriekš izziņotas, ir novērst iespējamo kārdinājumu pasniegt konkrētus faktus labvēlīgākā gaismā, gatavojoties pārbaudēm un tikai pārbaužu nolūkā un to veikšanas laikā. Līdz ar to, ja vīnogu audzētājam nav zināms, kad notiks kontrole, varētu pieņemt, ka kontroles amatpersonai vienmēr būs iespēja redzēt reālo situāciju.
42.
Ja tas patiešām ir šīs tiesību normas mērķis, es nesaprotu, kā, lūdzot atļauju iekļūt, ja tā ir nepieciešama saskaņā ar valsts tiesību aktiem attiecībā uz konkrēto attiecīgās teritorijas veidu, tiktu kavēta iepriekš neizziņotu pārbaužu kopējā mērķa īstenošana. Ir patiešām iespējams, ka iepriekš neizziņotas pārbaudes var tikt veiktas noteiktā dienā, tomēr ierašanās brīdī un tieši pirms pārbaudes sākuma lūdzot atļauju iekļūt šajā teritorijā. Lai gan šāda pārbaude noteikti ir “iepriekš neizziņota” 78. panta izpratnē, taču tā būtu arī atļauta, nekādi neapdraudot šīs tiesību normas mērķi.
43.
Otrkārt, pastāv konteksta arguments. Papildus tām tiesību normām, kuras ir tieši minējusi iesniedzējtiesa, citas Regulas Nr. 555/2008 normas arī apstiprina, ka dalībvalstu kompetencē ir paredzēt pārbaužu uz vietas procesuālo regulējumu un ka no minētās regulas nevar tikt izsecināts iekļūšanas pilnvarojums. Konkrēti Regulas Nr. 555/2008 83. panta a) punktā ir paredzēts, ka dalībvalstis nodrošina, lai kontroles amatpersonas “varētu piekļūt vīna dārziem, vīna ražošanas un uzglabāšanas iekārtām, iekārtām vīna nozares produktu pārstrādei un transportlīdzekļiem, ar ko pārvadā minētos produktus”.
44.
Tas liek uzdot vienkāršu jautājumu – ja likumdevēja nodoms tiešām ir bijis paredzēt “netieši izteiktu” iekļūšanas pilnvarojumu, tad kāpēc ir konkrēta tiesību norma, kas paredz, ka dalībvalstu pienākums ir nodrošināt kontroles amatpersonām piekļuvi vīna dārziem?
45.
Plašāku paralēli var vilkt starp kontroles amatpersonām saskaņā ar Regulu Nr. 555/2008 un Komisijas amatpersonām saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1/2003 (
6
). Saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 20. panta 2. punkta a) apakšpunktu Komisijas amatpersonas ir pilnvarotas iekļūt jebkurās telpās, zemes īpašumos un transporta līdzekļos, lai veiktu izmeklēšanu saistībā ar šo uzņēmumu izdarītiem konkurences tiesību pārkāpumiem. Tomēr saskaņā ar Regulu Nr. 1/2003 Komisijas izmeklēšanas pilnvaras neietver ielaušanos, ja pastāv šķēršļi, un tāpēc šādā situācijā tai jālūdz tiesas atļauja iekļūt. Šajā kontekstā Tiesa ir atzinusi, ka, lai gan Komisijas amatpersonas ir pilnvarotas iekļūt šādās telpās pēc viņu ieskatiem, “taču viņ[as] nevar ar spēku panākt piekļuvi telpām vai mēbelēm vai piespiest uzņēmuma personālu viņ[ā]m sniegt šādu piekļuvi, ne sākt kratīšanu bez uzņēmuma atbildīgo personu atļaujas” (
7
).
46.
Protams, to telpu raksturs, kurās var iekļūt saskaņā ar Regulu Nr. 1/2003 konkurences tiesību kontekstā, visdrīzāk atšķirsies no vīna dārziem (
8
). Tomēr manam argumentam ar atsauci uz Regulu Nr. 1/2003 ir cita būtība. Pirmkārt, lielāka nozīme ir analoģijai attiecībā uz mijiedarbību starp ES regulu, kas pilnvaro veikt kontroles, un valsts tiesību aktiem. Līdzīgi Regulai Nr. 555/2008 arī Regulā Nr. 1/2003 tiek prasīts veikt kontroles vai izmeklēšanu. Tomēr metožu izvēle šīs prasības izpildei, tostarp iekļūšanas nosacījumi, ir atstāti dalībvalstu ziņā. Otrkārt, ir konstatējams zināms pretstats – ja no Regulas Nr. 1/2003 nevar tikt izsecināta iekļūšanas atļauja Komisijas ierēdņiem, lai nodrošinātu vienas no galvenajām ES tiesību politikas jomām īstenošanu, es vēl jo vairāk nesaprotu, kāpēc lai saskaņā ar Regulu Nr. 555/2008 tiktu piešķirtas vai vajadzētu piešķirt papildu pilnvaras, kad kontroles amatpersonas “tikai” pārbauda, vai pieteikuma iesniedzējs atbilst visiem atbalsta saņemšanas nosacījumiem.
47.
Kopumā, tā kā Regulā Nr. 555/2008 nav konkrēta noteikuma, ar ko izslēgtu vai pieprasītu atļaujas iekļūt teritorijā saņemšanu, šī regula nevar būt pietiekams juridiskais pamats, kas kontroles amatpersonas pilnvarotu piekļūt lauksaimniecības uzņēmuma teritorijai, ja šāda atļauja konkrētajam attiecīgās teritorijas veidam ir vajadzīga saskaņā ar valsts tiesību aktiem.
2. Iekļūšanas pilnvarojums, kas piešķirts, pamatojoties uz ES atbalsta programmu sistēmu un loģiku?
48.
Papildus (vai paralēli) argumentam, ka pilnvarojums iekļūt teritorijā bez skaidri izteiktas atļaujas ir paredzēts Regulā Nr. 555/2008, Francijas valdība un Komisija norāda, ka atļauja izriet no pašas ES atbalsta programmu sistēmas un loģikas. Argumentēts tiek šādi – pārbaudes būtībā tiek veiktas tāpēc, ka ir iesniegts pieteikums atbalsta saņemšanai. Lai šīs pārbaudes būtu iedarbīgas, ir nepieciešams iekļūt teritorijā, par kuru ir iesniegts pieteikums atbalsta saņemšanai. Tādēļ, jau iesniedzot atbalsta pieteikumu vien, iesniedzējs netieši esot sniedzis atļauju iekļūt šajā teritorijā.
49.
Lai atbalstītu šo nostāju, Francijas valdība min vēl vienu argumentu, kas attiecas uz paziņojumu valsts atbalsta pieteikuma veidlapā, kura tika izmantota būtisko faktu rašanās laikā. Kā apgalvo Francijas valdība, šajā veidlapā bija norādīts, ka katrs pieteikuma iesniedzējs “apņemas iesniegt par kontroles veikšanu atbildīgajām iestādēm pieprasīto apliecinošo dokumentu un atļaut veikt nepieciešamās pārbaudes” (
9
). Tādējādi, to parakstot, pieteikuma iesniedzējs piekrita visiem turpmākajiem pasākumiem, tostarp kontroles amatpersonu iekļūšanai viņa teritorijā, lai veiktu pārbaudes uz vietas, nelūdzot atļauju.
50.
Vispirms pievēršoties konkrētajam Francijas valdības argumentam attiecībā uz valstī izmantoto veidlapu, man ir jāatzīst, ka es neuzskatu šo argumentu par atbilstīgu divu iemeslu dēļ.
51.
Pirmkārt, attiecībā uz tā formulējumu ir vajadzīgs liels skaits argumentācijas soļu (un interpretējoša iztēle), lai paziņojumu “Ar šo es apņemos atļaut veikt vajadzīgās pārbaudes” pārveidotu par paziņojumu “Ar šo es pilnvaroju kontroles amatpersonas iekļūt manā teritorijā bez manas atļaujas”. Šāda plaša interpretācija būtu pretrunā vispārējam principam par atteikšanās no tiesībām interpretāciju, kurai ir jābalstās uz interpretējamo vārdu dabisko un vispārīgo nozīmi, un to nevajadzētu interpretēt plaši.
52.
Otrkārt, un, iespējams, vēl būtiskāk ir tas, ka minētā veidlapa ir atsevišķas valsts dokuments. Pat ja ar to, balstoties uz plašu satura interpretāciju, varbūt varētu noteikt pieteikuma iesniedzēja tiesības un pienākumus saskaņā ar valsts tiesību aktiem, man ir grūti iedomāties, kā to varētu izmantot, lai interpretētu ES tiesību pasākuma saturu, kam būtu jābūt vienādam visās dalībvalstīs neatkarīgi no iespējamām valstīs izmantoto veidlapu satura atšķirībām.
53.
Pievēršoties vairāk vispārīgajam argumentam ar atsauci uz ES atbalsta programmu vispārējo sistēmu un loģiku, kas, kā tiek uzskatīts, ir pamatā arī Regulai Nr. 555/2008, ir jāatzīst, ka man šis arguments šķiet ne tikai nepārliecinošs, bet arī principā ļoti apšaubāms. Šim argumentam ir izceļami divi aspekti: konkrētais un vispārīgais.
54.
Ņemot vērā šīs lietas konkrētos apstākļus, es šo secinājumu iepriekšējā sadaļā minēju, ka pati regula klusē par to, vai iekļūšanai privātā teritorijā pārbaudes nolūkos ir vai nav nepieciešama atļauja. Kā gan pat ar Hērakla spējām apveltīts vīnogu audzētājs, kurš vakarus pavada, lasot atbilstīgos ES tiesību aktus, judikatūru un jebkuru citu atbilstīgu dokumentāciju, būtu varējis zināt, ka šāds pilnvarojums netieši izriet no šo programmu sistēmas un loģikas, ja tas nekur nav norādīts? Var piebilst, ka tas pats attiecas arī uz iespējamo “ex ante vispārējo piekrišanu” vai “atteikšanos” pieteikuma veidlapā – pat ja tiktu uzskatīts, ka piekrišana visām “nepieciešamajām pārbaudēm” ietver visus nepieciešamos turpmākos pasākumus nolūkā noteikt, vai ir vai nav izpildīti atbalsta piešķiršanas nosacījumi, būtu taisnīgi uzskatīt arī, ka šie pasākumi var būt tikai tādi, kas tiek veikti piemērojamajos tiesību aktos skaidri noteiktajā veidā.
55.
Tomēr, manuprāt, dziļi problemātisks ir tieši vispārīgākais šī paša argumenta aspekts – pilnvarojums, kas nav skaidri paredzēts spēkā esošajos tiesību aktos, esot jāpiešķir, jo tiek uzskatīts, ka tas ir nepieciešams kopējās sistēmas efektivitātes stiprināšanai. Uz brīdi atvirzoties no jautājuma, vai tas patiešām ir nepieciešams (
10
), šī argumenta patvaļīgais un atvērtais raksturs ir lielu nemieru raisošs jebkurai uz tiesiskumu balstītai kopienai. Vai mērķis attaisno līdzekļus neatkarīgi no likumā noteiktā? Ja tas tā patiešām ir, tad Regula Nr. 555/2008 pilnvaro ne tikai iekļūt slēgtā privātā teritorijā, lai tajā veiktu pārbaudes uz vietas, bet, jādomā, arī ielauzties uzņēmuma telpās vai pat vīnogu audzētāja mājoklī, lai iegūtu dokumentus, kas apliecina iespējamos pārkāpumus saistībā ar viņa pieteikumu atbalsta saņemšanai. Ievērojot to pašu loģiku, abi šie piemēri ir netieši paredzēti, jo Regula Nr. 555/2008 klusē par abām šīm iespējām (piekrišanas sniegšana tajā nav prasīta), un šāds pasākums noteikti stiprinātu tiesību akta “effet utile”.
56.
Komisija tiesas sēdē, papildinot šo domas pavedienu, norādīja pakārtotu argumentu saistībā ar ES atbalsta programmu loģiku. Komisija minēja, ka pabalstu pārvaldības kontekstā (izmantojot vācu terminu Leistungsverwaltung) prasība par juridisko pamatu ir mazāk strikta nekā krimināltiesību jomā. Tādēļ atrast atbilstīgo juridisko pamatu, lai attaisnotu iekļūšanu teritorijā bez skaidri izteiktas atļaujas, esot mazāk svarīgi.
57.
Es tam nepiekrītu.
58.
Abas šīs argumentācijas, manuprāt, ir tieši pretrunā jebkādas valsts rīcības likumības un tiesiskuma principiem. No pastāvīgās judikatūras izriet, ka “publiskās varas iejaukšanās gadījumiem fiziskas vai juridiskas personas privātās darbības sfērā ir jābūt juridiskajam pamatam” (
11
). Aizsardzība pret patvaļīgu vai nesamērīgu publiskās varas iejaukšanos ir ES tiesību vispārējais princips. Turklāt ES tiesību kontekstā pastāv arī konstitucionālais kompetences piešķiršanas princips, kas, ja to nopietni ievēro, vēl vairāk ierobežo ES kompetences funkcionālas paplašināšanas šķietamo pamatotību un nepieciešamību, un tas tā noteikti ir dalītās kompetences jomās. Visbeidzot es uzskatu, ka Komisijas argumentācija, ar kuru būtībā tiek norādīts, ka, “ja tiek izmaksāta nauda, likumībai nav (pārāk lielas) nozīmes”, ir bijusi provizoriska un pakārtota, un tās trūkumi nav turpmāk sīkāk jāiztirzā (
12
).
59.
Šo iemeslu dēļ pilnvarojums iekļūt privātā teritorijā bez atļaujas nevar tikt izsecinātas no ES atbalsta programmu sistēmas un loģikas. Tādējādi ne Regula Nr. 555/2008, ne plašā sistēma, kas ir ES atbalsta programmu pamatā, neļauj secināt, ka pastāvētu pilnvarojums iekļūt privātā zemes teritorijā, nesaņemot atļauju, ja šāda atļauja šim teritorijas veidam ir vajadzīga saskaņā ar valsts tiesību aktiem.
60.
Tādējādi es nonāku pie šajā ziņā pēdējā jautājuma, kas ir balstīts uz otro iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu – vai ir jānošķir tas, vai attiecīgā teritorija ir vai nav slēgta? Mana īsā atbilde ir “nē” – iepriekšējais secinājums nemainās atkarībā no tā, vai teritorija ir atklāta vai slēgta.
61.
Iespējams, ka šis faktiskais elements, kas ir otrā iesniedzējtiesas uzdotā jautājuma pamatā, nav ļoti būtisks iesniedzējtiesas izskatāmās lietas risinājumam. Lēmumā par prejudiciālo jautājumu uzdošanu nekas nav teikts par to, vai attiecīgā teritorija ir atklāta vai slēgta. Tiesas sēdē Francijas valdība norādīja, ka šī teritorija ir atklāta. Šo faktisko apstākļu kontekstā otro prejudiciālo jautājumu varētu uzskatīt par hipotētisku.
62.
Tomēr šis jautājums ir netieši nozīmīgs attiecībā uz atbildi, kas ir jāsniedz uz pirmo prejudiciālo jautājumu. Neatkarīgi no tā, vai teritorija ir atklāta vai slēgta, Tiesas sniegtajai atbildei ir jābūt konsekventai attiecībā uz abiem gadījumiem. Regulu Nr. 555/2008 visdrīzāk nevar interpretēt tādējādi, ka pilnvarojums iekļūt privātā teritorijā ir piešķirts, ja tā ir atklāta, neatkarīgi no tā, kas valsts tiesību aktos ir noteikts saistībā ar piešķiramo atļauju, un uzskatīt, ka ir citādi, ja teritorija ir slēgta. Regula Nr. 555/2008 klusē vienlīdz par abiem šiem scenārijiem.
63.
Tomēr Regulas Nr. 555/2008 interpretācija tādējādi, ka kontroles amatpersonas drīkst iekļūt slēgtās teritorijās un tiem nav jāsaņem vīnogu audzētāja atļauja, šādi radot ES tiesību aktos balstītas kontroles amatpersonu “tiesības kāpt pāri žogam”, būtu jāatzīst par nesaderīgu ar tiesībām uz īpašumu un/vai mājokļa neaizskaramību, ko saprotamu iemeslu dēļ iesniedzējtiesa apšauba savā trešajā jautājumā. Šādi ar otro jautājumu tiek apstiprināta uz pirmo jautājumu sniedzamā atbilde, jo tas vēl acīmredzamāk parāda, ka uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka nepastāv vispārējs pilnvarojums iekļūt teritorijā bez atļaujas, ja saskaņā ar valsts tiesību aktiem šāda atļauja ir vajadzīga.
3. (Praktiskas) noslēguma piezīmes
64.
Lai radītu pilnīgu skaidrību, ir jānorāda, ka Regulas Nr. 555/2008 76., 78. un 81. pants kopā ar citiem tās pašas regulas noteikumiem nepārprotami pilnvaro veikt pārbaudes uz vietas (parasti bez iepriekšēja brīdinājuma). Tomēr tajos nav paredzētas tiesības veikt pārbaudes bez vīnogu audzētāja atļaujas iekļūt viņa teritorijā. Saskaņā ar Regulu Nr. 555/2008 dalībvalstu ziņā ir lemt, ievērojot konkrētus ierobežojumus (kas tiks izklāstīti turpmāk), vai pārbaužu veikšanai uz privātas zemes ir nepieciešama vīnogu audzētāja atļauja.
65.
Līdz ar to neatkarīgi no dalībvalstu izdarītās izvēles attiecībā uz to, vai ir nepieciešama vīnogu audzētāja skaidri izteikta atļauja iekļūt teritorijā, valsts iestādēm, protams, pārbaudes ir jāveic, pilnībā ievērojot šo valsts tiesisko regulējumu attiecībā uz pārbaudēm uz vietas un iekļūšanu privātīpašumā.
66.
Tomēr no praktiskā viedokļa, lai gan ir vairāki šīs tiesvedības laikā pausti apgalvojumi par pretējo, ir maz ticams, ka šāds procesuālais regulējums varētu jebkā jūtami kavēt iedarbīgu pārbaužu veikšanu.
67.
Pirmkārt, protams, ir pilnīgi loģiski, ka kontroles amatpersona var izmantot valsts tiesību aktos paredzētās iespējas iekļūt privātā lauksaimniecības uzņēmuma teritorijā. Dažādās dalībvalstīs tiesiskais regulējums šajā jomā atšķiras. Tomēr vairākās dalībvalstīs ir publiskas tiesības iekļūt vai tiesības šķērsot atklātu lauksaimniecības teritoriju, ievērojot zināmus nosacījumus. Piemēram, kā izriet no Francijas valdības rakstveida apsvērumiem, Francijas tiesību aktos nav paredzēts sods par iekļūšanu atklātā privātā teritorijā, ja nav nodarīts kaitējums īpašumam. Domājams, ka lauku apvidos bieži būs atļauts iekļūt lauksaimniecības teritorijā bez vīnogu audzētāja skaidri izteiktas atļaujas. Tādējādi, ja valsts tiesību aktos ikvienam ir ļauts bez atļaujas iekļūt privātā teritorijā, ievērojot šos nosacījumus, tas pats attiecas arī uz kontroles amatpersonām.
68.
Otrkārt, ar nosacījumu, ka vajadzīgās pārbaudes ir iespējams efektīvi veikt, neiekļūstot teritorijā, ja saskaņā ar valsts tiesību aktiem tam ir nepieciešama atļauja, šim variantam, protams, ir dodama priekšroka attiecībā pret variantu, kurā varētu notikt neatļauta teritorijas robežu pārkāpšana. Pārbaudēm uz vietas ne vienmēr var būt nepieciešama iekļūšana teritorijā. Domājams, ka pārbaudi, vai ir tikusi veikta izaršana, reizēm var īstenot no zināma attāluma, piemēram, paskatoties pār žogu no publiska ceļa vai cita zemes gabala. Attīstoties jaunajām tehnoloģijām, tas šķiet vēl vairāk iespējams. Regulā Nr. 555/2008 pat ir skaidri noteikts, ka kontroli var veikt, izmantojot attālo uzrādi, kad nav nepieciešams atrasties uz izmeklējamās zemes (
13
).
69.
Treškārt, pārbaudes uz vietas ir jāveic samērīgi. Šī doma izriet no vairākām Regulas Nr. 555/2008 normām, tostarp jau apskatītā 78. panta 1. punkta. Šajā tiesību normā pārbaužu raksturīgajai pazīmei, ka tās “iepriekš neizziņo”, ir paredzēti izņēmumi, un šis pārbaužu raksturs šīs tiesību normas jaunākajā redakcijā, starp citu, ir ticis būtiski konkretizēts (
14
). Izņēmumu esamība kopā ar šo konkretizāciju liecina, ka šī tiesību norma sniedz diezgan plašas iespējas izrādīt pārbaudāmajai personai vismaz zināmu pretimnākšanu, nekādi neietekmējot šo pārbaužu iedarbīgumu (
15
). Tomēr ir skaidri jāatzīst arī, ka no 78. panta 1. punkta neizriet juridisks pienākums kontroles amatpersonām šādi rīkoties.
70.
Ceturtkārt un visbeidzot, ir jāuzsver, ka, lūdzot vīnogu audzētājam iepriekšēju atļauju iekļūt viņa teritorijā gadījumos, kad šāda atļauja šim teritorijas veidam ir vajadzīga saskaņā ar valsts tiesību aktiem, nekādā veidā netiktu apdraudēts Regulas Nr. 555/2008 mērķis aizsargāt Savienības finanšu intereses.
71.
Saskaņā ar Regulas Nr. 555/2008 78. panta 3. punktu pieteikumu atbalsta saņemšanai noraida, ja atbalsta saņēmēji traucē veikt pārbaudes uz vietas. Saistībā ar citām regulām, kuras attiecas uz lauksaimniecības atbalsta programmām (
16
), Tiesa jau ir atzinusi, ka pārbaužu veikšanas traucēšanai noteikti ir jāizraisa būtiskas tiesiskas sekas, tādas kā attiecīgā pieteikuma atbalsta saņemšanai noraidījums. Šāds noraidījums ir tiesiskās sekas tam, ka nav iespējams efektīvi pārbaudīt, vai ir izpildīti atbalsta piešķiršanas nosacījumi (
17
). Šāda neiespējamība var būt it īpaši lauksaimnieka tīšas rīcības rezultāts, kā arī “jebkād[a] cita darbība vai bezdarbība, kurā var tikt vainota lauksaimnieka vai tā pārstāvja nolaidība, ja to rezultātā pārbaudi uz vietas nevar izdarīt pilnībā, ja šis lauksaimnieks vai tā pārstāvis nav veicis visus pasākumus, ko saprātīgi varēja no viņa sagaidīt, lai nodrošinātu, ka šāda pārbaude tiek izdarīta pilnībā” (
18
).
72.
Ņemot vērā šādas radikālas sekas, kuras ir saistītas ar traucēšanu, kas, protams, ietver nepamatotu liegumu iekļūt pārbaudāmajā teritorijā, es nesaprotu, kāpēc pārbaužu iedarbīguma vārdā būtu nepieciešams uzburt vispārēju pilnvarojumu iekļūt lauksaimniecības uzņēmuma teritorijā (atklātā vai slēgtā) bez vīnogu audzētāja atļaujas, neievērojot valstī piemērojamo tiesisko regulējumu. Nepamatota lieguma gadījumā pieteikums atbalsta saņemšanai tāpat tiks noraidīts un pieteikuma iesniedzējs atbildēs par tā sekām.
73.
Īsi sakot, ne Regulas Nr. 555/2008 noteikumi, ne arī plašākā ES atbalsta programmu sistēma un loģika nevar tikt interpretēti kā pilnvarojuma piešķiršana amatpersonām, kas veic pārbaudes uz vietas, iekļūt lauksaimniecības uzņēmuma teritorijā, vienalga – atklātā vai slēgtā, bez vīnogu audzētāja atļaujas, ja tāda ir vajadzīga saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Iekļūšanas kārtību, tostarp jautājumu, vai, lai iekļūtu konkrēta veida teritorijā, ir vajadzīga atļauja, nosaka valstu tiesiskais regulējums.
B.
ES tiesību aktos paredzētie ierobežojumi attiecībā uz dalībvalstu autonomiju noteikt, kā ir veicamas pārbaudes
74.
Fakts, ka pašos ES tiesību aktos nav paredzēts pilnvarojums iekļūt privātā teritorijā, neievērojot iekļūšanu regulējošās valsts tiesību normas, protams, nenozīmē, ka ES tiesībām nav nekādas nozīmes. Nepiešķirot šo konkrēto pilnvarojumu, ES tiesību aktos vienlaikus ir noteikti zināmi ierobežojumi attiecībā uz dalībvalstu autonomiju noteikt, kā ir veicamas Regulā Nr. 555/2008 prasītās pārbaudes.
75.
Šajā noslēguma daļā tiks īsumā izklāstīti divi šādi ierobežojumu veidi – tie, kas izriet no pašas Regulas Nr. 555/2008 (1), un tie, kas izriet no pamattiesībām, proti, tiesībām uz īpašumu un mājokļa neaizskaramību (2).
1. Ierobežojumi, kas izriet no Regulas Nr. 555/2008
76.
Pirmkārt, tāpat kā daudzās citās jomās, kurās pastāv ES pilnvarojums Savienības tiesību aktu īstenošanai un izpildei valsts līmenī (
19
), un arī Regulas Nr. 555/2008 kontekstā, kā skaidri noteikts tās 76. pantā, pārbaudēm ir jābūt iedarbīgām, samērīgām un preventīvām. Tomēr, kā jau tika mēģināts skaidrot šo secinājumu iepriekšējā sadaļā, “iedarbīgs” nenozīmē “visatļautību”, pārkāpjot likumības principu (
20
).
77.
Otrkārt, Regulas Nr. 555/2008 80. panta 2. punktā, visticamāk, ir paredzētas tiesības tikt uzklausītam (kaut arī ar ierobežojumiem). Regulas 80. panta 1. punktā ir noteikts, ka par katru pārbaudi uz vietas sagatavo kontroles ziņojumu, kas dod iespēju pārskatīt informāciju par veiktajām pārbaudēm. Ziņojumā ir jāietver noteikta informācija, piemēram, par klātesošajām personām, izaršanas shēmas gadījumā – par pārbaudi, vai attiecīgā platība ir pareizi kopta, kā arī par to, vai ir ticis sniegts iepriekšējs paziņojums un, ja tā – cik laicīgi. Saskaņā ar regulas 80. panta 2. punktu, ja tiek konstatētas neatbilstības starp pieteikumā ietverto informāciju un situāciju pārbaudes laikā, vīnogu audzētājs saņem kontroles ziņojuma kopiju, un viņam ir iespēja to parakstīt, pirms kompetentā iestāde izdara secinājumus.
78.
Varētu jautāt, ko tieši nozīmē “iespēja to parakstīt”, taču ir skaidrs, ka pieteikuma atbalsta saņemšanai iesniedzējam ir tiesības tikt informētam par pārbaudē uz vietas konstatētajiem negatīvajiem faktiem. Turklāt, tā kā tas viss ir paredzēts, pirms kompetentā iestāde izdara secinājumus no iegūtajiem rezultātiem galīgā lēmuma pieņemšanai, ir tikai loģiski, ka pieteikuma iesniedzējam ir iespēja apstrīdēt kompetentās iestādes nelabvēlīgos faktu konstatējumus.
79.
Regulas Nr. 555/2008 80. panta 2. punktā, šķiet, ir kontekstam specifiskā izpausmē paredzētas tiesības tikt uzklausītam kā daļa no vispārējā tiesību uz aizstāvību ievērošanas principa. No pastāvīgās judikatūras izriet, ka “atbilstoši šim principam tādu lēmumu adresātiem, ar kuriem ievērojami tiek ietekmētas viņu intereses, ir jābūt iespējai lietderīgi paust savu viedokli par informāciju, uz kuras pamata administrācija ir iecerējusi pieņemt savu lēmumu. Šis pienākums dalībvalstu iestādēm ir tad, kad tās pieņem lēmumus, kas ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā, pat ja piemērojamajos Savienības tiesību aktos skaidri nav paredzēta šāda formalitāte” (
21
).
80.
Noteikt, kā tieši šādas tiesības tikt uzklausītam tiks īstenotas valstī veiktajā procedūrā, ir dalībvalsts kompetencē. No vienas puses, noteikti ir iespējams ziņojumu vīnogu audzētājam izsniegt dažas dienas pēc pārbaudes. Izmantojot šādu iespēju, nebūtu vajadzīga vīnogu audzētāja klātbūtne pārbaužu laikā, bet kompetentajai iestādei, pirms izdarīt secinājumus no šī ziņojuma, būtu jāsagaida, kamēr pieteikuma iesniedzējs to nav parakstījis. No otras puses, dalībvalstīm ir vienlīdz iespējams nodrošināt tiesību tikt uzklausītam ievērošanu agrākā posmā, it īpaši pašas pārbaudes laikā vai, precīzāk, tūlīt pēc tās. Tik tiešām būtu saprātīgi un varbūt pat iedarbīgāk atļaut vīnogu audzētājam būt klāt pārbaudes laikā un galu galā lūgt viņu parakstīt ziņojumu pārbaudes beigās. Šajā ziņā būtu loģiski, ja, ņemot vērā vīnogu audzētāja klātbūtni, kontroles amatpersona iepriekš lūgtu viņam skaidri izteiktu atļauju iekļūt teritorijā.
81.
Tomēr Regulā Nr. 555/2008 šāds pienākums nav skaidri paredzēts. Līdz ar to tiesības tikt uzklausītam ir nosakāmas valsts tiesību aktos tā, kā valsts to uzskata par vajadzīgu. Tā vai citādi dalībvalstīm ir jānodrošina, ka gadījumā, ja tiek konstatētas neatbilstības starp pieteikumā norādīto informāciju un faktisko situāciju pārbaudē uz vietas, vīnogu audzētājiem tiek faktiski piešķirtas tiesības tikt uzklausītam, pirms tiek pieņemts jebkāds oficiāls lēmums, kas viņu skartu. Šajā nolūkā kontroles ziņojumā ir jābūt ietvertai visai nepieciešamajai informācijai, kas ir aprakstīta minētās regulas 80. panta 1. punktā, un tas ir jāizvērtē iesniedzējtiesai.
2. No pamattiesībām izrietošie ierobežojumi
82.
Regula Nr. 555/2008 atstāj dalībvalstu ziņā izlemt, kā tiek veiktas pārbaudes uz vietas attiecībā uz iekļūšanas privātā teritorijā nosacījumiem, konkrēti, vai attiecībā uz konkrēto teritorijas veidu (atklātu vai slēgtu) ir nepieciešama vīnogu audzētāja skaidri izteikta atļauja. Tā kā ES tiesību akti nav pietiekams juridiskais pamats, lai iekļūtu teritorijā bez atļaujas, vairs nav jāpievēršas trešajam jautājumam par Regulas 76., 78. un 81. panta saderību ar mājokļa neaizskaramības principu. Priekšnoteikums trešajam jautājumam ir pozitīva atbilde uz pirmo jautājumu, kas nav šajos secinājumos ieteiktā atbilde.
83.
Tomēr jautājums par pamattiesībām kā ierobežojumu, nosakot pārbaužu uz vietas veikšanas kārtību, joprojām ir daļēji būtisks no cita viedokļa, jo ES tiesību akti ierobežo dalībvalstu autonomiju paredzēt nosacījumus iekļūšanai privātā teritorijā. Ņemot vērā šo pēdējo aspektu, noslēguma sadaļā es ļoti īsi raksturošu šos ierobežojumus.
84.
Trešajā jautājumā iesniedzējtiesa ir minējusi tikai pamattiesības uz mājokļa neaizskaramību (Hartas 7. pants). Tomēr izskatāmajā lietā var būt būtiskas arī citas tiesības – tiesības uz īpašumu (Hartas 17. panta 1. punkts).
85.
Saskaņā ar Hartas 51. panta 1. punktu tās noteikumi attiecas uz dalībvalstīm tikai tad, kad tās īsteno ES tiesību aktus. Izskatāmajā lietā nav šaubu, ka dalībvalstis rīkojas Savienības tiesību piemērošanas jomā, veicot Regulā Nr. 555/2008 tieši paredzētās pārbaudes. Tādējādi ES pamattiesības, it īpaši Harta un Savienības tiesību vispārējie principi, ir piemērojamas konkrētajā lietā.
86.
Šo secinājumu neietekmē fakts, ko ir norādījusi Francijas valdība, ka Harta formāli nebūtu piemērojama attiecībā uz lietas faktiem rationae temporis. Lielā mērā un noteikti attiecībā uz tiesībām uz īpašumu un mājokļa neaizskaramību Harta ir tikai to pamattiesību kodifikācija, kas jau ir atzītas kā ES tiesību vispārējie principi (
22
). Tādējādi šajā gadījumā Harta var sniegt norādes, jo uz to var atsaukties interpretācijas nolūkā, lai gan tā nebija spēkā faktu rašanās laikā (
23
).
87.
Tāpat nav nozīmes tam, ka savā lēmumā iesniedzējtiesa nav atsaukusies uz Hartu, bet gan uz Eiropas Cilvēktiesību konvenciju (turpmāk tekstā – “Konvencija”). Saskaņā ar Hartas 52. panta 3. punktu, ciktāl tajā ir ietvertas tiesības, kuras atbilst Konvencijā noteiktajām tiesībām, šo tiesību nozīme un apjoms ir tādi paši kā minētajā konvencijā noteiktajām tiesībām, lai gan Savienības tiesībās var paredzēt plašāku aizsardzību. Tā kā mājokļa neaizskaramība un tiesības uz īpašumu ir aizsargātas saskaņā ar ES tiesību aktiem un arī saskaņā ar Konvenciju, Konvencijai un Eiropas Cilvēktiesību tiesas (turpmāk tekstā – “ECT”) judikatūrai, protams, ir būtiska nozīme izskatāmās lietas kontekstā (
24
).
88.
Attiecībā uz tiesībām uz īpašumu no trim potenciālajiem šo tiesību aizskārumu veidiem, iespējams, apsverama varētu būt netraucēta īpašuma lietošana (
25
). Šī apsvēršana, protams, būtu jāveic valsts tiesai, bet ir maz ticams, ka par pamattiesību pārkāpumu varētu tikt kvalificēta robežu pārkāpšana, iekļūstot atklātā privātā teritorijā, lai veiktu šīs pārbaudes, ja tas notiek bez saskaņā ar valsts tiesību aktiem vajadzīgās atļaujas, bet arī neradot kaitējumu īpašumam. Šāda veida aizskārums visticamāk būtu pamatots, jo ar to visdrīzāk netiktu pārsniegts iedarbīgai pārbaužu veikšanai nepieciešamais. Tādējādi, lai gan tas, iespējams, ir nelikumīgs, maz ticams, ka šāds pārbaužu veikšanas veids būtu kvalificējams kā pamattiesību uz īpašumu pārkāpums.
89.
Savukārt un saistībā ar otro jautājumu, ja attiecīgā teritorija ir slēgta, iekļūšana privātā zemes īpašumā bez vīnogu audzētāja atļaujas būtu būtiskāks tiesību uz īpašumu aizskārums, jo tas faktiski ietvertu ielaušanos. Tas atkal ir atkarīgs no konkrētās lietas faktiem, bet kopumā šķiet daudz mazāka iespēja, ka šāda iejaukšanās varētu būt pamatota.
90.
Attiecībā uz mājokļa neaizskaramību ir taisnība, ka ECT gadu gaitā ir pakāpeniski paplašinājusi jēdzienu “mājoklis”, iekļaujot noteiktas uzņēmējdarbības veikšanas telpas, piemēram, profesionālos birojus un filiāles (
26
). Tomēr pēdējā laikā, šķiet, šī evolūcija ir sasniegusi savas dabiskās robežas spriedumos Leveau un Fillon (
27
) un Khamidov (
28
).
91.
Spriedums Leveau un Fillon attiecās uz amatpersonas ierašanos cūku fermā, lai pārliecinātos, ka lauksaimnieki ievēro šādām saimniecībām piemērojamos noteikumus. ECT atzina, ka uz cūku fermām nevar attiecināt jēdzienu “mājoklis”. ECT arī uzsvēra, ka nevajadzētu sagraut “mājokļa” nozīmi un kapitulēt veselā saprāta priekšā (
29
). Spriedumā Khamidov ECT arī atteicās attiecināt “mājokļa” jēdzienu Konvencijas 8. panta izpratnē uz rūpnieciskām telpām, piemēram, dzirnavām, maizes ceptuvēm un glabāšanas iekārtām.
92.
Ievērojot ECT norādes, arī Tiesa rīta agrumā veiktu kratīšanu kontekstā ir atzinusi, ka mājokļa aizsardzība var tikt attiecināta arī uz uzņēmējdarbības veikšanas telpām (
30
). Tiesa arī ir skaidri atzinusi “pamattiesības uz mājokļa neaizskaramību” kā ES tiesību vispārējo principu, “kurš tagad izteikts Hartas 7. pantā, kas atbilst ECPAK 8. pantam” (
31
).
93.
Atbilstoši pašreizējai judikatūrai šķiet, ka papildus nepārprotami privātiem mājokļiem neatkarīgi no to rakstura pastāv arī otra “mājokļa” kategorija, kas aptver noteiktus uzņēmējdarbības veikšanas telpu veidus. Tomēr pēdējā minētā kategorija attiecas tikai uz vietām, kurās attiecīgo personu privātā un profesionālā dzīve ir tik stipri savijušās, ka tās faktiski nav iespējams nodalīt. Vienkārši sakot, šāda aizsardzība līdz šim ir tikusi paplašināta, to attiecinot arī uz balto apkaklīšu darba vidi – cilvēkiem, kas faktiski dzīvo savos birojos, kur noris arī liela daļa viņu privātās dzīves.
94.
Turpretim ir maz ticams, ka par “mājokļiem” varētu tikt kvalificētas tīri ražošanai, rūpnieciskai vai lauksaimnieciskai, paredzētas vietas, kurās šāda profesionālās un privātās dzīves sajaukšanās nenotiek. Es nekādā ziņā nevēlos apšaubīt ciešās, gandrīz intīmās attiecības, kādas varētu būt vīnogu audzētājam ar viņa vīna dārzu. Tomēr iepriekš izklāstītā loģika, kuras dēļ mājokļa jēdziens ir ticis daļēji paplašināts, tajā iekļaujot arī atsevišķas uzņēmējdarbības veikšanas telpas, vienkārši nav piemērojama attiecībā uz atklātām ražošanas vietām, piemēram, vīna dārziem. Turklāt, ņemot vērā jēdziena “mājoklis” loģiku un mērķi saistībā ar tā aizsardzību saskaņā ar Hartas 7. pantu, es neredzu iemeslu lūgt šī jēdziena tālāku paplašināšanu.
95.
Šo iemeslu dēļ es nedomāju, ka atklātu vīna dārzu var kvalificēt kā daļu no jēdziena “mājoklis”, ja vien, protams, konkrētā lietā nepastāvētu citi faktiskie apstākļi, kas pamatotu atšķirīgu secinājumu izdarīšanu, piemēram, ja attiecīgais vīna dārzs būtu tieši blakus personas privātajam mājoklim vai profesionālajam birojam (
32
).
V. Secinājumi
96.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es iesaku Tiesai uz Conseil d’État (Valsts padome, Francija) uzdotajiem jautājumiem atbildēt šādi:
Komisijas Regulas (EK) Nr. 555/2008 (2008. gada 27. jūnijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 479/2008 par vīna tirgus kopējo organizāciju attiecībā uz atbalsta programmām, tirdzniecību ar trešām valstīm, ražošanas potenciālu un kontroli vīna nozarē, 76., 78. un 81. pants nevar tikt interpretēti tādējādi, ka amatpersonas, kas veic pārbaudes uz vietas, ir pilnvarotas iekļūt lauksaimniecības uzņēmuma teritorijā neatkarīgi no tā, vai attiecīgā teritorija ir vai nav slēgta, nesaņemot vīnogu audzētāja atļauju, ja šāda atļauja, lai iekļūtu attiecīgā veida teritorijā, ir vajadzīga saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Valsts tiesību aktos ir jāparedz tas, kā var iekļūt teritorijā, lai veiktu pārbaudes uz vietas, un jānosaka, kā šīs pārbaudes ir veicamas, ņemot vērā no ES tiesību aktiem izrietošos ierobežojumus un it īpaši nodrošinot pamattiesību ievērošanu.
(
1
)	Oriģinālvaloda – angļu.
(
2
)	Komisijas Regula (2008. gada 27. jūnijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 479/2008 par vīna tirgus kopējo organizāciju attiecībā uz atbalsta programmām, tirdzniecību ar trešām valstīm, ražošanas potenciālu un kontroli vīna nozarē (OV 2008, L 170, 1. lpp.).
(
3
)	Padomes Regula par vīna tirgus kopējo organizāciju, ar ko groza Regulas (EK) Nr. 1493/1999, (EK) Nr. 1782/2003, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 3/2008 un atceļ Regulas (EEK) Nr. 2392/86 un (EK) Nr. 1493/1999 (OV 2008, L 148, 1. lpp.).
(
4
)	Piemēram, franču valodā “de manière inopinée”, itāļu valodā “senza preavviso”, vācu valodā “unangekündigt”, spāņu valodā “sin previo aviso” un čehu valodā – “bez ohlášení”.
(
5
)	Citas regulas attiecībā uz atbalsta shēmām lauksaimniekiem kontekstā skat. 2011. gada 16. jūnija spriedumu Omejc (C‑536/09, EU:C:2011:398, 32. punkts).
(
6
)	Padomes Regula (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).
(
7
)	Spriedums, 1989. gada 21. septembris, Hoechst/Komisija (46/87 un 227/88, EU:C:1989:337, 31. punkts).
(
8
)	Protams, ja attiecīgā zemes teritorija būtu atklāta. Tomēr iesniedzējtiesas otrajā jautājumā ir vaicāts par slēgtām teritorijām. Turklāt ir iespējami vairāki citi scenāriji, piemēram, hipotētiska situācija ar teritoriju (slēgtu vai atklātu), uz kuras būtu arī vīnogu audzētāja mājoklis un tādējādi domicils. Šie scenāriji tādā gadījumā būtu daudz tuvāki Regulai Nr. 1/2003.
(
9
)	Mans izcēlums.
(
10
)	Ņemot vērā regulā jau iekļautās diezgan stingrās sankcijas – skat. turpmāk 71. punktu.
(
11
)	Spriedumi, 1989. gada 21. septembris, Hoechst/Komisija (46/87 un 227/88, EU:C:1989:337, 19. punkts), un 2002. gada 22. oktobris, Roquette Frères (C‑94/00, EU:C:2002:603, 27. punkts).
(
12
)	Izteiktam kontrastam pieejas ziņā kā piemēru var minēt 2010. gada 9. novembra spriedumu Volker und Markus Schecke un Eifert (C‑92/09 un C‑93/09, EU:C:2010:662). Minētajā lietā ir redzams, ka Tiesu nav īpaši pārliecinājuši argumenti, ka, tā kā tiek tērēti ES fondu līdzekļi, būtu jānodrošina maksimāla pārskatāmība un piekļuve informācijai par ES lauksaimniecības fondu līdzekļu saņēmējiem, attaisnojot vēl plašākas informācijas sniegšanu, nekā ir paredzēts apstrīdētajā Komisijas īstenošanas regulā.
(
13
)	Skat. Regulas Nr. 555/2008 81. panta 4. punktu.
(
14
)	Regulas Nr. 555/2008 78. panta 1. punkts ir aizstāts ar Komisijas Īstenošanas regulas (ES) 2016/1150 (2016. gada 15. aprīlis), ar ko paredz Regulas (ES) Nr. 1308/2013 piemērošanas noteikumus Eiropas Parlamenta un Padomes attiecībā uz valsts atbalsta programmām vīna nozarē (OV 2016, L 190, 23. lpp.), 31. panta 2. punktu. Šī pēdējā tiesību norma uzrāda diezgan ievērojamas pārmaiņas, jo, tā kā pirmais teikums no šīs tiesību normas ir svītrots, princips, ka pārbaudes uz vietas iepriekš neizziņo, vairs nepastāv. Turklāt tagad iepriekšējs paziņojums ir jāsniedz 14 dienu laikā.
(
15
)	Skat. iepriekš šo secinājumu 42.–40. punktu.
(
16
)	Padomes Regula (EK) Nr. 1257/99 (1999. gada 17. maijs) par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu (OV 1999, L 160, 80. lpp.); Komisijas Regula (EK) Nr. 796/2004 (2004. gada 21. aprīlis), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes Regulās (EK) Nr. 1782/2003 un (EK) Nr. 73/2009, kā arī lai ieviestu savstarpēju atbilstību saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 479/2008 (OV 2004, L 141, 18. lpp.).
(
17
)	Sk. spriedumus, 2011. gada 16. jūnijs, Omejc (C‑536/09, EU:C:2011:398, 27. punkts), un 2012. gada 24. maijs, Hehenberger (C‑188/11, EU:C:2012:312, 33. un 34. punkts).
(
18
)	Spriedums, 2011. gada 16. jūnijs, Omejc (C‑536/09, EU:C:2011:398, 30. punkts).
(
19
)	Skat., piemēram, spriedumus, 2015. gada 11. jūnijs, Pfeifer & Langen (C‑52/14, EU:C:2015:381, 32. punkts); 2015. gada 16. jūlijs, Chmielewski (C‑255/14, EU:C:2015:475, 25. punkts), un 2015. gada 11. novembris, Klausner Holz Niedersachsen (C‑505/14, EU:C:2015:742, 45. punkts).
(
20
)	Šajā nozīmē skat. arī neseno spriedumu, 2017. gada 5. decembris, M.A.S. un M.B. (C‑42/17, EU:C:2017:936, 58.–51. punkts).
(
21
)	Spriedumi, 2013. gada 22. oktobris, Sabou (C‑276/12, EU:C:2013:678, 38. punkts), 2015. gada 17. decembris, WebMindLicenses (C‑419/14, EU:C:2015:832, 84. punkts), un 2017. gada 9. novembris, Ispas (C‑298/16, EU:C:2017:843, 26. punkts).
(
22
)	Saistībā ar tiesībām uz īpašumu skat., piemēram, spriedumus, 1974. gada 14. maijs, Nold/Komisija (4/73, EU:C:1974:51, 14.–12. punkts), un 1994. gada 5. oktobris, Vācija/Padome (C‑280/93, EU:C:1994:367, 78. punkts); attiecībā uz mājokļa neaizskaramību, skat., piemēram, spriedumu, 1989. gada 21. septembris, Hoechst/Komisija (46/87 un 227/88, EU:C:1989:337, 17. punkts).
(
23
)	Skat., piemēram, atsauces uz Pamattiesību hartu pat pirms tās stāšanās spēkā – spriedums, 2007. gada 18. decembris, Laval un Partneri (C‑341/05, EU:C:2007:809, 91. punkts), 2008. gada 14. februāris, Varec (C‑450/06, EU:C:2008:91, 48. punkts), un 2008. gada 3. septembris, Kadi un Al Barakaat International Foundation/Padome un Komisija (C‑402/05 P un C‑415/05 P, EU:C:2008:461, 335. punkts).
(
24
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2015. gada 18. jūnijs, Deutsche Bahn u.c./Komisija (C‑583/13 P, EU:C:2015:404, 20. punkts), un 2017. gada 13. jūnijs, Florescu u.c. (C‑258/14, EU:C:2017:448, 49. punkts).
(
25
)	Spriedums, 1979. gada 13. decembris, Hauer (44/79, EU:C:1979:290, 19. punkts). Attiecībā uz turpmākiem piemēriem par tiesību uz īpašumu aizskārumiem, piemēram, ekonomisku zaudējumu gadījumā skat. ECT spriedumus, 1991. gada 29. novembris, Pine Valley Developments Ltd u.c. pret Īriju (CE:ECHR:1991:1129JUD001274287), un 2003. gada 23. janvāris, Kienast pret Austriju (CE: ECHR: 2003:0123JUD002337994). Citos apstākļos, kuri saistīti ar Francijas tiesisko regulējumu, kas ļauj iekļūt privātā teritorijā medību nolūkos, skat. ECT spriedumu, 1999. gada 29. aprīlis, Chassagnou u.c. pret Franciju (CE:ECHR:1999:0429JUD002508894).
(
26
)	ECT spriedums, 1992. gada 16. decembris, Niemietz pret Vāciju (CE:ECHR:1992:1216JUD001371088) attiecībā uz kratīšanu advokāta birojā, un 2002. gada 16. aprīlis, Société Colas Est u.c. pret Franciju (CE:ECHR:2002:0416JUD003797197) par pārbaudēm, kas veiktas bez tiesu iestāžu atļaujas uzņēmumu galvenajos birojos un filiālēs.
(
27
)	ECT lēmums, 2005. gada 6. septembris, Leveau un Fillon pret Franciju (CE:ECHR:2005:0906DEC006351200).
(
28
)	ECT spriedums, 2007. gada 15. novembris, Khamidov pret Krieviju (CE:ECHR:2007:1115JUD007211801).
(
29
)	ECT lēmums, 2005. gada 6. septembris, Leveau un Fillon pret Franciju (CE:ECHR:2005:0906DEC006351200).
(
30
)	Spriedums, 2002. gada 22. oktobris, Roquette Frères (C‑94/00, EU:C:2002:603, 29. punkts).
(
31
)	Spriedums, 2015. gada 18. jūnijs, Deutsche Bahn u.c./Komisija (C‑583/13 P, EU:C:2015:404, 19. punkts).
(
32
)	Pēc analoģijas skat., piemēram, ECT 2007. gada 7. jūnija spriedumu Guţu pret Moldovu (CE:ECHR:2007:0607JUD002028902, 65. punkts), kurā tika atzīts, ka neatļauta policistu iekļūšana prasītājas telpās – viņas mājas priekšā esošajā dārzā – ir viņas tiesību uz mājokļa neaizskaramību aizskārums.