TIESAS RĪKOJUMS (astotā palāta)
2023. gada 27. septembrī (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Patvēruma politika – Kopējās procedūras starptautiskās aizsardzības piešķiršanai un atņemšanai – Direktīva 2013/32/ES – 22. un 23. pants – Tiesības uz juridisko palīdzību un pārstāvību – 46. panta 4. punkts – Saprātīgs termiņš prasības celšanai – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Starptautiskās aizsardzības pieteikuma kā acīmredzami nepamatota noraidīšana paātrinātā procedūrā
Lietā C‑58/23 [Abboudnam] (i),
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Upravno sodišče (Administratīvā tiesa, Slovēnija) iesniegusi ar 2023. gada 31. janvāra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 6. februārī, tiesvedībā
Y.N.
pret
Republika Slovenija,
TIESA (astotā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Safjans [M. Safjan], tiesneši N. Pisarra [N. Piçarra] (referents) un N. Jēskinens [N. Jääskinen],
ģenerāladvokāte: T. Čapeta [T. Ćapeta],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu lemt, izdodot motivētu rīkojumu saskaņā ar Tiesas Reglamenta 99. pantu,
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV 2013, L 180, 60. lpp.) 46. panta 4. punkta kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantu interpretāciju.
2        Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Y.N. un Republika Slovenija (Slovēnijas Republika) par Slovēnijas Republikas Iekšlietu ministrijas (turpmāk tekstā – “Iekšlietu ministrija”) paātrinātā procedūrā pieņemtu lēmumu noraidīt kā acīmredzami nepamatotu starptautiskās aizsardzības pieteikumu, ko iesniedzis Y.N. (turpmāk tekstā – “pamatlietā aplūkotais lēmums”).
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3        Direktīvas 2013/32 20., 23., 25. un 50. apsvērumā ir noteikts:
“(20)      Precīzi noteiktos gadījumos, kad pieteikums, iespējams, ir nepamatots [..], dalībvalstīm vajadzētu spēt paātrināt izskatīšanas procedūru – jo īpaši nosakot īsākus, bet saprātīgus termiņus dažiem procedūras posmiem –, neskarot atbilstīgu un pilnīgu izskatīšanu un šajā direktīvā paredzēto principu un garantiju efektīvu pieejamību pieteikuma iesniedzējam.
[..]
(23)      Pārsūdzības procedūrās, ievērojot noteiktus nosacījumus, pieteikuma iesniedzējiem būtu jānodrošina bezmaksas juridiskā palīdzība un pārstāvība, ko sniedz personas, kuras ir kompetentas tādu sniegt saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Turklāt visos procedūras posmos pieteikuma iesniedzējiem jābūt tiesībām par saviem līdzekļiem apspriesties ar juridiskajiem konsultantiem vai padomdevējiem, ko pieļauj vai atļauj valsts tiesību akti.
[..]
(25)      Lai pareizi identificētu personas, kam vajadzīga aizsardzība kā bēgļiem [1951. gada 28. jūlijā Ženēvā parakstītās Konvencijas par bēgļa statusu (Recueil des traités des Nations unies, 189. sēj., 150. lpp., Nr. 2545 (1954)), kas papildināta un grozīta ar 1967. gada 31. janvārī Ņujorkā noslēgto Protokolu par bēgļa statusu], 1. panta nozīmē vai kā personām, kam ir tiesības uz alternatīvo aizsardzību, visiem pieteikuma iesniedzējiem vajadzētu būt efektīvai piekļuvei procedūrām, iespējai sadarboties un pienācīgi sazināties ar kompetentajām iestādēm, lai iesniegtu attiecīgos savas lietas faktus, un pietiekamām procesuālām garantijām, lai virzītu savu lietu visos procedūras posmos. Turklāt starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanas procedūrai parasti būtu jāparedz, ka pieteikuma iesniedzējam ir vismaz: [..] piekļuve tulka pakalpojumiem, iesniedzot savu lietu, ja viņu intervē iestādes; [..] iespēja apspriesties ar juridisko konsultantu vai citu padomdevēju; tiesības izšķirīgos procedūras brīžos saņemt informāciju par savu tiesisko stāvokli valodā, kuru viņš saprot vai kuru ir pamats uzskatīt par viņam saprotamu; un – negatīva lēmuma gadījumā – tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību tiesā.
[..]
(50)      Tas atspoguļo Savienības tiesību pamatprincipu, ka uz lēmumiem par starptautiskās aizsardzības pieteikumiem [..] attiecina efektīvu tiesisko aizsardzību tiesā.”
4        Šīs direktīvas 12. pantā “Garantijas pieteikuma iesniedzējiem” ir noteikts:
“1.      Ņemot vērā procedūras, kas paredzētas III nodaļā, dalībvalstis nodrošina, ka visiem pieteikuma iesniedzējiem tiek sniegtas šādas garantijas:
[..]
b)      iesniedzot savu lietu kompetentajām iestādēm, viņi saņem tulka pakalpojumus, kad vien tas nepieciešams. Dalībvalstis uzskata par vajadzīgu sniegt minētos pakalpojumus vismaz tādā gadījumā, ja pieteikuma iesniedzēju paredzēts intervēt, kā tas minēts 14. līdz 17. pantā un 34. pantā, un atbilstīga saziņa nevar tikt nodrošināta bez šādiem pakalpojumiem. Tādā gadījumā un citos gadījumos, kad kompetentās iestādes izsauc pieteikuma iesniedzēju, minētie pakalpojumi tiek apmaksāti no valsts līdzekļiem;
[..]
2.      Attiecībā uz procedūrām, kas paredzētas V nodaļā, dalībvalstis nodrošina, ka visi pieteikuma iesniedzēji saņem garantijas, kas ir līdzvērtīgas tām, kuras minētas 1. punkta b) līdz e) apakšpunktā.”
5        Minētās direktīvas 20. panta 1. punktā ir paredzēts, ka dalībvalstīm ir jānodrošina, ka pēc pieprasījuma tiek garantēta bezmaksas juridiskā palīdzība un pārstāvība pārsūdzības procedūrās, kas paredzētas tās 46. pantā.
6        Tās pašas direktīvas 22. panta 1. punktā pieteikuma iesniedzējiem tiek garantēta iespēja uz sava rēķina efektīvi konsultēties ar juridisko konsultantu vai citu padomdevēju, kuru pieļauj vai atļauj valsts tiesību akti, par jautājumiem, kas saistīti ar to starptautiskās aizsardzības pieteikumiem, visos procedūras posmos, tostarp pēc negatīva lēmuma.
7        Direktīvas 2013/32 23. panta 1. punktā ir precizēts, ka šim juridiskajam konsultantam vai citam padomdevējam ir jāvar “piekļūt informācijai pieteikuma iesniedzēja lietā, uz kuras pamata ir pieņemts lēmums vai tiks pieņemts lēmums”.
8        Šīs direktīvas 46. panta “Tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību” 1. un 4. punktā ir paredzēts:
“1.      Dalībvalstis nodrošina, ka pieteikuma iesniedzējiem ir tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību tiesā saistībā ar:
a)      pieņemto lēmumu par to starptautiskās aizsardzības pieteikumu [..]
[..]
4.      Dalībvalstis paredz saprātīgus termiņus un citus nepieciešamus noteikumus, lai pieteikuma iesniedzējs varētu izmantot savas tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību saskaņā ar 1. punktu. Termiņi nav tādi, kas šādu izmantošanu darītu neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtinātu.”
Slovēnijas tiesības
9        2016. gada 4. marta Zakon o mednarodni zaščiti (Likums par starptautisko aizsardzību, Uradni list RS, Nr. 16/17; turpmāk tekstā – “ZMZ-1”) 70. panta 1. punkta pirmajā teikumā ir noteikts, ka kompetentās iestādes administratīvu lēmumu var pārsūdzēt Upravno sodišče (Administratīvā tiesa, Slovēnija) piecpadsmit dienu laikā pēc tā paziņošanas. Ja šāds lēmums ir pieņemts paātrinātā procedūrā, ar šī 70. panta 1. punkta otro teikumu šis termiņš ir saīsināts līdz trīs dienām, skaitot no šī lēmuma izsniegšanas dienas.
10      No 1999. gada 15. marta Zakon o pravdnem postopku (Civilprocesa likums, Uradni list RS, Nr. 73/07) 111. panta 2. un 4. punkta kopsakarā ar 2006. gada 28. septembra Zakon o upravnem sporu (Likums par administratīvo procesu tiesā, Uradni list RS, Nr. 105/06) 22. panta 1. punktu izriet, ka tad, ja termiņš ir noteikts dienās, to sāk skaitīt no nākamās dienas pēc minētā lēmuma izsniegšanas vai paziņošanas dienas. Ja minētā termiņa pēdējā diena ir sestdiena, svētdiena, svētku diena vai cita brīvdiena, kas noteikta valsts likumā, šis termiņš beidzas nākamās darbdienas beigās.
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
11      Pamatlietā aplūkotais lēmums, ar kuru Iekšlietu ministrija kā acīmredzami nepamatotu noraidīja Marokas pilsoņa Y.N. iesniegto starptautiskās aizsardzības pieteikumu, tika pieņemts paātrinātā procedūrā. Saskaņā ar ZMZ-1 70. panta 1. punkta otro teikumu termiņš prasības celšanai par šādu lēmumu, ir samazināts no piecpadsmit līdz trīs dienām, skaitot no šī lēmuma izsniegšanas.
12      Y.N. iesniedza Upravno sodišče (Administratīvā tiesa), kas ir iesniedzējtiesa, prasību par šo pamatlietā aplūkoto lēmumu, norādot, pirmkārt, ka, tā kā šis lēmums tika izsniegts 2022. gada 23. decembrī, t.i., pirms svētku nedēļas nogales, faktiskais termiņš prasības celšanai esot saīsināts līdz vienai darba dienai. Otrkārt, tā kā viņš runā tikai arābu valodā, viņam neesot bijis piekļuves tulkam un tādējādi viņš neesot spējis lietderīgi sazināties ar savu pārstāvi, jo viņu saziņa tika īstenota, apmainoties īsziņām (SMS), izmantojot elektronisko tulkotāju. Šie apstākļi viņam neesot ļāvuši lietderīgi sagatavot pārsūdzību, tādējādi pārkāpjot viņa tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.
13      Iesniedzējtiesa apstiprina, ka šajā lietā termiņa prasības celšanai, kurš sākās 2022. gada 24. decembrī, pēdējā diena bija 2022. gada 26. decembris, kas Slovēnijā ir svētku diena, un ka tāpēc šīs termiņš beidzās nākamās darbdienas beigās, proti, 2022. gada 27. decembrī.
14      Šī tiesa turklāt norāda, ka apstākļi šajā lietā atšķiras no apstākļiem lietā, kurā tika pieņemts 2020. gada 9. septembra spriedums Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Secīga pieteikuma noraidīšana – Prasības celšanai noteiktais termiņš) (C‑651/19, EU:C:2020:681), kurā Tiesa atzina, ka Direktīvas 2013/32 46. pants kopsakarā ar Hartas 47. pantu pieļauj valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru prekluzīvais termiņš prasības celšanai par lēmumu, ar kuru turpmāks starptautiskās aizsardzības pieteikums noraidīts kā nepieņemams, ir desmit dienas, ieskaitot svētku dienas un brīvdienas, skaitot no šāda lēmuma paziņošanas dienas, ar nosacījumu, ka starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēji var šādā termiņā efektīvi izmantot procesuālās garantijas un tiesības, kas tiem atzītas Direktīvā 2013/32.
15      Atzīstot, ka termiņš prasības celšanai par lēmumu, ar kuru noraidīts acīmredzami nepamatots starptautiskās aizsardzības pieteikums, var būt īsāks par piecpadsmit dienām, kas ir noteikts parastai procedūrai, iesniedzējtiesa tomēr uzskata, ka paātrinātā procedūrā paredzētais trīs dienu termiņš ir nesamērīgi nelabvēlīgāks par termiņu, kurš paredzēts parastā procedūrā.
16      Šādos apstākļos Upravno sodišče (Administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Direktīvas 2013/32] 46. panta 4. punkts kopsakarā ar Hartas 47. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāda valsts procesuālo tiesību norma kā ZMZ-1 70. panta 1. punkta otrais teikums, kurā ir paredzēts, ka prekluzīvais termiņš pārsūdzības iesniegšanai par lēmumu, ar ko kompetentā iestāde paātrinātā procedūrā noraida pieteikumu kā acīmredzami nepamatotu, ir trīs dienas no šāda lēmuma izsniegšanas, ieskaitot svētku dienas un brīvdienas, un šis termiņš var beigties nākamās darbdienas beigās?”
Tiesvedība Tiesā
Par lūgumu piemērot steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedību
17      Ar atsevišķu dokumentu, kas kancelejā iesniegts 2023. gada 6. februārī, iesniedzējtiesa lūdza piemērot steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedību, norādot, pirmkārt, ka Direktīvas 2013/32 46. panta 4. punkta interpretācijai, kuru tā ir lūgusi Tiesai, esot ietekme uz tajā iesniegto līdzīgu prasību izskatīšanu un, otrkārt, ka šajā gadījumā izvirzītais tiesību jautājums, tā kā tas attiecas uz tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, pēc būtības pamatojot atbildes sniegšanu īsākajā iespējamajā laikā.
18      Ar 2023. gada 16. februāra lēmumu Tiesas trešā palāta, kas norīkota atbilstoši Tiesas Reglamenta 108. panta 1. punktam, noraidīja šo pieteikumu ar pamatojumu, ka nav izpildīts steidzamības nosacījums.
19      Attiecībā uz pirmo iemeslu, uz kuru atsaukusies iesniedzējtiesa, Tiesas trešā palāta norādīja, ka to personu vai to juridisko situāciju lielais skaits, uz kurām potenciāli attiecas nolēmums, kas jāpieņem iesniedzējtiesai pēc lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegšanas Tiesā, pats par sevi nevar būt ārkārtas apstāklis, kas var pamatot steidzamības prejudiciāla nolēmuma tiesvedības piemērošanu. Attiecībā uz otro iemeslu par to, ka jebkuram lūgumam sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas attiecas uz tiesību normas par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā interpretāciju, esot nepieciešama ātra Tiesas sniegta atbilde, šī palāta uzskatīja, ka šāds iemesls nevar būt pats par sevi pietiekams, lai pamatotu, ka lietai piemēro steidzamības tiesvedību, ņemot vērā to, ka tā ir procesuāls instruments, kas paredzēts ārkārtīgi steidzamas situācijas risināšanai.
20      Turklāt Tiesas trešā palāta atgādināja, ka galvenais kritērijs, lai noteiktu, vai steidzamības nosacījums ir izpildīts, ir kritērijs par prasītājam pamatlietā piemērotu brīvības atņemšanu (spriedums, 2023. gada 12. janvāris, MV (Sodu apvienošana), C‑583/22 PPU, EU:C:2023:5, 45. punkts) un norādīja, ka no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka šim prasītājam nav piemērots ar brīvības atņemšanu saistīts pasākums. Tāpat tā norādīja, ka, tā kā saskaņā ar valsts tiesībām minēto prasītāju nevar izraidīt, kamēr lēmums par viņa uzturēšanās atļaujas pieteikumu nav kļuvis galīgs, viņam nepastāv risks tikt izraidītam uz valsti, kur viņam varētu piemērot nāvessodu, spīdzināšanu vai citu necilvēcīgu vai pazemojošu attieksmi vai sodus.
Par lūgumu piemērot paātrinātu tiesvedību
21      Iesniedzējtiesa iesniedza arī lūgumu izskatīt lietu paātrinātā tiesvedībā atbilstoši Reglamenta 105. pantam, kas pamatots ar tiem pašiem iemesliem, kuri norādīti tās pieteikuma par steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedības piemērošanu pamatojumam un kuri minēti šī rīkojuma 17. punktā. Šis lūgums tika noraidīts ar Tiesas priekšsēdētāja 2023. gada 1. marta lēmumu ar to pašu pamatojumu, kurš izklāstīts šī rīkojuma 19. punktā.
Par prejudiciālo jautājumu
22      Saskaņā ar Reglamenta 99. pantu, ja atbilde uz uzdoto prejudiciālo jautājumu skaidri izriet no judikatūras vai ja atbilde uz šādu jautājumu nerada nekādas pamatotas šaubas, Tiesa pēc tiesneša referenta priekšlikuma un pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas jebkurā brīdī var lemt, izdodot motivētu rīkojumu.
23      Šajā lietā tika nolemts piemērot šo tiesību normu.
24      Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2013/32 46. panta 4. punkts kopsakarā ar Hartas 47. panta pirmo daļu ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts trīs dienu termiņš, ieskaitot svētku dienas un brīvdienas, lai celtu prasību tiesā par paātrinātā procedūrā pieņemtu lēmumu, ar kuru kā acīmredzami nepamatots ir noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums.
25      Šīs direktīvas 46. panta 1. un 4. punktā kopsakarā ar tās 50. apsvērumu dalībvalstīm ir noteikts pienākums paredzēt saprātīgus prasības celšanas termiņus un citus nepieciešamos noteikumus, lai starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējs varētu izmantot savas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Šajā tiesību normā ir arī precizēts, ka šie termiņi nevar padarīt neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtināt šo tiesību izmantošanu.
26      Direktīvas 2013/32 46. panta 4. punktā paredzētās prasības raksturīgās iezīmes ir jānosaka atbilstoši Hartas 47. pantam, saskaņā ar kuru ikvienai personai, kuras tiesības un brīvības, kas garantētas Savienības tiesībās, tikušas pārkāptas, ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, ievērojot nosacījumus, kuri paredzēti pēdējā minētajā pantā (spriedums, 2020. gada 9. septembris, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Secīga pieteikuma noraidīšana – Prasības celšanai noteiktais termiņš) (C‑651/19, EU:C:2020:681, 27. punkts). Tādējādi ar šīs direktīvas 46. panta 4. punktu netiek pieļauts neviens tāds valsts pasākums, kas rada šķērsli šī panta 1. punktā paredzēto tiesību aizsardzības līdzekļu efektīvai izmantošanai (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2023. gada 22. jūnijs, K.B. un F.S. (Jautājuma izskatīšana pēc savas ierosmes krimināllietā), C‑660/21, EU:C:2023:498, 37. punkts).
27      No tā izriet, ka dalībvalstīm, nosakot prasības celšanas termiņus atbilstoši tādai Savienības tiesību normai kā šis 46. panta 4. punkts, saskaņā ar Hartas 51. panta 1. punktu ir jānodrošina, ka tiek ievērotas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kuras ir nostiprinātas Hartas 47. pantā, kurš ir konkretizēts minētajā 46. pantā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 19. decembris, Deutsche Umwelthilfe, C‑752/18, EU:C:2019:1114, 34. punkts, un 2023. gada 22. jūnijs, K.B. un F.S. (Jautājuma izskatīšana pēc savas ierosmes krimināllietā), C‑660/21, EU:C:2023:498, 40. punkts).
28      Kā izriet no Direktīvas 2013/32 20. apsvēruma, šādiem termiņiem visos gadījumos ir jāpaliek saprātīgiem un tie nevar apdraudēt iesniegtā pieteikuma atbilstīgu un pilnīgu izskatīšanu, kā arī ar šo direktīvu pieteikuma iesniedzējam atzīto tiesību efektīvu izmantošanu. Turklāt, kā precizēts minētās direktīvas 25. apsvērumā, visiem pieteikuma iesniedzējiem vajadzētu būt efektīvai piekļuvei procedūrām, iespējai sadarboties un pienācīgi sazināties ar kompetentajām iestādēm, lai iesniegtu attiecīgos savas lietas faktus, un pietiekamām procesuālām tiesībām, lai virzītu savu lietu visos procedūras posmos.
29      No Direktīvas 2013/32 12. panta 1. punkta b) apakšpunkta kopsakarā ar 2. punkta tiesību normām piedevām izriet, ka attiecībā uz pārsūdzības tiesā procedūrām visiem pieteikuma iesniedzējiem, kad vien tas nepieciešams, ir jāsaņem garantijas, kas ir līdzvērtīgas tām, kuras paredzētas starptautisko aizsardzības pieteikumu administratīvajai izskatīšanai, proti, jāsaņem tulka pakalpojumi, lai izklāstītu savus argumentus kompetentajām iestādēm.
30      Tāpat, lai ļautu pieteikuma iesniedzējiem izmantot tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, Direktīvas 2013/32 22. pantā, lasot to kopsakarā ar tās 23. apsvērumu, šiem pieteikuma iesniedzējiem ir garantētas tiesības visos procedūras posmos saņemt juridisko palīdzību un pārstāvību, kas var būt bez maksas saskaņā ar šīs direktīvas 20. pantu, arī pēc negatīva lēmuma. Turklāt ar minētās direktīvas 23. pantu minēto pieteikuma iesniedzēju padomdevējiem ir garantēta piekļuve informācijai lietā, uz kuras pamata ir pieņemts lēmums vai tiks pieņemts lēmums (spriedums, 2020. gada 9. septembris, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Secīga pieteikuma noraidījums – Prasības celšanai noteiktais termiņš), C‑651/19, EU:C:2020:681, 62. punkts).
31      No tā izriet, ka, lai ievērotu prasības, kas izriet no Direktīvas 2013/32 46. panta 4. punkta kopsakarā ar Hartas 47. panta pirmo daļu prasības celšanas termiņu var uzskatīt par faktiski pietiekamu, lai sagatavotu un celtu efektīvu prasību tiesā tikai tad, ja pieteikuma iesniedzējs var šādā termiņā faktiski izmantot šī rīkojuma iepriekšējā punktā minētās procesuālās tiesības.
32      Taču no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka, tā kā Iekšlietu ministrija nenodrošināja prasītāja pamatlietā pārstāvim tulku pamatlietā aplūkotajā prasības celšanas termiņā, saziņa starp prasītāju un viņa pārstāvi esot notikusi tikai kā īsziņu apmaiņa, izmantojot elektronisku tulkotāju. No tā izriet arī, ka Iekšlietu ministrija nav sniegusi nekādu atbildi uz prasītāja pamatlietā pārstāvja iesniegto lūgumu piekļūt informācijai, kas ietverta prasītāja pamatlietā lietas materiālos, un tas iesniedzējtiesas ieskatā ir saistīts ar faktu, ka pamatlietā aplūkotais lēmums šim prasītājam tika izsniegts brīvdienā.
33      Šādos apstākļos, neskarot pārbaudes, kas būs jāveic iesniedzējtiesai, tāds prasības celšanas termiņš kā pamatlietā aplūkotais, ciktāl tas praksē var liegt pieteikuma iesniedzējam izmantot Direktīvas 2013/32 12. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 2. punktā garantētās tiesības uz tulka pakalpojumiem, lai izklāstītu savus argumentus kompetentajām iestādēm, šīs direktīvas 22. pantā garantētās tiesības uz juridisko palīdzību un pārstāvību, kā arī minētās direktīvas 23. pantā paredzētās tiesības piekļūt lietas materiālos iekļautajai informācijai, nenodrošina Hartas 47. pantā paredzētās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.
34      Ņemot vērā iepriekš minētos iemeslus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2013/32 46. panta 4. punkts, lasot to kopsakarā ar Hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts trīs dienu termiņš, ieskaitot svētku dienas un brīvdienas, lai celtu prasību tiesā par paātrinātā procedūrā pieņemtu lēmumu, ar kuru kā acīmredzami nepamatots noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums, ja šāds termiņš var radīt šķērsli šīs direktīvas 12. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 2. punktā, kā arī 22. un 23. pantā garantēto tiesību faktiskai izmantošanai.
Par tiesāšanās izdevumiem
35      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) izdod rīkojumu:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai 46. panta 4. punkts kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu
ir jāinterpretē tādējādi, ka
ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā paredzēts trīs dienu termiņš, ieskaitot svētku dienas un brīvdienas, lai celtu prasību tiesā par paātrinātā procedūrā pieņemtu lēmumu, ar kuru kā acīmredzami nepamatots noraidīts starptautiskās aizsardzības pieteikums, ja šāds termiņš var radīt šķērsli šīs direktīvas 12. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 2. punktā, kā arī 22. un 23. pantā garantēto tiesību faktiskai izmantošanai.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – slovēņu.
i      Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.