Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES
[JULIANE KOKOTT]
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 9. oktobrī (1)
Lieta C‑483/24
Procureur général près la Cour d’appel de Liège
pret
Aldi SA
(Cour de cassation (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sabiedrības veselības aizsardzība – Pārtikas produktu higiēna – Regula (EK) Nr. 852/2004 – Regula (EK) Nr. 178/2002 – Pārtikas apritē iesaistīto uzņēmēju pienākumi – Kaitēkļu pēdu atklāšana veikalos un noliktavās – Pārkāpuma konstatēšana
I.      Ievads
1.        Vai kaitēkļu pēdu atklāšana pārtikas apritē iesaistīta uzņēmēja veikalos un noliktavās pati par sevi ir pietiekama, lai konstatētu Regulā (EK) Nr. 852/2004 par pārtikas produktu higiēnu (2) paredzēto higiēnas noteikumu pārkāpumu, vai arī kompetentajai iestādei drīzāk ir jāpierāda, ka attiecīgais pārtikas apritē iesaistītais uzņēmējs nav izpildījis šajā regulā noteiktos pienākumus rīkoties?
2.        Šādu jautājumu Cour de cassation [Kasācijas tiesa] (Beļģija) uzdod Tiesai ar izskatāmo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
II.    Atbilstošās tiesību normas
A.      Pārtikas produktu higiēnas pamatregula
3.        Pārtikas higiēnas regulā, kuras interpretācija tiek lūgta šajā lietā, vairākkārt ir atsauce uz Regulu (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (3).
4.        Pārtikas produktu pamatregulas 30. apsvērums ir formulēts šādi:
“Uzņēmēji, kas iesaistīti pārtikas apritē, labāk par citiem spēj izstrādāt drošu sistēmu gan attiecībā uz pārtikas piegādi, gan attiecībā uz nodrošinājumu, ka piegādātā pārtika būs nekaitīga; tādējādi tām vajadzētu būt galvenajām personām, kas ir juridiski atbildīgas par pārtikas nekaitīgumu. [..]”
5.        Pārtikas produktu pamatregulas 17. pantā (“Pienākumi”) ir noteikts:
“1.      Uzņēmēji, kas iesaistīti pārtikas un barības apritē, visos ražošanas, pārstrādes un izplatīšanas posmos uzņēmumos, kas atrodas viņu pārziņā, nodrošina, lai pārtika vai barība atbilstu pārtikas aprites tiesību aktu prasībām, kas attiecas uz viņu darbību, un pārbauda, vai minētās prasības ir izpildītas.
2.      Dalībvalstīs ir spēkā pārtikas aprites tiesību akti, un tās uzrauga un pārbauda, lai uzņēmēji, kas iesaistīti pārtikas un barības apritē, visos ražošanas, pārstrādes un izplatīšanas posmos pildītu attiecīgās pārtikas aprites tiesību aktu prasības.
Minētajā nolūkā tajās darbojas oficiālas kontroles sistēma un tiek veiktas citas apstākļiem atbilstīgas darbības, tostarp sabiedrības informēšana par pārtikas un barības nekaitīgumu un risku, pārtikas un barības nekaitīguma uzraudzību, un citas uzraudzības darbības, kas skar visus ražošanas, pārstrādes un izplatīšanas posmus.
Dalībvalstis arī izstrādā noteikumus par pasākumiem un sankcijām, ko piemēro par pārtikas un barības aprites tiesību aktu pārkāpšanu. Tādiem pasākumiem un sankcijām jābūt efektīviem, samērīgiem un preventīviem.”
B.      Pārtikas produktu higiēnas regula
6.        Pārtikas produktu higiēnas regulas 1. apsvērumā ir atsauce uz Pārtikas produktu pamatregulu:
“Cilvēka dzīvības un veselības augsta līmeņa aizsardzība ir viens no pārtikas aprites tiesību aktu pamatmērķiem, kā noteikts [Pārtikas produktu pamatregulā]. [..]”
7.        Pārtikas produktu higiēnas regulas 7. apsvērumā ir atsauce uz šīs regulas mērķi:
“Jauno vispārējo un īpašo higiēnas noteikumu galvenais mērķis ir nodrošināt augsta līmeņa patērētāju aizsardzību pārtikas nekaitīguma ziņā.”
8.        Pārtikas produktu higiēnas regulas 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteikts:
“Galvenie atbildīgie par pārtikas nekaitīgumu ir pārtikas apritē iesaistītie tirgus dalībnieki.”
9.        Pārtikas produktu higiēnas regulas 3. pants ir izteikts šādi:
“Pārtikas apritē iesaistītie tirgus dalībnieki nodrošina, lai visi viņu pārziņā esošie pārtikas ražošanas, apstrādes un izplatīšanas posmi atbilstu šajā regulā noteiktajām prasībām.”
10.      Saskaņā ar Pārtikas produktu higiēnas regulas 4. panta (“Vispārīgās un īpašās higiēnas prasības”) 2. punktu “pārtikas apritē iesaistītie tirgus dalībnieki, kas darbojas kādā no pārtikas ražošanas, pārstrādes un izplatīšanas posmiem [..], izpilda II pielikumā noteiktās vispārīgās higiēnas prasības”.
11.      Pārtikas produktu higiēnas regulas 5. panta (“Riska analīze un kritiskie kontrolpunkti”) 1. un
2. punktā ir atsauce uz HACCP (4) principiem, kas nosaka labu higiēnas praksi.
12.      Pārtikas produktu higiēnas regulas II pielikuma I nodaļas 2. punkta c) apakšpunktā ir paredzēts:
“Uzņēmumu telpu, kur uzglabā pārtiku, izvietojums, projekts, konstrukcija, atrašanās vieta un lielums:
[..]
c)      ļauj īstenot labu pārtikas higiēnas praksi, tostarp aizsardzību pret piesārņojumu un jo īpaši kaitēkļu apkarošanu”.
13.      II pielikuma V nodaļas 1. punkta a) apakšpunktā ir noteikts:
“Visiem izstrādājumiem, iekārtām un aprīkojumam, ar ko nonāk saskarē pārtika:
a)      jābūt rūpīgi iztīrītiem un vajadzības gadījumā dezinficētiem. Tīrīšanai un dezinfekcijai jānotiek pietiekami bieži, lai novērstu jebkādu piesārņojuma risku”.
14.      II pielikuma IX nodaļas 2., 3. un
4. punkts ir formulēts šādi:
“2.      Izejmateriāli un visas sastāvdaļas, ko uzglabā pārtikas uzņēmumā, jāuztur attiecīgos apstākļos, lai novērstu kaitīgu pasliktināšanos un lai aizsargātu tās no piesārņojuma.
3.      Visos pārtikas ražošanas, apstrādes un izplatīšanas posmos pārtikai jābūt pasargātai no jebkāda piesārņojuma, kas varētu padarīt pārtiku nederīgu cilvēku uzturam, kaitīgu veselībai vai piesārņotu tādā veidā, ka nebūtu saprātīgi domāt, ka to varētu patērēt tādā stāvoklī.
4.      Jābūt izstrādātām atbilstošām procedūrām, lai apkarotu kaitēkļus. Jābūt arī izstrādātām atbilstošām procedūrām, lai nepieļautu mājdzīvnieku piekļūšanu pārtikas sagatavošanas, apstrādes un uzglabāšanas vietām (vai īpašos gadījumos, ja kompetentā iestāde piekrīt, lai nepieļautu, ka piekļuve var radīt piesārņojumu).”
III. Fakti un lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
15.      Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatā ir Beļģijas prokuratūras uzsākts kriminālprocess pret pārtikas nozares uzņēmumu Aldi SA.
16.      Laikposmā no 2020. līdz 2022. gadam veiktajās pārbaudēs Agence fédérale pour la sécurité de la chaîne alimentaire [Pārtikas aprites nekaitīguma federālā aģentūra] (AFSCA) (Beļģija) atkārtoti konstatēja pārkāpumus vairākos Aldi veikalos un noliktavās. Daudzas attiecīgās telpas tika pārskatītas ar vairāku mēnešu intervālu, un tika konstatēts, ka pārkāpumi turpinājās.
17.      Uz vietas gan patērētājiem pieejamajos plauktos, gan noliktavās tika atrasti netīrumi, kaitēkļu apgrauzti, ar izkārnījumiem, urīnu un apspalvojumu piesārņoti pārtikas produkti, kaitēkļu ekskrementi un peļu līķi.
18.      Turklāt AFSCA kritizēja kontroles sistēmas trūkumu attiecībā uz preču saņemšanu noteiktās telpās, par ko tā jau iepriekš bija ziņojusi.
19.      Vienā no šīm pārbaudēm, kuras laikā tika atrasti grauzēju ekskrementi un peļu līķi, pārbaudi tieši pirms tam veica kaitēkļu apkarošanas uzņēmums.
20.      Ministère public [Prokuratūra] izvirzīja apsūdzību Aldi par Pārtikas produktu higiēnas regulas 4. panta un II pielikuma, kā arī arrêté royal du 22 février 2001 organisant les contrôles effectués par l’Agence fédérale pour la sécurité de la chaîne alimentaire et modifiant diverses dispositions légales [Karaļa 2001. gada 22. februāra dekrēta, ar kuru organizē Pārtikas aprites nekaitīguma federālās aģentūras veiktās pārbaudes un groza dažādas tiesību normas] 9. panta 3. punkta pārkāpumu.
21.      Tribunal correctionnel de Luxembourg, division Neufchâteau [Luksemburgas Krimināllietu tiesas Nefšato nodaļa] (Beļģija) 2023. gada 15. marta spriedumā attaisnoja Aldi visos izvirzītajos apsūdzības punktos. Beļģijas prokuratūra par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību.
22.      Tomēr Cour d’appel de Liège [Ljēžas Apelācijas tiesa] (Beļģija) apstiprināja pirmās instances tiesas spriedumu. Tā uzskata, ka Pārtikas produktu higiēnas regulā pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem ir noteikti tikai pienākumi rīkoties. Vienkārša kaitēkļu pēdu un ekskrementu klātbūtne pati par sevi neesot šīs regulas pārkāpums. Beļģijas prokuratūra par šo spriedumu iesniedza kasācijas sūdzību.
23.      Šādos apstākļos Cour de cassation [Kasācijas tiesa] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai prasības, kas noteiktas [Pārtikas produktu higiēnas regulas] 4. panta 2. punktā, kā arī šīs regulas II pielikumā un it īpaši šī pielikuma I nodaļas 2. punkta c) apakšpunktā, V nodaļas 1. punkta a) apakšpunktā un IX nodaļas 2., 3. un 4. punktā, vairumtirdzniecības un mazumtirdzniecības pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem uzliek pienākumu sasniegt rezultātu, proti, ka kaitēkļu pēdu vai izkārnījumu konstatēšana veikalos un noliktavās, izņemot nepārvaramas varas, ārēju iemeslu vai nepārvaramas kļūdas gadījumus, ir pietiekams iemesls, lai konstatētu minētās regulas pārkāpumu, vai arī uz pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem attiecas tikai pienākums rīkoties, t.i., darīt visu iespējamo, lai nepieļautu kaitēkļu klātbūtni, un tādējādi, lai konstatētu minētās regulas pārkāpumu, nepietiek tikai ar to, ka valsts administratīvā iestāde ir konstatējusi kaitēkļu pēdas un izkārnījumus veikalos un noliktavās?”
24.      Tiesvedībā Tiesā rakstveida apsvērumus iesniedza Aldi, Beļģijas, Grieķijas, Francijas, Luksemburgas, Nīderlandes, Polijas un Īrijas valdības, kā arī Eiropas Komisija. Tie paši lietas dalībnieki, izņemot Luksemburgas, Nīderlandes un Polijas valdības, arī bija pārstāvēti 2025. gada 25. jūnija tiesas sēdē.
IV.    Juridiskais izvērtējums
A.      Par pieņemamību
25.      Aldi apgalvo, ka prejudiciālais jautājums ir daļēji nepieņemams. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu daļēji attiecoties uz Pārtikas produktu higiēnas regulas II pielikuma noteikumiem, par kuru pārkāpumu Beļģijā pret Aldi nav ierosināta krimināllieta. Līdz ar to šīm tiesību normām neesot nozīmes pamatlietā.
26.      Pastāvīgajā judikatūrā ir atzīts, ka vienīgi valsts tiesas ziņā ir, ņemot vērā lietas īpatnības, noteikt gan to, cik nepieciešams ir prejudiciālais nolēmums šīs tiesas sprieduma taisīšanai, gan to, cik nozīmīgi lietā ir Tiesai uzdotie jautājumi, uz kuriem ir attiecināma nozīmīguma prezumpcija. Tādējādi, ja uzdotais jautājums attiecas uz Savienības tiesību normas interpretāciju vai spēkā esamību, Tiesai principā ir jāpieņem nolēmums, izņemot, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai interpretācijai nav nekādas saistības ar pamatlietas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu, ja problēmai ir hipotētisks raksturs vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie vai juridiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu lietderīgu atbildi uz minēto jautājumu (5).
27.      Tomēr šajā gadījumā tas tā nav. Kā es to pierādīšu turpinājumā, dažādie higiēnas noteikumi, kas ietverti Pārtikas produktu higiēnas regulas II pielikumā, ir savstarpēji saistīti, jo tie kalpo kopīgā pārtikas nekaitīguma nodrošināšanas mērķa sasniegšanai. Tādējādi tie ir jāinterpretē to kontekstā.
28.      Aldi turklāt apgalvo, ka iesniedzējtiesa patiesībā nelūdz Savienības tiesību interpretāciju, bet ka tās jautājums attiecas uz Beļģijas krimināltiesību interpretāciju saistībā ar Aldi piemērotajiem sodiem.
29.      Tomēr arī šis iebildums nav pamatots, jo prejudiciālais jautājums nepārprotami attiecas uz Pārtikas produktu higiēnas regulas, kurā savukārt ir atsauce uz Pārtikas produktu pamatregulu, interpretāciju. Pēdējās minētās regulas 17. panta 2. punktā ir paredzēts, ka dalībvalstis izstrādā noteikumus par pasākumiem un sodiem, ko piemēro par pārtikas un barības aprites tiesību aktu pārkāpumiem, un ka tiem ir jābūt efektīviem, samērīgiem un preventīviem. Tādējādi nav šaubu, ka šī lieta ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā, pat ja pamatlieta attiecas uz Aldi piemēroto sodu.
30.      Līdz ar to Aldi izvirzītie iebildumi par šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību ir jānoraida.
B.      Par lietas būtību
31.      Uzdotajā
jautājumā iesniedzējtiesa atsaucas uz atšķirību starp pienākumu sasniegt rezultātu un pienākumu rīkoties, kas ir labi pazīstami lielākajā daļā dalībvalstu tiesību sistēmu un ko Tiesa jau ir izmantojusi (6). Šī nošķīruma mērķis ir noteikt, vai pienākuma subjektam ir pienākums sasniegt noteiktu rezultātu vai arī pietiek ar to, ka viņš izmanto visus pieejamos līdzekļus, lai sasniegtu rezultātu, taču nav atbildīgs par faktisku šī rezultāta sasniegšanu.
32.      Pašā Pārtikas produktu higiēnas regulā jēdzieni “pienākums sasniegt rezultātu” vai “pienākums rīkoties” nav lietoti. Turklāt atbilstoši iesniedzējtiesas piedāvājumam prejudiciālajā jautājumā minētās tiesību normas nav iespējams precīzi klasificēt vienā vai otrā kategorijā, jo šajās tiesību normās ir ietvertas gan prasības attiecībā uz rīcību, gan rezultātu.
33.      Iesniedzējtiesa izmanto šo nošķīrumu, jo, kā tā pati norāda savā prejudiciālajā jautājumā, tā vēlas noskaidrot, vai ar kaitēkļu pēdu konstatēšanu veikalos un noliktavās pietiek, lai pierādītu higiēnas noteikumu, kas paredzēti Pārtikas produktu higiēnas regulas 4. panta 2. punktā, lasot to kopā ar tās II pielikumu, pārkāpumu, izņemot nepārvaramas varas, ārēju iemeslu vai nepārvaramas kļūdas gadījumus.
34.      Proti, iepriekšējās tiesu instances bija nospriedušas, ka tas tā nav. Attiecīgajās tiesību normās esot tikai noteiktas uzvedības normas, kuras pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem ir jāievēro. Līdz ar to ar kaitēkļu pēdu atklāšanu vien nepietiekot, lai pamatotu pārkāpumu.
35.      Tādējādi šķiet, ka prejudiciālais jautājums būtībā ir par to, vai pārtikas kontroles iestāde, pamatojoties uz kaitēkļu pēdu esamību, var secināt, ka attiecīgie higiēnas noteikumi nav ievēroti, vai katrā ziņā tas nav darīts pietiekami, lai, balstoties tikai uz to vien, varētu konstatēt šo noteikumu pārkāpumu.
36.      Vispirms es pārbaudīšu, kādos apstākļos, atklājot kaitēkļu pēdas, var secināt, ka nav ievēroti attiecīgie higiēnas noteikumi (1). Otrkārt, izklāstīšu iemeslus, kuru dēļ Pārtikas produktu higiēnas regula ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos, kādi ir šajā lietā, ir jākonstatē pārkāpums (2).
37.      Pirms šo aspektu izvērtēšanas ir jāprecizē, ka iesniedzējtiesa īpaši lūdz interpretēt atsevišķas Pārtikas produktu higiēnas regulas II pielikuma normas. Tomēr prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā Tiesai ir jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas ļautu tai izlemt tās izskatīšanā esošo lietu. Tā Tiesai var nākties ņemt vērā tādas Savienības tiesību normas, uz kurām valsts tiesa sava jautājuma izklāstā nav atsaukusies (7).
38.      Apstāklis, ka iesniedzējtiesa savos jautājumos formāli ir minējusi noteiktas Savienības tiesību normas, neliedz Tiesai sniegt valsts tiesai visus interpretācijas elementus, kas var būt noderīgi pamatlietas izspriešanai, no visiem šīs tiesas norādītajiem elementiem, it īpaši no iesniedzējtiesas nolēmuma pamatojuma, izdalot tos Savienības tiesību elementus, kuriem nepieciešama interpretācija, ņemot vērā strīda priekšmetu (8).
1.      Kaitēkļu pēdu atklāšana kā atbilstošo higiēnas noteikumu neievērošanas pierādījums
39.      Prejudiciālajā jautājumā iesniedzējtiesa atsaucas uz higiēnas noteikumiem, kas paredzēti Pārtikas produktu higiēnas regulas II pielikuma I nodaļas 2. punkta c) apakšpunktā, V nodaļas 1. punkta a) apakšpunktā un IX nodaļas 2., 3. un
4. punktā, kuri pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem ir jāievēro saskaņā ar minētās regulas 4. panta 2. punktu.
40.      Šie noteikumi visupirms uzliek pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem pienākumus attiecībā uz telpu iekārtojumu, tādu priekšmetu, kas nonāk saskarē ar pārtiku, tīrīšanu un dezinficēšanu,
pārtikas produktu pienācīgu glabāšanu un aizsardzību pret radītu piesārņojumu, kā arī kaitēkļu kontroli. Tāpat tajos ir noteikts sasniedzamais mērķis. Šis mērķis ir nodrošināt, lai pārtikas produkti visos posmos tiktu aizsargāti no jebkāda piesārņojuma ar kaitēkļiem, kas padara tos nederīgus lietošanai cilvēku uzturā vai kaitīgus veselībai.
41.      Kā apgalvo vairāki lietas dalībnieki, higiēnas noteikumi, kas ietverti Pārtikas produktu higiēnas regulas II pielikumā, jāinterpretē atbilstoši šīs regulas 3. pantam un Pārtikas produktu pamatregulas 17. panta 1. punktam. Saskaņā ar šiem noteikumiem pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem ir jāpanāk, ka visos viņu kontrolē esošajos pārtikas apstrādes posmos tiek ievēroti piemērojamie higiēnas noteikumi, lai nodrošinātu, ka pārtikas produkti ir derīgi cilvēku uzturam (9). Turklāt tiem ir jāpārbauda šo prasību izpilde.
42.      Jautājums par to, vai kaitēkļu pēdu esamība ļauj pierādīt, ka pārtikas apritē iesaistītie tirgus dalībnieki nav pildījuši šos pienākumus un līdz ar to netieši – Pārtikas produktu regulas II pielikuma noteikumus, ir atkarīgs no konstatēto pēdu apjoma. Kompetentajai tiesai ir jāizvērtē šis elements, ņemot vērā konkrētos lietas apstākļus.
43.      Tādējādi, piemēram, vienreizēja vienas peles vai atsevišķas kaitēkļa pēdas atklāšana noliktavā, kas nav pieejama patērētājiem, nav pietiekama, lai pierādītu, ka attiecīgais pārtikas apritē iesaistītais tirgus dalībnieks nav izpildījis pienākumu nodrošināt un kontrolēt piemērojamo higiēnas noteikumu ievērošanu. Kaitēkļu iekļūšana telpās ir gandrīz nenovēršams risks pārtikas nozares uzņēmumu darbībā. Tieši šī iemesla dēļ attiecīgajos higiēnas noteikumos ir paredzēts, ka ir jānodrošina aizsardzība pret kaitēkļu piesārņojumu un to kontrole.
44.      Tādējādi vienreizēja un atsevišķa kaitēkļu pēdu klātbūtne neļauj secināt, ka ir pārkāpti izvirzītie higiēnas ievērošanas pienākumi. Šādā gadījumā drīzāk būtu jāveic vēlākas papildu pārbaudes, lai noteiktu, vai attiecīgais pārtikas apritē iesaistītais uzņēmējs ir veicis atbilstošus pasākumus pārkāpumu novēršanai.
45.      Situācija ir pavisam citāda tādā gadījumā kā šajā lietā, kad saskaņā ar iesniedzējtiesas sniegto informāciju atkārtotās vairāku mēnešu laikposmā veiktās pārbaudēs daudzās filiālēs tika atklāts apjomīgs piesārņojums ar kaitēkļu pēdām tiešā tuvumā pārtikas produktiem, no kuriem lielākā daļa jau bija laisti tirgū (10), proti, bija pieejami patērētājiem.
46.      Šādu kaitēkļu pēdu atklāšana ļauj secināt, ka attiecīgajā pārtikas uzņēmumā ir strukturāla un nepārejoša problēma piemērojamo higiēnas noteikumu ievērošanā un šīs ievērošanas kontrolē. Līdz ar to šādos apstākļos ir pamatoti secināt, ka ir pārkāpti atbilstošie higiēnas noteikumi (un attiecīgā gadījumā citi noteikumi), kas ietverti Pārtikas produktu higiēnas regulas II pielikumā, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 3. pantu un Pārtikas produktu pamatregulas 17. panta 1. punktu.
47.      Iesniedzējtiesai, ņemot vērā konkrētos apstākļus, ir jāpārbauda, kādā mērā tas ir piemērojams attiecībā uz katru no šī II pielikuma noteikumiem, uz kuriem tā ir atsaukusies. Tādējādi tikai kaitēkļu pēdu atklāšana vien principā neļauj vispārīgi secināt, ka nav izpildīts pienākums ierīkot telpas tā, lai varētu īstenot labu pārtikas higiēnas praksi, tostarp aizsardzību pret piesārņojumu un jo īpaši kaitēkļu apkarošanu (11). Šajā lietā šādu pārkāpumu tomēr varētu konstatēt, it īpaši tāpēc, ka no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Beļģijas iestādes vairākkārt ir ziņojušas par to, ka vismaz dažās no attiecīgajām filiālēm nav kontroles sistēmas pēc preču saņemšanas (12).
48.      Savukārt prasība, ka no piesārņojuma ir jāizvairās, tīrot un attiecīgā gadījumā dezinficējot priekšmetus, kas nonāk saskarē ar pārtiku, un tas jādara pietiekami bieži, lai novērstu jebkādu piesārņojuma risku (13), ir formulēta kā pienākums sasniegt rezultātu. Šajā lietā, ar nosacījumu, ka iesniedzējtiesa to apstiprina, pārkāpums ir acīmredzams, jo piesārņojuma risks ir ne tikai radies, bet arī īstenojies.
49.      Tas pats attiecas uz prasībām, kas saistītas ar pārtikas uzglabāšanu piemērotos apstākļos, lai izvairītos no kaitīgas pasliktināšanās un aizsargātu to no jebkāda piesārņojuma, uz pārtikas aizsardzību pret jebkādu piesārņojumu, kas var padarīt pārtiku nederīgu cilvēku uzturam, kaitīgu veselībai vai piesārņotu tādā veidā, ka nebūtu saprātīgi domāt, ka to varētu patērēt tādā stāvoklī, kā arī uz atbilstošu procedūru izstrādi kaitēkļu apkarošanai (14).
50.      Turklāt, kā norāda vairāki lietas dalībnieki, šķiet, ka šajā lietā nav izpildīts arī pienākums uzturēt telpas, kur uzglabā pārtiku, tīras un labā kārtībā un stāvoklī (15).
51.      Pārtikas produktu higiēnas regulas noteikumu pārkāpumu labākajā gadījumā varētu izslēgt iesniedzējtiesas minētajos nepārvaramas varas, ārēju iemeslu vai nepārvaramas kļūdas gadījumos, proti, apstākļos, kas nav saistīti ar personu, kura uz tiem atsaucas (16). Šādos gadījumos attiecīgajam pārtikas apritē iesaistītajam uzņēmējam būtu jāpierāda šādu apstākļu pastāvēšana un jāpierāda, ka nav bijis iespējams izvairīties no kaitēkļu radīta piesārņojuma, neraugoties uz piemērojamo higiēnas noteikumu ievērošanu. Šādi apstākļi šajā lietā nav saskatāmi, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
52.      Tiesa jau ir gan nospriedusi, ka, pārbaudot Pārtikas produktu higiēnas regulas II pielikuma pārkāpumu, HACCP principiem, kas minēti šīs regulas 5. pantā, kuros ir noteiktas labas prakses un kontroles procedūras higiēnas jomā un uz kuriem Aldi un iesniedzējtiesa ir atsaukušās pamatlietā, nedrīkst liegt to lietderīgo iedarbību. Tāpēc jāņem vērā pasākumi, ko uzņēmējs veicis saskaņā ar minētajiem noteikumiem, lai novērstu piesārņojuma risku (17). Tomēr attiecīgajā tiesvedībā strīda priekšmets bija abstrakts piesārņojuma risks. Savukārt šajā lietā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka liels un ilglaicīgs piesārņojums ir noticis.
53.      Šādos apstākļos būtu pretrunā Savienības tiesību aktu par pārtikas higiēnu efektīvai īstenošanai, ja kompetentajai kontroles iestādei, lai
konstatētu Pārtikas produktu higiēnas regulas pārkāpumu, būtu jāpierāda, ka attiecīgais pārtikas apritē iesaistītais uzņēmējs nav ievērojis piemērojamos higiēnas noteikumus.
2.      Pārtikas apritē iesaistītā tirgus dalībnieka atbildība
54.      Saskaņā ar Pārtikas produktu higiēnas regulas 1. panta 1. punkta a) apakšpunktu galvenā atbildība par pārtikas nekaitīgumu ir pārtikas apritē iesaistītajam tirgus dalībniekam. Kā norādīts Pārtikas produktu pamatregulas 30. apsvērumā, tas labāk par citiem spēj nodrošināt, ka piegādātā pārtika būs nekaitīga.
55.      Lai sasniegtu pārtikas higiēnas tiesību aktu mērķi, proti, patērētāju dzīvības un veselības aizsardzības augstu līmeni (18), Pārtikas produktu pamatregulas 14. panta 1. punktā ir aizliegts laist tirgū kaitīgus pārtikas produktus. Saskaņā ar šīs tiesību normas 2. punktu par bīstamiem uzskata pārtikas produktus, kas kaitīgi veselībai vai nav piemēroti cilvēku uzturam piesārņojuma dēļ (19).
56.      Neskarot pārbaudi, kas jāveic iesniedzējtiesai, pārtikas produkti, kas ir piesārņoti ar šajā lietā konstatētajām kaitēkļu pēdām, šī piesārņojuma dēļ ir kļuvuši nederīgi lietošanai cilvēku uzturā un lielākoties jau bija tirgū laišanas stadijā.
57.      Tiesa jau ir nospriedusi, ka attiecībā uz mērķi nelaist tirgū šādi piesārņotus pārtikas produktus pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem ir pienākums sasniegt rezultātu (20).
58.      Kā Tiesa arī ir konstatējusi, no tā izriet, ka Savienības tiesībām nav pretrunā pat pārtikas apritē iesaistīto uzņēmēju objektīvās atbildības sistēma. Attiecīgajā lietā šāds uzņēmējs tika apsūdzēts par piesārņota pārtikas produkta laišanu tirgū, lai gan to bija ražojis un vakuumiesaiņojumā iepakojis cits uzņēmums (21).
59.      No tā izriet, ka tādā gadījumā, kāds ir šajā lietā, kad, neskarot iesniedzējtiesā veicamo pārbaudi, tirgū ir laisti kaitīgi pārtikas produkti piemērojamo higiēnas noteikumu pārkāpuma dēļ, ko apliecina lielā apjomā un pastāvīgi konstatētas kaitēkļu pēdas, šajā ziņā vēl jo vairāk ir pamatoti vērsties pret pārtikas apritē iesaistīto uzņēmēju, turklāt iestādei nav jāpierāda, ka nav ievēroti atbilstošie higiēnas noteikumi.
60.      Kompetentajai tiesai, ņemot vērā konkrētajā gadījumā piemērotā soda raksturu un smagumu, ir jāizvērtē, vai tas ir efektīvs, samērīgs un preventīvs, kā tas ir prasīts Pārtikas produktu pamatregulas 17. panta 2. punktā. Šajā stadijā (un nevis konstatējot pārkāpuma esamību) tā vajadzības gadījumā var ņemt vērā Aldi savai aizstāvībai norādītos pasākumus cīņai pret kaitēkļiem.
V.      Secinājumi
61.      Ņemot vērā šos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Cour de cassation [Kasācijas tiesa] (Beļģija) uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 852/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par pārtikas produktu higiēnu, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas 2021. gada 3. marta Regulu (ES) 2021/382, 4. panta 2. punkts, II pielikuma I nodaļas 2. punkta c) apakšpunkts, V nodaļas 1. punkta a) apakšpunkts un IX nodaļas 2., 3. un
4. punkts, lasot tos kopsakarā ar šīs regulas 3. pantu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 178/2002 (2002. gada 28. janvāris), ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas 2024. gada 17. janvāra Deleģēto regulu (ES) 2024/908, 14. panta 1. punkts un 17. panta 1. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tāds piesārņojums ar kaitēkļiem tirgū laišanas stadijā esošos pārtikas produktos, uz tiem vai to tiešā tuvumā, kas vairāku mēnešu laikposmā konstatēts atkārtoti un kā dēļ šie pārtikas produkti kļūst nederīgi lietošanai cilvēku uzturā, pierāda, ka pārtikas apritē iesaistītais tirgus dalībnieks nav izpildījis viņam tiesību aktos par pārtikas higiēnu ietvertajos higiēnas noteikumos paredzētos pienākumus.
1      Oriģinālvaloda – franču.
2      Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (OV 2004, L 139, 1. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas 2021. gada 3. marta Regulu (ES) 2021/382 (OV 2021, L 74, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “Pārtikas produktu higiēnas regula”).
3      Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regula (OV 2002, L 31, 1. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas 2024. gada 17. janvāra Deleģēto regulu (ES) 2024/908 (OV 2024, L 908, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Pārtikas produktu pamatregula”).
4      Šis akronīms apzīmē riska analīzes un kritisko kontrolpunktu principus (“Hazard Analysis and Critical Control Points principles”, skat. https://food.ec.europa.eu/food-safety/biological-safety/food-hygiene/legislation_en).
5      Spriedumi, 1968. gada 19. decembris, De Cicco (19/68, EU:C:1968:56, Krāj. 1968, 689. un 698. lpp.); 1995. gada 15. decembris, Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:463, 59.–61. punkts), un 2025. gada 19. jūnijs, Lubreczlik (C‑396/24, EU:C:2025:460, 47. punkts).
6      Skat. piemēram, spriedumus, 2019. gada 12. septembris, A u.c. (C‑347/17, EU:C:2019:720, 53. un nākamie punkti), un 2023. gada 16. marts, Beobank (C‑351/21, EU:C:2023:215, 53. un nākamie punkti).
7      Skat. spriedumu, 2025. gada 1. augusts, Alace un Canpelli (C‑758/24 un C‑759/24, EU:C:2025:591, 44. punkts un tajā minētā judikatūra).
8      Skat. spriedumu, 2025. gada 1. augusts, Alace un Canpelli (C‑758/24 un C‑759/24, EU:C:2025:591, 45. punkts un tajā minētā judikatūra).
9      Saskaņā ar Pārtikas produktu higiēnas regulas 2. panta 1. punkta a) apakšpunktu “pārtikas higiēna” ir “pasākumu un nosacījumu kopums, kas nepieciešams, lai kontrolētu apdraudējumus un nodrošinātu pārtikas produktu derīgumu cilvēka uzturam, ņemot vērā tiem paredzēto lietošanu”.
10      Tā Pārtikas produktu pamatregulas 3. panta 8) punktā jēdziens “laišana tirgū” ir definēts kā “pārtikas vai barības turēšana pārdošanas nolūkā, tostarp piedāvāšana pārdošanai vai jebkura cita veida nodošana par maksu vai bez tās, un pārdošana, izplatīšana un citāda nodošana”.
11      Pārtikas produktu higiēnas regulas II pielikuma I nodaļas 2. punkta c) apakšpunkts.
12      Skat. šo secinājumu 18. punktu.
13      Pārtikas produktu higiēnas regulas II pielikuma V nodaļas 1. punkta a) apakšpunkts.
14      Pārtikas produktu higiēnas regulas II pielikuma IX nodaļas 2., 3. un
4. punkts.
15      Pārtikas produktu higiēnas regulas II pielikuma I nodaļas 1. punkts.
16      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 25. janvāris, Vilkas (C‑640/15, EU:C:2017:39, 53. punkts).
17      Spriedums, 2011. gada 6. oktobris, Albrecht u.c. (C‑382/10, EU:C:2011:639, 21. un nākamie punkti).
18      Skat. Pārtikas produktu higiēnas regulas 1. un
7. apsvērumu.
19      Saskaņā ar Pārtikas produktu pamatregulas 14. panta 5. punktu, “nosakot, vai pārtika ir nederīga lietošanai cilvēku uzturā, ņem vērā, vai pārtika cilvēku uzturā atbilstīgi tās paredzētajai lietošanai nav lietojama piesārņojuma dēļ, ko radījis kāds svešķermenis vai kas cits, vai pūšanas, bojāšanās vai trūdēšanas dēļ”. Saskaņā ar Pārtikas produktu higiēnas regulas 2. panta 1. punkta f) apakšpunktu “piesārņojums” ir “apdraudējuma klātbūtne vai tā ieviešana”. Pārtikas produktu pamatregulas 3. panta 14. punktā “apdraudējums” ir definēts kā “bioloģisks, ķīmisks vai fizisks aģents pārtikā vai barībā vai tāds pārtikas vai barības stāvoklis, kas potenciāli var izraisīt negatīvu ietekmi uz veselību”.
20      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 13. novembris, Reindl un MPREIS Warenvertriebs (C‑443/13, EU:C:2014:2370, 28. punkts), un 2019. gada 12. septembris, A u.c.
C‑347/17, EU:C:2019:720, 58.–60. punkts).
21      Spriedums, 2014. gada 13. novembris, Reindl un MPREIS Warenvertriebs (C‑443/13, EU:C:2014:2370, 18. un 34.–43. punkts). Šajā nozīmē skat. arī spriedumu, 2012. gada 9. februāris, Urbán (C‑210/10, EU:C:2012:64, 47. un 48. punkts un tajos minētā judikatūra).