ĢENERĀLADVOKĀTES TAMARAS ČAPETAS [TAMARA ĆAPETA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 9. oktobrī (1)
Lieta C‑519/24
Nitrogénművek Vegyipari Zrt.
pret
Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
(Veszprémi törvényszék (Vesprēmas tiesa, Ungārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Dabas vides aizsardzība – Direktīva 2003/87/EK – Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēma – ES ETS – Direktīvas 2003/87 mērķi – Bezmaksas kvotas – Oglekļa emisijas pārvirze – Dalībvalsts nodoklis par oglekļa dioksīda emisiju bezmaksas kvotu izmantošanas rezultātā
I.      Ievads
1.        Ar Direktīvu 2003/87/EK (2) izveidotā emisijas kvotu tirdzniecības sistēma (turpmāk tekstā – “ES ETS”) ir viens no instrumentiem, ar kuru Eiropas Savienība cenšas sasniegt savus mērķus ekoloģijas jomā. Šīs direktīvas mērķis ir dekarbonizēt Eiropas Savienības ekonomiku ar siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas (turpmāk tekstā – “SEIG emisija”) regulēšanu. Vienlaikus, ņemot vērā Eiropas Savienības saimnieciskās intereses, tā tiecas panākt emisijas samazinājumu izmaksas sedzošā un saimnieciski efektīvā veidā (3).
2.        Šī lieta izvirza jautājumu: ciktāl dalībvalsts var papildināt šo sistēmu, kas pastāv ES mērogā.
II.    Pamatlietas faktiskie apstākļi, prejudiciālie jautājumi un tiesvedībā Tiesā
3.        Pēc Covid‑19 pandēmijas un sakarā ar Krievijas iebrukumu Ukrainā 2023. gada 17. jūlijā Ungārija pieņēma a jelentős térítésmentes kibocsátásiegység‑kiosztásban részesülő létesítmény üzemeltetőjét érintő egyes veszélyhelyzeti szabályokról szóló 320/2023 (VII. 17.) Kormányrendelet (Valdības dekrēts Nr. 320/2023 par noteikumiem iekārtu operatoriem, kam ārkārtējā situācijā piešķirts ievērojams bezmaksas emisijas kvotu apjoms; turpmāk tekstā – “valdības dekrēts”).
4.        Ar šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu Veszprémi törvényszék (Vesprēmas tiesa, Ungārija; turpmāk tekstā – “iesniedzējtiesa”) lūdz Tiesu sniegt skaidrojumu par šeit nozīmīgajām ES tiesību normām, lai varētu lemt par to, vai šis valdības dekrēts ir saderīgs ar Direktīvas 2003/87 mērķiem un normām.
5.        Tiesvedībā iesniedzējtiesā Ungārijā dibinātā sabiedrība Nitrogénművek Vegyipari Zrt., kas ražo slāpekļa mēslojumu (turpmāk tekstā – “pieteicēja”), pārsūdzēja dalībvalsts nodokļu iestādes lēmumu, ar kuru tika atzīts, ka pieteicējai ir jāsamaksā valdības dekrētā paredzētais nodoklis par oglekļa dioksīda emisijas kvotām.
6.        Ar valdības dekrētu tika ieviests nodoklis par oglekļa dioksīda emisijas kvotām, kas aprēķināms, balstoties uz emisijas apjomu, “tādas iekārtas operatoram, par kuru bez maksas piešķirams ievērojams emisijas kvotu apjoms”. Nodokli uzliek, ja šāds operators i) trijos gados pirms attiecīgā gada izraisa oglekļa dioksīda emisiju, kas pārsniedz 25 000 tonnu gadā (ko apliecina dokumenti) un ii) iepriekšējā gadā pirms attiecīgā gada ir saņēmis bezmaksas kvotas, kas līdzvērtīgas vismaz 50 % no vidējā apjoma no tās dokumentētā oglekļa dioksīda emisijas trijos gados pirms attiecīgā gada (4).
7.        Valdības dekrēta piemērošanas joma ratione personae ir noteikta tādējādi, ka tas attiecas tikai uz tādu iekārtu operatoriem, par kurām var bez maksas saņemt ievērojamu emisijas kvotu apjomu, un tiem ir “produkta līmeņatzīmes [etalona] apakšiekārta” vai “procesa emisiju apakšiekārta” Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2019/331 (5) izpratnē.
8.        Tā kā pieteicēja ietilpa šajā piemērošanas jomā, tika atzīts, ka tai ir pienākums samaksāt nodokli par oglekļa dioksīda emisiju.
9.        Tomēr pieteicēja pauda uzskatu, ka valdības dekrēts, ar kuru pamatots šāds nodokļa slogs, ir pretrunā gan Magyarország Alaptörvénye (Ungārijas Konstitūcija), gan ES tiesību normām, un lūdza nodokļu iestādi atļaut veikt izmaiņas tās nodokļa deklarācijā.
10.      Nemzeti Adó- és Vámhivatal Veszprém Vármegyei Adó- és Vámigazgatósága (Valsts nodokļu un muitas pārvaldes Vesprēmas Nodokļu un muitas direkcija, Ungārija; turpmāk tekstā – “pirmā līmeņa nodokļu iestāde”) noraidīja 2023. gada 21. decembrī iesniegto pieteicējas nodokļa deklarācijas paškorekciju, jo uzskatīja, ka valdības dekrēta normas ir spēkā un ir piemērojamas pieteicējai.
11.      Pēc tam pieteicēja iesniedza Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Valsts nodokļu un muitas pārvaldes Sūdzību direkcija, Ungārija; turpmāk tekstā – “otrā līmeņa nodokļu iestāde” vai “atbildētāja”) iesniegumu par pirmā līmeņa nodokļu iestādes lēmuma apstrīdēšanu.
12.      Otrā līmeņa nodokļu iestāde pirmā līmeņa nodokļu iestādes lēmumu atstāja negrozītu. Tā paskaidroja, ka nodokļu iestādes kā iestādes, kuru funkcija ir tiesību aktu īstenošana, nav pilnvarotas lemt par tiesību normas tiesiskumu, kad tiek apgalvots, ka tā nav saderīga ar Ungārijas Konstitūciju vai ES tiesību normām. Tā pauda uzskatu, ka nolēmums pēc būtības par ES tiesību normu pārkāpuma ir jāpieņem tiesvedībā, kurā šāds lēmums tiek pārbaudīts.
13.      Pēc tam pieteicēja šo lēmumu pārsūdzēja iesniedzējtiesā, savā pieteikumā lūdzot uzdot gan pirmā līmeņa nodokļu iestādes, gan otrā līmeņa nodokļu iestādes lēmumus (turpmāk tekstā – “strīdīgie lēmumi”) grozīt tādējādi, lai iesniedzējtiesa pieņemtu tās nodokļa deklarācijas paškorekciju. Pakārtoti tā lūdza atcelt strīdīgos lēmumus un uzdot atbildētājai sākt jaunu procedūru un pieņemt jaunu lēmumu. Pieteicēja savus prasījumus balstīja uz apgalvojumu, ka strīdīgie lēmumi ir pretrunā Ungārijas Konstitūcijai un ES ETS un neatbilst Direktīvas 2003/87 mērķiem.
14.      Attiecībā uz pēdējo minēto pieteicēja iesniedzējtiesā apgalvoja, ka nodoklis par oglekļa dioksīdu nav saderīgs ar mērķi izvairīties no oglekļa emisijas pārvirzes, ko Eiropas Savienība bija paredzējusi sasniegt ar bezmaksas kvotu sadales ieviešanu ES ETS sistēmā. Tā kā šā nodokļa uzlikšana ir tieši piesaistīta bezmaksas kvotām, kas saņemtas uz Direktīvas 2003/87 pamata, praksē tam ir tādas sekas, ka šīs kvotas zaudē savu būtību kā kvotas, kas tiek piešķirtas bez atlīdzības.
15.      Pieteicēja arī apgalvoja, ka valdības dekrēts ir uzskatāms par šķērsli Līgumā garantēto pamatbrīvību izmantošanai un ka attiecīgās tiesību normas ir diskriminējošas. Šajā ziņā pieteicēja apgalvoja, ka valdības dekrēta tvērums ratione personae ir noteikts patvaļīgi un diskriminējoši attiecībā pret operatoriem, kuri ir iekļauti šā likuma piemērošanas jomā, salīdzinājumā ar operatoriem, kuri tajā nav iekļauti, kā arī attiecībā pret Ungārijā reģistrētajiem operatoriem, kuri ietilpst tā tvērumā, salīdzinājumā ar operatoriem no citām dalībvalstīm.
16.      Pieteicēja arī piebilda, ka šis valdības dekrēts ir pretrunā gan brīvībai veikt uzņēmējdarbību, gan pakalpojumu sniegšanas brīvībai, jo ietverot nesamērīgu ierobežojumu, ko neattaisno nekāds primārs vispārējo interešu apsvērums, un tādējādi nav ievērots diskriminācijas aizlieguma princips, ņemot vērā Direktīvas 2003/87 3. panta f) punktā minēto jēdzienu “operators”. Turklāt, tā kā ar valdības dekrētu ir piešķirta selektīva priekšrocība citiem ekonomikas dalībniekiem, tas ir uzskatāms arī par nepaziņotu valsts atbalstu, kas ir pretrunā LESD 107. un 108. pantam.
17.      Visbeidzot pieteicēja apgalvoja, ka valdības dekrēts ir uzskatāms par nesamērīgu tiesību uz īpašumu ierobežojumu un tātad pārkāpj Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. pantu (turpmāk tekstā – “Harta”) un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (ECPAK) Pirmā papildu protokola 1. pantu. Šajā ziņā pieteicēja norādīja, ka jebkura pamatbrīvību ierobežojuma gadījumā ir jāievēro tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi, tas nozīmējot, ka ierobežojumam jābūt prognozējamam un ka jāatvēl pietiekoši ilgs laiks, lai ieinteresētās personas varētu veikt izmaiņas, kas nepieciešamas attiecīgā tiesību akta grozījumu dēļ. Pārejas perioda trūkums esot pretrunā šiem principiem.
18.      Atbildētāja iesniedzējtiesā lūdza pieteicējas pieteikumu noraidīt un atkārtoja strīdīgajos lēmumos izklāstīto juridisko argumentāciju. Citastarp atbildētāja apgalvoja, ka valdības dekrēts nav pretrunā Direktīvai 2003/87.
19.      Saistībā ar saviem apgalvojumiem, ka valdības dekrēts ir (nav) saderīgs ar Direktīvu 2003/87, gan pieteicēja, gan atbildētāja atsaucās uz vienu un to pašu Tiesas judikatūru, proti, spriedumiem Iberdrola u.c. (6), ŠKO–Energo (7) un  PPC Power (8).
20.      Atbildot uz pieteicējas argumentu attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību, atbildētāja norādīja, ka nav skaidrs, kā būtu bijusi iespējama šādas brīvības neievērošana, jo pieteicēja jau ir dibināta Ungārijā, un katrā ziņā tās iedibināšana – vai tās komercdarbības sākšana vai turpināšana – kādā citā dalībvalstī nav šīs lietas priekšmets (9). Visbeidzot atbildētāja atsaucās uz spriedumu Adusbef u.c. (10), lai pamatotu savu argumentu, ka brīvība veikt komercdarbību nav absolūtas tiesības un to var pakļaut intervencei no valsts iestāžu puses, kuras plašas sabiedrības interesēs var ierobežot saimnieciskās darbības veikšanu. Atbildētāja arī apgalvoja, ka tiesības uz īpašumu nav absolūtas tiesības un to īstenošanu var arī pakļaut ierobežojumiem.
21.      Šādos apstākļos Veszprémi törvényszék (Vesprēmas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [Direktīvas 2003/87] mērķi un noteikumi – it īpaši, kaut gan ne tikai tās 1., 10. un 11. pants un 5., 7. un 20. apsvērums – ir jāinterpretē – vai tos var interpretēt – tādējādi, ka tiem ir pretrunā valsts pasākums (valdības dekrēts), ar kuru:
–        a posteriori apliek emisijas, kas radušās emisijas kvotu izmantošanas rezultātā, ar nodokļu slogu (maksājuma atskaitīšana);
–        a posteriori apliek emisijas, kas radušās bezmaksas emisijas kvotu izmantošanas rezultātā, ar nodokļu slogu (maksājuma atskaitīšana);
–        a posteriori apliek emisijas, kas radušās bezmaksas emisijas kvotu izmantošanas rezultātā, ar nodokļu slogu (maksājuma atskaitīšana), kura sekas ir atņemt bezmaksas emisijas kvotām to vērtību un kompensējošo ietekmi;
–        a posteriori apliek emisijas, kas radušās bezmaksas emisijas kvotu izmantošanas rezultātā, ar nodokļu slogu (maksājuma atskaitīšana), kura rezultātā operatori tiek atturēti no savu emisiju samazināšanas, vides efektivitātes uzlabošanas vai ieguldījumiem videi draudzīgākās tehnoloģijās;
–        a posteriori apliek emisijas, kas radušās bezmaksas emisijas kvotu izmantošanas rezultātā, ar nodokļu slogu (maksājuma atskaitīšana), kura uzlikšanas mērķis nav nekādi saistīts ne ar vides aizsardzību, ne ar Eiropas Savienības emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu un tās mērķiem, jo vienīgais nolūks un pamats atļaujai uzlikt šādu nodevu, gluži pretēji, ir novērst bruņotu konfliktu un humanitāro katastrofu sekas Ungārijas kaimiņvalstīs?
2)      Ievērojot diskriminācijas aizliegumu, kas izriet no [LESD] 18., 49. un 56. panta, [Hartas] 21. panta un [ECPAK] 14. panta, vai [Direktīvas 2003/87] 3. panta f) punktā minētais jēdziens “operators” ir jāinterpretē – vai to var interpretēt – tādējādi, ka tam pretrunā ir valsts pasākums (valdības dekrēts), kas neattaisnoti un patvaļīgi, un bez pamatojuma ar primāru vispārējo interešu apsvērumu diskriminē noteiktu šādu operatoru kategoriju salīdzinājumā ar operatoriem, kas nav ietverti tā darbības jomā?
3)      Vai LESD 18., 49. pants un 56. pants ir jāinterpretē – vai tos var interpretēt – tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts pasākums (valdības dekrēts), kas ierobežo šo brīvību īstenošanu un kas:
–        neattaisnoti un patvaļīgi, un bez pamatojuma ar primāru vispārējo interešu apsvērumu diskriminē noteiktu operatoru kategoriju [Direktīvas 2003/87] 3. panta f) punkta izpratnē, pakļaujot tos atšķirīgam (stingrākam) regulējumam;
–        patvaļīgi un bez pamatojuma ar primāru vispārējo interešu apsvērumu definē piemērojamību personām (ratione personae) un nav piemērots, lai sasniegtu pilnvarojuma mērķus, atbilstoši kuriem tas tika pieņemts; un
–        ir ieviests pēkšņi un neprognozējami, no tā publicēšanas līdz spēkā stāšanās brīdim atvēlot tikai trīs dienas, vienlaikus uzliekot a posteriori pienākumus ar atpakaļejošu spēku attiecībā uz notikumiem pirms tā stāšanās spēkā?
4)      Vai tiesību uz īpašumu aizsardzība, ko garantē Hartas 17. pants un ECPAK Pirmā papildu protokola 1. pants, ir jāinterpretē – vai tos var interpretēt – tādējādi, ka tiem pretrunā ir valsts pasākums (valdības dekrēts), kuram ir konfiscējošs raksturs un kurš pilnībā liedz tā piemērošanas jomā esošajiem operatoriem gūt peļņu tuvākajā nākotnē, kas ir nesamērīga un nepieļaujama iejaukšanās?”
22.      Rakstveida apsvērumus Tiesai iesniedza pieteicēja pamatlietā, Ungārijas valdība un Eiropas Komisija.
23.      Tiesas sēde notika 2025. gada 25. jūnijā; minētie lietas dalībnieki tajā mutvārdos izklāstīja savus argumentus.
III. Juridiskā analīze
A.      Par prejudiciālajiem jautājumiem
24.      Vispirms noderētu dažas ievadpiezīmes par pirmo prejudiciālo jautājumu.
25.      Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa, pirmkārt, lūdz interpretāciju citastarp par Direktīvas 2003/87 10. pantu. Šīs direktīvas sākotnējā redakcijā norma, kas reglamentēja bezmaksas kvotu piešķiršanu, tik tiešām bija 10. pants. Tomēr kopš tā laika šī direktīva vairākkārt ir grozīta (11), un līdz ar to bezmaksas kvotu piešķiršanu tagad reglamentē tās 10.a pants. Šā iemesla dēļ iesniedzējtiesas pirmais jautājums ir jāsaprot tādējādi, ka ir nepieciešama interpretācija par šīs direktīvas 10.a pantu, nevis par 10. pantu.
26.      Otrkārt, pirmais prejudiciālais jautājums attiecas uz dažādiem scenārijiem, kas izklāstīti piecās šā jautājuma daļās. Pirmajā daļā izklāstītais scenārijs, kurā vispārīgi ir runa par nodokli par emisiju, kas radusies emisijas kvotu izmantošanas rezultātā, ir hipotētisks, jo šis scenārijs neatspoguļo iesniedzējtiesā izskatāmās lietas faktiskos apstākļus. Gluži pretēji – šajā gadījumā aplūkojamais nodoklis, kas uzlikts ar valdības dekrētu, attiecas uz nodokli par oglekļa dioksīda emisiju no iekārtām, par kurām piešķirams ievērojams bezmaksas emisijas kvotu apjoms, un attiecas tikai uz šādām iekārtām. Šā iemesla dēļ Tiesa nevar sniegt atbildi uz šo pirmā jautājuma daļu.
27.      Pārējās pirmā jautājuma daļas attiecas uz nodokli par emisiju, kas radusies bezmaksas emisijas kvotu izmantošanas rezultātā. Proti, jau atbildes uz šīm jautājuma daļām aplūkojamos dalībvalsts tiesību aktus kvalificē kā tādus, kas mazina bezmaksas emisijas kvotu vērtību un to kompensējošo iedarbību, kā arī galu galā attur ekonomikas dalībniekus no sava emisijas apjoma samazināšanas, savas ekoloģiskās efektivitātes uzlabošanas un/vai ieguldīšanas dabas videi draudzīgākās tehnoloģijās. Tā arī jautā, vai Direktīva 2003/87 pieļauj vai aizliedz dalībvalsts tiesību aktus, kuriem ir šāda iedarbība.
28.      Tas, vai aplūkojamajiem dalībvalsts tiesību aktiem tik tiešām ir šāda iedarbība, nav jautājums, kas Tiesai būtu jāaplūko prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā. Tā kā šī direktīva nenovēršami nepieļauj nekādus dalībvalsts tiesību aktus, kuri konkrēti neatbilst direktīvas mērķiem, šajā gadījumā Tiesai uzdotie jautājumi ir jāsaprot tādējādi, ka īstenībā iesniedzējtiesa lūdz apstiprināt, ka tās minētie mērķi tik tiešām atbilst Direktīvas 2003/87 mērķim saglabāt ES ETS sistēmā bezmaksas kvotas.
29.      Tādēļ šajā vērtējumā atbildēšu uz šo jautājumu, galveno uzmanību pievēršot mērķim saglabāt ES ETS sistēmā bezmaksas kvotas un tiesisko regulējumu, ar kura palīdzību tiek nodrošināta šo mērķu sasniegšana.
30.      Pirmā jautājuma pēdējā daļa ir par to, vai nodokļa slogs nav pieļaujams, ja tam nav nekādas saistības ar dabas vides aizsardzību vai ES ETS un tās mērķiem, bet tā nolūks drīzāk ir reaģēt uz Covid‑19 pandēmijas un Krievijas iebrukuma Ukrainā sekām. Manuprāt, atbilde uz šo jautājumu būtu nepieciešama vienīgi tad, ja aplūkojamais nodoklis nebūtu pretrunā bezmaksas kvotu mērķiem ES ETS sistēmā. Ja tas būtu pretrunā, Direktīva 2003/87 to aizliedz neatkarīgi no tā lomas dalībvalsts budžetā.
31.      Savukārt otrais, trešais un ceturtais jautājums, manuprāt, šai lietai nav nozīmīgs. Direktīva 2003/87 tika pieņemta, pamatojoties uz LESD 192. panta 1. punktu (iepriekšējais EKL 175. panta 1. punkts), kas ir tiesiskais pamats tiesību aktu pieņemšanai ekoloģijas jomā. Neatkarīgi no tā – saskaņā ar šīs direktīvas 7. apsvērumu – tās normas arī tiek uzskatītas par nepieciešamām, lai saglabātu iekšējā tirgus integritāti un izvairītos no konkurences izkropļojumiem. Tādēļ, ja tiktu atzīts, ka aplūkojamie dalībvalsts tiesību akti ir pretrunā šai direktīvai, nebūs nepieciešams konstatēt, vai tie ir pretrunā arī brīvībai veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvībai, jo tas būtu aizliegts jau ar pašu direktīvu.
32.      Ņemot vērā izklāstītos apsvērumus, aplūkošu mērķus – panākt emisijas kvotu sadali bez maksas konkrētiem tirgus dalībniekiem. Ja iesniedzējtiesa atzītu, ka valdības dekrēts un lēmumi, kas pieņemti, pamatojoties uz šo dekrētu, ir pretrunā šiem mērķiem, tai būtu jāatceļ aplūkojamie dalībvalsts tiesību akti.
B.      Bezmaksas emisijas kvotu nolūki
33.      Kā norādīts ievaddaļā un kā apstiprināts Tiesas judikatūrā, ES ETS mērķis ir SEIG emisijas būtiska samazināšana Eiropas Savienībā, vienlaikus nepieļaujot kaitējumu ekonomikas attīstībai, nodarbinātībai un ES nozaru konkurētspējai (12).
34.      Vispārīgā ziņā ES ETS sistēma darbojas tādējādi, ka ikvienam SEIG emisijas gadījumam, uz ko attiecas šī sistēma, ir jāatbilst nododamo emisijas kvotu apjomam. Līdz katra gada 30. aprīlim katras iekārtas operatoram ir jānodod tāds kvotu apjoms, kas atbilst to SEIG emisijai šajā periodā (13).
35.      Emisijas kvotas var iegādāties izsolē, tas ir, par atlīdzību, vai arī tās var piešķirt bez maksas. Vienlaikus pakāpeniski ir samazinājušies atļautā emisijas kopapjoma griesti.
36.      ES ETS tās pašreizējā formā tika ieviesta vairākās stadijās. Līdz šim ES ETS sistēmā ir bijuši četri tirdzniecības periodi (14).
37.      Pirmajā tirdzniecības periodā – no 2005. līdz 2007. gadam – gandrīz visas kvotas, kas sedza emisiju no iekārtām, kuras iekļautas sistēmā, tika piešķirtas bez maksas, balstoties uz šo nozaru iepriekš radītās emisijas apjomu. Minētajā laikposmā katra dalībvalsts bija atbildīga par to maksimuma noteikšanu; tas nozīmēja, ka dalībvalsts iestādēm tika uzdots noskaidrot par katru iekārtu piešķirto kvotu apjomu, balstoties uz dalībvalsts sagatavoto kvotu piešķiršanas plānu.
38.      Otrajā tirdzniecības periodā – no 2008. līdz 2012. gadam –piešķirto bezmaksas kvotu īpatsvars kvotu kopskaitā nokritās apmēram līdz 90 %. Tāpat kā iepriekšējā periodā par kvotu piešķiršanu lēma katra dalībvalsts atsevišķi, un līdz ar to dažādo dalībvalstu pieejas atšķiras. Lai izvairītos no tādējādi izraisītas nekonsekvences, ES likumdevējs šo sistēmu pielāgoja trešoreiz.
39.      Lielās pārmaiņas sistēmā notika trešajā tirdzniecības periodā – no 2013. līdz 2020. gadam. Kopš šā perioda sākuma dalībvalstīm vairs nebija jāsagatavo valsts kvotu piešķiršanas plāni. Šie plāni tika aizstāti ar ES mērogā vienotiem kvotu apjoma griestiem. Kopš tā laika šie griesti ik gadu tika samazināti atbilstoši Eiropas Savienības mērķiem klimata jomā, nodrošinot, ka ES emisijas kopapjoms laika gaitā samazinās.
40.      Trešajā periodā emisijas kvotu izsolīšana kļuva par to piešķiršanas standartsistēmu. Tomēr joprojām turpinājās arī bezmaksas kvotu izplatīšana.
41.      Ja pirmajos divos periodos bezmaksas kvotu sadali bija iespējams attaisnot ar nepieciešamību izveidot jauno tirgu kvotām un ļaut iesaistītajiem ekonomikas dalībniekiem tam sagatavoties, kādēļ bezmaksas kvotas tika saglabātas trešajā un ceturtajā tirdzniecības periodā?
42.      Vissvarīgākais iemesls – kas bija nozīmīgs arī pirmajos divos periodos, un to apliecina judikatūra attiecībā uz šiem periodiem (15) – ir nepieļaut ES nozaru konkurētspējas zudumu, kas varētu izraisīt fenomenu, kas pazīstams kā oglekļa emisijas pārvirze (16).
43.      Ar oglekļa emisijas pārvirzi saprot risku, ka emisijas rašanās un līdz ar to SEIG emisija tiks novirzīta ārpus Eiropas Savienības tā saimnieciskā sloga dēļ, kas saistīts ar dekarbonizāciju Eiropas Savienībā (17).
44.      Kā jau tika minēts, trešajā tirdzniecības periodā ES ETS regulēšana un pārvaldība tika centralizēta, un tam bija nepieciešami saskaņoti ES noteikumi. Kopš tā laika bezmaksas kvotu piešķiršana tika balstīta uz Savienības mērogā veiktu novērtējumu par oglekļa emisijas pārvirzes risku. Pamatojoties uz Direktīvu 2003/87, Komisija izveido sarakstu (18), kurā uzskaitītas nozares un apakšnozares, kas tiesīgas bez maksas saņemt kvotas tā iemesla dēļ, ka tās ir pakļautas lielam oglekļa emisijas pārvirzes riskam. Par iekārtām un apakšiekārtām, kas darbojas šajās nozarēs, var saņemt bezmaksas kvotas, kas sedz līdz pat 100 % no to radītās emisijas.
45.      Tomēr oglekļa emisijas pārvirzes novēršana nav vienīgais ar ES ETS ieviestās bezmaksas kvotu sistēmas mērķis. Bezmaksas kvotas nevar kavēt sasniegt šīs sistēmas galveno mērķi, proti, dekarbonizāciju. Tādēļ otrs mērķis, kura sasniegšanai ir paredzēta bezmaksas kvotu sadale, ir radīt stimulu iekārtās, par kurām tiek piešķirtas šādas kvotas, tomēr ieviest jaunas, tīrākas tehnoloģijas. Lai sasniegtu šo mērķi, ES tiesību aktos ir paredzēts, ka iekārtas, par kurām var 100 % apmērā segt to radīto emisiju, šādu kvotu var saņemt vienīgi tad, ja tām ir laba veiktspēja dekarbonizācijas ziņā, un tas ir konstatējams, balstoties uz ES mērogā saskaņotām ex ante veiktspējas līmeņatzīmēm [etaloniem]. To bezmaksas kvotu apjoms, kas tiek piešķirtas par katru iekārtu, vairs nav aprēķināms, balstoties tikai uz iepriekšējo emisiju, bet tiek aprēķināts, izmantojot SEIG emisijas līmeņatzīmes, kas izstrādātas katram produktam. Kā paskaidro Komisija, līmeņatzīmes tiek noteiktas, balstoties uz tiem 10 % iekārtu, kuras ir visefektīvākās ES mēroga dekarbonizācijas ziņā (19); tādējādi ir paredzēts atalgot iekārtas, kas kļūst tīrākas un rada stimulu citām iekārtām rīkoties tāpat.
46.      Lai pielāgotos projektam “Eiropas zaļais kurss” (20) un lai sasniegtu Eiropas Savienības mērķi klimata jomā 2030. gadam – vismaz par 55 % samazināt neto emisiju salīdzinājumā ar apjomu 1990. gadā –, 2021. gadā ES ETS tika pielāgota ceturtoreiz (21).
47.      Šis gadījums attiecas uz ceturto tirdzniecības periodu, kas ilgst no 2021. līdz 2030. gadam.
48.      Salīdzinājumā ar trešo tirdzniecības periodu nav notikušas ievērojamas izmaiņas bezmaksas kvotu piešķiršanas mērķos vai šo mērķu sasniegšanas pamatmetodēs.
49.      Ceturtajā periodā emisijas kvotu izsolīšana joprojām ir galvenā to sadales metode; tā tiek regulēta uz Direktīvas 2003/87 10. panta pamata. Tomēr kvotas joprojām tiek sadalītas arī bez maksas, un to piešķiršana tiek regulēta uz Direktīvas 2003/87 10.a un 10.b panta pamata; pirmais no tiem attiecas uz noteikumiem par ES mēroga ex ante līmeņatzīmju izveidi, bet otrs – uz noteikumiem par to, kā tiek noteiktas nozares, kas pakļautas oglekļa emisijas pārvirzes riskam.
50.      Turklāt, lai gan minētajā periodā to nozaru skaits, kuras var izmantot bezmaksas kvotas, nokritās uz 63, tas joprojām veidoja lielu daļu no emisijas Eiropas Savienībā, proti, 94 % (22). Tomēr, pat ja teorētiski šīs nozares varētu saņemt bezmaksas kvotas, lai segtu 100 % no to emisijas, tām tik un tā pārējās kvotas būtu jāpērk tirgū, lai segtu savas ražošanas izmaksas – ja to veiktspēja nav tikpat laba kā labākajiem 10 % no visefektīvākajām iekārtām. Visbeidzot – ceturtajā periodā daļēji tika grozīta arī šādu līmeņatzīmju aprēķināšanas sistēma (23).
51.      Neatkarīgi no dažām izmaiņām, kas tika veiktas ceturtajā tirdzniecības periodā, tādējādi ieviešot atšķirības no trešā perioda, galvenie iemesli, kādēļ bezmaksas kvotu piešķiršana turpinājās bez izmaiņām, – pirmkārt, ar tām bija paredzēts saglabāt ES nozaru konkurētspēju un nepieļaut oglekļa emisijas pārvirzi, un, otrkārt, to nolūks ir radīt stimulu dekarbonizācijas centieniem nozarēs, kas ir tiesīgas saņemt bezmaksas kvotas.
52.      Šiem diviem mērķiem varētu būt nepieciešami dažādi un pat savstarpēji pretēji pasākumi. Tātad saskaņotās, ar ES ETS ieviestās ES bezmaksas kvotu sistēmas mērķis ir līdzsvarot abus šos mērķus.
53.      Kamēr vien trūkst pasaules mēroga dekarbonizācijas pasākumu, tiks ietekmēta to ES nozaru, uz kurām attiecas ES ETS, konkurētspēja, jo produkti, kas ievesti no citām valstīm, kurās netiek veikti šādi pasākumi ekoloģijas jomā, varētu nonākt ES tirgū ar zemākām cenām. Tas varētu mainīties līdz ar oglekļa ievedkorekcijas mehānisma (turpmāk tekstā – “OIM”) ieviešanu, kura dēļ pēc kāda laika varētu izzust iemesli bezmaksas kvotu turpmākai pastāvēšanai (24). Tomēr OIM pagaidu ieviešana 2023. gadā neietekmēja šajā lietā aplūkojamos apstākļus, jo pieteicējai palika iekārta, par kuru tā ir tiesīga saņemt bezmaksas kvotas, lai ar bezmaksas kvotām pilnā apmērā segtu savu emisiju saistībā ar ražošanu līmeņatzīmju diapazonā.
C.      Dalībvalstīm atstātās pilnvaras saistībā ar bezmaksas kvotu piešķiršanu ES ETS sistēmā
54.      Lai sasniegtu ES ETS ietvaros pastāvošās bezmaksas kvotu sistēmas mērķi, noteikumi par to piešķiršanu ir pilnīgi saskaņoti ES mērogā (25). Galvenais instruments šīm vajadzībām ir Direktīva 2003/87, uz kuras pamata Komisija ir pilnvarota pieņemt īstenošanas aktus un konkrētus deleģētos aktus, kas varētu to papildināt. Šīs direktīvas 10.a panta 1. punkts ietver atsauci uz lietām, saistībā ar kurām Komisija ir pilnvarota papildināt ES likumdevēja saskaņotos noteikumus par bezmaksas kvotu sadali.
55.      Izmantojot savas deleģētās pilnvaras, Komisija pieņēma Deleģēto lēmumu 2019/708, ar kuru attiecībā uz laikposmu no 2021. līdz 2030. gadam tika grozīts saraksts ar nozarēm un apakšnozarēm, kas uzskatāmas par pakļautām oglekļa emisiju pārvirzes riskam (26).
56.      Cita joma, kurā Komisija ir pilnvarota papildināt Direktīvu 2003/87 ar deleģētiem aktiem, ir līmeņatzīmju ieviešana attiecībā uz bezmaksas kvotu piešķiršanu par iekārtām, kas iekļautas oglekļa emisijas pārvirzes sarakstā, attiecībā uz kuru tā var pieņemt kopīgus noteikumus. Deleģētais akts, kas ir nozīmīgs pašreizējam tirdzniecības periodam un tādām stacionārām iekārtām kā pieteicējas iekārta, ir Deleģētā regula 2019/331. Komisija ar Īstenošanas regulu (ES) 2021/447 (27) pieņēma arī pārstrādātas līmeņatzīmes periodam no 2021. līdz 2025. gadam.
57.      Pamatojoties uz šiem aktiem, kas ir daļa no valsts veiktajiem īstenošanas pasākumiem, dalībvalstis iesniedza Komisijai attiecīgo valstu sarakstus ar iekārtām un apakšiekārtām, par kurām ir tiesīgi saņemt bezmaksas kvotu sadali atbilstoši saskaņotiem ES noteikumiem. Komisija pēc tam šos sarakstus apstiprināja, ja tika atzīts, ka tie ir saderīgi ar saskaņotajiem ES noteikumiem, kas izklāstīti Lēmumā (ES) 2021/355 (28).
58.      Lai gan Komisija pieņem detalizētus noteikumus, ES likumdevējs nosaka kritērijus oglekļa emisijas pārvirzes riska konkretizēšanai un līmeņatzīmju ieviešanai, kā arī sarakstu ar iekārtām, par kurām var saņemt kvotas, un ar bezmaksas kvotu apjomu, kuras tie var saņemt jebkurā periodā. Šie likumdošanas kritēriji ir saistoši Komisijai, kad tā ievieš īstenošanas un papildinošus noteikumus. Tātad, kā Tiesa ir norādījusi spriedumā DK Recycling (29), nosakot līmeņatzīmes un oglekļa emisijas pārvirzes riskam pakļauto nozaru sarakstu, Komisijai ir jāievēro Direktīvā 2003/87 izklāstītie noteikumi (30).
59.      Tādēļ attiecībā uz bezmaksas kvotu piešķiršanu ar Direktīvu 2003/87 tika īstenota pilnīga saskaņošana ES mērogā, ļaujot ES likumdevējam nodrošināt, ka konkurences izkropļojumi iekšējā tirgū pēc iespējas tiek samazināti (31).
60.      No tā nepārprotami izriet, ka dalībvalstis nevar vienpusēji grozīt noteikumus, kuros reglamentēta bezmaksas kvotu piešķiršana un kuri ir saskaņoti ES mērogā.
61.      Kā tiesas sēdē paskaidroja Komisija, process, kurā līmeņatzīmju noteikšanas vajadzībām tiek izveidoti saraksti ar nozarēm, kas pakļautas oglekļa emisijas pārvirzes riskam, un saraksti, kuros identificēti 10 % no visefektīvākajām iekārtām, ir sarežģīts un laikietilpīgs. Tā mērķis ir radīt pienācīgu līdzsvaru starp noteikumiem, kas, pirmkārt, nodrošina konkurētspējas saglabāšanu un nepieļauj oglekļa emisijas pārvirzi un, otrkārt, rada stimulu ekonomikas dalībniekiem meklēt veidus, kā dekarbonizēt.
62.      Kā jau iepriekš uzsvērts, dalībvalstīm ir konkrēta loma bezmaksas kvotu sistēmas izveidē, tas ir, izmantojot īstenošanas pasākumus, kuri tām ir jāveic atbilstoši Direktīvas 2003/87 11. pantam. Tās detalizētus to iekārtu sarakstus, kuras darbojas to teritorijā, iesniedz Komisijai, kura pēc tam tos pieņem vai noraida pēc pārbaudes par šo iekārtu atbilstību saskaņotajiem ES noteikumiem, kas ieviesti ar ES ETS.
63.      Tomēr, tiklīdz ES mērogā ir izveidoti saraksti ar iekārtām, par kurām var saņemt bezmaksas kvotas, un ar šādu kvotu apjomu, dalībvalstis vairs nevar iejaukties šajā sistēmā. Tas tā ir pat tad, ja tās uzskata, ka saskaņotie Savienības noteikumi nenodrošina pietiekamu dekarbonizāciju.
64.      ES mērogā ir paredzēts tikai viens pasākums, ko dalībvalstis var veikt attiecībā uz bezmaksas kvotām. Ar Direktīvas 2003/87 10.a panta 6. punktu dalībvalstīm ir atļauts veikt tādu nozaru vai apakšnozaru finansēšanas pasākumus, kas ir pakļautas augstam oglekļa emisijas pārvirzes riskam, jo elektroenerģijas netiešās izmaksas ir augstas, ja vien šādi finansēšanas pasākumi atbilst noteikumiem valsts atbalsta jomā un neizraisa neattaisnojamus konkurences izkropļojumus iekšējā tirgū.
65.      Attaisnojums šai normai ir rodams, aplūkojot to, kā elektroenerģijas nozares izslēgšana no bezmaksas kvotu sistēmas trešajā tirdzniecības stadijā ietekmēja pārējos ES ETS sistēmas dalībniekus. Komercsabiedrībām elektroenerģijas nozarē nācās sākt savu kvotu izsolīšanu, un līdz ar to palielinājās elektroenerģijas cenas, jo šīs izsolīšanas izmaksas tika nodotas tālāk patērētājiem. Pieaugušas elektroenerģijas cenas atspoguļo netiešas izmaksas iekārtām, kurās rodas oglekļa dioksīds, un saņemtās bezmaksas kvotas tās nesedz. Līdz ar to Direktīva 2003/87 ļauj – vai varētu pat teikt, uzliek pienākumu – dalībvalstīm ieviest subsīdijas par iekārtām, kuras nespēj šādas netiešas izmaksas nodot tālāk patērētājiem, nezaudējot konkurētspēju. Tādējādi ar Direktīvas 2003/87 10.a panta 6. punktu dalībvalstīm ir atļauts veikt pasākumus – papildus bezmaksas kvotām – oglekļa emisijas pārvirzes neitralizēšanas vajadzībām.
66.      Manuprāt, apstāklis, ka pati Direktīva 2003/87 pilnvaro dalībvalstis veikt papildu pasākumus, lai kompensētu oglekļa emisijas pārvirzi, ko radījusi ES ETS sistēma, finansiālu subsīdiju formā, ir arguments par labu direktīvā paredzētās bezmaksas kvotu sistēmas kā ES mērogā pilnīgi saskaņotas sistēmas izprašanai. Dalībvalstis nevar traucēt šo sistēmu, ja vien attiecīgie ES tiesību akti to nepilnvaro tā rīkoties ar nodomu.
67.      Tomēr apstāklis, ka bezmaksas kvotu piešķiršana ES ETS ietvaros ir pilnīgi saskaņota, nozīmē, ka dalībvalstis nevar papildus izvirzīt ambiciozākus mērķus dekarbonizācijas jomā, izmantojot tādus instrumentus kā nodoklis par oglekļa dioksīda emisijas kvotām, ko no ekonomikas dalībniekiem iekasē attiecīgā dalībvalsts. Tomēr šādi nodokļi nevar traucēt ES ETS ietvaros pastāvošo bezmaksas kvotu piešķiršanas sistēmu. Papildus tam, pat ja šādi nodokļi netraucē šai sistēmai, tie nevar radīt neattaisnojamus šķēršļus iekšējā tirgū garantētajām brīvībām.
68.      Manuprāt, šā iemesla dēļ dalībvalsts var ieviest nodokli par oglekļa dioksīda emisijas kvotām – kas principā palielinātu ražošanas cenu – un to uzlikt ikvienai tādai komercsabiedrībai tās teritorijā, kura rada siltumnīcas efektu izraisošu gāzu emisiju, un tas skar arī iekārtas, par kurām var saņemt bezmaksas kvotas ES ETS ietvaros (32). Lai gan šādas augstākas ražošanas izmaksas varētu atturēt uzņēmumus uzstādīt iekārtas šajā dalībvalstī, tās neietekmē brīvību veikt uzņēmējdarbību tādā pašā veidā kā, piemēram, augstākas minimālās algas vienā dalībvalstī salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm neaizskar šo brīvību. Turklāt šādam nodoklim nav negatīvas ietekmes uz ES ETS mērķi, pat ja tas ietekmē bezmaksas kvotu piešķiršanas kompensējošo iedarbību. Komercsabiedrība, kas reģistrēta dalībvalstī, kura uzliek nodokli par oglekļa dioksīda emisiju, varētu nolemt pārcelt ražošanas objektus uz citu dalībvalsti, kura neuzliek šādu nodokli paralēli ES ETS, bet kurā tā joprojām varēs izmantot bezmaksas kvotas. Līdz ar to šāds vispārpiemērojams nodoklis ne vienmēr rada stimulu atstāt ES iekšējo tirgu un šā iemesla dēļ nav pretrunā mērķim – oglekļa emisijas pārvirzes novēršanai.
69.      Turpretī, ja dalībvalsts ieviests nodokļa slogs izjauc līdzsvaru, kas ES mērogā sasniegts bezmaksas kvotu piešķiršanas sistēmā ES ETS ietvaros, Direktīva 2003/87 liegtu ieviest šādu nodokli.
D.      Piemērošana šim gadījumam
70.      No izklāstītā vērtējuma ir iespējams secināt, ka Direktīva 2003/87 liedz dalībvalstīm veikt pasākumus, piemēram, ieviest nodokli par oglekļa dioksīda emisijas kvotām, kuri nav saderīgi ar saskaņoto bezmaksas kvotu piešķiršanas sistēmu un kuri ir pretrunā šādas sistēmas mērķiem.
71.      Tā ir atbilde uz iesniedzējtiesas pirmo jautājumu.
72.      Tādēļ iesniedzējtiesai būs jānovērtē, vai ar valdības dekrētu ieviestais nodoklis faktiski traucē sistēmu, kas paredzēta kvotu sadalei bez maksas, un vai tas ir pretrunā kādam no tās mērķiem, tostarp mērķim aizsargāt Eiropas Savienībā reģistrēto ekonomikas dalībnieku konkurētspēju un radīt tiem stimulu dekarbonizēt ražošanu.
73.      Lai gan šāds novērtējums ir dalībvalsts tiesas ziņā, Tiesa šajā ziņā var sniegt norādes, lai palīdzētu valsts tiesai sagatavot tās vērtējumu. Tādēļ izklāstīšu manu izpratni par to, kādēļ Direktīva 2003/87 neļauj uzlikt tādus nodokļus kā ar valdības dekrētu ieviestais.
74.      Jāatgādina, ka pieteicējas iekārta ietilpst to nozaru un apakšnozaru grupā, par kurām saskaņā ar Direktīvas 2003/87 10.b panta 1. punktu ir uzskatāms, ka tās ir pakļautas oglekļa emisijas pārvirzes riskam, un kuras uzskaitītas Deleģētā lēmuma 2019/708 pielikuma 1. punktā. Par tajā uzskaitītajām iekārtām tiek piešķirtas bezmaksas kvotas periodam, kas ilgst līdz 2030. gadam, proti, 100 % apmērā no apjoma, kas atbilst līmeņatzīmēm, kuras noteiktas atbilstoši Direktīvas 2003/87 10.a pantam un ES tiesību īstenošanas aktiem.
75.      Ar valdības dekrētu ieviestais nodoklis ietekmē to bezmaksas kvotu piešķiršanu pieteicējai, ko tā bija tiesīga saņemt ES ETS ietvaros. Tā kā šis nodoklis attiecas tikai uz operatoriem, kuriem bez maksas piešķirams ievērojams emisijas kvotu apjoms, šis valdības dekrēts šo bezmaksas kvotu piešķiršanu faktiski pārvērš piešķiršanā par atlīdzību. Turklāt, tā kā šis nodoklis ir piemērojams pagātnē radītai skarto operatoru emisijai, pieteicējai nebija iespējams iekļaut šādu nodokli tās izstrādājumu cenās, lai to kompensētu. Šā iemesla dēļ aplūkojamā nodokļa uzlikšana ir pretrunā mērķim saglabāt Eiropas Savienības nozaru konkurētspēju, bet tas ir sasniedzams, izmantojot kvotu sadali bez maksas.
76.      Papildus tam ar valdības dekrētu ieviestais nodoklis neattiecas uz visiem SEIG izraisītājiem, lai gan tas ir aprēķināms, balstoties uz radušos siltumnīcas efektu izraisošo gāzu apjomu.
77.      Proti, tas attiecas tikai uz tiem SEIG izraisītājiem, kuri bija tiesīgi saņemt bezmaksas kvotas ES ETS ietvaros, lai pilnā apmērā segtu to emisiju. Tātad nav tā, ka nodoklis vispārēji palielinātu komercdarbības izmaksas Ungārijā; tas ietekmē vienīgi tos ekonomikas dalībniekus, par kuriem ES likumdevējs uzskatīja, ka tiem ir nepieciešama aizsardzība pret konkurētspējas mazināšanos un oglekļa emisijas pārvirzi.
78.      Turklāt šķiet, ka aplūkojamais nodoklis no operatoriem, kas ir tiesīgi saņemt bezmaksas kvotas, papildus nošķir operatorus, kuri tās saņem atbilstoši siltuma un degvielas līmeņatzīmēm [etaloniem]. Tiesas sēdē Ungārijas valdība tika aicināta darīt zināmus šādas diferencēšanas iemeslus; tā norādīja, ka dažās nozarēs dekarbonizēšanas mērķi netika sasniegti un šā iemesla dēļ likumdevējs nolēma reaģēt ar šā nodokļa ieviešanu.
79.      Tomēr, kā jau iepriekš tika paskaidrots, iekārtas, ar kurām saistītās tiesības uz bezmaksas kvotām tika apstiprinātas ar Komisijas īstenošanas lēmumiem, balstoties uz dalībvalstu iesniegtu informāciju, nevar atņemt šīs tiesības ar vienpusējiem dalībvalsts pasākumiem. Aplūkojamais nodoklis neatbilst to iekārtu sarakstam, par kurām rodas tiesības saņemt bezmaksas kvotas tā iemesla dēļ, ka šīs iekārtas ir pakļautas augstam oglekļa emisijas pārvirzes riskam. Ja dalībvalsts uzskatītu, ka saraksts jāgroza, tai šādas izmaiņas ir jāierosina ES mērogā.
80.      Sagatavojot sarakstus, kas iesniedzami Komisijai, dalībvalstīm bija jāpievērš uzmanība tam, vai viens līmeņatzīmes produkts izgatavots vairāk nekā vienā iekārtā vai arī vairāk nekā viens līmeņatzīmes produkts izgatavots tajā pašā iekārtā, un arī tam, vai tirdzniecība ar starpproduktiem notikusi ārpus iekārtu teritorijas. Kā uzsvērts Deleģētajā regulā 2019/331, tas bija svarīgi vienlīdzīgas attieksmes nodrošināšanai pret iekārtām un konkurences izkropļojumu novēršanai (33).
81.      Balstoties uz šādas informācijas kopumu, tika izveidots saraksts, kurā iekļauta arī pieteicēja.
82.      Tātad, ierobežojot pieteicējas – vai citas iekārtas līdzīgā situācijā – tiesības saņemt kvotas bez maksas, aplūkojamais nodoklis traucēs ES bezmaksas kvotu sistēmu, balstoties uz vienlīdzīgu attieksmi pret visiem iesaistītajiem operatoriem.
83.      Atbildētāja apgalvo, ka aplūkojamais nodoklis tiek aprēķināts, balstoties uz radītās SEIG emisijas apjomu, nevis balstoties uz to bezmaksas kvotu vērtību, kas piešķirtas operatoriem, kuriem piemērojams šis nodoklis. Atsaucoties uz spriedumu Iberdrola u.c., tā apgalvo, ka Direktīva 2003/87 pieļauj pasākumus saistībā ar piešķirto bezmaksas kvotu izmantošanu un aizliedz tikai tādus, ar kuriem tieši tiek aplikta bezmaksas kvotu piešķiršana.
84.      Tomēr spriedumā Iberdrola u.c. aplūkotā situācija bija atšķirīga: tajā gadījumā Spānijas valdība bija veikusi pasākumus, lai izskaustu praksi, kurā kvotu vērtība tiek nodota tālāk patērētājiem elektroenerģijas nozarē. Šajā nozarē, kas tolaik (otrajā tirdzniecības periodā) joprojām varēja saņemt šādas kvotas, šo kvotu vērtība tika iekļauta cenās un nodota tālāk patērētājiem, pat ja šīs kvotas tika piešķirtas bez maksas. Kad kvotas tiek izsolītas un to cena tiek nodota tālāk patērētājiem, peļņu, kas gūta no siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas, saņem valsts. Kad kvotas tiek piešķirtas bez maksas, bet to vērtība joprojām tiek nodota tālāk patērētājiem, peļņa no oglekļa dioksīda emisijas paliek pie ekonomikas dalībnieka, kurš izraisījis šo emisiju. Tas nepārprotami ir pretrunā principam “piesārņotājs maksā”. Tā kā minētajā lietā aplūkoto nodokļu nolūks bija nepieļaut tādas peļņas gūšanu, kas neatbilst Direktīvas 2003/87 mērķiem, Tiesa neatzina, ka šis nodoklis būtu pretrunā šai direktīvai.
85.      Šajā gadījumā aplūkojamie dalībvalsts tiesību akti neliecina par šādu bezmaksas emisijas kvotu piešķiršanas seku korekciju. Strīdīgais nodoklis drīzāk neitralizē šādas piešķiršanas kompensējošo būtību un līdz ar to ir pretrunā mērķim saglabāt konkurētspēju un izvairīties no oglekļa dioksīda emisijas pārvirzes.
86.      Tik tiešām, varētu būt tā, ka aplūkojamais nodoklis operatoriem, kuriem tas piemērojams, varēja radīt stimulu samazināt savas oglekļa dioksīda emisijas apjomu, tas ir, ja attiecīgajai sabiedrībai izdodas pretoties konkurētspējas kritumam un ja tā nolemj palikt attiecīgajā valstī. Tomēr ES bezmaksas kvotu sistēma līdzsvaro šos divus mērķus. Līdz ar to šā līdzsvara traucēšana, izmantojot selektīvu nodokli par oglekļa dioksīda emisijas kvotām, ir pretrunā ES mērogā saskaņotajai sistēmai.
87.      Tiesa divās citās lietās, uz kurām atsaucas atbildētāja, ir atzinusi, ka aplūkojamie dalībvalsts tiesību akti ir pretrunā vienam no bezmaksas kvotu sadales sistēmas mērķiem. Spriedumā ŠKO–Energo ir atzīts, ka nodokļu slogs, kas tieši uzlikts bezmaksas kvotu vērtībai, ir pretrunā mērķim saglabāt konkurētspēju, bet spriedumā PPC Power ir atzīts, ka Slovākijas nodoklis, ar ko apliek neizmantotas bezmaksas kvotas, ir pretrunā mērķim radīt stimulu centieniem panākt dekarbonizāciju.
88.      Tātad ir pietiekami, ja dalībvalsts normas ir pretrunā tikai vienam no bezmaksas kvotu piešķiršanas sistēmas, kas ieviesta ar ES ETS, mērķiem, lai varētu atzīt, ka tāds dalībvalsts pasākums kā selektīvs nodoklis par oglekļa dioksīdu ir pretrunā Direktīvai 2003/87.
89.      Visbeidzot – izklāstītā argumentācija ir attiecināma uz jebkuru dalībvalsts pasākumu neatkarīgi no tā nolūka. Tādēļ, pat ja – kā izriet no pirmā prejudiciālā jautājuma pēdējās daļas – ar aplūkojamo nodokli nav paredzēts samazināt oglekļa dioksīda emisiju, bet gan drīzāk reaģēt uz Covid‑19 pandēmijas un Krievijas iebrukuma Ukrainā sekām, būtu uzskatāms, ka šāds pasākums ir pretrunā ES ETS, kas izveidota ar Direktīvu 2003/87, jo tas būtu pretrunā bezmaksas kvotu piešķiršanas mērķiem un/vai ES mērogā radītajam līdzsvaram šo mērķu sasniegšanā.
IV.    Secinājumi
90.      Ņemot vērā izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz pirmo Veszprémi törvényszék (Vesprēmas tiesa, Ungārija) uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Savienībā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīvu 2009/29/EK, mērķi un normas, konkrēti – 1., 10.a un 11. pants,
jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj ar dalībvalsts tiesību aktiem uzliktu nodokļa slogu, ar kuru:
–        ar atpakaļejošu spēku apliek emisiju, kas radusies bezmaksas kvotu izmantošanas rezultātā, un kura sekas ir tādas, ka bezmaksas kvotas zaudē vērtību un kompensējošo iedarbību, vai
–        ar atpakaļejošu spēku apliek emisiju, kas radusies bezmaksas kvotu izmantošanas rezultātā, un kura sekas ir tādas, ka ekonomikas dalībnieki operatori tiek atturēti samazināt radītās emisijas apjomu, uzlabot ekoloģisko efektivitāti vai ieguldīt dabas videi draudzīgākās tehnoloģijās,
neatkarīgi no tā, kāds ir dalībvalsts tiesību aktos formulētais šā nodokļa nolūks.
1      Oriģinālvaloda – angļu.
2      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2003. gada 13. oktobris), ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Savienībā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (OV 2003, L 275, 32. lpp.).
3      Direktīvas 2003/87 1. pants. Skat. arī tās 5. un 7. apsvērumu.
4      Skat. valdības dekrēta 1. panta 1. punkta ba) un bb) apakšpunktu.
5      Komisijas Deleģētā regula (2018. gada 19. decembris), ar ko nosaka Savienības mēroga pārejas noteikumus saskaņotai bezmaksas emisijas kvotu iedalei saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK 10.a pantu (OV 2019, L 59, 8. lpp.; turpmāk tekstā – “Deleģētā regula 2019/331”).
6      Spriedums, 2013. gada 17. oktobris (C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 un C‑640/11, turpmāk tekstā – “spriedums Iberdrola u.c.”, EU:C:2013:660).
7      Spriedums, 2015. gada 26. februāris (C‑43/14, turpmāk tekstā – “spriedums ŠKO–Energo”,
EU:C:2015:120).
8      Spriedums, 2018. gada 12. aprīlis (C‑302/17, turpmāk tekstā – “spriedums PPC Power”, EU:C:2018:245).
9      Atbildētāja atsaucās uz 2020. gada 3. marta spriedumiem Tesco‑Global Áruházak (C‑323/18, EU:C:2020:140) un Vodafone Magyarország (C‑75/18, EU:C:2020:139) un uz spriedumu Iberdrola u.c.
10      Spriedums, 2020. gada 16. jūlijs (C‑686/18, EU:C:2020:567).
11      Ieviesta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/29/EK (2009. gada 23. aprīlis), ar ko Direktīvu 2003/87/EK groza, lai uzlabotu un paplašinātu Kopienas siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju kvotu tirdzniecības sistēmu (OV 2009, L 140, 63. lpp.), un kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2018/410 (2018. gada 14. marts), ar ko groza Direktīvu 2003/87/EK, lai sekmētu emisiju izmaksefektīvu samazināšanu un investīcijas mazoglekļa risinājumos, un Lēmumu (ES) 2015/1814 (OV 2018, L 76, 3. lpp.) (turpmāk tekstā – “Direktīva 2009/29”). Jāpiebilst, ka Direktīva 2003/87 no jauna tika grozīta 2023. gadā. Tomēr šie grozījumi tika veikti tikai pēc šīs lietas faktiskajiem apstākļiem.
12      Šajā ziņā skat. spriedumu, 2016. gada 22. jūnijs, DK Recycling und Roheisen/Komisija (C‑540/14 P, turpmāk tekstā – “spriedums DK Recycling”, EU:C:2016:469, 49. punkts).
13      Direktīvas 2003/87 12. panta 3. punktā ir noteikts, ka “dalībvalstis nodrošina, ka līdz katra gada 30. aprīlim katras iekārtas operators nodod kvotas tādā daudzumā, kas vienāds ar attiecīgās iekārtas kopējām emisijām iepriekšējā kalendārajā gadā, kuras verificētas saskaņā ar 15. pantu, un ka tās pēc tam tiek anulētas”.
14      Īss, bet skaidrs apraksts par dažādo ES ETS stadiju attīstību un iemesliem ir sniegts rakstā Sato, M. u.c., “Allocation, allocation, allocation! The political economy of the development of the European Union Emissions Trading System”, WIREs Climate Change, 13. sēj., 5. izd., 2022, 1.–19. lpp.
15      Skat. spriedumus Iberdrola u.c., 39. punkts, un ŠKO–Energo, 28. punkts.
16      Šajā ziņā skat. 10. apsvērumu Direktīvā 2018/410, ar kuru sākotnējā Direktīva 2003/87 tika grozīta attiecībā uz ceturto tirdzniecības periodu.
17      Kā paskaidro Carević, M., “no ekoloģijas skatpunkta raugoties, pasākums, ar kuru ir paredzēts samazināt siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisiju, var būt iedarbīgs vienīgi tad, ja nav tā, ka tas vienlaikus izraisa oglekļa emisijas pārvirzi, līdz ar ko emisija palielinās citviet”; skat. “Carbon leakage in the ES in the light of the Paris Climate Agreement”, Croatian Yearbook of European Law and Policy, 11. sēj., 2016, 47.–71. lpp., konkrētāk – 51. lpp.
18      Pirmais šāds saraksts tika izveidots ar Komisijas Lēmumu (2009. gada 24. decembris), ar ko atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2003/87/EK nosaka sarakstu ar nozarēm vai apakšnozarēm, kurās pastāv būtisks oglekļa dioksīda emisiju pārvirzes risks (izziņots ar dokumenta numuru C(2009) 10251) (OV 2010, L 1, 10. lpp.). To nozaru saraksts, kuras pakļautas ievērojamam oglekļa emisijas pārvirzes riskam, līdz šim ir grozīts vairākkārt. Aktuālais saraksts iekļauts Komisijas Deleģētajā lēmumā (ES) 2019/708 (2019. gada 15. februāris), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK, 2021.–2030. gada periodam nosakot sarakstu ar nozarēm un apakšnozarēm, kuras uzskatāmas par pakļautām oglekļa emisiju pārvirzes riskam (OV 2019, L 120, 20. lpp.).
19      Šajā ziņā skat. Direktīvas 2003/87 10.a panta 2. punktu.
20      Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Eiropadomei, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai – Eiropas zaļais kurss (COM(2019) 640 final).
21      Par ceturto tirdzniecības periodu skat., piemēram, De Clara, S. un Mayr, K., “The EU ETS phase IV reform: implications for system functioning and for the carbon price signal”, Oxford Energy Insight, 38. sēj., 2018, 1.–18. lpp.
22      Trešajā periodā 156 nozares, kas atbildīgas par 98 % emisijas, bija tiesīgas saņemt bezmaksas kvotas. Skat. Sato, M. u.c., 14. zemsvītras piezīme, minēts iepriekš, 9. lpp.
23      Turpat.
24      OIM tika ieviests ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2023/956 (2023. gada 10. maijs), ar ko izveido oglekļa ievedkorekcijas mehānismu (OV 2023, L 130, 52. lpp.). Šajā mehānismā no tām valstīm importētajiem produktiem, kuras nav pakļautas dekarbonizācijas pasākumiem, to piemēro, ievedot ES iekšējā tirgū, tādējādi aizsargājot ES ražotāju konkurētspēju un veicinot mazāk piesārņojošu ražošanu valstīs ārpus ES. Pārejas stadija šā pasākuma ieviešanai sākās 2023. gadā; tas pilnā apmērā būs piemērojams no 2026. gada.
25      Šajā ziņā skat. 23. apsvērumu Direktīvā 2009/29, ar kuru Direktīvā 2003/87 tika iekļauts 10.a pants: “Lai mazinātu konkurences kropļojumus Kopienā, būtu jāparedz, ka pagaidu bezmaksas kvotas iekārtām piešķir, ievērojot saskaņotus Kopienas mēroga noteikumus (“ex ante līmeņatzīmes”). [..]” (Mans izcēlums.)
26      Skat. šo secinājumu 18. zemsvītras piezīmi.
27      Komisijas Īstenošanas regula (2021. gada 12. marts), ar ko nosaka pārskatītās līmeņatzīmju vērtības bezmaksas emisijas kvotu iedalei 2021.–2025. gada periodam saskaņā ar [..] Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 2. punktu (OV 2021, L 87, 29. lpp.).
28      Komisijas Lēmums (2021. gada 25. februāris) par valstu īstenošanas pasākumiem attiecībā uz bezmaksas siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu pagaidu iedali saskaņā ar [..] Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 3. punktu (OV 2021, L 68, 221. lpp.).
29      52. punkts.
30      Šā iemesla dēļ spriedumā DK Recycling (55. punkts) Tiesa ir atzinusi, ka Komisija nevarēja iekārtu iekļaut šajā sarakstā, balstoties uz dalībvalstī izmantoto jēdzienu “pārmērīgs slogs”, jo ES likumdevējs nav ieviesis šādu nosacījumu oglekļa emisijas pārvirzes sarakstu izveidei.
31      Spriedums DK Recycling, 53. punkts.
32      Šajā ziņā skat. Nysten, J. V., “On the legality of national carbon pricing instruments alongside the new EU ETS 2”, npj Climate Action, 3. sēj., 91. izd., 2024, 1.–10. lpp.
33      Skat. Deleģētās regulas 2019/331 15. un 16. apsvērumu.