62024CJ0516
TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
2026. gada 12. martā (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Regula (EK) Nr. 4/2009 – Jurisdikcija uzturēšanas saistību lietās – 12. pants – Lis pendens – Tās tiesas noteikšana, kurā pirmajā celta prasība – 9. panta a) punkts – Jēdziens “līdzvērtīgs dokuments” dokumentam, ar ko celta prasība – Uzturlīdzekļu kreditora juridiskās palīdzības pieprasījuma iesniegšana dalībvalsts tiesā ar nolūku iesniegt pieteikumu par tādu uzturēšanas saistību grozīšanu, kuras jāpilda attiecībā uz minēto – Uzturlīdzekļu parādnieka pēc tam veikta pieteikuma par uzturēšanas saistību grozīšanu iesniegšana citas dalībvalsts tiesā – Uzturlīdzekļu kreditora vēlāka prasības celšana pirmajā tiesā pēc tam, kad tā piešķīrusi juridisko palīdzību – Šī juridiskās palīdzības pieprasījuma kvalificēšana par “līdzvērtīgu dokumentu” – Nosacījumi
Lietā C‑516/24 [Winderwill] (
i
)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Amtsgericht Schleswig (Šlēsvigas pirmās instances tiesa, Vācija) iesniegusi ar 2024. gada 22. jūlija lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 24. jūlijā, tiesvedībā
BC, kuru pārstāv viņa likumiskā pārstāve,
pret
LG,
TIESA (trešā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Likurgs [C. Lycourgos], tiesneši O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei] (referente), kā arī S. Rodins [S. Rodin], N. Pisarra [N. Piçarra] un N. Fengers [N. Fenger],
ģenerāladvokāts: R. Norkus [R. Norkus],
sekretāre: E. Sartori [E. Sartori], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2025. gada 18. jūnija tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
BC vārdā – A. Kröner, Rechtsanwältin,
–
LG vārdā – M. Horn, Rechtsanwältin,
–
Vācijas valdības vārdā – J. Möller, M. Hellmann un A. Sahner, pārstāvji,
–
Čehijas Republikas valdības vārdā – A. Pagáčová, M. Smolek un J. Vláčil, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – B. Ernst, M. Wasmeier un W. Wils, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 2. oktobra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Regulas (EK) Nr. 4/2009 (2008. gada 18. decembris) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un sadarbību uzturēšanas saistību lietās (OV 2009, L 7, 1. lpp.) 9. panta a) punktu.
2
Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp nepilngadīgo bērnu BC un viņa tēvu LG par uzturēšanas saistībām, kas jāpilda pēdējam minētajam.
Atbilstošās tiesību normas
Lugāno II konvencija
3
Konvencijas par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās, kura parakstīta 2007. gada 30. oktobrī (turpmāk tekstā – “Lugāno II konvencija”) un kuras noslēgšana Eiropas Kopienas vārdā apstiprināta ar Padomes 2008. gada 27. novembra Lēmumu 2009/430/EK (OV 2009, L 147, 1. lpp.), 27. pantā noteikts:
“1.   Ja prasības par vienu un to pašu pamatu un priekšmetu starp tām pašām pusēm ir celtas tiesās dažādās valstīs, kurām ir saistoša šī konvencija, visas tiesas, kas nav tiesa, kurā pirmajā celta prasība, pēc savas iniciatīvas aptur tiesvedību, līdz tiek konstatēta tās tiesas jurisdikcija, kurā pirmajā celta prasība.
2.   Ja ir konstatēta tās tiesas jurisdikcija, kurā pirmajā celta prasība, visas tiesas, kas nav tiesa, kurā pirmajā celta prasība, atsakās no jurisdikcijas par labu pirmajai minētajai tiesai.”
4
Kā norādīts šīs konvencijas 30. panta 1. punktā:
“Šajā iedaļā uzskata, ka prasība ir celta tiesā:
1.
laikā, kad dokuments, ar ko celta prasība, vai līdzvērtīgs dokuments ir iesniegts tiesā, ar nosacījumu, ka prasītājs pēc tam ir veicis pasākumus, kas viņam bija jāveic, lai nodrošinātu izsniegšanu atbildētājam [..].”
Savienības tiesības
Regula (EK) Nr. 44/2001
5
Padomes Regulas (EK) Nr. 44/2001 (2000. gada 22. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2001, L 12, 1. lpp.) 27. pantā bija teikts:
“1.   Ja prasības par vienu un to pašu pamatu un priekšmetu starp tām pašām pusēm ir celtas dažādu dalībvalstu tiesās, tad visas tiesas, kas nav tiesa, kurā pirmajā celta prasība, pēc savas iniciatīvas aptur tiesvedību, līdz tiek konstatēta tās tiesas jurisdikcija, kurā pirmajā celta prasība.
2.   Ja ir konstatēta tās tiesas jurisdikcija, kurā pirmajā celta prasība, tad visas tiesas, kas nav tiesa, kurā pirmajā celta prasība, atsakās no jurisdikcijas par labu pirmajai minētajai tiesai.”
6
Šīs regulas 30. panta 1. punkts bija formulēts šādi:
“Šajā iedaļā uzskata, ka prasība ir celta tiesā:
1)
laikā, kad dokuments, ar ko celta prasība, vai līdzvērtīgs dokuments ir iesniegts tiesā, ar nosacījumu, ka prasītājs pēc tam ir veicis pasākumus, kas viņam bija jāveic, lai nodrošinātu izsniegšanu atbildētājam [..].”
Regula Nr. 4/2009
7
Regulas Nr. 4/2009 15. un 36. apsvērumā teikts:
“(15)
Lai iespējami labāk aizsargātu uzturēšanas līdzekļu kreditoru intereses un veicinātu pareizu tiesvedību Eiropas Savienībā, būtu jāpieņem noteikumi par jurisdikciju, kas izriet no Regulas [Nr. 44/2001]. [..]
[..]
(36)
Tiesvedības izmaksu dēļ ir lietderīgi paredzēt ļoti labvēlīgu juridiskās palīdzības sistēmu, t.i., pilnīgu tādu tiesvedības izmaksu segšanu, kuras ir saistītas ar uzturēšanas saistībām bērniem, kas jaunāki par 21 gadu, kas ir uzsākta ar centrālo iestāžu starpniecību. Tādējādi spēkā esošie juridiskās palīdzības noteikumi Eiropas Savienībā, kas pastāv, pamatojoties uz [Padomes] Direktīvu 2003/8/EK [(2003. gada 27. janvāris) par to, kā uzlabot tiesu pieejamību pārrobežu strīdos, nosakot kopīgus obligātus noteikumus attiecībā uz juridisko palīdzību šādos strīdos (OV 2003, L 26, 41. lpp.)], būtu jāpapildina ar konkrētiem noteikumiem, lai izveidotu īpašu juridiskās palīdzības sistēmu uzturēšanas saistību lietās. [..]”
8
Regulas Nr. 4/2009 9. pants “Prasības celšana tiesā” formulēts šādi:
“Šajā iedaļā uzskata, ka prasība ir celta tiesā:
a)
laikā, kad dokuments, ar ko celta prasība, vai līdzvērtīgs dokuments ir iesniegts tiesā, ar nosacījumu, ka prasītājs pēc tam ir veicis pasākumus, kas viņam bija jāveic, lai nodrošinātu izsniegšanu atbildētājam, vai
b)
dokuments jāizsniedz pirms iesniegšanas tiesā – laikā, kad to saņem iestāde, kas ir atbildīga par izsniegšanu, ar nosacījumu, ka pieteicējs pēc tam ir veicis visus pasākumus, kas viņam bija jāveic, lai nodrošinātu dokumentu iesniegšanu tiesā.”
9
Šīs regulas 12. pantā “Lis pendens” paredzēts:
“1.   Ja prasības ar vienu un to pašu pamatu un priekšmetu un starp tām pašām pusēm ir celtas dažādu dalībvalstu tiesās, tad visas tiesas, kas nav tiesa, kurā pirmajā celta prasība, pēc savas iniciatīvas aptur tiesvedību, līdz tiek konstatēta tās tiesas jurisdikcija, kurā pirmajā ir celta prasība.
2.   Ja ir konstatēta tās tiesas jurisdikcija, kurā pirmajā ir celta prasība, visas tiesas, kas nav tiesa, kurā pirmajā ir celta prasība, atsakās no jurisdikcijas par labu pirmajai minētajai tiesai.”
10
Minētās regulas 44. pantā “Tiesības uz juridisko palīdzību” noteikts:
“1.   Pusēm, kuras ir iesaistītas strīdā, uz ko attiecas šī regula, saskaņā ar šīs nodaļas nosacījumiem citā dalībvalstī ir jābūt efektīvai tiesas (iestāžu) pieejamībai, arī izpildes un pārsūdzības vai pārskatīšanas procesā.
[..]
2.   Lai nodrošinātu šādu efektīvu tiesas (iestāžu) pieejamību, dalībvalstis nodrošina juridisko palīdzību saskaņā ar šo nodaļu, ja vien nav jāpiemēro 3. punkts.
3.   VII nodaļā paredzētos gadījumos nevienai dalībvalstij nav pienākuma sniegt juridisko palīdzību, ja un ciktāl minētās dalībvalsts procesuālā kārtība ļauj pusēm atrisināt lietu bez tādas palīdzības, un centrālā iestāde bez maksas sniedz vajadzīgos pakalpojumus.
4.   Tiesības saņemt juridisko palīdzību nav mazākas par tiesībām, kas ir noteiktas līdzvērtīgās valsts lietās.
[..]”
11
Šīs pašas regulas 46. pants “Bezmaksas juridiskā palīdzība attiecībā uz pieteikumiem, kas saistībā ar uzturēšanas līdzekļiem bērniem iesniegti ar centrālo iestāžu starpniecību” formulēts šādi:
“1.   Saņēmēja dalībvalsts sniedz bezmaksas juridisko palīdzību par visiem kāda kreditora iesniegtiem pieteikumiem saskaņā ar 56. pantu par uzturēšanas saistībām, kas rodas no vecāku pienākumiem pret personu, kas jaunāka par 21 gadu.
2.   Neatkarīgi no 1. punkta, saņēmējas dalībvalsts kompetentā iestāde par pieteikumiem, kas nav 56. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā minētie pieteikumi, var atteikt bezmaksas juridisko palīdzību, ja uzskata, ka pieteikums, pārsūdzība vai pārskatīšana ir acīmredzami nepamatota.”
Vācijas tiesības
Likums par tiesvedību ģimenes lietās un bezstrīdus tiesvedības lietās
12
2008. gada 17. decembraGesetz über das Verfahren in Familiensachen und in den Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit (Likums par tiesvedību ģimenes lietās un bezstrīdus tiesvedības lietās, BGBl. 2008 I, 2586. lpp.), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, 113. panta 1. punkta pirmajā teikumā noteikts, ka atsevišķas šī likuma normas nav piemērojamas laulības lietām un strīdiem ģimenes lietās. Šīs tiesību normas otrajā teikumā teikts, ka šajā ziņā Zivilprozessordnung (Civilprocesa kodekss) vispārējie noteikumi, kā arī šī kodeksa noteikumi par tiesvedību apgabaltiesās (Landgerichte) piemērojami mutatis mutandis.
ZPO
13
Civilprocesa kodeksa, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “ZPO”), 114. panta 1. punktā noteikts:
“Puse, kas sava personiskā un finansiālā stāvokļa dēļ nevar samaksāt tiesāšanās izdevumus vai var tos samaksāt tikai daļēji vai pa daļām, pamatojoties uz pieprasījumu, saņem juridisko palīdzību, ja iecerētajai prasībai vai aizstāvībai tiesā ir pietiekamas izredzes uz labvēlīgu iznākumu un tās nešķiet balstītas uz ļaunprātīgu nolūku [..].”
14
ZPO 117. pantā paredzēts:
“1.   Juridiskās palīdzības pieprasījums jāiesniedz tiesā, kas izskata lietu pēc būtības; šo pieprasījumu var iesniegt ar paziņojumu tiesas kancelejā. Pieprasījumā jāizklāsta strīda apstākļi un jānorāda pierādīšanas līdzekļi. [..]
2.   Pieprasījumam jāpievieno puses deklarācija par tās personisko un saimniecisko stāvokli (ģimenes stāvoklis, profesija, īpašums, ienākumi un apgrūtinājumi), kā arī attiecīgi apliecinoši dokumenti. Deklarāciju un apliecinošos dokumentus pretējai pusei var paziņot tikai ar puses piekrišanu, izņemot gadījumus, kad saskaņā ar civiltiesībām pretējai pusei ir tiesības uz informāciju par pieprasītāja ienākumiem un īpašumu. Pieprasītājam jābūt iespējai paust nostāju, pirms tā deklarācija tiek pārsūtīta pretējai pusei. To informē par tā deklarācijas pārsūtīšanu.
[..]”
15
ZPO 118. panta 1. punkts formulēts šādi:
“Pretējai pusei jābūt iespējai paust nostāju par to, vai tā uzskata, ka nosacījumi, lai varētu piešķirt juridisko palīdzību, ir izpildīti, izņemot gadījumus, kad tas īpašu iemeslu dēļ šķiet nelietderīgi. Šo nostāju var paust, iesniedzot deklarāciju tiesas kancelejā. Tiesa var uzaicināt puses uz tiesas sēdi mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai, ja sagaidāma vienošanās; izlīgums tiesai jānostiprina tiesas sēdes protokolā. [..]”
16
Kā norādīts ZPO 167. pantā:
“Ja izsniegšanas mērķis ir ievērot termiņu vai arī atjaunot vai pārtraukt noilgumu saskaņā ar [Bürgerliches Gesetzbuch (Civilkodekss; RGBl. 1896, 195. lpp.)] 204. pantu, šīs sekas iestājas jau pieprasījuma vai deklarācijas saņemšanas brīdī, ja izsniegšana notiek neilgi pēc tās.”
Civilkodekss
17
Civilkodeksa, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, 204. panta 1. punkta 14. apakšpunktā noteikts:
“Noilgums tiek pārtraukts [..]
14.
tiklīdz uzdots veikt pirmā juridiskās palīdzības pieprasījuma izsniegšanu; ja izsniegšanu uzdots veikt neilgi pēc pieprasījuma iesniegšanas, noilgums tiek pārtraukts jau ar tā iesniegšanas brīdi.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
18
BC, kurš dzīvo Zviedrijā un pamatlietas faktu norises laikā bija nepilngadīgs, ir Vācijā dzīvojošā LG dēls.
19
2021. gada 17. decembrī BC, kuru pārstāv Bundesamt für Justiz (Federālā tieslietu pārvalde, Vācija), iesniedza Amtsgericht Schleswig (Šlēsvigas pirmās instances tiesa, Vācija), kas ir iesniedzējtiesa, juridiskās palīdzības pieprasījumu ar nolūku pēc tam iesniegt pieteikumu par to uzturēšanas saistību grozīšanu, kuras LG jāpilda attiecībā uz BC. Pieteikums par šo saistību grozīšanu tika pievienots projekta veidā un tika norādīts, ka tas tiks iesniegts juridiskās palīdzības piešķiršanas gadījumā.
20
2022. gada 28. janvārī, pirms iesniedzējtiesa bija lēmusi par BC juridiskās palīdzības pieprasījumu, LG vērsās Eskilstuna tingsrätt (Eskilstunas pirmās instances tiesa, Zviedrija) ar pieteikumu par viņa uzturēšanas saistību pret BC grozīšanu.
21
Pēc tam, kad 2022. gada 27. maijā tika apmierināts viņa juridiskās palīdzības pieprasījums, BC iesniedza iesniedzējtiesā šī sprieduma 19. punktā minēto grozījumu pieteikumu. Šis pieteikums LG tika izsniegts 2022. gada 21. jūlijā.
22
Zviedrijā Eskilstuna tingsrätt (Eskilstunas pirmās instances tiesa) LG iesniegto pieteikumu noraidīja, pamatojoties uz to, ka tai nav starptautiskās jurisdikcijas. Högsta domstolen (Augstākā tiesa, Zviedrija) šo noraidošo nolēmumu atcēla un nodeva lietu atpakaļ Eskilstuna tingsrätt (Eskilstunas pirmās instances tiesa), kura ar 2024. gada 6. maija rīkojumu apturēja tiesvedību saskaņā ar Regulas Nr.4/2009 12. panta 1. punktu.
23
Iesniedzējtiesa būtībā norāda, ka tai jānosaka, vai starptautiskā jurisdikcija izskatīt un izlemt pamatlietu kā “tiesai, kurā pirmajā celta prasība” Regulas Nr.4/2009 12. panta kopā ar tās 9. panta a) punktu izpratnē ir šai tiesai, nevis pēdējai minētajai Zviedrijas tiesai. Tas tā varētu būt tikai tad, ja būtu jāuzskata, ka juridiskās palīdzības pieprasījums, ko BC iesniedza, pirms LG vērsās Zviedrijas tiesā, ir dokumentam, ar ko celta prasība, “līdzvērtīgs dokuments” šīs regulas 9. panta a) punkta izpratnē. Taču valsts judikatūrā un doktrīnā par šo jautājumu neesot vienprātības.
24
Šādos apstākļos Amtsgericht Schleswig (Šlēsvigas pirmās instances tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai juridiskās palīdzības pieprasījums, kuram pieteikums par grozījumiem uzturlīdzekļu lietā ir pievienots tikai kā projekts, kas oficiāli jāiesniedz juridiskās palīdzības piešķiršanas gadījumā, ir “līdzvērtīgs dokuments” Regulas [Nr. 4/2009] 9. panta a) punkta izpratnē, lai valsts tiesā būtu celta prasība un noteikta šīs tiesas jurisdikcija?”
Par prejudiciālo jautājumu
25
Uzdodot šo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 4/2009 9. panta a) punkts jāinterpretē tādējādi, ka tiesā iesniegts juridiskās palīdzības pieprasījums – kam projekta veidā pievienots tāds pieteikums par lietas būtību uzturēšanas saistību lietā, kuru prasītājs iecerējis iesniegt juridiskās palīdzības piešķiršanas gadījumā, – ir “līdzvērtīgs dokuments” šīs tiesību normas izpratnē.
26
Iesākumā jāmin, pirmkārt, ka iesniedzējtiesa norāda – pamatlietā starp BC un LG attiecībā uz pieteikumu par to uzturēšanas saistību grozīšanu, kuras jāpilda LG, tai jāatrisina jautājums par tās starptautisko jurisdikciju situācijā, kad Zviedrijas tiesa tiesvedībā starp LG un BC attiecībā uz pieteikumu par šo saistību grozīšanu apturējusi tiesvedību saskaņā ar Regulas Nr. 4/2009 12. panta 1. punktu.
27
Šajā tiesību normā paredzēts, ka gadījumā, kad prasības ar vienu un to pašu pamatu un priekšmetu un starp tām pašām pusēm celtas dažādu dalībvalstu tiesās, visas tiesas, kas nav tiesa, kurā pirmajā celta prasība, pēc savas iniciatīvas aptur tiesvedību, līdz tiek konstatēta tās tiesas jurisdikcija, kurā pirmajā celta prasība.
28
Šajā gadījumā no uzdotā jautājuma formulējuma un pamatojuma izriet, ka iesniedzējtiesa – kas cenšas noskaidrot, vai no Regulas Nr. 4/2009 9. panta a) punktā paredzētā noteikuma par prasības celšanu tiesā skatpunkta pirmajā prasība ir celta šajā tiesā vai Zviedrijas tiesā, – uzskata, ka pastāv lis pendens gadījums starp pamatlietu un lietu, ko izskata šī Zviedrijas tiesa, jo šīs lietas ir starp BC un LG par to, vai jāgroza uzturēšanas saistības, kuras LG jāpilda par labu BC.
29
Otrkārt, jāatgādina – tā kā uzturēšanas saistību lietās ar Regulas Nr. 4/2009 normām par jurisdikcijas noteikumiem aizstātas Regulas Nr. 44/2001 normas, Tiesas judikatūra par pēdējās minētās regulas normu interpretāciju attiecas arī uz Regulas Nr. 4/2009 normu interpretāciju, ja šīs tiesību normas var kvalificēt kā “atbilstošas” vai “līdzvērtīgas” (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 18. decembris, Sanders un Huber, C‑400/13 un C‑408/13, EU:C:2014:2461, 23. punkts, kā arī 2024. gada 6. jūnijs, Geterfer, C‑381/23, EU:C:2024:467, 23. un 24. punkts). Tas pats attiecas uz Tiesas judikatūru par līdzvērtīgu Lugāno II konvencijas, kā arī Regulu Nr. 44/2001 un Nr. 4/2009 normu interpretāciju (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 20. decembris, Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, 42. un 47. punkts).
30
Tiesa jau ir atzinusi, ka Regulas Nr. 4/2009 12. pants ir līdzvērtīgs Regulas Nr. 44/2001 27. pantam un Lugāno II konvencijas 27. pantam (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2017. gada 20. decembris, Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, 44. un 46. punkts, kā arī 2024. gada 6. jūnijs, Geterfer, C‑381/23, EU:C:2024:467, 26. punkts). Turklāt Regulas Nr. 4/2009 9. panta a) punkts formulēts gandrīz identiski Regulas Nr. 44/2001 30. panta 1. punktam un Lugāno II konvencijas 30. panta 1. punktam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 20. decembris, Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, 45. un 46. punkts).
31
Ievērojot šos ievada apsvērumus, jāatgādina, ka Regulas Nr. 4/2009 12. pantā paredzētā lis pendens noteikuma mērķis ir labas tiesu pārvaldības interesēs – kā šīs intereses atgādinātas it īpaši šīs regulas 15. apsvērumā – mazināt paralēlas tiesvedības iespēju dažādu dalībvalstu tiesās un izvairīties no savstarpēji nesavienojamu nolēmumu pieņemšanas, kad jurisdikcija vienā un tajā pašā lietā ir vairākām tiesām. Šīs direktīvas 12. pantā paredzētais mehānisms lis pendens gadījumu risināšanai ir objektīvs un automātisks, un balstīts uz hronoloģisko secību, kādā prasības celtas aplūkotajās tiesās (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 6. jūnijs, Geterfer, C‑381/23, EU:C:2024:467, 27. un 29. punkts), lai tiesa, kurā viena no pusēm pirmā pēc savas iniciatīvas vērsusies ar lietu, tiktu uzskatīta par to, kurai ir jurisdikcija šajā lietā.
32
Šajā kontekstā Regulas Nr. 4/2009 9. pantā datums, ko uzskata par to, kurā prasība ir celta tiesā, šīs regulas 12. panta piemērošanas vajadzībām ir definēts vienveidīgi un autonomi, lai mazinātu risku, ka dažādās dalībvalstīs varētu noritēt paralēlas tiesvedības (pēc analoģijas skat. spriedumus, 2017. gada 4. maijs, HanseYachts, C‑29/16, EU:C:2017:343, 29. punkts, un 2017. gada 20. decembris, Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, 50. punkts). Šīs regulas 9. panta mērķis ir it īpaši novērst problēmas, ko izraisa valstu atšķirīgie noteikumi par to, no kura datuma lietu uzskata par izskatīšanā esošu; šāds datums jānosaka autonomi. Turklāt minētās regulas 9. pants vērsts uz to, lai, paredzot materiāltiesisku noteikumu, kurš ļautu viegli un vienveidīgi identificēt prasības tiesā celšanas datumu, mazinātu tiesisko nenoteiktību, ko bija radījusi lielā tiesisko regulējumu daudzveidība, kura pastāvēja dalībvalstīs, attiecībā uz šī datuma noteikšanu (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2017. gada 4. maijs, HanseYachts, C‑29/16, EU:C:2017:343, 30. punkts).
33
Saskaņā ar šīs pašas regulas 9. panta a) punktu prasības celšana ir notikusi, kad dokuments, ar ko celta prasība, vai līdzvērtīgs dokuments ir iesniegts tiesā, ar nosacījumu, ka prasītājs pēc tam ir veicis pasākumus, kuri viņam bija jāveic, lai nodrošinātu dokumenta izsniegšanu atbildētājam. Iesniedzējtiesa šaubās par to, kā interpretēt šo tiesību normu un, konkrētāk, tajā ietverto jēdzienu “līdzvērtīgs dokuments”.
34
Šajā ziņā jāatgādina – pastāvīgajā judikatūrā noteikts, ka tiesību normas par jurisdikcijas noteikumiem, tādas kā tās, kas paredzētas Regulas Nr. 4/2009 9. panta a) punktā, nav jāinterpretē vienkārši kā norāde uz dalībvalstu tiesībām, bet gan autonomi, ņemot vērā to formulējumu un atsaucoties uz šīs regulas mērķiem un sistēmu, kā arī uz vispārējiem principiem, kuri izriet no visām valstu tiesību sistēmām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 18. decembris, Sanders un Huber, C‑400/13 un C‑408/13, EU:C:2014:2461, 24. un 25. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra, un pēc analoģijas spriedumu, 2020. gada 7. maijs, Rina, C‑641/18, EU:C:2020:349, 30. punkts).
35
No Regulas Nr. 4/2009 9. panta a) punkta formulējuma izriet, ka jēdziens “līdzvērtīgs dokuments” jāvērtē saistībā ar jēdzienu “dokuments, ar ko celta prasība”, un jāprecizē, ka, atbilstoši tā definīcijai ikdienas valodā, vārds “līdzvērtīgs” nozīmē nevis to, ka līdzvērtīgs dokuments ir identisks dokumentam, ar ko celta prasība, bet ka tam jābūt uzskatāmam par salīdzināmu dokumentu, kurš pilda tādu pašu funkciju.
36
Uzturēšanas saistību lietās, uz kurām attiecas Regula Nr. 4/2009, dokumenta, ar ko celta prasība, mērķis ir rosināt strīda izskatīšanu pēc būtības tiesvedībā, kura principā balstīta uz sacīkstes principu, starp vienu vai vairākiem prasītājiem un vienu vai vairākiem atbildētājiem. Turklāt šīs regulas 9. panta a) punkta beigās ietvertais nosacījums, saskaņā ar kuru prasītājam gan līdzvērtīga dokumenta, gan dokumenta, ar ko celta prasība, gadījumā pēc tam ir jābūt veikušam pasākumus, kuri viņam bija jāveic, lai nodrošinātu attiecīgā dokumenta izsniegšanu atbildētājam, liek secināt, ka strīda izskatīšanai tiesā jābūt rosinātai uz sacīkstes principu balstītā tiesvedībā.
37
Jāatgādina arī, kā norādīts šī sprieduma 31. punktā, ka minētās regulas 12. pantā paredzēto lis pendens noteikumu mērķis ir panākt, lai tiktu ievērota prasību celšanas tiesās hronoloģiskā secība un līdz ar to – tiesas izvēle, ko izdarījusi puse, kura pirmā uzņēmusies iniciatīvu rosināt attiecīgā strīda izskatīšanu tiesā.
38
Šādos apstākļos jāuzskata – tās tiesas noteikšanas vajadzībām, kurā pirmajā celta prasība, lis pendens gadījumā jēdziens “līdzvērtīgs dokuments” attiecināms uz jebkuru aktu, kam ir cieša saikne ar attiecīgās lietas būtību, tādējādi, ka līdzīgi kā par dokumentu, ar kuru celta prasība, var uzskatīt, ka šī strīda izskatīšana tiesā rosināta – kaut vai tikai daļēji vai sākotnēji –, lai darītu iespējamu uz sacīkstes principu balstītu procesu starp minētā strīda pusēm.
39
Tomēr no Regulas Nr. 4/2009 9. panta a) punkta formulējuma neizriet, ka jēdzieni “līdzvērtīgs dokuments” un “dokuments, ar ko celta prasība” būtu savstarpēji izslēdzoši tādējādi, ka šī tiesību norma nekādos apstākļos nepieļautu, ka līdzvērtīgais dokuments un dokuments, ar ko celta prasība, varētu laika ziņā sekot viens otram. Tā kā vārds “līdzvērtīgs” nenozīmē “identisks”, nav izslēgts, ka līdzvērtīgs dokuments var tikt iesniegts pirms dokumenta, ar ko celta prasība, ja pastāv līdzvērtības elementi, kuri, kā izriet no šī sprieduma iepriekšējā punkta, ļauj uzskatīt, ka strīda izskatīšana tiesā ir rosināta, proti, cieša saikne ar lietas būtību un tiesvedība, kas balstīta uz sacīkstes principu.
40
Šajā ziņā Tiesa jau ir atzinusi – kad divām secīgām tiesvedībām vienai attiecībā pret otru raksturīga skaidra autonomija vai pārrāvums, nevar uzskatīt, ka iniciatīvas uzņemšanās attiecībā uz strīdu notikusi, iesniedzot dokumentu, ar kuru uzsākta pirmā no šīm tiesvedībām, un tātad šis dokuments nevar tikt kvalificēts kā “līdzvērtīgs dokuments” Regulas Nr. 4/2009 9. panta a) punkta izpratnē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 4. maijs, HanseYachts, C‑29/16, EU:C:2017:343, 35. punkts).
41
Savukārt, kad divām secīgām tiesvedībām, kas balstītas uz sacīkstes principu, vienai attiecībā pret otru nav raksturīga skaidra autonomija vai pārrāvums, bet tām ir cieša saikne pēc būtības, mērķis ievērot hronoloģisko secību, kādā prasības celtas aplūkotajās tiesās, un līdz ar to – tiesas izvēli, ko izdarījusi puse, kura pirmā uzņēmusies iniciatīvu rosināt attiecīgā strīda izskatīšanu tiesā, netiktu sasniegts, ja tiktu atzīts, ka atbildētājs varētu šo izvēli apiet, – starplaikā starp datumiem, kad vienā un tajā pašā dalībvalsts tiesā tiek celtas prasības divās pēc būtības cieši saistītās secīgās tiesvedībās, kas balstītas uz sacīkstes principu –, ceļot prasību citas dalībvalsts tiesā, sev par labu izmantodams faktu, ka pirmajā no šīm divām tiesvedībām tas ticis informēts par nodomu uzsākt otro tiesvedību par lietas būtību.
42
Šajā gadījumā iesniedzējtiesai jānosaka, vai juridiskās palīdzības pieprasījums, ko BC tajā iesniedza pirms LG prasības celšanas Zviedrijā, var tikt kvalificēts kā “līdzvērtīgs dokuments” Regulas Nr. 4/2009 9. panta a) punkta izpratnē dokumentam, ar ko celta prasība, kuru BC iesniedzis šajā tiesā pēc tam, kad tā viņam bija piešķīrusi pieprasīto juridisko palīdzību un LG cēlis attiecīgo prasību. Tādēļ Tiesa, lemjot par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, var sniegt precizējumus, pēc kuriem valsts tiesai vadīties tās nolēmuma pieņemšanā (spriedums, 2026. gada 15. janvāris, bluechip, C‑822/24, EU:C:2026:13, 37. punkts un tajā minētā judikatūra).
43
Neskarot pārbaudi, kas jāveic iesniedzējtiesai, no Vācijas valdības rakstveida apsvērumiem, kā arī no atbildēm, ko šī valdība sniegusi tiesas sēdē, izriet, pirmkārt, ka atbilstoši ZPO 117. pantam, kas mutatis mutandis piemērojams tādai tiesvedībai par ģimenes strīdu kā pamatlietā aplūkotā saskaņā ar Likuma par tiesvedību ģimenes lietās un bezstrīdus tiesvedības lietās 113. panta 1. punktu, tāds prasītājs kā BC var pieprasīt juridisko palīdzību tiesai, kas izskata lietu pēc būtības, konkrēti izklāstot strīda apstākļus un norādot pierādīšanas līdzekļus.
44
Otrkārt, ņemot vērā faktu, ka atbilstoši ZPO 114. panta 1. punktam juridiskā palīdzība tādam prasītājam kā BC var tikt piešķirta tikai tad, ja iecerētajai prasībai ir pietiekamas izredzes uz labvēlīgu iznākumu un tā nešķiet balstīta uz ļaunprātīgu nolūku, prasītājam savam juridiskās palīdzības pieprasījumam principā jāpievieno prasības pieteikuma projekts vai tajā jāiekļauj tā prasības pieteikuma būtiskie elementi, kuru tas iecerējis iesniegt pieprasītās juridiskās palīdzības piešķiršanas gadījumā, lai radītu iespēju tiesai, kura izskata lietu, pārbaudīt, vai ir izpildīti šīs palīdzības piešķiršanas nosacījumi.
45
Treškārt, no ZPO 118. panta 1. punkta izriet, ka, izņemot gadījumus, kad tas īpašu iemeslu dēļ šķiet nelietderīgi, pretējai pusei jābūt iespējai paust nostāju jautājumā, vai šie nosacījumi ir izpildīti, un tas, kā tiesas sēdē norādījusi Vācijas valdība, nozīmē ka tiesa, kura izskata lietu, par juridiskās palīdzības pieprasījumu informē pretējo pusi; šī informācija parasti tiek sniegta vienkārša paziņojuma veidā, neskarot šai tiesai pastāvošo iespēju veikt izsniegšanu.
46
Turklāt, kā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu norādījusi iesniedzējtiesa, no Civilkodeksa 204. panta, redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem, kopā ar ZPO 167. pantu izriet, ka juridiskās palīdzības pieprasījuma izsniegšana izraisa noilguma pārtraukumu, kas gadījumā, ja šis pieprasījums izsniegts neilgi pēc tā iesniegšanas, sākas no tā iesniegšanas brīža.
47
No Vācijas tiesībām, kā tās izklāstītas šī sprieduma 43.–46. punktā, šķietami izriet – ja vien nav īpašu iemeslu, kas būtu tam pretrunā, par juridiskās palīdzības pieprasījumu, kurā citastarp ietverti tā prasības pieteikuma būtiskie elementi, kas tiks iesniegts lietā pēc būtības pieprasītās juridiskās palīdzības piešķiršanas gadījumā, jāinformē pretējā puse, lai tai būtu iespēja paust nostāju jautājumā, vai iecerētajai prasībai pēc būtības ir pietiekamas izredzes uz labvēlīgu iznākumu un tā nešķiet balstīta uz ļaunprātīgu nolūku.
48
Tādējādi Vācijas tiesībās attiecībā uz ģimenes strīdiem juridiskās palīdzības procedūra acīmredzami principā ir tāda procedūra starp pusēm, kas cieši saistīta ar turpmāko uz sacīkstes principu balstīto tiesvedību par lietas būtību, jo šī procedūra rada iespēju, pirmkārt, pretējai pusei uzzināt tos prasījumus un to argumentu kopsavilkumu, kurus juridiskās palīdzības pieprasītājs iecerējis izvirzīt lietā pēc būtības, kā arī paust nostāju šajā ziņā, un, otrkārt, tiesai, kura izskata lietu, veikt lietas būtības prima facie analīzi, lai lemtu par pieprasītās juridiskās palīdzības piešķiršanu. Šādu ciešu saikni turklāt apstiprina fakts, ka paziņots juridiskās palīdzības pieprasījums izraisa noilguma pārtraukumu.
49
Šādos apstākļos jāuzskata – neskarot šī sprieduma 43.–46. punktā izklāstīto Vācijas tiesību pārbaudi, kas jāveic iesniedzējtiesai –, ka šajā tiesību sistēmā tiesā iesniegts juridiskās palīdzības pieprasījums varētu tikt kvalificēts par “līdzvērtīgu dokumentu” Regulas Nr. 4/2009 9. panta a) punkta izpratnē.
50
Tomēr saiknes ciešuma starp juridiskās palīdzības procedūru un tiesvedību par lietas būtību saglabāšanai tāda juridiskās palīdzības pieprasījuma kā pamatlietā aplūkotais kvalificēšanas par “līdzvērtīgu dokumentu” vajadzībām vēl nepieciešams, pirmkārt, lai pieprasītā juridiskā palīdzība būtu piešķirta, otrkārt, lai prasība pēc būtības tiktu celta saprātīgā termiņā pēc šīs palīdzības piešķiršanas un, treškārt, lai šīs prasības saturs būtībā atbilstu tam, kas izriet no pieteikuma par lietas būtību projekta, kuru tiesa izvērtējusi juridiskās palīdzības procedūrā.
51
Tiesas sēdē Komisija uzsvēra faktu – kas jāpārbauda iesniedzējtiesai –, ka tādus juridiskās palīdzības pieprasījumus kā pamatlietā aplūkotais tiesa, kas izskata lietu, parasti vienkārši paziņo pretējai pusei, nevis veic izsniegšanu. Šajā ziņā jāuzsver – lai gan Regulas Nr. 4/2009 9. panta a) punkta beigu daļā paredzēti tikai gadījumi, kad līdzvērtīgais dokuments vai dokuments, ar kuru celta prasība, ir jāizsniedz, prasītājam noteiktais pienākums veikt pasākumus, kas viņam jāveic, lai nodrošinātu attiecīgā dokumenta izsniegšanu, mutatis mutandis attiecināms uz gadījumu, kad tiesa, kura izskata lietu, šo dokumentu vienkārši paziņo. No tā izriet – fakts, ka juridiskās palīdzības pieprasījums pretējai pusei tiek nosūtīts ar vienkāršu paziņojumu, pats par sevi neietekmē šāda pieteikuma kvalificēšanu par “līdzvērtīgu dokumentu”.
52
Tomēr, kā tiesas sēdē atzinusi Vācijas valdība, šī Vācijas tiesību īpatnība var liegt šādu kvalificēšanu gadījumā, ja izrādītos, ka pretējā puse nav saņēmusi paziņojumu par juridiskās palīdzības pieprasījumu un ka juridiskās palīdzības procedūrai zudis sacīkstes raksturs, bet pretējai pusei nav līdzekļu, lai vēlāk panāktu šo trūkumu novēršanu. Šis aspekts attiecīgā gadījumā jāpārbauda iesniedzējtiesai.
53
Visbeidzot jāprecizē – kvalificējot tādu juridiskās palīdzības pieprasījumu kā pamatlietā aplūkotais par “līdzvērtīgu dokumentu” Regulas Nr. 4/2009 9. panta a) punkta izpratnē, ir ņemts vērā arī nozīmīgums, ko šī regula efektīvas tiesas pieejamības nodrošināšanas nolūkā piešķir juridiskās palīdzības mehānismam kā elementam, kurš vienlaikus ir nesaraujami saistīts ar strīdiem uzturēšanas saistību jomā un absolūti nepieciešams tiem uzturlīdzekļu kreditoriem, kam nav pietiekamu līdzekļu, lai izmantotu savas tiesības. Tas atspoguļojas gan šīs regulas 44. pantā, gan 46. pantā, tos lasot tās 36. apsvēruma gaismā.
54
Ņemot vērā iepriekš minētos iemeslus, uz uzdoto jautājumu jāatbild – Regulas Nr. 4/2009 9. panta a) punkts jāinterpretē tādējādi, ka tiesā iesniegts juridiskās palīdzības pieprasījums – kam projekta veidā pievienots tāds pieteikums par lietas būtību uzturēšanas saistību lietā, kuru prasītājs iecerējis iesniegt juridiskās palīdzības piešķiršanas gadījumā, – ir “līdzvērtīgs dokuments” šīs tiesību normas izpratnē, ja attiecīgās tiesvedības laikā pretējai pusei, kam šis juridiskās palīdzības pieprasījums kopā ar šī pieteikuma par lietas būtību projektu ir paziņots, ir iespēja paust nostāju jautājumā, vai prasībai par lietas būtību ir pietiekamas izredzes uz labvēlīgu iznākumu un tā nešķiet balstīta uz ļaunprātīgu nolūku, un ja šī prasība celta saprātīgā termiņā pēc šīs palīdzības piešķiršanas un tās saturs būtībā atbilst tam, kas izriet no minētā projekta.
Par tiesāšanās izdevumiem
55
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
Padomes Regulas (EK) Nr. 4/2009 (2008. gada 18. decembris) par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, nolēmumu atzīšanu un izpildi un sadarbību uzturēšanas saistību lietās 9. panta a) punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tiesā iesniegts juridiskās palīdzības pieprasījums – kam projekta veidā pievienots tāds pieteikums par lietas būtību uzturēšanas saistību lietā, kuru prasītājs iecerējis iesniegt juridiskās palīdzības piešķiršanas gadījumā, – ir “līdzvērtīgs dokuments” šīs tiesību normas izpratnē, ja attiecīgās tiesvedības laikā pretējai pusei, kam šis juridiskās palīdzības pieprasījums kopā ar šī pieteikuma par lietas būtību projektu ir paziņots, ir iespēja paust nostāju jautājumā, vai prasībai par lietas būtību ir pietiekamas izredzes uz labvēlīgu iznākumu un tā nešķiet balstīta uz ļaunprātīgu nolūku, un ja šī prasība celta saprātīgā termiņā pēc šīs palīdzības piešķiršanas un tās saturs būtībā atbilst tam, kas izriet no minētā projekta.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.