61987CC0196_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . I betragtning af de faktiske omstaendigheder, som de er fremstillet i forelaeggelseskendelsen fra Nederlandenes Raad van State, som har henvendt sig til Domstolen, og for at give denne ret et hensigtsmaessigt svar, forekommer det mig passende straks at udelade enhver henvisning til EOEF-Traktatens artikler 59 og 60 og mere generelt til den fri udveksling af tjenesteydelser, som er genstand for det andet og tredje praejudicielle spoergsmaal . Denne frihed vedroerer i det vaesentlige udoevelse af selvstaendig erhvervsvirksomhed, som baade er lejlighedsvis og midlertidig .
2 . Faellesskabsbestemmelserne om tjenesteydelser kan ikke paaberaabes i en situation, der er stabil og af ubestemt varighed . Denne betragtning gaelder baade for yderne og for modtagerne af tjenesteydelser .
3 . Jeg vil erindre om, at ifoelge artikel 4, stk . 2, afsnit 1, i Raadets direktiv 73/148/EOEF af 21 . maj 1973 om ophaevelse af rejse - og opholdsbegraensningerne inden for Faellesskabet for statsborgere i medlemsstaterne med hensyn til etablering og udveksling af tjenesteydelser ( 1 ) "svarer retten til ophold" for ydere og modtagere af tjenesteydelser "til ydelsens varighed", og at der i henhold til afsnit 2 udstedes et opholdsbevis, som godtgoer denne ret, hvis dette tidsrum overstiger tre maaneder .
4 . Modtagere af tjenesteydelser er blandt andet behandlet i Luisi og Carbone-dommen, hvoraf det fremgaar, at modtagelsen af tjenesteydelser skal have midlertidig karakter . Domstolen udtalte, at
"fri udveksling af tjenesteydelser omfatter frihed for modtagerne af tjenesteydelserne til at begive sig til en anden medlemsstat for at modtage en ydelse dér ..., samt at turister, kurrejsende og personer paa studie - eller forretningsrejse maa anses for modtagere af tjenesteydelser ." ( 2 )
Det fremgaar altsaa klart, at en virksomhed, der udoeves permanent eller i hvert fald uden forudselig begraensning af varigheden, ikke kan vaere omfattet af faellesskabsbestemmelserne om fri udveksling af tjenesteydelser .
5 . Derimod har den forelaeggende rets foerste spoergsmaal generel raekkevidde og maa behandles ud fra dette synspunkt . Det spoergsmaal, der forelaegges Domstolen, gaar i det vaesentlige ud paa, i hvilket omfang virksomhed, der udfoeres som led i og under deltagelse i et faellesskab baseret paa en religion eller anden livsanskuelse, kan betegnes som oekonomisk virksomhed i Traktatens forstand .
6 . Man kan ikke paa forhaand afvise den antagelse, at virksomhed, der udoeves inden for saadanne rammer, kan defineres som oekonomisk virksomhed, der som saadan er omfattet af faellesskabsretten . En abstrakt besvarelse af det stillede spoergsmaal er imidlertid ikke tilfredsstillende . En deltagelse i en sammenslutning som den af den forelaeggende ret naevnte kan indebaere udoevelse af visse former for erhvervsvirksomhed, som har karakter af oekonomisk virksomhed i Traktatens forstand . Den nationale ret maa i hvert enkelt tilfaelde betragte den paagaeldende virksomheds art og hyppighed, forholdet mellem den, som udoever den, og den, som betaler vederlag for den, og blandt andet vurdere, om det modtagne vederlag, uanset dets art, er en modydelse for det udfoerte arbejde .
7 . I en situation, der er karakteriseret ved at vaere af ubestemt varighed, kan den oekonomiske virksomhed udoeves enten i kraft af arbejdskraftens frie bevaegelighed eller etableringsfriheden .
8 . I Walrave og Koch-dommen har Domstolen i anden sammenhaeng udtalt, at naar en oekonomisk virksomhed i henhold til Traktatens artikel 2
"har karakter af en loennet arbejds - eller tjenesteydelse, falder den, alt efter hvilket tilfaelde det drejer sig om, specielt ind under Traktatens artikler 48-51 eller 59-66 ." ( 3 )
Med andre ord, naar der er tale om en loennet erhvervsvirksomhed, er det oekonomisk virksomhed .
9 . Af de tidligere angivne grunde maa enhver henvisning til bestemmelserne om fri udveksling af tjenesteydelser udelukkes i det foreliggende tilfaelde . Det fremgaar af denne dom, og denne loesning er bekraeftet i Donà-dommen ( 4 ), at loennet virksomhed ipso facto er oekonomisk virksomhed .
10 . For at vurdere, om den situation, som den forelaeggende ret skal tage stilling til, er omfattet af faellesskabsbestemmelserne om etableringsfriheden eller arbejdskraftens frie bevaegelighed, boer der henvises til, at Domstolen i Lawrie-Blum-dommen har udtalt, at begrebet arbejdstager
"maa defineres paa grundlag af objektive kriterier, som karakteriserer rettigheder og pligter i arbejdsforholdet . Det vaesentligste kendetegn ved arbejdsforholdet er, at en person i en vis periode praesterer ydelser mod vederlag for en anden og efter dennes anvisninger ." ( 5 )
11 . Endvidere har Domstolen under henvisning til Levin-dommen ( 6 ) udtalt, at :
"begreberne arbejdstager og loennet beskaeftigelse skal forstaas saaledes, at de ogsaa omfatter personer, som - fordi de ikke har fuldtidsbeskaeftigelse - kun oppebaerer en loen, der er mindre end den loen, der er fastsat for fuldtidsbeskaeftigelse, forudsat at der er tale om udoevelse af faktisk og effektiv beskaeftigelse ." ( 7 )
12 . Med andre ord, det tilkommer den nationale ret at vurdere, om sagsoegeren i hovedsagens status i den paagaeldende forening, de opgaver, som han udfoerer, og det vederlag, som han modtager herfor, medfoerer, at faellesskabsbestemmelserne om arbejdskraftens frie bevaegelighed eller etableringsfriheden, alt efter tilfaeldet, finder anvendelse .
13 . Men det er irrelevant at afgoere, hvilke af disse bestemmelser, der finder anvendelse i dette tilfaelde, da Steymann har anlagt sag til proevelse af afgoerelsen om at naegte ham opholdstilladelse .
14 . Domstolen har i Royer-dommen anerkendt, at bestemmelserne om disse to friheder bygger paa samme principper,
"for saa vidt angaar indrejse og ophold paa medlemsstaternes territorium af personer, der er omfattet af faellesskabsretten" ( 8 ).
15 . Heraf foelger, at den forelaeggende ret for at traeffe afgoerelse i hovedsagen og fastslaa, om faellesskabsrettens bestemmelser om den fri bevaegelighed for personer finder anvendelse i det foreliggende tilfaelde, maa tage stilling til arten af den virksomhed, som sagsoegeren udfoerer, og undersoege, i hvilket omfang denne loennes som vederlag for sit arbejde og ikke uafhaengigt af dette .
16 . Jeg foreslaar foelgelig Domstolen at kende for ret :
"Erhvervsvirksomhed, som udoeves i en medlemsstat af en statsborger fra en anden medlemsstat inden for rammerne af eller til fordel for et aandeligt faellesskab, kan af den nationale ret anses for oekonomisk virksomhed i Traktatens forstand, naar denne er den noedvendige modydelse for det vederlag, uanset art, som den paagaeldende modtager fra det naevnte faellesskab ."
(*) Oversat fra fransk .
( 1 ) EFT L 172 af 28.6.1973, s . 14 .
( 2 ) Forenede sager 286/82 og 26/83, dom af 31 . januar 1984, Sml . s . 377, praemis 16 .
( 3 ) Sag 36/74, dom af 12 . december 1974, Sml . s . 1405, praemis 5 .
( 4 ) Sag 13/76, dom af 14 . juli 1976, Sml . s . 1333 .
( 5 ) Sag 66/85, dom af 3 . juli 1986, Sml . s . 2121, praemis 17 .
( 6 ) Sag 53/81, dom af 23 . marts 1982, Sml . s . 1035 .
( 7 ) Sag 66/85, foernaevnt, praemis 21 .
( 8 ) Sag 48/75, dom af 8 . april 1976, Sml . s . 497, praemis 12 .