62015TO0746(01)
RETTENS KENDELSE (Anden Afdeling)
9. november 2016 (
*1
)
»Annullationssøgsmål — plantebeskyttelsesmidler — gennemførelsesforordning (EU) 2015/2069 — godkendelse af basisstoffet natriumhydrogencarbonat — ikke umiddelbart berørt — afvisning«
I sag T-746/15,
Biofa AG, Münsingen (Tyskland), først ved advokaterne C. Stallberg og S. Knoblich, derefter ved C. Stallberg,
sagsøger,
mod
Europa-Kommissionen ved P. Ondrůšek, G. von Rintelen og F. Moro, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
angående en påstand støttet på artikel 263 TEUF om annullation af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/2069 af 17. november 2015 om godkendelse af basisstoffet natriumhydrogencarbonat, jf. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, og om ændring af bilaget til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 (EUT 2015, L 301, s. 42),
har
RETTEN (Anden Afdeling)
sammensat under rådslagningen af dommerne S. Gervasoni, som fungerende afdelingsformand, L. Madise og Z. Csehi (refererende dommer),
justitssekretær: E. Coulon,
afsagt følgende
Kendelse
Tvistens baggrund
1
Sagsøgeren, Biofa AG, er et selskab, som producerer og markedsfører plantebeskyttelsesmidler, og som er indehaver af en tilladelse til at markedsføre et svampemiddel, VitiSan, indeholdende kaliumhydrogencarbonat som basisstof.
2
Kaliumhydrogencarbonat er et »aktivstof«, som er opført i bilaget til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 af 25. maj 2011, der gennemfører Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 for så vidt angår listen over godkendte aktivstoffer (EUT 2011, L 153, s. 1).
3
Efter ansøgning fra Miljøstyrelsen i Danmark vedtog Europa-Kommissionen den 17. november 2015 gennemførelsesforordning (EU) 2015/2069 om godkendelse af basisstoffet natriumhydrogencarbonat, jf. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler og om ændring af bilaget til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 (EUT 2015, L 301, s. 42, herefter »den anfægtede forordning«).
4
Efter at have modtaget den tekniske rapport fra Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA) om det pågældende stof, godkendte Kommissionen ved den anfægtede forordning natriumhydrogencarbonat som et »basisstof« som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1107/2009 af 21. oktober 2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler og om ophævelse af Rådets direktiv 79/117/EØF og 91/414/EØF (EUT 2009, L 309, s. 1).
5
Natriumhydrogencarbonat markedsføres som et fødevaretilsætningsstof som omhandlet i Kommissionens forordning (EU) nr. 1130/2011 af 11. november 2011 om ændring af bilag III til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1333/2008 om fødevaretilsætningsstoffer, der er godkendt til anvendelse i fødevaretilsætningsstoffer, fødevareenzymer, fødevarearomaer og næringsstoffer (EUT 2011, L 295, s. 178). Godkendelsen af dette stof som »basisstof« gør det således muligt lovligt at anvende dette produkt, der er almindeligt anvendt til en række formål, som plantebeskyttelsesmiddel.
Retsforhandlinger og parternes påstande
6
Sagsøgeren har anlagt nærværende sag ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 22. december 2015.
7
Ved særskilt dokument indleveret til Rettens Justitskontor samme dag indgav sagsøgeren en anmodning om foreløbige forholdsregler. Ved kendelse afsagt af Rettens præsident den 18. januar 2016 blev denne anmodning afslået, og afgørelsen om sagsomkostningerne blev udsat.
8
Ved særskilt dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 5. februar 2016 har Kommissionen fremsat en formalitetsindsigelse i henhold til artikel 130 i Rettens procesreglement. Sagsøgeren har indgivet indlæg vedrørende denne formalitetsindsigelse den 31. marts 2016.
9
Ved dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 7. april 2016 har Kongeriget Danmark fremsat anmodning om at måtte intervenere i sagen til støtte for Kommissionens påstande.
10
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
—
Den anfægtede forordning annulleres.
—
Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
11
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
—
Afvisning.
—
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
12
Sagsøgeren har i sine skriftlige bemærkninger til formalitetsindsigelsen nedlagt følgende påstande:
—
Sagen antages til realitetsbehandling.
—
Subsidiært henskydes formalitetsindsigelsen til afgørelse i forbindelse med sagens realitet.
Retlige bemærkninger
Om formaliteten
13
I henhold til procesreglementets artikel 130, stk. 1, kan Retten tage stilling til, om sagen skal afvises, uden at indlede behandlingen af sagens realitet, såfremt sagsøgte anmoder herom. I den foreliggende sag finder Retten sagen tilstrækkeligt belyst af sagsakterne, og den har besluttet at træffe afgørelse uden at fortsætte sagens behandling, og uden at det er nødvendigt at henskyde formalitetsindsigelsen til afgørelse i forbindelse med sagens realitet.
14
Kommissionen har fremsat to formalitetsindsigelser, hvoraf den første vedrører den omstændighed, at sagsøgte ikke er direkte berørt, og den anden, at sagsøgeren ikke har den fornødne søgsmålsinteresse.
15
Indledningsvis skal Kommissionens første formalitetsindsigelse undersøges.
16
I henhold til artikel 263, stk. 4, TEUF kan enhver fysisk eller juridisk person på det grundlag, der er omhandlet i denne artikels stk. 1 og 2, indbringe klage med henblik på prøvelse af retsakter, der er rettet til vedkommende, eller som berører denne umiddelbart og individuelt, samt af regelfastsættende retsakter, der berører vedkommende umiddelbart, og som ikke omfatter gennemførelsesforanstaltninger.
17
I den foreliggende sag er det ubestridt, at den anfægtede forordning ikke er rettet til sagsøgeren, der således ikke er adressat for denne retsakt. Følgelig kan sagsøgeren alene anlægge et annullationssøgsmål til prøvelse af den nævnte forordning, såfremt den pågældende dels er umiddelbart berørt, dels er individuelt berørt som omhandlet i det andet tilfælde i artikel 263, stk. 4, TEUF, eller såfremt den anfægtede retsakt udgør en regelfastsættende retsakt, som ikke omfatter gennemførelsesforanstaltninger som omhandlet i denne bestemmelses tredje led.
18
Sagsøgeren har gjort gældende, at selskabet er umiddelbart berørt af den anfægtede forordning på grundlag af to argumenter, hvoraf det første vedrører artikel 59, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009, og det andet de økonomiske konsekvenser, som den anfægtede forordning medfører for sagsøgerens situation på markedet.
19
Med sit første argument har sagsøgeren gjort gældende, at EFSA i den tekniske rapport, som denne myndighed har stillet til rådighed for Kommissionen i forbindelse med godkendelsen af natriumhydrogencarbonat som basisstof, uden at have opnået selskabets tilladelse hertil har brugt undersøgelsesresultater, som sagsøgeren havde fremlagt i forbindelse med godkendelsen af natriumhydrogencarbonat som aktivstof. Nærmere bestemt havde EFSA i den omtalte tekniske rapport udelukket, at natriumhydrogencarbonat kan indvirke negativt på honningbier, eftersom sådanne virkninger var blevet udelukket for natriumhydrogencarbonat i forbindelse med tilladelsen vedrørende VitiSan og et andet produkt.
20
I denne henseende har sagsøgeren gjort gældende, at artikel 59, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009 bl.a. fastsætter, at forsøgs- og undersøgelsesrapporter om et aktivstof, der er registreret i overensstemmelse med forordningen, på visse betingelser, der er opfyldt i den foreliggende sag, er databeskyttede. Sagsøgeren har nærmere bestemt gjort gældende, at denne bestemmelse præciserer, at når en rapport er beskyttet, må den medlemsstat, der har modtaget den, ikke bruge den til gavn for andre ansøgere om godkendelse af plantebeskyttelsesmidler bortset fra nærmere bestemte tilfælde, som ikke er relevante i den foreliggende sag.
21
For det første giver denne bestemmelse ifølge sagsøgeren selskabet en subjektiv ret, som Kommissionen har tilsidesat, i det omfang den i forbindelse med godkendelsen af natriumhydrogencarbonat som basisstof, uden tilladelse hertil og inden udløbet af den 10-årige beskyttelsesperiode, der gælder herfor, anvendte sagsøgerens data vedrørende kaliumhydrogencarbonat som aktivstof.
22
For det andet er den omstændighed, at ordlyden af artikel 59, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009 ikke fastsætter en beskyttelse af data inden for rammerne af den forenklede procedure med henblik på godkendelse af et basisstof, ifølge sagsøgeren ikke til hinder for dennes konklusion, eftersom en afgørelse om godkendelse af et stof som basisstof, i lighed med en afgørelse om tilladelse til et aktivstof, giver en tredjepart mulighed for at markedsføre et plantebeskyttelsesmiddel i konkurrence med sagsøgerens produkt. Dette er så meget desto mere åbenlyst, som at godkendelsen af et basisstof kan få mere vidtrækkende konsekvenser for konkurrencen, idet et ubegrænset antal mennesker får mulighed for at markedsføre dette stof som plantebeskyttelsesmiddel på Den Europæiske Unions område i et ubegrænset tidsrum.
23
For det tredje støttes sagsøgerens konklusion af det forhold, at artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009, som fastsætter undtagelser til visse af forordningens artikler, ikke nævner forordningens artikel 59, stk. 1.
24
For det fjerde har sagsøgeren gjort gældende, at nærhedsprincippet er tilsidesat. Ifølge artikel 23 i forordning nr. 1107/2009 gælder særordningen for basisstoffer kun, når behovet for at anvende de pågældende stoffer ikke er dækket af de allerede eksisterende plantebeskyttelsesmidler, og dette for at forhindre, at andre markedsudbydere bemægtiger sig en konkurrencemæssig fordel i forhold til indehaverne af tilladelserne ved at bringe plantebeskyttelsesmidler, som ikke er underlagt krav om en tilladelse, på markedet.
25
I denne forbindelse betragter Kommissionen angiveligt natriumhydrogencarbonat som et aktivstof i plantebeskyttelsesmidler, og der er derfor ikke ingen erhvervsmæssige interesser i at få dette aktivstof godkendt, eftersom det allerede er tilladt at anvende det med henblik på plantebeskyttelse i visse medlemsstater på grundlag af nationale bestemmelser herom.
26
Ligeledes ville godkendelsen af natriumhydrogencarbonat som basisstof med henblik på plantebeskyttelse være nyttesløs, idet der findes et i kemisk henseende tilsvarende eller identisk aktivstof, særligt hvad angår bestemmelserne for klassifikation og etikettering, fremstillingsprocesser, anvendelse og svampedræbende funktion, således som dette er bekræftet af EFSA samt af dokumenter og internationale publikationer.
27
For det femte ville godkendelsen af et aktivstof i henhold til »prioritetsprincippet« ifølge sagsøgeren blokere for enhver verserende ansøgning om godkendelse af det samme stof som basisstof. Idet sagsøgeren har ansøgt om godkendelse af natriumhydrogencarbonat som aktivstof, vil en ansøgning om godkendelse af dette stof som basisstof følgelig skulle tilbagekaldes.
28
Med sit andet argument har sagsøgeren gjort gældende, at vedtagelsen af den anfægtede forordning har direkte økonomiske konsekvenser for sagsøgerens situation på markedet, idet natriumhydrogencarbonat, der er godkendt af Kommissionen som basisstof, er en erstatning for plantebeskyttelsesmidler på basis af kaliumhydrogencarbonat, og som derfor konkurrerer med sagsøgerens produkt, VitiSan.
29
Indledningsvis skal det bemærkes, at det følger af fast retspraksis, at spørgsmålet om, hvorvidt en borger er umiddelbart berørt, er baseret på to kumulative betingelser. Dels er det et krav, at den anfægtede EU-retsakt umiddelbart skal have en indvirkning på den pågældendes retsstilling, dels skal den ikke overlade et skøn til adressaterne, der skal gennemføre den, idet gennemførelsen skal ske helt automatisk, udelukkende i medfør af EU-reglerne og uden anvendelse af andre mellemkommende regler (kendelse af 6.9.2011, Inuit Tapiriit Kanatami m.fl. mod Parlamentet og Rådet, T-18/10, EU:T:2011:419, præmis 71, og dom af 25.10.2011, Microban International og Microban (Europe) mod Kommissionen, T-262/10, EU:T:2011:623, præmis 27).
30
I den foreliggende sag skal det bemærkes, at sagsøgerens første argument vedrørende artikel 59, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009 ikke godtgør, at selskabet er umiddelbart berørt af den anfægtede forordning.
31
I den tekniske rapport som EFSA fremlagde for Kommissionen i forbindelse med godkendelsen af natriumhydrogencarbonat som basisstof, har EFSA blot helt generelt nævnt de undersøgelsesresultater, som sagsøgeren havde fremlagt med henblik på godkendelsen af kaliumhydrogencarbonat som aktivstof. I den omtalte tekniske rapport udelukkede EFSA, at natriumhydrogencarbonat kan indvirke negativt på honningbier, idet dette var blevet udelukket med hensyn til kaliumhydrogencarbonat i forbindelse med tilladelsen til VitiSan og et andet produkt.
32
Imidlertid fastsætter artikel 59, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009, at den databeskyttelse, som en ansøger om godkendelse af markedsføring eller brug af et plantebeskyttelsesmiddel, der indeholder et aktivstof, og som har fremlagt en rapport, er omfattet af, ikke gør det muligt for den medlemsstat, der har modtaget denne rapport, at bruge den til gavn for andre ansøgere om godkendelse, med undtagelse af de i forordningen nævnte tilfælde.
33
Som det således fremgår af 39. betragtning til forordning nr. 1107/2009, har denne bestemmelse til formål at beskytte de store investeringer, som ansøgeren om godkendelse, der har forelagt den pågældende rapport, har foretaget, mod en anden konkurrerende ansøgers brug heraf.
34
Bestemmelsen kan derfor ikke fortolkes således, at den beskytter ansøgeren om godkendelse for så vidt angår henvisninger, som EFSA har foretaget til den pågældende rapport i forbindelse med Kommissionens godkendelse af et basisstof. Således som det fremgår af 18. betragtning til forordning nr. 1107/2009, »[kan] [v]isse stoffer, der ikke primært bruges som plantebeskyttelsesmidler, […] være nyttige i plantebeskyttelsesøjemed, mens det måske i økonomisk henseende er mindre interessant at ansøge om godkendelse«. Således sker godkendelsen af et stof som basisstof ikke til fordel for nogle bestemte ansøgere, men til fordel for alle brugere, og den falder således ikke ind under anvendelsesområdet for artikel 59, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009. Endvidere skal det bemærkes, at det af forordningens artikel 28, stk. 2, litra a) fremgår, at godkendelse af et stof som basisstof alene tillader »anvendelsen« af dette stof med henblik på plantebeskyttelsesmidler og ikke markedsføringen af dette stof som plantebeskyttelsesmiddel, hvilket bekræfter den manglende økonomiske interesse af en sådan godkendelse for en bestemt ansøger.
35
Under alle omstændigheder har sagsøgeren ikke godtgjort, på hvilken måde den anfægtede forordning, til trods for, at den alene har til formål at tillade anvendelsen – og ikke markedsføringen – af natriumhydrogencarbonat, kan berøre sagsøgerens situation umiddelbart i form af en krænkelse af en eventuel ret til en handelsmæssig beskyttelse af de data, som er indeholdt i de forsøgs- eller undersøgelsesrapporter, som sagsøgeren har fremlagt, hvilken ret sagsøgeren skulle udlede af artikel 59, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009.
36
Med hensyn til sagsøgerens andet argument vedrørende den anfægtede forordnings økonomiske konsekvenser for sagsøgerens situation på markedet skal det bemærkes, at sagsøgeren i sine indlæg blot har begrænset sig til meget generelt at henvise til muligheden for at lide et tab som følge af anvendelsen af natriumhydrogencarbonat i stedet for sagsøgerens produkt, VitiSan, uden herved at fremlægge yderligere oplysninger, der kan påvise, at sagsøgerens retsstilling er umiddelbart berørt af den anfægtede forordning.
37
Selv om det nemlig ikke kan udelukkes, at den anfægtede forordning kan have konsekvenser for markedsføringen af sagsøgerens produkt, således som Kommissionen selv har medgivet i sine skriftlige indlæg, berører sådanne økonomiske konsekvenser, der er en konsekvens af denne forordning, ikke sagsøgerens retsstilling, men alene dennes faktiske situation (jf. i denne retning dom af 28.4.2015, T & L Sugars og Sidul Açúcares mod Kommissionen, C-456/13 P, EU:C.2015:284, præmis 37, og kendelse af 6.9.2011, Inuit Tapiriit Kanatami m.fl. mod Parlamentet og Rådet, T-18/10, EU:T:2011:419, præmis 75).
38
I denne forbindelse er den omstændighed, at en retsakt vil kunne påvirke en sagsøgers materielle situation, ikke i sig selv tilstrækkelig til, at sagsøgeren kan anses for at være umiddelbart berørt (kendelse af 18.2.1998, Comité d’entreprise de la Société française de production m.fl. mod Kommissionen, T-189/97, EU:T:1998:38, præmis 48, og af 21.9.2011, Etimine og Etiproducts mod ECHA, T-343/10, EU:T:2011:509, præmis 41. Jf. i denne retning dom af 10.12.1969Eridania m.fl. mod Kommissionen, 10/68 og 18/68, EU:C:1969:66, præmis 7).
39
På baggrund af det ovenstående må det fastslås, at den anfægtede forordning ikke umiddelbart berører sagsøgerens retsstilling, idet forordningen begrænser sig til at tillade anvendelsen af et produkt, der adskiller sig fra det, som sagsøgeren markedsfører, til plantebeskyttelse. Da den første betingelse om umiddelbart berørt ikke er opfyldt, må det konkluderes, at sagsøgeren, som således ikke er umiddelbart berørt af den anfægtede forordning, som følge heraf ikke har søgsmålskompetence til at anfægte den, uden at det herved er nødvendigt at træffe afgørelse om, hvorvidt sagsøgeren eventuelt er individuelt berørt som omhandlet i det andet tilfælde i artikel 263 TEUF, stk. 4, uden at det er nødvendigt at tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt den anfægtede forordning udgør en regelfastsættende retsakt, som ikke omfatter gennemførelsesforanstaltninger som omhandlet i det tredje tilfælde, der er nævnt i denne bestemmelse.
40
Som følge heraf skal Kommissionens første formalitetsindsigelse tages til følge, og den foreliggende sag skal afvises, uden at det er nødvendigt at undersøge den anden formalitetsindsigelse.
Om anmodningen om intervention
41
Det følger af procesreglementets artikel 144, stk. 3, at når sagsøgte indgiver en formalitetsindsigelse eller en indsigelse mod Rettens kompetence som omhandlet i artikel 130, stk. 1, træffes der først afgørelse om anmodningen om intervention, når indsigelsen i forbindelse med sagens realitet afvises eller henskydes.
42
Idet den foreliggende sag afvises, er det ufornødent at træffe afgørelse vedrørende anmodningen om intervention.
Sagens omkostninger
43
I henhold til procesreglementets artikel 134, stk. 1, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom. Da sagsøgeren har tabt sagen, bør sagsøgeren pålægges at afholde sagsomkostningerne, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler, i overensstemmelse med Kommissionens påstand herom.
44
I henhold til procesreglementets artikel 144, stk. 10, bærer Kongeriget Danmark sine egne omkostninger i forbindelse med anmodning om intervention.
På grundlag af disse præmisser
bestemmer
RETTEN (Anden Afdeling):
1)
Sagen afvises.
2)
Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende Kongeriget Danmarks anmodning om intervention.
3)
Biofa AG betaler sagsomkostningerne, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler.
4)
Kongeriget Danmark bærer sine egne omkostninger i forbindelse med anmodningen om intervention.
Således bestemt i Luxembourg den 9. november 2016.
E. Coulon
Justitssekretær
S. Gervasoni
Fungerende afdelingsformand
(
*1
) – Processprog: tysk.