61993CC0132_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1. Det er usaedvanligt, at en national retsinstans efter at have faaet Domstolens besvarelse af et praejudicielt spoergsmaal paa ny anmoder denne om vejledning med hensyn til, hvilken afgoerelse den ° henset til Domstolens afgoerelse ° boer traeffe (1).
2. Dette er imidlertid, hvad Arbeitsgericht Elmshorn har gjort. Retten er af den opfattelse, at Domstolens dom i Steen-sagen (2) kan opfattes paa to maader, hvorfor retten har forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal:
"Skal [den naevnte dom] fortolkes saaledes, at den nationale retsinstans med hensyn til rent interne forhold er afskaaret fra at anvende faellesskabsretten, eller har den i tilfaelde af, at EF-Domstolen savner kompetence, som lovmaessigt doemmende myndighed, jf. artikel 101, stk. 1, andet punktum, i Forbundsrepublikken Tysklands Grundgesetz, stadig kompetence til ° naar det goeres gaeldende, at der foreligger en overtraedelse af artikel 3, stk. 1, i Grundgesetz ° som praejudicielt spoergsmaal at efterproeve, om der er tale om forskelsbehandling af statens egne borgere, fordi faellesskabsretten foerer til, at tyske statsborgere stilles ringere end statsborgere fra andre medlemsstater?"
3. Domstolen er allerede bekendt med sagens faktiske omstaendigheder. Jeg vil derfor ikke komme naermere ind paa disse, men henviser herved til mit forslag til afgoerelse (3) og til Domstolens dom (4) i den tidligere praejudicielle sag.
4. Det turde vaere tilstraekkeligt at naevne, at Domstolen i overensstemmelse med det i mit forslag til afgoerelse anfoerte fastslog, at en statsborger i en medlemsstat, der aldrig har gjort brug af sin ret til fri bevaegelighed i henhold til reglerne om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet, ikke kan stoette ret paa EOEF-traktatens artikel 7 og 48 over for den paagaeldende medlemsstat, naar der er tale om rent interne forhold (5).
5. Domstolen antog med andre ord ° som jeg selv ° at forhold af den omhandlede art ikke materielt var omfattet af faellesskabsrettens anvendelsesomraade.
6. Domstolens dom har skabt en vis tvivl hos den forelaeggende retsinstans med hensyn til, hvilke konsekvenser den boer drage heraf.
7. Den forelaeggende retsinstans sammenligner saaledes forholdene for en tysk statsborger, der kan betegnes som fastboende, dvs. en person som Steen, med forholdene for en statsborger i en anden medlemsstat, der ved at goere brug af sin ret til fri bevaegelighed tager til Forbundsrepublikken Tyskland og ansoeger om den stilling, som Steen blev naegtet ansaettelse i, hvorved retten konstaterer, at en person som foerst omhandlet ikke nyder den faellesskabsretlige beskyttelse, som personer af sidstnaevnte art har krav paa.
8. Retten er af den opfattelse, at de naevnte forskellige vilkaar er udtryk for en forskelsbehandling, som udspringer direkte af faellesskabsretten, der tillaegger udenlandske EF-arbejdstagere rettigheder, som indenlandske statsborgere ikke har.
9. Der er herved tale om et velkendt problem for Domstolen, nemlig spoergsmaalet om omvendt forskelsbehandling.
10. Hvad der derimod er nyt, er, at vurderingen af en saadan forskelsbehandling i henseende til faellesskabsretten stilles op over for en vurdering i henseende til den paagaeldende medlemsstats forfatningsretlige regler. Udtrykt mere klart, kan lovligheden af en saadan forskelsbehandling, der ikke kan anfaegtes paa grundlag af faellesskabsretten ° ikke fordi den er forenelig med faellesskabsretten, men fordi den falder uden for dennes anvendelsesomraade ° goeres til genstand for en national forfatningsretlig efterproevelse? Er faellesskabsretten til hinder herfor?
11. Jeg bemaerker, at der ikke for den nationale retsinstans ° paa trods af tvetydigheden af begrebet "de tyske retters kompetence til 'indirekte' at efterproeve faellesskabsretten", jf. det i forelaeggelseskendelsen anfoerte (6) ° er spoergsmaal om at efterproeve forfatningsmaessigheden af faellesskabsretten, der netop ikke finder anvendelse i den paagaeldende sag.
12. Det spoergsmaal, som den nationale retsinstans har forelagt Domstolen, er, hvorvidt det efter Domstolens dom af 28. januar 1992 er muligt at efterproeve forfatningsmaessigheden af den paagaeldende nationale regel, for saa vidt denne indebaerer en forskelsbehandling af en indenlandsk arbejdstager ° hvis forhold maa anses for noget rent internt ° i forhold til statsborgere i andre medlemsstater, der har gjort brug af deres ret til fri bevaegelighed inden for Faellesskabet, saaledes at deres forhold er omfattet af faellesskabsrettens anvendelsesomraade.
13. Igen staar vi her over for et rent nationalretligt spoergsmaal, som hverken faellesskabsretten i almindelighed eller Domstolens dom i saerdeleshed kan vaere af nogen betydning for.
14. Hvilken problemstilling er der tale om?
15. Er et forhold omfattet af faellesskabsrettens anvendelsesomraade, kan dette som foelge af dennes forrang foere til, at en national retsinstans undlader at anvende en national regel, som strider mod faellesskabsretten.
16. Det er ikke desto mindre fortsat de nationale regler, der regulerer rent interne forhold, som ikke er omfattet af faellesskabsrettens anvendelsesomraade, hvilket vil kunne foere til forskellige vilkaar i situationer, der maa sidestilles.
17. Spoergsmaalet om, hvorvidt der efter forfatningen ° herunder navnlig paa grundlag af princippet om lighed for loven ° bestaar en forpligtelse til at afskaffe enhver form for omvendt forskelsbehandling, maa suveraent afgoeres af de forfatningsretlige retsinstanser i den paagaeldende medlemsstat.
18. Bestaar der en saadan forpligtelse, er spoergsmaalet om dennes overholdelse ° der ligeledes er nationalretligt ° et spoergsmaal, der noedvendigvis ikke kan besvares paa grundlag af faellesskabsretten, simpelthen fordi en saadan forpligtelse er faellesskabsretten uvedkommende.
19. Jeg har en sidste bemaerkning.
20. Den problematik, der ligger til grund for den nye forelaeggelse for Domstolen, kan ikke reduceres til et spoergsmaal om at sammenligne forholdene for henholdsvis en indenlandsk "fastboende" statsborger og statsborgere i andre medlemsstater, der goer brug af deres ret til fri bevaegelighed.
21. Selv om Steen, saaledes som Domstolen har fastslaaet, ikke kan stoette ret paa EOEF-traktatens artikel 7 og 48, for saa vidt der er tale om et rent internt forhold, kunne han have stoettet ret paa disse bestemmelser over for en anden medlemsstat, i hvilken han havde gjort brug af sin ret til fri bevaegelighed, hvilket som naevnt i mit tidligere forslag til afgoerelse ogsaa gaelder Tyskland, saafremt Steen havde haft bopael eller vaeret beskaeftiget eller havde gennemfoert en uddannelse i en anden medlemsstat (7).
22. Jeg skal herefter foreslaa, at Domstolen giver foelgende besvarelse:
"I tilfaelde, hvor en statsborger i en medlemsstat i modsaetning til andre EF-borgere, hvem en saadan rettighed tilkommer, ikke har en af faellesskabsretten udspringende rettighed alene af den grund, at vedkommendes forhold ° fordi de er udtryk for rent interne forhold ° ikke er omfattet af faellesskabsrettens anvendelsesomraade, er faellesskabsretten uden betydning for de nationale retsinstansers naermere anvendelse af et forfatningsretligt princip om lighed for loven, idet dette spoergsmaal udelukkende henhoerer under den paagaeldende medlemsstats nationale retsorden."
(*) Originalsprog: fransk.
(1) - Jf. som et eksempel herpaa dom af 16.12.1992 (sag C-304/90, Payless DIY, Sml. I, s. 6493).
(2) - Dom af 28.1.1992 (sag C-332/90, Sml. I, s. 341).
(3) - Punkt 2-5.
(4) - Praemis 2-5.
(5) - Praemis 9 ff.
(6) - S. 12.
(7) - Jf. mit forslag til afgoerelse i sag C-332/90, punkt 9.