61985CC0338_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . De spoergsmaal, Pretore di Lucca har forelagt som led i tvisten mellem selskabet Pardini og det italienske udenrigsministerium samt Banca toscana, vedroerer to problemer, hvis principielle betydning er bekendt : Om der retmaessigt kan traeffes gennemfoerelsesforanstaltninger med tilbagevirkende gyldighed, samt om betydningen og raekkevidden af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning . Selv om der i Domstolens praksis allerede kan udledes visse holdepunkter, rummer den foreliggende sag dog visse saerlige omstaendigheder, som understreger, at problemerne er mere komplicerede end som saa .
I - Domstolens kompetence
2 . Inden jeg gaar over til at behandle sagens realitet, skal jeg behandle et formalitetsspoergsmaal . Som bekendt har Kommissionen i de skriftlige indlaeg givet udtryk for begrundet tvivl med hensyn til, om Domstolen har kompetence til at besvare de forelagte spoergsmaal, og Domstolen fandt det noedvendigt at stille spoergsmaal til den italienske regering vedroerende visse aspekter i forbindelse med sager om foreloebige forholdsregler, jfr . artikel 700 i den italienske lov om civil retspleje, og som er det stadium af sagen, hvor Pretore har forelagt de praejudicielle spoergsmaal . Samtidig anmodede Domstolen saavel den italienske regering som sagsoegeren i hovedsagen om at fremkomme med deres bemaerkninger til det centrale problem, dvs . om Domstolen har kompetence - et begreb, som efter min opfattelse er mere praecist, end om anmodningen kan realitetsbehandles - til i medfoer af Traktatens artikel 177 at besvare praejudicielle spoergsmaal, som er forelagt af en national retsinstans, saafremt denne skoenner, at en praejudiciel afgoerelse er noedvendig, foer den afsiger sin dom .
3 . Selv om svarene paa spoergsmaalene vel har kastet yderligere lys over det processuelle stadium, hvor hovedsagen staar, og belyst, hvorledes en sag om foreloebige forholdsregler forloeber efter italiensk ret, og selv om Kommissionen under den mundtlige forhandling har trukket de indvendinger, den havde fremsat paa det punkt, tilbage, og erklaeret, at den vil tage Domstolens afgoerelse til efterretning, maa jeg sige, at jeg selv stadig er noget i tvivl . Paa baggrund af redegoerelsen for de vaesentligste aspekter omkring den sagstype, som led i hvilken spoergsmaalene er forelagt, er det for mig at se stadig ikke ganske sikkert, at Domstolen er kompetent .
4 . Selv om Domstolen allerede ved flere lejligheder har fortolket artikel 177, har den, saa vidt jeg kan se, endnu ikke behandlet det saerlige problem, der foreligger her . Artiklens ordlyd og selve aanden bag den indebaerer, at Domstolen har kompetence til at besvare spoergsmaal fra en national retsinstans om fortolkningen og gyldigheden af faellesskabsretten, saafremt den forelaeggende retsinstans, som skal afgoere en tvist, har brug for Domstolens afgoerelse . I den foreliggende sag er forelaeggelsen sket ved en kendelse, hvorved der er anordnet foreloebige forholdsregler, og som er afsagt inaudita altera parte af den forelaeggende retsinstans, som har forelagt spoergsmaalene paa grundlag af en udtrykkelig paastand fra selskabet Pardini . Ifoelge selskabet maa den retsinstans, der skal tage stilling til realiteten - det er ikke Pretore, idet denne kun behandler sagen om foreloebige forholdsregler, og det er ikke sikkert, at sagen vil blive behandlet ved den anden retsinstans - disponere over de faellesskabsretlige fortolkningsbidrag, der efter selskabets opfattelse er noedvendige, for at den kan traeffe afgoerelse i sagen . Netop denne usaedvanlige omstaendighed goer, at jeg maa fremkomme med enkelte generelle bemaerkninger med hensyn til, om Domstolen har kompetence til at besvare en praejudiciel anmodning som den foreliggende .
5 . Lad mig indledningsvis naevne, at forelaeggelseskendelsen tilsyneladende er afsagt under overtraedelse af den italienske lov om civil retspleje, idet retten efter naevnte lov skulle have fastsat en dato, hvor parterne skulle give moede, og dér - efter kontradiktorisk forhandling - stadfaeste, aendre eller ophaeve den ensidigt anordnede foreloebige forholdsregel . Det er dog oplyst, at den italienske kassationsdomstol har fastslaaet, at en saadan mangel ikke bevirker, at kendelsen bliver ugyldig, og at Pretore altid kan indkalde parterne, saa laenge behandlingen af sagens realitet ikke er paabegyndt .
6 . Men den omstaendighed, at sagens behandling ved den nationale retsinstans ikke har vaeret i overensstemmelse med gaeldende ret, har ikke betydning for, om retsinstansen kan forelaegge spoergsmaal for Domstolen . Saaledes fastslog Domstolen i dommen i Reina-sagen ( 1 ), at det ikke tilkommer Domstolen at undersoege, om den kendelse, der forelaegges den, er afsagt i overensstemmelse med de nationale bestemmelser vedroerende retternes sammensaetning og virkemaade .
7 . Men vigtigere er det, at det noedvendigvis er den retsinstans, der skal traeffe afgoerelse i sagen, der alene kan forelaegge spoergsmaal for Domstolen . Dette foelger foerst og fremmest af selve ordlyden af artikel 177 . Naar der er tale om retsinstanser, hvis afgoerelser ifoelge de nationale retsregler kan appelleres, hedder det udtrykkeligt, at en saadan retsinstans kan anmode Domstolen om at afgoere sagen, foer den afsiger sin dom . Et saadant krav er en foelge af den hoeje grad af autonomi, den forelaeggende retsinstans har . Det tilkommer alene den at afgoere, om der skal forelaegges spoergsmaal, hvornaar, om spoergsmaalet er relevant og hvorledes det skal formuleres, og den naevnte autonomi goer sig ikke alene gaeldende i forhold til parterne i hovedsagen, men ogsaa i forhold til de overordnede retsinstanser . Ingen af Domstolens afgoerelser belyser dette bedre end dommen i Rheinmoehlen-sagen ( 2 ), hvori Domstolen foerst fastslog, at de i artikel 177, stk . 2, omhandlede nationale retter
" har en meget vid adgang til at gaa til Domstolen, hvis de skoenner, at en for dem verserende sag frembyder problemer vedroerende fortolkningen eller gyldigheden af faellesskabsretlige bestemmelser, som de noedvendigvis maa traeffe afgoerelse om", og
derefter udtalte, at
" resultatet af disse betragtninger er, at en regel i national ret, der binder de retter, som ikke doemmer i sidste instans, til at foelge den af en overordnet instans foretagne retlige bedoemmelse, ikke kan fratage disse retter muligheden for at forelaegge Domstolen fortolkningsspoergsmaal vedroerende den faellesskabsret, der er genstand for en saadan retlig bedoemmelse ".
En afgoerelse truffet af en overordnet retsinstans, hvorved afgoerelsen om at forelaegge en sag for Domstolen aendres eller ophaeves, kan med andre ord ikke fratage en national retsinstans retten til at forelaegge sagen for Domstolen .
8 . Til de nationale retsinstansers autonomi svarer ogsaa, at de i intet tilfaelde er bundet til at modtage et svar paa et praejudicielt spoergsmaal, som de ikke selv har formuleret .
9 . Der er ingen tvivl om, at den praejudicielle procedure indebaerer, at Domstolens afgoerelse i foerste raekke skal laegges til grund ved den forelaeggende retsinstans selv . Det er et saadant synspunkt, som foerte til, at Domstolen, f.eks . i Irish Creamery-sagen ( 3 ), til et argument om, at de praejudicielle spoergsmaal ikke kunne besvares, idet de haevdedes at vaere forelagt for tidligt, fastslog, at det er den forelaeggende retsinstans, som "har ansvaret for den afgoerelse, der skal traeffes", og at det derfor tilkommer den at afgoere, hvornaar og paa hvilket stadium af retsforhandlingerne, sagen boer indbringes for Domstolen . Ud fra samme hensyn forklarede Domstolen i dommene i Damiani - ( 4 ) og Moser-sagerne ( 5 ), at det tilkommer den forelaeggende ret at afgoere, om de rejste spoergsmaal er relevante, og om en praejudiciel afgoerelse er noedvendig, "for at retten kan afsige dom" ( 6 ). Domstolen har henvist til de naevnte afgoerelser i den nyligt afsagte dom i Pretore di Salò-sagen ( 7 ), hvori Domstolen i oevrigt, som ogsaa i kendelsen af 5 . marts 1986 i Woensche-sagen ( 8 ) omtaler "den nationale domstol, som (( den praejudicielle dom )) retter sig til ."
10 . Alt peger saaledes i retning af, at kun den retsinstans, som skal afsige dom paa grundlag af Domstolens praejudicielle afgoerelse, kan forelaegge spoergsmaal i henhold til artikel 177 . Aktoererne i denne dialog mellem retsinstanser er paa den ene side en national retsinstans, for hvilken der verserer en konkret tvist, og paa den anden side Domstolen, som i forbindelse med den naevnte tvist anmodes om at fremlaegge de oplysninger vedroerende faellesskabsretten, der er noedvendige, for at den nationale retsinstans kan afgoere tvisten, selv om dommenes retskraft bevirker, at et praejudicielt svar har retsvirkninger, der gaar ud over den sag, som led i hvilken det er formuleret .
11 . Praejudicielle dommes bindende kraft indebaerer ganske vist, at appel - og kassationsinstanser er bundet af de praejudicielle afgoerelser, der er afsagt paa anmodning af en foersteinstans . Men situationen er den, at den forelaeggende retsinstans uden videre vil have afsagt dom efter og paa grundlag af den praejudicielle dom, og de overordnede retsinstanser moeder den praejudicielle dom i kraft af nationale retsmidler . Det er paa den baggrund, spoergsmaalet om praejudicielle dommes bindende virkning opstaar, men i en ganske anden relation end den, der foreligger her . I henhold til Domstolens praksis kan nationale retsinstanser indbringe en sag for Domstolen paa ny . For at vende tilbage til spoergsmaalet om praejudicielle dommes bindende virkning skal jeg naevne, at Domstolen aldrig udtrykkeligt har redegjort for, hvorledes de nationale retsinstanser er stillet, der skal traeffe afgoerelse i en sag, hvor der i foersteinstansen er anmodet om en praejudiciel afgoerelse . Det er dog her interessant at haefte sig ved, at der i domskonklusionen i egentlige tvister anvendes vendingen "Domstolen udtaler og bestemmer", mens der i praejudicielle domme anvendes formuleringen "Domstolen kender for ret", hvilket er udtryk for en objektiv opfattelse af den praejudicielle fortolkning . Dette bekraeftes af dommen i Benedetti-sagen ( 9 ), hvor Domstolen fastslog, at
" en ... dom i en praejudiciel sag har til formaal at afgoere et retsspoergsmaal ... ".
Samme opfattelse kan findes i dommen i Denkavit italiana-sagen ( 10 ), hvor Domstolen forklarede, at :
" Den fortolkning, som Domstolen foretager af en faellesskabsretlig regel under udoevelse af sin kompetence i henhold til artikel 177, belyser og praeciserer i noedvendigt omfang betydningen og raekkevidden af den paagaeldende regel, saaledes som den skal forstaas og anvendes, henholdsvis burde have vaeret forstaaet og anvendt fra sin ikrafttraeden ."
12 . Og i ovennaevnte kendelse i Woensche-sagen fastslog Domstolen utvetydigt,
" ... at der ved en dom, hvormed Domstolen praejudicielt tager stilling til fortolkningen eller gyldigheden af en retsakt fra en af Faellesskabets institutioner, traeffes en retskraftig afgoerelse vedroerende et eller flere faellesskabsretlige spoergsmaal ...".
Ifoelge fremherskende teori er foerst og fremmest den forelaeggende retsinstans, men ogsaa en hvilken som helst anden national retsinstans, der behandler det problem, der er afgjort ved den praejudicielle dom, bundet af den, idet de dog, som fastslaaet af Domstolen, altid kan forelaegge spoergsmaal paa ny, en ret, hvis naermere betingelser er fastlagt i dommen i International Chemical Corporation-sagen ( 11 ) samt i kendelsen i Woensche-sagen . Allerede i Da Costa-dommen ( 12 ) fastslog Domstolen, at retskraften af en given fortolkning kan fritage de i artikel 177, stk . 3, naevnte retsinstanser fra forpligtelsen til at forelaegge spoergsmaal for Domstolen . Det synspunkt blev saavel bekraeftet som yderligere belyst i dommen i CILFIT-sagen ( 13 ).
13 . Tilbage staar spoergsmaalet om den i forelaeggelseskendelsen givne begrundelse . Domstolen udtalte, formentlig foerste gang i dommen i Foglia mod Novello-sagen ( 14 ), at :
" Med henblik paa at give Domstolen mulighed for at udfylde sin rolle i overensstemmelse med Traktaten, er det ubetinget noedvendigt, at de nationale retsinstanser i tilfaelde, hvor grundene til, at de finder, at en besvarelse af deres spoergsmaal er noedvendig for tvistens loesning ikke klart fremgaar af sagen, redegoer for disse ."
En saadan pligt til at begrunde, hvorfor et svar anses for noedvendigt, som Domstolen opstillede i forbindelse med en helt speciel sag, gentog Domstolen i dommen i Holdijk-sagen ( 15 ), hvori det understregedes, at en saadan begrundelse ikke alene skal saette Dostolen i stand til at give hensigtsmaessige svar, men ogsaa til at give medlemsstaterne og andre interesserede parter mulighed for at indgive indlaeg i henhold til artikel 20 i statutten for Domstolen . Endelig fremhaevede Domstolen den samme pligt til at give en begrundelse i dommene i Haug-Adrion - ( 16 ) og Bertini-sagerne ( 17 ).
14 . Men bortset fra Foglia mod Novello-sagen har Domstolen aldrig erklaeret sig inkompetent i relation til praejudicielle anmodninger, som ikke indeholder en begrundelse, og i ovennaevnte sag var Domstolens beslutning om, at den ikke er kompetent, truffet ud fra andre hensyn end manglende begrundelse . I dommen i Bertini-sagen beklagede Domstolen ganske vist, at der ikke var givet nogen begrundelse, men ud fra sagens saerlige omstaendigheder fastslog Domstolen, at det ville stride mod procesoekonomiske hensyn, hvis den alene af den grund undlod at besvare de forelagte spoergsmaal . Tilsvarende kunne Domstolen i Haug-Adrion-sagen fastlaegge indholdet af det praejudicielle spoergsmaal, selv om det var formuleret meget generelt og ikke praecist . At en begrundelse er vigtig, fremgaar f.eks . af dommen i Tissier-sagen ( 18 ), hvor Domstolen kunne udlede de praejudicielle spoergsmaal, bl.a . af begrundelsen i forelaeggelsesdommen .
15 . Den af Pretore di Lucca afsagte kendelse indeholder ingen begrundelse, og man kunne maaske endda mene, at den nationale retsinstans har besluttet at forelaegge sagen praejudicielt paa grundlag af det af sagsoegeren i hovedsagen anfoerte, nemlig at den retsinstans, der skal tage stilling til sagens realitet, skal kunne traeffe afgoerelse i den sag, der eventuelt vil blive indbragt for den . Hvis det utvivlsomt og udelukkende forholdt sig saaledes, ville jeg uden toeven foreslaa, at Domstolen erklaerede sig inkompetent . Men der er en vis tvivl paa det punkt . Desuden fremgaar det af de forklaringer, den italienske regering og sagsoegeren i hovedsagen har givet, at sagen verserer for den forelaeggende retsinstans, saa laenge den ikke er indbragt for den retsinstans, der skal behandle sagens realitet, ligesom den naevnte retsinstans fortsat efter kontradiktorisk forhandling kan stadfaeste, aendre eller ophaeve de anordnede forholdsregler paa baggrund af det svar, Domstolen maatte give . Hvor usandsynlig en saadan mulighed end maa antages at vaere, er det netop den - og kun den - som goer, at jeg skal foreslaa, at Domstolen erklaerer sig kompetent . Men efter min opfattelse er det af betydning, at Domstolen i den forbindelse klart statuerer, at en retsinstans ikke gennem den praejudicielle procedure kan forelaegge spoergsmaal for Domstolen paa en anden retsinstans' vegne .
II - De praejudicielle spoergsmaal
16 . Lad mig herefter gaa over til at behandle de praejudicielle spoergsmaal . Sagen rejser komplicerede problemer vedroerende den tidsmaessige anvendelse af de monetaere bestemmelser paa landbrugsomraadet . De spoergsmaal, Domstolen har stillet Kommissionen og den italienske regering, vidner herom . Men i kraft af de praejudicielle spoergsmaal og uanset den foreliggende sags saerlige omstaendigheder er Domstolen blevet anmodet om at udtale sig om helt grundlaeggende principper .
A - Den tilbagevirkende gyldighed
17 . Problemet vedroerende den tilbagevirkende gyldighed, som er det centrale i de to foerste spoergsmaal, Pretore har forelagt, opstaar i relation til fortolkningen af artikel 7, stk . 1, i Kommissionens forordning nr . 1160/82 af 14 . maj 1982 om forudfastsaettelse af monetaere udligningsbeloeb ( 19 ). Bestemmelsen har foelgende ordlyd
" forudfastsatte monetaere udligningsbeloeb justeres, saafremt en ny repraesentativ kurs, om hvilken der var truffet beslutning foer indgivelsen af ansoegning om forudfastsaettelse, traeder i kraft ".
Lad mig naevne, at denne formulering er stort set identisk med artikel 7 i Kommissionens forordning nr . 243/78, hvorved der for foerste gang indfoertes bestemmelser om forudfastsaettelse af monetaere udligningsbeloeb ( 20 ).
18 . Naar den forelaeggende retsinstans har anmodet om en fortolkning af den naevnte artikel, haenger det sammen med, at Raadet ved forordning nr . 1223/83 af 20 . maj 1983 om de vekselkurser, der skal anvendes inden for landbruget ( 21 ), fastsatte en ny paritet mellem den italienske lire og den groenne valuta, og at Kommissionen samme dag udstedte to gennemfoerelsesforordninger, nemlig nr . 1244/83 ( 22 ) og nr . 1245/83 ( 23 ), hvilket i relation til den foreliggende sag har betydning paa to punkter :
- for det foerste, at de monetaere udligningsbeloeb, ogsaa de forudfastsatte, blev ophaevet for perioden 17 . - 23 . maj 1983, og
- for det andet, at udoevelsen af den ret, som i henhold til artikel 4, stk . 1, sidste afsnit, i Raadets forordning nr . 1134/68 af 30 . juli 1968 ( 24 ) tilkommer enhver til under visse omstaendigheder at ansoege om at faa forudfastsaettelsen og det til bekraeftelse heraf udstedte certifikat eller bevis annulleret, tidsmaessigt blev begraenset . Det fjerde spoergsmaal drejer sig om dette problem, som derfor vil blive behandlet senere .
19 . Forordning nr . 1223/83, som offentliggjordes i De Europaeiske Faellesskabers Tidende den 21 . maj 1983, traadte i henhold til dens artikel 8 i kraft den 23 . maj 1983 . Den 20 . maj 1983 ophaevede Kommissionen imidlertid ved de naevnte to forordninger, som offentliggjordes i De Europaeiske Faellesskabers Tidende den 23 . maj 1983, og som traadte i kraft samme dag, de monetaere udligningsbeloeb for Italien med virkning fra den 17 . maj 1983, mens det i bilag VII til forordning nr . 1223/83 er fastsat, at den nye repraesentative kurs for den italienske lire, som udloeste ovennaevnte ophaevelse, foerst var gaeldende fra den 23 . maj . Spoergsmaalet er med andre ord, fra hvilket tidspunkt de forudfastsatte monetaere udligningsbeloeb skulle justeres .
20 . Det er her, at uenigheden mellem Kommissionen paa den ene side og den italienske regering og selskabet Pardini paa den anden traeder staerkest frem . Efter Kommissionens opfattelse er det med virkning fra den dag, hvor Raadet traf beslutning om at aendre de repraesentative kurser, at justeringen af de forudfastsatte monetaere udligningsbeloeb skal finde sted . Inden aendringen formelt blev vedtaget, inden den blev offentliggjort i Tidende og inden dens ikrafttraeden har Raadets forordning retsvirkning i relation til den foreliggende sag i kraft af, at forordningen blev meddelt pressen . Heroverfor har selskabet Pardini og den italienske regering anfoert, at det foerst er med virkning fra den dag, hvor forordningen om aendring af de repraesentative kurser traeder i kraft, at de forudfastsatte monetaere udligningsbeloeb skal justeres .
21 . Fire datoer er saaledes inde i billedet :
- den 17 . maj, hvor den materielle beslutning blev truffet i Raadet og meddelt pressen ( selv om det italienske forbehold endnu ikke var ophaevet );
- den 20 . maj, hvor Raadets forordning blev udstedt;
- den 21 . maj, hvor forordningen offentliggjordes i Tidende, og
- endelig den 23 . maj, hvor forordningen traadte i kraft .
De to foerste spoergsmaal vedroerer datoerne den 17 ., 20 . og 21 . maj . Men det principielle spoergsmaal er, om Raadets forordning nr . 1223/83 kunne have retsvirkninger foer den 23 . maj, hvor den traadte i kraft .
22 . Den almindelige regel, som er fastlagt i Traktatens artikel 191, er, at :
" Forordningerne offentliggoeres i Faellesskabets officielle Tidende . De traeder i kraft paa det i forordningerne fastsatte tidspunkt eller, hvis et saadant ikke er angivet, den tyvende dag efter offentliggoerelsen ".
I dommen i Neumann-sagen ( 25 ) fastslog Domstolen, at :
" Denne vidtgaaende frihed for forordningsgiverne er imidlertid ikke unddraget enhver retslig kontrol, isaer ikke med hensyn til en eventuel tilbagevirkende kraft ."
23 . Paa linje med klassisk teori er jeg tilboejelig til at mene, at en forordning ikke kan affoede nogen retsvirkning inden dens ikrafttraeden . Retssikkerhedshensyn tilsiger en saadan loesning, og forbudet mod tilbagevirkende gyldighed synes at vaere et grundlaeggende princip . Men paa det oekonomiske omraade maa retsprincipper taale undtagelser, og det fremgaar af Domstolens praksis, at dette faktisk kan vaere tilfaeldet . Inden jeg naermere undersoeger, om der er noget berettiget hensyn, der taler for, at en raadsforordning om aendring af de repraesentative kurser for de groenne valutaer kan vaere hjemmel for en kommissionsforordning om aendring med tilbagevirkende gyldighed af forudfastsatte monetaere udligningsbeloeb i et tilfaelde som det foreliggende, maa man fastlaegge den noejagtige retstilstand, saaledes som den maa foelge af en bogstavelig og rimelig forstaaelse af bestemmelserne .
24 . Efter min opfattelse maa justeringen af forudfastsatte monetaere udligningsbeloeb i henhold til artikel 7, stk . 1, i forordning nr . 1160/82 foerst skulle ske, efter at den nye repraesentative kurs er traadt i kraft . Det vil i den foreliggende sag og i overensstememlse med artikel 8 i forordning nr . 1223/83 og bilag VII, hvori det er fastsat udtrykkeligt, sige, at den nye kurs gaelder fra den 23 . maj 1983 . Selv om de naevnte bestemmelser er relativt klare, kan de bestemt give anledning til afvigende fortolkninger .
25 . Kommissionen har fremfoert et argument, som ud fra strukturelle overvejelser omkring bestemmelsens affattelse foerer til, at de nye koefficienter for monetaere udligningsbeloeb retmaessigt kan tillaegges tilbagevirkende gyldighed . Ifoelge Kommissionen er det saaledes med virkning fra den dag, hvor Raadet materielt traf beslutning om at aendre de repraesentative kurser, at justeringerne af forudfastsatte monetaere udligningsbeloeb kan finde sted, for det foerste fordi ordene "truffet beslutning" i stk . 1 i artikel 7 i forordning nr . 1160/82 kun kan henvise til det tidspunkt, hvor Raadets beslutning blev truffet . Synspunktet kan forklares med, at fra det tidspunkt, hvor der er truffet beslutning om aendring af de repraesentative kurser, kan de erhvervsdrivende ikke haevde, at de ikke er forberedt paa, at der snart vil blive foretaget en nedsaettelse af de monetaere udligningsbeloeb .
26 . Forelaa der en raads-"beslutning" den 17 . maj 1983? Det er bestemt ikke givet . Det italienske forbehold blev foerst frafaldet tre dage senere, og ifoelge den forordning, der blev offentliggjort i Tidende, blev den udstedt den 20 . maj . Det maa understreges, at saa laenge der ikke officielt er udstedt en forordning, kan der hoejst foreligge en "foreloebig beslutning", og spoergsmaalet er herefter ikke, om beslutningen blev truffet den 17 . maj, men derimod, om meddelelsen om, at der umiddelbart efter ville blive vedtaget nye repraesentative kurser, kan begrunde, at forudfastsatte monetaere udligningsbeloeb aendres fra det tidspunkt, altsaa endog foer beslutningen formelt blev vedtaget .
27 . Lad mig med det samme sige, at efter min opfattelse giver bestemmelsen ikke belaeg for en saadan forstaaelse, og jeg skal derfor beroere det af Kommissionen anfoerte om, at fra det tidspunkt, hvor pressemeddelelsen blev udsendt, havde de erhvervsdrivende ikke laengere nogen berettiget forventning om, at den kurs, som var gyldig paa forudfastsaettelsestidspunket, rent faktisk ville blive anvendt over for dem . Jeg er naturligvis bekendt med Kommissionens forordning nr . 3152/85 af 11 . november 1985 ( 26 ), som Kommissionen har paaberaabt sig, og hvorefter aendringen af landbrugsomregningskursen formodes at vaere kendt fra det tidspunkt, hvor beslutningen offentliggoeres . Men den forordning vedroerer kun retten til annullation af visse dokumenter, og den er under alle omstaendigheder udstedt senere end den, som der i den foreliggende sag anmodes om en fortolkning af . Den er foelgelig ikke relevant . Hvis man alligevel ville hente stoette i den, ville det efter min opfattelse tale imod det synspunkt, Kommissionen forfaegter . Man kunne saaledes haevde, at hvis Kommissionen fandt det paakraevet at understrege, at det er med virkning fra "offentliggoerelse af en pressemeddelelse fra det organ, der er kompetent med hensyn til aendringen af den paagaeldende landbrugsomregningskurs" ( 27 ), at aendringen kan betragtes som kendt, var spoergsmaalet ikke afgjort, foer den forordning blev udstedt .
28 . Situationen er saaledes den, at det synes at fremgaa af bestemmelserne, for det foerste, at beslutningen om aendring af de repraesentative kurser for den groenne valuta skal vaere truffet inden der indgives ansoegning om forudfastsaettelse, og for det andet, at justeringen af forudfastsatte monetaere udligningsbeloeb foerst kan finde sted efter at de nye kurser er traadt i kraft . I den foreliggende sag har Kommissionen imidlertid gjort gaeldende, at en meddelelse om en naert forestaaende beslutning svarer til, at selve beslutningen er truffet, og at justeringen af forudfastsatte monetaere udligningsbeloeb, der som bekendt er fastsat til at finde sted efter at de nye kurser er traadt i kraft, kunne ske tilbage til den dag, hvor en saadan meddelelse blev givet .
29 . Som de gaeldende bestemmelser er, deler jeg ikke Kommissionens sysnpunkt . Retligt set foreligger der ingen beslutning, foer den formelt er vedtaget, og der kan ikke finde nogen justering af monetaere udligningsbeloeb sted, foer aendringen af de repraesentative kurser er traadt i kraft .
30 . Men hvis det er det korrekte svar ud fra de paagaeldende bestemmelser, er der da nogen rimelig grund til - et "alment hensyn af bydende karakter", for at anvende Domstolens formulering i dommen i CNTA-sagen ( 28 ) - da skal fortolkes anderledes? Lad mig straks sige, at en fortolkning, hvorefter forordningsbestemmelser kan tillaegges tilbagevirkende gyldighed, kun vil vaere noedvendig, saafremt der kan fremfoeres afgoerende og bydende noedvendige argumenter af oekonomisk karakter .
31 . Lad mig foerst minde om, at i henhold til Domstolens praksis er faellesskabsretten ikke ganske til hinder for, at bestemmelser kan tillaegges tilbagevirkende gyldighed ( 29 ). Men Domstolen har ogsaa understreget, at en retsakt kan tillaegges tilbagevirkende gyldighed "rent undtagelsesvist ..., naar det tilstraebte formaal fordrer det, og naar de beroertes berettigede forventning respekteres behoerigt" ( 30 ). Kan omstaendighederne i Pardini-sagen begrunde en tilbagevirkende gyldighed, og i givet fald fra hvilken dato?
32 . Selv om der ikke henvises hertil i nogen betragtning til forordningen, har Kommissionen forklaret, at det formaal, den tilstraebte, var at forhindre spekulation . Lad mig i den forbindelse bemaerke, at der allerede ved forordning nr . 243/78 indfoertes foranstaltninger mod "fare for misbrug i spekulationsoejemed" - som det hedder i betragtning 3 - som kan vaere en foelge af en forudfastsaettelse, navnlig af monetaere udligningsbeloeb . I henhold til forordningen er de naevnte foranstaltninger en samtidig forudfastsaettelse af de monetaere udligningsbeloeb og afgifter eller restitutioner, samme gyldighedsperiode for et forudfastsat udligningsbeloeb som for afgifter og restitutioner, en gyldighedsperiode, som ikke kan overstige seks maaneder, og en begraensning af gyldigheden af en licens, for hvilken der er ansoegt om forudfastsaettelse af det monetaere udligningsbeloeb, til kun at omfatte den medlemsstats omraade, hvor den paagaeldende har angivet, at han vil foretage import - eller eksportforretningen . Under sagen her har Kommissionen navnlig lagt vaegt paa et helt bestemt synspunkt, nemlig hensynet til beskyttelsen af den berettigede forventning . Kommissionen har saaledes anfoert, at de, som den 17 . maj 1983 havde indgivet ansoegninger om importlicenser med forudfastsaettelse pr . samme tidspunkt, maatte forvente, at de monetaere udligningsbeloeb straks ville blive nedsat, og kunne derfor ikke paaberaabe sig en berettiget forventning om, at de forudfastsatte beloeb ville blive opretholdt .
33 . Men eftersom det ikke kan haevdes, at der foer den 20 . maj 1983, hvor det italienske forbehold blev ophaevet, og som er den dato, der findes i selve forordningen, retligt er vedtaget nogen beslutning, mener jeg paa baggrund af artikel 7, stk . 1, i forordning nr . 1160/82, at ophaevelsen af det forudfastsatte monetaere udligningsbeloeb tidligst kan faa virkning fra det tidspunkt, hvor forordningen blev offentliggjort, dvs . den 21 . maj 1983 . Dette ville vaere tilfaeldet, hvis man maatte erkende, at det formaal, der soegtes naaet med den naevnte ordning, fordrede en saadan loesning, og at den manglende berettigede forventning - selv foer de nye repraesentative kursers ikrafttraeden - ikke laengere gav de erhvervsdrivende grundlag for at antage, at de forudfastsatte kurser skulle anvendes over for dem .
34 . Det synspunkt goer en droeftelse paakraevet af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, naermere bestemt, fra hvilket tidspunkt en erhvervsdrivende ikke laengere kan paaberaabe sig det . Lad mig naevne, at beskyttelsen af den berettigede forventning som princip navnlig er udviklet i tysk ret, hvor begrebet Vertrauensschutz betyder, at "visse forventninger, som naeres af et retssubjekt paa grund af en given adfaerd hos et andet retssubjekt eller hos retssamfundet som helhed, affoeder retsvirkninger" ( 31 ). Begrebet den berettigede forventning, som ofte paaberaabes i forskellige sammenhaenge, naevntes allerede i 1965 i Domstolens praksis ( 32 ), og i dommen i Toepfer-sagen ( 33 ) fastslog Domstolen, at princippet er en del af Faellesskabets retsorden, "saaledes at en tilsidesaettelse heraf er en 'overtraedelse af denne Traktat eller af retsregler vedroerende dens gennemfoerelse' efter ... artikel (( 173 ))".
35 . I sagen her har Kommissionen gjort gaeldende, at det er fra det tidspunkt, hvor det meddeltes pressen, at der ville ske en aendring af omregningskursen for den groenne valuta, at de erhvervsdrivende ikke laengere med rette kunne paaberaabe sig en berettiget forventning om, at monetaere udligningsbeloeb, der var fastsat foer de nye repraesentative kursers ikrafttraeden, men efter den naevnte meddelelse, ville blive opretholdt . Ville dette da ikke i sin yderste konsekvens indebaere, at man maatte gaa saa langt som til at antage, at det almindelige oenske om at ophaeve de monetaere udligningsbeloeb og de permanente bestraebelser for at begraense udsvinget mellem den groenne valutakurs og den reelle valutakurs bevirker, at man altid maa vaere forberedt paa en aendring af de repraesentative kurser, som medfoerer en nedsaettelse af de naevnte beloeb? Kunne man ikke ud fra samme synspunkt f.eks . haevde, at de erhvervsdrivende ikke kan paaberaabe sig en berettiget forventning fra det tidspunkt, hvor Kommissionens forslag var offentliggjort i Tidende, det vil i den konkrete sag sige den 7 . februar 1983 ( 34 )? Kommissionen har selv erkendt, at beslutninger om aendring af de repraesentative groenne valutakurser er i vente i maaneder, at deres generelle indhold kan forudses, og at dens forslag i det store og hele er kendt . Men Kommissionen har anfoert, at foerst fra det tidspunkt, hvor der i Raadet er truffet en - endog ufuldstaendig og endnu ikke formaliseret - aftale, som er meddelt pressen, kan de erhvervsdrivende, som har ladet foretage forudfastsaettelser samme dag, ikke paaberaabe sig en berettiget forventning om, at beloebene opretholdes til den forudfastsatte kurs .
36 . Kommissionen er foelgelig af den opfattelse, at en pressemeddelelse ophaever den berettigede forventning . Den synes saaledes at haevde, at en tilbagevirkende gyldighed kunne blive reglen, naar vaernet om den berettigede forventning ikke laengere bestaar . Herved kommer principperne om beskyttelse af den berettigede forventning og om forbud mod at tillaegge retsakter tilbagevirkende gyldighed paa niveau . Dette vil jeg paa det bestemteste afvise : Forbud mod tilbagevirkende gyldighed er reglen, og tilbagevirkende gyldighed er undtagelsen, som aldrig maa kraenke en berettiget forventning og end mindre en velerhvervet rettighed .
37 . Min opfattelse er, at naar talen er om forudfastsatte beloeb, er det snarere begrebet velerhvervede rettigheder, der kommer i betragtning, end begrebet den berettigede forventning .
38 . Selv om det fremgaar af Domstolens praksis, at der ikke er nogen velerhvervet ret til monetaere udligningsbeloeb, foer den forretning, for hvilken de er fastsat, faktisk har fundet sted ( 35 ), synes dette ikke at vaere tilfaeldet, saafremt de er forudfastsat . Ordningen med forudfastsaettelse blev netop indfoert med henblik paa, at de erhvervsdrivende kan gardere sig mod tilfaeldige, monetaere udsving . Saaledes hedder det i betragtning 3 til forordning nr . 243/78, hvorved ordningen om forudfastsaettelse af monetaere udligningsbeloeb blev indfoert, at "den oekonomiske aarsag til forudfastsaettelsen" er "den sikkerhed, der maa gives handelen ...". Af dommen i CNTA-sagen ( 36 ) kan det forudsaetningsvis udledes, at en forudfastsaettelse giver den paagaeldende erhvervsdrivende en velerhvervet rettighed, og jeg kan paa det punkt ogsaa henvise til Domstolens dom i Merkur-sagen ( 37 ), hvori Domstolen fastslog, at ordningen med forudfastsaettelse af tiltraedelsesudligningsbeloeb ( Det Forenede Kongerige ) tillagde sagsoegeren, der var indehaver af en eksportlicens med forudfastsatte monetaere udligningsbeloeb, en ret til de naevnte beloeb .
39 . Mere generelt har Domstolen i dommen i sagen Groupement d' Intérêt, Economique "Union Malt" fastslaaet, at "en indehaver af en eksportlicens med forudfastsat restitution ... har en velerhvervet ret til at oppebaere den forudfastsatte restitution, (( naar eksporten finder sted ))" ( 38 ). Logisk set maa princippet finde anvendelse i alle tilfaelde, hvor der er tale om forudfastsaettelse .
40 . Uanset hvilke oekonomiske hensyn, der kan begrunde en ordning med tilbagevirkende gyldighed, maa retssikkerhedsprincippet fastholdes . Der maa ikke ske det, som generaladvokat Warner bemaerkede, at der udstedes retsforskrifter med tilbagevirkende gyldighed for at "goere det lettere for de udoevende myndigheder" ( 39 ). I retsmoedet erkendte Kommissionen imidlertid, at rent administrative hensyn har vaeret afgoerende for, at Kommissionen valgte at tillaegge bestemmelserne om monetaere udligningsbeloeb tilbagevirkende gyldighed . En loesning, som i hoejere grad ville have vaeret i overensstemmelse med gaeldende ret, ville vaere at paalaegge de nationale organer, der forvalter den faelles landbrugspolitik, at stille udstedelsen af importlicenser med forudfastsaettelse i bero, en loesning, som der fuldt ud var hjemmel til i bestemmelserne, hvilket Kommissionen da ogsaa erkendte under den mundtlige forhandling . Det er overraskende, at Kommissionen tillod forudfastsaettelse samtidig med, at den paataenkte - hvilket, som det blev oplyst under den mundtlige forhandling, er dens saedvanlige praksis - at udstede bestemmelser om justering med tilbagevirkende gyldighed af forudfastsatte monetaere udligningsbeloeb . Formaalet med en forudfastsaettelse kan ikke goeres illusorisk . Ordningen om forudfastsaettelse er indfoert for at beskytte de erhvervsdrivende mod monetaer usikkerhed, men foelges Kommissionens raesonnement, bliver den i retlig henseende et tveaegget svaerd . Enten maatte den paataenkte forretning gennemfoeres paa mindre gunstige vilkaar, maaske endda med tab, eller ogsaa ville den sikkerhed, der er stillet for at sikre, at forretningen gennemfoeres paa de forudfastlagte vilkaar, blive inddraget . En saadan loesning er ikke tilfredsstillende .
41 . Selv om "selve systemets karakter" og "den indfoerte ordning((s )) ... noedvendighed", som Domstolen henviste til i en anden sammenhaeng, men som dog vedroerte monetaere udligningsbeloeb ( 40 ) undtagelsesvis og under forudsaetning af, at det tilstraebte formaal fordrer det, og naar de beroertes berettigede forventning respekteres behoerigt ( 41 ), kan begrunde, at en faellesskabsretsakt traeder i kraft paa et tidspunkt, der ligger forud for dens offentliggoerelse, er forholdet dog det, som Domstolen bl.a . i dommene i Racke - og Decker-sagerne, fastslog, at
" retssikkerhedsprincippet i almindelighed forbyder, at en faellesskabseretsakt gives gyldighed fra et tidspunkt, der ligger foer aktens offentliggoerelse" ( 42 ),
og at
" det er ... et grundlaeggende princip i Faellesskabets retsorden, at en retsakt fra en offentlig myndighed ikke kan goeres gaeldende over for de retsundergivne, foer end disse har faaet lejlighed til at faa kendskab til den" ( 43 ).
42 . Efter min opfattelse skal artikel 7, stk . 1, i forordning nr . 1160/82 forstaas saaledes, at kun monetaere udligningsbeloeb, der er forudfastsat efter den faktiske offentliggoerelse af de nye repraesentative kurser, skal justeres, og at justeringen skal finde sted efter de nye kursers ikrafttraeden for forretninger, der gennemfoeres efter den naevnte dato . Dette indebaerer, at den ophaevelse af de monetaere udligningsbeloeb, der skete ved Kommissionens forordninger, og som havde virkning fra den 23 . maj, kun kan omfatte beloeb, der var forudfastsat mellem den 21 . og den 23 . maj . Denne loesning og de bemaerkninger, jeg har knyttet hertil, betyder, at det foerste spoergsmaal, Pretore di Lucca har forelagt, maa besvares bekraeftende; det bliver derved ufornoedent at besvare det andet spoergsmaal .
B - Annullation
43 . Problemet omkring den tilbagevirkende gyldighed traeder endnu tydeligere frem, naar man skal behandle de to sidste spoergsmaal, som den italienske retsinstans har forelagt, og som i det vaesentlige vedroerer spoergsmaalet om ret til annullation af importlicenser med forudfastsaettelse .
44 . Pretore har i det vaesentlige oensket en fortolkning af en raekke bestemmelser i forskellige raads - og kommissionsforordninger for at faa oplyst, om en indehaver af en importlicens med forudfastsaettelse af baade afgifter og monetaere udligningsbeloeb paa visse betingelser kan kraeve forudfastsaettelsen annulleret .
45 . For at kunne besvare spoergsmaalet maa man se naermere paa de relevante bestemmelser . For det foerste drejer det sig om sidste afsnit af stk . 1 i artikel 4 i Raadets forordning nr . 1134/68, som bestemmer, at
" enhver, der har faaet en forhaandsfastsaettelse for en bestemt forretning, kan dog faa denne forhaandsfastsaettelse og til bekraeftelse heraf udstedte certifikat eller bevis annulleret paa skriftlig anmodning, der skal vaere det kompetente organ i haende inden 30 dage efter ikrafttraedelsesdagen for foranstaltningerne til fastsaettelse af de justerede beloeb ".
46 . Kommissionen har anfoert, at bestemmelsen kun omfatter beloeb, der er fastsat i ecu og udtrykt i national valuta, men ikke monetaere udligningsbeloeb, idet disse beregnes og udtrykkes i national valuta . Endvidere vedroerer forordningens artikel 4, stk . 1, ifoelge Kommissionen kun en "aendring af forholdet mellem en medlemsstats valutaparitet og regningsenhedens (( konkret ecu )) vaerdi", og ikke af forholdet mellem den groenne valutakurs og den faktiske valutakurs .
47 . I artikel 4, stk . 1, i Raadets forordning nr . 1223/83, der som bekendt vedroerer de vekselkurser, der skal anvendes for landbruget, er det fastsat, at bestemmelserne i forordning nr . 1134/68 finder anvendelse inden for det omraade, forordningen omfatter . I samme artikels stk . 2 hedder det, at artikel 4, stk . 1, andet afsnit, i forordning nr . 1134/68 "... kun (( finder )) anvendelse, saafremt den nye repraesentative kurs er til skade for den beroerte ". En helt tilsvarende bestemmelse findes i artikel 4 i Raadets forordning nr . 878/77 om de vekselkurser, der skal anvendes inden for landbrugssektoren ( 44 ), som blev ophaevet ved forordning nr . 1223/83 . Ogsaa i artikel 2 i Kommissionens forordning nr . 1054/78 om gennemfoerelsesbestemmelser til forordning nr . 878/77 ( 45 ) er det fastsat, at artikel 4, stk . 1, sidste afsnit, i forordning nr . 1134/68 paa visse naermere betingelser kan finde anvendelse . Siden forordning nr . 1054/78, som indeholder de betingelser, hvorunder der kan ansoeges om annullation af en forudfastsaettelse, traadte i kraft, er der opstaaet spoergsmaal om annullation af forudfastsatte monetaere udligningsbeloeb, idet det som allerede naevnt foerst var efter udstedelsen af forordning nr . 243/78 af 1 . februar 1978, at monetaere udligningsbeloeb har kunnet forudfastsaettes .
48 . I forordning nr . 1244/83, som er udstedt til gennemfoerelse af Raadets forordning nr . 1223/83, har Kommissionen begraenset anvendelsen af artikel 4, stk . 1, sidste afsnit, i Raadets forordning nr . 1134/68, og dermed ogsaa retten til at ansoege om annullation af licenser med forudfastsaettelse til kun at omfatte dem, der er udstedt inden den 17 . maj 1983 .
49 . Kommissionen har forklaret, at saafremt der sker en aendring af de repraesentative, groenne kurser, er der ikke behov for at udstede bestemmelser om, at der kan ske annullation af forudfastsatte monetaere udligningsbeloeb, idet Kommissionen selv justerer dem under hensyntagen til beskyttelsen af de erhvervsdrivendes berettigede forventning . Forudfastsatte afgifter og restitutioner tilpasses automatisk af medlemsstaterne uden hensyntagen til de erhvervsdrivendes berettigede forventning, hvilket, stadig ifoelge Kommissionen, kan begrunde, at der i forordningen er fastsat bestemmelser om, at kun de erhvervsdrivende, som paa forudfastsaettelsestidspunktet maatte have en berettiget forventning om, at afgifter og/eller restitutioner ville blive opretholdt efter gaeldende kurser, det vil i den konkrete sag sige indehavere af licenser, der var udstedt inden den 17 . maj 1983, kunne ansoege om at faa dem annulleret .
50 . Jeg er ikke enig i, at der boer vaere en saadan forskel mellem ordningerne om forudfastsatte monetaere udligningsbeloeb paa den ene side og om forudfastsatte afgifter og restitutioner paa den anden . Det kan ikke haevdes, saaledes som Kommissionen goer det, at de erhvervsdrivendes berettigede forventning altid er beskyttet, naar der sker en aendring af forholdet mellem en medlemsstats valutaparitet og ECU' en eller af den repraesentative, groenne kurs . Et saadant synspunkt rejser paa ny spoergsmaalet om, fra hvilket tidspunkt de erhvervsdrivende ikke laengere kan antages at have en berettiget forventning om, at de beloeb, der er fastsat paa grundlag af gaeldende kurser, opretholdes, og for mig at se ville det her retligt vaere mere korrekt at behandle forholdet ud fra et synspunkt om, at indehaveren af en importlicens med forudfastsaettelse har en velerhvervet rettighed . Efter min opfattelse er det udtryk for vilkaarlighed, saafremt man afskaerer en ret til at faa licenser med forudfastsatte monetaere udligningsbeloeb annulleret med henvisning til, at de tilpasses under hensyntagen til deres indehaveres berettigede forventning, idet Kommissionen her haevder, at fra et af Kommissionen fastsat tidspunkt ( i den konkrete sag meddelelsen om en forestaaende beslutning, hvis endelige vedtagelse i Raadet - som Kommissionen indroemmende under den mundtlige forhandling - ikke sikkert kan forudses ) maa enhver erhvervsdrivende antages at vaere forberedt paa, at de monetaere udligningsbeloeb vil blive nedsat . Ifoelge Kommissionen maa de erhvervsdrivende med andre ord enten gennemfoere den forretning, de oprindelig paataenkte, paa andre betingelser end dem, der var gaeldende paa det tidspunkt, hvor de mod at stille en bankgaranti fik udstedt licensen med forudfastsaettelse, eller ogsaa give afkald paa forretningen og samtidig fortabe sikkerheden . En saadan loesning, som er i strid med billighedshensyn, foelger hverken ubetinget af bestemmelserne eller af ordningens noedvendighed . Muligheden for at faa licenser med forudfastsaettelse annulleret maa omfatte alle beloeb, der er forudfastsat paa de i faellesskabsbestemmelserne fastsatte betingelser, uanset om der er tale om afgifter, restitutioner eller monetaere udligningsbeloeb .
51 . De naevnte betingelser er som bekendt blevet mere og mere konkrete . Som oprindeligt fastsat i artikel 4 i Raadets forordning nr . 1134/68 er det kun muligt at annullere en forudfastsaettelse og det til bekraeftelse heraf udstedte certifikat, jfr . artikel 4, stk . 2, i Raadets forordning nr . 878/77, "saafremt den nye repraesentative kurs skader den beroerte ".
52 . I henhold til den anden betragtning til Kommissionens forordning nr . 1054/78 er muligheden for at faa annulleret forudfastsaettelser begraenset til kun at omfatte ansoegninger, der er indgivet, inden aendringen af det paagaeldende beloeb kunne forudses .
53 . For fuldstaendighedens skyld skal jeg minde om, at det i den anden betragtning til Kommissionens forordning nr . 3152/85, som ikke omtvistes her, hedder, at "de beroerte parter kan formodes at have accepteret ulempen, naar de paa et tidspunkt, hvor aendringen af landbrugsomregningskursen var kendt, har indgaaet forpligtelse for en forretning, der skulle gennemfoeres efter denne aendring", og at "i saadanne tilfaelde er annullering ikke berettiget ".
54 . Det foelger af de bestemmelser, der finder anvendelse i sagen, at der kun kan ske annullation af licenser med forudfastsaettelser, saafremt indehaverne paafoeres en skade som foelge af aendringen af den groenne kurs . Hvis der ikke, som Kommissionen har forklaret, paafoeres dem, der har ladet forudfastsaette monetaere udligningsbeloeb og afgifter, nogen skade som foelge af, at Kommissionen har tilpasset foerstnaevnte beloeb og medlemsstaterne sidstnaevnte beloeb, er der ingen grund til at afskaere retten til at ansoege om annullation af sidstnaevnte beloeb . Kommissionen har imidlertid ikke overbevist mig om, at det ud fra legalitetshensyn er noedvendigt med forskellige ordninger om forudfastsaettelser .
55 . Sammenfattende skal jeg foreslaa, at Domstolen besvarer de forelagte spoergsmaal saaledes :
- Artikel 7, stk . 1, i Kommissionens forordning nr . 1160/82 skal fortolkes saaledes, at justering af forudfastsatte monetaere udligningsbeloeb ikke kan finde sted, foer de nye repraesentative kurser er traadt i kraft, og at den ikke har betydning for forudfastsaettelser, der er foretaget forud for den dato, hvor den forordning, hvori den nye repraesentative kurs er fastsat, offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende .
- Artikel 4, stk . 1, sidste afsnit, i Raadets forordning nr . 1134/68 skal fortolkes saaledes, at enhver erhvervsdrivende, der har en importlicens med forudfastsaettelse af importafgifter og monetaere udligningsbeloeb, kan faa den annulleret som foelge af en aendring af de repraesentative kurser, der er til skade for ham, saafremt ansoegningen om forudfastsaettelse er indgivet inden offentliggoerelsen af den naevnte aendring i De Europaeiske Faellesskabers Tidende .
- Artikel 1, sidste led, i Kommissionens forordning nr . 1244/83 finder ikke anvendelse paa ansoegninger om annullation af licenser med forudfastsaettelse, som er udstedt inden den 21 . maj 1983 .
( 1 ) Dom af 14 . januar 1982, sag 65/81, Sml . s . 33, 42 og 43 .
( 2 ) Dom af 16 . januar 1974, 166/73, Sml . s . 33, 38 og 39 .
( 3 ) Dom af 10 . marts 1981, 36 og 71/80, Sml . s . 735 .
( 4 ) Dom af 14 . februar 1980, 53/79, Sml . s . 273 .
( 5 ) Dom af 28 . juni 1984, 180/83, Sml . s . 2539 .
( 6 ) Damiani, jfr . ovenfor, paa s . 282, og Moser, jfr . ovenfor, paa s . 2545; jfr . ogsaa dom af 14; februar 1984, sag 278/82, Rewe-Handelsgesellschaft Nord mbH og Rewe-Markt Herbert Kureit, Sml . s . 721 .
( 7 ) Dom af 11 . juni 1987, 14/86, Sml . s . 2545 .
( 8 ) 69/85, Sml . 1986, s . 947 .
( 9 ) Dom af 3 . februar 1977, 52/76, Sml . s . 163, 183 .
( 10 ) Dom af 27 . marts 1980, 61/79, Sml . s . 1205, 1223 .
( 11 ) Dom af 13 . maj 1981, 66/80, Sml . s . 1191 .
( 12 ) Dom af 27 . marts 1963, 28 og 30/62, Sml . 1954-1964, s . 395 .
( 13 ) Dom af 6 . oktober 1982, 283/81, Sml . s . 3415 .
( 14 ) Dom af 16 . december 1981, 244/80, Sml . s . 3045, 3062 .
( 15 ) Dom af 1 . april 1982, 141-143/81, Sml . s . 1299 .
( 16 ) Dom af 13 . december 1984, 251/83, Sml . s . 4277 .
( 17 ) Dom af 12 . juni 1986, 98, 162 og 258/85, Sml . s . 1885 .
( 18 ) Dom af 20 . marts 1986, 35/85, Sml . s . 1207 .
( 19 ) EFT L 134 af 15.5.1982, s . 22 .
( 20 ) EFT L 37 af 7.2.1978, s . 5, ophaevet ved artikel 11 i forordning nr . 1160/82 ( EFT L 134 af 15.5.1982, s . 22 ).
( 21 ) EFT L 132 af 21.5.1983, s . 33, ophaevet ved Raadets forordning nr . 1678/85 af 11 . juni 1985 ( EFT L 164 af 24.6.1985, s . 11 ).
( 22 ) EFT L 135 af 23.5.1983, s . 1 .
( 23 ) EFT L 135 af 23.5.1983, s . 3 .
( 24 ) EFT 1968 II, s . 391 .
( 25 ) Dom af 13 . december 1967, 17/67, Sml . 1965-1968, s . 433, 439 .
( 26 ) EFT L 310 af 21.11.1985, s . 1 .
( 27 ) Artikel 1, stk . 2, i forordning nr . 3152/85, jfr . ovenfor .
( 28 ) Dom af 14 . maj 1975, 74/74, Sml . s . 533, 549 .
( 29 ) Dom af 31 . marts 1977, 88/76, Société pour l' exportation des sucres SA, Sml s . 709 .
( 30 ) Dom af 25 . januar 1979, 98/78, Raecke, Sml . s . 69 .
( 31 ) Joerg P . Moeller : Vertrauensschutz im Voelkerrecht, Koeln-Berlin 1971, citeret af P . Tavernier : "Le juge communautaire et l' application dans le temps des règlements CEE", Annuaire français de droit international, 1976, s . 169, paa s . 195 .
( 32 ) Dom af 13 . juli 1965, 111/63, Lemmerz-Werke GmbH, Sml . 1965-1968, s . 111 .
( 33 ) Dom af 3 . maj 1978, 112/77, Sml . s . 1019 .
( 34 ) EFT C 32, s . 73 .
( 35 ) Jfr . f.eks . dom af 10 . december 1975, 95 til 98/74, 15 og 100/75, Union Nationale des Coopératives agricoles de Céréales, Sml . s . 1615 .
( 36 ) Dom af 14 . maj 1975, 74/74, Sml . s . 533, 539 .
( 37 ) Dom af 8 . juni 1977, 97/76, Sml . s . 1063 .
( 38 ) Dom af 26 . januar 1978, 44 til 51/77, Sml . s . 57, paa s . 79 .
( 39 ) Sag 7/76, IRCA, forslag til afgoerelse, hvor dom blev afsagt 7 . juli 1976, Sml . s . 1213, 1240 .
( 40 ) Dom af 7 . juli 1976, 7/76, IRCA, Sml . s . 1213 .
( 41 ) Sag 98/78, jfr . ovenfor; dom af 25 . januar 1979, 99/78, Decker, Sml . s . 101 .
( 42 ) 98/78 ovenfor og 99/78, Sml . 1979, s . 86 og 111 .
( 43 ) Jfr . ovenfor, hhv . paa s . 84 og s . 109 .
( 44 ) EFT L 106 af 29.4.1977, s . 27 .
( 45 ) EFT L 134 af 22.5.1978, s . 40 .