62021CJ0168_RES
Sag C-168/21
Procureur général près la cour d’appel d’Angers
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (kassationsdomstol, Frankrig))
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 14. juli 2022
»Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse 2002/584/RIA – artikel 2, stk. 4 – betingelse om forholdets dobbelte strafbarhed – artikel 4, nr. 1) – fakultativ grund til at afslå fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre – den fuldbyrdende judicielle myndigheds prøvelse – forhold, hvoraf nogle udgør en lovovertrædelse efter den fuldbyrdende medlemsstats lovgivning – artikel 49, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf«
Retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne – fakultative grunde til at afslå fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre – betingelsen om dobbelt strafbarhed – arrestordre udstedt med henblik på fuldbyrdelse af en frihedsstraf eller en anden frihedsberøvende foranstaltning – frihedsstraf, som er blevet idømt for forhold, der er strafbare efter lovgivningen i den udstedende medlemsstat og i den fuldbyrdende medlemsstat – kun i den udstedende medlemsstat forudsætter kvalificeringen som lovovertrædelse, at der foreligger en krænkelse af en beskyttet retlig interesse – iagttagelse af betingelsen om dobbelt strafbarhed
[Rådets rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, art. 2, stk. 4, og art. 4, nr. 1)]
(jf. præmis 44-47 og 49-51 samt domskonkl. 1)
Retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne – fakultative grunde til at afslå fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre – betingelsen om dobbelt strafbarhed – arrestordre udstedt med henblik på fuldbyrdelse af en frihedsstraf eller en anden frihedsberøvende foranstaltning – frihedsstraf, der er blevet idømt for en enkelt lovovertrædelse, som består af flere forhold – forhold, hvoraf kun nogle udgør en strafbar handling i den fuldbyrdende medlemsstat – iagttagelse af betingelsen om dobbelt strafbarhed – tilsidesættelse af princippet om straffes proportionalitet – foreligger ikke – pligt til at fuldbyrde den europæiske arrestordre
[Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 49, stk. 3; Rådets rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, art. 2, stk. 4, art. 4, nr. 1), og art. 5]
(jf. præmis 58, 60-64, 68 og 69 samt domskonkl. 2)
Resumé
Europæiske arrestordrer og betingelsen om forholdets dobbelte strafbarhed: Det er ikke påkrævet, at der er fuldstændig overensstemmelse mellem gerningsindholdet af den pågældende lovovertrædelse i den udstedende medlemsstat og i den fuldbyrdende medlemsstat.
Den fuldbyrdende judicielle myndighed kan derfor ikke afslå at fuldbyrde en europæisk arrestordre med den begrundelse, at kun nogle af de forhold, som lovovertrædelsen består af i den udstedende medlemsstat, ligeledes udgør en lovovertrædelse i den fuldbyrdende medlemsstat.
I juni 2016 udstedte de italienske judicielle myndigheder en europæisk arrestordre mod KL med henblik på fuldbyrdelse af en fængselsstraf på 12 år og 6 måneder. Den nævnte straf var resultatet af en sammenlægning af fire straffe, der var blevet idømt for fire lovovertrædelser, herunder den, som blev retligt beskrevet som »hærværk og plyndring«. Cour d’appel d’Angers (appeldomstolen i Angers, Frankrig) afslog at overgive KL med den begrundelse, at to af de handlinger, der var lagt til grund for denne lovovertrædelse, ikke ville udgøre lovovertrædelser i Frankrig. I denne henseende anførte den forelæggende ret, for hvilken der var blevet iværksat kassationsappel til prøvelse af denne afgørelse om afslag, at de forhold, der udgør lovovertrædelsen »hærværk og plyndring«, er forskellige i de to berørte medlemsstater, for så vidt som det i italiensk ret, i modsætning til i fransk ret, forholder sig således, at krænkelsen af den offentlige orden udgør et væsentligt element med henblik på den retlige beskrivelse af denne lovovertrædelse.
Den forelæggende ret ønskede derfor oplyst, hvorvidt betingelsen om forholdets dobbelte strafbarhed, som fastsat i rammeafgørelse 2002/584 (
1
), og som udgjorde en forudsætning for overgivelsen af KL, var opfyldt i det foreliggende tilfælde. Såfremt denne betingelse ikke var til hinder for overgivelsen af KL, var den forelæggende ret af den opfattelse, at der i så fald opstod spørgsmål om, hvorvidt fuldbyrdelsen af den europæiske arrestordre på denne baggrund skulle afslås i lyset af det princip om straffes proportionalitet, som er fastsat i artikel 49, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (
2
). Den forelæggende ret forelagde følgelig Domstolen disse spørgsmål.
Domstolen fastslog, at den i rammeafgørelse 2002/584 (
3
) fastsatte betingelse om forholdets dobbelte strafbarhed er opfyldt i en situation, hvor en europæisk arrestordre udstedes med henblik på fuldbyrdelse af en frihedsstraf, som er blevet idømt for forhold, der i den udstedende medlemsstat henhører under en enkelt lovovertrædelse, hvis gerningsindhold kræver, at disse forhold krænker en i denne medlemsstat beskyttet retlig interesse, når sådanne forhold ligeledes er strafbare efter lovgivningen i den fuldbyrdende medlemsstat, men hvor krænkelse af denne beskyttede retlige interesse ikke udgør et element i gerningsindholdet. Domstolen fastslog desuden, at henset til den nævnte betingelse og til princippet om straffes proportionalitet kan den fuldbyrdende judicielle myndighed ikke afslå at fuldbyrde en europæisk arrestordre, der er udstedt med henblik på fuldbyrdelse af en frihedsstraf, når denne straf i den udstedende medlemsstat er blevet idømt for en enkelt lovovertrædelse, som den eftersøgte person har begået, og som består af flere forhold, hvoraf kun nogle udgør en strafbar handling i den fuldbyrdende medlemsstat.
Domstolens bemærkninger
Hvad for det første angår rækkevidden af betingelsen om forholdets dobbelte strafbarhed præciserede Domstolen indledningsvis, at for at afgøre, om denne betingelse er opfyldt, er det nødvendigt og tilstrækkeligt, at de forhold, der har givet anledning til udstedelsen af den europæiske arrestordre, også udgør en lovovertrædelse efter den fuldbyrdende medlemsstats lovgivning. Det er således ikke påkrævet, at lovovertrædelserne er identiske i begge de omhandlede medlemsstater. Det følger heraf, at det ved vurderingen af den nævnte betingelse og med henblik på at afgøre, om der foreligger en grund til at afslå fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre (
4
), påhviler den fuldbyrdende judicielle myndighed at efterprøve, om de til lovovertrædelsen knyttede faktiske forhold, der har givet anledning til udstedelsen af denne europæiske arrestordre, ligeledes som sådan ville udgøre en lovovertrædelse efter den fuldbyrdende medlemsstats lovgivning, såfremt de havde fundet sted på sidstnævntes område.
Dernæst fastslog Domstolen, at eftersom den er en undtagelse til reglen om, at den europæiske arrestordre skal fuldbyrdes, skal den fakultative grund til at afslå fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre, som betingelsen om forholdets dobbelte strafbarhed udgør, fortolkes strengt, og den kan derfor ikke fortolkes på en måde, der ville føre til en neutralisering af det formål, som består i at lette og fremskynde overgivelsen mellem de judicielle myndigheder. Såfremt den nævnte betingelse skulle fortolkes således, at den kræver, at der er fuldstændig overensstemmelse dels mellem gerningsindholdet af lovovertrædelsen, således som den er retligt beskrevet i den udstedende medlemsstats lovgivning, og gerningsindholdet af den lovovertrædelse, der er fastsat i den fuldbyrdende medlemsstats lovgivning, dels med hensyn til den retlige interesse, som er beskyttet i disse to medlemsstaters lovgivninger, ville dette imidlertid være til skade for overgivelsesprocedurens effektivitet. Henset til minimumsharmoniseringen på det strafferetlige område på EU-plan ville der nemlig med hensyn til en lang række lovovertrædelser ikke foreligge en sådan fuldstændig overensstemmelse. Den fortolkning, der er anlagt ovenfor, ville følgelig i væsentlig grad begrænse de situationer, hvor den nævnte betingelse kan være opfyldt, hvilket således bringer det med rammeafgørelse 2002/584 forfulgte formål i fare. Desuden ville en sådan fortolkning ligeledes tilsidesætte det formål, der består i at bekæmpe straffrihed for en eftersøgt person, som befinder sig i et andet land end det, hvor personen har begået en lovovertrædelse.
For det andet bemærkede Domstolen indledningsvis, at den omstændighed, at kun en del af de forhold, som udgør en lovovertrædelse i henhold til lovgivningen i den udstedende medlemsstat, også udgør en lovovertrædelse efter lovgivningen i den fuldbyrdende medlemsstat, ikke kan gøre det muligt for den fuldbyrdende judicielle myndighed at afslå fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre, idet den grund til at afslå fuldbyrdelse, som er knyttet til betingelsen om forholdets dobbelte strafbarhed, ellers udvides til at omfatte den del af forholdene, der udgør en lovovertrædelse efter den fuldbyrdende medlemsstats lovgivning, og som således ikke er omfattet af anvendelsesområdet for den nævnte grund. Rammeafgørelse 2002/584 (
5
) fastsætter ikke nogen betingelse om, at den pågældende person ikke skal afsone straffen i den udstedende medlemsstat for den del af forholdene, som ikke udgør en lovovertrædelse i den fuldbyrdende medlemsstat. Den europæiske arrestordres fuldbyrdelse kan imidlertid kun underlægges de betingelser, der er udtømmende fastsat i denne rammeafgørelse.
Domstolen bemærkede endvidere, at en fortolkning af betingelsen om forholdets dobbelte strafbarhed, hvorefter fuldbyrdelsen af en europæisk arrestordre kan afslås med den begrundelse, at en del af de forhold, der er strafbare i den udstedende medlemsstat, ikke udgør en lovovertrædelse i den fuldbyrdende medlemsstat, ville skabe hindringer for den pågældende persons faktiske overgivelse og føre til personens straffrihed for samtlige de omhandlede forhold. Under sådanne omstændigheder er den nævnte betingelse derfor opfyldt. Endelig præciserede Domstolen, at det ikke tilkommer den fuldbyrdende judicielle myndighed inden for rammerne af undersøgelsen af denne betingelse at vurdere den straf, der er blevet idømt i den udstedende medlemsstat, i lyset af princippet om straffes proportionalitet.
(
1
) – Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13.6.2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (EFT 2002, L 190, s. 1), som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26.2.2009 (EUT 2009, L 81, s. 24) (herefter »rammeafgørelse 2002/584«). Betingelsen om forholdets dobbelte strafbarhed er fastsat i rammeafgørelsens artikel 2, stk. 4.
(
2
) – I henhold til dette princip skal straffens omfang stå i rimeligt forhold til lovovertrædelsen.
(
3
) – Jf. rammeafgørelsens artikel 2, stk. 4, der for andre lovovertrædelser end dem, som er nævnt i stk. 2 i nævnte artikel 4, fastsætter en mulighed for at underlægge overgivelsen denne betingelse, og rammeafgørelsens artikel 4, nr. 1), hvorefter den fuldbyrdende judicielle myndighed kan afslå at fuldbyrde en europæisk arrestordre, hvis det forhold, der ligger til grund for en europæisk arrestordre, i et af de tilfælde, der er nævnt i artikel 2, stk. 4, ikke udgør en lovovertrædelse efter den fuldbyrdende medlemsstats lovgivning.
(
4
) – Jf. artikel 4, nr. 1), i rammeafgørelse 2002/584.
(
5
) – Jf. artikel 5 i rammeafgørelse 2002/584, der fastsætter de betingelser, som fuldbyrdelsen af en europæisk arrestordre kan være underlagt i den fuldbyrdende medlemsstats lovgivning.