Foreløbig udgave
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
J. RICHARD DE LA TOUR
fremsat den 5. marts 2026 (1)
Sag C-862/24
Satiksmes ministrija,
procesdeltager:
A
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Augstākā tiesa (Senāts) (øverste domstol, Letland))
» Præjudiciel forelæggelse – lufttransport – forordning (EF) nr. 216/2008 – fælles regler for civil luftfart – forordning (EU) nr. 1178/2011 – flyvebesætninger i civil luftfart – privat pilotcertifikat – praktisk prøve – svigagtig adfærd fra en ansøgers side – midlertidigt forbud mod at aflægge den praktiske prøve og opnå et certifikat – punkt ARA.GEN.355, litra e) – nødvendige håndhævelsesforanstaltninger for at hindre, at den manglende opfyldelse fortsætter – praktisk prøve – punkt ARA.FCL.300, litra f) – analog anvendelse af det midlertidige forbud mod at aflægge teoriprøven igen – retssikkerhedsprincippet – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 15 – erhvervsfrihed «
I.      Indledning
1.        Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af punkt ARA.GEN.355, litra e), og punkt ARA.FCL.300, litra f), i bilag VI til forordning (EU) nr. 1178/2011 (2) og artikel 52, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (3) samt retssikkerhedsprincippet.
2.        Denne anmodning er indgivet i forbindelse med en tvist mellem A og Satiksmes ministrija (transportministeriet, Letland) om en afgørelse truffet af Civilās aviācijas aģentūra (agenturet for civil luftfart, Letland) (herefter »agenturet«), som blev stadfæstet af dette ministerium, hvorved det nævnte agentur efter at have konstateret, at A havde forfalsket oplysninger om den praktiske prøve med henblik på opnåelse af et privat pilotcertifikat, annullerede resultaterne af denne prøve og pålagde ham et forbud mod at aflægge denne prøve igen og at opnå et sådant certifikat i en periode på et år.
3.        Det spørgsmål, der er forelagt af Augstākā tiesa (Senāts) (øverste domstol, Letland), den forelæggende ret, vedrører lovligheden af denne afgørelse om forbud, som hverken er fastsat i forordning nr. 1178/2011 eller i en national bestemmelse.
4.        Jeg vil redegøre for grundene til, at punkt ARA.GEN.355, litra e), i bilag VI til forordning nr. 1178/2011 i tilfælde af fremlæggelse af en forfalsket logbog med henblik på at opfylde kravene til den praktiske prøve, som er obligatorisk for at opnå et privat pilotcertifikat, efter min opfattelse skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke giver den kompetente myndighed ret til at træffe en forebyggende foranstaltning over for en ansøger i form af et forbud vedrørende den praktiske prøve, som svarer til det, der er fastsat i punkt ARA.FCL.300, litra f), i samme bilag, medmindre dette er udtrykkeligt fastsat ved en national bestemmelse.
II.    Retsforskrifter
A.      EU-retten
1.      Forordning (EF) nr. 216/2008
5.        I 3., 11. og 12. betragtning til forordning (EF) nr. 216/2008 (4) anføres følgende:
»(3)      Chicago-konventionen [angående international civil luftfart, undertegnet i Chicago den 7.12.1944 (5)] indeholder allerede minimumsstandarder for civil luftfartssikkerhed og miljøbeskyttelse i forbindelse hermed. De af Fællesskabet fastsatte væsentlige krav og gennemførelsesbestemmelserne hertil bør sikre, at medlemsstaterne opfylder de forpligtelser, der er indført ved denne konvention, herunder forpligtelserne over for tredjelande.
[…]
(11)      Der bør udvises tilstrækkelig fleksibilitet med hensyn til løsning af særlige problemer såsom hastende sikkerhedsforanstaltninger eller uforudsete eller begrænsede operationelle behov. Der bør ligeledes være mulighed for at opnå et tilstrækkeligt sikkerhedsniveau med andre midler. Medlemsstaterne bør kunne indrømme dispensationer fra kravene i denne forordning og gennemførelsesbestemmelserne hertil, forudsat at dispensationernes omfang er strengt begrænset, og de er underlagt passende fællesskabskontrol.
(12)      […] Der er […] behov for at etablere et europæisk luftfartssikkerhedsagentur (i det følgende benævnt »[EASA]«), som er uafhængigt med hensyn til tekniske spørgsmål, og som har retlig, administrativ og finansiel autonomi. Med henblik herpå er det både nødvendigt og hensigtsmæssigt, at [EASA] bliver et [EU-organ], som har status som juridisk person, og som udøver de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges det ved denne forordning.«
6.        Denne forordnings artikel 2, stk. 1, fastsætter følgende:
»Hovedformålet med denne forordning er at fastlægge og opretholde et højt ensartet sikkerhedsniveau for civil luftfart i Europa [(6)].«
7.        Den nævnte forordnings artikel 7, stk. 2, første og andet afsnit, fastsætter følgende:
»Bortset fra under uddannelsen må en person kun fungere som pilot, hvis den pågældende er i besiddelse af et certifikat og et helbredsbevis, der er relevant for den operation, der skal udføres.
Der udstedes kun certifikat til en person, hvis den pågældende opfylder de bestemmelser, der skal sikre overholdelse af de væsentlige krav til teoretisk viden, praktiske færdigheder, sprogkundskaber og erfaring som omhandlet i bilag
III.«
8.        Artikel 68 i forordning nr. 216/2008 har følgende ordlyd:
»Medlemsstaterne fastsætter sanktioner for overtrædelse af denne forordning og gennemførelsesbestemmelserne hertil. Sanktionerne skal være effektive, stå i et rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.«
9.        I bilag III til denne forordning med overskriften »Væsentlige krav til certificering af piloter, jf. artikel
7« anføres følgende i punkt 1.a.1:
»En person, der påbegynder træning med henblik på at føre et luftfartøj, skal være tilstrækkeligt uddannelsesmæssigt funderet og fysisk og psykisk udviklet til at kunne tilegne sig, fastholde og demonstrere den fornødne teoretiske viden og de relevante praktiske færdigheder.«
2.      Forordning nr. 1178/2011
10.      I femte betragtning til forordning nr. 1178/2011 anføres følgende:
»Ved forordning […] nr. 216/2008 pålægges [Europa-Kommissionen] at vedtage de nødvendige gennemførelsesbestemmelser til fastsættelse af betingelser for certificering af piloter og personer, der varetager træning, testning eller prøver af disse, for attestering af kabinebesætningsmedlemmer og for vurdering af deres helbredsmæssige egnethed.«
11.      I henhold til denne forordnings artikel 1, nr. 1), fastsættes der ved denne forordning nærmere bestemmelser om bl.a. »forskellige rettigheder til brug i forbindelse med pilotcertifikater, betingelserne for udstedelse, vedligeholdelse, ændring, begrænsning, suspension eller tilbagekaldelse af certifikater«.
12.      Den nævnte forordnings artikel 11b med overskriften »Tilsynskapacitet« fastsætter følgende i stk. 5, litra f), og stk. 6:
»5.      Personale, der er bemyndiget af den kompetente myndighed til at udføre certificering og/eller tilsynsopgaver, bemyndiges som minimum til at udføre følgende opgaver:
[…]
f)      eventuelt træffe eller indlede håndhævelsesforanstaltninger.
6.      Opgaverne i stk. 5 udføres i overensstemmelse med lovbestemmelserne i den relevante medlemsstat.«
13.      Bilag I til denne forordning svarer til »del-FCL« (7). I subpart A i dette bilag med overskriften »Generelle krav« fastsætter punkt FCL.030 vedrørende den »praktiske prøve« følgende:
»a)      Før en praktisk prøve for udstedelse af et certifikat, en rettighed eller et bevis tages, skal ansøgeren have bestået den krævede teoriprøve, undtagen i tilfælde af ansøgere, som gennemgår integreret flyvetræning.
Under alle omstændigheder skal teoriundervisningen altid være gennemført, før de praktiske prøver tages.
b)      Med undtagelse af udstedelse af et ATPL skal ansøgeren for at tage en praktisk prøve anbefales til prøven af den organisation/person, der er ansvarlig for træningen, når træningen er afsluttet. Træningsfortegnelserne skal fremlægges for eksaminatoren.«
14.      I bilag I, subpart C, [til] forordning nr. 1178/2011, som bl.a. vedrører det private pilotcertifikat (PPL) (8), fastlægger sektion 1 »fælles krav«. Punkt FCL.235 i denne sektion med overskriften »Praktisk prøve« fastsætter følgende i litra a):
»Ved fuldførelsen af en praktisk prøve skal ansøgerne til et PPL påvise evnen til at optræde som luftfartøjschef [(9)] i den relevante luftfartøjskategori og udføre de relevante procedurer og manøvrer på et kompetenceniveau, der svarer til de beføjelser, der gives.«
15.      Bilag VI til denne forordning fastlægger »[m]yndighedskrav til besætningsmedlemmer på fly« (10). I dette bilags subpart GEN (11), sektion 3, vedrørende »[t]ilsyn, certificering og håndhævelse«, fastsætter punkt ARA.GEN.355 med overskriften »Resultater og håndhævelsesforanstaltninger — personer« (12) i litra e) følgende:
»Hvis det ved tilsyn eller på anden måde konstateres, at en person, som er underlagt kravene i forordning (EF) nr. 216/2008 og dens gennemførelsesbestemmelser, og som ikke har et certifikat, en rating eller et bevis udstedt i overensstemmelse med denne forordning og dens gennemførelsesbestemmelser, ikke har opfyldt de gældende krav, træffer den kompetente myndighed, som konstaterede den manglende opfyldelse, de nødvendige håndhævelsesforanstaltninger for at hindre, at den manglende opfyldelse fortsætter.«
16.      I bilag VI til forordningen, subpart FCL, med overskriften »Specifikke krav vedrørende certificering af flyvebesætninger«, afsnit II vedrørende »[c]ertifikater, ratings og beviser«, fastsætter punkt ARA.FCL.250, som omhandler »[b]egrænsning, suspension og tilbagekaldelse af certifikater, ratings og beviser« i litra a) følgende:
»Den kompetente myndighed begrænser, suspenderer eller tilbagekalder et pilotcertifikat og tilhørende ratings eller beviser i overensstemmelse med ARA.GEN.355 bl.a. under følgende omstændigheder:
1)      hvis pilotcertifikatet, ratingen eller beviset er opnået ved hjælp af forfalskning af indsendt dokumentation
2)      hvis logbogen og certifikat- og bevisfortegnelserne er blevet forfalsket
[…]«
17.      I bilag VI, subpart FCL, afsnit III, vedrørende »Teoriprøver« fastsætter punkt ARA.FCL.300 med overskriften »Prøveprocedurer« (13) i litra f) følgende:
»Den kompetente myndighed udelukker ansøgere, der tages i at snyde, fra at tage enhver yderligere prøve inden for mindst 12 måneder at regne fra den dato, de blev taget i at snyde.«
B.      Lettisk ret
18.      Artikel 6, stk. 2, nr. 5, og stk. 5, i likums »Par aviāciju« (lov om luftfart) (14) af 5. oktober 1994 fastsætter følgende:
»Agenturet […]:
[…]
5)      varetager certificeringen af og tilsynet med det civile luftfartspersonale, herunder udstedelse, forlængelse, suspension eller inddragelse af licenserne for flybesætninger, flyveledere, operatører af luftfartsinformationstjenester og personale, der varetager den tekniske vedligeholdelse af civile luftfartøjer.
[…]
Agenturet […] kan vedtage forvaltningsakter om pålæggelse af forbud mod eller begrænsninger af aktiviteter i forbindelse med certificering af civilt luftfartspersonale og institutioner for faglig udvikling af civilt luftfartspersonale, brugen af Republikken Letlands luftrum eller udnyttelse af luftfartøjer til civil luftfart, flyvepladser samt andre faciliteter og andet udstyr til civil luftfart med henblik på at sikre gennemførelsen af de i EU-retten fastsatte krav til civil luftfartssikkerhed og luftfartøjernes flyvedygtighed. De forvaltningsakter, der udstedes af agenturet […], kan underkastes domstolsprøvelse uden mulighed for at påklage dem ved en højere myndighed. Et søgsmål til prøvelse af forvaltningsakten har ikke opsættende virkning på dens fuldbyrdelse.«
III. De faktiske omstændigheder i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
19.      A har gennemført aktiviteter med henblik på at opnå et privat pilotcertifikat (PPL(A)) (15). I denne forbindelse skulle han, efter at have opnået en helbredsgodkendelse i den relevante klasse som forudsætning for at udøve en flyveelevs beføjelser, aflægge og bestå en teoriprøve og en praktisk prøve i en godkendt træningsorganisation.
20.      Efter at have henvendt sig til agenturet den 6. oktober 2017 og opnået en helbredsgodkendelse forelagde han det den 6. december 2017 formularen for ansøgning om praktisk prøve og om udpegelse af en eksaminator. A vedlagde et certifikat fra et bulgarsk flyveakademi af 5. december 2017. Den 16. december 2017 modtog agenturet pr. e-mail fra eksaminatoren en formular om, at A havde bestået den praktiske prøve den 12. december 2017 i Spanien, som var ledsaget af en kopi af hans logbog som besætningsmedlem.
21.      Ved den efterprøvelse, som agenturet foretog fra den 17. januar 2018, konstaterede det uregelmæssigheder i forbindelse med den flyveuddannelse, som A hævdede at have. Dels oplyste den kompetente nationale bulgarske myndighed, at det bulgarske flyveakademi ikke var blevet godkendt til at gennemføre træningsflyvninger uden for Bulgariens luftrum, og at det ikke havde været muligt at bekræfte, at A havde modtaget instruktioner på dette akademi. Dels modtog agenturet den 23. marts 2018 oplysninger fra en godkendt enhed for teknisk vedligeholdelse, hvoraf det fremgik, at A’s flyveundervisning ikke havde fundet sted som anført i pilotlogbogen. Efter at være blevet opfordret til at afgive forklaring for agenturet fremlagde A blot senere en ansøgning, hvorved han trak sin ansøgning om et privat pilotcertifikat (PPL(A)) tilbage og gav udtryk for tvivl om agenturets kompetence til at undersøge den pilottræning, der blev gennemført af det bulgarske flyveakademi.
22.      Den 7. november 2018 traf agenturet en afgørelse, hvorved det for det første annullerede resultaterne af den praktiske prøve, som A havde forelagt, for det andet forbød sagsøgeren at tage den praktiske prøve med henblik på opnåelse af et privat pilotcertifikat igen og at opnå et sådant certifikat indtil den 7. november 2019 (herefter »det omtvistede forbud«), og for det tredje oplyste Kommissionen, EASA og medlemsstaterne om dette forbud (herefter »den omtvistede afgørelse«). Agenturet støttede navnlig sin afgørelse på konstateringen af, at A havde forfalsket dokumenterne om sin flyveundervisning, og at fremvisningen af pilotlogbogen for eksaminatoren derfor skulle betragtes som fremlæggelse af ukorrekte oplysninger og forfalskning af dokumenter. Det begrundede også sin afgørelse med henvisning til en mulig risiko for de civile luftfartøjers pålidelighed.
23.      A anlagde et søgsmål ved Administratīvā rajona tiesa (distriktsdomstol i forvaltningsretlige sager) til prøvelse af transportministeriets afgørelse af 17. maj 2019, hvorved agenturets afgørelse var blevet stadfæstet. Han gjorde gældende, at det midlertidige forbud mod opnåelse af et privat pilotcertifikat i kraft af sin karakter og sine virkninger er en sanktion, som den kompetente lettiske myndighed kun ville have haft ret til at anvende, hvis den havde konstateret, at der var begået en administrativ eller strafferetlig overtrædelse. Han gjorde ligeledes gældende, at det er uforeneligt med meningen med og opbygningen af forordning nr. 1178/2011 at udlede et sådant forbud af denne forordning. Den nævnte ret kendte dette forbud mod at tage den praktiske prøve igen ulovligt.
24.      Administratīvā apgabaltiesa (appeldomstol i forvaltningsretlige sager, Letland) traf afgørelse om transportministeriets appel og stadfæstede Administratīvā rajona tiesas (distriktsdomstol i forvaltningsretlige sager) dom. Den fastslog, at det forbud mod at tage den praktiske prøve igen i et år, som agenturet havde fastsat, var en sanktion af pønal karakter, som ikke var udtrykkeligt fastsat i en bestemmelse, idet punkt ARA.FCL.300, litra f), ikke fandt anvendelse. Den nævnte ret anførte ligeledes, at punkt ARA.GEN.355, litra e), ikke giver agenturet ret til at træffe afgørelser uden et nationalt retsgrundlag, hvilken fortolkning bekræftes af EASA i dets dokument »Acceptable midler til påvisning af overholdelse. Del-FCL«.
25.      Transportministeriet har iværksat en kassationsappel til prøvelse af denne dom ved Augstākā tiesa (Senāts) (øverste domstol). Ministeriet er af den opfattelse, at den af Administratīvā apgabaltiesa (appeldomstol i forvaltningsretlige sager) anlagte fortolkning er formalistisk og ikke baseret på meningen og formålet med forordning nr. 1178/2011. Det har gjort gældende, at det omtvistede forbud ikke er en sanktion, men et middel til at sikre et højt civilt luftfartssikkerhedsniveau, som navnlig kræves til de soloflyvninger (16), som sagsøgeren ønsker at foretage. Det har endvidere gjort gældende, at denne fortolkning fører til en undergravning af det civile sikkerhedsniveau og bringer flysikkerheden i fare, idet den tillader, at en person, som ikke er behørigt trænet til at gennemføre flyvninger eller trænet i henhold til de fastsatte krav, fortsætter med at være aktiv inden for den civile luftfart (17).
26.      Augstākā tiesa (Senāts) (øverste domstol) har mindet om, at hverken forordning nr. 216/2008 eller forordning nr. 1178/2011 fastsætter konsekvenserne for en ansøger, som i forbindelse med aflæggelsen af den praktiske prøve har forelagt eksaminatoren ukorrekte oplysninger om den flyvetræning, vedkommende har gennemgået, og den flyveerfaring, vedkommende har opnået, med henblik på at opnå et privat pilotcertifikat. Det påhviler dermed den kompetente nationale myndighed på området for civil luftfart at fastsætte passende håndhævelsesforanstaltninger i tilfælde af forfalskning af certifikatet og/eller pilotlogbøgerne.
27.      På denne baggrund er den nævnte ret i tvivl om fortolkningen af punkt ARA.GEN.355, litra e), hvorefter den kompetente myndighed træffer de nødvendige håndhævelsesforanstaltninger for at hindre, at den manglende opfyldelse fortsætter, og af punkt ARA.FCL.300, litra f), som fastsætter, at den kompetente myndighed i tilfælde af snyd ved teoriprøven forbyder en ansøger at aflægge enhver anden prøve i en periode på mindst 12 måneder.
28.      Den er i lyset af det formål om civil luftfartssikkerhed, som forfølges med forordning nr. 1178/2011, af den opfattelse, at der ikke er nogen grund til at undergive snyderi i forbindelse med den praktiske prøve en mindre streng behandling end den, der er fastsat for teoriprøven.
29.      Med henvisning til chartrets artikel 52, stk. 1, har den forelæggende ret dog givet udtryk for tvivl om, hvorvidt det omtvistede forbud skal være tydeligt fastsat ved en retsregel. Den foreliggende sag vedrører nemlig erhvervsfriheden, som er beskyttet ved chartrets artikel 15, for en person, som ønsker at udøve denne frihed ved at opnå et privat pilotcertifikat for at kunne gennemføre luftbefordring af passagerer. Den nævnte ret har tilføjet, at dette forbud i henhold til retssikkerhedsprincippet skal følge direkte af en specifik bestemmelse i forordning nr. 216/2008 eller forordning nr. 1178/2011. Disse forordningers bestemmelser om den praktiske prøve giver imidlertid – i modsætning til bestemmelserne om teoriprøven, ikke udtrykkeligt den kompetente myndighed ret til at udstede et sådant forbud. Den forelæggende ret har dog mindet om, at Domstolen har fastslået, at den omstændighed, at en lov giver de myndigheder, der er ansvarlige for dens gennemførelse, en skønsmargen, ikke i sig selv er i strid med kravet om forudsigelighed, forudsat at visse garantier mod vilkårlighed overholdes (18).
30.      Endelig har den forelæggende ret påpeget, at det fremgår af den forklaring til punkt ARA.GEN.355, litra e), som EASA har offentliggjort, at typen af foranstaltninger afhænger af den nationale lovgivning, der finder anvendelse, og f.eks. kan omfatte bøder eller forbud mod at udøve funktioner (19). Den har i denne henseende dels anført, at for så vidt som en EU-forordning er en retsakt, der finder direkte anvendelse, skal den kompetente myndighed anvende punkt ARA.GEN.355, litra e), direkte. Dels kan denne myndighed i henhold til artikel 6, stk. 2, nr. 5, og stk. 5, i lov om luftfart vedtage forvaltningsakter om pålæggelse af forbud eller begrænsninger af aktiviteter i forbindelse med certificering af civilt luftfartspersonale med henblik på at sikre gennemførelsen af de i EU-retten fastsatte krav til sikkerheden i forbindelse med civil luftfart og luftfartøjernes flyvedygtighed. Den kompetence, som denne myndighed er tillagt, omfatter imidlertid ikke et specifikt midlertidigt forbud vedrørende snyd i forbindelse med den praktiske prøve.
31.      Desuden er den forelæggende ret i tvivl om anvendelsen i denne sammenhæng af det almindelige EU-retlige princip om, at borgerne ikke må kunne påberåbe sig EU-retlige bestemmelser med henblik på at muliggøre svig eller misbrug.
32.      Den nævnte ret har heraf udledt følgende fortolkning: Henset til, at bilag VI til forordning nr. 1178/2011, punkt ARA.GEN.355, litra e), giver den kompetente myndighed ret til at træffe de nødvendige håndhævelsesforanstaltninger, og at punkt ARA.FCL.300, litra f), i forbindelse med teoriprøven som konsekvens af snyd fastsætter et forbud i mindst et år mod at aflægge prøven igen, vil det således ud fra en systematisk synsvinkel og med henblik på gennemførelsen af forordningens formål om et højt niveau for civil luftfartssikkerhed på ensartet vis med hensyn til alle eksamener og prøver og med henblik på EU-rettens effektive virkning være uberettiget at undlade at udvide disse håndhævelsesforanstaltninger til at omfatte den praktiske prøve.
33.      På denne baggrund har Augstākā tiesa (Senāts) (øverste domstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)      Hvis det viser sig, at ansøgeren har udvist svigagtig adfærd, idet vedkommende under den praktiske prøve har forelagt eksaminatoren forfalskede dokumenter om den gennemførte praktiske træning, har den kompetente nationale myndighed på området for luftfart da i henhold til punkt ARA.GEN.355, litra e), […] ret til midlertidigt at forbyde den berørte person at aflægge den praktiske prøve med henblik på opnåelse af et privat pilotcertifikat igen og at opnå et privat pilotcertifikat?
2)      Skal den forklaring vedrørende punkt ARA.GEN.355, litra e), […] som er anført i det af Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur offentliggjorte dokument med overskriften »Acceptable midler til påvisning af overholdelse. Del-FCL«, altså at typen af håndhævelsesforanstaltninger afhænger af den nationale lovgivning, der finder anvendelse, og f.eks. kan omfatte et forbud mod at udøve funktioner, fortolkes således, at denne bestemmelse giver den kompetente myndighed ret til at vælge de passende begrænsninger [som følger af punkt ARA.FCL.300, litra f)], der gennemfører denne forordnings formål, hvis den nationale lovgivning ikke hjemler et specifikt midlertidigt forbud mod at aflægge den praktiske prøve med henblik på opnåelse af et privat pilotcertifikat?
3)      Er det i overensstemmelse med retssikkerhedsprincippet og med chartrets artikel 52, stk. 1, at fortolke punkt ARA.FCL.300, litra f), […] således, at det midlertidige forbud mod at aflægge teoriprøven, som er fastsat i dette litra, kan udvides til at omfatte genaflæggelse af den praktiske prøve?«
34.      A, transportministeriet, den lettiske og den ungarske regering samt Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg. Med undtagelse af den ungarske regering deltog disse parter i retsmødet den december 2025, hvor de besvarede Domstolens spørgsmål til mundtlig besvarelse.
IV.    Bedømmelse
35.      Den forelæggende ret skal træffe afgørelse om lovligheden af en administrativ afgørelse, som forbød en ansøger om et privat pilotcertifikat at aflægge den praktiske prøve igen og opnå et sådant certifikat i et år. Idet der hverken foreligger en EU-retlig eller en national bestemmelse, der udtrykkeligt fastsætter et sådant forbud, ønsker den nærmere bestemt oplysninger om fortolkningen af to bestemmelser i bilag VI til forordning nr. 1178/2011, nemlig punkt ARA.GEN.355, litra e), og punkt ARA.FCL.300, litra f).
36.      Min bedømmelse vil først være fokuseret på besvarelsen af det første præjudicielle spørgsmål og herefter det tredje. Jeg vil ikke undersøge det andet spørgsmål, som er uden genstand, eftersom EASA’s udtalelse om punkt ARA.GEN.355, litra e), ikke er retligt bindende.
37.      Jeg vil derfor i første del redegøre for den retlige ramme, som punkt ARA.GEN.355, litra e), og punkt ARA.FCL.300, litra f), indgår i. Anden del vil vedrøre kvalificeringen af det omtvistede forbud. I tredje del vil jeg udtale mig om den grad af præcision, der kræves, for at punkt ARA.GEN.355, litra e), finder anvendelse. Endelig vil jeg drøfte anvendelsen af chartrets artikel 52, stk. 1.
A.      Gennemgang af den lovgivningsmæssige sammenhæng, som punkt ARA.GEN.355, litra e), og punkt ARA.FCL.300, litra f), indgår i
38.      Disse bestemmelser er anført i bilag VI til forordning nr. 1178/2011, som fastsætter tekniske krav og administrative procedurer for flyvebesætninger i civil luftfart. Der er tale om en gennemførelsesforordning til forordning nr. 216/2008, som fastlægger fælles EU-regler for civil luftfart (20). I dette bilag VI – eller »del-ARA« – fastsættes de krav, der gælder for de nationale myndigheder, der er kompetente med hensyn til flyvebesætninger. Det omfatter en subpart, GEN, som vedrørende generelle krav indeholder en sektion 3 om »[t]ilsyn, certificering og håndhævelse«, og navnlig punkt ARA.GEN.355. Bilag VI omfatter desuden en subpart, FCL, der betegnes som sådan, fordi den vedrører flyvebesætninger (21). Denne subparts sektion 2 omhandler forpligtelserne for den kompetente myndighed på området for certifikater, rettigheder og beviser. Sektion 3 med overskriften »Teoriprøver« omfatter punkt ARA.FCL.300, som regulerer procedurerne for disse prøver.
39.      Punkt ARA.FCL.300, litra f), fastsætter, hvilken afgørelse den kompetente myndighed skal træffe i tilfælde af snyd i forbindelse med teoriprøven, nærmere bestemt et forbud mod at »tage enhver yderligere prøve inden for mindst 12 måneder at regne fra den dato, [ansøgerne] blev taget i at snyde« (22). Der findes ikke nogen tilsvarende bestemmelse i en sektion vedrørende de praktiske prøver.
40.      Punkt FCL.030, som er anført i bilag I til forordning nr. 1178/2011 og har overskriften »Praktisk prøve«, fastsætter, at der før denne skal bestås en teoriprøve og som hovedregel skal foreligge en anbefaling fra den organisation/person, der er ansvarlig for træningen. Dette punkt omfatter efter min opfattelse logisk set ikke nogen bestemmelse om svig, som måtte være begået ved den praktiske prøve. Denne prøve, der i punkt FCL.010 defineres som en demonstration af færdigheder, herunder en sådan mundtlig prøve, som måtte være påkrævet, kan ikke bestås ved snyd. En ansøger kan således ikke ved prøven vildlede eksaminator om, at han eller hun har et passende færdighedsniveau.
41.      Det eneste mulige svig er dermed svig med dokumenter. EU-lovgiver har kun taget stilling hertil i tilfælde af, at en sådan svig opdages efter opnåelsen af bl.a. certifikatet. I subpart FCL i bilag VI til forordning nr. 1178/2011 (23) omhandler punkt ARA.FCL.250 (24) således netop forfalskning af indsendt dokumentation i litra a), nr. 1), og forfalskning af logbogen og certifikat- og bevisfortegnelserne i litra a), nr. 2).
42.      Der er dermed tale om den eneste anden bestemmelse i denne subpart FCL, der vedrører svig. Den fastsætter begrænsning, suspension og tilbagekaldelse af bl.a. certifikatet. Der er ikke fastsat nogen forbudsperiode. Tilsvarende er der ikke fastlagt nogen varighed af afgørelsen om begrænsning eller suspension af certifikatet. Teoretisk set kan en sådan suspension, som svarer til et flyveforbud, således være tidsubegrænset.
43.      Jeg konstaterer derfor, at forfalskning af en pilotlogbog, som opdages før opnåelsen af et certifikat, ikke er omhandlet i forordning nr. 1178/2011, og at den kompetente myndighed, når certifikatet allerede er blevet udstedt, træffer sin afgørelse »i overensstemmelse med ARA.GEN.355« (25), således som det præciseres i punkt ARA.FCL.250.
44.      Punkt ARA.GEN.355 med overskriften »Resultater og håndhævelsesforanstaltninger – personer« har til formål at fastlægge den procedure, som skal følges af den kompetente myndighed med ansvar for tilsyn med overholdelsen af kravene til personer som fastlagt i punkt ARA.GEN.300, litra a), i bilag VI til forordning nr. 1178/2011. Punkt ARA.GEN.355, litra e), omhandler udtrykkeligt den situation, at en person ikke har et certifikat. Denne bestemmelse fastsætter, at »den kompetente myndighed, som konstaterede den manglende opfyldelse, [træffer] de nødvendige håndhævelsesforanstaltninger for at hindre, at den manglende opfyldelse fortsætter«. En tilsvarende formulering fremgår af punkt ARA.GEN.355, litra b), nr. 2) (26), vedrørende den situation, at et certifikat er blevet udstedt, og det er konstateret, at indehaveren af dette certifikat ikke opfylder kravene. Den kompetente myndighed har således ret til, ud over de afgørelser, der allerede er truffet, at iværksætte foranstaltninger, som midlertidigt eller endeligt begrænser eller forbyder brugen af et certifikat.
45.      Er den fortolkning af punkt ARA.GEN.355, litra e), som transportministeriet, den lettiske og den ungarske regering samt Kommissionen har argumenteret for, på denne baggrund tilstrækkelig til at begrunde en afgørelse om forbud mod at tage den praktiske prøve igen og opnå et certifikat i et år? Med andre ord: Idet der ikke foreligger national lovgivning, som udtrykkeligt fastsætter, at dette omtvistede forbud kan meddeles, har A da med rette gjort gældende, at dette forbud er ulovligt?
46.      Afklaringen af denne problemstilling, som fremgår af det første præjudicielle spørgsmål, indebærer, at det skal fastslås, om undersøgelsen af den omtvistede administrative afgørelses lovlighed vedrører en sanktion (27)af strafferetlig karakter (28) eller en forebyggende foranstaltning, i lyset af Domstolens praksis og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols (29) retspraksis vedrørende gennemførelsen af »Engel-kriterierne« (30), idet det fremgår af forklaringerne til chartret om grundlæggende rettigheder (31), at i henhold til chartrets artikel 52, stk. 3, har den ret, der sikres ved chartrets artikel 49, samme betydning og rækkevidde som den tilsvarende ret i den europæiske konvention om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (32). En upræcis bestemmelse kan nemlig kun tilsidesætte det strafferetlige legalitetsprincip som fastsat i chartrets artikel 49, stk. 1, første punktum (33), hvis den fastsætter en sanktion af denne karakter (B). Hvis chartrets artikel 49, stk. 1, første punktum, derimod ikke finder anvendelse, bør den forelæggende rets spørgsmål kun besvares på grundlag det generelle retssikkerhedsprincip (C).
B.      Kvalificeringen af den omtvistede afgørelse
47.      I den omtvistede afgørelse, som er vedlagt de sagsakter, som Domstolen råder over, anføres det, at »[h]vis den svig, der er begået ved teoriprøven, medfører et forbud for ansøgeren mod at tage prøven igen i mindst 12 måneder, er det i betragtning af ovenstående betragtninger forholdsmæssigt at pålægge ham en analog sanktion i tilfælde af svig og bevidst fremlæggelse af ukorrekte oplysninger for eksaminatoren før den praktiske prøve, altså et forbud mod at tage den praktiske prøve igen og opnå et pilotcertifikat i mindst 12 måneder« (34).
48.      Imidlertid er jeg, eftersom det er ubestridt, at agenturet handlede inden for den ramme, der er fastlagt ved punkt ARA.GEN.355, af den opfattelse, at denne afgørelse udgør en foranstaltning og ikke en sanktion. I denne retning påpeger jeg udtrykkene »actions correctives« (»håndhævelsesforanstaltninger«) og »mesures nécessaires de mise en application« (»nødvendige håndhævelsesforanstaltninger«), som anvendes i den franske version af punkt ARA.GEN.355 og klart indikerer, at der ikke er nogen tilknytning til en procedure, der fører til en sanktionerende afgørelse. Selv om disse udtryk ikke har nogen ækvivalent i en række sprogversioner, med undtagelse af den italienske version, og det udtryk, der anvendes i den engelske version, er »enforcement measures« (35), er jeg enig i Kommissionens synspunkt, som blev fremsat i retsmødet, hvorefter dette udtryk henviser til »fuldbyrdelsesforanstaltninger« (36).
49.      Denne kvalificering ændrer dog ikke ved, at det skal fastslås, om det omtvistede forbud er af strafferetlig karakter. I denne henseende er det, således som Kommissionen foreslog i retsmødet, relevant at inddrage Menneskerettighedsdomstolens afgørelse af 9. oktober 2018, Seražin mod Kroatien (37), som vedrørte et forbud mod at overvære sportskonkurrencer ledsaget af en forpligtelse til at informere politiet, som en ret havde pålagt en person, der var dømt for hooliganisme. Efter at sagen var indbragt på grundlag af artikel 4 i protokol nr. 7 i EMRK (38), som fastsætter princippet ne bis in idem – eller princippet om dobbelt strafbarhed – undersøgte Menneskerettighedsdomstolen denne udelukkelsesforanstaltning på grundlag af Engel-kriterierne for at afklare, om der havde foreligget en »anklage for en forbrydelse« og en
»straf« (39).
50.      Jeg foreslår derfor Domstolen at støtte sig til sin faste retspraksis, som hviler på Engel-kriterierne vedrørende fortolkningen af chartrets artikel 50, og er blevet overført på chartrets artikel 49, både denne artikels stk. 3 og stk. 1, sidste punktum, idet denne retspraksis bør udvides til at omfatte denne bestemmelses første punktum, som fastsætter princippet om lovhjemmel for strafbare handlinger og straffe.
51.      Det bør således erindres, at det første Engel-kriterium er den retlige kvalificering af lovovertrædelsen i national ret, det andet kriterium er selve lovovertrædelsens art, og det tredje kriterium er karakteren og strengheden af den sanktion, som den pågældende risikerer at blive pålagt (40).
52.      Selv om det tilkommer den forelæggende ret ud fra disse kriterier at bedømme, om det forbud, A blev pålagt, har en strafferetlig karakter som omhandlet i chartrets artikel
49, stk. 1, kan Domstolen inden for rammerne af en præjudiciel forelæggelse give nærmere oplysninger med henblik på at vejlede den nævnte ret i dens bedømmelse (41).
53.      Hvad indledningsvis angår det første kriterium om den retlige kvalificering af overtrædelsen, fremgår det af de oplysninger, som den forelæggende ret har fremlagt, at agenturet som følge af den forfalskning af dokumenter, som den havde konstateret, vedtog en forvaltningsakt under de betingelser, der er fastsat i artikel 6, stk. 5, i lov om luftfart. I henhold til den lettiske lovgivning, som regulerer agenturets handlinger, betragtes den i hovedsagen omhandlede overtrædelse således som en administrativ overtrædelse (42).
54.      Det skal dog, under hensyn til de to andre kriterier, der er nævnt i punkt 51 i dette forslag til afgørelse, afklares, om anvendelsen af en forbudsforanstaltning såsom den i hovedsagen omhandlede er af strafferetlig karakter (43).
55.      Hvad herefter angår det andet kriterium vedrørende selve lovovertrædelsens art skal det undersøges, om den omhandlede sanktion bl.a. har et repressivt formål, hvilket er kendetegnende for en strafferetlig sanktion som omhandlet i chartrets artikel
49, idet den omstændighed, at sanktionen ligeledes forfølger et præventivt formål, ikke i sig selv kan fratage den sin karakter af strafferetlig sanktion. Det følger nemlig af selve de strafferetlige sanktioners natur, at de både tilsigter at straffe og at forebygge ulovlig adfærd (44). En foranstaltning, der blot kompenserer for skader forårsaget af den pågældende lovovertrædelse, er derimod ikke af strafferetlig karakter (45).
56.      I denne henseende er det, således som Menneskerettighedsdomstolen har bemærket (46), i praksis vanskeligt at foretage en klar sondring mellem afskrækkelse – som et element i en sanktion – og forebyggelse.
57.      Imidlertid fremgår det efter min opfattelse klart af afgørelsen i sagen Seražin mod Kroatien, at der bør tages hensyn til det aspekt af forebyggelsen, der tilgodeser et offentligt hensyn, nemlig beskyttelsen af fremtidige ofre (47), snarere end det aspekt, der er rettet mod potentielle gerningsmænd. I øvrigt er det forhold, at den omhandlede foranstaltning medfører en skade for den berørte person, ikke egnet til at ændre denne analyse (48). Den kan således overføres direkte på området for civil luftfartssikkerhed som følge af det forfulgte formål (49).
58.      Sammenligningen med afgørelsen i sagen Seražin mod Kroatien, som vedrørte et forbud mod at overvære sportskonkurrencer ledsaget af en forpligtelse til at informere politiet (50), som en ret havde pålagt en person, der var dømt for hooliganisme, er således interessant i flere henseender. Dels kvalificerede Menneskerettighedsdomstolen ikke denne udelukkelsesforanstaltning som en »strafferetlig sanktion« – i den selvstændige forstand, hvori udtrykket anvendes i EMRK (51) – som blev pålagt i forbindelse med en »straffesag« (52), men som en forebyggende foranstaltning, der blev truffet for at forhindre virkeliggørelsen af en risiko for vold. Menneskerettighedsdomstolen lagde vægt på beskyttelsen af offentligheden snarere end sanktioneringen af en person for hans tidligere voldelige adfærd i forbindelse med sportskonkurrencer (53).
59.      Dels henviste Menneskerettighedsdomstolen i den nævnte afgørelse i sagen Seražin mod Kroatien (54) til sin retspraksis vedrørende den administrative procedure for øjeblikkelig inddragelse eller suspension af kørekort (55). Denne analogi forekommer mig også at være relevant i den foreliggende sag. Menneskerettighedsdomstolen fastslog, at hver af disse foranstaltninger udgjorde »en forebyggende trafiksikkerhedsforanstaltning« (56), som ikke forudsatte en undersøgelse eller konstatering af skyld (57), og ikke en »anklage for en forbrydelse« som omhandlet i EMRK’s artikel 6 og i artikel 4 i protokol nr. 7.
60.      Jeg påpeger således to kendetegn ved denne retspraksis fra Menneskerettighedsdomstolen, som den har til fælles med det i hovedsagen omtvistede forbud. Der er dels tale om det forhold, at denne foranstaltning kan iværksættes uafhængigt af enhver strafforfølgning. Dels træffes den med henblik på hurtigt at opfylde et generelt sikkerhedsbehov og for en begrænset tidsperiode.
61.      Ifølge samme logik, som hviler på den almene interesse, synes Domstolens praksis vedrørende midlertidig udelukkelse af økonomiske operatører i forbindelse med den fælles landbrugspolitik (58) også at have en vis relevans som sammenligningsgrundlag.
62.      I øvrigt har Domstolen mere generelt fastslået, at den omstændighed, at den omhandlede foranstaltning ikke vedrører offentligheden i almindelighed, men en særlig kategori af adressater, som, fordi de udøver en virksomhed, der er specifikt reguleret i EU-retten, er forpligtet til at opfylde de betingelser, der er fastsat i henhold til EU-retten, kan tale for, at denne foranstaltning ikke forfølger et repressivt formål og således bidrage til at godtgøre, at den nævnte foranstaltning ikke har strafferetlig karakter, forudsat at den samme foranstaltning er begrænset til at fratage adressaten visse bestemte prærogativer, som den pågældende er tillagt ved EU-retten, med den begrundelse, at den kompetente administrative myndighed har fundet, at betingelserne for tildeling af de nævnte prærogativer ikke længere var opfyldt (59).
63.      I den foreliggende sag er dette genstanden for såvel det omtvistede forbud mod at tage den praktiske prøve igen og at opnå et certifikat i et år som for den afgørelse, som dette forbud supplerer, dvs. annullationen af resultaterne af den praktiske prøve.
64.      Hvis Domstolen alligevel måtte finde det nødvendigt at undersøge det tredje Engel-kriterium (60), skal det endeligt påpeges, at det omtvistede forbud, som agenturet pålagde i henhold til punkt ARA.GEN.355, litra e), alene medfører, at A fratages udsigten til at opnå certifikatet i en begrænset periode (61). Jeg er derfor af den opfattelse, at dette forbud ikke har en høj grad af hårdhed.
65.      Jeg foreslår derfor Domstolen, at den i overensstemmelse med Menneskerettighedsdomstolens retspraksis (62) lægger til grund, at det omtvistede forbud ikke er en foranstaltning af strafferetlig karakter som omhandlet i dens retspraksis, for så vidt som det har til formål at bekæmpe uregelmæssigheder, som begås ved opnåelsen af certifikater og er til alvorlig fare for luftfartssikkerheden på området for flyvning. Garantien for denne sikkerhed (63) for så vidt angår ansøgeren om et certifikat og alle andre aktører på dette område begrunder, at der stilles høje krav til ansøgerens egnethed og pålidelighed (64). Det forbud, der pålægges i tilfælde af overtrædelse af disse regler, forekommer mig at udgøre et specifikt administrativt instrument, som er en integrerende del af ordningen for udstedelse og fornyelse af certifikater og har til formål at forebygge større risici i luftrummet.
66.      Selv om jeg er af den opfattelse, at dette forbud ikke udgør en sanktion og ikke er af pønal jkarakter, foreslår jeg – i forlængelse af den analyse, der er blevet udledt af afgørelsen i sagen Seražin mod Kroatien – Domstolen, at den udvider sin retspraksis, hvorefter selv en sådan sanktion, der ikke har karakter af en straf, kun kan pålægges i henhold til en klar og utvetydig hjemmel (65). Eftersom det omtvistede forbud forbyder udøvelsen af en ret, opstår det spørgsmål, om punkt ARA.GEN.355, litra e), henset til det generelle retssikkerhedsprincip udgør et tilstrækkeligt retsgrundlag for dette forbud (66), selv om artikel 11b, stk. 6, i forordning nr. 1178/2011 fastsætter, at opgaverne i stk. 5, herunder opgaven med at træffe »håndhævelsesforanstaltninger«, udføres af personale, der er bemyndiget af den kompetente myndighed, i overensstemmelse med lovbestemmelserne i den relevante medlemsstat.
C.      Den grad af præcision, der kræves, for at punkt ARA.GEN.355, litra e), finder anvendelse
67.      I betragtning af de mange forskellige situationer med manglende overholdelse, som kan opstå (67), forekommer det mig umiddelbart sammenhængende, at punkt ARA.GEN.355, litra e), uden henvisning til nationale bestemmelser giver den kompetente myndighed fuld frihed til at vælge de nødvendige foranstaltninger for at forhindre, at den situation, hvor »en person, som er underlagt kravene i forordning (EF) nr. 216/2008 og dens gennemførelsesbestemmelser [og som ikke har et certifikat], ikke har opfyldt de gældende krav«, fortsætter. Hvis personen har et certifikat, er håndteringen af den manglende opfyldelse enklere, hvorfor punkt ARA.FCL.250 er affattet meget præcist.
68.      Jeg er derfor enig i de synspunkter, som er blevet fremsat, hvorefter der bør lægges vægt på de særlige kendetegn ved luftfartssikkerhedsområdet og de mange forskellige situationer, som forordning nr. 1178/2011 kan omfatte. Den tekniske karakter af de spørgsmål, som skal behandles, og de nationale myndigheders rolle bør også fremhæves, som bemærket af Menneskerettighedsdomstolen (68).
69.      Menneskerettighedsdomstolen har dog vedrørende de nationale myndigheders rolle på et tilsvarende område, nemlig trafiksikkerhedsområdet,
i sin retspraksis, hvortil der er henvist i dette forslag til afgørelses punkt 59, henvist til foranstaltninger fastsat i national ret
(69). Heraf følger, at der ikke er tale om generelle bestemmelser.
70.      Det er derfor nødvendigt at undersøge følgende problemstilling, som vedrører graden af præcision af punkt ARA.GEN.355, litra e): Når der pålægges en administrativ foranstaltning, som midlertidigt forbyder en person at nyde en rettighed eller udelukker personen herfra, opfylder punkt ARA.GEN.355, litra e), da, for så vidt som denne bestemmelse fastsætter, at »den kompetente myndighed, som konstaterede den manglende opfyldelse, de nødvendige håndhævelsesforanstaltninger for at hindre, at den manglende opfyldelse fortsætter«, kravene om forudsigelighed og retssikkerhed i en retsstat?
71.      Det forhold, at det konkrete omtvistede forbud er analogt med det, der er fastsat i forbindelse med teoriprøven, sikrer ikke, at der træffes en identisk afgørelse, eftersom der ikke foreligger en udtrykkelig bestemmelse. Henset til det begrænsede anvendelsesområde for punkt ARA.FCL.300, litra f), og forholdet mellem denne bestemmelse og de relevante bestemmelser i forordning nr. 1178/2011 (70) forekommer det mig derfor ikke muligt at foretage en analog anvendelse.
72.      Hvad angår sammenhængen påpeger jeg, at punkt ARA.GEN.355, litra e), ikke er blevet ændret efter ikrafttrædelsen af forordning 2018/1139 (71). Endvidere er der, så vidt det er mig bekendt, ikke blevet indført nogen ny bestemmelse vedrørende snyd eller svig.
73.      Det følger dog af Domstolens faste praksis, at retssikkerhedsprincippet kræver, dels at retsreglerne er klare og præcise, dels at deres anvendelse er forudsigelig for borgerne, især når de kan have bebyrdende virkninger. Nævnte princip kræver bl.a., at en lovgivning giver de berørte mulighed for at få et nøjagtigt kendskab til omfanget af de forpligtelser, der derved pålægges dem, og at disse sidstnævnte ikke skal være i tvivl om deres rettigheder og pligter, således at de kan handle derefter (72).
74.      Jeg påpeger dog den håndtering af retssikkerhedsprincippet, som Domstolen under visse betingelser har tilladt, når en abstrakt bestemmelse vedtages af EU-lovgiver (73). I det foreliggende tilfælde er det ubestridt, at de konkrete tilfælde af manglende overholdelse ikke kan fastlægges på forhånd af EU-lovgiver. Imidlertid bør rækkevidden og fremgangsmåden i forbindelse med de beføjelser, som punkt ARA.GEN.355, litra e), tillægger de myndigheder, der har ansvar for gennemførelsen heraf, være defineret tilstrækkeligt præcist, henset til det pågældende lovlige formål, til at give borgeren en hensigtsmæssig beskyttelse mod vilkårlighed (74). Artikel 6, stk. 5, i lov om luftfart er dog ikke affattet præcist i denne henseende.
75.      Da A fremlagde en forfalsket logbog, var han dermed fuldt vidende om, at han som følge af de beføjelser, han ønsker at udøve, og det forhold, at han var blevet oplyst af eksaminatoren af dette krav, som følger af punkt FCL.1030 (75), at han overtrådte lovgivningen om kvalificeringen som erhvervsmæssig pilot (76). Således som de EU-retlige og nationale bestemmelser er affattet, kunne han imidlertid ikke vide præcist, hvilken afgørelse agenturet ville træffe, således som det er tilfældet når de judicielle myndigheder kan gennemføre strafforfølgning (77).
76.      Med henblik på besvarelsen af den forelæggende rets første præjudicielle spørgsmål foreslår jeg derfor Domstolen at fastslå, at der skal vedtages præcise nationale bestemmelser for at præcisere karakteren og varigheden af den foranstaltning, der træffes af forvaltningen over for en ansøger om et certifikat i tilfælde af manglende overholdelse som omhandlet i punkt ARA.GEN.355, litra e), såsom fremlæggelse af en forfalsket logbog. I denne henseende påpeger jeg, at visse medlemsstater (78) har gennemført den anbefaling, som EASA har anført i sit dokument »Acceptable midler til påvisning af overholdelse. Del-FCL«, hvortil den forelæggende ret har henvist (79).
D.      Anvendelsen af chartrets artikel 52, stk. 1
77.      Denne bestemmelse nævnes i det tredje præjudicielle spørgsmål i en særlig sammenhæng. Jeg minder om, at A med henvisning til den skade, han angiveligt har lidt i Letland som følge af det omtvistede forbud (80), har gjort gældende, at dette forbud udgør en restriktion for erhvervsfriheden som fastsat i chartrets artikel 15, idet han ikke har kunnet udøve virksomhed som privat pilot eller instruktør/eksaminator. Som påpeget af Kommissionen, den lettiske regering og transportministeriet følger det således dels af punkt FCL.010, at der ved »privat pilot« forstås »en pilot, som har et certifikat, der forbyder denne at føre et luftfartøj mod betaling, med undtagelse af instruktions- eller prøveaktiviteter, som fastlagt i denne del«. Det forhold, at private piloter ikke modtager et vederlag, underbygges af punkt FCL.205.A (81). Dels er flyveinstruktion med henblik på udstedelse af et privat pilotcertifikat, som fremhævet af transportministeriet i retsmødet, genstand for en særlig kvalificering (82), som er fastsat i punkt FCL.915.FI i bilag I, subpart J, sektion 2, til forordning nr. 1178/2011. Den adskiller sig fra det private pilotcertifikat, hvilket efter min opfattelse begrunder udtrykket »med undtagelse af«, som anvendes i punkt FCL.010. Jeg er derfor af den opfattelse, at det er ufornødent at besvare det tredje præjudicielle spørgsmål.
78.      I øvrigt, hvad i hovedsagen angår et svig, som A har erkendt, forekommer det mig – selv om forordning nr. 1178/2011 ikke indeholder bestemmelser om sanktionen for en ansøgers misbrug med henblik på opnåelse af et privat pilotcertifikat – hensigtsmæssigt at minde om, at det følger af det generelle princip om, at borgerne ikke kan gøre EU-retten gældende med henblik på at muliggøre svig eller misbrug (83), at en medlemsstat skal afvise at indrømme fordelene i EU-retlige bestemmelser, selv om der ikke findes bestemmelser i national ret, som foreskriver en sådan nægtelse, såfremt disse fordele ikke er blevet påberåbt af en person med henblik på at gennemføre målene med disse bestemmelser, men med henblik på at drage nytte af en EU-retlig fordel, som er indrømmet denne person, selv om de objektive betingelser for indrømmelse af denne fordel, der er fastsat i EU-retten, alene er opfyldt formelt (84).
79.      På området for udstedelse af et privat pilotcertifikat kan den kompetente myndighed i en medlemsstat derfor ganske vist nægte at tillægge fremlæggelsen af en privat pilotlogbog, som er foretaget med henblik på at bestå den praktiske prøve, virkninger med henvisning til, at der foreligger misbrug af en rettighed, men den har, hvis der ikke foreligger en præcis national lovgivning svarende til punkt ARA.FCL.300, litra f), ikke noget grundlag for at supplere nægtelsen med et forbud mod at aflægge denne prøve igen og opnå et privat pilotcertifikat i en periode på et år.
V.      Forslag til afgørelse
80.      På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen, at den besvarer de præjudicielle spørgsmål fra Augstākā tiesa (Senāts) (øverste domstol, Letland) således:
»I tilfælde af forfalskning af en logbog, som opdages før udstedelsen af et privat pilotcertifikat, skal punkt ARA.GEN.355, litra e), i bilag VI til Kommissionens forordning (EU) nr. 1178/2011 af 3. november 2011 om fastsættelse af tekniske krav og administrative procedurer for flyvebesætninger i civil luftfart i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 216/2008, som ændret ved Kommissionens forordning (EU) 2016/539 af 6. april 2016,
fortolkes således, at
denne bestemmelse ikke giver den kompetente myndighed ret til over for en ansøger om privat pilotcertifikat at udstede et forbud, der svarer til det, der er fastsat i punkt ARA.FCL.300, litra f), i bilag VI til forordning nr. 1178/2011, med senere ændringer, medmindre dette forbud er udtrykkeligt fastsat i national lovgivning. Det påhviler hver medlemsstat at fastlægge de passende foranstaltninger tilstrækkelig præcist.«
1 –      Originalsprog: fransk.
2 –      Kommissionens forordning af 3.11.2011 m fastsættelse af tekniske krav og administrative procedurer for flyvebesætninger i civil luftfart i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 216/2008 (EUT 2011, L 311, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EU) 2016/539 af 6.4.2016 (EUT 2016, L 91, s. 1), herefter »forordning nr. 1178/2011«.
3 –      Herefter »chartret«.
4 –      Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 20.2.2008 om fælles regler for civil luftfart og om oprettelse af et europæisk luftfartssikkerhedsagentur, og om ophævelse af Rådets direktiv 91/670/EØF, forordning (EF) nr. 1592/2002 og direktiv 2004/36/EF (EUT 2008, L 79, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EU) 2016/4 af 5.1.2016 (EUT 2016, L 3, s. 1), herefter »forordning nr. 216/2008«. Med virkning fra den 11.9.2018 blev forordning nr. 216/2008 erstattet af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1139 af 4.7.2018 om fælles regler for civil luftfart og oprettelse af Den Europæiske Unions Luftfartssikkerhedsagentur og om ændring af forordning (EF) nr. 2111/2005, (EF) nr. 1008/2008, (EU) nr. 996/2010, (EU) nr. 376/2014 og direktiv 2014/30/EU og 2014/53/EU og om ophævelse af (EF) nr. 552/2004 og (EF) nr. 216/2008 og Rådets forordning (EØF) nr. 3922/91 (EUT 2018, L 212, s. 1) (jf. artikel 139).
5 –      United Nations Treaty Series, bind 15, s. 295, nr. 102, herefter »Chicago-konventionen«.
6 –      Jf. vedrørende forholdet til Chicago-konventionen, tredje betragtning til forordning nr. 216/2008.
7 –      »FCL« for »Flight Crew Licence« på engelsk betegner et »flyvebesætningscertifikat«. Jf. artikel 2, nr. 1), i forordning nr. 1178/2011.
8 –      »PPL« står for »private pilot licence« på engelsk.
9 –      Jf. definitionen i punkt FCL.010 i bilag I, subpart A, til forordning nr. 1178/2011 med overskriften »Definitioner« (herefter »punkt FCL.010«): »»luftfartøjschef« (PIC): den pilot, der er udpeget til at have ledelsen og ansvaret for sikkerheden under flyvningen«.
10 –      Dette bilag svarer til »del-ARA«, idet »ARA« står for »Authority Requirements for Aircrew«.
11 –      »GEN«, som står for »General« på engelsk, betyder »generel«.
12 –      Herefter »punkt ARA.GEN.355«.
13 –      Herefter »punkt ARA.FCL.300«.
14 –      Latvijas Vēstnesis, 1994, nr. 123.
15 –      PPL(A), som står for »private pilot licence aeroplanes« på engelsk, betegner »privat pilotcertifikat til flyvemaskiner« (jf. FCL.205.A og det følgende punkt i bilag I, subpart C, sektion 2, til forordning nr. 1178/2011). Herefter »privat pilotcertifikat«.
16 –      Det anføres i punkt FCL.010, at der ved »soloflyvetid« forstås »flyvetid, hvor en flyveelev er alene i et luftfartøj«.
17 –      Transportministeriet har endvidere påpeget den adfærd, der er udvist af A, som har forfalsket dokumenter og bevidst fremlagt ukorrekte oplysninger, idet han har ikke har samarbejdet med tilsynsmyndigheden, har unddraget sig efterforskningen og ikke overholdt denne myndigheds påbud.
18 –      Den forelæggende ret har henvist til dom af 16.2.2022, Polen mod Parlamentet og Rådet (C-157/21, EU:C:2022:98, præmis 321 og den deri nævnte retspraksis).
19 –      Den forelæggende ret har henvist til dokumentet »Acceptable midler til påvisning af overholdelse. Del-FCL«. Det er tilgængeligt på engelsk på følgende adresse: https://www.easa.europa.eu/en/document-library/easy-access-rules/online-publications/easy-access-rules-aircrew-regulation-eu-no?page=24&kw=LAPL#_Toc256000674
20 –      Jf. artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 216/2008 og bilag III hertil, som fastsætter væsentlige krav til certificering af piloter, jf. denne artikel. Jf. også syvende betragtning til denne forordning om foreneligheden af de af Unionen fastsatte krav med Chicago-konventionens standarder og anbefalede praksis.
21 –      Jf. fodnote 7 til dette forslag til afgørelse.
22 –      Samme periode er foreskrevet i den amerikanske lovgivning. Jf. artikel 61, stk. 37, i Code of Federal Regulations (den føderale lovbog), som er anført i afsnit 14 vedrørende Federal Aviation Administration (den føderale luftfartsmyndighed), tilgængelig på følgende adresse: https://www.ecfr.gov/current/title-14/chapter-I/subchapter-D/part-61/subpart-A/section-61.37. Jf. også inden for australsk lovgivning artikel 298A, stk. 5, litra a) og b), i Civil Aviation Regulations 1988 (lov om civil luftfart af 1988), tilgængelig på følgende adresse: https://www.legislation.gov.au/F1997B00935/latest/text
23 –      Jf. punkt 38 i dette forslag til afgørelse.
24 –      Herefter »punkt ARA.FCL.250«.
25 –      Jf. punkt ARA.GEN.355, litra a) og b), vedrørende den situation, at person med et certifikat ikke opfylder de gældende krav.
26 –      Punkt ARA.GEN.355, litra b), nr. 2), fastsætter, at »[n]år et sådant resultat udstedes, gennemfører den kompetente myndighed en undersøgelse. Hvis resultatet bliver bekræftet, […] træffer den kompetente myndighed eventuelle yderligere håndhævelsesforanstaltninger, der er nødvendige for at hindre, at den manglende opfyldelse fortsætter«.
27 –      Dette udtryk anvendes i artikel 68 i forordning nr. 216/2008. I den engelske version af denne forordning anvendes udtrykket »penalties for infringement«. Udtrykket »infringement« anvendes også i artikel 10, stk. 4, i forordning nr. 216/2008, som fastsætter udvekslingen af oplysninger mellem Kommissionen, EASA og medlemsstaterne. Denne artikel har været erstattet af artikel 62, stk. 9, i forordning 2018/1139 siden den 11.9.2018. Det skal tilføjes, at udtrykket »sanktion« i andre sammenhængen også kan omfatte en administrativ afgørelse.
28 –      Den forelæggende ret har præciseret, at kvalificeringen af sanktionen som værende af pønal karakter blev anført i den dom, der er blevet anfægtet ved transportministeriets appel. Jf. punkt 24 i dette forslag til afgørelse.
29 –      Herefter »Menneskerettighedsdomstolen«.
30 –      Jf. Menneskerettighedsdomstolens dom af 8.6.1976, Engel m.fl. mod Nederlandene (CE:ECHR:1976:0608JUD000510071, § 82).
31 –      EUT 2007, C 303, s. 17.
32 –      Undertegnet i Rom den 4.11.1950 (herefter »EMRK«). Jf. dom af 5.12.2017, M.A.S. og M.B. (C-42/17, EU:C:2017:936, præmis 53 og 54).
33 –      Jf. bl.a., for en gennemgang af de principper, der finder anvendelse, dom af 29.7.2024, Belgian Association of Tax Lawyers m.fl. (C-623/22, EU:C:2024:639, præmis 38-45 og den deri nævnte retspraksis), og, vedrørende deres anvendelse på en forordning, dom af 20.12.2017, Vaditrans (C-102/16, EU:C:2017:1012, præmis 55-58). Jf. også, for generelle betragtninger om legalitetsprincippet, som følger af EMRK’s artikel 7, stk. 1, og chartrets artikel 49, stk. 1, generaladvokat Spielmanns forslag til afgørelse Alchaster II (C-743/24, EU:C:2025:88, punkt 47, 48, navnlig vedrørende forbuddet mod analogi, samt punkt 52 og 53).
34 –      Min fremhævelse.
35 –      Der anvendes et strengt tilsvarende udtryk i f.eks. den spanske, den tyske, den litauiske og den polske version, som jeg har kunnet undersøge. Den lettiske regering og transportministeriet har fremsat bemærkninger i samme retning.
36 –      Jf. i denne henseende artikel 11b, stk. 5, litra f), i forordning nr. 1178/2011, hvorefter personale, der er bemyndiget af den kompetente myndighed til at udføre certificering og/eller tilsynsopgaver, bemyndiges til eventuelt at træffe eller indlede »håndhævelsesforanstaltninger«. Jf. også, til sammenligning med den amerikanske lovgivning, Order 2150.3C (bekendtgørelse 2150.3C) fra den føderale luftfartsmyndighed, kapitel 9, punkt 6, litra g), sjette afsnit (versionen fra september 2018 er tilgængelig på følgende adresse: https://www.faa.gov/documentLibrary/media/Order/FAA_Order_2150.3C_with_CHG_1.pdf), som anvender udtrykket »coercive action«, hvis definition svarer til håndhævelsesforanstaltninger [jf. kapitel 5, punkt 1 og punkt 4, litra d)] og ikke til sanktioner såsom dem, der også er omhandlet i punkt 4 i dette kapitel 9, eftersom der er tale om foranstaltninger, der træffes hurtigt for at forhindre andre overtrædelser af denne lovgivning.
37 –      CE:ECHR:2018:1009DEC001912015, herefter »afgørelsen i sagen Seražin mod Kroatien«.
38 –      Undertegnet i Strasbourg den 22.11.1984, herefter »protokol nr. 7«.
39 –      Jf. afgørelsen i sagen Seražin mod Kroatien (§§ 62-65).
40 –      Jf. dom af 20.3.2018, Menci (C-524/15, EU:C:2018:197, præmis 26 og den deri nævnte retspraksis), og af 1.8.2025, BAJI Trans (C-544/23, herefter »BAJI Trans-dommen«, EU:C:2025:614, præmis 63 og den deri nævnte retspraksis). Jf. også afgørelsen i sagen Seražin mod Kroatien (§
65), hvori Menneskerettighedsdomstolen foretog en undersøgelse af »den omhandlede overtrædelse eller foranstaltning«.
41 –      Jf. BAJI Trans-dommen (præmis 64).
42 –      Der bør sondres mellem denne overtrædelse og den overtrædelse, der kvalificeres som »strafferetlig«, hvilket har begrundet sideløbende retsforfølgninger. Det fremgår nemlig af den omtvistede afgørelse (punkt 6), som er blevet fremsendt til Domstolen, at der blev indledt en straffesag den 22.2.2018 i henhold til artikel 275, stk. 2, i Krimināllikums (straffeloven). Som transportministeriet har præciseret i sit skriftlige indlæg og gentaget i retsmødet, fastslog anklagemyndigheden i Riga (Letland) ved afgørelse af 8.10.2020, at A ved at anvende en forfalsket logbog (logbook), som gav ret til opnåelse af et privat pilotcertifikat, havde begået den strafbare handling, der er omhandlet i straffelovens artikel 275, stk. 1. A har bekræftet, at der er afsagt en strafferetlig dom.
43 –      Jf. bl.a. BAJI Trans-dommen (præmis 66). Jf. endvidere afgørelsen i sagen Seražin mod Kroatien (§ 65), hvori der blev erindret om, at det andet og det tredje kriterium er alternative og ikke nødvendigvis er kumulative, hvilket dog ikke udelukker en kumulativ tilgang, hvis den særskilte undersøgelse af hvert kriterium ikke gør det muligt at drage en klar konklusion om, hvorvidt der foreligger en anklage for en forbrydelse.
44 –      Dette udtryk synes at skulle forstås således, at det henviser til den afskrækkende virkning over for andre personer, der kunne være fristet til at begå overtrædelser. Jf. punkt 113 i generaladvokat Campos Sánchez-Bordonas forslag til afgørelse Menci (C-524/15, EU:C:2017:667), hvortil der henvises i dom af 20.3.2018, Menci (C-524/15, EU:C:2018:197, præmis 31).
45 –      Jf. BAJI Trans-dommen (præmis 67 og den deri nævnte retspraksis).
46 –      Jf. afgørelsen i sagen Seražin mod Kroatien (§ 82).
47 –      Jf. § 82 i afgørelsen Seražin mod Kroatien: »Den foranstaltning, hvorom der er anmodet, og som er blevet anvendt over for sagsøgeren, var hovedsagelig af forebyggende karakter, for så vidt som den tog sigte på at fjerne muligheden for voldelig adfærd af hensyn til den offentlige sikkerhed« (fri oversættelse). Jf. også rapport fra det 54. møde i Europarådets europæiske komité for retligt samarbejde, som gik forud for ministerkomitéens vedtagelse af anbefaling nr. (91)1 om administrative sanktioner (s. 57).
48 –      Jf. i denne retning udtalelsen fra den britiske dommer, der fremgår af den stadfæstede dom nævnt i afgørelsen Seražin mod Kroatien (§§ 52 og 53).
49 –      Jf. punkt 65 i dette forslag til afgørelse. I denne henseende kan der muligvis også, angående et erhvervsmæssigt forbud, foretages en sammenligning med Menneskerettighedsdomstolens dom af 4.6.2019, Rola mod Slovenien (CE:ECHR:2019:0604JUD001209614, §§ 60-66), om tilbagekaldelsen af en likvidators godkendelse i insolvensprocedurer, for så vidt som den har til formål at sikre offentlighedens tillid til erhvervet, som nyder en særlig status. Denne foranstaltning, som er fastsat ved en lov om finansielle transaktioner og pålægges helt uafhængigt af den almindelige procedure for straffastsættelse, blev anset for ikke at være en sanktion i den selvstændige forstand, hvori dette udtryk anvendes i EMRK’s artikel 7.
50 –      Dette indebærer, at den pågældende person er forpligtet til at melde sig på en politistation, når den pågældende sportskonkurrence finder sted, for at informere politiet om, hvor han befinder sig under begivenheden og i timerne efter dens afslutning. Jf. afgørelsen i sagen Seražin mod Kroatien (§ 76).
51 –      Jf. artikel 4 i protokol nr. 7.
52 –      Jf. afgørelsen i sagen Seražin mod Kroatien (§§ 62, 64, 88 og 91).
53 –      Jf. afgørelsen i sagen Seražin mod Kroatien (§§ 70, 79 og 82).
54 –      Jf. afgørelsen i sagen Seražin mod Kroatien (bl.a. § 82).
55 –      Jf. dom af 28.10.1999, Escoubet mod Belgien (CE:ECHR:1999:1028JUD002678095), herefter »dommen i sagen Escoubet mod Belgien«, og afgørelse af 14.12.1999, Mulot mod Frankrig (CE:ECHR:1999:1214DEC003721197), herefter »afgørelsen i sagen Mulot mod Frankrig«, vedrørende foranstaltninger truffet af anklagemyndigheden i den førstnævnte sag og af præfekten i sidstnævnte sag på grundlag af politiets konstatering af en overtrædelse af færdselslovgivningen.
56 –      I dommen i sagen Escoubet mod Belgien (§ 37), hvortil der henvises i afgørelsen i sagen Seražin mod Kroatien (§ 82), fastslog Menneskerettighedsdomstolen vedrørende foranstaltningens karakter, at den omhandlede nationale lovgivning »ikke forudsætter nogen undersøgelse eller konstatering af skyld, og at dens anvendelse er fuldstændig uafhængig af den strafforfølgning, der måtte blive gennemført senere. Den øjeblikkelige inddragelse synes at være en forebyggende trafiksikkerhedsforanstaltning, hvorved en fører, der synes at udgøre en potentiel fare for de øvrige trafikanter, midlertidigt fjernes fra offentlige veje. Den bør betragtes som sidestillet med proceduren for udstedelse af kørekort, hvis administrative karakter af ubestridt, og som tager sigte på at sikre, at en person har de nødvendige færdigheder og kvalifikationer til at køre på offentlige veje. Den øjeblikkelige inddragelse udgør en forsigtighedsforanstaltning, hvis hastekarakter begrunder, at den anvendes straks, og hvoraf der ikke fremgår et formål om at straffe. Inddragelsesforanstaltningen adskiller sig fra en fratagelse af kørekortet, som pålægges af straffedomstolene efter en procedure vedrørende en anklage for en forbrydelse. I dette tilfælde vurderer straffedomstolen de faktiske omstændigheder, der udgør den strafbare handling, som kan medføre fratagelse af kørekortet, kvalificerer dem og træffer afgørelse om fratagelse i den periode, den finder passende, som hovedsanktion eller supplerende sanktion (dommen i sagen Malige mod Frankrig af 23.9.1998, CE:ECHR:1998:0923JUD002781295, § 38)«.
57 –      Jf. fodnote 56 til dette forslag til afgørelse og afgørelsen i sagen Mulot mod Frankrig (§ 2). Jf. §§ 78 og 81 i afgørelsen i sagen Seražin mod Kroatien.
58 –      Jf. dom af 5.6.2012, Bonda (C-489/10, EU:C:2012:319, præmis 40).
59 –      Jf. BAJI Trans-dommen (præmis 69 og den deri nævnte retspraksis).
60 –      Jf. fodnote 43 til dette forslag til afgørelse.
61 –      Jf. analogt dom af 5.6.2012, Bonda (C-489/10, EU:C:2012:319, præmis 43). Jf. vedrørende Menneskerettighedsdomstolens retspraksis punkt 60 i dette forslag til afgørelse og Menneskerettighedsdomstolens dom af 4.6.2019, Rola mod Slovenien (CE:ECHR:2019:0604JUD001209614, § 66 vedrørende en foranstaltning af permanent karakter, som ikke skader udøvelsen af andre aktiviteter).
62 –      Jf. punkt 58 og 59 i dette forslag til afgørelse.
63 –      Jf. vedrørende dette formål artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 216/2008. Endvidere anføres det i bilag III, punkt 1.d.1, til denne forordning, at »[e]n pilot skal tilegne sig de praktiske færdigheder, der kræves til de funktioner, den pågældende skal udføre på luftfartøjet, og holde disse færdigheder ved lige. Færdighederne skal være afpasset efter de risici, der er forbundet med den pågældende type aktivitet«. Jf. vedrørende soloflyvninger punkt 25 i dette forslag til afgørelse.
64 –      I henhold til punkt FCL.010 forstås der ved »luftmandskab« »en konsekvent udvisning af god dømmekraft og veludbygget viden, færdigheder og holdninger til at opfylde flyvemålene«. Sammenholdt med bilag III, punkt 1.a.1, til forordning nr. 216/2008.
65 –      Jf. i denne retning dom af 28.10.2010, SGS Belgium m.fl. (C-367/09, EU:C:2010:648, præmis 61 og den deri nævnte retspraksis).
66 –      Jeg påpeger, at den forbudsforanstaltning, der var omhandlet i dommen Escoubet mod Belgien og i afgørelsen i sagen Mulot mod Frankrig og i sagen Seražin mod Kroatien, var udtrykkeligt fastsat ved lov.
67 –      Jf. i denne henseende 11. betragtning til forordning nr. 216/2008, og i praksis kan visse omstændigheder i hovedsagen (jf. punkt 21 og 25 i dette forslag til afgørelse) anføres: manglende godkendelse af træningsorganisationen, forskellige forfalskninger af logbogen, det forhold, at træningen fandt sted i flere medlemsstater (f.eks. træningsaktiviteter i en anden medlemsstat end certificeringsstaten, og det forhold, at personer eller organisationer i flere medlemsstater er involveret). Jf. også omstændighederne efter ansøgningen om certifikatet som omhandlet i forelæggelseskendelsens præmis 6.1.
68 –      Jf. i denne retning dom af 16.4.2024, Huci mod Rumænien (CE:ECHR:2024:0416JUD005500920, § 54). Jeg påpeger ligeledes på grundlag af min undersøgelse af medlemsstaternes lovgivning (i Forbundsrepublikken Tyskland, Irland, Den Franske Republik, Ungarn, Kongeriget Nederlandene, Republikken Polen og Republikken Slovenien) og den internationale lovgivning (i Det Forenede Kongerige, Australien og USA), at med undtagelse af strafferetlige bestemmelser er de fastsatte bestemmelser ikke mere præcise i tilfælde, der ikke vedrører svig i forbindelse med teoriprøven, og efter opnåelsen af et certifikat.
69 –      Jf. ligeledes fodnote 66 i dette forslag til afgørelse.
70 –      Jf. punkt 38-43 i dette forslag til afgørelse.
71 –      Jf. fodnote 4 til dette forslag til afgørelse.
72 –      Jf. dom af 16.2.2022, Polen mod Parlamentet og Rådet (C-157/21, EU:C:2022:98, præmis 319 og den deri nævnte retspraksis), og af 4.10.2024, Litauen m.fl. mod Parlamentet og Rådet (Mobilitetspakken) (C-541/20 – C-555/20, EU:C:2024:818, præmis 158 og den deri nævnte retspraksis). Jf. for så vidt angår Menneskerettighedsdomstolens retspraksis vedrørende retssikkerhedsprincippets grundlæggende funktion ved fortolkningen af EMRK generaladvokat Spielmanns forslag til afgørelse Associació Catalana de Víctimes d’Organitzacions Terroristes (ACVOT) (C-666/24, EU:C:2025:891, fodnote 65).
73 –      Jf. dom af 16.2.2022, Polen mod Parlamentet og Rådet (C-157/21, EU:C:2022:98, præmis 320 og 321 og den deri nævnte retspraksis), og af 4.10.2024, Litauen m.fl. mod Parlamentet og Rådet (Mobilitetspakken) (C-541/20 – C-555/20, EU:C:2024:818, præmis 159-161 og den deri nævnte retspraksis).
74 –      Jf. for en nylig gennemgang af dette formål i denne forstand dom af 4.10.2024, Litauen m.fl. mod Parlamentet og Rådet (Mobilitetspakken) (C-541/20 – C-555/20, EU:C:2024:818, præmis 161 og den deri nævnte retspraksis).
75 –      Punkt FCL.1030 er anført i bilag I, subpart K, til forordning nr. 1178/2011 vedrørende »[e]ksaminatorer«, sektion 1, som fastlægger de »[f]ælles krav«.
76 –      Der skal nemlig tages hensyn til det område, som den pågældende lov har til formål at dække, samt antallet af og statussen for de personer, som den er rettet mod.
77 –      Jf. f.eks. den australske formular for ansøgning om pilotcertifikat, tilgængelig på følgende adresse: https://www.casa.gov.au/application-pilot-licence-australian-civil-trained (punkt 12, sidste led). Jf. også de oplysninger, som er fremlagt af træningsorganisationer, bl.a. i Canada (navnlig adgangsmanualen for Sea Land Air Flight Centre, tilgængelig på følgende adresse: https://www.sealandair.ca/pdf/Admission_Handbook.pdf (punkt 7, s. 7, samt punkt 3, 4 og 6, s. 14).
78 –      Jf. f.eks. § 22 i kapitel 4 i luftfartslagen (lov om luftfart (Sverige), af 3.6.2010 (SFS 2010, nr. 500), hvortil A henviste i retsmødet. Jf. også den spanske og den italienske lovgivning, som jeg har haft adgang til.
79 –      Jf. punkt 30 i dette forslag til afgørelse.
80 –      Dette er ikke tilfældet i Litauen. Som anført af den forelæggende ret har transportministeriet påpeget, at A også har tilsidesat det midlertidige forbud, der blev pålagt af agenturet, og er fortsat med at flyve uden for Letlands område med henblik på at opnå et privat pilotcertifikat i Litauen.
81 –      Punkt FCL.205.A, som er anført i sektion 2 vedrørende »[s]pecifikke krav for PPL til flyvemaskiner – PPL(A)« i bilag I, subpart C, til forordning nr. 1178/2011, fastsætter i litra a), at »[i]ndehavere af et PPL(A) har beføjelser til vederlagsfrit at fungere som luftfartøjschef eller andenpilot på flyvemaskiner […] i ikke-erhvervsmæssige operationer« (jf. fodnote 9 til dette forslag til afgørelse).
82 –      Jf. bilag III, punkt 1.i.2, til forordning nr. 216/2008.
83 –      Jf. dom af 28.10.2020, Kreis Heinsberg (C-112/19, EU:C:2020:864, præmis 45 og 46 og den deri nævnte retspraksis).
84 –      Jf. analogt dom af 30.10.2025, Mercedes-Benz Bank og Volkswagen Bank (C-143/23, EU:C:2025:837, præmis 80).