61999TO0064(02)_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag T-64/99 DEP,
UK Coal plc, tidligere RJB Mining plc, Harworth (Det Forenede Kongerige), ved solicitor J. Lawrence, og med valgt adresse i Luxembourg,
sagsøger,
mod
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved K.-D. Borchardt, som befuldmægtiget, bistået af barrister N. Khan, og med valgt adresse i Luxembourg,
sagsøgt,
angående en begæring om fastsættelse af de sagsomkostninger, som sagsøgte skal erstatte sagsøgeren i henhold til Rettens kendelse af 25. juli 2000 i sag T-64/00, RJB Mining mod Kommissionen (ikke trykt i Samling af Afgørelser),
har
DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS
(Anden Udvidede Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, A.W.H. Meij, og dommerne K. Lenaerts, A. Potocki, M. Jaeger og J. Pirrung,
justitssekretær: H. Jung,
afsagt følgende
Kendelse
Dommens præmisser
Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger
1 Ved beslutning af 29. juli 1998, truffet i henhold til EKSF-traktatens artikel 66, godkendte Kommissionen fusionen mellem det tyske offentlige selskab Saarbergwerke AG, selskabet Preussag Anthrazit GmbH og selskabet RAG Aktiengesellschaft (herefter »RAG«), hvorved RAG erhvervede aktiekapitalen i de to førstnævnte selskaber. Ifølge sagsøgeren indebar fusionen en række elementer af statsstøtte.
2 Den 29. september 1998 anlagde sagsøgeren sag med påstand om annullation af beslutningen om godkendelse af fusionen, hvorved sagsøgeren bl.a. anførte, at Kommissionen havde undladt at undersøge lovligheden af den statsstøtte, der var forbundet med fusionen. Dette søgsmål blev registreret ved Retten som sag T-156/98. Ved dom af 31. januar 2001 i sag T-156/98, RJB Mining mod Kommissionen (Sml. II, s. 337), annullerede Retten den anfægtede godkendelsesbeslutning.
3 Sagsøgeren anlagde desuden den 18. januar 1999 og den 3. marts 1999 to sager med påstand om annullation af henholdsvis Kommissionens beslutning af 2. december 1998 om godkendelse af Tysklands støtte til kulindustrien i 1998 og Kommissionens beslutning af 22. december 1998 om godkendelse af den tilsvarende støtte for 1999. Til støtte for disse påstande gjorde sagsøgeren bl.a. gældende, at de pågældende beslutninger ikke indeholdt nogen form for omtale af den nævnte fusion eller af de spørgsmål om statsstøtte, som fusionen gav anledning til at rejse. Disse søgsmål blev registreret ved Retten som sag T-12/99 og sag T-63/99. Ved dom af 12. juli 2001 i sag T-12/99 og sag T-63/99, UK Coal mod Kommissionen (endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), blev Kommissionen frifundet.
4 Ved stævningen i denne sag, der er indleveret den 3. marts 1999, har sagsøgeren ved Retten i medfør af EKSF-traktatens artikel 35 nedlagt påstand om dels annullation af en række stiltiende beslutninger, hvorved Kommissionen havde afslået at undersøge foreneligheden af den statsstøtte, der var ydet af Tyskland i forbindelse med den nævnte fusion, med EKSF-traktatens artikel 4, litra c), og med Kommissionens beslutning nr. 3632/93/EKSF af 28. december 1993 om fællesskabsordningen for statsstøtte til kulindustrien (EFT L 329, s. 12, herefter »kodeksen«), dels at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
5 Ved processkrift indleveret den 31. maj 1999 har Kommissionen gjort en formalitetsindsigelse gældende, idet den har anført, at søgsmålet i sag T-64/99 skal afvises, dels på grund af den litispendens-virkning, som knytter sig til anlægget af sag T-156/98 og af sag T-12/99, dels på grund af, at sagen er anlagt uden rimelig grund, idet sagsøgeren ikke har godtgjort, at selskabet har nogen som helst retlig interesse i at anlægge sag. Sagsøgeren har fremsat sine bemærkninger til formalitetsindsigelsen ved processkrift indleveret den 2. juli 1999.
6 Ved processkrifter indleveret samme dato har sagsøgeren fremsat begæring om, dels at Retten afsiger en udeblivelsesdom, dels at sagen behandles forud for andre sager.
7 Ved kendelse af 12. november 1999 har Retten besluttet at henskyde formalitetsindsigelsen til afgørelse i forbindelse med sagens realitet, afvist at tage begæringen om afsigelse af udeblivelsesdom til følge og besluttet, at begæringen om, at sagen behandles forud for andre sager, skulle henskydes til senere afgørelse. Retten har samtidig besluttet at udsætte afgørelsen om sagens omkostninger.
8 Ved processkrift indleveret den 25. august 1999 har RAG fremsat begæring om at måtte intervenere til støtte for Kommissionens påstande. Ved processkrift indleveret den 16. september 1999 har sagsøgeren gjort indsigelse mod interventionsbegæringen. Ved kendelse af 10. januar 2000 har Retten taget RAG's interventionsbegæring til følge. Retten har samtidig besluttet at udsætte afgørelsen om sagens omkostninger.
9 Ved kendelse af samme dag har Retten, efter at have givet parterne i hovedsagen lejlighed til at fremkomme med deres bemærkninger, taget Forbundsrepublikken Tysklands interventionsbegæring til følge.
10 Efter at Kommissionen under sagens behandling har afgivet tilsagn om, at den vil iværksætte en formel procedure med det formål at indhente oplysninger fra den tyske regering om eventuel statsstøtte forbundet med den nævnte fusion, har sagsøgeren erklæret, at søgsmålet i sag T-64/99 var blevet genstandsløst.
11 Retten (Anden Udvidede Afdeling) har derfor ved kendelse af 25. juli 2000 i sag T-64/99, RJB Mining mod Kommissionen (ikke trykt i Samling af Afgørelser), besluttet, at det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen eller vedrørende begæringen om, at sagen behandles forud for andre sager. Den besluttede samtidig, at Kommissionen skal bære sine egne omkostninger samt afholde halvdelen af sagsøgerens omkostninger, med undtagelse af de omkostninger, der skyldes RAG's intervention eller sagsøgerens begæringer om, at der afsiges en udeblivelsesdom, og at sagen behandles forud for andre sager.
12 Ved skrivelse af 8. november 2000 har sagsøgeren til Kommissionen fremsendt en opgørelse over selskabets omkostninger, hvoraf det fremgår, at disse udgør i alt 60 961,50 engelske pund (GBP), og har samtidig fremsat krav om, at Kommissionen erstatter halvdelen heraf, dvs. 30 480,75 GBP. Den 4. december 2000 har Kommissionen afvist dette krav og samtidig fremsat et modforslag, som beløb sig til 10 900 GBP. Den 23. januar 2001 har sagsøgeren under hensyn til visse indsigelser, der var blevet rejst af Kommissionen, fremsat et nedsat krav på 21 774,890 GBP. Ved skrivelse af 14. marts 2001 har Kommissionen afvist dette krav og samtidig forhøjet sit modforslag til 13 000 GBP.
13 Det er under disse omstændigheder, at sagsøgeren ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 6. juni 2001 har fremsat begæring om fastsættelse af sagsomkostningerne.
14 Ved processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 11. juli 2001 er Kommissionen fremkommet med sine bemærkninger til begæringen.
Parternes påstande
15 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
- Sagens omkostninger fastsættes til 21 774,80 GBP.
- Retten udleverer en stadfæstet kopi af sin kendelse til sagsøgeren.
- Kommissionen tilpligtes at betale de omkostninger, der er forbundet med afgørelsen om sagens omkostninger.
16 Kommissionen har i det væsentlige nedlagt påstand om, at Retten fastsætter de sagsomkostninger, som Kommissionen skal erstatte sagsøgeren, herunder de omkostninger, som er forbundet med afgørelsen om sagens omkostninger, til et rimeligt beløb, som i alt ikke overstiger 13 000 GBP.
Parternes argumenter
17 Sagsøgeren har med henvisning til selskabets brevveksling med Kommissionen under den administrative procedure (jf. præmis 12 ovenfor) gjort gældende, at dets krav, som det fremgår af dets omkostningsopgørelse af 8. november 2000, er baseret på 210,7 arbejdstimer til en gennemsnitlig timelønsats på 174,89 GBP, hvilken sats er noget lavere end den sats på 220 GBP, som Kommissionen selv i sin skrivelse af 4. december 2000 har anset for at være rimelig i det foreliggende tilfælde. Sagsøgeren finder det åbenbart, at Kommissionens modforslag, som er baseret på 55 arbejdstimer medgået ved forberedelsen af hele sagen, er utilstrækkeligt.
18 For så vidt angår den tid, der er medgået ved sagsforberedelsen, har sagsøgeren gjort gældende, at der er tale om en kompliceret og vanskelig sag, som har nødvendiggjort, at der er foretaget betydelige forberedelser og undersøgelser, eftersom passivitetssøgsmål kun sjældent forekommer inden for EKSF's område. Hertil kommer, at en stor del af Kommissionens forsvar har drejet sig om formalitetsspørgsmål, som har medført, at sagsøgeren har måttet fremsætte en ny og omfattende argumentation. I øvrigt skulle der en fuldstændig og indgående argumentation til fra sagsøgerens side, inden Kommissionen endelig besluttede sig for at indlede en undersøgelse.
19 Sagsøgeren har tilføjet, at det ikke anmeldte støttebeløb, som sagen vedrører, beløber sig til 1 mia. tyske mark (DEM), hvilket er en betragtelig sum. Hertil kommer, at sagen var af en vis betydning efter fællesskabsretten og for hele kulindustrien.
20 Sagsøgeren mener derfor, at de omkostningsbeløb, som selskabet har krævet erstattet, og som i øvrigt er noget mindre end dets faktiske omkostninger i sagen, er rimelige.
21 Kommissionen har hertil gjort gældende, at det er ufornødent at undersøge beregningen af timesatsen yderligere, idet det er tilstrækkeligt at fastslå, at hvordan den så end er fastsat, ligger den i den øverste ende af intervallet for de timesatser, der er krævet erstattet i en sag for Retten. Man må således kunne forudsætte, at sagsøgerens rådgivere har været særdeles kompetente, hvilket må betyde, at de har skullet bruge mindre tid på deres undersøgelser.
22 For så vidt angår det antal timer, der er medgået i forbindelse med sagen, har Kommissionen nærmere anført, at dens modforslag er baseret på, at der er medgået 55 timer ved sagsøgernes solicitors' arbejde med forberedelse af sagen, hvortil kommer et vist antal timer, der ikke er nærmere angivet, men som er vurderet til 6 700 GBP for sagsøgerens barristers arbejde, plus 2 000 GBP for det arbejde, der er medgået til koordinering mellem de solicitors, der har forberedt sagen, og sagsøgerens barrister. Hvis man anvender en timesats på 220 GBP pr. time, medfører dette, at Kommissionen har godkendt 30 timers arbejde for sagsøgerens barrister med et tillæg på 9 timer for koordineringsarbejdet mellem sagsøgerens solicitors og barrister, dvs. i alt 94 timers juristarbejde.
23 For så vidt angår sagsøgerens argument om, at passivitetssøgsmålet har været af en kompliceret karakter, har Kommissionen understreget, at sagsøgerens arbejde med forberedelsen af sagen er blevet gjort lettere af, at sagens realitet vedrører et spørgsmål, som allerede var rejst i sag T-156/98 og sag T-12/99, der verserede på dette tidspunkt (jf. præmis 2 og 3 ovenfor). I øvrigt optager de realitetsanbringender, der er gjort gældende i sagen, alene de sidste sider af stævningen og udgør gentagelser af de argumenter, der allerede var fremsat for Retten i sag T-156/98, sag T-12/99 og sag T-63/99.
24 Kommissionen har endelig anført, at sagsøgeren efter Rettens dom i sag T-156/98 (jf. præmis 2 ovenfor) har krævet omkostninger, der beløb sig til 127 698 GBP, erstattet af Kommissionen, i hvilken forbindelse selskabet har gjort gældende, at forberedelsen af denne sag havde været kompliceret og meget tidskrævende. Sagsøgeren kan imidlertid ikke kræve at få erstattet betydelige omkostningsbeløb, som er medgået ved forberedelsen af en argumentation, der vedrører de samme spørgsmål, i to forskellige sager, da dette ville føre til, at omkostningerne blev erstattet to gange.
Rettens bemærkninger
25 I henhold til procesreglementets artikel 91, litra b), kan »nødvendige udgifter, som parterne har afholdt med henblik på sagens behandling, især rejse- og opholdsudgifter og vederlag til befuldmægtigede, rådgivere eller advokater«, kræves erstattet. Det fremgår af denne bestemmelse, at de udgifter, der kan kræves erstattet, dels er begrænset til de udgifter, der er afholdt med henblik på sagens behandling ved Retten, dels til udgifter, som var nødvendige i denne forbindelse (jf. Rettens kendelse af 15.7.1998, sag T-115/94 DEP, Opel Austria mod Rådet, Sml. II, s. 2739, præmis 26).
26 Ifølge fast retspraksis er Fællesskabets retsinstanser ikke kompetente til at fastsætte de beløb, som parterne skal udrede i honorarer til deres egne advokater, hvorimod de kan fastsætte den del af disse beløb, der kan søges godtgjort hos den part, som idømmes sagens omkostninger. Når Retten tager stilling til en begæring om fastsættelse af sagsomkostninger, skal den derfor ikke tage hensyn til en national tarif for advokaters salærer eller til en eventuel aftale herom mellem den pågældende part og dennes befuldmægtigede eller advokater (jf. kendelsen i sagen Opel Austria mod Rådet, præmis 27).
27 Det følger ligeledes af fast retspraksis, at da der ikke findes fællesskabsretlige bestemmelser om fastsættelse af sådanne honorarer, er Retten frit stillet ved sin vurdering af de foreliggende oplysninger, idet den dog skal tage hensyn til sagens genstand og karakter, dens betydning efter fællesskabsretten og dens sværhedsgrad, såvel som til den arbejdsbyrde, som de pågældende befuldmægtigede og rådgivere har båret i forbindelse med sagen, samt til parternes økonomiske interesse i sagen (jf. Domstolens kendelse af 26.11.1985, sag 318/82, Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen, Sml. s. 3727, præmis 2 og 3, og Rettens kendelse af 9.6.1993, sag T-78/89 DEP, PPG Industries Glass mod Kommissionen, Sml. II, s. 573, præmis 36, og af 8.3.1995, sag T-2/93 DEP, Air France mod Kommissionen, Sml. II, s. 533, præmis 16).
28 Det er ud fra disse kriterier, at der skal foretages en bedømmelse af de omkostningsbeløb, der kan kræves erstattet i det foreliggende tilfælde.
29 I denne forbindelse bemærkes, at for så vidt angår de udgifter, der er afholdt af sagsøgeren med henblik på proceduren i sag T-64/99, vedrører de opgjorte omkostninger, som principielt skal erstattes med halvdelen, i det væsentlige kun forberedelse og udarbejdelse af stævning og replik samt de skriftlige bemærkninger til formalitetsindsigelsen og til Forbundsrepublikken Tysklands interventionsbegæring.
30 For så vidt angår sagens sværhedsgrad og betydning efter fællesskabsretten skal det bemærkes, at som Kommissionen med rette har gjort gældende, har de realitetsanbringender, der er gjort gældende under passivitetssøgsmålet, i vidt omfang allerede været fremsat i andre sager, som sagsøgeren havde anlagt ved Retten forud herfor (sag T-156/98 og sag T-12/99) eller den samme dag (sag T-63/99). Sagsøgerens rådgivere havde følgelig allerede et vist kendskab til sagens realitet, hvilket har lettet dem i deres arbejde med undersøgelser, vurdering af sagen og udarbejdelse af processkrifter, og i betydeligt omfang formindsket den objektivt nødvendige arbejdsbyrde herved. De eneste retlige spørgsmål, der kan betegnes som nye og komplekse, er de, der vedrører spørgsmålet om, hvorvidt søgsmålet kunne antages til realitetsbehandling i medfør af artikel 35 EKSF, hvilket Kommissionen havde bestridt under flere synsvinkler.
31 For så vidt angår parternes økonomiske interesse i sagen fremgår det af det ovenfor anførte, at dens omfang reduceres af, at den ikke anmeldte statsstøtte også udgjorde genstanden for sag T-156/98, sag T-12/99 og sag T-63/99, hvorfor der i vidt omfang i disse sager er taget hensyn til den økonomiske interesse, der er påberåbt i denne sag.
32 På grundlag af de ovenfor anførte bemærkninger og henset til sagens omstændigheder finder Retten det passende at fastsætte de udgifter, der kan kræves erstattet af sagsøgeren, til 13 000 GBP.
33 Da Retten ved fastsættelsen af de udgifter, der kan kræves erstattet, har taget hensyn til alle forhold i sagen indtil tidspunktet for afsigelsen af nærværende kendelse, er der ikke anledning til at træffe særskilt afgørelse vedrørende påstanden om erstatning af de udgifter, som parterne har afholdt med henblik på nærværende sag om fastsættelse af sagsomkostninger (jf. Rettens kendelse af 5.7.1993, sag T-84/91 DEP, Meskens mod Parlamentet, Sml. II, s. 757, præmis 16).
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
kender
RETTEN (Anden Udvidede Afdeling)
for ret:
De udgifter, som kan kræves erstattet af sagsøgeren i sag T-64/99, fastsættes til 13 000 GBP.