62021CC0129
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
ANTHONYJA COLLINSA
od 28. travnja 2022. (
1
)
Predmet C‑129/21
Proximus NV
(Javni elektronički telefonski imenici)
protiv
Gegevensbeschermingsautoriteit
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hof van beroep te Brussel (Žalbeni sud u Bruxellesu, Belgija))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Obrada osobnih podataka i zaštita privatnosti u sektoru elektroničkih komunikacija – Direktiva 2002/58/EZ – Članak 12. – Telefonski imenici i usluge informacija – Ispitanikova privola – Uredba (EU) 2016/679 – Definicija privole – Članak 17. – Pravo na brisanje (‚pravo na zaborav’) – Članak 5. stavak 2., članak 17. stavak 2., članak 19. i članak 24. – Obveze i odgovornost voditelja obrade u pogledu obavještavanja”
I. Uvod
1.
Ovaj zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Hof van beroep te Brussel (Žalbeni sud u Bruxellesu, Belgija) proizlazi iz zahtjeva jednog pretplatnika telekomunikacijske usluge da se njegovi kontaktni podaci više ne pojavljuju u javnim elektroničkim telefonskim imenicima odnosno da ne budu dostupni putem usluga informacija. On otvara važna pitanja u pogledu tumačenja Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (
2
) i Direktive 2002/58/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. srpnja 2002. o obradi osobnih podataka i zaštiti privatnosti u području elektroničkih komunikacija (Direktiva o privatnosti i elektroničkim komunikacijama) (
3
) te u pogledu odnosa između tih dvaju akata.
2.
OUZP‑om svakom je voditelju obrade nametnuta opća obveza da pribavi ispitanikovu privolu za obradu njegovih podataka. Ta je obveza Direktivom 2002/58 izmijenjena u odnosu na obradu podataka koju provode davatelji elektroničkih telefonskih imenika i usluga informacija, na način da je na temelju jedne pretplatnikove privole za korištenje njegovih podataka moguće provoditi više obrada u istu svrhu. Shodno tomu, kontaktne podatke pretplatnika koji je dao privolu da se oni pojave u nekim telefonskim imenicima mogu, na temelju te privole, i drugi davatelji imenika uključiti u svoje telefonske imenike. Što se dogodi kada pretplatnik želi da se njegovi kontaktni podaci uklone iz svih takvih imenika? Javljaju se barem dva pitanja. Kao prvo, treba li pretplatnik svoj zahtjev uputiti telekomunikacijskom operateru s kojim je u ugovornom odnosu, davatelju(-ima) telefonskih imenika ili obama? Kao drugo, je li davatelj telefonskih imenika dužan zahtjev za uklanjanje kontaktnih podataka proslijediti trećim stranama, kao što su pretplatnikov telekomunikacijski operater, drugi davatelj(i) telefonskih imenika i pružatelji internetskih tražilica?
II. Činjenični kontekst
3.
Društvo Proximus pruža telekomunikacijske usluge. Ono kontaktne podatke svojih pretplatnika, kao i one koje dobije od drugih telekomunikacijskih operatera, uključuje u dva belgijska elektronička telefonska imenika, www.1207.be i www.1307.be, te u dvije usluge informacija, 1207 i 1307, koje također pruža. Ono te kontaktne podatke prosljeđuje jednom drugom davatelju telefonskih imenika.
4.
Društvo Proximus objašnjava da se u njegovim bazama podataka i bazama podataka trećih strana razlikuju pretplatnici čije kontaktne podatke treba uključiti u telefonske imenike i oni čije kontaktne podatke treba isključiti iz telefonskih imenika. Ako kontaktne podatke treba uključiti u telefonski imenik, relevantni parametar u zapisu koji se odnosi na pretplatnika je „NNNNN”. Ako kontaktne podatke treba isključiti iz telefonskog imenika, relevantni parametar je „XXXXX”.
5.
Podnositelj pritužbe je pretplatnik telefonske usluge koju pruža društvo Telenet, telekomunikacijski operater koji djeluje na belgijskom tržištu. Društvo Telenet nije davatelj telefonskih imenika. Ono kontaktne podatke svojih pretplatnika prosljeđuje, među ostalim, društvu Proximus.
6.
Podnositelj pritužbe je 13. siječnja 2019., koristeći kontaktni obrazac dostupan na internetskoj stranici www.1207.be, uputio društvu Proximus sljedeći zahtjev: „Molim da ovaj broj ne uključite u ‚Witte Gids’, na internetskoj stranici 1207.be […]”
7.
Povodom tog zahtjeva društvo Proximus je 28. siječnja 2019. relevantni parametar u zapisu koji se odnosio na podnositelja pritužbe promijenilo iz „NNNNN” u „XXXXX”. Istog je dana zaposlenik tog društva odgovorio podnositelju pritužbe na sljedeći način: „Broj [x] trenutačno se ne nalazi u izdanju ‚Gidsa’. On nije dostupan ni u okviru usluge informacija (1207) ni na internetskoj stranici (1207.be). Na našoj internetskoj stranici www.1207.be možete pronaći posljednju verziju svih objavljenih zapisa.”
8.
Društvo Proximus je 31. siječnja 2019. od društva Telenet zaprimilo redovito ažuriranje podataka pretplatnikâ. To je ažuriranje sadržavalo nove kontaktne podatke podnositelja pritužbe. Iz njega je usto proizlazilo da kontaktne podatke podnositelja pritužbe treba uključiti u telefonski imenik („NNNNN”). Društvo Proximus automatski je obradilo to ažuriranje. Kontaktni podaci podnositelja pritužbe tako su postali javno dostupni.
9.
Dana 14. kolovoza 2019., uvidjevši da se njegov telefonski broj nalazi u telefonskim imenicima www.1207.be i www.1307.be te u nekoliko drugih elektroničkih telefonskih imenika, podnositelj pritužbe kontaktirao je društvo Proximus putem kontaktnog obrasca dostupnog na internetskoj stranici www.1207.be zatraživši od njega da „ne spominje” njegov telefonski broj „na svojoj internetskoj stranici (internetskim stranicama) http://www.1207.be”.
10.
Zaposlenik društva Proximus istog je dana odgovorio: „Povodom Vašeg zahtjeva izbrisali smo unos koji se odnosi na Vas tako da se Vaši podaci (telefonski broj, ime, adresa) više neće koristiti u telefonskim imenicima ili u okviru usluga informacija. Vaši podaci u roku od nekoliko dana više neće biti dostupni na www.1207.be – www.1307.be ni u okviru usluga informacija (1207‑1307). Usto ćemo zatražiti od Googlea da izbriše relevantne poveznice do naše internetske stranice. Vaši su podaci, u skladu s pravnim propisima, usto proslijeđeni drugim davateljima telefonskih imenika ili usluga informacija koji su zatražili od [društva Proximus] da im dostavi podatke o pretplatnicima, to jest internetskim stranicama www.wittegids.be, www.infobel.com, www.de1212.be i www.opendi.be. Oni će se također, putem mjesečnih ažuriranja, upoznati s Vašim zahtjevom da se Vaši podaci više ne koriste.”
11.
Podnositelj pritužbe istodobno je podnio prigovor Gegevensbeschermingsautoriteitu (Agencija za zaštitu osobnih podataka, Belgija ili, u daljnjem tekstu, AZOP). U njemu je bilo navedeno sljedeće: „unatoč mojem pisanom i izričitom zahtjevu […] da se moj (novi) telefonski broj […] i podaci ne uključe u Witte Gids, na internetskoj stranici 1207.be, […], danas sam, nakon telefonskog poziva od poduzeća koje nema moj telefonski broj, [primijetio] da se moj telefonski broj ipak nalazi na www.1207.be, www.1307.be, www.wittegids.be, www.infobel.be, www.de1212.be te da se najvjerojatnije pruža i u okviru relevantnih usluga informacija 1207, 1307, kao i u papirnatim verzijama Witte Gidsa(-ena) i www.opendi.be.”.
12.
Dana 27. kolovoza 2019. AZOP‑ova služba za prijam pritužbi i informiranje građana proglasila je pritužbu nedopuštenom te ju je uputila Geschillenkameru van de Gegevensbeschermingsautoriteit (Vijeće za rješavanje sporova Agencije za zaštitu osobnih podataka, Belgija, u daljnjem tekstu: AZOP‑ovo vijeće za rješavanje sporova).
III. Relevantne pravne odredbe
A.
Pravo Europske unije
1. Povelja Europske unije o temeljnim pravima
13.
Prema prvim dvama stavcima članka 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), naslovljenog „Zaštita osobnih podataka”:
„1.   Svatko ima pravo na zaštitu osobnih podataka koji se na njega ili nju odnose.
2.   Takvi podaci moraju se obrađivati pošteno, u utvrđene svrhe i na temelju suglasnosti osobe o kojoj je riječ, ili na nekoj drugoj legitimnoj osnovi utvrđenoj zakonom. Svatko ima pravo na pristup prikupljenim podacima koji se na njega ili nju odnose i pravo na njihovo ispravljanje.”
2. Opća uredba o zaštiti podataka
14.
Pojam privole ima središnju ulogu u djelovanju OUZP‑a. U skladu s člankom 4. točkom 11. te uredbe, privola znači svako dobrovoljno, posebno, informirano i nedvosmisleno izražavanje želja ispitanika kojim on izjavom ili jasnom potvrdnom radnjom daje pristanak za obradu osobnih podataka koji se na njega odnose.
15.
Članak 5. OUZP‑a, naslovljen „Načela obrade osobnih podataka”, u relevantnom dijelu stavka 1. propisuje:
„Osobni podaci moraju biti:
(a)
zakonito, pošteno i transparentno obrađivani s obzirom na ispitanika (‚zakonitost, poštenost i transparentnost’);”
16.
Članak 5. stavak 2. OUZP‑a propisuje:
„Voditelj obrade odgovoran je za usklađenost sa stavkom 1. te je mora biti u mogućnosti dokazati (‚pouzdanost’).”
17.
Članak 6. OUZP‑a, naslovljen „Zakonitost obrade”, predviđa:
„1.   Obrada je zakonita samo ako i u onoj mjeri u kojoj je ispunjeno najmanje jedno od sljedećega:
(a)
ispitanik je dao privolu za obradu svojih osobnih podataka u jednu ili više posebnih svrha;
[…]”
18.
Članak 7. OUZP‑a, naslovljen „Uvjeti privole”, u relevantnim stavcima propisuje:
„1.   Kada se obrada temelji na privoli, voditelj obrade mora moći dokazati da je ispitanik dao privolu za obradu svojih osobnih podataka.
[…]
3.   Ispitanik ima pravo u svakom trenutku povući svoju privolu. Povlačenje privole ne utječe na zakonitost obrade na temelju privole prije njezina povlačenja. Prije davanja privole, ispitanika se o tome obavješćuje. Povlačenje privole mora biti jednako jednostavno kao i njezino davanje.
[…]”
19.
Članak 17. OUZP‑a, naslovljen „Pravo na brisanje (‚pravo na zaborav’)”, u dijelu koji je ovdje relevantan predviđa:
„1.   Ispitanik ima pravo od voditelja obrade ishoditi brisanje osobnih podataka koji se na njega odnose bez nepotrebnog odgađanja te voditelj obrade ima obvezu obrisati osobne podatke bez nepotrebnog odgađanja ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
[…]
(b)
ispitanik povuče privolu na kojoj se obrada temelji u skladu s člankom 6. stavkom 1. točkom (a) ili člankom 9. stavkom 2. točkom (a) i ako ne postoji druga pravna osnova za obradu;
[…]
2.   Ako je voditelj obrade javno objavio osobne podatke i dužan je u skladu sa stavkom 1. obrisati te osobne podatke, uzimajući u obzir dostupnu tehnologiju i trošak provedbe, voditelj obrade poduzima razumne mjere, uključujući tehničke mjere, kako bi informirao voditelje obrade koji obrađuju osobne podatke da je ispitanik zatražio od tih voditelja obrade da izbrišu sve poveznice do njih ili kopiju ili repliku tih osobnih podataka.
[…]”
20.
Članak 19. OUZP‑a, naslovljen „Obveza izvješćivanja u vezi s ispravkom ili brisanjem osobnih podataka ili ograničenjem obrade”, propisuje:
„Voditelj obrade priopćuje svaki ispravak ili brisanje osobnih podataka ili ograničenje obrade provedeno u skladu s člankom 16., člankom 17. stavkom 1. i člankom 18. svakom primatelju kojem su otkriveni osobni podaci, osim ako se to pokaže nemogućim ili zahtijeva nerazmjeran napor. Voditelj obrade obavješćuje ispitanika o tim primateljima ako to ispitanik zatraži.”
21.
Članak 24. OUZP‑a, naslovljen „Obveze voditelja obrade”, u stavku 1. propisuje:
„Uzimajući u obzir prirodu, opseg, kontekst i svrhe obrade, kao i rizike različitih razina vjerojatnosti i ozbiljnosti za prava i slobode pojedinaca, voditelj obrade provodi odgovarajuće tehničke i organizacijske mjere kako bi osigurao i mogao dokazati da se obrada provodi u skladu s ovom Uredbom. Te se mjere prema potrebi preispituju i ažuriraju.”
22.
Članak 95. OUZP‑a, naslovljen „Odnos s Direktivom 2002/58/EZ”, propisuje:
„Ovom Uredbom ne propisuju se dodatne obveze fizičkim ili pravnim osobama u pogledu obrade u vezi s pružanjem javno dostupnih elektroničkih komunikacijskih usluga u javnim komunikacijskim mrežama u Uniji povezanih s pitanjima u pogledu kojih vrijede posebne obveze s istim ciljem iz [Direktive 2002/58].”
3. Direktiva 2002/58
23.
Uvodna izjava 17. Direktive 2002/58 glasi:
„Za potrebe ove Direktive, [privola] korisnika ili pretplatnika, neovisno o tomu je li on fizička ili pravna osoba, ima isto značenje kao i podaci o pristanku osobe koji su određeni i detaljnije opisani u Direktivi 95/46/EZ [ima isto značenje kao i privola ispitanika kako je definirana i detaljnije opisana u Direktivi 95/46]. [Privola] se može dati na prikladan način koji omogućuje korisniku da slobodno navede posebne i informirane naznake svojih želja [da dobrovoljno, posebno i informirano izrazi svoje želje], uključujući označivanje kvačicom prilikom posjete nekoj stranici na internetu.”
24.
Osim ako je drukčije predviđeno, Direktiva 2002/58 primjenjuje definicije iz Direktive 95/46 (
4
) i Direktive 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva) (
5
). U članku 2. točki (f) Direktive 2002/58 „[privola]” korisnika ili pretplatnika definirana je s obzirom na privolu ispitanika u smislu Direktive 95/46. Iz toga proizlazi da je, za potrebe Direktive 2002/58, definicija privole ista kao ona iz članka 4. točke 11. OUZP‑a, čiji je tekst izložen u točki 14. ovog mišljenja.
25.
Članak 12. Direktive 2002/58 u stavcima 2. i 3. propisuje:
„2.   Države članice osiguravaju da se pretplatnicima pruži mogućnost odrediti hoće li njihovi osobni podaci biti uključeni u javni telefonski imenik, te, ako hoće, koji podaci, u onoj mjeri u kojoj su ti podaci relevantni za svrhu telefonskog imenika koju je odredio njegov davatelj, kao i mogućnost provjeriti, ispraviti ili opozvati takve podatke. Neuključivanje u javni telefonski imenik pretplatnika, provjera, ispravak ili opoziv osobnih podataka iz imenika su besplatni.
3.   Države članice mogu zahtijevati da se od pretplatnika traži dodatn[a privola za] bilo koju svrhu javnog telefonskog imenika, osim traženja kontaktnih podataka o osobama na temelju njihovog imena te, gdje je to potrebno, minimuma drugih identifikatora.”
B.
Belgijsko pravo
26.
Wetom van 13 juni 2005 betreffende de elektronische communicatie (Zakon od 13. lipnja 2005. o elektroničkim komunikacijama) u belgijsko je pravo prenesena, među ostalim, Direktiva 2002/58 (
6
). Člankom 133. stavkom 1. tog zakona proveden je članak 12. stavak 2. Direktive 2002/58. U nastavku se upućuje i na druge odredbe WEC‑a koje su relevantne za davanje odgovora na pitanja suda koji je uputio zahtjev.
IV. Nacionalni sudski postupak i postupak pred Sudom
27.
Koliko se čini relevantnim za zahtjev za prethodnu odluku koji je upućen Sudu, AZOP‑ovo vijeće za rješavanje sporova je 30. srpnja 2020. naložilo društvu Proximus da (i.) odmah poduzme odgovarajuće mjere povodom povlačenja privole podnositelja pritužbe te tako ispuni zahtjeve koji su OUZP‑om propisani u pogledu obrade osobnih podataka; (ii.) postupi prema zahtjevu podnositelja pritužbe kojim on želi ostvariti svoje „pravo na zaborav”; te da (iii.) prestane nezakonito obrađivati podatke prosljeđivanjem osobnih podataka trećim davateljima telefonskih imenika. Ono je usto ukorilo društvo Proximus zbog nepoštovanja članka 24. OUZP‑a. AZOP‑ovo vijeće za rješavanje sporova izreklo je društvu Proximus novčanu kaznu u iznosu od 20000 eura za povrede članaka 6., 7. i 12. OUZP‑a (u daljnjem tekstu: pobijana odluka).
28.
Društvo Proximus je protiv pobijane odluke podnijelo žalbu Hofu van beroep te Brussel (Žalbeni sud u Bruxellesu), koji je Sudu uputio sljedeća pitanja:
„1.
Treba li članak 12. stavak 2. Direktive 2002/58 u vezi s člankom 2. točkom (f) te direktive i člankom 95. [OUZP‑a] tumačiti na način da dopušta da nacionalno nadzorno tijelo, zbog nepostojanja nacionalnih pravnih propisa koji upućuju na suprotno, zahtijeva pretplatnikovu ‚privolu’ u smislu [OUZP‑a] kao temelj za objavu njegovih osobnih podataka u javnim telefonskim imenicima i u okviru usluga informacija koje izdaje sam operater ili treći pružatelj usluge?
2.
Treba li pravo na brisanje na temelju članka 17. [OUZP‑a] tumačiti na način da mu se protivi to da nacionalno nadzorno tijelo pretplatnikov zahtjev za brisanje iz javnih telefonskih imenika i usluga informacija smatra zahtjevom za brisanje u smislu članka 17. [OUZP‑a]?
3.
Treba li članak 24. i članak 5. stavak 2. [OUZP‑a] tumačiti na način da im se protivi to da nacionalno nadzorno tijelo iz zahtjeva pouzdanosti koji je propisan tim člancima zaključuje da voditelj obrade mora provesti odgovarajuće tehničke i organizacijske mjere kako bi druge voditelje obrade, odnosno pružatelja telefonske usluge i ostale davatelje telefonskih imenika i usluga informacija koji su primili podatke od prvonavedenog voditelja obrade, obavijestio o tome da je ispitanik povukao privolu u skladu s člankom 6. u vezi s člankom 7. [OUZP‑a]?
4.
Treba li članak 17. stavak 2. [OUZP‑a] tumačiti na način da mu se protivi to da nacionalno nadzorno tijelo davatelju javnih telefonskih imenika i usluga informacija, od kojeg se zahtijeva da više ne objavljuje podatke određene osobe, nalaže da poduzme odgovarajuće mjere kako bi pružatelje internetskih tražilica obavijestio o zahtjevu za brisanje?”
29.
Društvo Proximus, AZOP, talijanska, latvijska, portugalska i rumunjska vlada te Europska komisija podnijeli su pisana očitovanja.
30.
Na raspravi održanoj 9. veljače 2022. društvo Proximus, AZOP i Komisija iznijeli su usmena očitovanja i odgovorili na pitanja Suda.
V. Ocjena
A.
Dopuštenost prethodnih pitanja
31.
Društvo Proximus uvodno ističe da su dio prvog pitanja koji se odnosi na obveze telekomunikacijskih operatera, koje valja razlikovati od obveza davatelja telefonskih imenika, te drugo i četvrto pitanje hipotetski i/ili irelevantni za pitanja o kojima sud koji je uputio zahtjev treba odlučiti te stoga nedopušteni.
32.
Sud je više puta utvrdio da je, u postupku na temelju članka 267. UFEU‑a, isključivo na nacionalnom sudu pred kojim se vodi postupak i koji mora preuzeti odgovornost za sudsku odluku koja će biti donesena da, uvažavajući posebnosti predmeta, ocijeni nužnost i relevantnost pitanja koja postavlja Sudu. Posljedično, ako se postavljena pitanja odnose na tumačenje prava Unije, Sud u načelu mora donijeti odluku (
7
).
33.
Međutim, Sud može odbiti odlučivati o zahtjevu za prethodnu odluku koji je uputio nacionalni sud ako je očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku, ako je problem hipotetski ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima za davanje korisnog odgovora na upućena pitanja (
8
).
34.
Kako bih odgovorio na navode društva Proximus o nedopuštenosti, izložit ću glavne argumente koje su stranke iznijele pred Sudom s ciljem da utvrdim jesu li četiri prethodna pitanja toliko odvojena od predmeta spora koji se vodi pred sudom koji je uputio zahtjev da nemaju nikakve veze s činjeničnim stanjem ili u glavnom postupku ili njegovom svrhom, što bi značilo da su sva ili neka od njih nedopuštena.
35.
Društvo Proximus smatra da ne mora ishoditi privolu podnositelja pritužbe kako bi njegove kontaktne podatke uključilo u svoje telefonske imenike niti da mu mora omogućiti da odredi treba li njegove podatke uključiti u te imenike. Prema navodu tog društva, za te je stvari odgovoran telekomunikacijski operater (u predmetnom je slučaju to društvo Telenet). Iz toga proizlazi da je podnositelj pritužbe zahtjev za povlačenje svojih kontaktnih podataka iz telefonskih imenika društva Proximus trebao uputiti društvu Telenet. Podredno, društvo Proximus smatra da odredbe OUZP‑a koje se odnose na „pravo na zaborav” nisu relevantne jer se uklanjanje kontaktnih podataka sastoji u promjeni parametra „NNNNN” u relevantnom zapisu u „XXXXX”. To je ispravak, a ne brisanje podataka. Osim toga, nerazumno je od društva Proximus zahtijevati da pružatelje internetskih tražilica obavijesti o zahtjevu podnositelja pritužbe jer nije jasno jesu li potonji njegove kontaktne podatke pribavili od društva Proximus ili od nekog drugog davatelja telefonskih imenika.
36.
AZOP smatra da je za uključenje kontaktnih podataka podnositelja pritužbe u telefonske imenike bila potrebna njegova prethodna privola. Nakon što je obavijestio društvo Proximus da više ne želi da se njegovi podaci nalaze u tim imenicima, zadržavanje tih podataka u svim takvim imenicima postalo je nezakonito. Podnositelj pritužbe svojim je zahtjevom povukao svoju privolu te je išao za ostvarenjem „prava na zaborav” u smislu članka 17. OUZP‑a. Društvo Proximus je na temelju članka 17. stavka 2. OUZP‑a bilo dužno o tom zahtjevu obavijestiti pružatelje internetskih tražilica. Članak 5. stavak 2. i članak 24. OUZP‑a usto dopuštaju AZOP‑u da društvu Proximus naloži da o tom zahtjevu obavijesti telekomunikacijskog operatera i ostale davatelje telefonskih imenika.
37.
Očitovanja talijanske vlade i Komisije načelno počivaju na istim argumentima kao AZOP‑ova očitovanja. Iako očitovanja latvijske, portugalske i rumunjske vlade slijede sličan pristup, ona sadržavaju i sljedeće napomene. Latvijska vlada ističe da ne postoji pravna osnova na kojoj se od svakog pojedinog davatelja telefonskih imenika može zahtijevati da ishodi zasebnu privolu: različitim davateljima koji podatke koriste u istu svrhu mora se omogućiti da postupaju na temelju jedne te iste ispitanikove privole. Rumunjska vlada smatra da se na članak 5. stavak 2. i članak 24. OUZP‑a nije moguće pozivati na način koji zagovara AZOP zato što te odredbe ne obvezuju voditelje obrade da stupe u dijalog s drugim voditeljima obrade. Portugalska vlada smatra da obveza voditelja obrade da treće strane, uključujući pružatelje internetskih tražilica, obavijeste o zahtjevima za brisanje podataka proizlazi iz članka 19., a ne iz članka 17. stavka 2. OUZP‑a.
38.
S obzirom na ovaj kratak pregled glavnih argumenata koje su stranke iznijele pred Sudom, uvjeren sam da su sva četiri pitanja suda koji je uputio zahtjev relevantna za predmet postupka koji se vodi pred sudom koji je uputio zahtjev te da su s njime tako blisko povezana da niti jedan njihov dio nije moguće smatrati nedopuštenim. Shodno tomu, predlažem da Sud odbije prigovore nedopuštenosti prethodnih pitanja koje ističe društvo Proximus.
B.
Meritorna ocjena
1. Prvo pitanje
39.
Sud koji je uputio zahtjev svojim prvim pitanjem u bitnome pita je li, prema članku 12. stavku 2. Direktive 2002/58 u vezi s člankom 2. točkom (f) te direktive i člankom 95. OUZP‑a, potrebna pretplatnikova privola, kako je definirana u OUZP‑u, da bi se njegovi podaci uključili u telefonske imenike koje izdaju telekomunikacijski operater i/ili treći davatelji telefonskih imenika.
40.
Članak 12. stavak 2. Direktive 2002/58 zahtijeva da se pretplatnicima pruži mogućnost odrediti hoće li njihovi osobni podaci biti uključeni u javni telefonski imenik. Iz tog zahtjeva prešutno proizlazi odgovarajuća obveza da se pretplatnicima omogući da izričito odaberu žele li da njihovi podaci budu uključeni u takve imenike. Osim toga, u članku 12. stavku 3. Direktive 2002/58 navodi se da se od pretplatnika može tražiti „dodatn[a privola]” za bilo koju svrhu javnog telefonskog imenika, osim traženja kontaktnih podataka o osobama na temelju njihova imena (
9
). Spominjanje „dodatne [privole]” u članku 12. stavku 3. znači da članak 12. stavak 2. zahtijeva da se za prvotnu objavu podataka pribavi privola.
41.
Kako je istaknuto u točkama 23. i 24. ovog mišljenja, za potrebe članka 2. točke (f) Direktive 2002/58, „[privola]” znači svako dobrovoljno, posebno, informirano i nedvosmisleno izražavanje želja ispitanika kojim on izjavom ili jasnom potvrdnom radnjom daje pristanak za obradu osobnih podataka koji se na njega odnose.
42.
Spominjanje „potvrdne radnje” u definiciji privole za potrebe Direktive 2002/58 dodatno sugerira da se pretplatnicima mora omogućiti da „izričito odaberu uključivanje” (opt‑in) svojih osobnih podataka u javni telefonski imenik. Protivno tvrdnji društva Proximus, davatelji telefonskih imenika ne mogu pretpostaviti postojanje pretplatnikove privole za uključivanje njegovih osobnih podataka u javni telefonski imenik, što bi se moglo opisati kao pristup „izričitog odabira isključivanja” (opt‑out).
43.
Osim toga, Sud je presudio da iz kontekstualnog i sustavnog tumačenja članka 12. Direktive 2002/58 proizlazi da se privola u smislu članka 12. stavka 2. te direktive odnosi na svrhu objave osobnih podataka u javnom telefonskom imeniku, a ne na identitet ijednog konkretnog davatelja. Shodno tomu, privola dana u skladu s člankom 12. stavkom 2. Direktive 2002/58 vrijedi za svaku kasniju obradu podataka koju provodi treći poduzetnik koji djeluje na tržištu javno dostupnih usluga informacija i telefonskih imenika, pod uvjetom da takva obrada ima istu svrhu (
10
).
44.
Iz toga slijedi da je pretplatnikova privola, kako je definirana u članku 4. točki 11. OUZP‑a, potrebna da bi se njegovi osobni podaci uključili u telefonske imenike koje izdaju telekomunikacijski operateri i/ili treći davatelji telefonskih imenika. Ako takva objava podataka ima istu svrhu, telekomunikacijski operater i/ili treći davatelj(i) mogu postupati na temelju jedne te iste privole.
45.
Dodao bih da, u skladu s člankom 7. stavkom 1. OUZP‑a, kada se obrada temelji na privoli, voditelj obrade mora moći dokazati da je ispitanik dao privolu za obradu svojih osobnih podataka. Davatelj telefonskih imenika kao što je društvo Proximus ne može pretpostaviti da je pretplatnik dao svoju privolu, iako može postupati na temelju privole koju je pretplatnik dao nekom drugom voditelju obrade.
46.
Društvo Proximus poziva se na uvodne izjave 38. i 39. Direktive 2002/58 kako bi potkrijepilo tvrdnje da eventualnoj obvezi: (i.) obavještavanja pretplatnika o svrsi telefonskih imenika u koje će njihovi podaci biti uključeni; i (ii.) omogućavanja pretplatnicima da odrede hoće li se njihovi podaci uključiti u telefonski imenik, podliježe isključivo telekomunikacijski operater s kojim je pretplatnik u ugovornom odnosu. Tekst navedenih uvodnih izjava ne podupire tu tvrdnju. U uvodnoj izjavi 38. govori se o obvezi „davatelja javnih telefonskih imenika” da „obavijest[e] pretplatnike koji će biti uključeni u takve telefonske imenike o svrsi imenika […]”. U uvodnoj izjavi 39. navedeno je da se „[o]bveza obavješćivanja pretplatnika o svrsi odnosno svrhama javnih telefonskih imenika u koje će se uključiti i njihovi osobni podaci treba […] nametnuti stranci koja prikuplja podatke za takvo uključivanje”.
47.
Budući da društvo Telenet ne izdaje javne telefonske imenike, na njega se ne primjenjuje niti jedna od tih obveza. Iako telekomunikacijski operater može pribaviti privolu pretplatnika za potrebe uključivanja njihovih podataka u telefonske imenike koje daju treće strane te se te treće strane potom mogu koristiti tom privolom i dokazivati da je ona dana telekomunikacijskom operateru, uvodne izjave 38. i 39. Direktive 2002/58 ne sugeriraju da su samo telekomunikacijski operateri dužni pribaviti tu privolu te da su treći davatelji imenika stoga oslobođeni obveze i odgovornosti u tom pogledu.
48.
Naposljetku, s obzirom na to da je u Direktivi 2002/58 izričito usvojena definicija privole sadržana u OUZP‑u, rasprava koju je društvo Proximus otvorilo u pogledu tumačenja članka 95. OUZP‑a i odnosa između OUZP‑a i Direktive 2002/58, koji je ono opisalo kao odnos „lex generalis/lex specialis”, nije relevantna.
49.
Stoga predlažem da Sud na prvo pitanje odgovori na način da je, prema članku 12. stavku 2. Direktive 2002/58 u vezi s člankom 2. točkom (f) te direktive i člankom 95. OUZP‑a, pretplatnikova „privola”, kako je definirana u članku 4. točki 11. OUZP‑a, potrebna da bi se njegovi podaci uključili u telefonske imenike koje izdaju telekomunikacijski operater i/ili drugi davatelji telefonskih imenika.
2. Drugo pitanje
50.
Sud koji je uputio zahtjev drugim pitanjem želi utvrditi čini li pretplatnikov zahtjev da se njegovi podaci uklone iz telefonskih imenika ostvarivanje „prava na brisanje” zajamčenog člankom 17. OUZP‑a.
51.
Društvo Proximus tvrdi da treći davatelj telefonskih imenika nije obvezan provesti pretplatnikov zahtjev za uklanjanje podataka iz telefonskih imenika jer članak 17. OUZP‑a nije primjenjiv na tu treću stranu. Pretplatnik je svoj zahtjev trebao uputiti telekomunikacijskom operateru s kojim je u ugovornom odnosu. Podsjećam, društvo Proximus navodi da je između OUZP‑a i Direktive 2002/58 riječ o odnosu lex generalis/lex specialis.
52.
Podredno, društvo Proximus ističe da zahtjev podnositelja pritužbe „da se telefonski broj ne uključi […] na internetskoj stranici 1207.be” čini zahtjev za ispravak u smislu članka 16. OUZP‑a, a ne zahtjev za brisanje u smislu članka 17. OUZP‑a, jer se relevantni parametar u zapisu koji se odnosi na pretplatnika samo mijenja iz „NNNNN” u „XXXXX”.
53.
Članak 12. stavak 2. Direktive 2002/58 predviđa da se pretplatnicima mora pružiti mogućnost „ispraviti ili opozvati” osobne podatke za čije su uključivanje u telefonske imenike dali privolu. Izraz „ispraviti ili opozvati” nije definiran u Direktivi 2002/58. Stoga se valja voditi uobičajenim značenjem tih riječi u kontekstu u kojem se javljaju, a to je uključivanje pretplatnikovih kontaktnih podataka u telefonske imenike. Očito je da se riječ „ispraviti” odnosi na situacije u kojima pretplatnici žele promijeniti oblik u kojem se njihovi kontaktni podaci javljaju u telefonskom imeniku, primjerice na ispravljanje načina na koji je ime napisano ili na pogreške u adresi. Ta se situacija razlikuje od one o kojoj je riječ u predmetnom slučaju, u kojem podnositelj pritužbe želi da se njegovi kontaktni podaci više ne pojavljuju u javnim telefonskim imenicima. Riječ „opozvati” među ostalim znači „ukloniti”, „povući” ili „odjaviti”. Može se reći da je podnositelj pritužbe povlačenjem privole za obradu svojih podataka u obliku njihova uključivanja u telefonske imenike zatražio opoziv svojih osobnih podataka u smislu članka 12. stavka 2. Direktive 2002/58.
54.
Kako ističe latvijska vlada, Direktiva 2002/58 ne govori ništa drugo o načinima, provedbi i posljedicama zahtjevâ za „opoziv” osobnih podataka. Odredbe OUZP‑a stoga se izravno primjenjuju, zbog čega otpada argument društva Proximus utemeljen na odnosu lex generalis/lex specialis između tih dvaju akata. Prema članku 7. stavku 3. OUZP‑a, ispitanik ima pravo u svakom trenutku povući svoju privolu. Kada se ta privola povuče, obrada pretplatnikovih podataka u posebnu svrhu njihova uključivanja u telefonske imenike više nije zakonita u skladu s člankom 6. stavkom 1. točkom (a) OUZP‑a. To pak izaziva primjenu članka 17. OUZP‑a.
55.
Društvo Proximus tvrdi da to tumačenje ne može biti pravilno jer bi značilo da bi i ono i društvo Telenet bili obvezni iz svih svojih baza podataka izbrisati zapis koji se odnosi na podnositelja pritužbe. AZOP i ostale stranke koje su podnijele očitovanja Sudu smatraju da je zahtjev podnositelja pritužbe ograničen na opoziv njegovih podataka iz telefonskih imenika te da se ne odnosi na njihovo brisanje iz baze podataka o pretplatnicima društva Telenet.
56.
Podnositelj pritužbe želi spriječiti obradu svojih podataka u svrhe povezane s telefonskim imenicima. Članak 17. stavak 1. točka (b) OUZP‑a, koji dopušta povlačenje privole na kojoj se obrada temelji, omogućava ostvarenje njegove želje. Privola koju treba pribaviti od pretplatnika u skladu s člankom 12. stavkom 2. Direktive 2002/58 odnosi se na obradu podataka na poseban način, to jest u svrhu njihove objave u telefonskim imenicima. Kada je privola povučena, taj konkretan način obrade pretplatnikovih podataka postaje nezakonit. U suprotnom, pretplatnik ne bi mogao povući privolu u svrhu objave u telefonskim imenicima a da istodobno ne raskine svoj ugovor o pružanju telekomunikacijskih usluga.
57.
Stoga predlažem da Sud na drugo pitanje odgovori na način da pretplatnikov zahtjev za brisanje njegovih podataka iz telefonskih imenika čini ostvarivanje „prava na brisanje” zajamčenog člankom 17. OUZP‑a.
3. Treće pitanje
58.
Sud koji je uputio zahtjev svojim trećim pitanjem u bitnome želi doznati može li, u skladu s člankom 5. stavkom 2. i člankom 24. OUZP‑a, nacionalno nadzorno tijelo zaključiti da voditelj obrade treba provesti odgovarajuće tehničke i organizacijske mjere kako bi druge voditelje obrade, odnosno telekomunikacijskog operatera i ostale davatelje telefonskih imenika koji su primili podatke od prvonavedenog voditelja obrade, obavijestio o tome da je ispitanik povukao privolu u skladu s člankom 6. u vezi s člankom 7. OUZP‑a.
59.
U ovom pitanju, „voditelj obrade” je društvo Proximus, a „drugi voditelji obrade” su: (i.) telekomunikacijski operater, društvo Telenet, kod kojeg podnositelj pritužbe ima telefonsku pretplatu; i (ii.) davatelj(i) imenika kojima društvo Proximus prosljeđuje podatke, uključujući one koje dobiva od društva Telenet.
60.
Budući da telekomunikacijski operater ne daje telefonske imenike te da se mora pribaviti privola kako bi se pretplatnikovi kontaktni podaci uključili u te imenike, postavlja se pitanje zašto bi bilo relevantno telekomunikacijskog operatera obavijestiti o povlačenju pretplatnikove privole za korištenje njegovih podataka u tu svrhu.
61.
WEC obvezuje telekomunikacijske operatere da kontaktne podatke pretplatnika prosljeđuju davateljima telefonskih imenika (
11
). Međutim, oni moraju kontaktne podatke pretplatnika koji su naveli da ne žele biti uključeni u telefonske imenike „držati odvojenima” kako bi ti pretplatnici ipak mogli dobiti primjerak tog imenika (
12
). Kako je opisano u točki 4. ovog mišljenja, povlačenje privole provodi se prilagodbom parametara u zapisu koji se odnosi na pretplatnika. Društvo Proximus nakon primitka povlačenja privole ažurira svoje baze podataka. Međutim, to se ažuriranje briše kada društvo Proximus od telekomunikacijskog operatera primi nove podatke o pretplatniku u svrhu uključivanja tih podataka u telefonske imenike, a telekomunikacijski operater nije obaviješten o pretplatnikovu zahtjevu da se njegovi podaci ne pojavljuju u javnom telefonskom imeniku. Shodno tomu, društvo Proximus mora ne samo ažurirati svoju bazu podataka kako bi ju uskladilo s činjenicom da je pretplatnik povukao svoju privolu nego i obavijestiti telekomunikacijskog operatera o tom povlačenju.
62.
Društvo Proximus tvrdi da je ono samo „primatelj kojem su otkriveni osobni podaci” u smislu članka 19. OUZP‑a. Na njega se stoga ne primjenjuje člankom 17. stavkom 2. OUZP‑a propisana obveza voditelja obrade da poduzmu razumne mjere kako bi druge voditelje obrade obavijestili o zahtjevima za brisanje. Iz toga proizlazi, prema navodu društva Proximus, da je pogrešno članak 5. stavak 2. i članak 24. OUZP‑a tumačiti na način da ga obvezuju da telekomunikacijskog operatera i druge davatelje telefonskih imenika obavijesti o zahtjevima za brisanje koje primi.
63.
Teško mi je prihvatiti da je društvo Proximus samo primatelj osobnih podataka. Iako ono možda jest kontaktne podatke primilo od društva Telenet, objava tih podataka u njegovim telefonskim imenicima čini obradu podataka u smislu članka 4. točke 2. OUZP‑a. U tom kontekstu, društvo Proximus djeluje kao voditelj obrade u smislu članka 4. točke 7. OUZP‑a (
13
). U skladu s člankom 5. stavkom 2. i člankom 24. OUZP‑a, voditelji obrade podliježu zahtjevu pouzdanosti i obvezi poduzimanja primjerenih koraka za osiguravanje usklađenosti obrade s OUZP‑om.
64.
Članak 5. stavak 1. točka (a) OUZP‑a nalaže da se osobni podaci zakonito obrađuju. Prema članku 6. stavku 1. točki (a) OUZP‑a, obrada je zakonita samo ako i u onoj mjeri u kojoj je ispitanik dao privolu za obradu svojih osobnih podataka u jednu ili više posebnih svrha. Iz odluke kojom je upućen zahtjev proizlazi da je podnositelj pritužbe povukao svoju privolu, u smislu članka 7. OUZP‑a, za obradu svojih osobnih podataka u svrhu njihove objave u telefonskim imenicima. Takva obrada, uključujući onu koju drugi davatelji telefonskih imenika provode u istu svrhu, nije u skladu s OUZP‑om. Ona je stoga nezakonita.
65.
Tom je utvrđenju, kao i obvezama obavještavanja sadržanima u članku 17. stavku 2. i članku 19. OUZP‑a, sukladno stajalište da nacionalno nadzorno tijelo može zaključiti da voditelj obrade, s obzirom na zahtjev pouzdanosti propisan člankom 5. stavkom 2. OUZP‑a i obvezu iz članka 24. OUZP‑a da osigura i može dokazati da se obrada provodi u skladu s tom uredbom, mora provesti odgovarajuće tehničke i organizacijske mjere kako bi druge voditelje obrade, odnosno pružatelja telekomunikacijske usluge i druge davatelje telefonskih imenika koji su primili podatke od prvonavedenog voditelja obrade, obavijestio o tome da je ispitanik povukao privolu u skladu s člankom 6. u vezi s člankom 7. OUZP‑a.
66.
Rumunjska vlada ističe da članak 17. stavak 2. OUZP‑a sadržava obveze obavještavanja kojima podliježu pružatelji internetskih tražilica kada su podneseni zahtjevi za brisanje. Stoga ne bi bilo primjereno da se nacionalno nadzorno tijelo poziva na članak 5. stavak 2. i članak 24. OUZP‑a, osobito s obzirom na to da te odredbe ne sadržavaju konkretne obveze u pogledu prosljeđivanja informacija trećim stranama.
67.
Prema mojemu mišljenju, članak 5. stavak 2. i članak 24. OUZP‑a voditeljima obrade nalažu opće zahtjeve pouzdanosti i usklađenosti. Njihov široki tekst i područje primjene pružaju podršku nacionalnom nadzornom tijelu koje želi voditeljima obrade naložiti obveze u području obavještavanja u odnosu na treće strane. Točno je da članak 17. stavak 2. i članak 19. OUZP‑a nalažu posebne obveze obavještavanja „voditeljima obrade” (u pogledu podataka koji su javno objavljeni te čije je brisanje zatraženo) odnosno „primateljima”. Međutim, te odredbe ne obuhvaćaju činjenični scenarij o kojem je riječ u ovom predmetu, u kojem se, zbog interakcije baza podataka raznih uključenih strana, javlja potreba za obavještavanjem telekomunikacijskog operatera o povlačenju privole, u čijem nedostatku dolazi do toga da društvo Proximus i subjekti koji koriste podatke o pretplatnicima koje primaju od društva Proximus nezakonito obrađuju podatke.
68.
To tumačenje OUZP‑a dovodi do situacije u kojoj pretplatnik može povlačenje svoje privole (u predmetnom je slučaju to zahtjev da se kontaktni podaci ne uključe u telefonske imenike) priopćiti bilo kojem subjektu koji te podatke uključuje u telefonske imenike ili bilo kojem subjektu (uključujući telekomunikacijskog operatera) koji takve kontaktne podatke priopćava drugima u istu svrhu. Subjekt kojem se pretplatnik odluči obratiti postaje odgovoran za prosljeđivanje njegova zahtjeva za brisanje drugim voditeljima obrade u mjeri u kojoj je to potrebno da se osigura da ne dođe do nezakonite obrade podataka. Takvo je tumačenje u skladu s obvezom voditelja obrade, propisanom člankom 12. stavkom 2. OUZP‑a, da poduzmu razumne mjere da ispitanicima olakšaju ostvarivanje prava koja im dodjeljuju članci 15. do 22. OUZP‑a. Ono usto odražava zahtjev iz zadnje rečenice članka 7. stavka 3. OUZP‑a da povlačenje privole za obradu osobnih podataka mora biti jednako jednostavno kao i njezino davanje. Budući da davatelj telefonskih imenika može postupati na temelju privole koju je pretplatnik za obradu podataka u tu svrhu dao drugom davatelju telefonskih imenika, pretplatnik mora moći povlačenje privole priopćiti bilo kojem davatelju telefonskih imenika ili telekomunikacijskom operateru kako bi se njegovi kontaktni podaci opozvali iz telefonskih imenika koje izdaju svi oni koji postupaju na temelju jedne te iste njegove privole.
69.
S obzirom na navedeno, predlažem da se na treće pitanje odgovori na način da, u skladu s člankom 5. stavkom 2. i člankom 24. OUZP‑a, nacionalno nadzorno tijelo može zaključiti da voditelj obrade mora provesti odgovarajuće tehničke i organizacijske mjere kako bi druge voditelje obrade, odnosno telekomunikacijskog operatera i ostale davatelje telefonskih imenika koji su primili podatke od prvonavedenog voditelja obrade, obavijestio o tome da je ispitanik povukao privolu u skladu s člankom 6. u vezi s člankom 7. OUZP‑a.
4. Četvrto pitanje
70.
Sud koji je uputio zahtjev četvrtim pitanjem u bitnome pita protivi li se članku 17. stavku 2. OUZP‑a to da nacionalno nadzorno tijelo naloži davatelju telefonskih imenika da pružatelje internetskih tražilica obavijesti o zahtjevima za brisanje koje je primio.
71.
Iz tog pitanja prešutno proizlazi da sud koji je uputio zahtjev smatra da podnositelj pritužbe više nije želio da javnost može pristupiti njegovim kontaktnim podacima putem internetskih tražilica.
72.
Kako je istaknuto u točki 62. ovog mišljenja, društvo Proximus smatra da se članak 17. stavak 2. OUZP‑a na njega ne primjenjuje jer je ono samo primatelj osobnih podataka. Podredno, društvo Proximus navodi da je, u skladu s člankom 17. stavkom 2. OUZP‑a, obvezno poduzeti razumne mjere kako bi voditelje obrade obavijestilo da je ispitanik zatražio brisanje svojih podataka (
14
). Budući da društvo Proximus nije izravno otkrivalo podatke pružateljima internetskih tražilica, „nije 100 % sigurno” da su ti pružatelji kontaktne podatke pribavili od društva Proximus, to jest moguće je da su ih pribavili od drugih davatelja telefonskih imenika. S obzirom na te okolnosti, bilo bi nerazumno od društva Proximus zahtijevati da, nakon primitka zahtjeva podnositelja pritužbe, izravno kontaktira pružatelje internetskih tražilica.
73.
Iz odgovora koji sam predložio na drugo pitanje proizlazi da pretplatnikov zahtjev za uklanjanje njegovih podataka iz telefonskih imenika izaziva primjenu obveze voditelja obrade, propisane člankom 17. stavkom 2. OUZP‑a, da poduzme razumne mjere samo kako bi voditelje obrade osobnih podataka obavijestio o tome da je ispitanik zatražio brisanje svih poveznica do tih osobnih podataka ili brisanje njihovih kopija ili replika.
74.
Iz toga se nameće pitanje jesu li pružatelji internetskih tražilica voditelji obrade. Indeksiranje i stavljanje osobnih podataka na raspolaganje korisnicima interneta među rezultatima pretraživanja čini obradu osobnih podataka u smislu članka 4. točke 2. OUZP‑a. Budući da pružatelji internetskih tražilica odlučuju kako indeksirati te podatke te da su odgovorni za razvoj algoritma koji određuje redoslijed prikazivanja rezultata pretraživanja, oni određuju svrhe i sredstva obrade osobnih podataka, čime djeluju kao voditelji obrade u smislu članka 4. točke 7. OUZP‑a (
15
).
75.
Preostaje obveza društva Proximus da poduzme samo razumne mjere, uključujući tehničke mjere, kako bi pružatelje internetskih tražilica obavijestilo o zahtjevu za brisanje podataka.
76.
Članak 17. stavak 2. OUZP‑a predviđa da se za potrebe ocjenjivanja razumnosti poduzetih mjera moraju uzeti u obzir dostupna tehnologija i trošak provedbe, što je ponajprije zadaća tijela nadležnog za takva pitanja, podložno sudskom nadzoru. U točki 10. ovog mišljenja navodi se da je društvo Proximus reklo podnositelju pritužbe da će obavijestiti Google o njegovu zahtjevu za brisanje. AZOP je u svojim očitovanjima koja je iznio pred Sudom naveo da je, u drugom tromjesečju 2020., u Belgiji postojao ograničen broj pružatelja internetskih tražilica, a predvodio ih je Google, koji je držao između 90 % (za pretraživanja na stolnim računalima) i 99 % tržišta (za pretraživanja na pametnim telefonima i tabletima) (
16
). Već se na temelju toga čini neopravdanim zaključiti da bi bilo nerazumno od društva Proximus zahtijevati da pružatelje internetskih tražilica obavijesti o zahtjevima za brisanje koje primi.
77.
U svakom slučaju, nisam uvjeren da se prilikom ocjenjivanja jesu li mjere koje društvo Proximus mora poduzeti kako bi obavijestilo određenog pružatelja internetskih tražilica „razumne” u smislu članka 17. stavka 2. OUZP‑a mora uzeti u obzir je li bilo „100 % sigurno” da je dotični pružatelj internetskih tražilica podatke koje treba izbrisati primio od društva Proximus. Nije me se dojmio ni argument da bi bilo nerazumno od društva Proximus zahtijevati poduzimanje bilo kakvih mjera u skladu s člankom 17. stavkom 2. OUZP‑a s obzirom na to da nije „100 % sigurno” da su pružatelji internetskih tražilica kontaktne podatke podnositelja pritužbe primili od društva Proximus.
78.
Ako bi se voditeljima obrade omogućilo da odgovornost za obradu osobnih podataka izbjegavaju na temelju mogućnosti da dotični podaci nisu pribavljeni od njih, svaka bi obveza u tom pogledu postala bespredmetna u brojnim okolnostima u kojima na internetu postoji poveznica do tih podataka ili njihova kopija. Takav bi pristup čak mogao potaknuti širenje podataka s ciljem izbjegavanja takve obveze. Osim toga, krajnja logična posljedica argumenta društva Proximus bila bi ta da niti jedan davatelj telefonskih imenika ne bi bio odgovoran postupiti u skladu s člankom 17. stavkom 2. OUZP‑a tako da pružatelje internetskih tražilica obavijesti o zahtjevu podnositelja pritužbe, zato što bi se svi ti pružatelji mogli pozvati na bilo kakvu nesigurnost u pogledu podrijetla podataka. Usto, s obzirom na to da društvo Telenet ne izdaje telefonske imenike, pružatelji internetskih tražilica nisu mogli podatke pribaviti od telekomunikacijskog operatera. To znači da bi pretplatnik morao doznati gdje su njegovi kontaktni podaci dostupni i zahtjeve za brisanje poslati svim subjektima koji ih objavljuju. Takav bi se pristup očito protivio članku 7. stavku 3. OUZP‑a, koji predviđa da povlačenje privole mora biti jednako jednostavno kao i njezino davanje.
79.
Shodno tomu, predlažem da Sud na četvrto pitanje odgovori na način da se članku 17. stavku 2. OUZP‑a ne protivi to da nacionalno nadzorno tijelo davatelju telefonskih imenika naloži da pružatelje internetskih tražilica obavijesti o zahtjevima za brisanje koje je primio.
VI. Zaključak
80.
S obzirom na navedeno, predlažem da Sud na prethodna pitanja koja je uputio Hof van beroep te Brussel (Žalbeni sud u Bruxellesu, Belgija) odgovori na sljedeći način:
1.
Prema članku 12. stavku 2. Direktive 2002/58/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. srpnja 2002. o obradi osobnih podataka i zaštiti privatnosti u području elektroničkih komunikacija (Direktiva o privatnosti i elektroničkim komunikacijama) u vezi s člankom 2. točkom (f) te direktive i člankom 95. Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka), pretplatnikova „privola”, kako je definirana u članku 4. točki 11. Opće uredbe o zaštiti podataka, potrebna je da bi se njegovi podaci uključili u telefonske imenike koje izdaju telekomunikacijski operater i/ili drugi davatelji telefonskih imenika.
2.
Pretplatnikov zahtjev za brisanje njegovih podataka iz telefonskih imenika čini ostvarivanje „prava na brisanje” zajamčenog člankom 17. Opće uredbe o zaštiti podataka.
3.
U skladu s člankom 5. stavkom 2. i člankom 24. Opće uredbe o zaštiti podataka, nacionalno nadzorno tijelo može zaključiti da voditelj obrade mora provesti odgovarajuće tehničke i organizacijske mjere kako bi druge voditelje obrade, odnosno telekomunikacijskog operatera i ostale davatelje telefonskih imenika koji su primili podatke od prvonavedenog voditelja obrade, obavijestio o tome da je ispitanik povukao privolu u skladu s člankom 6. u vezi s člankom 7. te uredbe.
4.
Članku 17. stavku 2. Opće uredbe o zaštiti podataka ne protivi se to da nacionalno nadzorno tijelo davatelju telefonskih imenika naloži da pružatelje internetskih tražilica obavijesti o zahtjevima za brisanje koje je primio.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	SL 2016., L 119, str. 1. i ispravci SL 2018., L 127, str. 2. i SL 2021., L 74, str. 35., u daljnjem tekstu: OUZP. OUZP‑om je stavljena izvan snage i zamijenjena Direktiva 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka (SL 1995., L 281, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 7., str. 88.).
(
3
)	SL 2002., L 201, str. 37. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 52., str. 111.), kako je posljednji put izmijenjena Direktivom 2009/136/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009. (SL 2009., L 337, str. 11.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 52., str. 224. i ispravci SL 2017., L 162, str. 56. i SL 2018., L 74, str. 11.)
(
4
)	Direktiva 95/46/EZ stavljena je izvan snage člankom 94. OUZP‑a. Članak 94. stavak 2. OUZP‑a predviđa da upućivanja na Direktivu 95/46/EZ treba tumačiti kao upućivanja na OUZP.
(
5
)	SL 2002., L 108, str. 33. Vidjeti članak 2. Direktive 2002/58.
(
6
)	Belgisch Staatsblad, 20. lipnja 2005., str. 28070., u daljnjem tekstu: WEC
(
7
)	Presude od 1. travnja 2008., Government of the French Community and Walloon Government (C‑212/06, EU:C:2008:178, t. 28.); od 22. listopada 2009., Zurita García i Choque Cabrera (C‑261/08 i C‑348/08, EU:C:2009:648, t. 34.); i od 19. studenoga 2009., Filipiak (C‑314/08, EU:C:2009:719, t. 40.)
(
8
)	Presuda od 22. listopada 2009., Zurita García i Choque Cabrera (C‑261/08 i C‑348/08, EU:C:2009:648, t. 35.)
(
9
)	Vidjeti, u istom pogledu, uvodnu izjavu 39. Direktive 2002/58, u kojoj je objašnjen zahtjev „ponovne [privole]” ako se podaci koriste u „druge svrhe osim onih zbog kojih se prikupljaju”.
(
10
)	Presuda od 5. svibnja 2011., Deutsche Telekom (C‑543/09, EU:C:2011:279, t. 61. do 67.)
(
11
)	Članak 45. stavak 2. i članak 46. stavak 2. WEC‑a
(
12
)	Članak 45. stavak 3. WEC‑a
(
13
)	Prema članku 4. točki 7. OUZP‑a, „voditelj obrade” je fizička ili pravna osoba koja određuje svrhe i sredstva obrade osobnih podataka. Članak 4. točka 2. OUZP‑a predviđa da „obrada” osobnih podataka uključuje njihovo „otkrivanje prijenosom, širenjem ili stavljanjem na raspolaganje na drugi način”.
(
14
)	Odnosno njihovo brisanje, kako društvo Proximus navodi
(
15
)	Vidjeti također uvodnu izjavu 66. OUZP‑a, koja potvrđuje da je tim odredbama cilj ojačati pravo na zaborav u internetskom okruženju. Taj zaključak potkrepljuje presuda od 24. rujna 2019., GC i dr. (Uklanjanje poveznica do osjetljivih podataka) (C‑136/17, EU:C:2019:773, t. 34. i 35.).
(
16
)	Za više informacija vidjeti: https://www.pure‑im.nl/blog/marktaandelen‑zoekmachines‑q2-2020/.