62024CJ0379
PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
22. siječnja 2026. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Oporezivanje – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) – Direktiva 2006/112/EZ – Isporuka usluga od strane nezavisnih grupa osoba koje obavljaju aktivnost koja je oslobođena od PDV‑a – Usluge koje su izravno potrebne za obavljanje aktivnosti oslobođene od PDV‑a – Opasnost od narušavanja tržišnog natjecanja – Usluge čišćenja u sektorima zdravstvene skrbi i obrazovanja – Nacionalni propis kojim se zahtijeva da su usluge izravno i isključivo povezane s aktivnosti oslobođenom od PDV‑a i nužne za njezino obavljanje”
U spojenim predmetima C‑379/24 i C‑380/24,
povodom dvaju zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koje je uputio Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Visoki sud Katalonije, Španjolska), odlukama od 22. i 29. travnja 2024., koje je Sud zaprimio 28. svibnja 2024., u postupcima
Agrupació de Neteja Sanitària, AIE (C‑379/24),
Educat Serveis Auxiliars SCCL (C‑380/24),
protiv
Tribunal Económico‑Administrativo Regional de Cataluña (TEARC),
SUD (drugo vijeće),
u sastavu: K. Jürimäe, predsjednica vijeća, K. Lenaerts, predsjednik Suda, u svojstvu suca drugog vijeća, F. Schalin (izvjestitelj), M. Gavalec i Z. Csehi, suci,
nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za španjolsku vladu, P. Pérez Zapico, u svojstvu agenta,
–
za Europsku komisiju, A. Cabrera Ruiz i P. Carlin, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 10. srpnja 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjevi za prethodnu odluku odnose se na tumačenje članka 132. stavka 1. točke (f) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.) (u daljnjem tekstu: Direktiva o PDV‑u).
2
Zahtjevi su upućeni u okviru dvaju različitih sporova koji se odnose na odbijanje Tribunala Económico‑Administrativo Regional de Cataluña (Okružni porezni sud u Kataloniji, Španjolska) prigovora koje su podnijeli Agrupació de Neteja Sanitària, AIE (u daljnjem tekstu: ANS) i Educat Serveis Auxiliars SCCL (u daljnjem tekstu: Educat) protiv odluka o naplati poreza na dodanu vrijednost (PDV) koje se na njih odnose.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Uvodnim izjavama 25. i 35. Direktive o PDV‑u određuje se:
„(25)
Oporezivi iznos treba uskladiti tako da primjena PDV‑a na oporezive transakcije daje usporedive rezultate u svim državama članicama.
[…]
(35)
Potrebno je napraviti zajednički popis [oslobođenja] kako bi se omogućilo da se vlastita sredstva […] prikuplja[ju] na jedinstveni način u svim državama članicama.”
4
Glava IX. te direktive, naslovljena „[Oslobođenja]”, sadržava poglavlje 1., naslovljeno „Opće odredbe”, u kojem se nalazi članak 131., koji određuje:
„[Oslobođenja] predviđena poglavljima 2. do 9. primjenjuju se bez dovođenja u pitanje ostalih odredaba Zajednice i u skladu s uvjetima koje države članice utvrđuju u svrhu osiguranja ispravne i izravne primjene tih [oslobođenja] i sprečavanja eventualne utaje, izbjegavanja ili zloporabe.”
5
U istoj glavi IX., poglavlje 2., naslovljeno „[Oslobođenja] koja se odnose na određene aktivnosti od javnog interesa”, sadržava članak 132. koji u stavku 1. propisuje:
„Države članice dužne su [osloboditi] sljedeće transakcije:
[…]
(b)
bolnička i medicinska zaštita i usko povezane aktivnosti koje obavljaju subjekti javnog prava ili, u socijalnim uvjetima koji su slični onima koji se primjenjuju na subjekte javnog prava, bolnice, centre za medicinsko liječenje ili dijagnostiku i ostale valjano priznate institucije slične prirode;
[…]
(f)
isporuka usluga od strane nezavisnih grupa osoba koje obavljaju aktivnost koja je [oslobođena] od PDV‑a ili u pogledu koje one nisu porezni obveznici, u svrhu pružanja svojim članovima usluga koje su izravno potrebne za obavljanje te aktivnosti, kada takve grupe od svojih članova potražuju samo točnu nadoknadu njihovog udjela u zajedničkim troškovima, pod uvjetom da takvo [oslobođenje] ne uzrokuje narušavanje tržišnog natjecanja;
[…]
(i)
obrazovanje djece ili mladih, […]”
Španjolsko pravo
6
Članak 20. stavak 1. Leya 37/1992 del Impuesto sobre el Valor Añadido (Zakon 37/1992 o porezu na dodanu vrijednost) od 28. prosinca 1992. (BOE br. 312 od 29. prosinca 1992., str. 44247.), u verziji primjenjivoj na činjenice u glavnim postupcima, predviđa:
„Sljedeće se transakcije oslobađaju od [PDV‑a]:
[…]
6.o usluge koje izravno svojim članovima pružaju sindikati, udruženja ili samostalni subjekti, uključujući gospodarska interesna udruženja, koja isključivo osnivaju osobe koje u biti obavljaju aktivnost koja je oslobođena od poreza ili na koju se on ne primjenjuje ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
da se takve usluge izravno i isključivo pružaju u okviru te aktivnosti te su nužne za njezino obavljanje;
(b)
da članovi plaćaju samo nadoknadu za vlastiti dio u zajedničkim troškovima.
Oslobođenje se također primjenjuje kad, ako je ispunjen zahtjev iz prethodne točke (b), udio za odbitak ne premašuje 10 % te se usluge ne pružaju izravno i isključivo u okviru transakcija u pogledu kojih se može odbiti PDV.
Oslobođenje ne obuhvaća usluge koje pružaju trgovačka društva.
[…]”
Glavni postupci i prethodna pitanja
7
ANS, tužitelj iz glavnog postupka u predmetu C‑379/24, osnovan je 11. veljače 2017. kao Agrupación de Interés Económico (AIE) (gospodarsko interesno udruženje) čiji je cilj bio uspostaviti zajedničku infrastrukturu za pružanje sveobuhvatne usluge čišćenja u bolnicama, centrima i objektima općenito, u kojima ANS‑ovi članovi obavljaju svoju zdravstvenu i društveno‑zdravstvenu djelatnost.
8
Educat, tužitelj iz glavnog postupka u predmetu C‑380/24, osnovan je 15. srpnja 2010. kao Sociedad Cooperativa Catalana Limitada (SCCL) (katalonska zadruga s ograničenom odgovornošću), čiji je cilj bio uspostaviti zajedničku infrastrukturu za pružanje sveobuhvatne usluge čišćenja u ustanovama i objektima članova društva Educat, u kojima oni obavljaju obrazovne aktivnosti kao što su predškolske ustanove, osnovne škole, srednje škole, gimnazije i ustanove za strukovno osposobljavanje.
9
Dva tužitelja iz glavnog postupka sklopili su s trećim osobama ugovore o upravljanju osobljem koje su zapošljavali. Na tom temelju, te treće osobe raspoređivale su osoblje u poslovne prostorije i dodjeljivale mu zadaće, odabirale osoblje, sastavljale platne liste, upravljale incidentima (uključujući intervencije i upravljanje spisima o otpuštanju osoblja), osiguravale odgovarajuće osposobljavanje u skladu s propisanim zahtjevima te nabavljale opremu, potrebnu za obavljanje tih zadaća. U tim se ugovorima podugovaranje aktivnosti čišćenja opravdava time što treće osobe imaju iskustvo, znanje i potrebna sredstva za upravljanje uslugama čišćenja koje tužitelji iz glavnih postupaka pružaju svojim članovima.
10
Nakon poreznih nadzora u području PDV‑a, Dependencia Regional de Inspección de la Agencia Española de Administración Tributaria (regionalna inspekcijska služba španjolske porezne uprave) oporezovala je PDV‑om Educat i ANS za transakcije koje su obavljali pružanjem usluga čišćenja svojim članovima. Smatrala je da se oslobođenje predviđeno člankom 20. stavkom 1. točkom 6. Zakona 37/1992 ne primjenjuje jer tužitelji iz glavnog postupka nisu izravno isporučili te usluge, nego su angažirali vanjske poduzetnike koji su stvarno pružali znatan dio tih usluga. Osim toga, iz tih je nadzora proizišlo da predmetne usluge čišćenja nisu izravno i isključivo povezane s aktivnosti koja je oslobođena od PDV‑a koju obavljaju članovi ANS‑a odnosno Educata, zbog čega primjena oslobođenja može proizvesti učinke kojima se narušava tržišno natjecanje.
11
Tribunal Económico‑Administrativo Regional de Cataluña (Okružni porezni sud u Kataloniji) potvrdio je dvije odluke o naplati PDV‑a donesene protiv ANS‑a i Educata. Svaki od njih podnio je tužbu protiv tih odluka Tribunalu Superior de Justicia de Cataluña (Visoki sud Katalonije, Španjolska), sudu koji je uputio zahtjev. Tvrde da se predmetno oslobođenje od PDV‑a ne može odbiti zbog toga što je upravljanje osobljem povjereno trećem poduzetniku, a što odgovara smislu i svrsi tog oslobođenja.
12
U tim je okolnostima Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Visoki sud Katalonije) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja, koja su postavljena u istovjetnom obliku u predmetima C‑379/24 i C‑380/24:
„1.
Protivi li se smislu i svrsi oslobođenja u Zajednici na koje se odnosi članak 132. stavak 1. točka (f) Direktive o PDV‑u nacionalna odredba – odnosno članak 20. stavak 1. točka 6. [Zakona 37/1992] – u kojoj je utvrđen zahtjev da je riječ o uslugama koje se izravno i isključivo pružaju u okviru te oslobođene aktivnosti […], ako se takav zahtjev u pogledu usluge o kojoj je riječ (čišćenje u sektoru zdravstvene skrbi [(C‑379/24)] odnosno čišćenje u sektoru obrazovanja [(C‑380/24)] tumači na način da ona nije isključiva za te oslobođene aktivnosti, iako je jedinstvena, tehnička i složena s organizacijskog gledišta i […] prema konceptu te apsolutno nužna?
2.
Protivi li se smislu i svrsi oslobođenja u Zajednici na koje se odnosi članak 132. stavak 1. točka (f) Direktive [o PDV‑u] tumačenje članka 20. stavka 1. točke 6. [Zakona 37/1992] prema kojem se činjenica da se usluga ne pruža isključivo u okviru neke aktivnosti izjednačuje s učinkom narušavanja tržišnog natjecanja kako bi se to oslobođenje odbilo u skladu s ograničenjima Zajednice, pri čemu se za to odbijanje kombiniraju nacionalna ograničenja i ograničenja Zajednice? Potrebno je pojasniti pretpostavlja li ograničenje koje se odnosi na ‚nenarušavanje tržišnog natjecanja’ da treba odbiti oslobođenje neovisno o stupnju djelotvornosti tog narušavanja ako stranke to ne osporavaju [presuda od 20. studenoga 2003., Taksatorringen, C‑8/01, EU:C:2003:621, t. 48.], uzimajući u obzir da je svako oslobođenje odstupanje od općeg načela oporezivanja koje priznaje Sud?”
13
Odlukom predsjednika Suda od 10. srpnja 2024. predmeti C‑379/24 i C‑380/24 spojeni su u svrhu pisanog i usmenog dijela postupka kao i u svrhu donošenja presude.
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
14
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 132. stavak 1. točku (f) Direktive o PDV‑u tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis prema kojem se isporuke usluga nezavisne grupe osoba ne mogu kvalificirati kao usluge koje su „izravno potrebne” u smislu te odredbe, kada su te usluge nužne za aktivnost koja je oslobođena od PDV‑a, a koju obavljaju te osobe, ali nisu isključivo povezane s tom aktivnošću zbog svoje opće prirode.
15
Uvodno valja istaknuti da iz uvodnih izjava 25. i 35. Direktive o PDV‑u proizlazi da je njezin cilj uskladiti oporeziv iznos PDV‑a i da su oslobođenja od tog poreza autonomni pojmovi prava Unije koji, kao što je to Sud već presudio, trebaju biti stavljeni u opći kontekst zajedničkog sustava PDV‑a ustanovljenog tom direktivom (vidjeti po analogiji presudu od 20. studenoga 2019., Infohos, C‑400/18, EU:C:2019:992, t. 29.).
16
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, prilikom tumačenja odredbe prava Unije valja uzeti u obzir ne samo tekst te odredbe, nego i kontekst u kojemu se ona nalazi te ciljeve propisa kojeg je dio (presude od 17. studenoga 1983., Merck, 292/82, EU:C:1983:335, t. 12., i od 1. kolovoza 2025., Alace i Canpelli, C‑758/24 i C‑759/24, EU:C:2025:591, t. 91.).
17
Kad je riječ o tekstu članka 132. stavka 1. točke (f) Direktive o PDV‑u ta odredba od PDV‑a oslobađa isporuku usluga od strane nezavisnih grupa osoba koje obavljaju aktivnost koja je oslobođena od PDV‑a ili u pogledu koje one nisu porezni obveznici, u svrhu pružanja članovima tih grupa usluga koje su izravno potrebne za obavljanje te aktivnosti, kada takve grupe od svojih članova potražuju samo točnu nadoknadu njihovog udjela u zajedničkim troškovima, pod uvjetom da takvo oslobođenje ne uzrokuje narušavanje tržišnog natjecanja.
18
U tom pogledu iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da izraze upotrijebljene za određivanje oslobođenja od PDV‑a predviđenih člankom 132. Direktive o PDV‑u treba usko tumačiti jer su ta oslobođenja iznimke od općeg načela prema kojem svaka usluga koju porezni obveznik pruža uz naknadu podliježe tom porezu. Međutim, tumačenje tih izraza mora biti u skladu s ciljevima koji se nastoje postići tim oslobođenjima i ono mora poštovati zahtjeve načela porezne neutralnosti, koje je svojstveno zajedničkom sustavu PDV‑a. Zato to pravilo uskog tumačenja ne znači da se izrazi upotrijebljeni za određivanje oslobođenja predviđenih člankom 132. trebaju tumačiti na način kojim bi im se oduzeli njihovi učinci. Cilj sudske prakse Suda nije nametnuti tumačenje kojim bi se navedena oslobođenja učinila gotovo neprimjenjivima u praksi (presude od 11. prosinca 2008., Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing, C‑407/07, EU:C:2008:713, t. 30.; od 4. svibnja 2017., Komisija/Luksemburg, C‑274/15, EU:C:2017:333, t. 50., i od 18. studenoga 2020., Kaplan International colleges UK, C‑77/19, EU:C:2020:934, t. 37.).
19
Valja još istaknuti da, iako se u članku 132. stavku 1. točkama (a) do (q) Direktive o PDV‑u navode „transakcije” koje države članice oslobađaju od PDV‑a, članak 132. stavak 1. točka (f) te direktive odnosi se, konkretnije, na isporuke usluga koje, s jedne strane, obavljaju nezavisne grupe osoba u korist svojih članova koji obavljaju aktivnost koja je oslobođena od PDV‑a ili u pogledu kojih one nisu porezni obveznici i, s druge strane, koje su „izravno potrebne” za tu aktivnost.
20
Stoga valja utvrditi da, iako tekst članka 132. stavka 1. točke (f) Direktive o PDV‑u zahtijeva vezu između isporuke usluga nezavisne grupe osoba i aktivnosti njezinih članova koja je oslobođene od poreza, ta odredba ne zahtijeva da te usluge budu specifične usluge koje predstavljaju nužan doprinos toj aktivnosti ili određenoj transakciji. Naime, dovoljno je da je isporuka usluga koju obavlja takva grupa izravno potrebna za obavljanje aktivnosti njezinih članova koja je oslobođena od poreza.
21
Kada je riječ o kontekstu članka 132. stavka 1. točke (f) Direktive o PDV‑u, ta se odredba nalazi u poglavlju 2. glave IX. te direktive, koje sadržava i članak 134. točku (a), u skladu s kojim „isporuci robe ili usluga ne odobrava se [oslobođenje] iz točaka (b), (g), (h), (i), (l), (m) i (n) članka 132. stavka 1. kada isporuka nije bitna za oslobođenu transakciju”. Taj članak 134. točka (a) stoga izričito podvrgava isporuke usluga iz odredbi koje nabraja uvjetu da su bitne za oslobođene transakcije. U tom pogledu valja utvrditi da isporuke usluga iz članka 132. stavka 1. točke (f) te direktive nisu među onima navedenima u tom članku 134. točki (a).
22
Iz toga slijedi, kao što je to istaknula nezavisna odvjetnica u točki 27. svojeg mišljenja, da se za usluge iz članka 132. stavka 1. točke (f) Direktive o PDV‑u ne može smatrati da su toliko specifične da predstavljaju bitan doprinos za aktivnost koja je oslobođena od PDV‑a ili odnosno za neke od oslobođenih transakcija. Osim toga, sama činjenica da su oslobođene aktivnosti o kojima je riječ u glavnom postupku obuhvaćene člankom 132. stavkom 1. točkama (b) i (i) te direktive ne može dovesti u pitanje to tumačenje.
23
S druge strane, oslobođenjem predviđenim u članku 132. stavku 1. točki (f) Direktive o PDV‑u ne mogu biti obuhvaćene isporuke usluga koje izravno ne pridonose aktivnostima od javnog interesa navedenima u tom članku 132., nego obavljanju ostalih aktivnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 21. rujna 2017., Komisija/Njemačka, C‑616/15, EU:C:2017:721, t. 50.).
24
Tumačenje članka 132. stavka 1. točke (f) Direktive o PDV‑u navedeno u točkama 20. i 22. ove presude također je u skladu sa svrhom te odredbe, koja se odnosi na oslobođenje od PDV‑a za određene aktivnosti od javnog interesa, s ciljem olakšavanja pristupa određenim uslugama i isporuci određene robe izbjegavanjem povećanih troškova do kojih bi došlo njihovim oporezivanjem PDV‑om (vidjeti po analogiji presudu od 20. studenoga 2019., Infohos, C‑400/18, EU:C:2019:992, t. 37.). Zato je isporuka usluga koju izvršava nezavisna grupa osoba obuhvaćena oslobođenjem predviđenim u navedenoj odredbi kada ta isporuka izravno pridonosi obavljanju aktivnosti od javnog interesa navedenih u članku 132. te direktive (presuda od 21. rujna 2017., Komisija/Njemačka, C‑616/15, EU:C:2017:721, t. 48.).
25
To je doista slučaj kada takva grupa obično pruža usluge svojim članovima u mjeri u kojoj su potrebne za obavljanje aktivnosti oslobođene od poreza. U tom pogledu, „opće” usluge, kao što je čišćenje, mogu se smatrati izravno potrebnima kako za sektor zdravstvene skrbi tako i za sektor obrazovanja u kojem, uostalom, postoje posebni higijenski zahtjevi za subjekte u tim sektorima. Osim toga, sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da su predmetne usluge čišćenja o kojima je riječ u glavnom postupku jedinstvene, tehničke i složene s obzirom na predmetne aktivnosti.
26
S obzirom na prethodno navedeno, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 132. stavak 1. točku (f) Direktive o PDV‑u treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis prema kojem se isporuke usluga nezavisne grupe osoba ne mogu kvalificirati kao usluge koje su „izravno potrebne” u smislu te odredbe, kada su te usluge nužne za aktivnost koja je oslobođena od PDV‑a, a koju obavljaju te osobe, ali nisu isključivo povezane s tom aktivnošću zbog svoje opće prirode.
Drugo pitanje
27
Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 132. stavak 1. točku (f) Direktive o PDV‑u tumačiti na način da mu se protivi tumačenje nacionalnog propisa prema kojem načelno postoji narušavanje tržišnog natjecanja ili opasnost od narušavanja tržišnog natjecanja kada se usluge koje nezavisna grupa osoba pruža svojim članovima mogu, zbog svoje opće prirode, koristiti za bilo koju oporezivu aktivnost, a ne isključivo za oslobođenu aktivnost koju obavljaju.
28
U skladu s nacionalnom odredbom o kojoj je riječ u glavnom postupku, oslobođenje od PDV‑a predviđeno u članku 132. stavku 1. točki (f) Direktive o PDV‑u uvjetovano je time da se usluge koje se izravno pružaju članovima nezavisnih grupa osoba, koje su osnovale osobe koje obavljaju aktivnost koja je oslobođena od PDV‑a ili na koju se on ne primjenjuje i koja ne daje pravo na odbitak, izravno i isključivo koriste za potrebe te aktivnosti i da su nužne za njezino obavljanje.
29
U tom pogledu, iz odgovora na prvo pitanje proizlazi da se toj odredbi protivi nacionalni propis prema kojem se isporuke usluga nezavisne grupe osoba ne mogu kvalificirati kao usluge koje su „izravno potrebne” u smislu navedene odredbe, kada su te usluge nužne za aktivnost koja je oslobođena od PDV‑a, a koju obavljaju te osobe, ali nisu isključivo povezane s tom aktivnošću zbog svoje opće prirode.
30
Međutim, španjolska vlada ističe da se istoj odredbi ne protivi zahtjev isključivosti propisan propisom o kojem je riječ u glavnom postupku, s obzirom na to da je cilj tog zahtjeva osigurati da se uvjet o nepostojanju narušavanja tržišnog natjecanja iz članka 132. stavka 1. točke (f) Direktive o PDV‑u može izravno i ispravno primijeniti.
31
Valja stoga razmotriti pitanje može li država članica, s obzirom na uvjet o nepostojanju narušavanja tržišnog natjecanja, nacionalnim zakonodavstvom ograničiti isporuke usluga koje daju pravo na oslobođenje predviđeno tom odredbom.
32
Prije svega, valja istaknuti da države članice nisu obvezne taj uvjet doslovno prenijeti u svoje nacionalno pravo (presuda od 21. rujna 2017., Komisija/Njemačka, C‑616/15, EU:C:2017:721, t. 64.).
33
Usto, kako bi se utvrdilo može li primjena oslobođenja navedenog u članku 132. stavku 1. točki (f) Direktive o PDV‑u uzrokovati narušavanje tržišnog natjecanja, svakako je opravdano da nacionalni zakonodavac uvede pravila koja nadležna tijela jednostavno primjenjuju i nadziru. Doista, na temelju članka 131. Direktive o PDV‑u, države članice utvrđuju uvjete kojima su podvrgnuta oslobođenja kako bi se osigurala njihova ispravna i izravna primjena i spriječile eventualne utaje, izbjegavanja ili zloporabe. Međutim, ti uvjeti ne mogu utjecati na definiciju sadržaja oslobođenja predviđenih tom direktivom (vidjeti u tom smislu presude od 21. ožujka 2013., Komisija/Francuska, C‑197/12, EU:C:2013:202, t. 31.; od 25. veljače 2016., Komisija/Nizozemska, C‑22/15, EU:C:2016:118, t. 28. i 29., i od 21. rujna 2017., Komisija/Njemačka, C‑616/15, EU:C:2017:721, t. 65.).
34
Međutim, upravo je takav učinak predmetnog nacionalnog zakonodavstva kojim nacionalni zakonodavac želi isključiti sve usluge koje pružaju nezavisne grupe osoba koje se također mogu koristiti za aktivnosti koje nisu isključivo povezane s aktivnošću oslobođenom od PDV‑a koju obavljaju članovi tih grupa.
35
Usto valja podsjetiti na to da je cilj oslobođenja predviđenog u članku 132. stavku 1. točki (f) Direktive o PDV‑u izbjeći to da osoba koja nudi određene usluge bude obvezna plaćati PDV iako je u okviru zajedničke strukture pri izvršavanju aktivnosti potrebnih za pružanje navedenih usluga morala surađivati s drugim stručnjacima (presude od 11. prosinca 2008., Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing, C‑407/07, EU:C:2008:713, t. 37., i od 21. rujna 2017., Komisija/Njemačka, C‑616/15, EU:C:2017:721, t. 56.). Stoga je cilj te odredbe, kao što je to navedeno u točki 24. ove presude, oslobođenje od PDV‑a određenih aktivnosti od javnog interesa s ciljem olakšavanja pristupa određenim uslugama i isporuci određenih roba izbjegavanjem povećanih troškova do kojih bi došlo da se oporezuju PDV‑om.
36
Činjenica da se nezavisnoj grupi osoba, koja ispunjava sve uvjete predviđene člankom 132. stavkom 1. točkom (f) Direktive o PDV‑u, odbija priznati oslobođenje iz te odredbe samo zato što je isporuka usluga pružena članovima te grupe isporuka usluga opće prirode koju se može pružiti i drugim osobama, imala bi za posljedicu to da se ograničava područje primjene navedene odredbe, načelno isključujući iz oslobođenja od PDV‑a usluge koje je navedena grupa isporučila svojim članovima, pri čemu takvo ograničenje područja primjene nije potvrđeno svrhom te direktive, kako je navedena u prethodnoj točki ove presude (vidjeti, po analogiji, presude od 11. prosinca 2008., Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing, C‑407/07, EU:C:2008:713, t. 36. i 37., i od 20. studenoga 2019., Infohos, C‑400/18, EU:C:2019:992, t. 40.).
37
S druge strane, kao što to ističe nezavisna odvjetnica u točki 49. svojeg mišljenja, do narušavanja tržišnog natjecanja može doći u slučaju zlouporabe u smislu članka 131. Direktive o PDV‑u. Međutim, takva se zlouporaba ne može temeljiti na općoj i neoborivoj pretpostavci (vidjeti u tom smislu presudu od 20. studenoga 2019., Infohos, C‑400/18, EU:C:2019:992, t. 53.).
38
S obzirom na prethodno navedeno, na drugo pitanje valja odgovoriti tako da članak 132. stavak 1. točku (f) Direktive o PDV‑u treba tumačiti na način da mu se protivi tumačenje nacionalnog propisa prema kojem načelno postoji narušavanje tržišnog natjecanja ili opasnost od narušavanja tržišnog natjecanja kada se usluge koje nezavisna grupa osoba pruža svojim članovima mogu, zbog svoje opće prirode, koristiti za bilo koju oporezivu aktivnost, a ne isključivo za oslobođenu aktivnost koju obavljaju.
Troškovi
39
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (drugo vijeće) odlučuje:
1.
Članak 132. stavak 1. točku (f) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost
treba tumačiti na način da mu se:
protivi nacionalni propis prema kojem se isporuke usluga nezavisne grupe osoba ne mogu kvalificirati kao usluge koje su „izravno potrebne” u smislu te odredbe, kada su te usluge nužne za aktivnost koja je oslobođena od poreza na dodanu vrijednost, a koju obavljaju te osobe, ali nisu isključivo povezane s tom aktivnošću zbog svoje opće prirode.
2.
Članak 132. stavak 1. točku (f) Direktive 2006/112
treba tumačiti na način da mu se:
protivi tumačenje nacionalnog propisa prema kojem načelno postoji narušavanje tržišnog natjecanja ili opasnost od narušavanja tržišnog natjecanja kada se usluge koje nezavisna grupa osoba pruža svojim članovima mogu, zbog svoje opće prirode, koristiti za bilo koju oporezivu aktivnost, a ne isključivo za oslobođenu aktivnost koju obavljaju.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: španjolski