62024CJ0457
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
z dne 5. marca 2026 (
*1
)
„Pritožba – Skupna kmetijska politika (SKP) – Evropski kmetijski jamstveni sklad (EKJS) in Evropski kmetijski sklad za razvoj podeželja (EKSRP) – Izvedbeni sklep (EU) 2021/2020 – Odhodki, izključeni iz financiranja Evropske unije – Odhodki Romunije – Uredba (EU) št. 1306/2013 – Člen 52 – Postopek potrditve skladnosti – Izvedbena uredba (EU) št. 908/2014 – Člen 34 – Sprememba pravne podlage predlogov Evropske komisije za finančne popravke – Možnost zadevne države članice, da učinkovito predstavi svoje stališče o teh predlogih – Pojem ‚zunanji dejavnik‘ – Uredba (EU) št. 1307/2013 – Člen 44 – Zahteve glede diverzifikacije – Zamenjevanje med zemljišči v prahi in začasnim travinjem – Izvedbena uredba (EU) št. 809/2014 – Člen 35 – Povečanje stopnje kontrole – Pojem ‚večja neskladnost‘“
V zadevi C‑457/24 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 26. junija 2024,
Romunija, ki jo zastopajo E. Gane, R. Antonie in M. Chicu, agentke,
pritožnica,
druga stranka v postopku je
Evropska komisija, ki jo zastopata A. Biolan in M. Salyková, agenta,
tožena stranka v postopku na prvi stopnji,
SODIŠČE (četrti senat),
v sestavi I. Jarukaitis, predsednik senata, F. Biltgen, predsednik prvega senata v funkciji sodnika četrtega senata, M. Condinanzi, N. Jääskinen (poročevalec), sodnika, in R. Frendo, sodnica,
generalna pravobranilka: J. Kokott,
sodna tajnica: R. Şereş, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 18. junija 2025,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Romunija s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 17. aprila 2024, Romunija/Komisija (T‑49/22, EU:T:2024:254; v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je bila zavrnjena njena tožba za razglasitev delne ničnosti Izvedbenega sklepa Komisije (EU) 2021/2020 z dne 17. novembra 2021 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) iz financiranja Evropske unije (UL 2021, L 413, str. 10; v nadaljevanju: sporni sklep), v delu, v katerem se ta sklep nanaša na odhodke, ki jih je Romunija imela iz naslova EKJS in EKSRP (v nadaljevanju skupaj: sklada) v proračunskih letih 2018 in 2019 v znesku 178.320.110,85 EUR.
Pravni okvir
Uredba (EU) št. 1303/2013
2
Člen 85 Uredbe (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o skupnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu, Evropskem kmetijskem skladu za razvoj podeželja in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo, o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 (UL 2013, L 347, str. 320), naslovljen „Finančni popravki Komisije“, v odstavku 3 določa:
„Pri določanju finančnega popravka iz odstavka 1 [Evropska] komisija spoštuje načelo sorazmernosti, tako da upošteva vrsto in težo kršitve veljavnega prava ter njene finančne posledice za proračun [Evropske] unije. Komisija Evropski parlament obvešča o odločitvah za uporabo finančnih popravkov.“
Uredba (EU) št. 1306/2013
3
V uvodnih izjavah 36, 37 in 39 Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o financiranju, upravljanju in spremljanju skupne kmetijske politike in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 352/78, (ES) št. 165/94, (ES) št. 2799/98, (EC) št. 814/2000, (ES) št. 1290/2005 in (ES) št. 485/2008 (UL 2013, L 347, str. 549, in popravek v UL 2016, L 130, str. 5) je navedeno:
„(36)
Komisija je v skladu s členom 317 PDEU odgovorna za izvrševanje proračuna Evropske unije v sodelovanju z državami članicami. Za zagotovitev enotnih pogojev izvajanja tega proračuna bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila, da odloči, ali so bili odhodki držav članic izvršeni v skladu s pravom Unije. Državam članicam bi bilo treba zagotoviti pravico, da utemeljijo svoje odločitve o plačilih in da v primeru, kadar med njimi in Komisijo ni medsebojnega soglasja, sprožijo spravni postopek. […]
(37)
Za EKJS bi bilo treba v primeru odhodkov, ki niso v skladu s pravom Unije in za katere ni obstajala nobena pravica do plačila, izterjane zneske povrniti Skladu. Da bi se omogočilo dovolj časa za izvedbo vseh potrebnih upravnih postopkov, vključno z notranjimi pregledi, bi morale države članice od upravičenca zahtevati izterjavo v 18 mesecih, potem ko je bilo odobreno poročilo o kontroli ali podoben dokument, v katerem je ugotovljena nepravilnost, in, kjer je ustrezno, potem ko ga je prejela plačilna agencija ali organ, pristojen za izterjavo. Treba bi bilo predvideti določbe za sistem finančne odgovornosti, kadar so zagrešene nepravilnosti in ko znesek ni bil v celoti izterjan. V ta namen bi bilo treba uvesti postopek, ki bi Komisiji omogočil, da lahko zaradi varovanja interesov proračuna Unije odloči o delni bremenitvi zadevne države članice za zneske, ki so bili izgubljeni zaradi nepravilnosti in niso bili izterjani v razumnem obdobju. […]
[…]
(39)
Za zaščito finančnih interesov proračuna Unije bi morale države članice sprejeti ukrepe za zagotovitev, da se transakcije, financirane iz Skladov, dejansko in pravilno izvedejo. Prav tako bi morale države članice preprečiti, odkriti in učinkovito obravnavati vsako nepravilnost ali neizpolnjevanje obveznosti s strani upravičencev. […]“
4
Člen 52 Uredbe št. 1306/2013, naslovljen „Potrditev skladnosti“, določa:
„1.   Kadar Komisija ugotovi, da odhodki iz področja uporabe člena 4(1) in člena 5 niso bili izvršeni v skladu s pravom Unije oziroma, za EKSRP, v skladu z veljavnim pravom Unije in nacionalnim pravom iz člena 85 Uredbe [št. 1303/2013], sprejme izvedbene akte, s katerimi določi zneske, ki se izključijo iz financiranja Unije. […]
2.   Komisija oceni zneske, ki se izključijo iz financiranja, na podlagi teže ugotovljene neskladnosti. Upošteva naravo kršitve ter finančno škodo, povzročeno Uniji. Pri izključitvi upošteva ugotovljene neupravičeno porabljene zneske, kadar teh ni mogoče ugotoviti s sorazmernim prizadevanjem, pa lahko uporabi ekstrapolacijske ali pavšalne popravke. Pavšalni popravki se uporabijo le takrat, kadar zaradi narave primera ali zato, ker država članica Komisiji ni predložila potrebnih informacij, s sorazmernim prizadevanjem ni mogoče natančneje opredeliti finančne škode, povzročene Uniji.
3.   Pred sprejetjem vsake odločitve o zavrnitvi financiranja se ugotovitve preverjanj Komisije in odgovori države članice pisno uradno sporočijo obema stranema, ki si nato prizadevata za sklenitev dogovora o ukrepih, ki jih je treba sprejeti. V tem delu postopka imajo države članice možnost, da dokažejo, da je dejanski obseg neskladnosti manjši od ocene Komisije.
Če dogovor ni sklenjen, lahko država članica zahteva uvedbo postopka za uskladitev medsebojnih stališč v štirih mesecih. Poročilo o izidu postopka se predloži Komisiji. Komisija upošteva priporočila iz poročila, preden odloči o morebitni zavrnitvi financiranja, če pa se odloči, da ne bo upoštevala priporočil iz poročila, svojo odločitev utemelji.
[…]“
5
Člen 53 te uredbe, naslovljen „Pooblastila Komisije“, v odstavku 1 določa:
„Komisija sprejme izvedbene akte, s katerimi določi pravila za izvajanje:
[…]
(b)
potrditve skladnosti iz člena 52 glede ukrepov, ki jih je treba sprejeti v zvezi s sprejetjem odločitve in njenim izvajanjem, vključno z izmenjavo informacij med Komisijo in državami članicami ter roki, ki jih je treba spoštovati, pa tudi s spravnim postopkom iz navedenega člena, vključno z ustanovitvijo, opredelitvijo nalog, sestavo in delovnimi dogovori spravnega organa.“
6
Člen 58 te uredbe, naslovljen „Zaščita finančnih interesov Unije“, določa:
„1.   V okviru [skupne kmetijske politike (SKP)] države članice sprejmejo vse zakonske in druge predpise, pa tudi vse druge potrebne ukrepe za zagotavljanje učinkovite zaščite finančnih interesov Unije, zlasti za:
(a)
preverjanje zakonitosti in pravilnosti dejavnosti, ki jih financirata Sklada;
[…]
2.   Države članice vzpostavijo učinkovite sisteme upravljanja in kontrole, da se zagotovi skladnost s pravom, ki ureja sheme podpore Unije, katerih namen je čim bolj zmanjšati tveganje finančne škode, povzročene Uniji.
[…]“
Uredba (EU) št. 1307/2013
7
Člen 43 Uredbe (EU) št. 1307/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o pravilih za neposredna plačila kmetom na podlagi shem podpore v okviru skupne kmetijske politike ter razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 637/2008 in Uredbe št. 73/2009 (UL 2013, L 347, str. 608) (v nadaljevanju: Uredba št. 1307/2013), naslovljen „Splošne pravila“ je v odstavku 1 določal:
„Kmetje, ki so upravičeni do plačila na podlagi sheme osnovnega plačila ali sheme enotnega plačila na površino, na vseh svojih upravičenih hektarjih v smislu člena 32(2) do (5), upoštevajo bodisi kmetijske prakse, ki ugodno vplivajo na podnebje in okolje, iz odstavka 2 tega člena bodisi enakovredne prakse iz odstavka 3 tega člena.“
8
Člen 44 te uredbe, naslovljen „Diverzifikacija kmetijskih rastlin“, je določal:
„1.   Kadar orno zemljišče kmeta zajema od 10 do 30 hektarov, in se ne uporablja v celoti za pridelavo kmetijskih rastlin, ki so velik del leta pod vodo, ali za velik del cikla pridelave, sta na tem ornem zemljišču vsaj dve različni kmetijski rastlini. Glavna kmetijska rastlina ne zajema več kot 75 % ornega zemljišča.
Kadar orno zemljišče kmeta zajema več kot 30 hektarov in se ne uporablja v celoti za pridelavo kmetijskih rastlin, ki so velik del leta ali velik del cikla pridelave pod vodo, so na tem ornem zemljišču vsaj tri različne kmetijske rastline. Glavna kmetijska rastlina ne zajema več kot 75 % ornega zemljišča, dve glavni kmetijski rastlini skupaj pa ne zajemata več kot 95 % ornega zemljišča.
2.   Brez poseganja v število kmetijskih rastlin v skladu z odstavkom 1 se tam določene najvišje zgornje meje ne uporabljajo za kmetijska gospodarstva, kjer je več kot 75 % ornega zemljišča preraščeno s travo ali drugimi zelenimi krmnimi rastlinami ali pa je v prahi. V teh primerih glavna kmetijska rastlina na preostali orni površini ne prerašča več kot 75 % preostalega ornega zemljišča, razen kadar je to preostalo zemljišče preraščeno s travami ali drugimi zelenimi krmnimi rastlinami ali pa je zemljišče v prahi.
3.   [Odstavka 1 in 2 se ne uporabljata za kmetijska gospodarstva:]
(a)
pri katerih se več kot 75 % ornega zemljišča uporablja za proizvodnjo trave ali drugih zelenih krmnih rastlin, je v prahi ali pa je kombinacija vseh navedenih uporab, če velikost ornega zemljišča, ki se ne uporablja za te namene, ne presega 30 hektarov;
(b)
kadar je več kot 75 % upravičene kmetijske površine trajno travinje ali se uporablja za proizvodnjo trave ali drugih zelenih krmnih rastlin ali za pridelavo kmetijskih rastlin, ki so velik del leta ali velik del cikla pridelave pod vodo, ali pa gre za kombinacijo vseh navedenih uporab, vendar pod pogojem, da velikost ornega zemljišča, ki se ne uporablja za te namene, ne presega 30 hektarov;
(c)
kadar kmet več kot 50 % prijavljenih površin, ki spadajo pod orno zemljišče, ni prijavil v vlogi za pomoč iz predhodnega leta in če se glede na primerjalne podatke, pridobljene z geoprostorskimi pripomočki, povsod na ornem zemljišču prideluje druga kmetijska rastlina kot v predhodnem koledarskem letu;
[…].“
9
S členom 3 Uredbe (EU) 2017/2393 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2017 (UL 2017, L 350, str. 15) sta bila odstavek 2 in odstavek 3 točki (a) in (b), člena 44 Uredbe št. 1307/2013 spremenjena tako:
„2.   Brez poseganja v število kmetijskih rastlin, zahtevano na podlagi odstavka 1, se najvišje zgornje meje, določene v istem odstavku, ne uporabljajo za kmetijska gospodarstva, kadar je več kot 75 % ornega zemljišča poraščenega s travami ali drugimi zelenimi krmnimi rastlinami ali pa je v prahi oziroma se uporablja za pridelavo kmetijskih rastlin, ki so velik del leta ali velik del cikla pridelave pod vodo. V teh primerih glavna kmetijska rastlina na preostali orni površini ne prerašča več kot 75 % preostalega ornega zemljišča, razen kadar je to preostalo zemljišče preraščeno s travami ali drugimi zelenimi krmnimi rastlinami ali pa je zemljišče v prahi.
3.   Odstavka 1 in 2 se ne uporabljata za kmetijska gospodarstva:
(a)
pri katerih se več kot 75 % ornega zemljišča uporablja za proizvodnjo trav ali drugih zelenih krmnih rastlin, se uporablja za pridelavo stročnic, je v prahi ali pa gre za kombinacijo navedenih uporab;
(b)
kadar je več kot 75 % upravičene kmetijske površine trajno travinje, se uporablja za proizvodnjo trav ali drugih zelenih krmnih rastlin ali za pridelavo kmetijskih rastlin, ki so velik del leta ali velik del cikla pridelave pod vodo, ali pa gre za kombinacijo navedenih uporab.“
10
V skladu s členom 6 Uredbe 2017/2393 se je sprememba člena 44 Uredbe št. 1307/2013 uporabljala od 1. januarja 2018.
Delegirana uredba (EU) št. 640/2014
11
Člen 2 Delegirane uredbe Komisije (EU) št. 640/2014 z dne 11. marca 2014 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta glede integriranega administrativnega in kontrolnega sistema, pogojev za zavrnitev ali ukinitev plačil in za upravne kazni, ki se uporabljajo za neposredna plačila, podporo za razvoj podeželja in navzkrižno skladnost (UL 2014, L 181, str. 48), kakor je bila spremenjena z Delegirano uredbo Komisije (EU) 2017/723 z dne 16. februarja 2017 (UL 2016, L 107, str. 1; v nadaljevanju: Delegirana uredba št. 640/2014), določa:
„1.   Za integrirani sistem iz člena 67(1) Uredbe [št. 1306/2013] se uporabljajo opredelitve pojmov iz člena 4(1) Uredbe [št. 1307/2013] in člena 67(4) Uredbe [št. 1306/2013].
Uporabljajo se tudi naslednje opredelitve pojmov:
[…]
(23) ‚ugotovljena površina‘ pomeni,
(a)
pri shemah pomoči na površino, površino, za katero so izpolnjena vsa merila za upravičenost ali ostale obveznosti iz pogojev za dodelitev pomoči, ne glede na število plačilnih pravic, ki jih ima upravičenec na voljo; […]
[…].“
12
Člen 23 te delegirane uredbe, naslovljen „Osnova za izračun plačila za kmetijske prakse, ki ugodno vplivajo na podnebje in okolje glede na upravičene hektare, prijavljene v shemi osnovnega plačila ali shemi enotnega plačila na površino“, v odstavku 2 določa
„Brez poseganja v upravne kazni, ki se uporabijo v skladu s členom 28, se v primeru, da površina, prijavljena v zbirni vlogi za osnovno plačilo ali enotno plačilo na površino, presega ugotovljeno površino, ugotovljena površina uporabi za izračun plačila za zeleno komponento.
Če pa se ugotovi, da je ugotovljena površina za shemo osnovnega plačila ali shemo enotnega plačila na površino večja od prijavljene površine v vlogi za pomoč, se za izračun plačila za zeleno komponento uporabi prijavljena površina.“
13
Člen 24 navedene delegirane uredbe, naslovljen „Znižanje plačila za zeleno komponento v primeru neizpolnjevanja zahtev glede diverzifikacije kmetijskih rastlin“. Določa:
„1.   Za orna zemljišča, za katera prvi pododstavek člena 44(1) Uredbe [št. 1307/2013] zahteva, da se gojita vsaj dve različni kmetijski rastlini in da glavna kmetijska rastlina ne zajema več kot 75 % celotne površine ornega zemljišča, vendar površina, ki je bila ugotovljena za glavno kmetijsko rastlino, zajema več kot 75 % celotne ugotovljene površine ornega zemljišča, se površina, ki se uporabi za izračun plačila za zeleno komponento v skladu s členom 23 te uredbe, zmanjša za 2-kratnik površine glavne kmetijske rastline, ki presega 75 % celotne ugotovljene površine ornega zemljišča.
2.   Za orna zemljišča, za katera drugi pododstavek člena 44(1) Uredbe [št. 1307/2013] zahteva, da se gojijo vsaj tri različne kmetijske rastline in da glavna kmetijska rastlina ne zajema več kot 75 % celotne površine ornega zemljišča, vendar površina, ki je bila ugotovljena za glavno kmetijsko rastlino, zajema več kot 75 % celotne ugotovljene površine ornega zemljišča, se površina, ki se uporabi za izračun plačila za zeleno komponento v skladu s členom 23 te uredbe, zmanjša za površino glavne kmetijske rastline, ki presega 75 % celotne ugotovljene površine ornega zemljišča.
3.   Za orna zemljišča, za katera drugi pododstavek člena 44(1) Uredbe [št. 1307/2013] zahteva, da se gojijo vsaj tri različne kmetijske rastline in da dve glavni kmetijski rastlini ne zajemata več kot 95 % celotne površine ornega zemljišča, vendar površina, ki je bila ugotovljena za dve glavni kmetijski rastlini, zajema več kot 95 % celotne ugotovljene površine ornega zemljišča, se površina, ki se uporabi za izračun plačila za zeleno komponento v skladu s členom 23 te uredbe, zmanjša za 5-kratnik površine dveh glavnih kmetijskih rastlin, ki presega 95 % celotne ugotovljene površine ornega zemljišča.
4.   Za kmetijska gospodarstva, za katera člen 44(2) Uredbe [št. 1307/2013] zahteva, da glavna kmetijska rastlina na preostalem ornem zemljišču ne zajema več kot 75 % navedenega preostalega ornega zemljišča, vendar površina, ki je bila ugotovljena za glavno kmetijsko rastlino na preostalem ugotovljenem ornem zemljišču, zajema več kot 75 %, se površina, ki se uporabi za izračun plačila za zeleno komponento v skladu s členom 23 te uredbe, zmanjša za 2-kratnik površine glavne kmetijske rastline, ki presega 75 % navedenega preostalega ugotovljenega ornega zemljišča.
5.   Kadar se ugotovi, da upravičenec tri leta ni izpolnjeval zahtev glede diverzifikacije kmetijskih rastlin iz tega člena, se površina, za katero se za naslednja leta zmanjša površina za izračun plačila za zeleno komponento v skladu z odstavki od 1 do 4, pomnoži z 2.“
14
Člen 25 iste delegirane uredbe, naslovljen „Znižanje plačila za zeleno komponento v primeru neizpolnjevanja zahtev za trajno travinje“, določa:
„1.   Če je ugotovljeno neizpolnjevanje iz tretjega pododstavka člena 45(1) Uredbe [št. 1307/2013], se površina, ki se uporabi za izračun plačila za zeleno komponento v skladu s členom 23 te uredbe, zmanjša za površino, za katero je ugotovljeno neizpolnjevanje zahtev iz tretjega pododstavka člena 45(1) Uredbe [št. 1307/2013].
2.   Če je ugotovljeno neizpolnjevanje obveznosti iz člena 44 Delegirane uredbe [Komisije] (EU) št. 639/2014 [z dne 11. marca 2014 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 1307/2013 Evropskega parlamenta in Sveta o vzpostavitvi pravil za neposredna plačila kmetom v podpornih shemah v okviru skupne kmetijske politike ter o spremembi Priloge X k navedeni uredbi (UL 2014, L 181, str. 1)], se površina, ki se uporabi za izračun plačila za zeleno komponento v skladu s členom 23 te uredbe, zmanjša za površino, za katero je ugotovljeno neizpolnjevanje obveznosti iz člena 44 Delegirane uredbe [št. 639/2014].
3.   Neizpolnjevanje velja za „ugotovljeno“, če je odkrito med katero koli vrsto pregledov, izvedenih v skladu s členom 74 Uredbe [št. 1306/2013], ali kadar sta bila na neizpolnjevanje na kakršen koli drug način opozorjena pristojni kontrolni organ ali plačilna agencija.“
15
Člen 26 Delegirane uredbe št. 640/2014, naslovljen „Znižanje plačila za zeleno komponento v primeru neizpolnjevanja zahtev glede površine z ekološkim pomenom“, določa:
„1.   Površina z ekološkim pomenom, zahtevana v skladu s členom 46(1) Uredbe [št. 1307/2013] (v nadaljnjem besedilu: zahtevana površina z ekološkim pomenom), se izračuna na osnovi celotne ugotovljene površine ornega zemljišča in vključujoč, po potrebi v skladu s členom 46(2) Uredbe [št. 1307/2013], ugotovljene površine iz točk (c), (d), (g) in (h) prvega pododstavka člena 46(2) navedene uredbe.
2.   Če zahtevana površina z ekološkim pomenom presega ugotovljeno površino z ekološkim pomenom, pri čemer se upošteva utežni faktor površin z ekološkim pomenom iz člena 46(3) Uredbe [št. 1307/2013], se površina, ki se uporabi za izračun plačila za zeleno komponento v skladu s členom 23 te uredbe, zmanjša za 10-kratnik neugotovljene površine z ekološkim pomenom.
Za namene prvega pododstavka ugotovljena površina z ekološkim pomenom ne presega deleža prijavljenih površin z ekološkim pomenom v celotni prijavljeni površini ornega zemljišča.
3.   Kadar se ugotovi, da upravičenec tri leta ni izpolnjeval zahtev glede površine z ekološkim pomenom iz tega člena, se površina, za katero se za naslednja leta zmanjša površina za izračun plačila za zeleno komponento v skladu z odstavkom 2, pomnoži z 2.“
Izvedbena uredba (EU) št. 809/2014
16
Člen 35 Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 809/2014 z dne 17. julija 2014 o pravilih za uporabo Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z integriranim administrativnim in kontrolnim sistemom, ukrepi za razvoj podeželja in navzkrižno skladnostjo (UL 2014, L 227, str. 69), kakor je bila spremenjena z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2018/746 z dne 18. maja 2018 (UL 2018, L 125, str. 1; v nadaljevanju: Izvedbena uredba št. 809/2014), naslovljen „Povečanje stopnje kontrole“, določa:
„Če se pri pregledih na kraju samem odkrije kakršna koli večja neskladnost v okviru zadevne sheme pomoči ali podornega ukrepa ali v regiji ali delu regije, pristojni organ ustrezno poveča odstotni delež upravičencev, pri katerih je treba v naslednjem letu opraviti pregled na kraju samem.“
Izvedbena uredba (EU) št. 908/2014
17
V uvodni izjavi 25 Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 908/2014 z dne 6. avgusta 2014 o pravilih za uporabo Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s plačilnimi agencijami in drugimi organi, finančnim upravljanjem, potrjevanjem obračunov, pravili o kontrolah, varščinami in preglednostjo (UL 2014, L 255, str. 59, in popravek UL 2018, L 10, str. 25), kakor je bila spremenjena z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2018/56 z dne 12. januarja 2018 (UL 2018, L 10, str. 9; v nadaljevanju: Izvedbena uredba št. 908/2014), je navedeno:
„Za zagotovitev, da se v običajnih primerih postopek potrditve skladnosti konča v razumnem roku, je primerno določiti konkretne roke za različne stopnje postopka, ki jih morajo spoštovati Komisija in zadevne države članice. Vendar bi moralo istočasno biti omogočeno, da lahko Komisija podaljša te roke, kadar je to potrebno zaradi zapletenosti primera v preiskavi. Postopek potrditve skladnosti bi moral državam članicam dati pravico do kontradiktornih postopkov in ustrezne ocene informacij, ki so potrebne za oceno tveganja za sklada.“
18
Člen 34 te izvedbene uredbe, naslovljen „Potrditev skladnosti“, določa:
„1.   Za določitev zneskov, ki se izključijo iz financiranja Unije, kadar se ugotovi, da odhodki niso nastali v skladu s pravili Unije, Komisija uporabi svoje ugotovitve in upošteva informacije, ki jih dajo na razpolago države članice, če so te posredovane pravočasno v rokih, ki jih določi Komisija v okviru postopka potrditve skladnosti, ki se izvaja v skladu s členom 52 Uredbe [št. 1306/2013] in v skladu s tem členom.
2.   Kadar Komisija pri poizvedbi ugotovi, da odhodek ni bil izvršen v skladu s predpisi Unije, zadevni državi članici sporoči svoje ugotovitve in navede popravne ukrepe, potrebne za prihodnjo skladnost z navedenimi predpisi, ter začasno raven finančnega popravka, za katerega v tej fazi postopka meni, da ustreza njenim ugotovitvam. V sporočilu se načrtuje tudi dvostranski sestanek v petih mesecih po poteku obdobja za odgovor države članice. Sporočilo se sklicuje na ta člen.
Država članica odgovori v dveh mesecih po prejemu sporočila. V svojem odgovoru ima država članica zlasti možnost, da:
(a)
Komisiji dokaže, da je dejanski obseg neskladnosti ali tveganja za sklada manjši od tistega, ki ga je navedla Komisija;
(b)
Komisijo obvesti o popravnih ukrepih, ki jih je sprejela za zagotovitev skladnosti s predpisi Unije, in o datumu začetka veljavnosti njihovega izvajanja.
V utemeljenih primerih lahko Komisija na obrazloženo zahtevo države članice odobri podaljšanje dvomesečnega obdobja za največ dva meseca. Zahteva se naslovi na Komisijo pred iztekom navedenega obdobja.
Če država članica meni, da dvostranski sestanek ni potreben, o tem obvesti Komisijo v svojem odgovoru na zgoraj omenjeno sporočilo.
3.   Na dvostranskem sestanku si obe stranki prizadevata za dogovor o ukrepih, ki naj se sprejmejo, ter o oceni teže kršitve in finančne škode, povzročene proračunu Unije.
Komisija v 30 delovnih dneh po dvostranskem sestanku pripravi zapisnik in ga pošlje državam članicam. Država članica lahko pošlje svoje pripombe Komisiji v 15 delovnih dneh po prejemu zapisnika.
V šestih mesecih od datuma pošiljke zapisnika z dvostranskega sestanka Komisija državi članici uradno sporoči svoje ugotovitve na podlagi informacij, ki jih je prejela v okviru postopka za potrditev skladnosti. V tem sporočilu so ocenjeni odhodki, ki jih je treba izključiti iz financiranja Unije v skladu s členom 52 Uredbe [št. 1306/2013] in členom 12 Delegirane uredbe [Komisije] (EU) št. 907/2014 [z dne 11. marca 2014 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s plačilnimi agencijami in ostalimi organi, finančnim upravljanjem, potrditvijo obračunov, varščinami in uporabo eura (UL 2014, L 255, str. 18)]. Sporočilo se sklicuje na člen 40(1) te uredbe.
[…]
6.   Pri presoji odhodkov, ki se izključijo iz financiranja Unije, se lahko informacije, ki jih sporoči država članica po uradnem sporočilu Komisije iz tretjega pododstavka odstavka 3, upoštevajo samo:
(a)
če je to potrebno, da bi preprečili hudo precenitev finančne škode, povzročene proračunu Unije, in
(b)
če je pozno posredovanje informacij upravičeno zaradi zunanjih dejavnikov in Komisiji ne oteži pravočasnega sprejetja sklepa iz člena 52 Uredbe [št. 1306/2013].
[…]“
19
Člen 40 navedene izvedbene uredbe, naslovljen „Spravni postopek“, v odstavku 1 določa:
„Država članica lahko v 30 delovnih dneh po prejemu uradnega sporočila Komisije iz tretjega pododstavka člena 34(3) zadevo predloži spravnemu organu, in sicer tako, da sekretariatu spravnega organa pošlje obrazložen zahtevek za spravo.
[…]“
Dejansko stanje in sporni sklep
20
Splošno sodišče je dejansko stanje spora predstavilo v točkah od 2 do 30 izpodbijane sodbe in ga je za potrebe tega postopka mogoče povzeti, kot sledi.
Preiskava leta 2017
21
Komisija je glede Romunije začela preiskavo AA/2017/002/RO (v nadaljevanju: preiskava leta 2017) na podlagi člena 52 Uredbe št. 1306/2013 in člena 34 Izvedbene uredbe št. 908/2014, da bi preverila, ali je Romunija za proračunski leti 2015 in 2016 upravljanje in nadzor shem pomoči na površino, izplačanih iz skladov, izvedla v skladu z zakonodajo Unije.
22
Komisija je od 12. do 16. junija 2017 v Romuniji opravila revizijo na kraju samem.
23
Komisija je 28. avgusta 2017 po tej reviziji v skladu s členom 34(2) Izvedbene uredbe št. 908/2014 Romunijo obvestila o rezultatih svojih preverjanj in od nje zahtevala dodatne informacije.
24
Komisija je 20. februarja 2018 v skladu s členom 34(2) Izvedbene uredbe št. 908/2014 organizirala dvostranski sestanek (v nadaljevanju: dvostranski sestanek za leto 2017).
25
Romuniji je bil 3. aprila 2018 posredovan zapisnik dvostranskega sestanka za leto 2017, skupaj s pozivom k predložitvi dodatnih informacij pred 2. julijem 2018.
26
Romunija je 25. aprila 2018 predložila pripombe v zvezi z zapisnikom dvostranskega sestanka za leto 2017, 2. julija in 11. septembra 2018 pa odgovore na zahtevo po dodatnih informacijah iz tega zapisnika v skladu z določbami Izvedbene uredbe št. 908/2014.
27
Komisija je 1. marca 2019 Romuniji v skladu s členom 34(3), tretji pododstavek, in členom 40(1) Izvedbene uredbe št. 908/2014 sporočila svoje ugotovitve na podlagi informacij, prejetih v okviru postopka potrditve skladnosti. Konkretno, Komisija je po eni strani navedla, da vztraja pri stališču, da ima sistem, ki ga je Romunija izvajala v proračunskih letih 2015 in 2016 in ki je bil predmet preiskave leta 2017, pomanjkljivosti v delovanju petih ključnih kontrol, po drugi strani pa je pojasnila znesek, ki ga je nameravala izključiti iz financiranja Unije.
28
Romunija je 10. aprila 2019 vložila zahtevek za spravo. Po spravnem postopku ji je bilo 24. junija 2019 poslano poročilo spravnega organa.
29
Romunija je po tem poročilu 10. julija 2019 Komisiji predložila revidiran izračun učinka, ki se je opiral na člen 34(6) Izvedbene uredbe št. 908/2014.
30
Komisija je nato Romuniji posredovala končno stališče, v katerem je navedla, da delno vztraja pri svojem stališču, izraženem v ugotovitvah, posredovanih 1. marca 2019, in da po upoštevanju revidiranega izračuna učinka, ki ga je predložila Romunija, zmanjša znesek, ki ga je predlagala za izključitev iz financiranja Unije (v nadaljevanju: končno stališče za leto 2017).
31
Zbirno poročilo o preiskavi leta 2017 je bilo nato posredovano Romuniji.
Preiskava leta 2018
32
Komisija je glede Romunije začela preiskavo AA/2018/007/RO (v nadaljevanju: preiskava leta 2018) na podlagi člena 52 Uredbe št. 1306/2013 in člena 34 Izvedbene uredbe št. 908/2014, da bi preverila, ali je Romunija za proračunski leti 2017 in 2018 upravljanje in nadzor shem pomoči na površino, izplačanih iz skladov, izvedla v skladu z zakonodajo Unije.
33
Komisija je od 2. do 6. julija 2018 v Romuniji opravila revizijo na kraju samem (v nadaljevanju: revizija leta 2018).
34
Komisija je z dopisom z dne 28. avgusta 2018 Romuniji sporočila rezultate svojih preverjanj v skladu s členom 34(2) Izvedbene uredbe št. 908/2014.
35
Romunija je 29. oktobra 2018 Komisiji predložila pripombe glede rezultatov preverjanj.
36
Komisija je 23. januarja 2019 Romunijo v skladu s členom 34(2) Uredbe št. 908/2014 povabila na dvostranski sestanek.
37
Komisija in romunski organi so se 5. marca 2019 sestali na dvostranskem sestanku (v nadaljevanju: dvostranski sestanek za leto 2018).
38
Komisija je 10. aprila 2019 Romuniji poslala zapisnik dvostranskega sestanka za leto 2018 (v nadaljevanju: zapisnik preiskave leta 2018).
39
Romunija je 3. maja 2019 Komisiji predložila pripombe na zapisnik preiskave leta 2018.
40
Romunija je z dopisom z dne 10. junija 2019 predložila odgovore na zahtevo po dodatnih informacijah iz zapisnika preiskave leta 2018.
41
Komisija je nato 19. decembra 2019 Romuniji poslala predhodne ugotovitve preiskave leta 2018 (v nadaljevanju: sporočilo o izključenih odhodkih za leto 2018) v skladu s členom 34(3), tretji pododstavek, Izvedbene uredbe št. 908/2014, v katerih je posredovala svoj predlog za izključitev zneska v višini 178.846.662,94 EUR iz financiranja Unije in potrdila svoje stališče, da je bilo v Romuniji v proračunskih letih 2017 in 2018 izvajanje sheme pomoči na površino v nasprotju z uredbami Unije.
42
Natančneje, Komisija je navedla, da se razlogi za izključitev zadevnih odhodkov iz skladov nanašajo na pomanjkljivosti, ugotovljene v zvezi s štirimi ključnimi kontrolami, in sicer upravnimi pregledi v zvezi z opredelitvijo zemljišč v prahi glede na opredelitev začasnega travinja, izvedbo navzkrižnih pregledov za ugotovitev upravičenosti prijavljenih parcel, izvedbo zadostnega števila pregledov na kraju samem in izvedbo dovolj kakovostnih pregledov na kraju samem.
43
Romunija je 5. februarja 2020 vložila zahtevek za spravo (v nadaljevanju: zahtevek za spravo za leto 2018).
44
Romunija se je 15. decembra 2020 udeležila spravnega sestanka.
45
Spravni organ je 4. januarja 2021 posredoval poročilo, v katerem je ugotovil, da sprava ni mogoča.
46
Komisija je 5. julija 2021 Romuniji sporočila svoje končno stališče, ki ga je sprejela po spravnem poročilu. V tem stališču je Komisija v bistvu vztrajala pri svoji presoji, da ima sistem, ki se je v Romuniji izvajal v proračunskih letih 2017 in 2018, pomanjkljivosti pri delovanju štirih ključnih kontrol. Poleg tega je Komisija predlagane pavšalne popravke zmanjšala na znesek 178.320.110,85 EUR.
47
Komisija je nato Romuniji poslala zbirno poročilo, v katerem je opozorila na različne faze preiskave leta 2018, obseg pripomb, ki jih je Romunija predložila v postopku potrditve skladnosti, in obrazložitev svojih končnih ugotovitev.
48
Komisija je 17. novembra 2021 sprejela sporni sklep.
49
V zvezi z odhodki Romunije iz naslova skladov za proračunski leti 2017 in 2018 je Komisija ugotovila kršitve prava Unije, navedene v točki 42 te sodbe, in odločila, da ji naloži pavšalni popravek v višini 178.320.110,85 EUR.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
50
Romunija je 27. januarja 2022 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razglasitev delne ničnosti spornega sklepa v delu, v katerem se je nanašal na odhodke, ki jih je iz naslova skladov imela v proračunskih letih 2018 in 2019 v znesku 178.320.110,85 EUR.
51
Romunija je v utemeljitev tožbe navedla tri razloge.
52
Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo te tožbene razloge zavrnilo kot neutemeljene in zato tožbo v celoti zavrnilo.
53
Na prvem mestu, Splošno sodišče je v točkah od 34 do 173 izpodbijane sodbe preučilo in zavrnilo prvi tožbeni razlog, ki se je nanašal na to, da je Komisija neprimerno izvajala svojo pristojnost za izključitev zneskov iz financiranja Unije na podlagi člena 52 Uredbe št. 1306/2013, in ki je bil razdeljen na pet delov.
54
Prvič, Splošno sodišče je v točkah od 37 do 52 te sodbe analiziralo in kot neutemeljen zavrnilo prvi del tega tožbenega razloga, ki se je nanašal na napake, ki naj bi jih Komisija storila pri ugotovitvi pomanjkljivosti pri upravnih pregledih v zvezi z razmerjem med preiskavo leta 2017 in preiskavo leta 2018 ter v zvezi z rokom, ki se uporablja za informacije, ki jih je Romunija predložila v okviru preiskave leta 2018.
55
V zvezi s tem je Splošno sodišče zlasti v točkah 41 in 42 navedene sodbe navedlo, da se preiskava leta 2017 in preiskava leta 2018 prekrivata glede štirih ključnih kontrol, za katere je Komisija ugotovila kršitve. Vendar je navedlo, da so se po eni strani te kršitve nanašale na dve različni obdobji, pri čemer se je preiskava leta 2017 nanašala na proračunski leti 2015 in 2016, preiskava leta 2018 pa na proračunski leti 2017 in 2018, ter da po drugi strani zoper sklep, sprejet po preiskavi leta 2017, ni bila vložena tožba in je torej postal pravnomočen. Splošno sodišče je menilo, da je bila tožba vložena zoper sporni sklep, ki je bil sprejet ob koncu preiskave leta 2018 in ki se je nanašal na proračunski leti 2017 in 2018. Romunija je torej po mnenju Splošnega sodišča v zvezi s preiskavo leta 2017 lahko izpodbijala le sklicevanja Komisije na to preiskavo med preiskavo leta 2018, na podlagi katerih je ta sprejela sporni sklep.
56
V zvezi z rokom, ki se uporablja za predložitev informacij Romunije v okviru preiskave leta 2018, je Splošno sodišče v točki 47 izpodbijane sodbe navedlo, da sta pogoja, ki sta v zvezi s tem določena v členu 34(6) Izvedbene uredbe št. 908/2014, kumulativna, tako da če eden od njiju ni izpolnjen, drugega ni treba preučiti.
57
Splošno sodišče je nato v točki 49 te sodbe razsodilo, da delno prekrivanje preiskave leta 2017 in preiskave leta 2018 ne vpliva na zakonitost spornega sklepa, tako da ravnanje, ki ga Komisiji očita Romunija, ki je trdila, da zaradi ravnanja Komisije v okviru preiskave leta 2017 ni mogla predložiti bistvenih informacij za preiskavo leta 2018, ni mogoče šteti za zunanji dejavnik v smislu člena 34(6)(b) Izvedbene uredbe št. 908/2004.
58
Poleg tega je Splošno sodišče v točki 50 navedene sodbe navedlo, da mora zadevna država članica v okviru postopka potrditve skladnosti predložiti pojasnilo, na podlagi katerega je mogoče šteti, da so zunanji dejavniki upravičili prepozno predložitev informacij po uradnem sporočilu, ki ga je poslala Komisija, in da mora ta institucija oceniti, ali je to pojasnilo zadovoljivo, saj bi lahko navedena država članica, če bi Komisija zavrnila navedeno pojasnilo in ne bi uporabila člena 34(6) Izvedbene uredbe št. 908/2014, pred Splošnim sodiščem izpodbijala zavrnitev upoštevanja informacij, ki jih je tako predložila.
59
Splošno sodišče je v točki 51 izpodbijane sodbe na eni strani navedlo, da se je v preiskavi leta 2018 edini zunanji dejavnik, na katerega se je sklicevala Romunija, nanašal na informacije o stopnjah napake, uporabljenih za izračun tveganja za EKJS. Na drugi strani, Romunija ravnanja Komisije ni izpodbijala med postopkom potrditve skladnosti, ampak le pred Splošnim sodiščem, tako da Komisiji ni bilo mogoče utemeljeno očitati, da ni pravilno preučila pojma „zunanji dejavnik“ v smislu člena 34(6)(b) Izvedbene uredbe št. 908/2004.
60
Drugič, Splošno sodišče je v točkah od 53 do 99 te sodbe preučilo in kot neutemeljen zavrnilo drugi del prvega tožbenega razloga, ki se je nanašal na napake pri presoji, ki naj bi jih Komisija storila pri ugotovitvi pomanjkljivosti pri upravnih pregledih v zvezi z opredelitvijo zemljišč v prahi glede na opredelitev začasnega travinja.
61
V zvezi s tem je Splošno sodišče v točki 77 navedene sodbe najprej zavrnilo prvi očitek, ki se je nanašal na sklicevanja Komisije na preiskavo leta 2017 v okviru preiskave leta 2018.
62
V zvezi s trditvijo Romunije, da v primeru ornega zemljišča, katerega površina je med 10 in 30 hektarov (ha), dejstvo, da se zemljišče v prahi zamenjuje z začasnim travinjem, ne pomeni nobenega tveganja za sklada in da je bil zato člen 44(1) Uredbe št. 1307/2013 v obravnavani zadevi spoštovan, je Splošno sodišče v točki 70 izpodbijane sodbe med drugim razsodilo, da je Romunija s tem, da je v skoraj vseh primerih navedla, da če je ena od dveh kmetijskih rastlin, začasno travinje ali zemljišče v prahi, prijavljena v eni od dveh kategorij, potrebnih za zagotovitev diverzifikacije (glavna kmetijska rastlina ali sekundarna kmetijska rastlina), druge kmetijske rastline pa so prijavljene v drugi kategoriji, implicitno priznala, da ni mogla zagotoviti, da ne bi bilo tveganja za sklade.
63
Splošno sodišče je v točki 71 te sodbe pojasnilo, da ta argumentacija pomeni priznanje morebitnega obstoja primerov, v katerih sta dve kmetijski rastlini, ki se zahtevata s členom 44(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 1307/2013, zemljišče v prahi in začasno travinje. Tako naj bi bilo v nasprotju s tem, kar je trdila Romunija, razlikovanje med zemljiščem v prahi in začasnim travinjem nujno za zagotovitev spoštovanja zahteve iz te določbe, v skladu s katero morata biti na ornih zemljiščih kmeta, ki pokrivajo med 10 in 30 ha, prisotni dve kmetijski rastlini, ker bi lahko obstajal položaj, v katerem bi bila orna zemljišča dejansko v celoti pokrita z zemljiščem v prahi ali začasnim travinjem.
64
V zvezi s trditvijo Romunije, da čeprav glavna kmetijska rastlina načeloma ne sme pokrivati več kot 75 % ornih zemljišč, pa je preseganje tega praga dovoljeno tako v primeru zemljišč v prahi kot v primeru začasnega travinja v skladu s členom 44(3) Uredbe št. 1307/2013, tako da tudi če se obe kmetijski rastlini zamenjujeta, ni nobenega tveganja za sklada, je Splošno sodišče v točki 72 navedene sodbe ugotovilo, da Romunija ni predložila dokaza, da je bil izpolnjen predhodni pogoj za uporabo izjeme iz člena 44(3)(a), in sicer dejstvo, da začasno travinje, zemljišče v prahi ali njuna kombinacija predstavljajo več kot 75 % ornega zemljišča kmetijskega gospodarstva.
65
V zvezi s trditvijo Romunije, da so njeni inšpektorji pregledali zemljišča, ki so bila prijavljena kot zemljišča v prahi dve zaporedni leti, da bi sankcionirali morebitne nepravilnosti, je Splošno sodišče v točki 76 izpodbijane sodbe navedlo, da je bila v reviziji leta 2018 poudarjena drugačna težava, in sicer dejstvo, da je bila na kraju samem storjena napaka pri opredelitvi zemljišč in da je imela kaskadne posledice, kar je omajalo uporabo pragov zelene komponente, ki temeljijo na diverzifikaciji kmetijskih rastlin v skladu s členom 44 Uredbe št. 1307/2013.
66
Splošno sodišče je nato v točki 87 te sodbe zavrnilo drugi očitek, ki se je nanašal na nejasnost pravne podlage preiskave leta 2018.
67
Splošno sodišče se je v točkah od 83 do 86 navedene sodbe oprlo na dejstvo, da je bila Romunija seznanjena s pravno podlago preiskave leta 2018 in to najpozneje 10. aprila 2019, to je takrat, ko ji je bil posredovan zapisnik preiskave leta 2018. Poleg tega po njegovem mnenju ni mogla tehtno trditi, da sklicevanje na člen 44 Uredbe št. 1307/2013, ki se nanaša na diverzifikacijo kmetijskih rastlin za upravičenost do sheme plačila za kmetijske prakse, ki ugodno vplivajo na podnebje in okolje, ne zadostuje za razumevanje narave in obsega nasprotovanja Komisije.
68
Splošno sodišče je nazadnje v točki 99 izpodbijane sodbe zavrnilo tretji očitek, ki se je nanašal na napake pri izračunu pavšalnega popravka, ki ga je Komisija uporabila v okviru preiskave leta 2018.
69
Za to je na eni strani v točki 95 te sodbe med drugim navedlo, da se izjema iz člena 34(6) Izvedbene uredbe št. 908/2014 v obravnavani zadevi ne uporablja. Na drugi strani je v točki 97 navedene sodbe ugotovilo, da Romunija ni dokazala, da je Komisija storila napako pri presoji s tem, da je menila, da popravek, ki ga je Romunija navedla v utemeljitev svoje trditve, da je nepravilnost, ki jo je ugotovila Komisija, nizke stopnje resnosti in ima majhen obseg, ni bil izveden.
70
Tretjič, Splošno sodišče je v točkah od 100 do 152 izpodbijane sodbe preučilo in kot neutemeljen zavrnilo tretji del prvega tožbenega razloga, ki se je nanašal na napake pri presoji, ki naj bi jih Komisija storila pri ugotovitvi pomanjkljivosti pri izvedbi navzkrižnih preverjanj, da bi se ugotovila upravičenost prijavljene parcele.
71
Prvi očitek, ki se je nanašal na napake pri presoji, ki naj bi jih Komisija storila pri ugotovitvi pomanjkljivosti pri izvedbi pregledov v okviru EKJS, je Splošno sodišče v točki 143 te sodbe zavrnilo.
72
Natančneje, v točkah 121 in 122 navedene sodbe je razlikovalo med posodobitvijo informacijskega sistema za kmetijska zemljišča (v nadaljevanju: LPIS) in nizkim odstotkom primerov neskladnosti, ugotovljenih med preiskavo leta 2018, ter menilo, da Komisija ni storila napake pri presoji, ko je v spornem sklepu menila, da v zvezi s to posodobitvijo ni praga, ki bi se uporabljal za napake.
73
V zvezi z navedeno posodobitvijo je Splošno sodišče v točkah 130 in 131 izpodbijane sodbe presodilo, da vprašanje pravne podlage za triletno posodobitev LPIS ne vpliva na pomanjkljivosti, ki jih je ugotovila Komisija. Po eni strani je namreč iz zapisnika dvostranskega sestanka z dne 8. septembra 2017 o akcijskem načrtu leta 2017, ki ga navaja Romunija, razvidno, da nobena država članica ni bila kaznovana, ker ni vsaka tri leta posodobila LPIS, ampak da so napake, ki so posledica neposodobitve, ustvarjale tveganje za sklada in so lahko bile podlaga za finančne popravke. Po drugi strani, kot je Splošno sodišče že ugotovilo v povezavi z drugimi trditvami Romunije, je bila razlog za tveganje za EKJS starost slik v LPIS.
74
Drugi očitek, ki se je nanašal na napake pri presoji, ki naj bi jih Komisija storila pri ugotovitvi pomanjkljivosti pri izvedbi pregledov v okviru EKJS, je Splošno sodišče v točki 152 te sodbe zavrnilo.
75
Splošno sodišče je na eni strani v točki 149 navedene sodbe razsodilo, da je Komisija v sporočilu o izključenih odhodkih za leto 2018 pravilno pojasnila, da ni upoštevala izračunov, ki jih je predložila Romunija, ker niso bili v skladu s tem, kar je bilo dogovorjeno na dvostranskem sestanku za leto 2018. Na drugi strani je v točki 150 iste sodbe razsodilo, da Komisija s tem, da je menila, da se izjema iz člena 34(6) Izvedbene uredbe št. 908/2014 v obravnavani zadevi ne uporablja, ni storila napake pri presoji.
76
Splošno sodišče je v točki 151 izpodbijane sodbe navedlo tudi, da Komisiji nikakor ni treba dokazati, da so bili izračuni države članice napačni, ampak da mora zadnjenavedena dokazati, da so elementi, na katere se je Komisija oprla pri izražanju svojih dvomov, napačni, česar Romunija v obravnavani zadevi po njegovem mnenju ni storila.
77
Četrtič, Splošno sodišče je v točkah od 153 do 169 navedene sodbe preučilo in kot neutemeljen zavrnilo četrti del prvega tožbenega razloga, ki se je nanašal na napake pri presoji, ki naj bi jih Komisija storila pri ugotovitvi pomanjkljivosti pri izvedbi zadostnega števila pregledov na kraju samem.
78
Kar zadeva nesoglasje med Romunijo in Komisijo glede odstotka upravičencev, ki jih je treba pregledati v okviru ukrepov pomoči za zeleno komponento, kadar so ugotovljene večje neskladnosti, je Splošno sodišče v točki 162 izpodbijane sodbe najprej ugotovilo, da je to nesoglasje povezano z določitvijo odstotka, ki izhaja iz izračuna za določitev ene od dveh vrednosti, ki sta potrebni za določitev tega odstotka.
79
V zvezi z delovnim dokumentom DS/CDP/2015/19, na katerega se je sklicevala Romunija, je Splošno sodišče v točki 163 te sodbe navedlo, da je bilo v tem dokumentu navedeno, da se plačilo za zeleno komponento lahko izvede le za površino, ki je načeloma upravičena, to je površino, ki izpolnjuje merila za upravičenost do sheme enotnega plačila na površino (v nadaljevanju: SEPP). Splošno sodišče je v točki 164 navedene sodbe ugotovilo, da je bilo v navedenem dokumentu glede formule, ki jo je treba uporabiti za določitev stopnje kontrole zelene komponente, ki bi jo bilo treba povečati v letu, ki sledi letu večjih neskladnosti, pojasnjeno, da je treba števec, to je skupno zmanjšanje za zeleno komponento v hektarih, razumeti kot skupno zmanjšanje števila hektarjev za kontrolirano regijo, vključno z zmanjšanjem za vse zahteve v zvezi z zeleno komponento. To je po mnenju Splošnega sodišča pomenilo, da je treba upoštevati ne le zmanjšanje, ki izhaja iz vseh zahtev v zvezi z zeleno komponento, ampak tudi zmanjšanje števila hektarjev za kontrolirano regijo.
80
Petič, Splošno sodišče je v točkah od 170 do 173 izpodbijane sodbe preučilo in kot neutemeljen zavrnilo peti del prvega tožbenega razloga, ki se je nanašal na napake, ki naj bi jih Komisija storila pri ugotovitvi pomanjkljivosti pri izvedbi pregledov na kraju samem zadostne kakovosti, ker je bila utemeljenost tega dela povezana z utemeljenostjo drugega in tretjega dela prvega tožbenega razloga.
81
Na drugem mestu, Splošno sodišče je v točkah od 174 do 181 te sodbe preučilo in kot neutemeljen zavrnilo drugi tožbeni razlog, ki se je nanašal na kršitev načela sorazmernosti.
82
Glede tega je Splošno sodišče v točki 180 navedene sodbe navedlo, da se je Romunija v okviru tega tožbenega razloga ponovno sklicevala, po eni strani, na to, da ni mogla predložiti ustreznih izračunov v roku iz člena 34(3) Izvedbene uredbe št. 908/2014 zaradi prekrivanja preiskave leta 2017 in preiskave leta 2018, in, po drugi strani, na dejstvo, da Komisija ni uporabila člena 34(6) te izvedbene uredbe in torej ni upoštevala izračunov, ki jih je Romunija predložila v zahtevku za spravo za leto 2018. Splošno sodišče je zato v točki 181 iste sodbe menilo, da je treba, ker je v tej sodbi presodilo, po eni strani, da predložitev ustreznih izračunov v okviru preiskave leta 2018 ni odvisna od izračunov preiskave leta 2017 in, po drugi strani, da pogoji iz člena 34(6) navedene izvedbene uredbe v obravnavani zadevi niso izpolnjeni, drugi tožbeni razlog zavrniti.
83
Na tretjem mestu, Splošno sodišče je v točkah od 182 do 209 te sodbe preučilo in kot neutemeljen zavrnilo tretji tožbeni razlog, ki se je nanašal na kršitev obveznosti obrazložitve.
Predlogi strank pred Sodiščem
84
Romunija Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo razglasi za dopustno in izpodbijano sodbo v celoti razveljavi;
–
dokončno odloči o sporu, tako da ugodi tožbi za razglasitev delne ničnosti spornega sklepa, ali
–
podredno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, da to ponovno odloči tako, da ugodi tožbi Romunije za razglasitev delne ničnosti spornega sklepa, in
–
Komisiji naloži plačilo stroškov.
85
Komisija Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo zavrne in
–
Romuniji naloži plačilo stroškov.
Pritožba
86
Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja štiri razloge.
Prvi pritožbeni razlog: kršitev člena 52 Uredbe št. 1306/2013 v povezavi s členom 34 Izvedbene uredbe št. 908/2014 in členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina)
87
Prvi pritožbeni razlog ima štiri dele.
Prvi del: sprememba pravne podlage predlogov Komisije za finančni popravek med postopkom potrditve skladnosti
– Trditve strank
88
Romunija v okviru prvega dela prvega pritožbenega razloga izpodbija točki 85 in 86 izpodbijane sodbe.
89
Na eni strani naj bi Splošno sodišče napačno presodilo, da je Komisija lahko spremenila pravno podlago svojih predlogov finančnega popravka med postopkom potrditve skladnosti, tudi v okviru dvostranskega sestanka. Na drugi strani naj bi Splošno sodišče napačno štelo, da je bila Romunija o pravni podlagi teh predlogov obveščena najpozneje 10. aprila 2019, to je na dan posredovanja zapisnika preiskave leta 2018, in da je imela ta država članica možnost učinkovito predstaviti svoje pripombe, preden ji je Komisija poslala sporočilo o izključenih odhodkih.
90
Postopek potrditve naj bi namreč v skladu s členom 52 Uredbe št. 1306/2013 v povezavi s členom 34 Izvedbene uredbe št. 908/2014 zahteval, da Komisija že v prvi fazi tega postopka navede pravila Unije, za katera meni, da so bila kršena, potrebne ukrepe in predvideni popravek v zvezi s tem.
91
Romunija s sklicevanjem na sodbo z dne 3. maja 2012, Španija/Komisija (C‑24/11 P, EU:C:2012:266, točke od 26 do 28), opozarja, da mora Komisija po koncu preiskave in če meni, da odhodki niso bili izvedeni v skladu s pravili Unije, zadevni državi članici sporočiti rezultate svojih preverjanj in navesti popravne ukrepe, ki jih je treba sprejeti, da se v prihodnje zagotovi spoštovanje teh pravil. Da bi tako sporočilo lahko izpolnilo funkcijo opozarjanja te države članice, bi morala Komisija zadevno državo članico popolno seznaniti s svojimi pridržki, zlasti dovolj natančno navesti nepravilnost, ki se ji očita.
92
Komisija meni, da bi bilo treba prvi del prvega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
– Presoja Sodišča
93
Najprej je treba po eni strani opozoriti, da potrditev skladnosti ureja člen 52 Uredbe št. 1306/2013.
94
V skladu z odstavkom 1 tega člena 52 se potrditev skladnosti opravi, kadar Komisija ugotovi, da odhodki iz področja uporabe člena 4(1) in člena 5 te uredbe niso bili izvršeni v skladu s pravom Unije oziroma, za EKSRP, v skladu z veljavnim pravom Unije in nacionalnim pravom iz člena 85 Uredbe št. 1303/2013. Komisija nato sprejme izvedbene akte, s katerimi določi zneske, ki se izključijo iz financiranja Unije.
95
Odstavek 3 člena 52 Uredbe št. 1306/2013 pa določa postopek, ki ga je treba izvesti pred sprejetjem vsake odločitve o zavrnitvi financiranja. Iz tega izhaja, da je sprejetje take odločbe pogojeno z izmenjavo pisnih obvestil med Komisijo in zadevno državo članico o rezultatih preverjanj, ki jih je opravila Komisija, da bi se dosegel dogovor o ukrepih, ki jih je treba sprejeti. Če dogovor ni dosežen, lahko zadevna država članica zahteva začetek spravnega postopka, po koncu tega postopka pa se poročilo s priporočili predloži Komisiji, ki ga upošteva, preden odloči o zavrnitvi financiranja. (glej v tem smislu sodbo z dne 23. oktobra 2025, Bolgarija/Komisija (Neupravičeni odhodki, ki jih financira EKJS), C‑294/23 P, EU:C:2025:823, točka 56).
96
Ta postopek tako vzpostavlja dialog med Komisijo in zadevno državo članico, pri čemer je njegov namen v bistvu, prvič, omogočiti izmenjavo informacij, drugič, tej državi članici ponuditi možnost uresničevanja njene pravice do obrambe, tretjič, ji omogočiti, da dokaže nepravilnost ugotovitev Komisije, in, nazadnje, četrtič, omogočiti navedeni državi članici, da Komisijo obvesti o popravnih ukrepih, ki se izvajajo za zagotavljanje spoštovanja predpisov Unije. (glej po analogiji sodbo z dne 13. februarja 2020, Grčija/Komisija (Trajni travniki), C‑252/18 P, EU:C:2020:95, točka 84).
97
Po drugi strani je Komisija v skladu s členom 53(1)(b) Uredbe št. 1306/2013 sprejela Izvedbeno uredbo št. 908/2014, katere člen 34 določa podrobna pravila za postopek potrditve skladnosti iz člena 52 Uredbe št. 1306/2013.
98
Kot je razvidno iz člena 34 Izvedbene uredbe št. 908/2014 v povezavi z uvodno izjavo 27 te izvedbene uredbe, gre za kontradiktorni postopek, katerega različne faze morajo spoštovati posebne roke, da se zagotovi njegov zaključek v razumnem roku (glej v tem smislu sodbo z dne 23. oktobra 2025, Bolgarija/Komisija (Neupravičeni odhodki, ki jih financira EKJS), C‑294/23 P, EU:C:2025:823, točka 58).
99
V prvi fazi Komisija zadevni državi članici v skladu s členom 34(2) Izvedbene uredbe št. 908/2014 sporoči svoje ugotovitve, pri čemer navede popravne ukrepe, za katere meni, da jih bo morala sprejeti, in začasno višino zneska finančnega popravka, za katerega meni, da je ustrezen.
100
Iz sodne prakse izhaja, da morajo biti v tem sporočilu dovolj natančno opredeljene vse nepravilnosti, ki se očitajo zadevni državi članici in na katerih v končni fazi temelji predvideni finančni popravek. Samo s takim sporočilom se lahko zagotovi popolna seznanitev s pridržki Komisije (glej v tem smislu sodbo z dne 23. oktobra 2025, Bolgarija/Komisija (Neupravičeni odhodki, ki jih financira EKJS), C‑294/23 P, EU:C:2025:823, točka 59 in navedena sodna praksa).
101
Poleg tega mora navedeno sporočilo v skladu s členom 34(2), prvi pododstavek, Izvedbene uredbe št. 908/2014 določati izvedbo dvostranskega sestanka v petih mesecih po izteku roka za odgovor, ki je na voljo zadevni državi članici. Iz člena 34(3), drugi pododstavek, te izvedbene uredbe je razvidno tudi, da Komisija v 30 delovnih dneh po dvostranskem sestanku sestavi zapisnik tega sestanka in ga pošlje zadevni državi članici, ki lahko Komisiji sporoči svoje pripombe v 15 delovnih dneh od njegovega prejema.
102
Čeprav je potrebno, da se mora s sporočilom iz točke 99 te sodbe zadevna država članica popolno seznaniti s pridržki Komisije, tako da lahko to sporočilo izpolni funkcijo opozarjanja (glej v tem smislu sodbo z dne 13. februarja 2020, Grčija/Komisija (Trajni pašniki), C‑252/18 P, EU:C:2020:95, točka 82 in navedena sodna praksa), iz tega ne izhaja, da morajo biti v tem sporočilu nujno navedene vse pravne določbe, ki bi bile lahko kršene s prvotno ugotovljeno nepravilnostjo.
103
Sodišče je namreč že razsodilo, da zato da lahko navedeno sporočilo izpolnjuje funkcijo opozarjanja, zgolj opustitev pravne reference v tem dokumentu ne pomeni bistvene kršitve postopka (glej v tem smislu sodbi z dne 24. januarja 2002, Finska/Komisija, C‑170/00, EU:C:2002:51, točka 34, in z dne 7. oktobra 2004, Španija/Komisija, C‑153/01, EU:C:2004:589, točka 93).
104
Poleg tega, čeprav mora Komisija v razmerjih do držav članic spoštovati pogoje, ki jih je sama določila z izvedbenimi predpisi, države članice v razmerjih do Komisije ne morejo zavzeti popolnoma formalističnih stališč, kadar iz okoliščin izhaja, da so bile njihove pravice popolnoma varovane (glej v tem smislu sodbi z dne 24. januarja 2002, Finska/Komisija, C‑170/00, EU:C:2002:51, točka 34, in z dne 7. oktobra 2004, Španija/Komisija, C‑153/01, EU:C:2004:589, točka 93). Tako je zlasti, kadar je zadevna država članica lahko razumela podlago za predloge Komisije za finančni popravek in je lahko med postopkom potrditve skladnosti učinkovito predstavila svoje stališče (glej po analogiji sodbo z dne 19. januarja 2006, Comunità montana della Valnerina/Komisija, C‑240/03 P, EU:C:2006:44, točka 129 in navedena sodna praksa).
105
Dodati je treba, da bi v nasprotju s tem, kar trdi Romunija, razlaga člena 52 Uredbe št. 1306/2013 v povezavi s členom 34 Izvedbene uredbe št. 908/2014, v skladu s katero po sporočilu iz točke 99 te sodbe, ki je prva faza postopka potrditve skladnosti, ne bi moglo priti do nobene spremembe pravne podlage v zvezi s predlogi Komisije za finančni popravek, v nasprotju s sodno prakso, navedeno v točki 104 te sodbe, pomenila priznanje, da lahko države članice preprečijo napredovanje tega postopka. Ta razlaga bi bila v nasprotju z evolutivno naravo navedenega postopka, ki temelji na izmenjavi informacij med Komisijo in zadevno državo članico, in prisilila Komisijo, da ponovno začne ta postopek, čeprav iz okoliščin obravnavanega primera izhaja, da je ta država članica razumela predloge Komisije za finančne popravke in je lahko učinkovito predložila pripombe o njih, preden ji je ta institucija v skladu s členom 34(3), tretji pododstavek, Izvedbene uredbe št. 908/2014 sporočila ugotovitve, do katerih je prišla na podlagi informacij, prejetih v okviru postopka potrditve skladnosti. Zato bi bila taka razlaga v nasprotju s ciljem varstva finančnih interesov proračuna Unije, navedenim v uvodnih izjavah 37 in 39 Uredbe št. 1306/2013, ker bi lahko škodila učinkovitosti izterjave neupravičeno porabljenih zneskov.
106
Tako je lahko Splošno sodišče, ne da bi napačno uporabilo pravo, v točki 85 izpodbijane sodbe presodilo, da lahko Komisija spremeni pravno podlago svojih predlogov za finančni popravek med postopkom potrditve skladnosti, vendar le če do te spremembe v tem postopku pride takrat, ko je državi članici omogočeno, da zavzame stališče o teh predlogih.
107
Kar zadeva vprašanje, ali je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je v točki 86 izpodbijane sodbe presodilo, da je bila Romunija najpozneje 10. aprila 2019 obveščena o pravni podlagi očitkov Komisije in da je zato lahko učinkovito zavzela stališče o navedenih predlogih, iz presoje dejanskega stanja, ki jo je Splošno sodišče opravilo v točkah 83 in 84 izpodbijane sodbe in ki je Romunija ne izpodbija, izhaja, da je Komisija v zapisniku preiskave leta 2018, ki je bil Romuniji poslan 10. aprila 2019, pojasnila, da so pravna podlaga za pomanjkljivosti, ki so se ji očitale, členi 4 in od 44 do 46 Uredbe št. 1307/2013. Splošno sodišče je v točki 84 te sodbe poleg tega navedlo, da je bila ta država članica seznanjena s pomanjkljivostmi, ugotovljenimi v okviru revizije leta 2018 v zvezi z vprašanjem opredelitve zemljišč v prahi v primerjavi z opredelitvijo začasnega travinja, tako da ni mogla tehtno trditi, da sklicevanje na člen 44 te uredbe, ki se nanaša na diverzifikacijo kmetijskih rastlin za upravičenost do sheme plačila za zeleno komponento, ne zadostuje za razumevanje narave in obsega očitkov Komisije.
108
V teh okoliščinah je Splošno sodišče ob upoštevanju dejstva, da je Romunija tako imela možnost, da predloži pripombe na ta dokument, kot se zahteva z določbami, navedenimi v točki 101 te sodbe, v točki 86 izpodbijane sodbe lahko razsodilo, da je bila Romunija o pravni podlagi predlogov Komisije za finančni popravek obveščena najpozneje 10. aprila 2019, to je na dan posredovanja zapisnika preiskave leta 2018, tako da je imela možnost učinkovito predložiti svoje pripombe, preden ji je Komisija poslala svoje ugotovitve glede izključenih odhodkov za leto 2018.
109
Iz zgornjih ugotovitev je razvidno, da je treba prvi del prvega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
Drugi del: uporaba člena 52 Uredbe št. 1306/2013 v povezavi s členom 34 Izvedbene uredbe št. 908/2014 za posredovanje informacij v zvezi z neobstojem kršitve prava Unije
– Trditve strank
110
Romunija v okviru drugega dela prvega pritožbenega razloga izpodbija točki 50 in 51 izpodbijane sodbe.
111
Po njenem mnenju je Splošno sodišče v njih napačno razsodilo, da se člen 52 Uredbe št. 1306/2013 v povezavi s členom 34 Uredbe št. 908/2014 uporablja, ne le za posredovanje informacij, ki se nanašajo na izračun finančnega popravka, temveč tudi za posredovanje informacij, ki se nanašajo na neobstoj kršitve prava Unije;
112
Splošno sodišče naj bi se v teh točkah sklicevalo na pogoje iz člena 34(6) Izvedbene uredbe št. 908/2004, da bi v bistvu potrdilo ugotovitev Komisije, da se informacije, ki jih je Romunija predložila po sporočilu o izključenih odhodkih za leto 2018 in katerih namen je bil dokazati neobstoj kršitve prava Unije, ne bi mogle upoštevati.
113
Pogoj iz člena 34(6)(a) te izvedbene uredbe pa naj bi se nanašal na upoštevanje informacij, ki jih je država članica predložila prepozno, da bi se preprečila huda precenitev finančne škode, povzročene proračunu Unije. Ta določba naj bi bila izjema, ki jo je zato treba razlagati in uporabljati ozko. Zato naj se ne bi uporabljala za posredovanje informacij v zvezi z neobstojem kršitve prava Unije.
114
Komisija primarno ocenjuje, da drugi del prvega pritožbenega razloga ni dopusten. Opozarja, da je nadzor Sodišča v okviru pritožbe omejen na presojo pravne odločitve glede razlogov in trditev, ki so bili predmet razprave pred Splošnim sodiščem. Romunija pa naj pred Splošnim sodiščem ne bi trdila, da se člen 34 Izvedbene uredbe št. 908/2014 ne uporablja za postopek potrditve skladnosti, ki je pripeljal do sprejetja spornega sklepa, ampak naj bi trdila nasprotno. Poleg tega Komisija meni, da na podlagi trditev Romunije ni mogoče jasno ugotoviti, kakšna naj bi bila kršitev prava Unije, storjena v okviru postopka potrditve skladnosti, izvedenega v obravnavani zadevi, za katero ta država članica poleg tega meni, da „ne obstaja“.
115
Komisija podredno trdi, da je treba drugi del prvega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
– Presoja Sodišča
116
Komisija se najprej sklicuje na nedopustnost drugega dela prvega pritožbenega razloga, ker po eni strani Romunija ni navedla trditve v zvezi z neuporabo člena 52 Uredbe št. 1306/2013 v povezavi s členom 34 Izvedbene uredbe št. 908/2014, kar zadeva posredovanje informacij v zvezi z neobstojem kršitve prava Unije pred Splošnim sodiščem, in ker naj po drugi strani ta trditev ne bi bila jasna.
117
V zvezi s tem zadošča navesti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso pristojnost Sodišča v okviru pritožbe omejena na presojo pravne rešitve, podane glede razlogov in trditev, o katerih se je razpravljalo na prvi stopnji. Stranka torej ne more pred Sodiščem prvič navajati razloga, ki ga ni navajala pred Splošnim sodiščem, ker bi ji to omogočalo, da Sodišču, katerega pristojnost glede pritožb je omejena, predloži spor, ki je širši od tistega, o katerem je odločalo Splošno sodišče. Vendar lahko pritožnik vloži pritožbo, v kateri se pred Sodiščem sklicuje na razloge in trditve, ki izhajajo iz same izpodbijane sodbe in s katerimi izpodbija njeno utemeljenost s pravnega vidika (sodba z dne 6. oktobra 2021, Sigma Alimentos Exterior/Komisija, C‑50/19 P, EU:C:2021:792, točka 39 in navedena sodna praksa).
118
V obravnavani zadevi Romunija jasno in podrobno graja obrazložitev izpodbijane sodbe, navedeno v točkah 50 in 51 te sodbe. Če se, kot trdi Romunija, člen 52 Uredbe št. 1306/2013 v povezavi s členom 34 Izvedbene uredbe št. 908/2014 ne bi uporabljal za posredovanje informacij v zvezi z neobstojem kršitve prava Unije, bi bila presoja Splošnega sodišča v teh točkah glede prepozne predložitve teh informacij napačna. Tako za drugi del prvega pritožbenega razloga ni mogoče šteti, da spreminja predmet spora pred Splošnim sodiščem ali da ni jasen, kar sta okoliščini, zaradi katerih ta del ne bi bil dopusten.
119
Glede na te preudarke je treba ugovor nedopustnosti, podan zoper drugi del prvega pritožbenega razloga, zavrniti.
120
Kar zadeva utemeljenost, iz člena 34(6) Izvedbene uredbe št. 908/2014 izhaja, da se ta določba nanaša na oceno odhodkov, ki jih je treba izključiti iz financiranja Unije.
121
Presoja, ali obstaja kršitev prava Unije, ki povzroči tako izključitev, in določitev zneska finančnega popravka, ki iz tega izhaja, pa sta neločljivo povezani. Zato ni mogoče šteti, kot v bistvu trdi Romunija, da bi lahko zadevna država članica dodatne informacije, s katerimi bi dokazala neobstoj kršitve prava Unije, predložila po posredovanju uradnih ugotovitev Komisije, ne da bi se upošteval okvir, določen s členom 34(6) Izvedbene uredbe št. 908/2014, ki določa pogoje, pod katerimi lahko država članica posreduje take informacije.
122
Če se namreč ta določba ne bi uporabljala za posredovanje takih informacij, bi lahko države članice po posredovanju uradnih ugotovitev Komisije tej predložile dodatne informacije, zaradi katerih bi morala ta stalno ponovno pregledovati svoje ugotovitve glede zatrjevanega neobstoja kršitve prava Unije.
123
Poleg tega, kot je razvidno iz točke 98 te sodbe, je postopek potrditve skladnosti kontradiktorni postopek, katerega različne faze morajo spoštovati posebne roke, da se zagotovi, da se ta postopek konča v razumnem roku.
124
Razlaga člena 34(6) Izvedbene uredbe št. 908/2014, ki jo predlaga Romunija, pa bi povzročila podaljšanje tega postopka in odvzela bistvo posebnim rokom, ki jih morajo Komisija in države članice spoštovati v skladu s členom 34(3) te izvedbene uredbe.
125
Ker bi taka razlaga državam članicam omogočala, da podaljšajo postopek izterjave neupravičeno porabljenih zneskov, bi bila poleg tega težko združljiva s ciljem varstva finančnih interesov proračuna Unije, navedenim v uvodnih izjavah 37 in 39 Uredbe št. 1306/2013. Kot je bilo namreč navedeno v točki 105 te sodbe, lahko podaljšanje postopka potrditve skladnosti škodi učinkovitosti izterjave teh zneskov.
126
Drugi del prvega pritožbenega razloga je treba zato zavrniti kot neutemeljen.
Tretji del: pojem „zunanji dejavnik“ v smislu člena 34(6)(b) Izvedbene uredbe št. 908/2014
– Trditve strank
127
Romunija v okviru tretjega dela prvega pritožbenega razloga izpodbija točko 49 izpodbijane sodbe.
128
Po njenem mnenju je Splošno sodišče v njej napačno presodilo, da ravnanje Komisije, in sicer delno prekrivanje dveh preiskav in prepozno pojasnilo, v prvi preiskavi, elementov, upoštevnih za drugo preiskavo, ne more pomeniti „zunanjega dejavnika“ v tej drugi preiskavi v smislu člena 34(6)(b) Uredbe št. 908/2014.
129
Po mnenju Romunije pa je vsak zunanji element, zaradi katerega se država članica ne more seznaniti z elementi, ki se ji očitajo, „zunanji dejavnik“ v smislu te določbe. To naj bi zlasti veljalo v primeru, v katerem Komisija prepozno pojasni očitano pomanjkljivost ali sprejme drugačen pristop v dveh preiskavah, ki sta potekali istočasno.
130
Poleg tega Romunija poudarja, da se v nasprotju s tem, kar izhaja iz točk 41 in 42 izpodbijane sodbe, ni sklicevala na prekrivanje obeh preiskav, da bi izpodbijala zakonitost preiskave leta 2017, ki se nanaša na leti 2015 in 2016. To prekrivanje naj bi vplivalo na zakonitost preiskave leta 2018, ker se Romunija ni mogla pravočasno seznaniti z elementi, ki so se ji očitali v tej preiskavi.
131
Komisija primarno trdi, da tretji del prvega pritožbenega razloga ni dopusten. Opozarja, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso, skladno s členom 256(1) PDEU in členom 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, pritožba omejena na pravna vprašanja. Romunija pa naj bi se dejansko omejila na izpodbijanje presoje dejstev, ki jo je Splošno sodišče opravilo v točki 49 izpodbijane sodbe. Komisija podredno izpodbija utemeljenost trditev Romunije.
– Presoja Sodišča
132
Komisija najprej trdi, da Romunija s tretjim delom prvega pritožbenega razloga v resnici izpodbija presojo dejstev, ki jo je Splošno sodišče opravilo v točki 49 izpodbijane sodbe, in da je zato treba ta del razglasiti za nedopusten.
133
V zvezi s tem zadostuje ugotovitev, da Romunija ne izpodbija presoje dejstev, ki jo je opravilo Splošno sodišče, ampak razlago pojma „zunanji dejavnik“ v smislu člena 34(6)(b) Izvedbene uredbe št. 908/2014, podano v točki 49 izpodbijane sodbe, v skladu s katero ravnanje Komisije, in sicer delno prekrivanje dveh preiskav in pojasnilo Komisije, v prvi preiskavi, elementov, ki so upoštevni za drugo preiskavo, ni tak „zunanji dejavnik“ v tej drugi preiskavi, ki bi lahko upravičil, da se v okviru te druge preiskave v skladu s to določbo upoštevajo informacije, ki jih je zadevna država članica posredovala po uradnem sporočilu Komisije iz člena 34(3), tretji pododstavek, te izvedbene uredbe.
134
V teh okoliščinah je tretji del prvega pritožbenega razloga dopusten.
135
Kar zadeva utemeljenost, Romunija trdi, da je Splošno sodišče v točki 49 izpodbijane sodbe napačno presodilo, da ravnanja, ki ga Romunija očita Komisiji v okviru preiskave leta 2017, ni mogoče šteti za zunanji dejavnik v smislu člena 34(6)(b) Izvedbene uredbe št. 908/2014.
136
Vendar mora zadevna država članica, kot je Splošno sodišče pravilno navedlo v točki 50 izpodbijane sodbe, v okviru postopka potrditve skladnosti predložiti pojasnilo, na podlagi katerega je mogoče šteti, da so zunanji dejavniki upravičili prepozno predložitev informacij, in sicer po tem, ko je Komisija uradno sporočila zapisnik dvostranskega sestanka, in da mora Komisija oceniti, ali je to pojasnilo zadovoljivo, saj bi lahko ta država članica, če bi Komisija zavrnila njeno razlago in ne bi uporabila člena 34(6) Izvedbene uredbe št. 908/2014, izpodbijala zavrnitev upoštevanja posredovanih informacij pred Splošnim sodiščem.
137
V zvezi s tem je iz točke 51 izpodbijane sodbe na eni strani razvidno, da je Komisija pred Splošnim sodiščem trdila, ne da bi ji Romunija nasprotovala, da se je v preiskavi leta 2018 edini zunanji dejavnik, na katerega se je sklicevala, nanašal na informacije o stopnjah napake, uporabljenih za izračun tveganja za EKJS. Po drugi strani, Romunija ravnanja Komisije ni izpodbijala med postopkom potrditve skladnosti, ampak le pred Splošnim sodiščem.
138
S temi razlogi samimi pa je mogoče utemeljiti to, da je Splošno sodišče v točki 52 izpodbijane sodbe zavrnilo trditve Romunije v zvezi z rokom, ki se uporablja za informacije, ki jih je ta država članica predložila v okviru preiskave leta 2018.
139
Zato s trditvami, usmerjenimi zoper točko 49 izpodbijane sodbe, ni mogoče omajati zavrnitve prvega dela prvega razloga ničnostne tožbe s strani Splošnega sodišča v točki 52 izpodbijane sodbe. Te so torej brezpredmetne.
140
Zato je treba tretji prvega pritožbenega razloga deloma zavreči kot nedopusten in deloma zavrniti kot neutemeljen.
Četrti del: pravica države članice do učinkovitega sodnega nadzora
– Trditve strank
141
Romunija v okviru četrtega dela prvega pritožbenega razloga meni, da je Splošno sodišče omejilo njeno pravico do učinkovitega sodnega nadzora, s čimer je kršilo člen 47 Listine. Posledica treh napačnih uporab prava, opredeljenih v okviru prvih treh delov tega pritožbenega razloga, naj bi bila namreč omejitev možnosti te države članice, da pred Komisijo in nato pred Splošnim sodiščem učinkovito uveljavlja bistvene vidike v zvezi z obstojem kršitve prava Unije, ki je predpogoj za naložitev finančnih popravkov.
142
Komisija trdi, da je treba četrti del prvega pritožbenega razloga zaradi nejasnosti razglasiti za nedopusten. Romunija naj namreč ne bi zadostno pojasnila, kako naj bi Komisija ali Splošno sodišče kršila člen 47 Listine. Po mnenju Komisije je treba ta del vsekakor zavrniti kot neutemeljen.
– Presoja Sodišča
143
V zvezi z ugovorom Komisije, da trditve Romunije v zvezi s kršitvijo člena 47 Listine niso dopustne zaradi njihove nejasnosti, je treba najprej ugotoviti, da je iz pritožbe jasno razvidno, da so te trditve, ki jih Romunija navaja v okviru četrtega dela prvega pritožbenega razloga, po njenem mnenju posledica domnevnih napak, ki jih je opredelila v okviru prvih treh delov tega pritožbenega razloga.
144
V teh okoliščinah je četrti del prvega pritožbenega razloga dopusten.
145
Ker pa Romunija meni, da kršitev člena 47 Listine, navedena v okviru tega pritožbenega razloga, izhaja iz domnevnih napak, ki jih je opredelila v okviru prvih treh delov istega pritožbenega razloga, zadostuje navesti, da iz točk od 93 do 109, od 120 do 126 in od 135 do 140 te sodbe izhaja, da pri preučitvi teh prvih treh delov ni bila ugotovljena nobena napačna uporaba prava pri presoji, ki jo je opravilo Splošno sodišče.
146
V teh okoliščinah tudi četrtega dela prvega pritožbenega razloga ni mogoče sprejeti.
147
Zato je treba pravi pritožbeni razlog v celoti zavrniti.
Drugi tožbeni razlog: kršitev člena 52 Uredbe št. 1306/2013 v povezavi s členom 44, od (1) do (3), Uredbe št. 1307/2013 in načelom sorazmernosti
148
Drugi pritožbeni razlog je sestavljen iz petih delov.
Prvi del: pravila, ki se uporabljajo za diverzifikacijo kmetijskih rastlin v primeru ornega zemljišča med 10 in 30 ha
– Trditve strank
149
Romunija v okviru prvega dela drugega pritožbenega razloga v bistvu graja to, kako je Splošno sodišče v točkah od 69 do 72 in 76 izpodbijane sodbe uporabilo člen 44, od (1) do (3), Uredbe št. 1307/2013, ki se nanaša na pravila, ki se uporabljajo za diverzifikacijo kmetijskih rastlin, v primeru, v katerem so prijavljena orna zemljišča med 10 in 30 ha.
150
Natančneje, ta del se nanaša na preučitev, ki jo je Splošno sodišče opravilo v točkah od 69 do 72 te sodbe in na podlagi katere je zavrnilo trditev Romunije, da v primeru zemljišč, katerih površina je med 10 in 30 ha, dejstvo, da se zemljišča v prahi zamenjujejo z začasnim travinjem, ne pomeni nobenega tveganja za sklada. V zvezi s tem Romunija meni, da si ni mogoče predstavljati položaja, v katerem bi bilo mogoče z zamenjevanjem med zemljišči v prahi in začasnim travinjem v primeru ornih zemljišč, katerih površina je med 10 in 30 ha, kršiti člena 44, od (1) do (3), Uredbe št. 1307/2013.
151
Poleg tega Romunija navaja, da je Splošno sodišče v točki 76 navedene sodbe posredno napačno presodilo, da je imelo zamenjevanje med zemljišči v prahi in začasnim travinjem kaskadne posledice, s čimer se je podvomilo o uporabi pragov zelene komponente, ki temeljijo na diverzifikaciji kmetijskih rastlin, določeni v členu 44 Uredbe št. 1307/2013.
152
Komisija meni, da je treba te trditve zavrniti.
– Presoja Sodišča
153
Najprej, kar zadeva trditve Romunije, s katerimi v bistvu izpodbija razlogovanje Splošnega sodišča iz točk od 70 do 72 izpodbijane sodbe, na podlagi katerega je to zavrnilo njeno trditev, s katero je želela dokazati, da v primeru zemljišč, katerih površina je med 10 in 30 ha, zamenjevanje med zemljišči v prahi in začasnim travinjem ne pomeni nobenega tveganja za sklada, je treba poudariti, da člen 44(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 1307/2013 določa, da kadar orno zemljišče kmeta zajema od 10 do 30 hektarov, in se ne uporablja v celoti za pridelavo kmetijskih rastlin, ki so velik del leta pod vodo, ali za velik del cikla pridelave, sta na tem ornem zemljišču vsaj dve različni kmetijski rastlini, pri čemer glavna kmetijska rastlina ne zajema več kot 75 % navedenega ornega zemljišča.
154
Tako morata biti v skladu s to določbo za zagotovitev diverzifikacije kmetijskih rastlin na ornih zemljiščih, katerih površina je med 10 in 30 ha, načeloma prisotni vsaj dve različni kmetijski rastlini.
155
Zato je treba ugotoviti, da lahko zamenjevanje med zemljišči v prahi in začasnim travinjem povzroči kršitev tega pravila.
156
Kot je Splošno sodišče pravilno navedlo v točkah 70 in 71 izpodbijane sodbe, se namreč, če je ena od dveh kmetijskih rastlin, začasno travinje ali zemljišče v prahi, prijavljena v eni od dveh kategorij, ki sta potrebni za zagotovitev diverzifikacije v skladu s členom 44(1) Uredbe št. 1307/2013, in sicer glavna ali sekundarna kmetijska rastlina, druge kmetijske rastline prijavijo v drugo kategorijo. V takem primeru ni mogoče izključiti, da obstaja položaj, v katerem bi bila orna zemljišča dejansko v celoti pokrita z zemljiščem v prahi ali začasnim travinjem, tako da pogoj v zvezi s tem, da sta na ornih zemljiščih, katerih površina je med 10 in 30 ha, prisotni vsaj dve kmetijski rastlini, določen v členu 44(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 1307/2013, ne bi bil izpolnjen.
157
Zato Splošnemu sodišču ni mogoče očitati, da je štelo, da je razlikovanje med zemljišči v prahi in začasnim travinjem nujno za zagotovitev diverzifikacije kmetijskih rastlin v skladu z zahtevami iz člena 44(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 1307/2013.
158
Dalje, v zvezi s trditvijo Romunije, da zamenjevanje med zemljišči v prahi in začasnim travinjem ne pomeni tveganja za sklada, kar zadeva orna zemljišča, katerih površina je med 10 in 30 ha, ker je prekoračitev praga 75 % dovoljena tako v primeru zemljišč v prahi kot v primeru začasnega travinja, je treba poudariti, da člen 44(3)(a) Uredbe št. 1307/2013 v različici pred 1. januarjem 2018 ali v različici po tem datumu po njegovi spremembi z Uredbo 2017/2393 določa, da se odstavka 1 in 2 tega člena 44 ne uporabljata za kmetijska gospodarstva, pri katerih se več kot 75 % ornega zemljišča uporablja za proizvodnjo trave ali drugih zelenih krmnih rastlin, je v prahi ali pa je kombinacija vseh navedenih uporab.
159
Kot je Splošno sodišče navedlo v točki 72 izpodbijane sodbe, se za uporabo te izjeme torej zahteva izpolnitev predhodnega pogoja, in sicer, da začasno travinje, zemljišče v prahi ali njuna kombinacija predstavljajo več kot 75 % ornih zemljišč kmetijskega gospodarstva.
160
Ker pa je Splošno sodišče v točki 72 izpodbijane sodbe v okviru ugotovitve in presoje dejstev in dokazov ugotovilo, da Romunija ni predložila dokaza, da je bil ta pogoj v obravnavani zadevi izpolnjen, je lahko Splošno sodišče pravilno zavrnilo tudi trditve Romunije v zvezi z morebitno uporabo člena 44(3)(a) Uredbe št. 1307/2013.
161
Nazadnje, ker razlaga člena 44, od (1) do (3), Uredbe št. 1307/2013, ki se nanaša na pravila, ki se uporabljajo za diverzifikacijo kmetijskih rastlin, ki jo je podalo Splošno sodišče v primeru ornih zemljišč, katerih površina je med 10 in 30 ha, ne vsebuje napačne uporabe prava, trditve Romunije, da je Splošno sodišče v točki 76 izpodbijane sodbe napačno presodilo, da je zamenjevanje med zemljišči v prahi in začasnim travinjem povzročilo kaskadne posledice, s čimer se je podvomilo o uporabi pragov za zeleno komponento, ki temeljijo na diverzifikaciji kmetijskih rastlin, določeni v členu 44 Uredbe št. 1307/2013, prav tako ni mogoče sprejeti.
162
Zato je treba prvi del drugega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
Drugi del: izkrivljanje trditev Romunije
– Trditve strank
163
Drugi del drugega pritožbenega razloga se nanaša na točke 58 in od 69 do 71 izpodbijane sodbe. Romunija meni, da je Splošno sodišče pomešalo trditve iz točke 63 vloge, s katero se je začel postopek, s trditvami iz točke 64 te vloge. S tem naj bi Splošno sodišče izkrivilo vsebino trditev Romunije, ki se nanašajo na poseben primer ornih zemljišč, katerih površina je med 10 in 30 ha.
164
Posledica tega izkrivljanja naj bi bila, da je Splošno sodišče v točki 70 izpodbijane sodbe napačno štelo, da so romunski organi implicitno priznali, da ne bi mogli zagotoviti, da ne obstaja tveganje za sklada, kar zadeva orna zemljišča, katerih površina je med 10 in 30 ha.
165
Romunija naj bi v resnici trdila, da v primeru teh ornih zemljišč zamenjevanje med zemljišči v prahi in začasnim travinjem ne povzroči kršitve zahtev na področju diverzifikacije.
166
Komisija prereka te trditve.
– Presoja Sodišča
167
Ugotoviti je treba, da trditev v zvezi z izkrivljanjem trditev Romunije, ki naj bi bilo zlasti podano v točki 70 izpodbijane sodbe, ni mogoče sprejeti.
168
V zvezi s tem je treba poudariti, da je ta točka 70 del razlogovanja, s katerim je Splošno sodišče odgovorilo na sklop trditev Romunije, s katerimi je želela dokazati, da v primeru ornih zemljišč, katerih površina je med 10 in 30 ha, dejstvo, da se zemljišča v prahi zamenjujejo z začasnim travinjem, ne pomeni nobenega tveganja za sklada.
169
Kot je razvidno iz točk od 153 do 162 te sodbe, Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava s tem, da je v točkah 71 in 72 izpodbijane sodbe ugotovilo, da lahko v primeru teh ornih zemljišč zamenjevanje med zemljišči v prahi in začasnim travinjem povzroči kršitev pravil o diverzifikaciji kmetijskih rastlin in pomeni tveganje škode za proračun Unije. Romunija pa je s trditvijo, da v primeru navedenih ornih zemljišč zamenjevanje med zemljišči v prahi in začasnim travinjem ne povzroči kršitve zahtev na področju diverzifikacije, implicitno priznala, da ni mogla razlikovati med zemljišči v prahi in začasnim travinjem za uporabo pravil, ki so za to določena v členu 44 Uredbe št. 1307/2013.
170
Zato drugi del drugega pritožbenega razloga ne more omajati analize Splošnega sodišča in ga je torej treba zavrniti kot brezpredmetnega.
Tretji del: domnevna obveznost Komisije, da upošteva informacije v zvezi z neobstojem kršitve prava Unije v primeru ornih zemljišč, katerih površina je med 10 in 30 ha
– Trditve strank
171
Tretji del se nanaša na ugotovitev iz točke 95 izpodbijane sodbe, da službam Komisije ni bilo treba upoštevati informacij, ki jih je predložila Romunija v zvezi z neobstojem kršitve prava Unije v primeru ornih zemljišč, katerih površina je med 10 in 30 ha.
172
Komisija trditve Romunije prereka.
– Presoja Sodišča
173
Romunija v okviru tretjega dela drugega pritožbenega razloga ponavlja del trditev, ki jih je že navedla v utemeljitev prvega pritožbenega razloga. Čeprav se ta del sicer res nanaša na točko 95 izpodbijane sodbe, in ne na točki 50 in 51 te sodbe, kot drugi del prvega pritožbenega razloga, pa je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče v tej točki 95 le opozorilo, da se na podlagi preučitve, opravljene v točkah od 49 do 51 navedene sodbe, izjema iz člena 34(6) Izvedbene uredbe št. 908/2014 v obravnavani zadevi ne uporablja.
174
Kot pa je razvidno iz točke 126 te sodbe, Splošno sodišče pri razlagi člena 34(6) Izvedbene uredbe št. 908/2014 ni napačno uporabilo prava.
175
Zato je treba tretji del drugega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
Četrti del: kršitev člena 52 Uredbe št. 1306/2013 v povezavi s členom 34 Izvedbene uredbe št. 908/2014
– Trditve strank
176
Romunija v okviru četrtega dela drugega pritožbenega razloga izpodbija razlago člena 52 Uredbe št. 1306/2013 v povezavi s členom 34 Izvedbene uredbe št. 908/2014, ki jo je Splošno sodišče podalo v točkah od 83 do 87 izpodbijane sodbe.
177
Komisija meni, da je treba ta del zavrniti kot neutemeljen.
– Presoja Sodišča
178
Ugotoviti je treba, da Romunija v okviru četrtega dela drugega pritožbenega razloga ob sklicevanju na trditve iz prvega dela prvega pritožbenega razloga navaja, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri razlagi člena 52 Uredbe št. 1306/2013 v povezavi s členom 34 Izvedbene uredbe št. 908/2014, ki naj bi izhajala iz točk od 83 do 87 izpodbijane sodbe.
179
Kot pa je razvidno iz preučitve, opravljene v točkah od 93 do 108 te sodbe, Splošno sodišče pri razlagi teh določb nikakor ni napačno uporabilo prava.
180
Zato je treba četrti del drugega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
Peti del: načelo sorazmernosti pri uporabi 5‑odstotnega pavšalnega popravka
– Trditve strank
181
Romunija v okviru petega dela drugega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče v točkah od 95 do 99 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, ker je po analizi, ki jo opredeljuje kot kratko, presodilo, da je Komisija pri uporabi 5‑odstotnega pavšalnega popravka za proračunski leti 2017 in 2018 spoštovala načelo sorazmernosti.
182
Po njenem mnenju bi morala za utemeljitev takega finančnega popravka obstajati velika pomanjkljivost pri uporabi izrecnih pravil Unije, zaradi katere sta sklada izpostavljena resnični nevarnosti izgube ali nepravilnosti.
183
Romunija v bistvu meni, da s kratko analizo, ki jo je Splošno sodišče opravilo v točkah od 95 do 99 izpodbijane sodbe, ni podprta njegova presoja, v skladu s katero se z uporabo pavšalnega popravka v višini 5 % spoštuje načelo sorazmernosti, kot se zahteva v členu 85(3) Uredbe št. 1303/2013 in členu 52(1) Uredbe št. 1306/2013.
184
Splošno sodišče naj v analizi teže in obsega ugotovljenega nespoštovanja iz točke 97 izpodbijane sodbe ne bi obravnavalo razlogov, ki naj bi utemeljevali uporabo pavšalnih popravkov, katerih znesek je precej višji od pavšalnih popravkov, ki so bili uporabljeni za proračunski leti 2015 in 2016.
185
Kar zadeva trajanje in ponavljanje zatrjevanega nespoštovanja, naj bi Splošno sodišče v točki 98 te sodbe podalo splošne izjave, na podlagi katerih naj ne bi bilo mogoče razumeti razlogov, zaradi katerih naj bi bilo upravičeno sankcionirati ravnanje Romunije, ker se ponavlja, čeprav o tem ravnanju ni bilo najprej dokončno razsojeno, da ni v skladu s pravom Unije. V tem okviru Romunija opozarja, da je bilo končno stališče za leto 2017 romunskim organom poslano 20. decembra 2019, to je po sporočilu o izključenih odhodkih za leto 2018. Vendar naj Romunija na ta datum povsem objektivno ne bi mogla spremeniti svojega ravnanja za proračunska leta, na katera se nanaša preiskava leta 2018.
186
Komisija meni, da je treba peti del drugega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
– Presoja Sodišča
187
Na prvem mestu, kar zadeva trditve Romunije, ki se nanašajo na nezadostno obrazložitev izpodbijane sodbe, je treba opozoriti, da mora obrazložitev sodbe v skladu z ustaljeno sodno prakso jasno in nedvoumno izražati sklepanje Splošnega sodišča, tako da se zainteresirane stranke lahko seznanijo z utemeljitvijo sprejete odločbe in da Sodišče opravi sodni nadzor (sodba z dne 19. septembra 2019, Poljska/Komisija, C‑358/18 P, EU:C:2019:763, točka 74 in navedena sodna praksa).
188
Obveznost obrazložitve pa Splošnemu sodišču ne nalaga, da mora zagotoviti razlago, ki bi izčrpno in posamično sledila vsem razlogovanjem, ki jih navajajo stranke v sporu. Obrazložitev je torej lahko implicitna, če zadevnim osebam omogoča, da se seznanijo z razlogi, zaradi katerih Splošno sodišče ni sprejelo njihovih trditev, Sodišču pa, da ima na voljo dovolj elementov za nadzor (sodba z dne 19. septembra 2019, Poljska/Komisija, C‑358/18 P, EU:C:2019:763, točka 75 in navedena sodna praksa).
189
V obravnavani zadevi zadostuje ugotovitev, da je Splošno sodišče za odgovor na trditev Romunije, da bi bilo treba upoštevati izračun, predložen v zahtevku za spravo za leto 2018, v točki 95 izpodbijane sodbe, ob sklicevanju na preučitev iz točk od 49 do 51 te sodbe, v skladu s katero pogoja iz člena 34(6) Izvedbene uredbe št. 908/2014 nista bila izpolnjena, najprej navedlo, da se izjema iz te določbe v obravnavanem primeru ni uporabljala. Splošno sodišče je nato v točki 97 navedene sodbe odgovorilo na trditve Romunije, da je nepravilnost, ki jo je ugotovila Komisija, nizke stopnje resnosti in ima majhen obseg. V zvezi s tem se je sklicevalo na presojo iz točk od 73 do 75 iste sodbe, v skladu s katero Romunija ni dokazala, da so bile ugotovljene nepravilnosti med upravnimi pregledi odpravljene. Splošno sodišče je v točki 98 izpodbijane sodbe odgovorilo na trditve Romunije, s katerimi je želela dokazati, da te nepravilnosti niso trajne in ponavljajoče, pri čemer je pojasnilo, da se elementi, ki jih je predložila Romunija, nanašajo na preiskavo leta 2017, in ne na preiskavo leta 2018.
190
Poleg tega je treba poudariti, da je Splošno sodišče v točkah od 174 do 181 izpodbijane sodbe, ki jih Romunija ni izpodbijala, odgovorilo na drugi tožbeni razlog te države članice, ki se je nanašal na kršitev načela sorazmernosti pri uporabi pavšalnih popravkov v višini 5 % za EKJS in 2 % za EKSRP. Zato Splošnemu sodišču ni mogoče tehtno očitati, da v točkah od 95 do 99 te sodbe ni navedlo posebnih razlogov v zvezi s spoštovanjem tega načela, ki presegajo odgovor na vse trditve, ki jih je Romunija navedla v okviru tretjega očitka drugega dela prvega tožbenega razloga, ki se nanaša na napake pri izračunu pavšalnega popravka, ki ga je Komisija uporabila v okviru preiskave leta 2018.
191
Iz tega sledi, da Splošno sodišče ni kršilo svoje obveznosti obrazložitve, saj je mogoče na podlagi obrazložitve, navedene v točkah od 95 do 99 izpodbijane sodbe, jasno in nedvoumno razbrati razloge, zaradi katerih je Splošno sodišče zavrnilo trditve Romunije v zvezi z domnevnimi napakami pri izračunu pavšalnega popravka, ki ga je Komisija uporabila v okviru preiskave leta 2018.
192
Zato je treba očitek, ki se nanaša na nezadostno obrazložitev, zavrniti kot neutemeljen.
193
Na drugem mestu, v zvezi s trditvami, s katerimi Romunija v bistvu trdi, da je Splošno sodišče kršilo načelo sorazmernosti, ker ni ugotovilo neskladnosti pavšalnega popravka, ki ga je Komisija uporabila v spornem sklepu, je treba ugotoviti, da Romunija zgolj trdi, da s kratko obrazložitvijo Splošnega sodišča ni podprta presoja, da je uporaba pavšalnega popravka v višini 5 % v okviru preiskave leta 2018 v skladu z načelom sorazmernosti, ne da bi natančno navedla pravne argumente v podporo tej trditvi. Vendar ni naloga Sodišča, da razišče, kako bi lahko Splošno sodišče napačno uporabilo pravo. (glej v tem smislu sodbo z dne 25. junija 2020, Vnesheconombank/Svet, C‑731/18 P, EU:C:2020:500, točka 82 in navedena sodna praksa).
194
Iz tega sledi, da je treba peti del drugega pritožbenega razloga delno zavrniti kot neutemeljen in delno zavreči kot nedopusten.
Tretji pritožbeni razlog: kršitev člena 52 Uredbe št. 1306/2013 in Smernic za izračun finančnih popravkov
195
Romunija s tretjim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče kršilo člen 52 Uredbe št. 1306/2013 in sporočilo Komisije C(2015) 3675 final z dne 8. junija 2015, naslovljeno „Smernice za izračun finančnih popravkov v okviru postopkov potrditve skladnosti in potrditve obračunov (v nadaljevanju: Smernice za izračun finančnih popravkov). Romunija v okviru tega pritožbenega razloga izpodbija točke 121 in 122 ter 130 in 131 izpodbijane sodbe.
Trditve strank
196
Romunija trdi, da je Splošno sodišče kršilo člen 52 Uredbe št. 1306/2013 in Smernice za izračun finančnih popravkov v zvezi s pomanjkljivostjo, povezano s posodobitvijo „LPIS‑kakovost“, ker je v točkah 121 in 122 izpodbijane sodbe ugotovilo, da trditev Romunije, kar zadeva majhen odstotek ugotovljenih neskladnosti, v zvezi s tem ni upoštevna, v točkah 130 in 131 te sodbe pa, da njenih trditev v zvezi z akcijskim načrtom, pripravljenim oktobra 2017, prav tako ni mogoče sprejeti.
197
S tako presojo naj bi Splošno sodišče pomanjkljivost, povezano z neposodabljanjem LPIS vsaka tri leta, opredelilo protislovno.
198
Ker je namreč Splošno sodišče ugotovilo, da ni praga, ki bi se uporabljal za napake, ki izhajajo iz posodobitve LPIS, in da bi vsaka napaka lahko imela finančne posledice, naj bi tudi štelo, da neizvedba „posodobitve LPIS‑kakovost“ vsaka tri leta objektivno pomeni pomanjkljivost, na kateri temelji uporaba finančnega popravka.
199
Poleg tega, če bi napake, ki izhajajo iz starosti slik, pomenile tveganje za sklada in vprašanje pravne podlage za triletno posodobitev LPIS, ne bi bilo upoštevno, bi iz tega sledilo, da bi napake, ki so posledica neposodobitve LPIS, pomenile pomanjkljivost, na kateri temelji uporaba finančnega popravka.
200
Romunija v zvezi s tem trdi, da člen 52 Uredbe št. 1306/2013 določa pravilo, v skladu s katerim mora biti vsaka pomanjkljivost, neskladnost ali nepravilnost, ki je podlaga za finančni popravek, posledica kršitve prava Unije in mora torej temeljiti na jasno opredeljeni pravni podlagi. Poleg tega se lahko v skladu s Smernicami za izračun finančnih popravkov v primeru nepopolnega nadzora finančni popravki uporabijo le v primeru resne kršitve jasno opredeljenih pravil prava Unije.
201
Po njenem mnenju pa pravna podlaga za triletno posodobitev LPIS ni bila opredeljena, saj je Komisija poleg tega v zapisniku dvostranskega sestanka z dne 8. septembra 2017 o akcijskem načrtu leta 2017 navedla, da za to posodobitev ne velja zakonska obveznost, ampak gre zgolj za dobro prakso. Poleg tega naj bi Splošno sodišče ugotovilo obstoj pomanjkljivosti, ki so jo zaznamovale napake zaradi neposodobitve LPIS, ne da bi bila v preiskavi leta 2018 ugotovljena kakršna koli tovrstna napaka. To naj bi napačno zavrnilo trditve Romunije v zvezi z nizkim odstotkom primerov neskladnosti. Taka presoja naj bi bila v nasprotju z ugotovitvami Komisije v zvezi s posodobitvijo LPIS v preiskavi leta 2018. Delovna hipoteza Komisije v tej preiskavi naj bi temeljila na že obstoječem splošnem problemu starosti slik LPIS.
202
Romunija v zvezi s tem trdi, da napake, ki izhajajo iz neposodobitve LPIS, ne ustrezajo pomanjkljivosti, naslovljeni „posodobitev LPIS‑kakovost“, kot jo je Komisija opisala v svojih ugotovitvah v zvezi s kakovostjo posodabljanja LPIS. Ta država članica pa opozarja, da mora biti zadevna država članica v pisnem sporočilu v skladu z ustaljeno sodno prakso popolno seznanjena s pridržki Komisije, tako da lahko to sporočilo izpolni funkcijo opozarjanja. Vendar naj bi Splošno sodišče s sklicevanjem na ločeno pomanjkljivost „razveljavilo“ funkcijo opozarjanja ugotovitev Komisije, podanih v postopku potrditve skladnosti.
203
Komisija trditve Romunije prereka.
204
Meni, da trditev, da je Splošno sodišče s sklicevanjem na pomanjkljivost, ki se razlikuje od tiste, ki je opisana v njenih ugotovitvah v postopku potrditve skladnosti, „razveljavilo“ funkcijo opozarjanja teh ugotovitev, ni dopustna, ker Romunija te trditve ni navedla na prvi stopnji.
Presoja Sodišča
205
Najprej je treba opozoriti, da Uredba št. 1306/2013 za zagotovitev spoštovanja dobrega finančnega poslovodenja sredstev Unije in zaščito finančnih interesov Unije državam članicam nalaga nekatere obveznosti. Tako morajo v skladu s členom 58(1) te uredbe države članice v okviru SKP sprejeti vse zakonske in druge predpise, pa tudi vse druge potrebne ukrepe za zagotavljanje učinkovite zaščite finančnih interesov Unije. Poleg tega je iz odstavka 2 tega člena 58 razvidno, da morajo države članice vzpostaviti učinkovite sisteme upravljanja in kontrole, da se zagotovi skladnost s pravom, ki ureja sheme podpore Unije, katerih namen je čim bolj zmanjšati tveganje finančne škode, povzročene Uniji.
206
Zato, čeprav pravo Unije ne določa natančno pogostosti posodobitev LPIS, morajo države članice v skladu z obveznostmi iz prejšnje točke te sodbe vsekakor zagotoviti, da LPIS učinkovito omogoča zagotavljanje spoštovanja zakonodaje, ki ureja sheme pomoči Unije, in čim bolj zmanjšati tveganje finančne škode za Unijo.
207
Po tem pojasnilu je treba poudariti, da niti iz izpodbijane sodbe niti, natančneje, iz njenih točk 121, 122, 130 in 131 nikakor ne izhaja, da bi Splošno sodišče ugotovilo obstoj pomanjkljivosti, ki bi jo zaznamovala neposodobitev LPIS vsaka tri leta.
208
Natančneje, v nasprotju s tem, kar trdi Romunija, je Splošno sodišče v točki 122 izpodbijane sodbe s tem, da je opozorilo na to, da se LPIS posodobi pred vsakim pregledom na kraju samem, zavrnilo trditev te države članice, da bi bilo treba pri naložitvi finančnega popravka upoštevati majhen odstotek primerov neskladnosti, ugotovljenih med pregledi. Splošno sodišče se v njej nikakor ni sklicevalo na obveznost navedene države članice, da posodobi LPIS vsaka tri leta. Kar zadeva točko 131 te sodbe, je Splošno sodišče v njej navedlo, da je tveganje za EKJS povzročila starost slik iz LPIS, in sicer kakovost shranjenih slik, in ne pogostost njegovega posodabljanja, zato vprašanje pravne podlage cikla posodabljanja teh slik ne vpliva na uporabo popravkov, določenih v okviru preiskave leta 2018.
209
Poleg tega je treba v zvezi z očitkom Romunije, ki se nanaša na protislovnost presoje Splošnega sodišča in ugotovitev Komisije glede obstoja nove pomanjkljivosti, povezane z neposodobitvijo LPIS, zavrniti trditev Komisije, da ni dopusten, ker ga ta država članica ni navedla na prvi stopnji.
210
V zvezi s tem, kot izhaja iz sodne prakse, navedene v točki 117 te sodbe, lahko pritožnik vloži pritožbo, v kateri se pred Sodiščem sklicuje na razloge in trditve, ki izhajajo iz same izpodbijane sodbe in s katerimi izpodbija njeno utemeljenost s pravnega vidika.
211
Tako je v obravnavani zadevi, ker Romunija v bistvu trdi, da se je Splošno sodišče pri opredelitvi pomanjkljivosti, povezane s posodobitvijo sistema LPIS, oddaljilo od opredelitve, ki jo je Komisija ugotovila v okviru preiskave leta 2018, in ker naj bi zato presodilo, da obstaja nova nepravilnost, ki je Komisija med postopkom potrditve skladnosti ni navedla. Ta očitek je torej dopusten.
212
Vendar je treba, kar zadeva utemeljenost trditev Romunije, ugotoviti, da v nasprotju s tem, kar trdi ta država članica, iz točk 121, 122, 131 in 133 izpodbijane sodbe ne izhaja, da bi Splošno sodišče menilo, da je v nasprotju z ugotovitvami Komisije obstajala nova pomanjkljivost, povezana z neposodobitvijo LPIS.
213
Kot je bilo namreč navedeno v točki 208 te sodbe, je Splošno sodišče zgolj opozorilo, da je bila starost slik iz LPIS tista, ki je povzročila tveganje za EKJS, in ne pogostost njegovega posodabljanja.
214
Zato Splošnemu sodišču ni mogoče očitati, da je kršilo člen 52 Uredbe št. 1306/2013 in Smernice za izračun finančnih popravkov v točkah 121, 122, 130 in 131 izpodbijane sodbe ali da je v tem okviru protislovno opredelilo domnevno pomanjkljivost, povezano s posodobitvijo LPIS vsaka tri leta.
215
Tretji pritožbeni razlog je treba zato zavrniti kot neutemeljen.
Četrti pritožbeni razlog: kršitev členov 31, 34 in 35 Izvedbene uredbe št. 809/2014, členov od 23 do 26 Delegirane uredbe št. 640/2014 in delovnega dokumenta DS/CDP/2015/19
216
Romunija s četrtim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče kršilo člene 31, 34 in 35 Izvedbene uredbe št. 809/2014, člene od 23 do 26 Delegirane uredbe št. 640/2014 in delovni dokument DS/CDP/2015/19. Ta pritožbeni razlog se nanaša na točki 163 in 164 izpodbijane sodbe.
Trditve strank
217
Romunija meni, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je menilo, da je treba površino, ki ni upravičena do SEPP, upoštevati pri izračunu skupnega znižanja za zeleno komponento v hektarih, da bi se povečal vzorec (stopnja) za preglede na kraju samem. Taka razlaga, s katero se neupravičena površina do SEPP enači s primerom znižanja plačila za kmetijske prakse, ki ugodno vplivajo na podnebje in okolje (v nadaljevanju: plačilo za zeleno komponento), naj bi bila v nasprotju s členi 31, 34 in 35 Izvedbene uredbe št. 809/2014, členi od 23 do 26 Delegirane uredbe št. 640/2014 in delovnim dokumentom DS/CDP/2015/19.
218
Romunija poudarja, da Priloga I k temu dokumentu določa odstotek povečanja stopnje kontrole za plačilo za zeleno komponento s sklicevanjem na dve vrednosti. Prva tako imenovana vrednost „A“ naj bi vključevala odstotek hektarjev zemljišč, pregledanih na kraju samem, za katera so bila uporabljena znižanja zaradi zelene komponente. Vrednost „B“ naj bi vključevala odstotek kmetov, ki so bili pregledani na kraju samem in za katere je bila ugotovljena ena ali več neskladnosti z zeleno komponento.
219
Odstotek, ki ga predstavlja vrednost „A“, kadar pregled na kraju samem za plačilo za zeleno komponento vključuje naključni vzorec in vzorec, izbran na podlagi analize tveganja, opravljene v skladu s členom 34(2)(b) in (c) Izvedbene uredbe št. 809/2014, naj bi bil določen ločeno za vsakega od obeh vzorcev. Povprečje obeh odstotkov, ki izhaja iz tega, naj bi bila vrednost „A“, ki se uporablja za določitev povečanja stopnje pregledov na kraju samem za plačilo za zeleno komponento.
220
Poleg tega Romunija navaja, da bi bilo treba za določitev skupnega znižanja plačila za zeleno komponento v hektarih, ki ga je treba uporabiti za določitev povečanja stopnje pregledov na kraju samem za plačilo za zeleno komponento, spoštovati člene od 24 do 26 Delegirane uredbe št. 640/2014. Ti členi pa naj bi se nanašali na znižanje plačila za zeleno komponento v treh primerih, in sicer v primeru neskladnosti z obveznostjo diverzifikacije kmetijskih rastlin, v primeru neskladnosti z zahtevami glede trajnega travinja in v primeru neskladnosti z zahtevami, ki veljajo za površino z ekološkim pomenom. V nasprotju s tem, kar naj bi presodilo Splošno sodišče, pa naj površina, ki ni upravičena do SEPP, ne bi pomenila primera zmanjšanja plačila za zeleno komponento.
221
Romunija opozarja tudi, da v skladu s členom 2(1), točka 23, Delegirane uredbe št. 640/2014 ugotovljena površina obsega le hektarje, upravičene do plačila.
222
Poleg tega naj bi bila glede znižanj plačil za zeleno komponento v primeru neskladnosti z obveznostjo diverzifikacije kmetijskih rastlin in v primeru neskladnosti z zahtevami, ki veljajo za površino z ekološkim pomenom, območje ali površina, ki je predmet znižanja, izračunana glede na isto ugotovljeno površino. Iz tega naj bi sledilo, da vsi hektarji, upravičeni do SEPP, niso upravičeni hektarji iz naslova plačila za zeleno komponento.
223
Romunija navaja tudi, da je treba, kot izhaja iz določb člena 35 Izvedbene uredbe št. 809/2014 in kot je potrjeno v delovnem dokumentu DS/CDP/2015/19, večjo neskladnost ugotoviti glede na rezultate pregledov na kraju samem za plačilo za zeleno komponento.
224
Komisija meni, da je treba ta pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Presoja Sodišča
225
Romunija v okviru četrtega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je kršilo člene 31, 34 in 35 Izvedbene uredbe št. 809/2014, člene od 23 do 26 Delegirane uredbe št. 640/2014 in delovni dokument DS/CDP/2015/19 s tem, da je v točkah 163 in 164 izpodbijane sodbe razsodilo, da je treba površino, ki ni upravičena do SEPP, upoštevati pri izračunu skupnega zmanjšanja za zeleno komponento v hektarih, da bi se povečal vzorec (stopnja) za preglede na kraju samem.
226
Na prvem mestu, v zvezi z očitkom Romunije, da se površina, ki ni upravičena do SEPP, ne sme upoštevati pri tem izračunu, je treba opozoriti, da v skladu s členom 35 Izvedbene uredbe št. 809/2014 pristojni organ, če pregledi na kraju samem pokažejo večjo neskladnost v okviru sheme pomoči ali ukrepa podpore ali v regiji ali delu regije, ustrezno poveča odstotek upravičencev, pri katerih je treba opraviti pregled na kraju samem v naslednjem letu.
227
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je spoštovanje meril za upravičenost do SEPP eden od pogojev, ki morajo biti izpolnjeni, da bi bil kmet lahko upravičen do plačila za zeleno komponento.
228
Prvič, člen 2(1), točka 23(a), Delegirane uredbe št. 640/2014 namreč opredeljuje pojem „ugotovljena površina“ kot, pri shemah pomoči na površino, površino, za katero so izpolnjena vsa merila za upravičenost ali ostale obveznosti iz pogojev za dodelitev pomoči, ne glede na število plačilnih pravic, ki jih ima upravičenec na voljo.
229
Drugič, člen 23(2) te delegirane uredbe določa, da se brez poseganja v upravne kazni, ki se uporabijo v skladu s členom 28 navedene delegirane uredbe, v primeru, v katerem površina, prijavljena v zbirni vlogi za osnovno plačilo ali enotno plačilo na površino, presega ugotovljeno površino, ugotovljena površina uporabi za izračun plačila za zeleno komponento.
230
Tretjič, člen 43(1) Uredbe št. 1307/2013 se nanaša na upravičene hektarje v okviru sheme osnovnega plačila ali SEPP. Iz tega člena je, natančneje, razvidno, da kmetje, ki so upravičeni do plačila na podlagi ene od teh shem, na vseh svojih upravičenih hektarjih v smislu člena 32, od (2) do (5), upoštevajo bodisi kmetijske prakse, ki ugodno vplivajo na podnebje in okolje, iz odstavka 2 tega člena 43 bodisi enakovredne prakse iz odstavka 3 navedenega člena 43.
231
Iz navedenega torej izhaja, da so merila iz SEPP del pogojev, katerih spoštovanje je treba preveriti, da bi se ugotovil morebiten obstoj večje neskladnosti v okviru sheme pomoči ali ukrepa podpore v smislu člena 35 Izvedbene uredbe št. 809/2014. Iz tega izhaja, da je treba okoliščino, da površina ni upravičena do SEPP, upoštevati pri stopnji napake v zvezi z zeleno komponento, ki se uporabi za povečanje števila pregledov na kraju samem v naslednjem letu.
232
Zato Splošnemu sodišču ni mogoče očitati, da je v točkah 163 in 164 izpodbijane sodbe navedlo, da je treba površino, ki ni upravičena do SEPP, upoštevati pri izračunu skupnega zmanjšanja za zeleno komponento v hektarjih, da bi se povečal odstotek upravičencev, pri katerih je treba opraviti pregled.
233
Na drugem mestu, v zvezi s trditvijo Romunije, da ob upoštevanju določb člena 23(2) Delegirane uredbe št. 640/2014 ne obstaja nobeno tveganje za odobritev plačil za zeleno komponento za hektarje, ki niso upravičeni do SEPP, zadostuje navesti, da ta ugotovitev sicer res velja za konkretnega upravičenca, ki je bil pravilno pregledan na kraju samem in za katerega bi bila morebitna neupravičenost do SEPP pravilno ugotovljena.
234
Vendar, kot je pravilno poudarila Komisija, to ne velja za vse druge zadevne upravičence, ki niso bili pravilno pregledani na kraju samem.
235
Na tretjem mestu, ugotoviti je treba, da očitek Romunije, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da površina, ki ni upravičena do SEPP, pomeni primer znižanja plačila za zeleno komponento iz členov od 24 do 26 Delegirane uredbe št. 640/2014, temelji na napačnem razumevanju izpodbijane sodbe.
236
Iz točk 163 in 164 izpodbijane sodbe je namreč razvidno, da je Splošno sodišče presodilo le, da je treba površino, ki ni upravičena do SEPP, upoštevati pri stopnji napake, povezani z zeleno komponento, uporabljeni za povečanje vzorca pregledov na kraju samem. V nasprotju s tem, kar se zdi, da trdi Romunija, morebitno povečanje odstotka upravičencev, pri katerih je treba v naslednjem letu opraviti preglede na kraju samem, samo po sebi ne povzroči zmanjšanja plačila za zeleno komponento v smislu členov od 24 do 26 Delegirane uredbe št. 640/2014.
237
Glede na zgoraj navedene preudarke četrtega pritožbenega razloga ni mogoče sprejeti.
238
Ker noben od razlogov, navedenih v utemeljitev te pritožbe, ni bil sprejet, je treba pritožbo v celoti zavrniti.
Stroški
239
Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da kadar pritožba ni utemeljena, o stroških odloči Sodišče.
240
V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se za pritožbeni postopek uporablja na podlagi njegovega člena 184(1), se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
241
Ker je Komisija predlagala, naj se Romuniji naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi razlogi ni uspela, se ji naloži, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške Komisije.
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
1.
Pritožba se zavrne.
2.
Romunija poleg svojih stroškov nosi stroške Evropske komisije.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: romunščina.