62021CJ0472_RES
Zadeva C‑472/21
Monz Handelsgesellschaft lnternational mbH & Co. KG
proti
Büchel GmbH & Co. Fahrzeugtechnik KG
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof)
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 16. februarja 2023
„Predhodno odločanje – Intelektualna lastnina – Model – Direktiva 98/71/ES – Člen 3(3) in (4) – Pogoji za varstvo sestavnega dela kompleksnega izdelka – Pojma ‚vidnost‘ in ‚normalna uporaba‘ – Vidnost sestavnega dela kompleksnega izdelka ob normalni uporabi tega izdelka pri končnem uporabniku“
Približevanje zakonodaj – Modeli – Direktiva 98/71 – Pogoji za varstvo – Videz, ki je sestavni del kompleksnega izdelka – Sestavni del, ki je nov in ima individualno naravo – Sestavni del, ki mora ostati viden ob normalni uporabi izdelka – Vidnost sestavnega dela – Merila presoje
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 98/71, člen 3(3))
(Glej točke od 38 do 46.)
Približevanje zakonodaj – Modeli – Direktiva 98/71 – Pogoji za varstvo – Videz, ki je sestavni del kompleksnega izdelka – Sestavni del, ki je nov in ima individualno naravo – Sestavni del, ki mora ostati viden ob normalni uporabi izdelka – Normalna uporaba izdelka – Pojem
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 98/71, člen 3(3) in (4))
(Glej točke 49 in od 52 do 55 ter izrek.)
Povzetek
Monz, družba nemškega prava, je imetnica modela, ki prikazuje spodnjo stran sedeža za kolo ali motor in ki je od leta 2011 registriran pri Deutsches Patent‑ und Markenamt (nemški urad za patente in znamke, Nemčija; v nadaljevanju: DPMA)
Büchel, družba nemškega prava, je 27. julija 2016 pri DPMA zahtevala razglasitev ničnosti navedenega modela, pri čemer je trdila, da ta ne izpolnjuje potrebnih pogojev za pridobitev pravnega varstva modelov. (
1
) Ta videz, uporabljen za sedež, ki je sestavni del kompleksnega izdelka, kot je kolo ali motor, naj namreč v primeru normalne uporabe tega izdelka ne bi bil viden.
DPMA je predlog za ugotovitev ničnosti zavrnil, ker po njegovem mnenju glede zadevnega modela ni podan noben razlog za izključitev pravnega varstva modelov. Navedeni urad je menil, da sestavni del, na katerem se uporablja videz iz tega modela, ostaja viden ob normalni uporabi kompleksnega izdelka, kar zajema tudi razstavljanje in ponovno sestavljanje sedeža, ki ni namenjeno vzdrževanju, servisiranju ali popravljanju.
Po pritožbi, ki jo je zoper navedeno odločbo vložila družba Büchel, je Bundespatentgericht (zvezno patentno sodišče, Nemčija) odločilo, da je sporni model ničen, ker ne izpolnjuje zahtev glede novosti in individualne narave. Po navedbah navedenega sodišča sestavni del, ki je viden šele ob ločitvi kompleksnega izdelka, ne izpolnjuje pogoja vidnosti in torej ne more biti upravičen do navedenega pravnega varstva. Navedeno sodišče poleg tega meni, da je mogoče za normalno uporabo šteti samo vožnjo s kolesom ter usedanje nanj in sestopanje z njega, spodnja stran sedeža pa pri teh uporabah ni vidna.
V teh okoliščinah je Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija), pri katerem je družba Monz vložila pritožbo, Sodišče v bistvu vprašalo, na eni strani, ali je treba zahtevo po vidnosti videza izdelka, uporabljenega ali vgrajenega v izdelek, ki je sestavni del kompleksnega izdelka, presojati glede na nekatere pogoje uporabe kompleksnega izdelka ali, nasprotno, zgolj glede na objektivno možnost, da se videz, ki je uporabljen za sestavni del, ki je vključen v kompleksni izdelek, razpozna. Na drugi strani je v bistvu vprašalo, katera merila so upoštevna za opredelitev normalne uporabe kompleksnega izdelka pri končnem uporabniku.
Sodišče je v sodbi, izdani v postopku predhodnega odločanja, pojasnilo, prvič, zahtevo po vidnosti, da je videz, uporabljen ali vgrajen v izdelek, ki je sestavni del kompleksnega izdelka, lahko upravičen do pravnega varstva modelov, in drugič, merila za opredelitev pojma „normalna uporaba“ tega izdelka v smislu člena 3(3) in (4) Direktive 98/71.
Presoja Sodišča
Sodišče se je sprva osredotočilo na vprašanje vidnosti sestavnega dela, potem ko je vgrajen v kompleksni izdelek. Najprej je opozorilo, da člen 3(3) Direktive 98/71 določa specialno pravilo za videz izdelka, uporabljen ali vgrajen v izdelek, ki je sestavni del kompleksnega izdelka. V zvezi s tem je poudarilo, da je predmet pravnega varstva modelov videz, ki je izgled izdelka ali njegovega dela.
V zvezi z zahtevami, ki morajo biti izpolnjene, da bi bil izgled sestavnega dela kompleksnega izdelka lahko varovan kot model, je Sodišče napotilo na svojo prejšnjo sodno prakso, v skladu s katero mora biti ta sestavni del viden in določen z značilnostmi, ki sestavljajo njegov posebni izgled, kar pomeni, da se navedeni sestavni del ne sme povsem izgubiti v celotnemu izdelku. Sodišče je poudarilo, da se ta sodna praksa, ki spada v okvir varstva modelov, določenega z Uredbo št. 6/2002, (
2
) uporablja tudi za sistem varstva modelov iz Direktive 98/71.
Vendar mora sestavni del, potem ko je vgrajen v kompleksni izdelek, da bi lahko bil deležen pravnega varstva kot model, ob normalni uporabi tega izdelka ostati viden. Abstraktna presoja vidnosti sestavnega dela, vgrajenega v kompleksni izdelek, ki ni povezana s kakršnim koli konkretnim položajem uporabe tega izdelka, ne zadošča, da bi bil tak sestavni del deležen pravnega varstva kot model. Vendar člen 3(3) Direktive 98/71 ne zahteva, da sestavni del, ki je vgrajen v kompleksni izdelek, v celoti ostane viden v vsakem trenutku uporabe navedenega izdelka.
Zato vidnosti sestavnega dela, vgrajenega v kompleksni izdelek, ni mogoče presojati le z vidika končnega uporabnika tega izdelka, ampak jo je treba presojati tudi z vidika zunanjega opazovalca.
Sodišče je v nadaljevanju preučilo pojem „normalne uporabe“ takega izdelka pri končnem uporabniku v smislu člena 3(4) Direktive 98/71. Prvič, Sodišče je glede vprašanja, ali normalna uporaba izdelka ustreza uporabi, ki si jo je zamislil proizvajalec sestavnega dela, uporabi, ki si jo je zamislil proizvajalec kompleksnega izdelka, ali običajni uporabi kompleksnega izdelka pri končnem uporabniku, ugotovilo, da se ta določba nanaša na normalno uporabo kompleksnega izdelka pri končnem uporabniku.
Sodišče je v zvezi s tem pojasnilo, da normalna ali običajna uporaba kompleksnega izdelka pri končnem uporabniku praviloma ustreza uporabi, ki je v skladu z namenom kompleksnega izdelka, kot si ga je zamislil njegov proizvajalec ali oblikovalec. Vendar je zakonodajalec Unije želel zajeti običajno uporabo kompleksnega izdelka pri končnem uporabniku, da bi se izključila uporaba tega izdelka v drugih fazah trgovanja in s tem preprečilo izogibanje pogoju vidnosti. Zato presoja normalne uporabe kompleksnega izdelka ne more temeljiti samo na nameri proizvajalca sestavnega dela ali kompleksnega izdelka.
Drugič, v zvezi z vprašanjem, katera uporaba kompleksnega izdelka pri končnem uporabniku pomeni „normalno uporabo“ v smislu člena 3(4) Direktive 98/71, je Sodišče menilo, da to, da v tej določbi ni pojasnjeno, katera vrsta uporabe takega izdelka je zajeta s tem pojmom in se na splošno nanaša na uporabo takega izdelka pri končnem uporabniku, govori v prid široki razlagi navedenega pojma. V zvezi s tem je Sodišče ob upoštevanju dejstva, da uporaba izdelka v njegovi glavni funkciji v praksi pogosto zahteva različna dejanja, ki se lahko izvedejo pred ali po tem, ko izdelek izpolni svojo glavno funkcijo, ugotovilo, da normalna uporaba kompleksnega izdelka zajema vsa ta dejanja, razen tistih, ki so izrecno izključena, in sicer vzdrževanje, servisiranje ali popravljanje.
Zato mora pojem „normalna uporaba“ zajemati dejanja, ki so povezana z običajno uporabo izdelka, in druga dejanja, ki jih je ob taki uporabi mogoče razumno opraviti in ki so z vidika končnega uporabnika običajna, vključno s tistimi, ki jih je mogoče opraviti pred ali po tem, ko izdelek izpolni svojo glavno funkcijo, kot sta skladiščenje in prevoz tega izdelka.
Glede na te preudarke je Sodišče razsodilo, da je treba zahtevo po vidnosti videza, uporabljenega ali vgrajenega v izdelek, ki je sestavni del kompleksnega izdelka, presojati glede na položaj normalne uporabe tega kompleksnega izdelka, tako da zadevni sestavni del, potem ko je v navedeni izdelek vgrajen, ob taki uporabi ostane viden. Za to je treba vidnost sestavnega dela kompleksnega izdelka ob normalni uporabi pri končnem uporabniku presojati z zornega kota tega uporabnika in z zornega kota zunanjega opazovalca. Ta normalna uporaba mora zajemati dejanja, opravljena ob glavni uporabi kompleksnega izdelka, in tista, ki jih mora končni uporabnik običajno opraviti v okviru take uporabe, razen vzdrževanja, servisiranja in popravljanja.
(
1
)	V smislu člena 4 Gesetz über den rechtlichen Schutz von Design (zakon o varstvu modelov) z dne 24. februarja 2014 (BGBl. 2014 I, str. 122), s katerim je bila prenesena Direktiva 98/71/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 1998 o pravnem varstvu modelov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 21, str. 120).
(
2
)	Uredba Sveta (ES) št. 6/2002 z dne 12. decembra 2001 o modelih Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 27, str. 142).