62023TJ0379
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (osmi senat, ki zaseda v sestavi petih sodnikov)
z dne 4. marca 2026 (
*1
)
„Damping – Uvoz nekaterih vroče valjanih plošč in kolobarjev iz nerjavnega jekla, poslanih iz Turčije – Razširitev dokončne protidampinške dajatve, uvedene na nekatere vroče valjane plošče in kolobarje iz nerjavnega jekla s poreklom iz Indonezije, na te uvoze – Izvedbena uredba (EU) 2023/825 – Izogibanje – Pojem ‚dejavnost sestavljanja‘ – Pojem ‚dejavnost končne izdelave‘ – Člen 13(2) Uredbe (EU) 2016/1036 – Napačna uporaba prava“
V zadevi T‑379/23,
Çolakoğlu Metalurji AŞ s sedežem v Istanbulu (Turčija), ki jo zastopata J. Cornelis in F. Graafsma, odvetnika,
tožeča stranka,
proti
Evropski komisiji, ki jo zastopajo L. Di Masi, R. Pethke in J. Zieliński, agenti,
tožena stranka,
ob intervenciji
Eurofer, Association européenne de l’acier, AISBL s sedežem v Bruslju (Belgija), ki ga zastopajo O. Prost, C. Bouvarel, M. Parys in O. Chef, odvetniki,
intervenient,
SPLOŠNO SODIŠČE (osmi senat, ki zaseda v sestavi petih sodnikov),
ob posvetovanju v sestavi G. De Baere (poročevalec), v funkciji predsednika, D. Petrlík, K. Kecsmár, sodnika, S. Kingston, sodnica, in H. Cassagnabère, sodnik,
sodna tajnica: I. Kurme, administratorka,
na podlagi pisnega dela postopka,
na podlagi obravnave z dne 11. septembra 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1
Tožeča stranka, družba Çolakoğlu Metalurji AŞ, s tožbo na podlagi člena 263 PDEU predlaga razglasitev ničnosti Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2023/825 z dne 17. aprila 2023 o razširitvi protidampinške dajatve, uvedene z Izvedbeno uredbo (EU) 2020/1408 na uvoz nekaterih vroče valjanih plošč in kolobarjev iz nerjavnega jekla s poreklom iz Indonezije, na uvoz nekaterih vroče valjanih plošč in kolobarjev iz nerjavnega jekla, poslanih iz Turčije, ne glede na to, ali so deklarirani kot izdelek s poreklom iz Turčije ali ne (UL 2023, L 103, str. 12; v nadaljevanju: izpodbijana uredba) v delu, v katerem se ta uredba nanaša nanjo.
Dejansko stanje
2
Tožeča stranka je turški proizvajalec izvoznik vroče valjanih plošč in kolobarjev iz nerjavnega jekla (v nadaljevanju: SSHR). SSHR se proizvajajo iz plošč iz nerjavnega jekla.
3
Komisija je 6. oktobra 2020 sprejela Izvedbeno uredbo (EU) 2020/1408 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in dokončnem pobiranju začasne dajatve na uvoz nekaterih vroče valjanih plošč in kolobarjev iz nerjavnega jekla s poreklom iz Indonezije, Ljudske republike Kitajske in Tajvana (UL 2020, L 325, str. 26, v nadaljevanju: prvotna uredba). Dokončne protidampinške dajatve, uvedene s prvotno uredbo, so za vse proizvajalce izvoznike v Indoneziji znašale 17,3 %.
4
Komisija je po pritožbi, ki jo je vložil intervenient, združenje Eurofer, Association européenne de l’acier, AISBL, 26. julija 2022 sprejela Izvedbeno uredbo (EU) 2022/1310 o začetku preiskave glede morebitnega izogibanja protidampinškim ukrepom, uvedenim z Izvedbeno uredbo (EU) 2020/1408 na uvoz nekaterih vroče valjanih plošč in kolobarjev iz nerjavnega jekla s poreklom iz Indonezije, z uvozom nekaterih vroče valjanih plošč in kolobarjev iz nerjavnega jekla, poslanih iz Turčije, ne glede na to, ali so deklarirani kot izdelek s poreklom iz Turčije ali ne, ter o registraciji takega uvoza (UL 2022, L 198, str. 8), in sicer med drugim na podlagi člena 13(3) Uredbe (EU) 2016/1036 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije (UL 2016, L 176, str. 21, v nadaljevanju: osnovna uredba).
5
Po izvedbi te preiskave je Komisija sprejela izpodbijano uredbo. V tej uredbi je ugotovila, da so pogoji iz člena 13(1), tretji pododstavek, osnovne uredbe, ki se zahtevajo za ugotovitev obstoja izogibanja veljavnim protidampinškim ukrepom, izpolnjeni.
6
Kar natančneje zadeva pogoj, da mora priti do spremembe v trgovinskih vzorcih med tretjo državo in Evropsko unijo zaradi prakse, postopka ali dejavnosti, za katero ni zadostnega vzroka ali ni gospodarsko upravičena, z izjemo uvedbe dajatve, je Komisija navedla, da obstaja sporazum o poslih oplemenitenja, sklenjen med tožečo stranko in Marcegaglia Specialties SpA, družbo italijanskega prava. V okviru tega sporazuma o poslih oplemenitenja je družba Marcegaglia Specialties kupovala plošče iz nerjavnega jekla iz Indonezije in jih pošiljala v Turčijo, kjer jih je tožeča stranka dalje predelala v SSHR, da je nato te SSHR uvozila v Unijo.
7
Komisija je štela, da gre pri tem sporazumu o poslih oplemenitenja za dejavnost končne izdelave, ki je zajeta s pojmom „dejavnost sestavljanja“ v smislu člena 13(2) osnovne uredbe. V zvezi s tem je v bistvu pojasnila, da pojem „dejavnost sestavljanja“ iz te določbe izrecno zajema dejavnosti končne izdelave in „ne zajema le dejavnosti, ki vključujejo sestavljanje delov sestavljenega izdelka, ampak lahko vključuje tudi nadaljnjo predelavo, tj. dokončanje izdelka“.
8
Komisija je na eni strani navedla tudi, da so plošče iz nerjavnega jekla s poreklom iz Indonezije predstavljale skoraj 100 % skupne vrednosti delov sestavljenega ali dokončanega izdelka, in na drugi strani, da je bila glede na člen 13(2)(b) osnovne uredbe dodana vrednost, za katero se je povečala vrednost delov, vnesenih med dejavnostjo sestavljanja ali končne izdelave, nižja od 25 % proizvodnih stroškov.
9
Ker je Komisija menila, da so izpolnjeni vsi pogoji iz člena 13(1), tretji pododstavek, osnovne uredbe, je ugotovila, da je bila protidampinška dajatev, ki je bila s prvotno uredbo uvedena na uvoz SSHR s poreklom iz Indonezije, predmet izogibanja z uvozom nekaterih SSHR, ki jih je tožeča stranka pošiljala iz Turčije.
10
Ob upoštevanju dejstva, da so bile ugotovitve o praksah izogibanja v zvezi s tožečo stranko reprezentativne za ves uvoz iz Turčije, se je Komisija odločila, da dokončno protidampinško dajatev v višini 17,3 %, ki se uporablja za „vse druge družbe“ v Indoneziji in ki je bila uvedena s prvotno uredbo, razširi na uvoz nekaterih SSHR, poslanih iz Turčije, ne glede na to, ali so deklarirani kot izdelek s poreklom iz Turčije ali ne.
Predlogi strank
11
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano uredbo razglasi za nično v delu, v katerem se nanaša nanjo;
–
Komisiji naloži plačilo stroškov.
12
Komisija ob podpori intervenienta Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrne;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Pravo
13
Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja dva tožbena razloga, od katerih se prvi nanaša na kršitev člena 13(1) in (2) osnovne uredbe, drugi pa na kršitev člena 13(1) in (4) te uredbe, načela sorazmernosti in temeljnih procesnih pravic ter na zlorabo pooblastil.
14
Tožeča stranka s prvim tožbenim razlogom trdi, da proizvodnja SSHR v Turčiji ni „dejavnost sestavljanja“ v smislu člena 13(1), četrti pododstavek, točka (d), in (2) osnovne uredbe. Komisija naj torej ne bi dokazala obstoja „prakse, postopka ali dejavnosti“ v smislu člena 13(1), tretji pododstavek, osnovne uredbe. Zato naj eden od kumulativnih pogojev, ki se s to določbo zahtevajo za ugotovitev izogibanja veljavnim protidampinškim ukrepom, ne bi bil izpolnjen.
15
Komisija ob podpori intervenienta meni, da je pravilno ugotovila, da je predelava plošč iz nerjavnega jekla v SSHR dejavnost končne izdelave, ki je zajeta s pojmom „dejavnost sestavljanja“ v smislu člena 13(1), četrti pododstavek, točka (d), in (2) osnovne uredbe.
16
V zvezi s tem se lahko v skladu s členom 13(1) osnovne uredbe protidampinške dajatve, ki se uvedejo na podlagi te uredbe, razširijo na uvoz podobnih izdelkov, bodisi rahlo spremenjenih ali nespremenjenih, iz tretjih držav, ali na uvoz rahlo spremenjenih podobnih izdelkov iz države, za katero veljajo ukrepi, ali njihovih delov, kadar pride do izogibanja veljavnim ukrepom.
17
V skladu s členom 13(1) osnovne uredbe je obstoj izogibanja protidampinškim ukrepom dokazan, če so izpolnjeni štirje pogoji. Prvič, iti mora za spremembo v trgovinskih vzorcih med tretjo državo in Unijo ali med posameznimi družbami v državi, za katero veljajo ukrepi, in Unijo. Drugič, do te spremembe mora priti zaradi prakse, postopka ali dejavnosti, za katere razen uvedbe dajatve ni zadostnega vzroka ali ni gospodarsko upravičena. Tretjič, obstajati morajo dokazi, da je industriji Unije nastala škoda ali da so bili oslabljeni popravljalni učinki protidampinških dajatev. Četrtič, obstajati morajo dokazi o obstoju dampinga (sodba z dne 21. junija 2023, Hangzhou Dingsheng Industrial Group in drugi/Komisija, T‑748/21, EU:T:2023:346, točka 28 (neobjavljena); glej po analogiji tudi sodbo z dne 26. januarja 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia, C‑247/15 P, C‑253/15 P in C‑259/15 P, EU:C:2017:61, točka 55).
18
Kar zadeva drugi pogoj, na katerega je bilo opozorjeno v točki 17 zgoraj, iz člena 13(1), četrti pododstavek, točka (d), osnovne uredbe izhaja, da praksa, postopek ali dejavnost, za katero razen uvedbe dajatve ni zadostnega vzroka ali ni gospodarsko upravičena, med drugim „v okoliščinah, prikazanih v [členu 13(2) osnovne uredbe],“ zajema „sestavljanje delov s postopkom sestavljanja v Uniji ali tretji državi“.
19
V skladu s členom 13(2) osnovne uredbe se za dejavnost sestavljanja v tretji državi šteje, da pomeni izogibanje veljavnim ukrepom, če ta dejavnost izpolnjuje pogoje, naštete v tej določbi. Med temi pogoji sta tudi pogoj, ki izhaja iz člena 13(2)(a) te uredbe v povezavi s členom 13(2)(b) navedene uredbe, s katerim se zahteva, da deli, ki predstavljajo 60 % ali več celotne vrednosti delov sestavljenega izdelka, prihajajo iz države, ki je predmet teh ukrepov (v nadaljevanju: pogoj v zvezi s 60‑odstotnim pragom), in pogoj, ki izhaja iz člena 13(2)(b), in fine, te uredbe in v skladu s katerim se v nobenem primeru ne šteje, da gre za izogibanje, kadar je dodana vrednost, za katero se poveča vrednost delov, vnesenih med dejavnostjo sestavljanja ali končne izdelave, večja od 25 % proizvodnih stroškov (v nadaljevanju: pogoj v zvezi s 25‑odstotno zgornjo mejo).
Upoštevnost prvega tožbenega razloga
20
Intervenient trdi, da je prvi tožbeni razlog brezpredmeten, ker naj bi predelava plošč iz nerjavnega jekla v SSHR, tudi če naj ne bi pomenila dejavnosti sestavljanja ali končne izdelave, vsekakor pomenila prakso, postopek ali dejavnost v smislu drugega pogoja iz člena 13(1) osnovne uredbe.
21
Vendar, kot je Komisija priznala v odgovor na ukrep procesnega vodstva Splošnega sodišča, je iz Izvedbene uredbe 2022/1310 in izpodbijane uredbe, zlasti iz njenih uvodnih izjav 4, 26 in 44, razvidno, da je bila preiskava glede izogibanja začeta, izvedena in zaključena z obrazložitvijo, da so bile predelave plošč iz nerjavnega jekla v SSHR, ki jih je tožeča stranka izvedla v Turčiji, dejavnosti sestavljanja ali končne izdelave v smislu člena 13(2) osnovne uredbe. Iz zgoraj navedenih uredb ne izhaja, da bi Komisija nameravala te dejavnosti opredeliti drugače kot specifično dejavnosti sestavljanja ali končne izdelave. Zato je tožeča stranka svoje procesne pravice v upravnem postopku uveljavljala le v zvezi s to opredelitvijo.
22
Ugotoviti je treba torej, da bi lahko prvi tožbeni razlog, če bi bil sprejet, povzročil razglasitev ničnosti izpodbijane uredbe v delu, v katerem se nanaša na tožečo stranko. Zato je treba trditev intervenienta, da je prvi tožbeni razlog brezpredmeten, zavrniti.
Utemeljenost prvega tožbenega razloga
23
Tožeča stranka trdi, da je za obstoj dejavnosti sestavljanja v smislu člena 13(1), četrti pododstavek, točka (d), in (2) osnovne uredbe potrebno, da obstaja več delov in da so ti sestavljeni. V obravnavani zadevi pa naj bi bile plošče iz nerjavnega jekla predelane v SSHR brez dodajanja drugih „delov“, in sicer v eni sami proizvodni fazi.
24
Poleg tega naj bi Komisija napačno menila, da je predelava plošč iz nerjavnega jekla v SSHR dejavnost končne izdelave, ki je zajeta s pojmom „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“ v smislu člena 13(2) osnovne uredbe. Tožeča stranka v zvezi s tem meni, da glede na to, da so v členu 13(1), četrti pododstavek, točka (d), in (2) osnovne uredbe omenjene le dejavnosti sestavljanja in da je sklicevanje na dejavnosti sestavljanja ali končne izdelave navedeno le v okviru pogoja v zvezi s 25‑odstotno zgornjo mejo, ki je določen v členu 13(2)(b) te uredbe, ni mogoče ugotoviti, da zgoraj navedeni določbi zajemata dejavnosti končne izdelave, ki ne vključujejo nobenega sestavljanja.
25
Po eni strani tožeča stranka dodaja, da je v okviru pogoja v zvezi s 25‑odstotno zgornjo mejo uporabljen pojem „deli“ v množini, tako da je za dejavnost končne izdelave vsekakor potrebnih več delov. Po drugi strani naj bi bil pogoju v zvezi s 60‑odstotnim pragom povsem odvzet pomen, če bi se uporabljal za dejavnosti končne izdelave, pri katerih se uporablja le en „del“, kot je to pri predelavi plošč iz nerjavnega jekla v SSHR.
26
Po mnenju tožeče stranke njena razlaga člena 13 osnovne uredbe ne oslabi niti učinkovitosti protidampinških dajatev niti cilja preprečevanja izogibanja tem dajatvam. Nasprotno od tega, kar trdi Komisija, naj bi bilo treba v skladu s sodno prakso široko razlagati splošni pojem „izogibanje“, ne pa pojem „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“.
27
Tožeča stranka v zvezi z zgodovino nastanka člena 13 osnovne uredbe meni, da če bi zakonodajalec želel, da se pojem „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“ nanaša tudi na dejavnosti končne izdelave, ki ne vključujejo nobenega sestavljanja, bi izraz „aktivnost [dejavnost] sestavljanja ali končne izdelave“ uporabil tudi v členu 13(1), četrti pododstavek, točka (d), in (2) osnovne uredbe.
28
Komisija trdi, da pojem „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“ v smislu člena 13(1), četrti pododstavek, točka (d), in (2) osnovne uredbe zajema dva različna scenarija, in sicer po eni strani dejavnost sestavljanja v ožjem smislu, pri kateri gre za postopek proizvodnje, s katerim se sestavijo različni deli, da se ustvari končni izdelek, in po drugi strani dejavnost končne izdelave. Pojem „končna izdelava“ naj bi pomenil vse dejavnosti, ki vključujejo nadaljnjo predelavo, to je dokončanje izdelka. Povedano drugače, ta pojem naj bi označeval dejavnosti za predelavo polizdelka ali materiala, in sicer enega samega vhodnega elementa, v končni izdelek.
29
Po mnenju Komisije je s tem, da člen 13(1), četrti pododstavek, točka (d), osnovne uredbe določa, da praksa, postopek ali dejavnost, ki pomeni izogibanje, zajema dejavnosti sestavljanja „v okoliščinah, prikazanih v [členu 13(2)]“ osnovne uredbe, mišljeno, da je treba pomen pojma „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“ poiskati v besedilu člena 13(2) navedene uredbe. V tej določbi pa naj bi bile posebej omenjene dejavnosti sestavljanja ali končne izdelave v okviru pogoja v zvezi s 25‑odstotno zgornjo mejo. Uporaba veznika „ali“ naj bi kazala na to, da je treba dejavnostim sestavljanja in dejavnostim končne izdelave pripisati ločen pomen.
30
Za pojem „deli“ naj bi bilo treba šteti, da zajema tako različne sestavne dele, ki se uporabljajo pri sestavljanju, kot tudi polizdelke kot vhodne elemente ali druge vhodne elemente, uporabljene pri dejavnostih „končne izdelave“, ne glede na to, ali so posamični, kot v obravnavanem primeru, ali jih je več.
31
Poleg tega Komisija s sklicevanjem zlasti na sodbo z dne 12. septembra 2019, Komisija/Kolachi Raj Industrial (C‑709/17 P, EU:C:2019:717), trdi, da je treba člen 13 osnovne uredbe razlagati široko, da se ohrani njegova učinkovitost. Njena razlaga člena 13(2) osnovne uredbe pa naj bi omogočala boj proti vsem praksam proizvodnje izdelkov, zlasti izdelkov iz železnih in neželeznih kovin (železo, jeklo, aluminij), iz posameznih vhodnih polizdelkov, ki so bili preusmerjeni v tretje države, ob hkratnem zagotavljanju sorazmernosti sistema in pravne varnosti podjetij.
32
Zgodovina nastanka člena 13(2) osnovne uredbe pa naj bi dokazovala, da je bil pojem „sestavljanje“ vedno širok in da je bila določba o preprečevanju izogibanja oblikovana tako, da je prilagodljiva in omejena izključno s količinskimi pragovi, ki se nanašajo na delež delov, uvoženih iz države, za katero veljajo ukrepi, in na dodano vrednost, za katero se poveča vrednost teh delov z dejavnostjo.
33
Najprej je treba navesti, da „sestavljanje“ običajno pomeni dejanje sestavljanja več delov, da ti tvorijo predmet. Stranke se sicer o tej opredelitvi strinjajo.
34
Ni pa sporno, da se SSHR proizvaja v eni sami proizvodni fazi, ki zajema segrevanje in nato vroče valjanje enega samega vhodnega elementa, in sicer plošč iz nerjavnega jekla. Zato, kot so stranke potrdile na obravnavi, pri postopku predelave plošč iz nerjavnega jekla v SSHR ne gre za sestavljanje v smislu opredelitve iz točke 33 zgoraj.
35
Vendar je iz uvodnih izjav 87 in 88 izpodbijane uredbe razvidno, da je Komisija predelavo plošč iz nerjavnega jekla v SSHR natančneje opredelila kot dejavnost končne izdelave, ki je zajeta s pojmom „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“ v smislu člena 13(2) osnovne uredbe (glej točko 7 zgoraj).
36
Zato je treba preveriti, ali se predelava plošč iz nerjavnega jekla v SSHR lahko šteje za dejavnost končne izdelave, ki je zajeta s pojmom „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“ v smislu člena 13(2) osnovne uredbe.
37
Tako se stranke v bistvu ne strinjajo glede vprašanja, ali je treba pojem „aktivnost [dejavnost] končne izdelave“, ki je zajeta s pojmom „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“, razumeti tako, da vključuje dejavnosti predelave enega samega vhodnega elementa v končni izdelek, ki ne vključujejo nobenega sestavljanja, kot je to predelava plošč iz nerjavnega jekla v SSHR, kot trdi Komisija ob podpori intervenienta, ali tako, da zajema le dejavnosti, ki vključujejo obliko sestavljanja več delov, kot trdi tožeča stranka.
38
Zato je treba določiti obseg pojma „aktivnost [dejavnost] končne izdelave“ iz člena 13(2)(b) osnovne uredbe.
39
V zvezi s tem je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi njen kontekst ter cilje in namen, ki jim sledi akt, katerega del je. Tudi zgodovina nastanka določbe prava Unije lahko razkrije elemente, ki so upoštevni za njeno razlago (glej sodbi z dne 3. septembra 2024, Illumina in Grail/Komisija, C‑611/22 P in C‑625/22 P, EU:C:2024:677, točka 116 in navedena sodna praksa, ter z dne 8. maja 2025, Provincie Oost-Vlaanderen in Sogent, C‑236/24, EU:C:2025:321, točka 21 in navedena sodna praksa).
Jezikovna in kontekstualna razlaga
40
Najprej, kot je Komisija navedla v uvodni izjavi 88 izpodbijane uredbe, je treba ugotoviti, da pojem „aktivnost [dejavnost] končne izdelave“ iz člena 13(2)(b) osnovne uredbe v tej uredbi ni opredeljen.
41
Poleg tega je treba ugotoviti, kot je to storila Komisija, da obstajajo razlike v besedilu nekaterih jezikovnih različic člena 13(2)(b) osnovne uredbe glede izraza „aktivnost [dejavnost] končne izdelave“ v okviru pogoja v zvezi s 25‑odstotno zgornjo mejo. Na primer, v angleški (completion operation), italijanski (operazione di completamento), nizozemski (voltooiingswerkzaamheden), nemški (Fertigstellung) in grški (diadikasia symplírosis) različici te določbe namreč uporabljeno besedilo napotuje le na pojem „dokončanje“. V francoski (opération d’achèvement de la fabrication) in slovenski različici navedene določbe (končna izdelava) pa je natančneje določeno, da gre za dokončanje „izdelave“. Portugalska (operação de fabrico), estonska (valmistamise) in finska (valmistuksessa) različica te določbe se sklicujejo na pojem „dejavnost izdelave“, in ne na pojem dokončanja.
42
V skladu z ustaljeno sodno prakso pa formulacija, uporabljena v eni od jezikovnih različic določbe prava Unije, ne more biti edina podlaga za razlago te določbe oziroma ne more imeti prednosti pred drugimi jezikovnimi različicami. Tak pristop namreč ne bi bil združljiv z zahtevo po enotni uporabi prava Unije. V primeru razhajanj med jezikovnimi različicami je treba zadevno določbo razlagati glede na splošno sistematiko in namen ureditve, katere del je (glej sodbo z dne 4. septembra 2025, Hakamp, C‑203/24, EU:C:2025:662, točka 34 in navedena sodna praksa).
43
V zvezi s tem je Splošno sodišče glede konteksta že razsodilo, da – drugače kot dejavnosti sestavljanja – dejavnosti končne izdelave niso navedene med praksami, postopki ali dejavnostmi, ki so v členu 13(1), četrti pododstavek, točke od (a) do (d), osnovne uredbe našteti kot takšni, da lahko pomenijo izogibanje v smislu člena 13(1), tretji pododstavek, iste uredbe. Sklicevanje na pojem „končna izdelava“ v delu člena 13(2)(b) osnovne uredbe, v katerem so natančneje določeni pogoji, pod katerimi se šteje, da dejavnost sestavljanja pomeni izogibanje veljavnim ukrepom, pa omogoča ugotoviti, da dejavnosti končne izdelave spadajo na področje uporabe člena 13(2) navedene uredbe. V teh okoliščinah je mogoče dejavnosti končne izdelave razlagati tako, da gre za izpeljanko iz dejavnosti sestavljanja (glej v tem smislu sodbi z dne 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisija, T‑245/22, EU:T:2024:879, točke od 112 do 114, in z dne 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisija, T‑246/22, EU:T:2024:880, točke od 133 do 135).
44
Poleg tega je Splošno sodišče razsodilo, da se sicer pojma „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“ in „aktivnost [dejavnost] končne izdelave“ razlikujeta, kot to potrjuje uporaba veznika „ali“ med tema pojmoma v členu 13(2)(b) osnovne uredbe, vendar to ne preprečuje, da se lahko pojem „končna izdelava“ šteje za pojem, ki je lahko zajet s pojmom „sestavljanje“, in da se zato prizna, da so lahko dejavnosti končne izdelave vključene v dejavnosti sestavljanja v smislu člena 13(2) osnovne uredbe (glej v tem smislu sodbi z dne 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisija, T‑245/22, EU:T:2024:879, točka 116, in z dne 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisija, T‑246/22, EU:T:2024:880, točka 137).
45
Ker so v skladu s sodno prakso, navedeno v točkah 43 in 44 zgoraj, dejavnosti končne izdelave vključene med dejavnostmi sestavljanja in pomenijo njihovo izpeljanko, je treba ugotoviti, kot je to storila tožeča stranka, da postopki končne izdelave ne morejo vključevati dejavnosti predelave enega samega vhodnega elementa v končni izdelek, ki ne vključujejo nobenega sestavljanja, ki se razume kot združevanje več delov, da ti tvorijo predmet (glej točko 33 zgoraj).
46
Prav tako – nasprotno od tega, kar predlaga Komisija – iz dejstva, da ima pojem „aktivnost [dejavnost] končne izdelave“ drugačen pomen kot pojem „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“, ni mogoče sklepati, da lahko dejavnosti končne izdelave zajemajo dejavnosti predelave enega samega vhodnega elementa v končni izdelek, ki ne vključujejo nobenega sestavljanja.
47
Kot namreč izhaja iz sodne prakse, navedene v točkah 43 in 44 zgoraj, je pojem „končna izdelava“, čeprav se razlikuje od pojma „sestavljanje“, še vedno zajet z drugonavedenim pojmom.
48
V zvezi s tem je treba neodvisno od teze tožeče stranke, da naj bi se dejavnost končne izdelave zgodila po dejavnosti sestavljanja, ugotoviti, da v skladu s sodno prakso obstajajo različne dejavnosti, ki so zajete s pojmom „sestavljanje“ (glej v tem smislu sodbi z dne 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisija, T‑245/22, EU:T:2024:879, točka 116, in z dne 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisija, T‑246/22, EU:T:2024:880, točka 137 in navedena sodna praksa).
49
Vsekakor zadostuje navesti, kot to izhaja iz sodne prakse, navedene v točkah 43 in 44 zgoraj, da obseg dejavnosti končne izdelave ne more presegati obsega kategorije, v katero spadajo, in sicer dejavnosti sestavljanja.
50
Prvič, ugotovitev, da so dejavnosti končne izdelave izpeljanka dejavnosti sestavljanja in torej ne morejo vključevati dejavnosti predelave enega samega vhodnega elementa, ki ne vključuje nobenega sestavljanja, potrjuje uvodna izjava 20 osnovne uredbe, v kateri je kot primer prakse, ki omogoča izogibanje protidampinškim ukrepom in ki naj bi se z zakonodajo Unije preprečila, navedeno „zgolj sestavljanje blaga v Uniji ali tretji državi“, ne da bi bil omenjen pojem „aktivnost [dejavnost] končne izdelave“.
51
Drugič, ugotovitev iz točke 50 zgoraj potrjuje tudi uporaba izraza „deli“ v okviru pogoja v zvezi s 60‑odstotnim pragom in pogoja v zvezi s 25‑odstotno zgornjo mejo.
52
Kot je namreč razvidno iz točke 19 zgoraj, morajo v skladu s tema pogojema za to, da se dokaže, da dejavnost sestavljanja pomeni izogibanje veljavnim ukrepom, po eni strani „deli“, ki prihajajo iz države, ki je predmet ukrepov, predstavljati 60 % ali več celotne vrednosti „delov sestavljenega izdelka“, po drugi strani pa mora biti v bistvu dodana vrednost, za katero se poveča vrednost „delov, vnesenih“ med dejavnostjo sestavljanja ali končne izdelave, nižja od 25 % proizvodnih stroškov.
53
Kot pa pravilno trdi tožeča stranka, to, da je v členu 13(2)(b) osnovne uredbe pojem „deli“ uporabljen v množini, v povezavi z izrazom „sestavljeni izdelek“ v ednini, potrjuje razlago, v skladu s katero se ta določba nanaša na dejavnosti sestavljanja ali končne izdelave, v okviru katerih se več delov sestavi, da ti tvorijo en sam predmet.
54
Zato je treba zavrniti trditev Komisije, da bi lahko pojem „deli“ označeval ne samo več vhodnih elementov, ampak tudi, kot v obravnavani zadevi, en sam vhodni element.
55
Poleg tega to, da je pojem „deli“ v členu 13(2)(b) osnovne uredbe uporabljen v množini, kot trdi Komisija, sicer ne pomeni nujno, da ga je treba razlagati tako, da označuje dele različne vrste, vendar se s tem pojmom zahteva obstoj več delov, ne glede na to, ali so enaki ali ne.
56
Prav tako se z uporabo izraza „vneseni deli“ v okviru pogoja v zvezi s 25‑odstotno zgornjo mejo zahteva tudi, da se med dejavnostjo končne izdelave doda več delov.
57
Tretjič, ugotovitev iz točke 50 zgoraj potrjuje analiza pogoja v zvezi s 60‑odstotnim pragom, v skladu s katerim je treba preveriti, ali 60 % ali več celotne vrednosti delov sestavljenega izdelka prihaja iz države, ki je predmet ukrepov.
58
Kot namreč pravilno trdi tožeča stranka, ta pogoj izgubi polni učinek v primeru predelave enega samega vhodnega elementa, ker je prag 60 % nujno bodisi dosežen v primeru predelave enega samega vhodnega elementa, ki prihaja iz države, ki je predmet ukrepov, bodisi ni izpolnjen v primeru predelave enega samega vhodnega elementa, ki ne prihaja iz države, ki je predmet ukrepov. V tem primeru zaradi neobstoja sestavljanja več delov ni potreben izračun deleža delov, ki prihajajo iz države, ki je predmet ukrepov, glede na celotno vrednost delov zadevnega izdelka.
59
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je treba, kadar je določbo prava Unije mogoče razlagati na več načinov, dati prednost razlagi, ki ohrani njen polni učinek (glej sodbi z dne 1. avgusta 2025, Tradeinn Retail Services, C‑76/24, EU:C:2025:593, točka 43 in navedena sodna praksa, ter z dne 25. junija 2025, RWE Supply & Trading/ACER, T‑95/23, EU:T:2025:632, točka 38 in navedena sodna praksa).
60
Poleg tega je trditev Komisije, da bi bilo mogoče pogoj v zvezi s 60‑odstotnim pragom oceniti na ravni celotne proizvodnje podjetja ob upoštevanju vseh vhodnih elementov, uporabljenih v postopku proizvodnje izdelka v obdobju preiskave glede izogibanja, ovržena zaradi uporabe izraza „celotna vrednost delov sestavljenega izdelka“ v členu 13(2)(b) osnovne uredbe. S tem izrazom se namreč zahteva izračun deleža delov, ki prihajajo iz države, ki je predmet ukrepov, glede na celotno vrednost delov, uporabljenih za proizvodnjo vsakega posameznega izdelka.
61
Nazadnje, navesti je treba, da trditve Komisije v odgovor na ukrep procesnega vodstva Splošnega sodišča, da sodbi z dne 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisija (T‑245/22, EU:T:2024:879), in z dne 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisija (T‑246/22, EU:T:2024:880), potrjujeta, da je predelava vhodnih elementov zajeta s pojmom „aktivnost [dejavnost] končne izdelave“, ni mogoče sprejeti. Zadostuje namreč ugotoviti, da se Splošno sodišče v teh sodbah ni izreklo o vprašanju, ali ta pojem lahko označuje dejavnosti predelave enega samega vhodnega elementa, ki ne vključuje nobenega sestavljanja. Poleg tega, čeprav je Splošno sodišče v teh sodbah ugotovilo, da je Komisija lahko postopek šivanja/pletenja rovingov iz steklenih vlaken, ki je bil obravnavan v zadevah, v katerih sta bili izdani zgoraj navedeni sodbi, analizirala z vidika pojma „končna izdelava“, zadostuje ugotoviti, da postopek šivanja/pletenja, kot je Komisija priznala na obravnavi, vključuje sestavljanje več rovingov iz steklenih vlaken. Ker ta postopek vključuje obliko sestavljanja, iz teh sodb ni mogoče izpeljati nobenega sklepa v zvezi s tem, ali je mogoče dejavnosti predelave enega samega vhodnega elementa, ki ne vključujejo nobenega sestavljanja, kot je to v obravnavanem primeru, mogoče šteti za dejavnosti končne izdelave, ki so zajete s pojmom „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“.
62
Iz navedenega izhaja, da teze Komisije, da dejavnosti končne izdelave, ki so zajete s pojmom „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“, lahko označujejo dejavnosti predelave enega samega vhodnega elementa, ki ne vključujejo nobenega sestavljanja, jezikovna in kontekstualna razlaga člena 13(2) osnovne uredbe ne potrjujeta.
63
Teze Komisije prav tako ne potrjuje analiza cilja, ki mu sledi osnovna uredba.
Teleološka razlaga
64
V skladu z ustaljeno sodno prakso je edini namen uredbe o razširitvi protidampinške dajatve zagotoviti njeno učinkovitost in preprečiti izogibanje njeni uporabi (glej v tem smislu sodbe z dne 12. septembra 2019, Komisija/Kolachi Raj Industrial, C‑709/17 P, EU:C:2019:717, točka 96; z dne 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisija, T‑245/22, EU:T:2024:879, točka 46, in z dne 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisija, T‑246/22, EU:T:2024:880, točka 42).
65
V zvezi s tem je treba navesti, da se z globalizacijo mednarodne trgovine podjetjem vse bolj ponuja možnost za preselitev proizvodnje blaga v različne države. Za Unijo je torej pomembno, da ima na voljo instrumente za zaščito trgovine, s katerimi se lahko učinkovito odzove na izzive, ki jih prinaša tako poslovno okolje, in svojo industrijo učinkovito zaščiti pred dampinškim uvozom izdelkov. Med temi instrumenti imajo pri zagotavljanju učinkovitosti protidampinških ukrepov, ki jih sprejme Unija, temeljno vlogo pravila o preprečevanju izogibanja (sklepni predlogi generalnega pravobranilca G. Pitruzzelle v zadevi Komisija/Kolachi Raj Industrial, C‑709/17 P, EU:C:2019:303, točka 1).
66
Vendar nujnost zagotovitve učinkovitosti veljavnih protidampinških ukrepov ne more upravičiti široke razlage pojma „aktivnost [dejavnost] končne izdelave“, ki je zajet s pojmom „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“ iz člena 13(2)(b) osnovne uredbe, v skladu s katero lahko dejavnost sestavljanja označujejo dejavnosti predelave enega samega vhodnega elementa, ki ne vključujejo nobenega sestavljanja.
67
Tudi če bi se namreč določbe o izogibanju izkazale za nezadostne za nadzor nekaterih dejavnosti, ki bi lahko znatno vplivale na učinkovitost protidampinških ukrepov, je treba navesti, da jasnega besedila člena 13(1), četrti pododstavek, točka (d), in (2) osnovne uredbe, ki se nanaša na dejavnosti sestavljanja, ki označujejo dejavnosti sestavljanja več delov, da ti tvorijo predmet (glej točko 33 zgoraj), načeloma ni mogoče ovreči s teleološko razlago pojma „aktivnost [dejavnost] končne izdelave“, ki je zajet s pojmom „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“, saj bi se lahko s tem razširilo področje uporabe te uredbe, o čemer lahko odloči le zakonodajalec Unije (glej po analogiji sodbo z dne 1. oktobra 2020, Entoma, C‑526/19, EU:C:2020:769, točka 42; glej v tem smislu in po analogiji tudi sodbo z dne 3. septembra 2024, Illumina in Grail/Komisija, C‑611/22 P in C‑625/22 P, EU:C:2024:677, točka 216). Taka teleološka razlaga ne sme biti contra legem (glej po analogiji sodbo z dne 1. oktobra 2020, Entoma, C‑526/19, EU:C:2020:769, točka 43).
68
Vsekakor je treba navesti, da člen 13(1) osnovne uredbe vsebuje seznam praks, postopkov ali dejavnosti, ki lahko pomenijo izogibanje, vključno z dejavnostmi sestavljanja. Vendar so te različne vrste praks izogibanja v njem naštete le kot primeri, kot je to ponazorjeno z izrazom „med drugim“ (glej v tem smislu sodbi z dne 19. aprila 2018, Asia Leader International (Cambodia)/Komisija, T‑462/15, EU:T:2018:196, točki 56 in 57, in z dne 4. decembra 2024, PGTEX Morocco/Komisija, T‑246/22, EU:T:2024:880, točka 109).
69
Poleg tega je treba opozoriti, da je opredelitev „izogibanja“ v členu 13(1) osnovne uredbe podana z zelo splošnimi izrazi, ki institucijam Unije puščajo široko polje proste presoje (sodbi z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 48, in z dne 21. junija 2023, Hangzhou Dingsheng Industrial Group in drugi/Komisija, T‑748/21, EU:T:2023:346, točka 44).
70
Zato lahko Komisija, kot pravilno trdi tožeča stranka, ob uporabi svojega širokega polja proste presoje preuči, v kolikšni meri lahko predelava enega samega vhodnega elementa, ki prihaja iz države, na katero se nanašajo veljavni protidampinški ukrepi, v tretji državi za to, da se tvori izdelek, ki je enak ali podoben izdelku, na katerega se nanašajo navedeni ukrepi, pomeni izogibanje, tudi če pri taki praksi ne gre za dejavnosti končne izdelave, ki so zajete s pojmom „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“, pod pogojem, da so izpolnjeni preostali pogoji, ki se zahtevajo s členom 13(1), tretji pododstavek, osnovne uredbe.
71
Komisija torej ne more utemeljeno trditi, da bi zavrnitev njene razlage pojma „aktivnost [dejavnost] končne izdelave“ resno ogrozila zmožnost Unije, da se učinkovito bori proti izogibanju.
72
Zato teze Komisije, da dejavnosti končne izdelave, ki so zajete s pojmom „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“, lahko označujejo dejavnosti predelave enega samega vhodnega elementa, ki ne vključujejo nobenega sestavljanja, teleološka razlaga člena 13(2) osnovne uredbe ne potrjuje.
73
Teze Komisije prav tako ne potrjuje analiza zgodovine nastanka te določbe.
Zgodovinska razlaga
74
Navesti je treba, da je bil z namenom boja proti praksi, da se izvoz končanih izdelkov nadomesti z izvozom ločenih delov, ki se nato sestavijo na ozemlju držav članice v „tovarnah za sestavljanje“, z Uredbo Sveta (EGS) št. 1761/87 z dne 22. junija 1987 o spremembi Uredbe (EGS) št. 2176/84 o zaščiti proti dampinškemu ali subvencioniranemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske gospodarske skupnosti (UL 1987, L 167, str. 9) v člen 13 Uredbe Sveta (EGS) št. 2176/84 z dne 23. julija 1984 o zaščiti proti dampinškemu ali subvencioniranemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske gospodarske skupnosti (UL 1984, L 201, str. 1) vnesen odstavek 10, ki je pod nekaterimi pogoji določal uvedbo dokončne protidampinške dajatve za izdelke, ki na trg Unije vstopijo po tem, ko so bili sestavljeni ali proizvedeni v Uniji (sklepni predlogi generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:261, točka 9).
75
Natančneje, Uredba št. 1761/87 je določala možnost uvedbe dokončne protidampinške dajatve za izdelke, uvožene v Unijo, potem ko jih je sestavilo ali proizvedlo podjetje, ki je povezano ali združeno z enim od proizvajalcev, katerih izvoz podobnih izdelkov je predmet dokončne protidampinške dajatve, med drugim pod pogojem, da „vrednost delov ali materialov, uporabljenih pri dejavnostih sestavljanja ali proizvodnje […], za vsaj 50 % presega vrednost vseh preostalih uporabljenih delov ali vseh preostalih uporabljenih materialov“.
76
Nato se je o vprašanju izogibanja protidampinškim ukrepom razpravljalo v okviru pogajanj za Splošni sporazum o carinah in trgovini iz leta 1994 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 91, v nadaljevanju: sporazum GATT iz leta 1994) in Sporazum o izvajanju člena VI sporazuma GATT iz leta 1994 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 189), ki sta prilogi k Sporazumu o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije (STO), ki je bil odobren s Sklepom Sveta z dne 22. decembra 1994 o sklenitvi sporazumov doseženih v Urugvajskem krogu večstranskih pogajanj (1986 – 1994), v imenu Evropske skupnosti, v zvezi z zadevami, ki so v njeni pristojnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 80). Natančneje, osnutek sklepne listine Odbora za trgovinska pogajanja GATT z dne 20. decembra 1991, ki zajema rezultate Urugvajskega kroga večstranskih trgovinskih pogajanj (MTN.TNC/W/FA) (v nadaljevanju: osnutek Dunkel), je vseboval določbo, ki državam omogoča, da na področje uporabe obstoječega protidampinškega ukrepa, uvedenega za uvoženi izdelek, vključijo dele ali sestavne dele, ki so namenjeni sestavljanju ali končni obdelavi v državi uvoznici, če je izpolnjenih več pogojev. Ker pa na ravni STO ni bilo mogoče doseči dogovora o vprašanju izogibanja, sporazum GATT iz leta 1994 v zvezi s tem ne vsebuje nobene določbe (glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:261, točka 10, in sklepne predloge generalnega pravobranilca G. Pitruzzelle v zadevi Komisija/Kolachi Raj Industrial, C‑709/17 P, EU:C:2019:303, točka 37).
77
Unija se je v teh okoliščinah z Uredbo (ES) št. 3283/94 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL 1994, L 349, str. 1) odločila, da enostransko sprejme nove ukrepe, ki se od prejšnjih razlikujejo po tem, da se po eni strani razširjajo na oblike izogibanja, ki se razlikujejo od izogibanja, ki vključuje dejavnosti sestavljanja, in se po drugi strani, kar zadeva dejavnosti sestavljanja, nanašajo tako na dejavnosti sestavljanja v tretjih državah kot tudi na dejavnosti sestavljanja v državi članici (glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:261, točka 11).
78
Člen 13(1) Uredbe št. 3283/94 je vseboval splošno opredelitev izogibanja, člen 13(2) navedene uredbe pa se je natančneje nanašal na dejavnosti sestavljanja. Zadnjenavedeni člen je določal, da se „[z]a določeno dejavnost sestavljanja v Skupnosti ali tretji državi […] šteje, da pomeni izogibanje veljavnim ukrepom, če: […] (ii) deli predstavljajo 60 % ali več celotne vrednosti delov sestavljenega izdelka, razen če je dodana vrednost, za katero se poveča vrednost delov, vnesenih med dejavnostjo sestavljanja ali [končne] izdelave, višja od 25 % proizvodnih stroškov“.
79
Vsebina člena 13 Uredbe št. 3283/94 je bila nato brez večjih sprememb prevzeta v pozneje sprejete uredbe, vključno z osnovno uredbo.
80
Navesti pa je treba, da nasprotno od tega, kar trdi Komisija, iz zgodovine nastanka člena 13 osnovne uredbe ne izhaja, da dejavnosti končne izdelave, ki so zdaj navedene v členu 13(2)(b) osnovne uredbe in ki so zajete s pojmom „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“, lahko označujejo dejavnosti predelave enega samega vhodnega elementa v končni izdelek, ki ne vključujejo nobenega sestavljanja.
81
Čeprav je bila prvotna določba o izogibanju uvedena z namenom boja proti praksi, da se izvoz končanih izdelkov nadomesti z izvozom ločenih delov, ki se nato sestavijo na ozemlju držav članice v „tovarnah za sestavljanje“, sta bila sicer, kot izhaja iz točke 75 zgoraj, v členu 13 Uredbe št. 2176/84, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1761/87, uporabljena izraza „sestavljanje ali izdelava“ in „deli ali materiali“. Kot trdi Komisija, se zdi, da imata ta izraza širši obseg kot izraza „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“ in „deli“, ki sta zdaj navedena v členu 13 osnovne uredbe.
82
Vendar je treba ugotoviti, kot je to storila tožeča stranka, da se je prvotno besedilo določbe o izogibanju spremenilo ob sprejetju Uredbe št. 3283/94. Zakonodajalec je namreč v členu 13(2) Uredbe št. 3283/94, ki določa pogoje, ki omogočajo da se ugotovi, da dejavnost sestavljanja, ki se izvaja v Uniji ali tretji državi, pomeni izogibanje veljavnim protidampinškim ukrepom, opustil izraza „izdelava“ in „materiali“. Tako se je z izjemo pogoja v zvezi s 25‑odstotno zgornjo mejo omejil na določitev, da je oblika izogibanja, na katero se nanaša ta določba, dejavnost sestavljanja iz „delov“.
83
Kar zadeva natančneje pogoj v zvezi s 25‑odstotno zgornjo mejo, ki je bil uveden z Uredbo št. 3283/94 in v kateri je naveden izraz „dejavnost sestavljanja ali [končne] izdelave“, je treba ugotoviti, da se, kot izhaja iz zakonodajnega predloga Komisije COM(94) 414 final, na podlagi katerega je bila sprejeta Uredba št. 3283/94, „[d]oločbe o sestavljanju v državi uvoznici ali tretji državi kar najbolj zgledujejo po določbi v zvezi z državo uvoznico iz ‚osnutka Dunkel‘“ (glej točko 76 zgoraj).
84
Člen 12 osnutka Dunkel je določal, da „[lahko] organi […] na področje uporabe obstoječe dokončne protidampinške dajatve, uvedene za uvoženi izdelek, vključijo dele ali sestavne dele, ki so namenjeni sestavljanju ali končni obdelavi v državi uvoznici“, če se ugotovi, da je izpolnjenih več pogojev. Natančneje, v skladu z enim od teh pogojev iz člena 12.1(v) osnutka Dunkel „deli in sestavni deli nikakor ne spadajo na področje uporabe dokončnih ukrepov, če je dodana vrednost dejavnosti sestavljanja ali končne obdelave večja od 25 [%] stroškov franko tovarna podobnega izdelka, sestavljenega ali dokončanega na ozemlju države uvoznice“.
85
Pri vnosu pogoja v zvezi s 25‑odstotno zgornjo mejo v člen 13(2) Uredbe št. 3283/94, ki vsebuje izraz „dejavnost sestavljanja ali [končne] izdelave“, je mogoče šteti, da se je zgledovalo po izrazu „sestavljanje ali končna obdelava“ iz člena 12.1(v) osnutka Dunkel.
86
Vendar je treba ugotoviti, da je bil izraz „sestavljanje ali končna obdelava“ v členu 12 osnutka Dunkel sistematično uporabljen skupaj. Ta izraz je torej kot celota označeval obliko izogibanja, ki naj bi se preprečila z osnutkom Dunkel.
87
Člen 13(2) Uredbe št. 3283/94 pa se ni nanašal na dejavnosti sestavljanja ali končne izdelave, ampak le na dejavnosti sestavljanja. Samo v pogoju v zvezi s 25‑odstotno zgornjo mejo je bil naveden izraz „dejavnosti sestavljanja ali končne izdelave“.
88
Podobno je treba opozoriti, da je člen 12.1 osnutka Dunkel določal možnost razširitve veljavnih protidampinških dajatev na „dele ali sestavne dele“ izdelka, ki je bil iz teh delov ali sestavnih delov sestavljen ali z njimi končno obdelan v državi uvoznici. V členu 13(2) Uredbe št. 3283/94 pa je bil uporabljen le izraz „deli“.
89
Iz ničesar torej ni razvidno, da je zakonodajalec Unije s tem, da se je zgledoval po osnutku Dunkel in v osnovno uredbo vnesel pogoj v zvezi s 25‑odstotno zgornjo mejo, nameraval pojmu „aktivnost [dejavnost] končne izdelave“ dati drugačen in širši obseg od obsega pojma „sestavljanje“.
90
Poleg tega preostalih trditev Komisije v zvezi z zgodovinsko razlago člena 13(2) osnovne uredbe ni mogoče sprejeti.
91
Po eni strani se Komisija ne more opreti na to, da je bil z Uredbo št. 3283/94 razširjen obseg določbe o preprečevanju izogibanja, da bi ugotovila, da ima tudi pojem „sestavljanje“ širok obseg. Zakonodajalec se je namreč s to uredbo sicer odločil razširiti obseg določbe o preprečevanju izogibanja, tako da se nanaša na druge oblike izogibanja, ki niso dejavnosti sestavljanja, in da, natančneje, zadnjenavedene dejavnosti zajemajo tako dejavnosti, ki se izvedejo v tretjih državah, kot tudi dejavnosti, ki se izvedejo v državi članici. Vendar, kot trdi tožeča stranka, to ne pomeni, da je bila razširjena tudi opredelitev dejavnosti sestavljanja. Nasprotno, ob sprejetju Uredbe št. 3283/94 je bil obseg tega pojma omejen na „sestavljanje“„delov“, kot je razvidno iz točke 82 zgoraj.
92
Po drugi strani se Komisija ne more opreti na to, da je bil z določbo o preprečevanju izogibanja že od začetka določen količinski prag kot pogoj za ugotovitev, da dejavnost sestavljanja pomeni izogibanje veljavnim protidampinškim ukrepom, in da je bil ta prag odločilni element te določbe.
93
Z določbo o preprečevanju izogibanja je bil sicer vedno določen količinski prag v zvezi z deležem delov, ki prihajajo iz države, ki je predmet protidampinških ukrepov (glej točko 75 zgoraj), in člen 13(2) osnovne uredbe vsebuje še pogoja v zvezi s 60‑odstotnim pragom in v zvezi s 25‑odstotno zgornjo mejo.
94
Vendar je treba razlikovati med, po eni strani, fazo, namenjeno temu, da se neka dejavnost opredeli kot dejavnost sestavljanja ali končne izdelave, in, po drugi strani, poznejšo fazo, namenjeno temu, da se preveri, ali ta dejavnost sestavljanja pomeni izogibanje veljavnim protidampinškim ukrepom. Nasprotno od tega, kar predlaga Komisija, ni mogoče ugotoviti, da je izpolnjevanje pogojev v zvezi s 60‑odstotnim pragom in v zvezi s 25‑odstotno zgornjo mejo odločilno za to, da se obravnavana dejavnost opredeli kot dejavnost sestavljanja ali končne izdelave.
95
Zato iz zgodovine nastanka člena 13(2) osnovne uredbe ne izhaja, da je zakonodajalec Unije nameraval pojmu „aktivnost [dejavnost] končne izdelave“ ali pojmu „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“ dati širok obseg, tako da bi bile z njima zajete dejavnosti predelave enega samega vhodnega elementa, ki ne vključujejo nobenega sestavljanja. Teze Komisije torej zgodovinska razlaga člena 13(2) osnovne uredbe ne potrjuje.
Sklepna ugotovitev
96
Glede na vse navedeno in ne da bi se bilo treba izreči o upoštevnosti carinskega prava, na katerega se sklicuje tožeča stranka kot element konteksta za razlago pojma „aktivnost [dejavnost] končne izdelave“, je treba ugotoviti, da teze Komisije, da „aktivnosti [dejavnosti] končne izdelave“, ki so zajete s pojmom „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“, lahko označujejo dejavnosti predelave enega samega vhodnega elementa, ki ne vključujejo nobenega sestavljanja, jezikovna, kontekstualna, teleološka in zgodovinska razlaga člena 13(2) osnovne uredbe ne potrjujejo.
97
Komisija je torej v izpodbijani uredbi napačno menila, da predelava plošč iz nerjavnega jekla v SSHR, pri kateri gre za predelavo enega samega vhodnega elementa, ki ne vključuje nobenega sestavljanja (glej točko 33 zgoraj), pomeni dejavnost končne izdelave, ki je zajeta s pojmom „aktivnost [dejavnost] sestavljanja“ v smislu člena 13(2) osnovne uredbe.
98
Zato je Komisija napačno menila, da je drugi pogoj, ki se zahteva za ugotovitev izogibanja veljavnim protidampinškim ukrepom, naveden v točki 17 zgoraj, izpolnjen.
99
Prvi tožbeni razlog je treba torej sprejeti in zato ugoditi tožbi v celoti, ne da bi bilo treba preučiti drugi tožbeni razlog.
100
Izpodbijano uredbo je treba zato razglasiti za nično v delu, v katerem se nanaša na tožečo stranko.
Stroški
101
V skladu s členom 134(1) Poslovnika Splošnega sodišča se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
102
Ker Komisija ni uspela, se ji v skladu s predlogom tožeče stranke naloži, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške tožeče stranke.
103
V skladu s členom 138(3) Poslovnika intervenient nosi svoje stroške.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (osmi senat, ki zaseda v sestavi petih sodnikov)
razsodilo:
1.
Izvedbena uredba Komisije (EU) 2023/825 z dne 17. aprila 2023 o razširitvi protidampinške dajatve, uvedene z Izvedbeno uredbo (EU) 2020/1408 na uvoz nekaterih vroče valjanih plošč in kolobarjev iz nerjavnega jekla s poreklom iz Indonezije, na uvoz nekaterih vroče valjanih plošč in kolobarjev iz nerjavnega jekla, poslanih iz Turčije, ne glede na to, ali so deklarirani kot izdelek s poreklom iz Turčije ali ne, se razglasi za nično v delu, v katerem se nanaša na družbo Çolakoğlu Metalurji AŞ.
2.
Evropska komisija poleg svojih stroškov nosi tudi stroške družbe Çolakoğlu Metalurji.
3.
Združenje Eurofer, Association européenne de l’acier, AISBL nosi svoje stroške.
De Baere
Petrlík
Kecsmár
Kingston
Cassagnabère
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 4. marca 2026.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.