62024CJ0348
SODBA SODIŠČA (osmi senat)
z dne 30. oktobra 2025 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Carinska unija – Uredba (EGS) št. 2913/92 – Carinski zakonik Skupnosti – Postopek carinskega skladiščenja – Sprostitev v prosti promet – Člen 29 – Carinska vrednost blaga – Blago, prodano za izvoz na carinsko območje Evropske unije – Člen 112(3) – Določitev carinske vrednosti – Člen 214(1) – Trenutek, ki ga je treba upoštevati za določitev carinske vrednosti – Uredba (EGS) št. 2454/93– Člen 97n(2) – Dokazilo o poreklu blaga – Člen 118(1) in (3) – Rok za predložitev dokazil o poreklu – Izguba ugodnosti preferencialne obravnave – Veljavnost dokumentov, ki dokazujejo poreklo blaga – Člen 147 – Zaporedne prodaje“
V zadevi C‑348/24,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Tribunal Supremo (vrhovno sodišče, Španija) z odločbo z dne 12. aprila 2024, ki je na Sodišče prispela 9. maja 2024, v postopku
Compañía de Distribución Integral Logista, SA
proti
Administración General del Estado,
SODIŠČE (osmi senat),
v sestavi S. Rodin, v funkciji predsednika senata, N. Piçarra in N. Fenger (poročevalec), sodnika,
generalni pravobranilec: D. Spielmann,
sodna tajnica: L. Carrasco Marco, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 5. junija 2025,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Compañía de Distribución Integral Logista, SA M. Flores Navarro, J. I. Guerra García in M. Muñoz Domínguez, abogados,
–
za špansko vlado A. Pérez-Zurita Gutiérrez, agentka,
–
za Evropsko komisijo I. Galindo Martín in F. Moro, agentki,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 29, člena 112(3) in člena 214 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 307), kakor je bila spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 82/97 z dne 19. decembra 1996 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 8, str. 179) (v nadaljevanju: carinski zakonik Skupnosti), ter člena 97k, členov 118 in 147 Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 6, str. 3), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EU) št. 1063/2010 z dne 18. novembra 2010 (UL 2010, L 307, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 2454/93).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Compañía de Distribución Integral Logista, SA in Agencia Estatal de la Administración Tributaria (davčna uprava, Španija) glede določitve carinske vrednosti določenega blaga in veljavnosti dokazil o poreklu tega blaga za uporabo preferencialnega režima.
Pravni okvir
Carinski zakonik Skupnosti
3
Člen 29(1) carinskega zakonika Skupnosti, ki je del poglavja 3, naslovljenega „Carinska vrednost blaga“, iz naslova II tega zakonika, naslovljenega „Elementi, na podlagi katerih se uporabljajo uvozne oziroma izvozne dajatve ter drugi ukrepi, predpisani za blagovno menjavo“, je določal:
„Carinska vrednost uvoženega blaga je njegova transakcijska vrednost, to pomeni cena, ki je bila za blago ob prodaji za izvoz na carinsko območje [Evropske unije] dejansko plačana ali ki jo je treba plačati, po potrebi po uskladitvi […]“
4
Člen 76(1)(c) navedenega zakonika je določal:
„Da bi izvajanje formalnosti in postopkov čim bolj poenostavili in zagotovili pravilnost izvajanja operacij, carinski organi dovolijo pod pogoji, določenimi skladno s postopkom odbora, da
[…]
(c)
se deklariranje blaga za zadevni postopek opravi z vpisom blaga v evidence; v tem primeru lahko carinski organi deklaranta oprostijo predložitve blaga carini.“
5
Člen 112(3), prvi in drugi pododstavek, istega zakonika je določal:
„Če se uvozno blago sprosti v prosti promet v skladu s členom 76(1)(c), se šteje, da so narava blaga, carinska vrednost in količina, ki jih je treba upoštevati za namene člena 214, tisti, ki so se uporabljali za blago v trenutku, ko je bilo blago dano v postopek carinskega skladiščenja.
Prvi pododstavek se uporablja pod pogojem, da so bili elementi za obračun v zvezi s tem blagom potrjeni in sprejeti v času, ko je bilo blago dano v postopek carinskega skladiščenja, razen če deklarant zahteva njihovo uporabo v trenutku, ko je carinski dolg nastal.“
6
Člen 201(1) in (2) carinskega zakonika Skupnosti je določal:
„1.   Carinski dolg pri uvozu nastane:
(a)
s sprostitvijo v prosti promet blaga, zavezanega uvoznim dajatvam, ali
[…]
2.   Carinski dolg nastane v trenutku sprejema zadevne carinske deklaracije.“
7
Člen 214(1) tega zakonika je določal:
„Če v tem zakoniku ni izrecno določeno drugače, se znesek uvoznih ali izvoznih dajatev, ki se uporabljajo za blago, brez vpliva na odstavek 2, določi na osnovi podlag za izračun dajatev, ki veljajo za to blago v trenutku, ko zanj nastane carinski dolg.“
Uredba št. 2454/93
8
Naslov IV Uredbe št. 2454/93, „Poreklo blaga“, je vseboval poglavje 2, naslovljeno „Preferencialno poreklo blaga“. V oddelku 1A tega poglavja, naslovljenem „Postopki in načini upravnega sodelovanja, ki se uporabljajo do uporabe sistema registriranih izvoznikov“, je bil člen 97k te uredbe, ki je v odstavku 5 določal:
„Dokazilo o poreklu je veljavno deset mesecev od datuma izdaje v državi izvoz[a] in se mora v tem roku predložiti carinskim organom države uvoz[a].“
9
V istem oddelku 1A je bil člen 97n(2) navedene uredbe, ki je določal:
„Dokazila o poreklu, ki so carinskim organom države uvoz[a] predložena po poteku veljavnosti iz člena 97k(5), se lahko sprejmejo zaradi uporabe tarifnih preferencialov, če jih zaradi izjemnih okoliščin ni bilo mogoče predložiti do določenega končnega datuma. V drugih primerih predložitve z zamudo lahko carinski organi države uvoz[a] dokazila o poreklu sprejmejo, če so bili izdelki predloženi carini pred tem končnim datumom.“
10
V okviru istega poglavja 2 je bil oddelek 2, naslovljen „Države ali območja uporabniki, za katere se uporabljajo preferencialni tarifni ukrepi, ki jih je [Unija] enostransko sprejela v korist nekaterih držav ali območij“. V okviru navedenega oddelka 2 v pododdelku 2, naslovljenem „Dokazilo o poreklu“, je bil člen 118 te uredbe, ki je v odstavkih od 1 do 3 določal:
„1.   Dokazilo o poreklu velja štiri mesece od datuma izdaje v državi izvoz[a] in mora biti v tem roku predloženo carinskim organom države uvoz[a].
2.   Dokazila o poreklu, ki so carinskim organom države uvoz[a] predložena po poteku roka za predložitev, določenega v odstavku 1, se lahko sprejmejo zaradi uporabe tarifnih preferencialov, navedenih v členu 98, če jih zaradi izjemnih okoliščin ni bilo mogoče predložiti do določenega končnega datuma.
3.   V drugih primerih predložitve z zamudo lahko carinski organi države uvoz[a] dokazila o poreklu sprejmejo, če so bili izdelki predloženi carini pred tem končnim datumom.“
11
Člen 147(1), prvi in drugi pododstavek, Uredbe št. 2454/93 je določal:
„Za izvajanje člena 29 [carinskega] zakonika [Skupnosti] se dejstvo, da je blago, ki je predmet prodaje in prijavljeno za sprostitev v prosti promet, šteje za zadosten podatek, da je bilo prodano za izvoz na carinsko območje [Unije]. Pri zaporednih prodajah pred ovrednotenjem je tak pokazatelj samo zadnja prodaja, ki je pripeljala do vnosa blaga na carinsko območje [Unije], ali prodaja na carinskem območju [Unije] pred sprostitvijo blaga v prosti promet.
Kadar se prijavi cena, ki se nanaša na prodajo, opravljeno pred zadnjo prodajo, na osnovi katere je bilo blago vneseno na carinsko območje [Unije], je treba carinskim organom […] zadovoljivo dokazati, da se je ta prodaja blaga opravila zaradi izvoza na zadevno carinsko območje.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
12
Družba Corporación Habanos je cigare prodala družbi Altadis (v nadaljevanju: prva prodaja) in se zavezala, da jih bo s Kube prepeljala v carinsko skladišče v Angocillu – La Rioja (Španija), v katerem jih je družba Compañía de Distribución Integral Logista shranila kot prejemnik.
13
Te cigare, ki so bile shranjene v tem carinskem skladišču in za katere je treba uporabiti postopek carinskega skladiščenja, so imele več namembnih krajev. Natančneje, del navedenih cigar je bil prodan – ne da bi bil dan v prosti promet – za poznejšo prodajo v „duty free“ trgovinah na letališčih. Drugi del teh cigar pa je družba Altadis prodala družbi Compañía de Distribución Integral Logista (v nadaljevanju: druga prodaja) za poznejšo prodajo deloma zunaj carinskega območja Unije, in sicer v Ceuti (Španija) in Melilli (Španija), deloma pa trgovcem s tobakom.
14
Družba Altadis je, kar zadeva zadnjenavedeno stranko, ki je edina stranka v postopku v glavni stvari, ohranila lastništvo nad cigarami do trenutka, ko se je družba Compañía de Distribución Integral Logista dogovorila o prodaji cigar trgovcem s tobakom. Takrat je družba Altadis lastništvo nad temi cigarami prenesla na družbo Compañía de Distribución Integral Logista. Zadnjenavedena jih je nato dala v prosti promet za prodajo trgovcem s tobakom in za naknadno dobavo tem trgovcem.
15
Ko so bile zadevne cigare dane v prosti promet, je bila njihova carinska vrednost določena in prijavljena na podlagi prve prodaje.
16
Vendar je davčna uprava menila, da za to prvo prodajo, opravljeno pred dajanjem blaga v carinsko skladišče, ni mogoče šteti, da je bila sklenjena z namenom izvoza na carinsko območje Unije. Zato te prodaje ni bilo mogoče upoštevati pri določitvi carinske vrednosti blaga v okviru postopka zaporednih prodaj iz člena 147 Uredbe št. 2454/93. Ta uprava je torej menila, da je treba to carinsko vrednost določiti na podlagi druge prodaje.
17
Davčna uprava je poleg tega navedla, da za uvoženo blago s poreklom iz Kube, Dominikanske republike, Paname, Hondurasa, Mehike, Peruja in Egipta ni mogoče uporabiti tarifnih preferencialov, ki so se uporabljali, ko ga je družba Compañía de Distribución Integral Logista dala v prosti promet, saj sta od izdaje dokazil o poreklu, ki omogočajo uporabo teh preferencialov, minili dve leti.
18
Davčna uprava je od januarja 2015 do januarja 2018 izdala odločbe o odmeri davka za leta od 2012 do 2015, s katerimi je zahtevala, da se iz dveh razlogov, navedenih v točkah 16 in 17 te sodbe, popravijo zlasti carinske dajatve.
19
Družba Compañía de Distribución Integral Logista je te odločbe izpodbijala pri Tribunal Económico-Administrativo Central (osrednja komisija za gospodarske in upravne zadeve, Španija), ki je z odločbo z dne 25. oktobra 2018 zavrnilo pritožbo zoper popravek carinskih dajatev.
20
Družba Compañía de Distribución Integral Logista je zoper to odločbo pri Audiencia Nacional (nacionalno visoko sodišče, Španija) vložila tožbo v upravnem sporu, ki jo je navedeno sodišče s sodbo z dne 9. julija 2021 zavrnilo.
21
Audiencia Nacional (nacionalno visoko sodišče) je na prvem mestu ugotovilo, da člen 112(3) carinskega zakonika Skupnosti ne izključuje uporabe člena 29(1) tega zakonika. Ker torej ni bilo dokazano, niti da je bilo ob prvi prodaji vse blago, ki ga je družba Corporación Habanos prodala družbi Altadis, namenjeno izvozu na carinsko območje Unije, niti da je bilo brez izjeme poslano na to območje, je bilo treba carinsko vrednost določiti na podlagi druge prodaje, ki je bila sklenjena za izvoz blaga, ki je bilo prodano na navedeno območje.
22
Na drugem mestu, Audiencia Nacional (nacionalno visoko sodišče) je ugotovilo, da upoštevnih dokazil o poreklu ni mogoče upoštevati pri uporabi zahtevanega preferencialnega režima za zadevno blago, ker so bila ta dokazila poslana po izteku dveletnega roka, določenega v smernicah, ki jih je glede porekla pripravil odbor za carinski zakonik.
23
Družba Compañía de Distribución Integral Logista je vložila kasacijsko pritožbo pri Tribunal Supremo (vrhovno sodišče, Španija), ki je predložitveno sodišče.
24
Navedeno sodišče ugotavlja, da je treba pojasniti po eni strani podrobna pravila za določitev carinske vrednosti uvoženega blaga, ki je bilo dano v postopek carinskega skladiščenja in nato dano v prosti promet po postopku iz člena 76(1)(c) carinskega zakonika Skupnosti, in po drugi strani pravila o veljavnosti dokazil o poreklu blaga po preteku dveh let od datuma izdaje ali pridobitve teh dokazil, če je bilo v tem obdobju blago, ki je del iste kvote, dano v prosti promet.
25
V teh okoliščinah je Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je mogoče člen 29 [carinskega zakonika Skupnosti] v zvezi s carinsko vrednostjo razlagati tako, da določa le metodo za določitev carinske vrednosti – to je transakcijske vrednosti, brez poseganja v morebitne popravke navzgor ali navzdol –, ne določa pa trenutka, v katerem je treba to vrednotenje opraviti?
2.
Ali je treba člen 29 [carinskega zakonika Skupnosti] v povezavi s členoma 112(3) […] in 214 [navedenega zakonika] ob upoštevanju sodne prakse Sodišča, da se za namene člena 29 [carinskega zakonika Skupnosti] uporabi metoda določitve carinske vrednosti blaga na podlagi njegove transakcijske vrednosti, če je bilo blago prodano za izvoz v Evropsko unijo, razlagati tako, da dajanje blaga v carinsko skladišče po poenostavljenem postopku iz člena 76(1)(c) [carinskega zakonika Skupnosti] pomeni, da je bilo blago prodano z namenom izvoza v Evropsko unijo, oziroma omogoča tako predpostavko? Ali je za odgovor na prejšnje vprašanje pomembno, da je bilo blago po opravljenem prenosu sproščeno v prosti promet, ko je bilo v carinskem skladišču?
3.
Če je odgovor na vprašanji iz prejšnje točke nikalen, ali je mogoče člen 29, člen 112(3) in člen 214 [carinskega zakonika Skupnosti] ob upoštevanju dejstva, da postopek carinskega skladiščenja kot odložni postopek ne vpliva na nastanek carinskega dolga, saj ta nastane v trenutku sprostitve blaga v prosti promet, vseeno razlagati tako, da je časovno izhodišče za določitev carinske vrednosti trenutek dajanja blaga v postopek carinskega skladiščenja? Ali pa je treba te določbe nujno razlagati tako, da je treba to vrednost izračunati v trenutku sprostitve blaga v prosti promet, torej v trenutku nastanka carinskega dolga, tudi če je bilo blago pred tem dano v carinsko skladišče?
4.
Ali je v primeru postopka zaporednih prodaj člen 147 določb za izvajanje [carinskega zakonika Skupnosti] mogoče razlagati tako, da je mogoče že samo na podlagi dajanja blaga v carinsko skladišče predpostavljati, da je bila prodaja pred zadnjo prodajo, na podlagi katere je bilo blago vneseno na carinsko območje, opravljena z namenom izvoza v Evropsko unijo?
5.
Ali je treba člena 118 in 97k [Uredbe št. 2454/93] v zvezi s potrdili o poreklu razlagati tako, da predložitev dokazila o sprostitvi blaga v prosti promet po poteku dveletnega roka povzroči izgubo tarifnih ugodnosti zaradi preferencialnega porekla, čeprav je bilo potrdilo o poreklu, na podlagi katerega se je zahteval tarifni preferencial, uporabljeno pri prejšnjih delnih sprostitvah uvoženega blaga v promet, ki so bile izvedene v zgoraj navedenem dveletnem roku?“
Prvo, drugo, tretje in četrto vprašanje za predhodno odločanje
26
V skladu z ustaljeno sodno prakso je v okviru sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, uvedenim s členom 267 PDEU, naloga Sodišča dati nacionalnemu sodišču koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. S tega vidika mora Sodišče po potrebi preoblikovati vprašanja, ki so mu bila predložena. V zvezi s tem mora iz vseh elementov, ki jih je predložilo nacionalno sodišče, in zlasti iz obrazložitve predložitvene odločbe razbrati elemente prava Unije, ki jih je treba razložiti ob upoštevanju predmeta spora (glej sodbi z dne 17. julija 1997, Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, točki 22 in 23, ter z dne 25. februarja 2025, Alphabet in drugi, C‑233/23, EU:C:2025:110, točka 33).
27
V obravnavani zadevi iz predloga za sprejetje predhodne odločbe izhaja, da je davčna uprava izpodbijala carinske deklaracije z obrazložitvijo, da je bila carinska vrednost zadevnega blaga ugotovljena glede na njegovo transakcijsko vrednost ob prodaji, preden je bilo to blago dano v carinsko skladišče, ki se nahaja na carinskem območju Unije. Ta uprava je menila, da je treba upoštevati transakcijsko vrednost navedenega blaga ob prodaji, ki je bila opravljena, ko je bilo to blago dano v to skladišče in preden je bilo sproščeno v prosti promet po poenostavljenem postopku iz člena 76(1)(c) carinskega zakonika Skupnosti.
28
V tem okviru je iz navedb v tem predlogu razvidno, da je namen prvega, drugega, tretjega in četrtega vprašanja predložitvenemu sodišču omogočiti, da določi trenutek, ki ga je treba upoštevati za določitev carinske vrednosti zadevnega blaga in za določitev prodaje, ki se lahko v zvezi s tem upošteva, kadar se zadevna oseba sklicuje na člen 112(3) tega zakonika.
29
Glede na navedeno je treba šteti, da predložitveno sodišče s prvim, drugim, tretjim in četrtim vprašanjem, ki jih je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 29(1) in člen 112(3) carinskega zakonika Skupnosti ter člen 147 Uredbe št. 2454/93 razlagati tako, da kadar je bilo blago predmet prve prodaje, na podlagi katere je bilo vneseno na carinsko območje Unije, da bi bilo dano v postopek carinskega skladiščenja, in dalje, predmet druge prodaje, na podlagi katere je bilo sproščeno v prosti promet po poenostavljenem postopku iz člena 76(1)(c) tega zakonika, je trenutek, ki ga je treba upoštevati za določitev carinske vrednosti tega blaga, trenutek, ko je bilo to blago vneseno v ta postopek, carinska vrednost navedenega blaga pa se lahko določi na podlagi njegove transakcijske vrednosti ob prvi prodaji.
Trenutek, ki ga je treba upoštevati za določitev carinske vrednosti
30
V skladu z ustaljeno sodno prakso je cilj prava Unije o carinskem vrednotenju vzpostaviti pravičen, enoten in nevtralen sistem, ki izključuje uporabo arbitrarnih ali fiktivnih carinskih vrednosti. Carinska vrednost mora torej odražati dejansko ekonomsko vrednost uvoženega blaga, pri čemer je treba to vrednost prednostno določiti po tako imenovani metodi „transakcijske vrednosti“ uvoženega blaga (glej v tem smislu sodbi z dne 19. novembra 2020, 5th AVENUE Products Trading, C‑775/19, EU:C:2020:948, točki 22 in 24, ter z dne 15. maja 2025, Tauritus, C‑782/23, EU:C:2025:353, točki 51 in 54).
31
Ta metoda je opisana v členu 29(1) carinskega zakonika Skupnosti, v skladu s katerim je carinska vrednost uvoženega blaga njegova transakcijska vrednost, to pomeni cena, ki je bila dejansko plačana ali ki jo je treba plačati za blago ob prodaji za izvoz na carinsko območje Unije, po potrebi po popravku.
32
Iz besedila te določbe, zlasti pa izraza „[ki je bilo prodano] za izvoz na carinsko območje [Unije]“ je razvidno, da mora transakcijska vrednost ustrezati ceni izvoza v Unijo. Zato je treba ob prodaji dokazati, da bo blago s poreklom iz tretje države prepeljano na carinsko območje Unije (glej sodbi z dne 6. junija 1990, Unifert, C‑11/89, EU:C:1990:237, točka 11, in z dne 9. novembra 2017, LS Customs Services, C‑46/16, EU:C:2017:839, točka 27).
33
Vendar z navedeno določbo ni določen trenutek, ki ga je treba upoštevati za določitev carinske vrednosti.
34
Iz člena 214(1) carinskega zakonika Skupnosti pa izhaja, da se – če v tem zakoniku niso določene posebne določbe, ki bi določale drugače, in brez poseganja v odstavek 2 tega člena 214 – znesek uvozne ali izvozne dajatve, ki se uporablja za blago, določi na osnovi podlag za izračun dajatev, ki veljajo za to blago v trenutku, ko zanj nastane carinski dolg.
35
Ta določba vsebuje načelno pravilo, da se carinske dajatve izračunajo glede na položaj, ki je obstajal ob nastanku carinskega dolga (glej v tem smislu sodbo z dne 8. oktobra 2020, Exter, C‑330/19, EU:C:2020:809, točka 33).
36
V zvezi s tem člen 201(1)(a) in (2) carinskega zakonika Skupnosti določa, da če je obdavčljivi dogodek sprostitev zadevnega blaga v prosti promet, carinski dolg pri uvozu nastane v trenutku sprejema zadevne carinske deklaracije (glej v tem smislu sodbo z dne 1. februarja 2001, D. Wandel, C‑66/99, EU:C:2001:69, točka 41).
37
Iz tega izhaja, da če carinski dolg nastane s sprostitvijo zadevnega blaga v prosti promet, se znesek uvoznih dajatev, ki se zanj uporabljajo, določi na podlagi elementov za izračun dajatev, ki veljajo za to blago v trenutku sprejema carinske deklaracije, ki se nanj nanaša.
38
Poleg tega je glede uvoznega blaga, ki je bilo sproščeno v prosti promet v skladu s členom 76(1)(c) carinskega zakonika Skupnosti, v členu 112(3), prvi in drugi pododstavek, tega zakonika določeno, da se v skladu s členom 214 navedenega zakonika upoštevata carinska vrednost in količina, ki se nanašata na blago, ko je bilo dano v postopek carinskega skladiščenja, če so bili ti elementi za izračun dajatev priznani ali sprejeti ob vnosu blaga v ta postopek in če zadevna oseba ob nastanku carinskega dolga ne zahteva njihove uporabe.
39
Iz tega sledi, da kadar carinski dolg nastane zaradi sprostitve blaga v prosti promet in so izpolnjeni pogoji iz tega člena 112(3), zadevna oseba ne more prijaviti carinske vrednosti tega blaga, kakršna je bila v trenutku deklaracije za sprostitev tega blaga v prosti promet, ampak vrednost, kakršna je bila v trenutku, ko je bilo dano v postopek carinskega skladiščenja.
40
Zato je treba člen 112(3) carinskega zakonika Skupnosti razlagati tako, da – kadar je bilo blago vneseno na carinsko območje Unije, da bi bilo dano v postopek carinskega skladiščenja, in je bilo nato sproščeno v prosti promet po poenostavljenem postopku iz člena 76(1)(c) tega zakonika – zadevna oseba lahko prijavi tisto carinsko vrednost tega blaga, ki jo je blago imelo v trenutku, ko je bilo dano v ta postopek.
Dokaz, da je bilo blago prodano za izvoz na carinsko območje Unije
41
Za uporabo člena 29(1) carinskega zakonika Skupnosti člen 147(1) Uredbe št. 2454/93 določa tri pravila glede dokaza, ki ga je treba predložiti, da se pravno zadostno dokaže, da je bilo blago prodano za izvoz na carinsko območje Unije v smislu člena 29 tega zakonika.
42
Člen 147(1), prvi pododstavek, te uredbe v prvem stavku določa, da se dejstvo, da je blago, ki je predmet prodaje, prijavljeno za sprostitev v prosti promet, šteje za zadosten dokaz, da je bilo prodano za izvoz na carinsko območje Unije. V drugem stavku te določbe je pojasnjeno, da je pri zaporednih prodajah pred ovrednotenjem tak pokazatelj samo zadnja prodaja, ki je pripeljala do vnosa blaga na carinsko območje Unije, ali prodaja na navedenem območju pred sprostitvijo blaga v prosti promet. V členu 147(1) te uredbe pa je v drugem pododstavku določeno, da je treba ob prijavi cene, ki se nanaša na prodajo, opravljeno pred zadnjo prodajo, na podlagi katere je bilo blago vneseno na carinsko območje Unije, carinskim organom zadovoljivo dokazati, da je bila taka prodaja blaga sklenjena za izvoz na to območje.
43
Drugače kot v primerih iz člena 147(1), prvi pododstavek, navedene uredbe, v katerih ni treba dodatno dokazovati, da je bila zadevna prodaja sklenjena za izvoz na carinsko območje Unije, pa mora zadevna oseba v primeru, kadar je prijavljena carinska vrednost cena, ki se nanaša na prodajo pred zadnjo prodajo – na podlagi katere je bilo blago vneseno na to območje – dokazati, da je bila taka prodaja sklenjena za izvoz na navedeno območje.
44
Med primeri iz člena 147(1), prvi pododstavek, iste uredbe je v prvem stavku te določbe naveden primer prodaje blaga, prijavljenega za sprostitev v prosti promet.
45
Glede tega iz besedila navedenega stavka ne izhaja, da mora biti ta prodaja opravljena neposredno pred sprostitvijo zadevnega blaga v prosti promet. Zato ni mogoče izključiti, da je bilo to blago dano v postopek carinskega skladiščenja v vmesnem času, in sicer med prodajo tega blaga in sprostitvijo tega blaga v prosti promet.
46
Poleg tega je treba poudariti, da člen 147(1), prvi pododstavek, drugi stavek, Uredbe št. 2454/93 v primeru zaporednih prodaj pred vrednotenjem omogoča, da se kot carinska vrednost prijavi cena iz zadnje prodaje, na podlagi katere je bilo blago vneseno na carinsko območje Unije.
47
Ker se cena iz takšne prodaje v primeru zaporednih prodaj lahko upošteva kot carinska vrednost, je treba omogočiti, da se takšna cena v ta namen upošteva še toliko bolj, če je bila v času vrednotenja opravljena le ena prodaja, na podlagi katere je bilo blago vneseno na carinsko območje Unije in nato v carinsko skladišče, preden je bilo sproščeno v prosti promet.
48
Takšno upoštevanje je namreč v skladu s ciljem člena 147 Uredbe št. 2454/93, ki je olajšati identifikacijo transakcijske vrednosti blaga, ki je predmet ene ali več prodaj, ob hkratnem zagotavljanju, da ta vrednost odraža resnično ekonomsko vrednost uvoženega blaga.
49
Iz tega sledi, da če so izpolnjeni pogoji za uporabo člena 112(3) carinskega zakonika Skupnosti in če je bilo blago, ko je bilo dano v postopek carinskega skladiščenja, predmet prodaje, na podlagi katere je bilo blago vneseno na carinsko območje Unije, se lahko carinska vrednost tega blaga v skladu s členom 147(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 2454/93, določi glede na transakcijsko vrednost te prodaje, ne da bi bilo treba dodatno dokazati, da je bil namen prodaje izvoz na carinsko območje Unije.
50
V teh okoliščinah, ker dajanje blaga v postopek carinskega skladiščenja pomeni, da ima to blago lahko različne prihodnje carinsko dovoljene rabe ali uporabe, okoliščina, da je bilo drugo blago iz iste kvote, ki je bilo dano v ta postopek, nato prodano, ne da bi bilo sproščeno v prosti promet, ni upoštevna za uporabo člena 147(1), prvi pododstavek, te uredbe.
51
Glede na vse navedene preudarke je treba na prvo, drugo, tretje in četrto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 29(1) in člen 112(3) carinskega zakonika Skupnosti ter člen 147 Uredbe št. 2454/93 razlagati tako, da kadar je bilo blago predmet prve prodaje, na podlagi katere je bilo vneseno na carinsko območje Unije, da bi bilo dano v postopek carinskega skladiščenja, in nato predmet druge prodaje, na podlagi katere je bilo sproščeno v prosti promet po poenostavljenem postopku iz člena 76(1)(c) tega zakonika, je trenutek, ki ga je treba upoštevati za določitev carinske vrednosti tega blaga, trenutek, ko je bilo to blago vneseno v ta postopek, carinska vrednost navedenega blaga pa se lahko določi na podlagi njegove transakcijske vrednosti ob prvi prodaji.
Peto vprašanje za predhodno odločanje
52
Predložitveno sodišče s petim vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali je treba člen 97k(5), člen 97n(2) ter člen 118(1) in (3) Uredbe št. 2454/93 razlagati tako, da carinski organi države uvoza pri uporabi tarifnih preferencialov za blago niso dolžni sprejeti dokazila o poreklu, ki jim je bilo predloženo po izteku obdobja njegove veljavnosti, čeprav je bilo to dokazilo o poreklu tem organom predloženo že pred iztekom obdobja njegove veljavnosti za uporabo tarifnih preferencialov za drugo blago iz iste kvote.
53
Najprej je treba pojasniti, da – čeprav so udeleženci obravnave izrazili dvome glede uporabe člena 118 Uredbe št. 2454/93 v sporu o glavni stvari – mora predložitveno sodišče preveriti, ali se za nekatere države izvoza blaga iz postopka v glavni stvari poleg člena 97k(5) in člena 97n(2) te uredbe uporablja tudi člen 118 te uredbe.
54
Na prvem mestu, člen 97k(5) Uredbe št. 2454/93 določa, da je dokazilo o poreklu veljavno deset mesecev od datuma izdaje v državi izvoza in se mora v tem roku predložiti carinskim organom države uvoza. V skladu s členom 97n(2) te uredbe se lahko dokazilo o poreklu, ki je bilo tem carinskim organom predloženo po izteku tega obdobja veljavnosti, sprejme za uporabo tarifnih preferencialov, kadar ti dokumenti niso bili predloženi v roku zaradi izjemnih okoliščin. V tej določbi je pojasnjeno, da lahko navedeni carinski organi, razen v teh primerih prepozne predložitve, sprejmejo dokazila o poreklu, če so bili izdelki predloženi carini pred iztekom tega roka.
55
Na drugem mestu, člen 118 Uredbe št. 2454/93 v odstavku 1 določa, da je dokazilo o poreklu veljavno štiri mesece od datuma njegove izdaje v državi izvoza in da ga je treba v tem roku predložiti carinskim organom države uvoza, medtem ko ta člen 118 v odstavku 2 določa, da se dokazila o poreklu, ki se tem carinskim organom predložijo po izteku roka za predložitev, ki je določen v odstavku 1, lahko sprejmejo za uporabo tarifnih preferencialov iz člena 98 te uredbe, kadar rok ni bil upoštevan zaradi izjemnih okoliščin. Za druge primere prepozne predložitve pa člen 118(3) navedene uredbe določa, da navedeni carinski organi lahko sprejmejo dokazila o poreklu, če je bilo blago predloženo carini pred iztekom navedenega roka.
56
V teh dveh sklopih določb sta določena roka za veljavnost in predložitev dokazil o poreklu uvoženega blaga za uporabo tarifnih preferencialov, na katere se nanašata. Da bi se zagotovila upravičenost uporabe tarifnih preferencialov, ta dva roka zlasti carinskim organom držav uvoza omogočata, da opravijo fizična in listinska preverjanja, ki so potrebna za ta namen.
57
Poleg tega člen 97n(2), drugi stavek, in člen 118(3) Uredbe št. 2454/93 določata primere, v katerih dokazilo o poreklu blaga ni bilo predloženo carinskim organom države uvoza v predpisanem roku zaradi razlogov, ki se ne nanašajo na izjemne okoliščine. V takih primerih lahko carinski organi sprejmejo to dokazilo, če je bilo blago predloženo tem carinskim organom pred iztekom navedenih rokov.
58
Ta možnost pa v teh določbah ni podrobneje opredeljena. Zato morajo carinski organi države uvoza za vsak primer posebej ugotoviti, ali se za določeno blago lahko uporablja preferencialni tarifni postopek na podlagi prepozno predloženega dokazila o poreklu, zlasti ob upoštevanju cilja navedenih določb, ki je tem organom omogočiti, da preverijo dejansko poreklo zadevnega blaga.
59
Iz tega sledi, da ti organi niso dolžni sprejeti dokazila o poreklu po izteku rokov, določenih v ta namen, tudi če je bilo to dokazilo o poreklu predloženo ob sprostitvi v prosti promet – v teh rokih – blaga, ki je del iste kvote, kot je blago, za katero je bilo navedeno dokazilo o poreklu predloženo prepozno. Taka okoliščina namreč sama po sebi ne dopušča izključitve obveznosti, da je treba za uporabo preferencialne tarifne obravnave ob sprostitvi takega blaga v prosti promet opraviti fizična in listinska preverjanja na podlagi dokazila o poreklu tega blaga.
60
Glede na vse navedene preudarke je treba na peto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 97k(5), člen 97n(2) ter člen 118(1) in (3) Uredbe št. 2454/93 razlagati tako, da carinski organi države uvoza pri uporabi tarifnih preferencialov za blago niso dolžni sprejeti dokazila o poreklu, ki jim je bilo predloženo po izteku obdobja njegove veljavnosti, čeprav je bilo to dokazilo o poreklu tem organom predloženo že pred iztekom obdobja njegove veljavnosti za uporabo tarifnih preferencialov za drugo blago iz iste kvote.
Stroški
61
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:
1.
Člen29(1) in člen 112(3) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 82/97 z dne 19. decembra 1996, ter člen 147 Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EU) št. 1063/2010 z dne 18. novembra 2010,
je treba razlagati tako, da
kadar je bilo blago predmet prve prodaje, na podlagi katere je bilo vneseno na carinsko območje Evropske unije, da bi bilo dano v postopek carinskega skladiščenja, in nato predmet druge prodaje, na podlagi katere je bilo sproščeno v prosti promet po poenostavljenem postopku iz člena 76(1)(c) Uredbe št. 2913/92, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 82/97, je trenutek, ki ga je treba upoštevati za določitev carinske vrednosti tega blaga, trenutek, ko je bilo to blago vneseno v ta postopek, carinska vrednost navedenega blaga pa se lahko določi na podlagi njegove transakcijske vrednosti ob prvi prodaji.
2.
Člen 97k(5), člen 97n(2) ter člen 118(1) in (3) Uredbe št. 2454/93, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1063/2010,
je treba razlagati tako, da
carinski organi države uvoza pri uporabi tarifnih preferencialov za blago niso dolžni sprejeti dokazila o poreklu, ki jim je bilo predloženo po izteku obdobja njegove veljavnosti, čeprav je bilo to dokazilo o poreklu tem organom predloženo že pred iztekom obdobja njegove veljavnosti za uporabo tarifnih preferencialov za drugo blago iz iste kvote.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: španščina.