62005CC0359_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmével a Tribunal de grande instance de Brive‑la‑Gaillarde (Franciaország) az euró bevezetésével kapcsolatos egyes rendelkezésekről szóló, 1997. június 17‑i 1103/97/EK tanácsi rendelet(2) (HL L 162., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 10. fejezet, 1. kötet, 81. o.) és az euró bevezetéséről szóló, 1998. május 3‑i 974/98/EK tanácsi rendelet(3) (HL L 139., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 10. fejezet, 1. kötet, 111. o.) értelmezésével kapcsolatos kérdést terjeszt a Bíróság elé. Pontosabban annak eldöntéséről van szó, hogy pontosan az euróra való áttérést követően a liszt‑, dara‑ és durva búzaőrlemény mennyiségére kivetett adónak az egyes jogszabályok szövegében szereplő, frankban kifejezett pénzösszegek euró‑ellenértékének meghatározásáról szóló rendeletben megállapított megemelése összeegyeztethető‑e a valamely nemzeti valutában meghatározott pénzösszegek euróra való átváltására vonatkozó közösségi szabályokkal.
I – A jogi háttér, a tényállás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
2. A francia adótörvény 1618. cikkének hetedik bekezdése egy, az emberi fogyasztásra értékesített vagy feldolgozott liszt‑, dara‑ és durva búzaőrlemény mennyiségére kivetett adót (a továbbiakban: lisztadó) vezet be, amelynek az euró bevezetése előtti mértéke minden tonna liszt‑, dara‑ és durva búzaőrlemény után 100 FRF volt.
3. Az egyes jogszabályok szövegében szereplő, frankban kifejezett pénzösszegek euró‑ellenértékének a kormány által rendeletben történő meghatározásáról szóló, 2000. június 15‑i 2000‑517. sz. törvény (JORF, 2000. június 16., 9063. o.) 1. cikke felhatalmazza a kormányt arra, hogy rendeletben írja elő a jogszabályszövegekben szereplő, francia frankban kifejezett egyes pénzösszegek euróra való átváltásához szükséges intézkedéseket.
4. Az említett törvény végrehajtása céljából elfogadott, a jogszabályszövegekben szereplő, frankban meghatározott egyes pénzösszegek euró‑ellenértékének elfogadásáról szóló, 2000. szeptember 19‑i 2000‑916. sz. rendelet (JORF, 2000. szeptember 22., 14877. o.) az adó mértékét 2002. január 1‑jétől 16 euróban határozza meg.
5. E rendelet 1. cikke kimondja, hogy: „[a]z 1998. május 3‑i […] rendelet 14. cikkével összhangban a jogszabályszövegekben frankban kifejezett pénzösszegek […] helyébe 2002. január 1‑jétől a hivatalos arányok és a közösségi kerekítési szabályok alkalmazásával euróban meghatározott összeg lép”.
6. A 2000‑916. sz. rendelettel kapcsolatban a köztársasági elnöknek küldött jelentés (JORF, 2000. szeptember 22., 14876. o.) értelmében:
„[…]
A [1103/97 és a 974/98 közösségi rendelet] alkalmazásával kapott eredmény bizonyos esetekben nehezebben olvashatóvá vagy megjegyezhetővé válik, ami azzal a veszéllyel jár, hogy azt a szöveget, amelyben a szóban forgó pénzügyi hivatkozások szerepelnek, nehezebben lehet majd alkalmazni.
A jogalkotás egyértelműségének megőrzése és annak megfelelő alkalmazása céljából tehát egyes szövegekben az euróban meghatározott pénzösszegek értékét tizedesjegy nélkül vagy felfelé kerekítve kell meghatározni.
[…]
E felhatalmazás végrehajtásával hozott jelen rendelet az alábbi elveket mondja ki.
Elsőként, mivel a szövegeket az olvashatóság megőrzése mellett indokolt kiigazítani, csak azok a pénzösszegek kerülnek módosításra, amelyek e tekintetben nehezen rendelkezhetnek két tizedesjegynek megfelelő értékkel.
A főszabály a közösségi átváltási és kerekítési szabályok egyszerű alkalmazása, a kiigazítás pedig a kivétel. Mindebből következik, hogy a centben már meghatározott pénzösszegek általában nem kerülnek módosításra.
[…]
E kiigazítások összessége a frankról euróra történő végleges és átfogó áttérés időpontjában, 2002. január 1‑jén lép hatályba.
[…]”
7. Az Estager SA társaság (a továbbiakban: Estager) 2002. január 1‑jétől a Recette des douanes de Brive‑nek a lisztadót tonnánként 16 euró összegben fizette meg. Az Estager véleménye szerint az 1103/97 és a 974/98 rendelet alkalmazása alapján tonnánként 15,24 euró összegű adót kellett volna fizetnie. Szerinte a francia jogalkotó által a 100 frank összegnek 16 euróban való meghatározása az említett adó megemelésével jár, amely összeegyeztethetetlen a szóban forgó rendeletekkel.
8. Az 1103/97 rendelet 3. cikke értelmében:
„Az euró bevezetése nem jár olyan hatással, amely a jogi okmányok bármely feltételét módosítja, vagy valamely jogi okirat értelmében fennálló teljesítést elenged, vagy az alól mentesít, illetve olyan jogot sem biztosít a feleknek, hogy az okiratot egyoldalúan módosítsák vagy felmondják. A felek e rendelkezéstől egyező akarattal eltérhetnek.”
9. E rendelet 1. cikke értelmében „jogi eszközök” alatt értendők „a jogalkotási és jogszabályi rendelkezések, közigazgatási intézkedések, bírósági határozatok, szerződések, egyoldalú jogcselekmények, bankjegyen és pénzérmén kívüli fizetőeszközök, és más, joghatással rendelkező eszközök”.
10. Ugyanezen rendelet 4. cikke kimondja:
„(1)	Az átváltási arányokat minden részt vevő tagállam nemzeti valutájában kifejezett egy euróként fogadják el, és azokat hat helyi értékű számokkal fogadják el.
(2)	Átváltásnál az átváltási arányokat nem lehet kerekíteni vagy csonkolni.
(3)	Az arányokat az átváltásnál mindkét irányban alkalmazhatják az euró és a nemzeti valutaegységek között. Az átváltási arányokból levezetett fordított arányokat nem lehet használni.
(4)	Az egyik valutaegységről a másikra átváltandó pénzösszegeket először az euróban kifejezett pénzösszegre kell átváltani, amely összeg legfeljebb három tizedesjegyre kerekíthető, és ezt követően kell a másik nemzeti valutaegységre átváltani. Egyéb számítási módszer csak akkor használható, ha ugyanezt az eredményt adja.”
11. A szóban forgó rendelet 5. cikke továbbá úgy rendelkezik:
„Ha az euróra történő átváltásnál a 4. cikknek megfelelően kerekítés történik, a fizetendő vagy elszámolandó pénzösszegeket a legközelebbi centre felfelé vagy lefelé kell kerekíteni. […] Ha az átváltási arány alkalmazása olyan eredményt ad, amelyik éppen a kettő között van, az összeget felfelé kell kerekíteni.”
12. A 974/98 rendelet 7. cikke kimondja:
„A részt vevő tagállamok valutáinak euróra történő cseréje önmagában nem eredményezi a csere időpontjában fennálló jogi eszközök denominációjának megváltozását.”
13. Ugyanezen rendelet 14. cikke megállapítja, hogy:
„Ahol az átmeneti időszak végén fennálló jogi eszközökben hivatkoznak a nemzeti valutaegységekre, ott a hivatkozásokat az euróegységre történő hivatkozásként kell értelmezni, a vonatkozó átváltási árfolyamoknak megfelelően. Az 1103/97/EK rendeletben megállapított kerekítési szabályokat kell alkalmazni.”
14. Végül az euró és az eurót bevezető tagállamok pénznemei közötti átváltási árfolyamokról szóló, 1998. december 31‑i 2866/98/EK tanácsi rendelet(4) 1. cikke értelmében az euró és a francia frank visszavonhatatlan átváltási aránya keretében egy euró 6,55957 FRF összegnek felel meg.
15. Tekintettel arra, hogy e rendeletek alkalmazása alapján a lisztadót szükségképpen 15,24 euróban, és nem 16 euróban kellett volna meghatározni, az Estager 2002. március 12‑i levelében azt kérte a brive‑i fővámhatóságtól, hogy térítse számára vissza az általa 2002. január 1‑je óta megfizetett adó egy részét. A szóban forgó hatóság a 2002. március 26‑i határozatával elutasította e visszatérítési kérelmet.
16. 2002. május 24‑én az Estager a brive‑i fővámhatóság ellen keresetet indított a Tribunal de grande instance de Brive‑la‑Gaillarde előtt, amely bíróság úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Összeegyeztethetők‑e az euró bevezetésére vonatkozó közösségi rendeletekben foglaltakkal a […] 2000. szeptember 19‑i 2000‑916. sz. rendelet azon előírásai, amelyek a liszt‑, dara‑ és durva búzaőrlemény‑készítményekre kivetett adóra […] 100 frank/16 euró átváltási arányt állapítanak meg?”
II – Elemzés
17. A jelen eljárásban részt vevő felek egyike sem vitatja, hogy az átváltásra és kerekítésre vonatkozó közösségi szabályok egyszerű alkalmazásával a 100 frank összegű adó átváltása 15,24 eurót eredményezett volna. Az eurónak és a francia franknak a 2866/98 rendeletben meghatározott hivatalos és visszavonhatatlan átváltási arányát alkalmazva ugyanis 15,244 eurót eredményezett volna, amely a 1103/97 rendelet 5. cikkében meghatározott legközelebbi centre való kerekítését követően a 15,24 euró végeredményhez vezet.
18. Felmerül tehát a kérdés, hogy vajon egy tagállamnak, amely az adótételt a hivatalos átváltási arányt és a közösségi kerekítési szabályokat alkalmazva átváltja, jogában áll‑e az, hogy egyidejűleg és ugyanazon jogi eszköz keretében ezen adó mértékét közel 5%‑kal megemelje, amennyiben a 15,24 euró összeget a legközelebbi euróra felkerekítve, 16 euróra emeli.
19. A Bíróságnak már volt alkalma a Verbraucher‑Zentrale Hamburg ügyben hozott ítéletben(5) arra, hogy a korábban valamely nemzeti pénzegységben kifejezett összeg euróra történő átváltásával és kerekítésével kapcsolatos kérdésben állást foglaljon. Ebben az ügyben egy mobiltelefon‑szolgáltató vállalkozás által a telefonbeszélgetések német márkában meghatározott egyes percdíjainak euróra történő átváltásáról és kerekítéséről volt szó.
20. A Bíróság igen világosan utalt az 1103/97 rendelet céljára, valamint azon alapelvekre, amelyeken a rendelet nyugszik(6) . Különösen azt a célt, hogy a gazdasági élet szereplőinek jogbiztonságot és áttekinthetőséget biztosítsanak az egységes valutára való áttéréskor, biztosítja a szerződések és más jogi eszközök folytonosságának elve, illetve a jogi eszközökben valamely nemzeti valutában meghatározott pénzösszegekre vonatkozóan az euróra való áttérés semlegességének célja. Továbbá, éppen e jogalapokra támaszkodva mondta ki a Bíróság, hogy az 1103/97 rendelet értelmében valamely gazdasági szereplő jogában áll a percdíjhoz hasonló díj euróra történő átváltása és legközelebbi centre történő egyoldalú kerekítése, amennyiben ez a kerekítési gyakorlat tiszteletben tartja a szerződések és más jogi eszközök folytonosságának a rendelet 3. cikke által biztosított elvét, valamint a rendelet azon célját, hogy az euróra való áttérés semleges maradjon. Következésképpen, a Bíróság véleménye szerint e kerekítési gyakorlatnak nem szabad befolyásolnia a fogyasztók által ténylegesen fizetendő árat(7) .
21. A jelen ügy és a fent hivatkozott Verbraucher‑Zentrale Hamburg ügy tényállása közötti nyilvánvaló különbségek ellenére a Bíróság által a Verbraucher‑Zentrale Hamburg üggyel összefüggésben az 1103/97 rendelet értelmezése tekintetében irányadónak tekintett elvek és célok a jelen ügyben is érvényesek maradnak.
22. Bizonyos, hogy egy nemzeti valutában meghatározott pénzösszeg euróra való átváltása a kérdéses összeg átváltás előtti és utáni értéke megváltozásának veszélyét hordozza. Az 1103/97 rendeletből, és különösen annak 5. cikkéből azonban az következik, hogy a jogi eszközök folytonossága és az euróra való áttérés semlegessége követelményének tiszteletben tartása érdekében az átváltás során elfogadható legnagyobb pontatlanság 0,005 euró. Amint azt a Bíróság ebben az ítéletben hangsúlyozta, az euróra való áttérés semlegessége megköveteli, hogy az 1103/97 rendeletben meghatározott átváltási szabályokban biztosítva legyen „a nagyobb fokú pontosság”(8) . A szóban forgó rendeletben az átváltást követő kerekítést illetően meghatározott nagyobb fokú pontosság egyébként minimumkövetelmény(9) . Továbbá nyilvánvaló, hogy az 1103/97 rendelet akkor, amikor egy gazdasági szereplő az összeget euróra átváltja, és az összeg megfizetésére kötelezett gazdasági szereplőkre nézve azt kedvező módon kerekíti, nem tiltja, hogy a legközelebbi centre való kerekítés pontosságát ne tartsák tiszteletben. Az emelésekkel ellentétben a fizetendő és elszámolandó összegeknek az euróra történő átváltáskor bekövetkező csökkenése nyilvánvalóan nem sérti az 1103/97 és 974/98 rendeletben megfogalmazott, a gazdasági szereplők és különösen a fogyasztók számára biztosítandó jogbiztonságra és ezek jogos bizalmára vonatkozó követelményeket.
23. Ugyanakkor a jelen ügyben a francia jogalkotó a 2000‑916. sz. rendelettel a lisztadó 15,24 eurós összegét felfelé kerekítette, mégpedig 16 euróra. Egy ilyen művelet az adott adó mértékének emeléséhez vezet, amely nagymértékben meghaladja a pénzösszegek euróra történő átváltására vonatkozó közösségi szabályokban megengedett eltérési lehetőséget. E feltételek mellett nem lehet szó az említett közösségi szabályokkal összhangban álló kerekítésről.
24. A francia kormány véleménye szerint ugyanakkor egy tagállam jogában áll, hogy olyan emelést hajtson végre, mint amelyet ő a 2000‑916. sz. rendelettel bevezetett. Az Európai Közösségek Bizottsága osztja ezt a nézetet.
25. Egyrészt a francia kormány úgy véli, hogy az 1103/97 és 974/98 rendelet egyáltalán nem sérti a tagállamok pénzügyi hatásköreit, és azon lehetőségüket, hogy amikor azt célszerűnek tartják, az adóikat megemeljék. A tagállamok jogában áll továbbra is, hogy ugyanazon jogi eszközben, mint amelyben ezen adók euróra történő átváltási műveletét elvégzik, ilyen emeléseket vezessenek be.
26. Másrészt a francia kormány úgy véli, hogy a 2000‑916. sz. rendelet az összegek kiigazítását hajtja végre, amely alapvetően különbözik az átváltástól. Csakis ez utóbbinak kell az 1103/97 és 974/98 rendeletben meghatározott szabályokat tiszteletben tartania. A pénzösszegek kiigazítása, mint az átváltástól elkülönült művelet, lehetővé teszi a francia jogalkotó számára – különösen az összegek olvashatósága és megjegyezhetősége miatt – az e kiigazítás tárgyát képező adók megemelését. Ily módon a 2000‑916. sz. rendelettel kapcsolatban a köztársasági elnöknek küldött, fent hivatkozott jelentés hivatkozik arra, hogy „[a]z [1103/97 és 974/98 rendelet] alkalmazásával kapott eredmény bizonyos esetekben nehezebben olvashatóvá vagy megjegyezhetővé válik, ami azzal a veszéllyel jár, hogy azt a szöveget, amelyben a szóban forgó pénzügyi hivatkozások szerepelnek, nehezebben lehet majd alkalmazni”. Hozzáteszi továbbá, h ogy „[a] jogalkotás egyértelműségének megőrzése és annak megfelelő alkalmazása céljából tehát egyes szövegekben az euróban meghatározott pénzösszegek értékét tizedesjegy nélkül vagy felfelé kerekítve kell meghatározni”. Ugyanígy, az olvashatóság megőrzése érdekében a köztársasági elnöknek küldött ugyanezen jelentés kimondja, hogy csak azok a pénzösszegek kerülnek módosításra, amelyek e tekintetben nehezen rendelkezhetnek két tizedesjegynek megfelelő értékkel. A francia kormány véleménye szerint e kiigazítási művelet nem tartozik a szóban forgó közösségi rendeletek hatálya alá. E rendeletek tehát nem képezik annak akadályát, hogy a tagállamok az euróra történő átváltás során a pénzösszegeket oly módon kiigazítsák, mint ahogyan az a lisztadó esetén is történt, és amely ezen összeg jelentős megemeléséhez vezetett.
27. A pénzösszegek kiigazításának fogalma, amelyet a francia kormány az euróra történő átváltástól megkülönböztet (csakis ez tartozik az 1103/97 és 974/98 rendelet hatálya alá), az érvelésében központi szerepet játszik. A francia kormány véleménye szerint az, hogy a 2000‑916. sz. rendelet az adókat és különösen a lisztadót kiigazítja, valamint az, hogy e kiigazítási művelet nem tartozik a szóban forgó rendeletek hatálya alá, azt jelenti, hogy nem valósul meg e rendeletek sérelme.
28. Egyetértek a francia kormánnyal és a Bizottsággal abban, hogy az euró‑övezet tagállamainak jogában áll az adómértékek – különösen az olvashatóság miatti – kiigazítása, és hogy természetesen szabadon dönthetnek azok megemeléséről, amikor azt célszerűnek látják. A tagállamok széles hatáskörökkel bírnak az adójog terén(10), beleértve különösen a jelen ügyben vitatotthoz hasonló adószerű járulékok megemelésére vonatkozó hatáskört. Hatáskörüket azonban a közösségi jog tiszteletben tartásával kötelesek gyakorolni(11) . Vitathatatlan, hogy az 1103/97 és 974/98 rendelet nem érinti a közigazgatási hatóságok azon jogát, hogy a jelen ügyben vitatotthoz hasonló adóra nézve új, magasabb mértéket állapítsanak meg(12) .
29. Mindazonáltal a francia jogalkotó a 2000‑916. sz. rendelettel a közösségi rendeleteket kifejezetten a francia frankban meghatározott pénzösszegek euróra történő átváltására
vonatkozóan kívánta alkalmazni. Ez a cél nyilvánvalóan és elsősorban a rendelet 1. cikkéből következik. Ez a cikk ugyanis kimondja, hogy „[a 974/98] […] rendelet 14. cikkével összhangban a jogszabályszövegekben frankban kifejezett pénzösszegek […] helyébe 2002. január 1‑jétől a hivatalos arányok és a közösségi kerekítési szabályok alkalmazásával
euróban meghatározott összeg lép”(13) . Nyilvánvalóan ez a rendelet a saját megszövegezése szerint arra irányul, hogy bizonyos jogszabályszövegekben addig francia frankban meghatározott pénzösszegek helyébe a hivatalos átváltási arányok és az 1103/97 és 974/98 rendelet alkalmazásával euróban meghatározott összeg lépjen.
30. A lisztadó mértéke, amelyet az euró bevezetését követően a 2000‑916. sz. rendelet IV. melléklete 16 euróban állapított meg, egyrészről az euróra (a hivatalos átváltási arányok és a közösségi átváltási szabályok alkalmazásával) történő átváltás, másrészről pedig egy felfelé való kiigazítás egyidejű műveleteinek eredménye. Pontosan e kiigazítás és az euróra a közösségi szabályok alapján történő átváltás, illetve kerekítés ugyanazon jogi eszközben való egyidejűsége miatt foglalja a 2000‑916. sz. rendelet 2. cikke azt is magába, hogy „a jogszabályok alkalmazásának megkönnyítése érdekében, a II–IV. fejezet rendelkezéseinek célja az 1. cikkben szereplő [közösségi] átváltási szabályokból következő, euróban meghatározott egyes pénzösszegek kiigazítása”.
31. A jelen ügy nehézsége pontosan a lisztadó euróra történő átváltása és az euróra átváltott összeg felfelé való kiigazításának a 2000‑916. sz. rendelet által végrehajtott műveleteinek egyidejűségéből következik.
32. Az 1103/97 és 974/98 rendelet nem tiltja, hogy egy és ugyanazon jogi eszközben történjen meg a pénzösszegek euróra való átváltása és ugyanezen összegek felfelé történő kiigazítása. Következésképpen az a véleményem, hogy e közösségi rendeletek nem zárják ki egy tagállam azon lehetőségét, hogy valamely adó összegét ugyanabban az időpontban és ugyanazon jogi eszközben váltsa át euróra, illetve emelje fel.
33. Az azonban, hogy e tagállam az átváltásra és a kerekítésre vonatkozó közösségi rendeleteket alkalmazza arra, hogy egy adó összegét euróra írja át, és hogy egyidejűleg ezen adó mértékét megemelje, azt feltételezi, hogy a hatásköre gyakorlása során bizonyos, az általa egyidejűleg alkalmazott közösségi rendeletekből következő követelményeket tiszteletben tartja.
34. Felidézendő, hogy a jelen ügyben vitatott adó nyilvánvalóan az 1103/97 rendelet 3. cikke értelmében vett „jogi eszköz” állandó „feltételének” minősül. Olyan pénzösszegről van szó, amelyet az euróra történő áttéréskor át kell váltani euróra. A hivatalos átváltási arányok és a közösségi átváltási szabályok alkalmazásával ezen átváltás csakis a 15,24 eurós eredményhez vezethet. Ebben a tekintetben nem osztom tehát a Bizottság azon nézetét, miszerint az 1103/97 és 974/98 közösségi rendelet olyan szabályokat határoz meg, amelyeket a nemzeti valuta euróra történő átváltása során csakis akkor kell tiszteletben tartani, amikor a megadott értékeknek változatlanul kell maradniuk; ez a lisztre kivetett adószerű járulék esetén, mint a jelen ügyben is, amely a közigazgatási hatóságok határozatával könnyen módosítható, nem így van. Sem e rendeletek szövege, sem pedig azok célja nem enged arra következtetni, hogy azokat ne kellene alkalmazni olyan pénzösszegek esetén, mint a lisztadó, vagy olyan árak esetén, amelyeket többé‑kevésbé gyakran módosítanak.
35. Az 1103/97 rendeletben meghatározott, a szerződések és más jogi eszközök folytonosságának elvére és az euróra való áttérés semlegességének célján alapuló szabályok alkalmazandók az olyan pénzösszegre nézve, mint a jelen ügyben vitatott lisztadó. A nagyobb fokú pontosságot biztosítani hívatott szabályok – sem szövegük, sem pedig céljuk szerint – nem teszik lehetővé a legközelebbi euróra való felkerekítést, amint az azonban a jelen ügyben történt, amikor ezen adó közel 5%‑kal, jelentős mértékben megnövekedett.
36. Mint valamely jogszabályszöveg „feltételére”, a szóban forgó lisztadóra a szerződések és más jogi eszközök folytonosságának az 1103/97 rendelet 3. cikke által biztosított elve vonatkozik, amely értelmében „[a]z euró bevezetése nem jár olyan hatással, amely a jogi okmányok bármely feltételét módosítja”. Ugyanakkor a szerződések és más jogi eszközök folytonosságának elve és az euróra való áttérés semlegességének célja is véleményem szerint azt követeli meg, hogy a gazdasági szereplőknek ne legyen az a téves benyomásuk, hogy az euró bevezetése áll a lisztadó megemelése hátterében. Nem elegendő, hogy az euró bevezetése a valóságban ne legyen közvetlenül felelős a szóban forgó adó megemeléséért. Az is szükséges, hogy ez a gazdasági szereplők számára könnyen felismerhető legyen.
37. A szerződések és más jogi eszközök folytonosságának az 1103/97 rendelet 3. cikkében megfogalmazott elvét tehát úgy kell értelmezni, hogy az a gazdasági élet szereplőit az átláthatóság biztosítására kötelezi, amikor a jogi eszközökben szereplő állandó pénzösszegeket euróra váltják át, és ezen összegeket egyidejűleg megemelik. Az átláthatóság e követelménye, amelyre az 1103/97 rendelet (7) preambulumbekezdése kifejezetten utal, az átváltás nagyobb fokú pontosságából is következik, amely úgy a 2866/98 rendeletben meghatározott, hat helyi értékű, visszavonhatatlan euróátváltási arányokban, mint az 1103/97 rendeletben meghatározott szigorú átváltási és kerekítési szabályokban kifejezésre jut(14) . Az átláthatóság e követelménye a tagállamokra is vonatkozik, különösen amikor úgy határoznak, hogy a jelen ügyben vitatott adóhoz hasonló összeget egy és ugyanazon jogi okmányban váltják át euróra az irányadó közösségi szabályoknak megfelelően, illetve igazítják ki azt annak megemelésével.
38. Az 1103/97 rendelet tehát megköveteli, hogy amikor egy tagállam úgy határoz, hogy az adót megemeli ugyanabban az időpontban és ugyanabban a jogi okmányban, mint amely a közösségi átváltási szabályoknak megfelelően ezen adó összegének euróval való helyettesítéséről rendelkezik, a gazdasági élet szereplői könnyen meg tudják különböztetni, hogy mi következik egyrészt az egységes valutára való áttérés során az euróra történő átváltásból, másrészt pedig ezen állam azon szuverén döntéséből, hogy a szóban forgó adó összegét kiigazítsa és felemelje. Azon követelményről van szó, hogy a gazdasági élet szereplői számára az átláthatóság – amely értéket a közösségi jogalkotó az 1103/97 rendelet (7) preambulumbekezdésében kifejezetten elismer – a két teljesen különböző műveletre nézve biztosítva legyen: egyrészt a lisztadó összegének euróra történő átváltása, másrészt pedig ezen adó megemelése tekintetében. Ez az átláthatóság ahhoz is szükséges, hogy az európai polgárok helyesen érthessék meg a Közösség és a tagállamok közötti politikai felelősségmegosztást. A tagállam az adóemeléshez fűződő politikai költségeket nem terhelheti a Közösségre úgy, hogy ezt az emelést a közösségi átváltási és kerekítési szabályok állítólagos alkalmazásának köntösébe bújtatja. Egy ilyen magatartás a tagállamok és a Közösség közötti jóhiszemű együttműködés elvét sértené.
39. A 2000‑916. sz. rendelet 1. cikke kifejezett összefüggést állapít meg az euróban kifejezett új összegek és „a hivatalos arányok és a közösségi kerekítési szabályok alkalmazásával” történő átváltás egyszerű művelete között(15) . Amennyiben a lisztadó megemelése minden további bejelentés nélkül elrendelhető, vagyis a pénzösszegeknek a közösségi átváltási szabályok értelmében euróval történő helyettesítésének leple alatt, úgy a szerződések és más jogi eszközök folytonosságának és az euróra való áttérés semlegességének az 1103/97 rendelet 3. cikkében kifejezett elve sérülne. Felidézendő, hogy a folytonosság és a semlegesség e követelményeinek tiszteletben tartása elengedhetetlenül szükséges ahhoz, hogy a gazdasági élet szereplői az eurót bizalommal fogadják. E bizalom ugyanis annak biztosításán nyugszik, hogy a pénzösszegek euróra való átváltása az egységes valuta bevezetésekor önmagában nem jár e pénzösszegek emelkedésével.
40. Amennyiben egy tagállam jogában állna, hogy az adóinak az irányadó közösségi szabályok alapján euróra történő átváltása pillanatában ezen összegeket további bejelentés nélkül megemelje, az 1103/97 és 974/98 rendeletben meghatározott, a nagyobb fokú pontosságot megkövetelő szabályok végeredményben a tagállamokra nézve csakis fakultatív előírások maradnának. A pénzösszegek euróra történő átváltására és kerekítésére vonatkozó közösségi rendeletek azonban nem csak a magánszemélyekre vonatkoznak. A tagállamokra is éppúgy vonatkoznak e közösségi rendeletek a jelen ügyben vitatott lisztadóhoz hasonló adóik euróra történő átváltásakor. Abból, hogy egy tagállam ezen összegek megemelésére vonatkozó hatáskörrel is bír, ugyanúgy, ahogyan a gazdasági élet valamely szereplőjének alapvetően jogában áll, hogy az általa a piacon kínált áruk vagy szolgáltatások ellenértékét megemelje, nem következik az, hogy a pénzösszegek euróra történő átváltására vonatkozó közösségi szabályokat ne kellene tiszteletben tartania.
41. Ezt a következtetést megerősítik pontosan a Bizottság által a tárgyaláson idézett jelentések, amelyek értelmében „a közszféra döntése a gazdasági súlya miatt más szereplők számára példát állíthat . A legtöbb közigazgatási hatóság példamutatóan
kíván fellépni, amennyiben a díjaik euróra való átváltását összességében semlegesen vagy a polgárok számára kedvezően végzi el, és az átállási időszakban elkerüli a díjemeléseket ”(16) . Ugyanígy, szintén a Bizottság által a tárgyaláson hivatkozott másik közlemény értelmében „a nyilvánosság egyre inkább tart attól, hogy az átállás időszakában az árak átváltása visszaélésekhez vezet, és ez irányú panaszokat, úgy a köz‑, mint a magánszférában, több országban vettek nyilvántartásba. A tagállamok arra kötelezték magukat, hogy a közdíjakat vagy semlegesen, vagy összességében a polgárok előnyére váltják át ”(17) .
42. A francia kormány és a Bizottság véleménye szerint a francia jogalkotó tiszteletben tartotta a jogi eszközök feltételei folytonosságának elvét, illetve az euróra való áttérés során a semlegesség célját, mivel összességében megőrizte a semlegességet. A Bizottság véleménye szerint az állam számára ez nyilvánvalóan azt teszi lehetővé, hogy ugyanazon jogi eszközben szereplő díjak vagy adók összegét tekintve, egyes 15,24 eurós összegeket önkényesen 16 euróra emeljen fel, míg más 15,24 eurós összegeket 15 euróra csökkentsen(18) . Egy ilyen mértékben bizonytalan és pontatlan, összességében vett semlegesség a pénzösszegek felemelésére és csökkentésére vonatkozó stratégiai döntések előtt egyengeti az utat. Messze állnak a közösségi jogalkotó által az euróra történő átváltás során megkövetelt nagyobb fokú pontosságtól, illetve a jogi eszközök feltételei folytonosságának elvétől, valamint az euróra való áttérés semlegességének céljától, amelyeket az 1103/97 rendelet kifejezetten nevesít. Önmagában a lisztadónak megfelelő összeg az adott jogi eszköz teljesen más „feltétele”, mint az ugyanezen jogi eszközben nevesített egyéb adók eltérő összegei. A gazdasági élet azon szereplői, akiket a lisztadó emelkedése terhel, nem ugyanazok, mint akik az ugyanazon jogi eszközben euróra átváltott más adók esetleges csökkenését élvezhetik. Önmagában a lisztadónak, és nem átfogóan az ugyancsak a 2000‑916. sz. rendeletben euróra átváltott más adók összegeinek kell a folytonosság és semlegesség követelményeinek megfelelnie.
43. A gazdasági élet szereplőinek az egységes valuta bevezetésébe vetett bizalmát ingatná meg – különösen azon tagállamokban, amelyek éppen az egységes valutához való csatlakozást fontolgatják – annak elismerése, hogy az állam jogában áll, hogy bizonyos díjainak vagy adóinak összegét euróra átváltsa, és az átváltás leple alatt azt megemelje. A gazdasági élet szereplői az euró bevezetését tennék az adóemelésekért felelőssé, jóllehet ez az emelés kizárólag az állam e tekintetben kizárólagos hatáskörrel rendelkező hatóságainak tudható be.
44. A szerződések és más jogi eszközök folytonosságának elve és az euró bevezetése semlegességének célja az átváltandó pénzösszegekkel összefüggésben tehát megköveteli, hogy a jelen ügyben vitatotthoz hasonló adó összegének felfelé való kiigazítása, amely ezen összegnek az euróra történő átváltásával egyidejűleg ugyanazon jogi eszközben valósul meg, a gazdasági élet szereplői számára teljesen átlátható legyen. Ebből következik, hogy amennyiben valamely adó összegének emelésére ezen összeg euróra történő átváltásával egyidejűleg kerül sor, az átváltást és az emelést egyidejűleg elrendelő jogszabálynak minden egyes, egyidejűleg átváltott és megemelt pénzösszeg tekintetében kifejezetten és átláthatóan meg kell különböztetnie, hogy mi az euróra történő átváltás, és mi a hatóságoknak az adó megemelésére vonatkozó határozatának eredménye. A kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy a fenti megfontolásokra tekintettel megvizsgálja, hogy a 2000‑916. sz. rendelet ezt az átláthatóságot, különösen a lisztadó euróra történő átváltása, illetve megemelése tekintetében biztosítja‑e.
III – Végkövetkeztetések
45. A fenti megfontolásokra tekintettel úgy vélem, hogy a Bíróságnak a Tribunal de grande instance de Brive‑la‑Gaillarde által előterjesztett kérdésre a következőképpen kellene válaszolnia:
„Az euró bevezetésével kapcsolatos egyes rendelkezésekről szóló, 1997. június 17‑i 1103/97/EK rendeletet akként kell értelmezni, hogy amennyiben a jelen ügyben vitatott, az emberi fogyasztásra szánt liszt‑, dara‑ és durva búzaőrlemény mennyiségére kivetett lisztadóhoz hasonló adószerű járulék összegének felfelé történő kiigazítására az ugyanezen összeg euróra történő átváltásával egyidejűleg kerül sor, az átváltást és az emelést egyidejűleg elrendelő jogszabálynak minden egyes, egyidejűleg átváltott és megemelt pénzösszeg tekintetében kifejezetten és átláthatóan meg kell különböztetnie, hogy mi az euróra történő átváltás, és mi a hatóságoknak az adó megemelésére vonatkozó határozatának eredménye. A kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy a fenti megfontolásokra tekintettel megvizsgálja, hogy a jogszabályszövegekben szereplő, frankban meghatározott egyes pénzösszegek euró‑ellenértékének elfogadásáról szóló, 2000. szeptember 19‑i 2000‑916. sz. rendelet ezt az átláthatóságot, különösen a jelen ügyben vitatott lisztadó euróra történő átváltása, illetve megemelése tekintetében biztosítja‑e.”
(1) .
(2)
–	HL L 162., 1. o.
(3)
–	HL L 139., 1. o.
(4)
–	HL L 359., 1. o.
(5)
–	A C‑19/03. sz. ügyben 2004. szeptember 14‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑8183. o.).
(6)
–	Lásd különösen a fent hivatkozott Verbraucher‑Zentrale Hamburg ügyben hozott ítélet 31. pontját.
(7)
–	Lásd a fent hivatkozott Verbraucher‑Zentrale Hamburg ügyben hozott ítélet 57. pontját, és a rendelkező rész 2. pontját.
(8)
–	A fent hivatkozott Verbraucher‑Zentrale Hamburg ügyben hozott ítélet 32. pontja.
(9)
–	Így tehát a Bíróság kimondta a fent hivatkozott Verbraucher‑Zentrale Hamburg ügyben hozott ítélet 34. pontjában, hogy az 1103/97 rendelet „csak minimális szabályokat rögzít az egyes pénzösszegek kerekítésére vonatkozóan, és a nemzeti hatóságokra bízza, hogy olyan szabályokat tartsanak fenn vagy fogadjanak el, amelyek az egységes valutára való áttérés semlegességének céljához való hatékonyabb hozzájárulást tesznek lehetővé”. Lásd még az 1103/97 rendelet (11) preambulumbekezdését.
(10)
–	Lásd általánosan az 55/83. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 1985. február 27‑én hozott ítélet (EBHT 1985., 683. o.) 11. pontját.
(11)
–	Lásd különösen a C‑279/93. sz. Schumacker‑ügyben 1995. február 14‑én hozott ítélet (EBHT 1995., I‑225. o.) 21. pontját; a C‑397/98. és C‑410/98. sz., Metallgesellschaft és társai egyesített ügyekben 2001. március 8‑án hozott ítélet (EBHT 2001., I‑1727. o.) 37. pontját; a C‑319/02. sz. Manninen‑ügyben 2004. szeptember 7‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑7477. o.) 19. pontját; a C‑446/03. sz. Marks & Spencer ügyben 2005. december 13‑án hozott ítélet (EBHT 2005., I‑10837. o.) 29. pontját, és a C‑196/04. sz., Cadbury Schweppes és Cadbury Schweppes Overseas ügyben 2006. szeptember 12‑én hozott ítélet (EBHT 2006., I‑7995. o.) 40. pontját. Lásd még ugyanebben a vonatkozásban a C‑72/92. sz. Scharbatke‑ügyben 1993. október 27‑én hozott ítéletet (EBHT 1993., I‑5509. o.) és a C‑234/99. sz. Nygård‑ügyben 2002. április 23‑án hozott ítéletet (EBHT 2002., I‑3657. o.).
(12)
–	Nem foglalok állást azzal a kérdéssel kapcsolatban, amely kizárólag a francia bíróságok hatáskörébe tartozik, hogy vajon a francia kormány azáltal, hogy a 2000‑916. sz. rendeletben a lisztadó mértékét közel 5%‑kal megemelte, az egyes jogszabályok szövegében szereplő, frankban kifejezett pénzösszegek euró‑ellenértékének a kormány által rendeletben történő meghatározásáról szóló, 2000. június 15‑i 2000‑517. sz. törvény által a számára biztosított felhatalmazás keretében járt‑e el. A francia kormány az írásbeli észrevételeiben különbséget tesz a pénzösszegek kiigazítása és megemelése között, jóllehet megjegyzi, hogy az, hogy a 2000‑916. sz. rendelet „egyidejűleg kiigazította ezen adó euró‑ellenértékét, és megemelte annak mértékét, nem releváns”.
(13)
–	Kiemelés tőlem.
(14)
–	Lásd ebben a vonatkozásban a fent hivatkozott Verbraucher‑Zentrale Hamburg ügyben hozott ítélet 32. pontját.
(15)
–	Maga a köztársasági elnöknek küldött fent hivatkozott jelentés is annak megemlítésére korlátozódik, hogy a jogalkotás egyértelműségének megőrzésének és annak megfelelő alkalmazásának célja igazolhatja az euróban meghatározott pénzösszegek értékének tizedesjegy nélkül vagy felfelé kerekítve történő meghatározását. Semmiféle hivatkozást nem tesz arra nézve, hogy bizonyos adók összegét miért emeli meg ezzel egyidejűleg.
(16)
–	A Bizottságnak a Tanácshoz, az Európai Parlamenthez, a Gazdasági és Szociális Bizottsághoz, a Régiók Bizottságához és az Európai Központi Bankhoz intézett 2001. április 3‑i közleménye – Az euró‑bankjegyek és ‑érmék bevezetése érdekében tett előkészületekről szóló jelentés (COM (2001) 190 végleges, 45. o.). Kiemelés tőlem.
(17)
–	A Bizottságnak az Európai Tanácshoz intézett közleménye – Az euró‑bankjegyek és ‑érmék bevezetése érdekében tett előkészületekről szóló második jelentés (COM (2001) 561 végleges, 3. o.). Kiemelés tőlem.
(18)
–	Lásd az azonos érvelés megdöntése tekintetében a Verbraucher‑Zentrale Hamburg ügyben tett indítványom 57. és azt követő pontjait.