62021TJ0403_RES
T‑403/21. sz. ügy
(Kivonatos közzététel)
Norddeutsche Landesbank – Girozentrale
kontra
Egységes Szanálási Testület
A Törvényszék ítélete (kibővített nyolcadik tanács), 2024. július 17.
„Gazdasági és monetáris unió – Bankunió – A hitelintézetekre és bizonyos befektetési vállalkozásokra vonatkozó Egységes Szanálási Mechanizmus (ESZM) – Egységes Szanálási Alap (ESZA) – Az ESZT 2021. évi előzetes hozzájárulások kiszámításáról szóló határozata – Indokolási kötelezettség – Egyenlő bánásmód – Arányosság – Az ESZT mérlegelési mozgástere – Nyilvánvaló mérlegelési hiba – Jogellenességi kifogás – A Bizottság mérlegelési mozgástere – Az ítélet időbeli hatályának korlátozása”
Az Európai Unió intézményei – A hatáskörök gyakorlása – Felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadása céljából a Bizottságnak adott felhatalmazás – Terjedelem – Összetett mérlegelések és értékelések – Széles mérlegelési mozgástér – Az Egységes Szanálási Alapba (ESZA) fizetendő előzetes hozzájárulások számítási módszerének meghatározása – Az említett hozzájárulások kiigazítására vonatkozó kritériumok meghatározása – Bírósági felülvizsgálat – Korlátok
(EUMSZ 290. cikk; 806/2014 európai parlamenti és tanácsi rendelet, (41) preambulumbekezdés; 2015/63 bizottsági rendelet; 2014/59 európai parlamenti és tanácsi irányelv)
(lásd: 46–48. pont)
Gazdaság‑ és monetáris politika – Gazdaságpolitika – A hitelintézetekre és bizonyos befektetési vállalkozásokra vonatkozó Egységes Szanálási Mechanizmus – Az Egységes Szanálási Alapba fizetendő előzetes hozzájárulások – A hozzájárulások kiigazítási szorzójának az intézmények kockázati profilja alapján való kiszámítása– Az említett intézményeknek az e szorzó kiszámításához használt osztályozási módszer szerinti besorolása
(2015/63 bizottsági rendelet, 6. cikk és 9. cikk, (3) bekezdés, és I. melléklet; 2014/59 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 103. cikk, (7) bekezdés)
(lásd: 106–113., 115–120. pont)
Intézmények jogi aktusai – Indokolás – Kötelezettség – Terjedelem – A kibocsátó által a jogi aktus indokai tekintetében az uniós bíróság előtti eljárás során nyújtott magyarázatok – Feltételek – A magyarázatok és az említett indokok közötti ellentmondás hiánya és azok koherenciája iránti követelmény
(lásd: 156., 157. pont)
Intézmények jogi aktusai – Indokolás – Kötelezettség – Terjedelem – Az Egységes Szanálási Testületnek (ESZT) az Egységes Szanálási Alapba (ESZA) fizetendő előzetes hozzájárulások megállapításáról szóló határozata – Az ESZT kötelezettsége arra, hogy közölje az érintett intézményekkel az e hozzájárulás kiszámításának módszerét és az éves célszint összege megállapításának módszerét
(806/2014 európai parlamenti és tanácsi rendelet; 2015/81 tanácsi rendelet, 4. cikk; 2015/63 bizottsági rendelet, 4. cikk, (2) bekezdés, és I. melléklet)
(lásd: 159., 160. pont)
Intézmények jogi aktusai – Indokolás – Kötelezettség – Terjedelem – Az Egységes Szanálási Testületnek (ESZT) az Egységes Szanálási Alapba (ESZA) fizetendő előzetes hozzájárulások megállapításáról szóló határozata – Annak szükségességének hiánya, hogy e határozatban szerepeltessék a hozzájárulások kiszámítása pontosságának az ellenőrzését lehetővé tévő információk összességét – Az indokolási kötelezettségnek és az érintett intézmények üzleti titkainak a védelmére vonatkozó általános elvnek az egyensúlyba hozása – Az ESZA–ba fizetendő előzetes hozzájárulások számítási módszerére vonatkozó rendelkezések jogszerűsége – Az üzleti titok tiszteletben tartásának elve – Az ESZT kötelezettsége arra, hogy közzétegye és az érintett intézményekkel összesített és anonimizált formában közölje az intézményekre vonatkozó, az előzetes hozzájárulás kiszámításához felhasznált információkat
(EUMSZ 296. cikk, második bekezdés; 806/2014 európai parlamenti és tanácsi rendelet; 2015/63 bizottsági rendelet, 4–7. és 9. cikk, valamint I. melléklet; 2014/59 európai parlamenti és tanácsi irányelv)
(lásd: 173–183. pont)
Az Európai Unió intézményei – A hatáskörök gyakorlása – Felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadása céljából a Bizottságnak adott felhatalmazás – Terjedelem – Összetett mérlegelések és értékelések – Széles mérlegelési mozgástér – Az Egységes Szanálási Alapba (ESZA) fizetendő előzetes hozzájárulások számítási módszerének meghatározása – Az intézményvédelmi rendszer (IPS) kockázati mutatójára vonatkozó szorzótényező alkalmazása és súlyozása – Bírósági felülvizsgálat – Korlátok
(2015/63 bizottsági rendelet, 7. cikk, (4) bekezdés)
(lásd: 296., 297. pont)
Gazdaság‑ és monetáris politika – Gazdaságpolitika – A hitelintézetekre és bizonyos befektetési vállalkozásokra vonatkozó Egységes Szanálási Mechanizmus – Az Egységes Szanálási Alapba fizetendő előzetes hozzájárulások – A hozzájárulások kiigazítási szorzójának az intézmények kockázati profilja alapján való kiszámítása– A vállalkozás szabadságának megsértése – Hiány
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 16. cikk; 2015/63 bizottsági rendelet)
(lásd: 417–420., 423. pont)
Összefoglalás
A Törvényszék, amelyhez megsemmisítés iránti keresetet nyújtottak be, amelynek helyt ad, megsemmisíti az Egységes Szanálási Testületnek (a továbbiakban: ESZT) az Egységes Szanálási Alapba (a továbbiakban: ESZA) fizetendő 2021. évi előzetes hozzájárulások megállapításáról szóló határozatát a Norddeutsche Landesbank – Girozentralét érintő részében, mivel az ESZT megsértette az éves célszint meghatározására vonatkozó indokolási kötelezettségét.
Ítéletében a Törvényszék pontosításokkal szolgál arra vonatkozóan, hogy az alapvető éves hozzájárulásoknak az intézmények tényleges kockázati profiljához való igazítása érdekében alkalmazott osztályozási módszer megfelel‑e a magasabb szintű jognak.
A felperes németországi székhelyű hitelintézet. 2021. április 14‑én az ESZT határozatot fogadott el, amelyben meghatározta (
1
) a hitelintézetek és bizonyos befektetési vállalkozások, köztük a felperes ESZA‑ba fizetendő 2021. évi előzetes hozzájárulásokat. (
2
)
A Törvényszék álláspontja
Ami a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet (
3
) (a továbbiakban: megtámadott rendelkezés) I. melléklete „2. lépés” címének jogellenességét illeti, a felperes arra hivatkozik, hogy a Bizottság mérlegelési hibát követett el, amikor előírta az osztályozási módszert, mivel e módszer megakadályozná az ESZT‑t abban, hogy az alapvető éves hozzájárulásokat megfelelő módon az intézmények tényleges kockázati profiljához igazítsa.
E tekintetben a Törvényszék először is három szakaszra osztja ezt a módszert.
Az ESZT‑nek először is az intézmények különböző kockázati mutatókra és almutatókra tekintettel történő összehasonlítása érdekében ki kell számítania az osztályok számát, ezt követően főszabály szerint minden egyes osztályba azonos számú intézményt soroljon be, kezdve azzal, hogy az első osztályba azokat az intézményeket sorolja, amelyek esetében a nyers mutató értékei a legalacsonyabbak, végül pedig feladata, hogy az adott osztályban szereplő valamennyi intézményhez ugyanazt a pontszámot, úgynevezett „diszkretizált mutatót” rendeljen, amelyet a továbbiakban kiigazítási szorzójuk számítása során figyelembe kell vennie.
Másodszor a Törvényszék hangsúlyozza, hogy ebből a módszerből két sajátos jelenség következik.
Egyrészt nem kizárt, hogy e módszer alkalmazása olyan helyzetekhez vezethet, amelyekben azok az intézmények, amelyek egy adott kockázati mutató tekintetében olyan értékeket mutatnak, amelyek arról tanúskodnak, hogy e mutató tekintetében kevésbé kockázatos profiljuk van, mint az érintett intézmények átlagértéke, mégis a szóban forgó mutató tekintetében az egyik olyan osztályba sorolják őket, amely viszonylag kockázatosabb intézményekből áll. E következmény többek között abból ered, hogy bizonyos intézményeknek úgynevezett „szélsőséges” értékei vannak, vagyis olyan értékek, amelyek jelentős eltérést mutatnak az átlagtól. Másrészt e szélsőséges értékek fennállása miatt nem kizárt, hogy az osztályozási módszer alkalmazása olyan helyzetekhez vezethet, amelyben azon intézmények, amelyek egy adott kockázati mutató tekintetében az előző osztályba sorolt intézményekéhez közel álló értékekkel rendelkező intézményeket mégis a következő osztályba sorolják, amely olyan intézményeket tartalmaz, amelyek értékei ugyanezen kockázati mutató tekintetében olykor jelentősen magasabbak lehetnek.
Ez azonban nem jelenti azt, hogy az osztályozási módszer nyilvánvaló értékelési hibában szenvedne.
E tekintetben a Törvényszék emlékeztet arra, hogy először is a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet (
4
) az előzetes hozzájárulások intézmények kockázati profiljához való igazításának olyan módszerét írta elő, amely a kockázati profiljaik összehasonlításán alapul. Márpedig, amint az a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet elfogadását megelőzően végzett empirikus tanulmányból kitűnik, amelynek eredményeit a Bizottság Közös Kutatóközpontja (a továbbiakban: JRC) módszertani tanulmánya foglalta össze, az osztályozási módszer azok között szerepel, amelyek lehetővé tehetik az ilyen összehasonlítást, és ráadásul az e célból legmegfelelőbb módszernek is tekintik. Az osztályozási módszer ugyanis elismert statisztikai módszer a szélsőséges értékek kezelése céljából, mivel amennyire csak lehetséges, elkerüli, hogy ezen értékek jelenléte félrevezető összehasonlításokhoz vezessen. A jelen ügyben az említett módszer – amint az a JRC módszertani tanulmányából kitűnik – lehetővé teszi annak elkerülését, hogy az egyes kockázati mutatók tekintetében magas értékekkel rendelkező intézmények mindazonáltal olyan pontszámot kapjanak, amely e mutatók esetében alacsony kockázati profilt jelez, mivel léteznek bizonyos szélsőséges értékekkel rendelkező intézmények.
Másodsorban a Törvényszék megállapítja, hogy az osztályozási módszer könnyű módja az azon intézmények által bejelentett számos adat összehasonlításának, amelyek előzetes hozzájárulását hozzáigazítják a kockázati profiljukhoz. E tekintetben pontosítja, hogy a megtámadott rendelkezés azt a szabályt írja elő, amely szerint a osztályok számát az ott meghatározott képlet alapján kell kiszámítani, valamint azt, amely szerint az ESZT főszabály szerint minden egyes osztályba azonos számú intézményt sorol be, kezdve azzal, hogy az első osztályba sorolja azokat az intézményeket, amelyek esetében a nyers mutató értékei a legalacsonyabbak. A Törvényszék úgy ítéli meg, hogy az osztályozási módszer olyan objektív szabályokat ír elő, amelyeket az ESZT könnyen alkalmazhat, ami egyébként olyan célnak minősül, amelyet az uniós szabályozás jogszerűen követhet.
Harmadsorban a Törvényszék megállapítja, hogy a két fent említett jelenség következményeit a következő négy körülmény kontextusba helyezi. Először is, az előzetes hozzájárulások kiigazítására csak 0,8 és 1,5 közötti együttható‑tartományban kerülhet sor. (
5
) Így az előzetes hozzájárulás intézmények kockázati profiljára tekintettel történő meghatározásának döntő eleme továbbra is az alapvető éves hozzájárulás marad.
Másodszor, a Törvényszék lényegében arra következtet a JRC módszertani tanulmányából, hogy e jelenségek körülhatároltak, mivel főként az utolsó osztályokban, nem pedig a osztályok túlnyomó többségében fordulnak elő.
Harmadszor, a Törvényszék megállapítja, hogy az ezen utolsó osztályokban található intézmények az érintett kockázati mutató tekintetében magasabb értékekkel rendelkeznek, mint az alsóbb osztályokba sorolt intézmények.
Negyedszer, az előzetes hozzájárulások kockázati kiigazításának módszere számos kockázati mutatót vesz figyelembe. (
6
) Következésképpen egy intézmény a saját és más intézmények egyes kockázati mutatókra vonatkozó értékeinek megfelelően összességében számos osztályba van besorolva. Márpedig, amint az a JRC módszertani tanulmányából kitűnik, az intézmények a különböző kockázati mutatók tekintetében jellemzően különböző osztályokba kerülnek, ami lehetővé teszi az érintett intézmények átfogó összehasonlítását.
E körülmények között a Törvényszék elutasítja az azon alapuló érvet, hogy a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet az osztályozási módszer bevezetésével nyilvánvaló értékelési hibát tartalmaz.
(
1
)	A hitelintézeteknek és bizonyos befektetési vállalkozásoknak az Egységes Szanálási Mechanizmus keretében történő szanálására vonatkozó egységes szabályok és egységes eljárás kialakításáról, valamint az Egységes Szanálási Alap létrehozásáról és az 1093/2010/EU rendelet módosításáról szóló, 2014. július 15‑i 806/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2014. L 225., 1. o.; helyesbítés: HL 2014. L 372., 9. o.) 70. cikke (2) bekezdésének megfelelően.
(
2
)	Az Egységes Szanálási Testület 2021. április 14‑i SRB/ES/2021/22 határozata az Egységes Szanálási Alapba fizetendő 2021. évi előzetes hozzájárulások kiszámításáról.
(
3
)	A 2014/59/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvnek a szanálásfinanszírozási rendszerhez való előzetes hozzájárulás tekintetében történő kiegészítéséről szóló, 2014. október 21‑i (EU) 2015/63 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (HL 2015. L 11., 44. o.; helyesbítés: HL 2017. L 156., 38. o.).
(
4
)	A hitelintézetek és befektetési vállalkozások helyreállítását és szanálását célzó keretrendszer létrehozásáról és a 82/891/EGK tanácsi irányelv, a 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/EU, 2012/30/EU és 2013/36/EU irányelv, valamint az 1093/2010/EU és a 648/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2014. május 15‑i 2014/59/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 173., 190. o.; helyesbítés: HL 2019. L 165., 129. o.) 103. cikkének (7) bekezdésének megfelelően.
(
5
)	A 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 9. cikke (3) bekezdésének megfelelően.
(
6
)	Amint az a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 6. cikkéből következik.