62023CC0107
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2023. június 29. (
1
)
C-107/23. PPU. sz. ügy
C. I.,
C. O.,
K. A.,
L. N.,
S. P.
kontra
Statul român
(a Curtea de Apel Braşov [brassói ítélőtábla, Románia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Az Unió pénzügyi érdekeinek védelme – Héacsalás – Az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdése – PIF‑egyezmény – (EU) 2017/1371 irányelv – Az Unió pénzügyi érdekeit sértő csalás elleni visszatartó erejű és hatékony intézkedésekkel való küzdelemre vonatkozó kötelezettség – 2006/928/EK határozat – A Romániában felállítandó együttműködési, valamint az igazságügyi reform és a korrupció elleni küzdelem területén érvényes külön értékelési kritériumok teljesítése terén elért haladást ellenőrző mechanizmus – Elévülési idő a büntetőjog területén – A büntetőjogi elévülési idő megszakítására vonatkozó nemzeti szabályokat alkotmányellenesnek nyilvánító határozat – A büntetlenség rendszerszintű kockázata – Az alapvető jogok védelme – A Charta 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondata – Az enyhébb büntető törvény visszamenőleges hatályú alkalmazásának elve (lex mitior) – Az alapvető jogok nemzeti védelmi szintje – A nemzeti bíróságok azon kötelezettsége, hogy a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) ítéleteinek teljes érvényesülését biztosítsák – A bírák fegyelmi felelőssége e határozatok be nem tartása esetén – A Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) azon határozatai alkalmazásának mellőzésére vonatkozó jogosultság, amelyek nem felelnek meg az uniós jognak – Az uniós jog elsőbbségének elve”
1.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemben a kérdést előterjesztő bíróság az uniós jog különböző rendelkezéseinek értelmezését kéri a Bíróságtól annak eldöntése érdekében, hogy ő maga elfogadja vagy elutasítsa‑e az adóelkerülésnek és bűnszervezet létrehozásának minősített magatartások miatt jogerősen szabadságvesztés büntetésre ítélt személyek által benyújtott hatályon kívül helyezés iránti rendkívüli kérelmeket.
2.
A jogvita arra összpontosul, hogy összeegyeztethető‑e az uniós joggal a büntetőjogi felelősség elévülésének olyan nemzeti rendszere, amely a Curtea Constitutională (alkotmánybíróság, Románia) beavatkozását követően egy meghatározott időszakra vonatkozóan nem rendelkezik az elévülési idő megszakadásának lehetőségéről. A kérdést előterjesztő bíróság szerint az említett rendszer az Unió pénzügyi érdekeit sértő számos bűncselekmény büntetlenségéhez vezethet.
3.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre adandó válaszhoz a Bíróságnak tovább kell fejlesztenie az enyhébb büntető jogszabály (lex mitior) visszaható hatályának az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondata által védett elvére vonatkozó, még kialakulóban lévő ítélkezési gyakorlatát.
I. Jogi keret
A.
Az uniós jog
1. A PIF‑egyezmény (
2
)
4.
A PIF‑egyezmény 1. cikkének (1) bekezdése a következőképpen szól:
„Ennek az egyezménynek az alkalmazásában az Európai Közösségek pénzügyi érdekeit sértő csalás:
[…]
b)
a bevételek tekintetében a következőkre vonatkozó minden szándékos cselekmény vagy mulasztás
–
olyan hamis, helytelen vagy hiányos nyilatkozatok vagy dokumentumok felhasználása vagy előterjesztése, amelyek következménye az Európai Közösségek általános költségvetése vagy az Európai Közösségek kezelésében levő, illetve az Európai Közösségek nevében kezelt költségvetés forrásainak jogtalan csökkentése;
[…]”
5.
A 2. cikk előírja:
„(1)   Minden tagállam megteszi a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az 1. cikkben említett magatartást, valamint az 1. cikk (1) bekezdésében említett magatartásban való részvételt, felbujtást vagy ilyen magatartás kísérletét hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókkal büntesse, beleértve, legalábbis a csalás súlyos eseteiben, a kiadatást megalapozó szabadságvesztéssel járó büntetést; súlyosnak minősül az a csalás, ahol az elkövetési érték eléri vagy meghaladja az egyes tagállamok által meghatározott minimális összeget. A minimális összeg nem lehet magasabb 50000 [eurónál].
[…]”
2. A 2006/928/EK határozat (
3
)
6.
Az 1. cikk megállapítja:
„Románia minden év március 31‑ig – első alkalommal 2007. március 31‑ig – jelentést tesz a Bizottságnak a mellékletben meghatározott értékelési kritériumok teljesítésében elért haladásról.
[…]”
7.
A melléklet a következőképpen szól:
„A Románia által teljesítendő, az 1. cikkben említett értékelési kritériumok:
1.
A Legfelsőbb Bírói Tanács kapacitásának és elszámoltathatóságának erősítésével átláthatóbb és hatékonyabb igazságszolgáltatási folyamat biztosítása. Az új polgári és büntetőeljárási törvénykönyv hatásáról szóló jelentés készítése és hatásának ellenőrzése.
2.
Az előírásnak megfelelően integritási ügynökség felállítása, melynek felelőssége a vagyonok, összeegyeztethetetlenségek és lehetséges összeférhetetlenségek ellenőrzése, valamint kötelező erejű határozatok meghozatala, melyek alapján visszatartó erejű szankciókat léptethet életbe.
3.
A már elért fejlődésre építve magas szintű, korrupció gyanúját felvető ügyekben komoly, pártatlan nyomozások indítása.
4.
A korrupció megelőzésére és megfékezésére irányuló további intézkedések foganatosítása, különösen a helyi önkormányzatokban.”
3. Az (EU) 2017/1371 irányelv (
4
)
8.
A 2. cikk (2) bekezdése a következőképpen szól:
„A héaalapú saját forrásokból származó bevételeket illetően ez az irányelv kizárólag a [hozzáadottérték‑adó (a továbbiakban: héa) közös rendszerének] sérelmére elkövetett súlyos bűncselekmények esetében alkalmazandó. Ezen irányelv alkalmazásában a közös héarendszer sérelmére elkövetett bűncselekmények abban az esetben tekintendők súlyosnak, ha a 3. cikk (2) bekezdésének d) pontjában meghatározott szándékos cselekmények vagy mulasztások az Unió két vagy több tagállamának területéhez kapcsolódnak, és legalább 10000000 EUR összegű teljes kárt okoznak.”
9.
A 16. cikk értelmében:
„Ez az irányelv 2019. július 6‑ával az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. július 26‑i egyezmény és annak 1996. szeptember 27‑i, 1996. november 29‑i és 1997. június 19‑i jegyzőkönyve helyébe lép azon tagállamok tekintetében, amelyekre nézve ez az irányelv kötelező.
Azon tagállamok tekintetében, amelyekre nézve ez az irányelv kötelező, az egyezményre való hivatkozásokat az ezen irányelvre való hivatkozásként kell értelmezni.”
10.
A 17. cikk (1) bekezdése előírja:
„A tagállamok 2019. július 6‑ig elfogadják és kihirdetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek. E rendelkezések szövegét haladéktalanul közlik a Bizottsággal. A tagállamok ezeket a rendelkezéseket 2019. július 6‑tól kezdődően alkalmazzák.
[…]”
B.
A román jog
1. A román alkotmány
11.
A 15. cikk (2) bekezdése kimondja, hogy „jogszabály csak a jövőre nézve alkalmazható, kivéve az enyhébb büntető‑ vagy közigazgatási jogot”.
12.
A 147. cikk kimondja:
„(1)   A hatályos törvények és rendeletek, valamint a szabályzatok alkotmányellenesnek ítélt rendelkezései 45 nappal az alkotmánybíróság ítéletének közzétételét követően hatályukat vesztik, kivéve, ha ezen időszak alatt a parlament vagy adott esetben a kormány az alkotmányellenes rendelkezéseket összhangba hozza az alkotmány rendelkezéseivel. Ezen időszak alatt az alkotmányellenesnek ítélt rendelkezések a törvény erejénél fogva fel vannak függesztve.
[…]
(4)   Az alkotmánybíróság határozatait a Monitorul Oficial al Românieiben [(Románia hivatalos lapja)] kell közzétenni. A közzététel időpontjától kezdve ezek a határozatok általánosan kötelezőek, és csak a jövőre nézve hatályosak.”
2. A büntetőjog
a) Az 1996‑ban módosított, 1969. évi büntető törvénykönyv (
5
)
13.
A büntető törvénykönyv 123. cikkének első bekezdése szerint „[az] elévülést […] megszakítja az ügyben elvégzett bármely olyan eljárási cselekmény, amelyről a törvény szerint a gyanúsítottat vagy a vádlottat értesíteni kell”.
b) A 2009. évi büntető törvénykönyv (
6
)
14.
Az 5. cikk (1) bekezdése kimondja, hogy „ha a bűncselekmény elkövetése és a jogerős ítélet meghozatala között egy vagy több büntető törvény van hatályban, az enyhébb törvényt kell alkalmazni”.
15.
Az 5. cikk (2) bekezdése szerint az előző bekezdést akkor is alkalmazni kell, ha az alkotmányellenesnek nyilvánított törvények vagy azok egyes rendelkezései enyhébb büntetőjogi rendelkezéseket tartalmaztak.
16.
A 6. cikk (1) bekezdése szerint „ha az enyhébb büntetést előíró törvény az ítélethozatal jogerőre emelkedését követően és a szabadságvesztés vagy pénzbüntetés teljes végrehajtása előtt lépett hatályba, a kiszabott büntetést, ha meghaladja az új törvényben az elkövetett bűncselekményre előírt különös felső határt, erre a felső határra kell csökkenteni”.
17.
A 154. cikk (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A büntetőjogi felelősségre vonatkozó elévülési idők a következők:
a)
[tizenöt] év, ha az elkövetett bűncselekményt a törvény életfogytig tartó szabadságvesztés‑büntetéssel vagy [húsz] évet meghaladó szabadságvesztés‑büntetéssel rendeli büntetni;
b)
[tíz] év, ha az elkövetett bűncselekményt a törvény [tíz] évet meghaladó, de legfeljebb [húsz] év szabadságvesztés‑büntetéssel rendeli büntetni;
c)
[nyolc] év, ha az elkövetett bűncselekményt a törvény [öt] évet meghaladó, de legfeljebb 10 év szabadságvesztés‑büntetéssel rendeli büntetni;
d)
[öt] év, ha az elkövetett bűncselekményt a törvény [egy] évet meghaladó, de legfeljebb [öt] év szabadságvesztés‑büntetéssel rendeli büntetni;
e)
[három] év, ha az elkövetett bűncselekményt a törvény legfeljebb [egy] év szabadságvesztés‑büntetéssel vagy pénzbüntetéssel rendeli büntetni.”
18.
A 155. cikk a következőkről rendelkezett:
„(1)   A büntetőjogi felelősség elévülését az ügyben végzett bármely eljárási cselekmény megszakítja.
(2)   A megszakadást követően az elévülési idő újrakezdődik.
[…]”
19.
A 2022. május 30‑i 71/2022. sz. sürgősségi kormányrendelet (
7
) módosította a 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikkét. E cikk (1) bekezdése azóta a következőképpen szól: „[a] büntetőjogi felelősség elévülését az ügyben elvégzett bármely olyan eljárási cselekmény megszakítja, amelyről a törvény szerint értesíteni kell a gyanúsítottat vagy a vádlottat”.
c) A büntetőeljárásról szóló törvény (
8
)
20.
A 426. cikk b) pontja lehetővé teszi hatályon kívül helyezés iránti rendkívüli kérelem előterjesztését a büntetőeljárásokban hozott jogerős ítéletekkel szemben, ha a vádlottat a büntetőeljárás megszüntetését megalapozó ok fennállására vonatkozó bizonyíték rendelkezésre állása ellenére ítélték el.
d) A 297/2018. sz. alkotmánybírósági határozat
21.
A 2018. április 26‑i, 297/2018. számú, 2018. június 25‑én közzétett határozatával a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) – egy alkotmányellenességi kifogásnak helyt adva – alkotmányellenesnek nyilvánította azt, hogy a 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikkének (1) bekezdése alapján a büntetőjogi felelősség elévülését az ügyben elvégzett bármely eljárási cselekmény megszakítja.
22.
A Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) álláspontja szerint a 2009. évi büntető törvénykönyv említett rendelkezését nem jellemezte az előreláthatóság, valamint az ellentétes volt a bűncselekmények és büntetések törvényességének elvével, mivel az e rendelkezésben használt „bármely eljárási cselekmény” kifejezés olyan cselekményeket is magában foglalt, amelyekről nem értesítették a gyanúsítottat vagy a vádlottat. E körülmény megakadályozta őt annak megismerésében, hogy az elévülési idő megszakadt, és hogy büntetőjogi felelősségének elévülési ideje ismét elkezdődött. (
9
)
23.
A román jogalkotó nem avatkozott be és nem módosította a 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikkének (1) bekezdését a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) által előírt értelemben, így a rendes bíróságokon nem alakult ki egységes joggyakorlat a büntetőjogi felelősség elévülési idejének megszakadásával kapcsolatban. (
10
)
e) A 358/2022. sz. alkotmánybírósági határozat
24.
A 2022. május 26‑i 358/2022. számú, 2022. június 9‑én közzétett határozatával a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) – egy újabb alkotmányellenességi kifogásnak helyt adva – alkotmányellenesnek nyilvánította a 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikkének (1) bekezdését.
25.
A bíróság megállapította, hogy:
–
a jogalkotó nem avatkozott be, és az Alkotmány 147. cikkének (1) bekezdésében szereplő előírás ellenére nem tette megfelelővé a 297/2018. sz. határozatban alkotmányellenesnek nyilvánított rendelkezéseket, és nem szabályozta azokat az eseteket, amelyekben a büntetőjogi felelősség elévülési ideje megszakad.
–
Az említett jogalkotói beavatkozás hiányában az igazságügyi hatóságok maguktól nem határozhatták meg a felelősség elévülésének megszakadását megalapozó okokat. A 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikke (1) bekezdésének alkalmazására vonatkozó egyértelműség és kiszámíthatóság hiánya nem egységes bírói gyakorlathoz vezetett. A hatályos jogi keret a 297/2018. sz. határozatot követően nem biztosította a szükséges jogalkotási elemeket az említett büntető törvénykönyv 155. cikke (1) bekezdésének kiszámítható alkalmazásához.
–
Következésképpen a román pozitív jog a 297/2018. sz. határozat közzétételének időpontjától a jogalkotónak az említett határidő megszakítását megalapozó okokat kifejezetten szabályozó jogi aktusának hatálybalépéséig nem rendelkezett a büntetőjogi felelősség elévülési idejének megszakadásáról. (
11
)
f) Az Înalta Curte de Casație și Justiție (legfőbb semmítő ‑és ítélőszék, Románia) 67/2022. sz. határozata
26.
A 2022. október 25‑i 67/2022. számú, 2022. november 28‑án közzétett, törvényességi jogorvoslat keretében hozott határozatával az Înalta Curte de Casație și Justiție (legfőbb semmítő ‑és ítélőszék), a kérdést előterjesztő bíróság véleménye szerint, (
12
) a következő megállapításokat tette:
–
az elévülés megszakadására vonatkozó szabályok a büntető anyagi (materiális) jog szabályai. Időbeli alkalmazásuk szempontjából – az enyhébb büntetőjogi rendelkezések kivételével – a 2009. évi büntető törvénykönyv 3. cikkében előírt büntető törvény visszaható hatálya tilalma elvének hatálya alá tartoznak, a román alkotmány 15. cikkének (2) bekezdésében foglalt lex mitior elvével és az említett büntető törvénykönyv 5. cikkével összhangban.
–
2018. június 25. (a 358/2022. sz. alkotmánybírósági határozattal pontosított 297/2018. sz. alkotmánybírósági határozat közzétételének időpontja) és 2022. május 30. között a 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikkének (1) bekezdése nem tartalmazott a büntetőjogi felelősség elévülésének megszakadását megalapozó egyetlen okot sem.
–
A 297/2018. sz. és 358/2022. sz. határozat joghatásaira alapozott, hatályon kívül helyezés iránti rendkívüli kérelmet elbíráló bíróság nem vizsgálhatja meg újra a büntetőjogi felelősség elévülését, amennyiben a fellebbviteli bíróság a 358/2022. sz. határozatot megelőző eljárás során a büntetőeljárás megszüntetését megalapozó ezen ok jelentőségét már megtárgyalta és értékelte.
3. A bírák fegyelmi rendszerére vonatkozó szabályozás
27.
A 303/2004. sz. törvény (
13
) 99. cikkének ș) pontja fegyelmi vétségnek minősítette a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) határozatainak vagy az Înalta Curte de Casație și Justiție (legfőbb semmítő ‑és ítélőszék) törvényességi jogorvoslat keretében hozott határozatainak megsértését.
28.
A 303/2022. sz. törvény (
14
) 271. cikkének s) pontja kimondja, hogy „fegyelmi vétségnek minősül […], ha feladatukat rosszhiszeműen vagy súlyosan gondatlanul látják el”.
29.
A 303/2022. sz. törvény 272. cikke értelmében:
„(1)   A bíró vagy ügyész akkor jár el rosszhiszeműen, ha tudatosan megsérti az anyagi jogi vagy eljárásjogi szabályokat azzal a céllal, hogy másnak kárt okozzon, vagy belenyugodva abba, hogy másnak kárt fog okozni.
(2)   A bíró vagy ügyész akkor jár el súlyos gondatlansággal, ha súlyos, vitathatatlan és nem kimenthető módon gondatlanul figyelmen kívül hagy anyagi jogi vagy eljárásjogi szabályokat.”
[…]”
II. A tényállás, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
30.
A Curtea de Apel Brașov (brassói ítélőtábla, Románia) 2020. június 30‑i 285/AP sz. ítéletével (
15
) adóelkerülésnek és bűnszervezet létrehozásának bűncselekménye miatt jogerősen elítélt több személyt (C. O., C. I., L. N., K. A. és S. P.).
31.
Az ítéletet meghozó bíróság az adóelkerülés bűncselekményét illetően bizonyítottnak találta, hogy az elítéltek 2010 folyamán a jövedéki adó megfizetése felfüggesztésének hatálya alatt megvásárolt gázolajra vonatkozóan végzett kereskedelmi ügyleteket, valamint az azok nemzeti kedvezményezetteknek történő értékesítéséből eredő bevételeket részben vagy egészben nem tüntették fel a könyvelésükben. Ezáltal – a gázolajat terhelő héa és a jövedéki adó szempontjából is – államkincstári bevételkiesést okoztak.
32.
A kiszabott büntetések között szerepelt szabadságvesztés és 13964482 román lej (RON) (hozzávetőleg 3240000 euró) – hozzáadottérték‑adót (héa) is tartalmazó – összegű költségvetési kár megtérítésére való kötelezés.
33.
Az elítéltek közül ketten (K.A. és S.P.) jelenleg a 2020. június 30‑i ítélettel kiszabott szabadságvesztés büntetésüket töltik.
34.
Az elítéltek a 2020. június 30‑i ítélet hatályon kívül helyezése iránti rendkívüli kérelmet (a büntetőeljárásról szóló törvény 426. cikkének b) pontja) terjesztettek a kérdést előterjesztő bíróság elé.
35.
Rendkívüli kérelmükben annak okán kérik az említett ítélet hatályon kívül helyezését, hogy a büntetőjogi felelősség elévülési idejének lejárta ellenére ítélték el őket. E tekintetben a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) 297/2018. sz. és 358/2022. sz. határozataira utalnak.
36.
A felperesek álláspontja szerint:
–
az enyhébb büntető törvény elvét kell alkalmazni rájuk. Az enyhébb törvény az elítélésük okát képező bűncselekmények esetében a büntetőjogi felelősség elévülésére rövidebb, már az ügy elbírálását megelőzően lejárt határidőről rendelkezik. A büntetőjogi felelősség elévülése e jogerős ítéletet követően, a 358/2022. sz. határozat meghozatalának következtében vetődött fel, amely határozat alkotmányellenesnek minősítette a 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikkének (1) bekezdésében foglalt rendelkezéseket, és megállapította, hogy a nemzeti büntetőjogi szabályozás a 297/2018. sz. határozat közzétételét követően nem tartalmazott a büntetőjogi felelősség elévülésének megszakadását megalapozó okot.
–
A büntetőjogi felelősség elévülésének megszakadását a két alkotmánybírósági határozat közötti időszakban megalapozó okok hiánya, amint azt a 358/2022. sz. határozat megállapította, önmagában enyhébb büntető törvényt jelent. Ezt a 297/2018. sz. határozat közzétételének napjáig jogerős ítélet tárgyát nem képező bűncselekményeket elkövető vádlottak javára kell alkalmazni. Ilyen körülmények között – ha az elévülési idő megszakadását megalapozó okokat nem vették volna figyelembe – a 2009. évi büntető törvénykönyv 154. cikke (1) bekezdésének b) pontjában előírt 10 éves általános elévülési idő a büntetőjogi felelősséget megállapító ítélet jogerőre emelkedését megelőzően lejárt volna.
37.
A rendkívüli kérelemben a Ministerul Public – Direcția Națională Anticorupție (ügyészség – országos korrupcióellenes igazgatóság, Románia; a továbbiakban: DNA) azt kérte, hogy terjesszenek kérdést előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé arra vonatkozóan, hogy úgy kell‑e értelmezni az EUMSZ 325. cikket, a 2006/928 határozatot és a Charta 49. cikkét, hogy azok lehetővé teszik a 358/2022. sz. határozatból eredő alkotmánybírósági ítélkezési gyakorlat alkalmazásának mellőzését. Az országos korrupcióellenes igazgatóság szerint e határozat alkalmazása a büntetlenség rendszerszintű kockázatát hordozza azokban az esetekben, amikor az uniós jog alkalmazandó.
38.
A felperesek ezzel szemben azzal érveltek, hogy az uniós jogi rendelkezések nem alkalmazhatók a jelen ügyben, így nem kell előzetes döntéshozatal iránti kérelmet benyújtani. Emellett azzal érveltek, hogy az enyhébb büntető törvény alkalmazásának elve alkotmányos jogállással bír, és elsőbbséget élvez az uniós jogi szabályokkal szemben.
39.
A kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a felperesek kérelmeinek elfogadása esetén hatályon kívül kellene helyeznie a büntetőjogi felelősséget megállapító jogerős ítéletet és meg kellene szüntetnie a büntetőeljárást, aminek következtében lehetetlen lenne a felperesekre kiszabott büntetés további végrehajtása. Ezen előfeltevések megállapítását követően a bíróság különböző, olyan okokat sorol fel röviden, amelyek miatt a jelen ügyben figyelmen kívül kell hagyni a román alkotmány által biztosított enyhébb büntető törvény elvét, amelynek alkalmazása ellentétes lenne az uniós joggal.
40.
E körülmények között a Curtea de Apel Brașov (brassói ítélőtábla, Románia) az alábbi kérdéseket terjeszti előzetes döntéshozatal céljából a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni az EUSZ 2. cikket, az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését és az EUSZ 4. cikk [(3) bekezdését] az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdésével, a PIF‑egyezmény 2. cikkének (1) bekezdésével, a PIF‑irányelv 2. és 12. cikkével, a közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK irányelvvel összefüggésben, az Európai Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalás esetén a hatékony és visszatartó erejű szankciók elvére hivatkozva, valamint a 2006/928/EK bizottsági határozat alapján, az Európai Unió Alapjogi Chartája 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondatára figyelemmel, hogy azokkal ellentétes az alapeljárásban szereplőhöz hasonló jogi helyzet, amelyben az elítélt felperesek – rendkívüli jogorvoslattal – büntetőjogi felelősséget megállapító jogerős ítélet hatályon kívül helyezését kérik az enyhébb büntető törvény alkalmazásának elvére hivatkozással amiatt, hogy az enyhébb büntető törvényt kellett volna az érdemi eljárás során alkalmazni, és hogy az rövidebb, valamint az ügy elbírálását megelőzően eltelt elévülési időről rendelkezett, amire azonban csak ezt követően mutatott rá egy nemzeti alkotmánybírósági határozat (2022. évi határozat), amelyben a nemzeti alkotmánybíróság a büntetőjogi felelősség elévülésének megszakítására vonatkozó törvényszöveget alkotmányellenesnek nyilvánította a jogalkotó passzivitására hivatkozva, aki nem avatkozott be a törvényszövegnek az ugyanezen alkotmánybíróság egy másik határozatának (2018. évi határozat) való megfeleltetése érdekében, amely határozatot négy évvel az előbbi határozat előtt hozták – amely időszak alatt az első határozat alapján a rendes bíróságok által kialakított ítélkezési gyakorlat már megszilárdult abban az értelemben, hogy ez a szöveg továbbra is fennállt az első alkotmánybírósági határozatot követően értelmezett formában –, ami azzal a gyakorlati következménnyel járt, hogy felére csökkent minden olyan bűncselekmény elévülési ideje, amelynek esetében az első alkotmánybírósági ítéletet megelőzően nem hoztak jogerős ítéletet, és a vádlottakkal szembeni büntetőeljárást később megszüntették?
2)
Úgy kell‑e értelmezni a nemzeti igazságszolgáltatási rendszer egészére vonatkozóan az igazságosság társadalmában a jogállamiság, valamint az emberi jogok tiszteletben tartásának értékeire vonatkozó EUSZ 2. cikket, valamint az EUSZ 4. cikknek az Unió és a tagállamok közötti lojális együttműködés elvére vonatkozó [(3) bekezdését] a hatékony román igazságszolgáltatási rendszer biztosítására irányuló kötelezettségvállalás tekintetében a 2006/928/EK bizottsági határozat alapján, az Európai Unió Alapjogi Chartája 49. cikke [(1) bekezdésének] utolsó mondatára figyelemmel, amely az enyhébb büntető törvény alkalmazásának elvét rögzíti, hogy azokkal ellentétes az alapeljárásban szereplőhöz hasonló jogi helyzet, amelyben az elítélt felperesek – rendkívüli jogorvoslattal – büntetőjogi felelősséget megállapító jogerős ítélet hatályon kívül helyezését kérik az enyhébb büntető törvény alkalmazásának elvére hivatkozással amiatt, hogy az enyhébb büntető törvényt kellett volna az érdemi eljárás során alkalmazni, és hogy az rövidebb, valamint az ügy elbírálását megelőzően eltelt elévülési időről rendelkezett, amire azonban csak ezt követően mutatott rá egy nemzeti alkotmánybírósági határozat (2022. évi határozat), amelyben a nemzeti alkotmánybíróság a büntetőjogi felelősség elévülésének megszakítására vonatkozó törvényszöveget alkotmányellenesnek nyilvánította a jogalkotó passzivitására hivatkozva, aki nem avatkozott be a törvényszövegnek az ugyanezen alkotmánybíróság egy másik határozatának (2018. évi határozat) való megfeleltetése érdekében, amely határozatot négy évvel az előbbi határozat előtt hozták – amely időszak alatt az első határozat alapján a rendes bíróságok által kialakított ítélkezési gyakorlat már megszilárdult abban az értelemben, hogy ez a szöveg továbbra is fennállt az első alkotmánybírósági határozatban értelmezett formában –, ami azzal a gyakorlati következménnyel járt, hogy felére csökkent minden olyan bűncselekmény elévülési ideje, amelynek esetében az első alkotmánybírósági határozatot megelőzően nem hoztak jogerős ítéletet, és a vádlottakkal szembeni büntetőeljárást később megszüntették?
3)
Igenlő válasz esetén, és csak akkor, ha nem adható uniós joggal összhangban álló értelmezés, úgy kell‑e értelmezni az uniós jog elsőbbségének elvét, hogy azzal ellentétes az a nemzeti szabályozás vagy gyakorlat, amelynek értelmében a rendes nemzeti bíróságokat kötik a nemzeti alkotmánybíróság határozatai és a legfelsőbb nemzeti bíróság kötelező erejű határozatai, és emiatt nem mellőzhetik hivatalból az ilyen határozatokból eredő ítélkezési gyakorlat alkalmazását – különben fegyelmi vétséget követnek el –, még akkor sem, ha a Bíróság ítéletére tekintettel – az alapeljárás tárgyát képezőhöz hasonló helyzetben – úgy ítélik meg, hogy az ilyen ítélkezési gyakorlat ellentétes az EUSZ 2. cikkel, az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésével és az EUSZ 4. cikk [(3) bekezdésével] az EUMSZ 325. cikkével összefüggésben értelmezve, a 2006/928/EK bizottsági határozat alapján, a Charta 49. cikke [(1) bekezdésének] utolsó mondatára figyelemmel?”
III. A Bíróság előtti eljárás
41.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet – a gyorsított eljárás iránti kérelemmel együtt – 2023. február 22‑én vették nyilvántartásba a Bíróságon.
42.
Miután a kérdést előterjesztő bíróságtól megerősítést kapott arról, hogy az alapeljárás két felperese a 2020. június 30‑i ítéletben kiszabott szabadságvesztés büntetését tölti, és ha az ítéletük ellen benyújtott rendkívüli kérelemnek helyt adnak, szabadon kellene bocsátani őket, a Bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelem sürgősségi eljárásban történő elbírálásáról határozott.
43.
2023. március 24‑én a kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelméhez fűzött kiegészítést küldött a Bíróságnak, amit közöltek az érintettekkel, hogy észrevételeikben vegyék figyelembe azt.
44.
Az alapeljárás négy felperese (C. O., C. I., L. N. és S. P.), a román kormány és az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket.
45.
A 2023. május 10‑i tárgyaláson a román kormány és a Bizottság vett részt.
IV. Értékelés
A.
Elfogadhatóság
46.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett három kérdés elfogadhatóságát illetően nincsenek kétségeim, viszont a kérdést előterjesztő bíróság által 2023. március 24‑én megküldött kiegészítéssel kapcsolatban már igen.
47.
Az említett kiegészítésben az alapügyben eljáró bíróság arra kéri a Bíróságot, hogy amennyiben igenlő választ ad a kérdéseire, olyan indokolással éljen, amelynek alapján a román alkotmányban foglalt hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve nem teszi hatástalanná ezt a választ. (
16
)
48.
A kiegészítés valójában egy új és további, burkolt előzetes döntéshozatal iránti kérelmet tartalmaz, amely – amint arra C. I., C. O. és a román kormány rámutatott – hipotetikus jellegű, (
17
) így nem elengedhetetlen az alapjogvita eldöntéséhez. Az említett kiegészítés alapjául szolgáló kétségek olyan ítéleteket érintenek, amelyeket a román bíróságok a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) ítélkezési gyakorlata alapján már hatályon kívül helyeztek. A felperesek az alapeljárásban nincsenek ebben a helyzetben.
B.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első és második kérdés
49.
A kérdést előterjesztő bíróság az első kettő, együttesen megválaszolható kérdésével lényegében azt kívánja megtudni, hogy az általa leírtakhoz hasonló ténybeli és jogi körülmények között ellentétes‑e a PIF‑egyezmény 2. cikkével, a 2006/928 határozattal és a Charta 49. cikkével összefüggésben értelmezett EUMSZ 325. cikk (1) bekezdésével a büntetőjogi felelősség elévülési idejének megszakadására vonatkozó nemzeti szabályozás és ítélkezési gyakorlat.
50.
Mindkét kérdés előfeltevése az, hogy a nemzeti szabályoknak az alkotmánybírósági ítélkezési gyakorlat értelmében vett alkalmazása az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalást megvalósító cselekmények büntetlenségének kockázatával járna. A fentieket alapul véve a kérdést előterjesztő bíróság indokolásában többek között a Bíróság Åkerberg Fransson (
18
), Taricco és társai (
19
). M. A. S. és M. B. (
20
), valamint Euro Box Promotion és társai ítéleteire (
21
) hivatkozik.
1. Az alkalmazandó uniós jogi rendelkezések
51.
Mindenekelőtt ki kell zárni a PIF‑irányelvnek – amelynek 12. cikke közös szabályokat állapít meg az Európai Unió pénzügyi érdekeit sértő csalást megvalósító bűncselekmények büntetőjogi felelősségének elévülési idejére vonatkozóan – a jelen ügyre való alkalmazását, mivel:
–
ezek a közös szabályok a 2019. július 6. után elkövetett bűncselekményekre vonatkoznak (17. cikk). A jelen jogvitában szankcionált magatartások 2010‑ben valósultak meg.
–
A PIF‑irányelv (a 2. cikk (2) bekezdése) a közös héarendszer sérelmére elkövetett, az Unió két vagy több tagállamának területéhez kapcsolódó, és a 10000000 eurót meghaladó összegű teljes kárt okozó súlyos bűncselekmények esetében alkalmazandó. A jelen ügy bűncselekményeit ennél kisebb értékre követték el.
52.
Az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett 2006/112/EK irányelv (
22
) kétségtelenül a héacsalás elleni küzdelemre kötelezi a tagállamokat, (
23
) de nem tartalmaz az alapeljáráshoz hasonló helyzetre alkalmazandó konkrét szabályokat.
53.
Ami az EUSZ 2. cikket, az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését és az EUSZ 4. cikk (3) bekezdését illeti, ezek figyelembe vehetők a nemzeti jogszabályoknak és a nemzeti ítélkezési gyakorlatnak az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdésével – az Unió pénzügyi érdekei védelmének elvét rögzítő elsődleges jogi szabállyal – való összeegyeztethetőségének elemzésekor.
54.
Ugyanez vonatkozik a PIF‑egyezményre is, amely az EUMSZ 325. cikkben foglalt elvet pontosítja.
55.
Az EUMSZ 325. cikk mellett a 2006/928 határozat is hatással lehet a válaszra. (
24
) Bár az itt büntetett bűncselekmények a héacsalásokra vonatkoznak, a Curtea Constituționalănak (alkotmánybíróság) a büntetőjogi felelősség elévülésére vonatkozó ítélkezési gyakorlata által teremtett helyzet a korrupciós bűncselekményekre – különösen a magas szinten elkövetett korrupcióra – is hatással van, amint arra a Bizottság is rámutatott a 2022. évi EEM‑jelentésben. (
25
)
56.
A fenti pontosításokat követően az alábbiak elemzésével folytatom:
–
sérti‑e az EUMSZ 325. cikket és a 2006/928 határozatot a büntetőjogi felelősség elévülésének megszakadására vonatkozó román alkotmánybírósági ítélkezési gyakorlat;
–
amennyiben ilyen jogsértés megállapítható, támaszkodhat‑e az említett ítélkezési gyakorlat a Charta 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondata által védett lex mitior elvére;
–
a lex mitior elvénél magasabb, az említett alkotmánybírósági ítélkezési gyakorlathoz kapcsolódó védelmi szint megléte a román jogban.
2. Az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdése és az Unió pénzügyi érdekeinek védelmére vonatkozó ítélkezési gyakorlat
57.
Az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdése értelmében a tagállamok „küzdenek a csalás és az Unió pénzügyi érdekeit sértő minden egyéb jogellenes tevékenység ellen […] olyan intézkedésekkel, amelyeknek elrettentő hatásuk van és hathatós védelmet nyújtanak a tagállamokban. […]” (
26
)
58.
A tagállamok feladata többek között, hogy megtegyék a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy biztosítsák a saját források – azaz az egységes adómértéknek a harmonizált héaalapra való alkalmazásából származó bevételek – tényleges és teljes összegben való beszedését. (
27
)
59.
Az EUMSZ 325. cikk „csalás[ra] és az Unió pénzügyi érdekeit sértő minden egyéb jogellenes tevékenység[re]” való hivatkozása a Bíróság szerint (
28
) arra utal, hogy a korrupciós cselekmények csalási cselekményekhez kapcsolódhatnak, és fordítva, a csalás elkövetését elősegíthetik a korrupciós cselekmények. A pénzügyi érdekeket bizonyos esetekben a héacsalás és a korrupciós cselekmények kombinációja is sértheti. (
29
)
60.
A „csalás” – a PIF‑egyezmény 1. cikkének fogalommeghatározása szerint (
30
) – magában foglalja egy egységes kulcsnak a héa harmonizált és az uniós szabályok alapján megállapított alapjára való alkalmazásából származó bevételeket. (
31
)
61.
Amint azt már jeleztem, az ebben az ügyben elítélteket adóelkerülésnek és bűnszervezet létrehozásának bűncselekményei miatt ítélték el, amelyeket a gázolajat terhelő héa és jövedéki adó vonatkozásában követtek el. Nincs kétség tehát afelől, hogy az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdése alkalmazandó, és hogy az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalásokról van szó: a csalás összege meghaladja az 50000 eurót (a PIF‑egyezmény 2. cikkének (1) bekezdése).
62.
Az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdésének végrehajtása során a tagállamok szabadon választhatják meg az alkalmazandó szankciókat. Ezek ölthetik közigazgatási szankciók, büntetőjogi szankciók formáját, vagy lehetnek a kettő kombinációi. Az Unió pénzügyi érdekeinek védelme céljából mindenesetre biztosítaniuk kell a héából származó bevételek teljes körű beszedését. A büntetőjogi szankciók elengedhetetlenek lehetnek a súlyos héacsalás bizonyos eseteivel szembeni hatékony és visszatartó erejű küzdelemhez. (
32
)
63.
A román jog büntetőjogi szankciókat ír elő az ilyen csalások esetére, és a jelen kérelem kapcsán senki nem vitatja, hogy ezek hatékonyak és visszatartó erejűek. Az sem vitatott, hogy a 2009. évi büntető törvénykönyvben a bűncselekmények e kategóriájára előírt elévülési idők (
33
) absztrakt értelemben megfelelőek, (
34
) azaz nem ellentétesek a szankciók hatékonyságával és visszatartó erejével. Ezen elévülési idők hosszabbak a PIF‑irányelv 12. cikkében meghatározott minimumnál.
64.
A kérdés tehát nem a román jog által kialakított szankciókkal, sem a 2009. évi büntető törvénykönyvben meghatározott elévülési időkkel, hanem azzal kapcsolatban merül fel, hogy a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) két határozatát követően ezen határidők megszakadása jogilag lehetetlen.
65.
A román legfelsőbb bírói szervek számára a büntetőjogi felelősség elévülése a román jogrendben anyagi jogi (tehát nem eljárásjogi) elem. Ez az alaptétel nem ellentétes az uniós joggal, amint azt majd az alábbiakban elemzem.
66.
Ezen ítéletek és a nemzeti jogalkotó tétlenségének következményeként – egy meghatározott időszakban (
35
) – a büntetőeljárások során elrendelt semmilyen cselekmény nem szakíthatta meg a büntetőjogi felelősség elévülési idejét. A megszakítást megalapozó okok megszűnése a román alkotmány 15. cikkének (2) bekezdése és a 2009. évi büntető törvénykönyv 5. cikke értelmében vett „enyhébb büntető törvénynek” minősül. Az alsóbb fokú bíróságok eltérő ítélkezési gyakorlata ellenére az említett időszak tekintetében a román jog ezen értelmezését kell követni, mivel azt a 297/2018. sz. és 358/2022. sz. határozatában a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság), valamint 67/2022. sz. határozatában az Înalta Curte de Casație și Justiție (legfőbb semmítő ‑és ítélőszék) határozta meg kötelező erővel.
67.
Következésképpen az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalásért, valamint a más bűncselekményekért elítélt személyek (
36
) büntetőjogi felelősséget megállapító ítéleteit hatályon kívül helyezhetik és e személyek szabadon bocsáthatók: elegendő, ha a cselekmények elkövetése és a büntetést kiszabó jogerős ítélet között lejárt a 2009. évi büntető törvénykönyvben előírt elévülési idő (anélkül, hogy bármilyen, megszakadást megalapozó okot figyelembe lehetne venni).
68.
A kérdést előterjesztő bíróság (
37
) a nemzeti jog olyan értelmezését javasolja, amely lehetővé teszi annak kizárását a jogvitában, hogy létezik „enyhébb büntető törvény”. (
38
) Ez azonban kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság hatáskörébe tartozik. A nemzeti jog uniós joggal összhangban lévő értelmezésének korlátját, még akkor is, ha ez eltérést jelent a felsőbb bíróság ítélkezési gyakorlatától, a nemzeti jog contra legem értelmezésének tilalma jelenti. (
39
)
69.
A magam részéről nem látom, hogyan végezhető el a büntetőjogi felelősség elévülési idejének megszakadására vonatkozó román szabályoknak és alkotmánybírósági ítélkezési gyakorlatnak a 2018–2022 közötti időszakra vonatkozó olyan értelmezése, amely nem ellentétes a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) határozataival. Ezek végleges jelleggel állapítják meg a Romániában alkalmazandó jogot, a bennük szereplő jogértelmezés az „utolsó szó” a nemzeti jog tekintetében. (
40
)
70.
A más értelmezés lehetőségének kizárását követően azt kell megvizsgálni, hogy a nemzeti jog a szabályokból és az azokat értelmező alkotmánybírósági ítélkezési gyakorlatból következően sérti‑e az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalással szemben hatékony és visszatartó erejű büntetőjogi szankciók előírására vonatkozó kötelezettséget. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatában az alapügyben eljáró bíróság úgy véli, hogy az említett jogsértés megállapítható.
71.
Az előzetes döntéshozatali eljárásban rendelkezésre álló információk alapján ezen értékelést akkor lehetne megalapozottnak tekinteni, ha a romániai helyzet a vizsgálat tárgyát képező időszakban – az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdésével összeegyeztethetetlen módon – jelentős számú, az Unió pénzügyi érdekei ellen elkövetett bűncselekmény büntetlenségéhez vezetett volna.
72.
A Bíróság közvetlen hatályt tulajdonít az Unió pénzügyi érdekeit sértő jogellenes tevékenységek elleni elrettentő hatású és hatékony intézkedésekkel történő küzdelemre vonatkozó kötelezettségnek. Az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdése a tagállamokkal szemben pontosan meghatározott, semmilyen feltételtől nem függő eredménykötelezettséget ír elő. (
41
)
73.
Az egyes tagállamok feladata annak biztosítása, hogy az Unió pénzügyi érdekeit sértő jogsértésekre alkalmazandó szabályozást ne úgy alkossák meg, hogy az a büntetlenség rendszerszintű kockázatával járjon. Ezt azonban a vádlottak alapvető jogainak egyidejű védelme mellett kell megtenniük. (
42
)
74.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint a román jogalkotó csaknem négy éven keresztül nem tett eleget ennek a kötelezettségének, amikor a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) 297/2018. sz. határozatát követően nem módosította a 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikkének (1) bekezdését. A módosításra végül a 71/2022. sz. sürgősségi kormányrendelettel került sor, de az említett határozat és e sürgősségi kormányrendelet közötti időszakban – a lex mitior visszaható hatálya miatt – jelenős számú, az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos jogsértés maradt büntetlenül.
3. A 2006/928 határozat és a büntetlenség rendszerszintű kockázata
75.
A 2006/928 határozat a Bizottság által az – elsődleges uniós jog körébe tartozó – csatlakozási okmány alapján elfogadott aktus. Konkrétabban egy, az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdése szerinti határozatot képez.
76.
A Bizottságnak az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz intézett, a 2006/928 határozat alapján létrehozott együttműködési és ellenőrzési mechanizmus (EEM) keretében készült jelentéseit szintén uniós intézmény által elfogadott aktusoknak kell tekinteni, amelyek jogalapját az uniós jog, jelesül az említett határozat 2. cikke képezi. (
43
)
77.
A Bíróság már elemezte a 2006/928 határozat jellegét és joghatását, hangsúlyozva, hogy e határozat a hatályon kívül helyezéséig teljes egészében kötelező Romániára nézve.
78.
A 2006/928 határozat mellékletében szereplő értékelési kritériumok célja, hogy biztosítsa a jogállamiság értékének (EUSZ 2. cikk) tiszteletben tartását, és ezen értékelési kritériumok kötelező erejűek Romániára nézve: az említett tagállam e kritériumok teljesítése érdekében köteles megtenni a megfelelő intézkedéseket, a lojális együttműködés elve (az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése) alapján megfelelően figyelembe véve a Bizottság által készített jelentéseket, valamint az e jelentésekben megfogalmazott ajánlásokat. (
44
)
79.
Konkrétan a 2006/928 határozat felállította az EEM‑et, a romániai igazságszolgáltatási rendszer reformja és a korrupció elleni küzdelem területén pedig rögzítette az 1. cikkben foglalt és a mellékletben részletezett értékelési kritériumokat. Ezek az értékelési kritériumok kötelező erejűek, így Romániára vonatkozik az e kritériumok elérésére irányuló konkrét kötelezettség, valamint az, hogy köteles tartózkodni bármely olyan intézkedés végrehajtásától, amely veszélyeztetheti e kritériumok megvalósítását. (
45
)
80.
A kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy a román bíróságok a büntetőjogi felelősség elévülési idejének megszakadását megalapozó okok 2018 és 2022 közötti, a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) ítélkezési gyakorlatából eredő megszűnése következtében folyamatosan szüntetik meg a büntetőeljárásokat, többek között rendkívüli hatályon kívül helyezés iránti kérelem útján is.
81.
Ezzel összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság emlékeztet arra, hogy a 2022. évi EEM‑jelentés megállapította, hogy a vitatott helyzetnek „a tárgyalás előkészítő szakaszában lévő ügyekre és folyamatban lévő bírósági eljárásokra […] jelentős hatása” lehet, és „súlyos következményekkel” járhat, mivel „jelentős számú ügyben […] a büntetőjogi felelősség megszűnéséhez vezet”. (
46
) Ezért úgy ítéli meg, hogy az a román igazságszolgáltatási rendszer egészét érinti.
82.
A kérdést előterjesztő bíróság és a 2022. évi EEM‑jelentés által leírt helyzet nyilvánvalóvá teszi a Romániában a 2018–2022 közötti időszakban az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalások (és a gyakran ezekhez kapcsolódó, magas szinten elkövetett korrupciós bűncselekmények) vonatkozásában fennálló büntetlenség kockázatát, jóllehet nem került pontosan meghatározásra, hogy hány eset sérti az említett pénzügyi érdekeket. Ez a kockázat a büntetőjogi felelősség elévülési idejének megszakadását megalapozó okok hiányából, és ezzel egyidejűleg a vonatkozó büntetőeljárások elévülési időn túli elhúzódásából adódik.
83.
A kérdést előterjesztő bíróság feladata azon ténykérdésnek a vizsgálata, hogy a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) ítélkezési gyakorlata következtében fennáll‑e a román államban az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalás és a kapcsolódó korrupciós bűncselekmények büntetlenségének rendszerszintű kockázata. Ebben az esetben Románia nem tenne eleget a 2006/928 határozat mellékletében meghatározott, különösen a korrupció elleni küzdelemmel kapcsolatos értékelési kritériumok teljesítésére vonatkozó konkrét kötelezettségnek.
4. A Charta 49. cikke és az enyhébb büntető törvény
84.
Az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdése közvetlen hatállyal bír, akárcsak a 2006/928 határozat. Az uniós jog elsőbbségének elve alapján mindkét rendelkezés a jog erejénél fogva alkalmazhatatlanná teszi a nemzeti jog valamennyi, az uniós joggal ellentétes intézkedését. (
47
)
85.
„A hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróságok feladata […], hogy biztosítsák az EUMSZ 325. cikk (1) és (2) bekezdéséből eredő kötelezettségek teljes érvényesülését, és hogy mellőzzék azon belső jogi rendelkezések alkalmazását, többek között az elévüléssel kapcsolatban, amelyek a héa területén elkövetett súlyos bűncselekmények miatti eljárásban megakadályozzák az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalások miatt hatékony és visszatartó erejű büntetőjogi szankciók kiszabását.” (
48
)
86.
A jogvita tárgyát alkotó eljárásban az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdését és a 2006/928 határozatot kell alkalmazni, vagyis a Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében „az Unió jogát hajtják végre”.
87.
Ebből az előfeltevésből kiindulva a kérdést előterjesztő bíróságnak meg kell győződnie arról, hogy tiszteletben tartják a Charta által biztosított alapvető jogokat (jelen esetben az elítélt személyek alapvető jogait). Ha a fent kifejtett okok miatt úgy döntene, hogy nem alkalmazza a büntetőjogi felelősség elévülésének megszakadását megalapozó okok 2018–2022 közötti hiányára vonatkozó nemzeti ítélkezési gyakorlatot, akkor ezt nem teheti meg úgy, hogy eltekint a Charta rendelkezéseitől, amelyek nem alacsonyabb rangúak, mint az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdése. (
49
)
88.
Az uniós saját források hatékony beszedésének biztosítására vonatkozó kötelezettség nem mentesíti a nemzeti bíróságokat azon feladatuk alól, hogy gondoskodjanak a Charta által garantált alapvető jogok tiszteletben tartásáról a héával kapcsolatos jogsértésekre vonatkozó olyan büntetőeljárások esetében, amelyekben az Unió jogát hajtják végre. (
50
)
89.
Ebben az összefüggésben a román alkotmánybírósági ítélkezési gyakorlat fenntartását és alkalmazását igazoló alapjog a Charta 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondatában foglalt alapjog: az enyhébb büntető törvény vagy lex mitior visszaható hatálya.
90.
Az uniós saját forrásoknak a héa területén való védelmére vonatkozó kötelezettség – ismétlem – nem mentesítheti a nemzeti bíróságokat a lex mitior alkalmazása alól, amely a jogállamiság elválaszthatatlan elemét képező büntetőjogi törvényesség elvéhez kapcsolódó elv. Ez utóbbi viszont az Unió alapjául szolgáló egyik elsődleges érték (EUSZ 2. cikk).
91.
A Charta 49. cikkének (1) bekezdése szerint „[…] nem lehet a bűncselekmény elkövetése idején alkalmazható büntetésnél súlyosabb büntetést kiszabni. Ha valamely bűncselekmény elkövetése után a törvény enyhébb büntetés kiszabását rendeli, az enyhébb büntetést kell alkalmazni.”
92.
Az enyhébb büntető törvény visszaható hatályának a Charta e megfogalmazásában rögzített elve az Unió elsődleges jogának részét képezi, (
51
) és az Unió tagállamai által kötött nemzetközi szerződésekben is szerepel. (
52
)
93.
A Bíróság szerint „az enyhébb büntető jogszabály alkalmazása szükségszerűen jogszabályok időbeli egymásutániságát feltételezi, és azon a megállapításon alapul, hogy a jogalkotó megváltoztatta álláspontját a tényállás büntetőjogi minősítése vagy a bűncselekményre alkalmazandó büntetés vonatkozásában”. (
53
)
94.
A lex mitior elve a büntetőjog visszaható hatályú alkalmazásának tilalma alóli kivételnek tekinthető. Amennyiben a visszaható hatály a vádlott számára in bonam partem előnyös, nem lehet azzal érvelni, hogy a későbbi büntető törvény alkalmazása figyelmen kívül hagyná a büntetőjogi törvényesség elvét (nullum crimen, nulla poena sine lege). Az új jogszabály – visszamenőleges hatállyal – egyszerűen felváltja a bűncselekményt megvalósító tényállás idején hatályos régi törvényt, és ezzel javít a vádlott (vagy az elítélt) büntetőjogi helyzetén.
95.
Még ha a jogalapja vitatott is, a lex mitior elve mögött az húzódik meg, hogy nem lehet elítélni, sem a szabadságától továbbra is megfosztani egy olyan személyt, akinek a magatartása a jogalkotó (módosított) véleménye szerint már nem a korábbi törvény által előírt büntetést érdemli meg. Így ez a személy a későbbi törvények által bevezetett új értékekből származó előnyökben részesül. (
54
)
96.
A Chartához (az 52. cikk (3) bekezdése) fűzött magyarázatokból az következik, hogy a Charta 49. cikkében elismert jog tartalma és terjedelme azonos az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény (a továbbiakban: EJEE) által biztosított jog tartalmával és terjedelmével.
97.
Mivel az EJEE nem tartalmazta kifejezetten ezt az elvet, az Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: EJEB) a Bíróság ítélkezési gyakorlatát követve az EJEE 7. cikkéből vezette le azt. (
55
)
98.
Az EJEB szerint:
–
„A súlyosabb büntetés kizárólag azon az alapon történő kiszabása, hogy az volt a bűncselekmény elkövetésének időpontjában előírt büntetés, a büntető jogszabályok időbeli egymásutániságára vonatkozó szabályoknak a vádlott terhére történő alkalmazását jelentené. Ez egyenértékű lenne a vádlott számára kedvező, az ítélethozatalt megelőzően bekövetkezett jogszabályi változások figyelmen kívül hagyásával, és olyan büntetések további kiszabásával, amelyeket az állam és az általa képviselt közösség ma már túlzottnak tart.” (
56
)
–
„Az a kötelezettség, hogy több büntetőjogi szabály közül a vádlottra kedvezőbbet kell alkalmazni, a büntetőjogi rendelkezések egymásutániságára vonatkozó szabályok egyértelműsítése, amely összhangban van [az EJEE] 7. cikk másik lényeges elemével, a büntetések előreláthatóságával.” (
57
)
–
A visszaható hatály elve szerint „amennyiben eltérés van valamely bűncselekmény elkövetési idején hatályban lévő büntetőjogi szabály és a végső döntés meghozatala előtt elfogadott későbbi büntetőjogi szabály között, a bíróságnak a vádlottra kedvezőbb rendelkezéseket kell alkalmazni”. (
58
)
99.
Mostanáig azonban sem az EJEB, sem a Bíróság nem határolta be pontosan a lex mitior elv pontos terjedelmét a jelen ügyhöz hasonló ügyekben. Ez az előzetes döntéshozatal iránti kérelem lehetővé teszi a Bíróság számára, hogy továbbfejlessze ítélkezési gyakorlatát annak megállapítása érdekében, hogy a Charta 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondatából következik‑e:
–
a lex mitior elvének alkalmazhatósága a büntetőjogi felelősség elévülési idejére és az annak megszakadását megalapozó okokra.
–
A büntetőjogi szabályozás módosítása és a nemzeti alkotmánybíróság ítélkezési gyakorlata közötti egyenértékűség a lex mitior alkalmazása szempontjából.
–
A lex mitior elvének csak a jogerős ítélettel még le nem zárult büntetőeljárásokra, vagy ellenkezőleg, a jogerős ítéletekkel végződő büntetőeljárásokra való kiterjesztése (ami hatással van a végrehajtási szakaszban lévő büntetésekre).
100.
A tagállamoknak a lex mitior elvével kapcsolatos alkotmányos hagyományai valójában „közel sem azonosak”. Vannak országok, amelyek szinte figyelmen kívül hagyják ezt az alapvető büntetőjogi garanciát, míg mások széleskörű, akár alkotmányos jellegű védelmet biztosítanak annak (többek között Portugália, Románia, Olaszország vagy Spanyolország). Véleményem szerint a Bíróságnak kell meghatároznia a Charta 49. cikke (1) bekezdése utolsó mondatának önálló és egyedi védelmének irányadó mértékét, amely magas, és nem csak de minimis védelmi szintet nyújt az említett rendelkezés címzettjeinek.
a)
A lex mitior és a büntetőjogi felelősség elévülésének megszakadása
101.
A Charta 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondata az „enyhébb büntetés” kiszabását rendelő törvény visszaható hatályára utal. Amint azt már említettem, a Bíróság rámutat arra, hogy „az enyhébb büntető jogszabály alkalmazása azon a megállapításon alapul, hogy a jogalkotó megváltoztatta álláspontját a tényállás büntetőjogi minősítése vagy a bűncselekményre alkalmazandó büntetés vonatkozásában”. (
59
)
102.
A két hivatkozás nem döntő jelentőségű, de arra utal, hogy a Charta lex mitior elve csak az anyagi büntetőjogi szabályokra vonatkozik, a büntetőeljárási szabályokra nem.
103.
Ha ez így van, akkor esetenként kell vizsgálni, hogy az elévülés és annak megszakadásai a Charta 49. cikke értelmében mikor anyagi (materiális) és mikor pusztán eljárási jellegűek. Ezt azért fontos tisztázni, mert a büntetőeljárási szabályok szokásosan a tempus regit actum szabályt követik.
104.
A román legfelsőbb bírói szervek ítélkezési gyakorlata szerint Romániában a büntetőjogi elévülésre vonatkozó szabályok anyagi jellegűek. Ez a nemzeti ítélkezési gyakorlat semmilyen szempontból nem ellentétes az uniós joggal, amint azt a Bíróság az M.A.S. és M.B. ítéletben elismerte.
105.
Az Unió pénzügyi érdekeinek büntetőjogi szankciók meghatározása útján történő védelme az EUMSZ 4. cikk (2) bekezdése értelmében az Unió és a tagállamok között megosztott hatáskörbe tartozik.
106.
A vitatott tényállás megvalósulása idején a héa területén elkövetett bűncselekményekre alkalmazandó elévülési időt az uniós jogalkotó nem harmonizálta. (
60
) A tagállamok szabadon határozhattak úgy, hogy jogrendjükben a büntetőjogi felelősség elévülésére és annak megszakítására vonatkozó szabályok a büntető anyagi jog hatálya alá tartoznak. (
61
)
107.
Az Unió pénzügyi érdekei elleni bűncselekményekre vonatkozó büntetőjogi felelősség elévülési rendszere harmonizációjának hiányában tehát az egyes tagállamok jogától függ, hogy elévülési szabályaik eljárási vagy anyagi jogi jellegűek‑e. (
62
)
108.
Igaz, hogy a Taricco ítéletben a Bíróság úgy döntött, hogy eljárási jelleget tulajdonít a büntetőjogi felelősség elévülésére vonatkozó szabályoknak, ahogyan azt az EJEB is jelezte; (
63
) más ügyekben azonban a Bíróság az elévülési időkkel kapcsolatban eltérő álláspontot képviselt. (
64
)
109.
Az EJEB ítélkezési gyakorlata hajlott afelé, hogy ezeket a szabályokat eljárási jellegűnek tekintse, mivel azok nem határozzák meg a bűncselekményeket és az azok miatt kiszabható büntetéseket, hanem csupán az ügy kivizsgálásának előfeltételét rögzítik. (
65
) Az EJEB azonban úgy ítélte meg, hogy sérül az EJEE 7. cikke, ha a vádlottat egy már elévült bűncselekmény miatt ítélik el. (
66
)
110.
Az M.A.S. és M.B. ítéletben (
67
) a Bíróság (véleményem szerint helyesen) a Taricco ítéletet a következőképpen pontosította:
–
Az EJEB EJEE 7. cikkének (1) bekezdésére vonatkozó ítélkezési gyakorlatára hivatkozott, amely szerint a büntetőjogi rendelkezéseknek a bűncselekményi tényállás és a büntetés meghatározása terén tiszteletben kell tartaniuk bizonyos hozzáférhetőségi és előreláthatósági követelményeket. (
68
)
–
Hangsúlyozta, hogy az alkalmazandó jog pontosságának követelménye azt jelenti, hogy a jogszabálynak világosan kell meghatároznia a bűncselekményeket, és az azok miatt kiszabható büntetéseket. E feltétel akkor teljesül, ha a jogalany – a szabály megfogalmazásából, szükség esetén a bíróságok által nyújtott értelmezés segítségével – megtudhatja, hogy mely cselekmények és mulasztások vonják maguk után büntetőjogi felelősségét. (
69
)
–
Kiemelte, hogy az előreláthatóság, a pontosság és a visszaható hatály tilalmának a bűncselekmények és büntetések törvényessége elvéből eredő követelménye (Olaszországban) a héa területén elkövetett bűncselekmények elévülési rendszerére is vonatkozik.
111.
Az M. A. S. és M. B. ítélet fényében úgy vélem, hogy mindaddig, amíg az uniós jogban nem történik harmonizáció, (
70
) az egyes tagállamok továbbra is tulajdoníthatnak anyagi jogi jelleget a büntetőjogi felelősség elévülésére vonatkozó szabályoknak (értelemszerűen az elévülés megszakítására vonatkozó szabályokat is beleértve). Ennek megfelelően az ilyen szabályok a Charta 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondatában foglalt lex mitior elvének hatálya alá tartoznak.
b)
A lex mitior és az alkotmánybíróságok határozatai
112.
A Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) – amellett, hogy megállapította, hogy a büntetőjogi felelősség elévülése az anyagi büntetőjog körébe tartozik – alkotmányellenesnek nyilvánította a 2009. évi büntető törvénykönyvnek az elévülési idők megszakadására vonatkozó 155. cikkét. Ezen ítélkezési gyakorlat eredményeként a 2018. június 25. és 2022. május 30. közötti időszakban e határidők a megszakadás lehetősége nélkül teltek.
113.
Lehetne azzal érvelni, hogy az alkotmánybírósági határozatok nem minősülnek „enyhébb büntető törvénynek”, mivel azok nem a tagállam által elfogadott jogalkotási rendelkezések. Úgy vélem azonban, hogy ezt a kifogást el kell utasítani.
114.
A Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) a 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikkének alkotmányellenessé történő nyilvánításával „negatív jogalkotóként” jár el. (
71
) A koncentrált alkotmányossági kontrollt végző államokban a törvények alkotmányellenességének megállapítása olyan értékkel és kötelező erővel bír, mint maguk a nemzeti alkotmánnyal való összeegyeztethetetlenségük miatt teljes mértékben vagy részlegesen alkalmazhatatlannak (és adott esetben semmisnek) nyilvánított törvények. Ezekben az országokban a törvények alkotmányellenesnek nyilvánítása erga omnes hatállyal bír, és e törvényeknek a jogrendből való teljes vagy részleges törlését vonja maga után (Spanyolország, Lengyelország, Portugália, Litvánia, Románia, Németország vagy Olaszország).
115.
A lex mitior visszaható hatályú alkalmazása szempontjából tehát nem látok különbséget valamely büntető törvénynek egy későbbi törvény általi teljes vagy részleges hatályon kívül helyezése (jogalkotói döntés) és e törvénynek a jogrendből alkotmányellenessé való nyilvánítással történő teljes vagy részleges törlése (alkotmánybírósági döntés) között. (
72
)
116.
Ezért az alkotmányellenesség megállapítása – amint azt a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) a 297/2018. sz. és 358/2022. sz. határozataiban tette – a lex mitior elvének alkalmazása szempontjából lényegében egyenértékű a törvénymódosítással. Ez a megállapítás valamennyi hatóságra, így a bíróságokra nézve is kötelező, (
73
) bár utóbbiak továbbra is hatáskörrel rendelkeznek egy olyan nemzeti jogszabály uniós joggal való összeegyeztethetőségének vizsgálatára, amelyet az alkotmánybíróság az alkotmánnyal összhangban állónak ítélt. (
74
)
117.
A jelen eljárásban a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) 297/2018. sz. és 358/2022. sz. határozatai anélkül rendeznek egy román alkotmányjogi kérdést, hogy e kérdésnek az uniós joggal való összeegyeztethetőségéről döntenének, illetve „megkérdőjeleznék” annak elsőbbségét.
118.
Amikor a Bíróság a „jogszabályok időbeli egymásutániságára” hivatkozik, a „jogszabályok” kifejezést tág értelemben használja. E jelentés természetesen magában foglalja a tagállamok jogalkotó szervei által elfogadott jogszabályokat, de ugyanezen jogszabályoknak az alkotmánybíróság általi alkotmányellenesnek nyilvánításából eredő módosításait is. Úgy vélem, hogy ez a kijelentés jobban megfelel annak a kötelezettségnek, hogy a Charta által védett jogokat nem lehet az azok tartalmát korlátozó módon értelmezni.
119.
Az EJEB Ruban kontra Ukrajna ítélete nem mond ellent az általam javasolt értelmezésnek. Ebben az ítéletben a lex mitior elvének az ukrán állam általi, egy ukrán alkotmánybírósági határozatból fakadó lehetséges megsértése merült fel. Az EJEB elutasította, hogy sérült az EJEE 7. cikke, de az alkotmányellenesség megállapítását úgy elemezte, mintha egy jogszabálymódosításról lenne szó, ugyanakkor nem kifogásolta, hogy ez az említett alkotmánybírósági ítélkezési gyakorlat nem minősül a „jogszabályok” időbeli egymásutániságának. (
75
)
c)
A lex mitior és jogerős büntetőítéletek
120.
A Scoppola kontra Olaszország ítéletben úgy tűnt, hogy az EJEB afelé hajlik, hogy a lex mitior alkalmazását a jogerős ítélettel még le nem zárult büntetőeljárásokra korlátozza. (
76
) Néhány későbbi ügyben azonban ezt az elvet kiterjesztette a jogerős ítéletekre is, feltéve, hogy a nemzeti jog rendelkezik erről a lehetőségről. (
77
)
121.
Első pillantásra azt gondolhatnánk, hogy a lex mitior elvét a Bíróság is a nem jogerős ítéletekre korlátozta. (
78
) Úgy vélem azonban, hogy ez a benyomás elhamarkodott lenne, tekintettel arra, hogy a Delvigne‑ügyben a vizsgált nemzeti szabályozás lehetőséget biztosított az elítélteknek a korábbi jogerős büntetőítéletből eredő helyzetnek az új jogszabály alapján történő újraértékelésére.
122.
Véleményem szerint a lex mitiort a végrehajtás alatt álló jogerős büntetőítéletekre is alkalmazni kell. Elismerem, hogy nem minden uniós tagállamban áll fenn ez a helyzet, bár néhány tagállam ezt a megoldást alkalmazza. (
79
) Még azokban a tagállamokban is, ahol főszabályként a jogerős büntetőítéletekre nem vonatkozik a lex mitior, számos kivétel van ez alól a szabály alól. Így gyakori, hogy a kedvezőbb jogszabály visszaható hatályát kiterjesztik az ilyen ítéletekre, amikor az új büntetőjogi szabályozás ekként rendelkezik, vagy amikor a magatartást dekriminalizálják, (
80
) vagy amikor az alkotmánybíróság alkotmányellenesnek nyilvánít egy büntetőtörvényt. (
81
)
123.
Mindenesetre a Charta 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondatában foglalt elv a tagállami megoldások sokféleségétől független önálló jelentéssel bír, és az általa nyújtott védelem szintjének magasnak kell lennie, nem pedig minimálisnak, ahogyan azt már javasoltam.
124.
Nem logikus, hogy a jogalkotó értékítéletében (vagy büntetési kritériumaiban) bekövetkezett változás csak a büntetőeljárás alá vont személyek vagy vádlottak javára érvényesüljön, azok javára pedig nem, akik hasonló cselekmények miatt jogerős büntetésüket töltik. A logikátlanság még inkább szembetűnő a korábban büntetett magatartásoknak egy későbbi törvény általi dekriminalizálása (abolitio criminis) esetében. A megfelelő jogi lelkiismeret számára elfogadhatatlan, hogy az említett helyzetben pusztán időbeli okok határozzák meg, hogy az ilyen magatartások valamelyike miatt jogerősen elítéltek börtönben maradjanak, míg az azonos magatartásokat megvalósító személyek, jóllehet még ítélethirdetésre várnak, mentesüljenek a büntetőjogi felelősség alól.
125.
A lex mitior vonatkozásában a büntetőeljárás alá vont személyek vagy vádlottak esetében érvényesülő ugyanazon méltányossági és következetességi kritérium alkalmazható a már elítélt személyekre is. Ismétlem, nem észszerű, hogy az ugyanazon a napon hasonló cselekményeket elkövető két személy közül az egyik csak azért részesüljön ezen elv előnyeiből, mert esetében a büntetőeljárás gyorsabban befejeződött (ami a büntetőjogi felelősség jogerős megállapításához vezetett), míg a másik esetében időben elhúzódott (így őt még nem ítélték el jogerősen).
126.
Az enyhébb büntető törvény visszaható hatálya elvének logikáját – a fent említetthez hasonló következetlenségek elkerülése érdekében – a jogerős büntetőítéletek tekintetében is alkalmazni kell. Igaz azonban, hogy ez a megoldás a jogerővel bíró ítéletekre vonatkozó felülvizsgálati eljárást von maga után, ez a kifogás azonban számomra nem tűnik leküzdhetetlennek. Nem leküzdhetetlen a korábban bűncselekménynek minősített magatartások dekriminalizálása esetén, így nem látom, hogy miért lenne az a jogszabályok időbeli egymásutániságának más eseteiben. (
82
)
127.
A jogerős ítéleteknek a lex mitior következményeként való felülvizsgálata megköveteli, hogy a belső jog – az elítélt személy kérelmére – eljárási keretet biztosítson ennek elvégzésére. Romániában ez a keret az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint a román büntetőeljárásról szóló törvény 426. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt, hatályon kívül helyezés iránti rendkívüli kérelem, az Înalta Curte de Casație și Justiție (legfőbb semmítő ‑és ítélőszék) 67/2022. sz. határozatában említett korlátozásokkal.
d) Közbenső következtetés
128.
Összefoglalva, a Charta 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondatában foglalt enyhébb büntető törvény visszaható hatálya elvének olyan értelmezését javaslom, amely:
–
kiterjed a büntetőjogi felelősség elévülésének megszakadására vonatkozó szabályokra, amennyiben azoknak a nemzeti büntetőjog anyagi jogi jelleget tulajdonít;
–
a büntető jogszabályok időbeli egymásutániságával egyenértékűnek tekinti a büntető jogszabály módosításának azon eseteit, amelyekre e jogszabály alkotmányellenességének a nemzeti alkotmánybíróság általi megállapítása következtében kerül sor; és
–
a folyamatban lévő büntetőeljárásokra és a jogerős ítéletekre – akár általánosságban – is alkalmazható, amennyiben a nemzeti jog ezt előírja.
129.
A jelen ügyben a Charta 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondatában előírt enyhébb büntető törvény visszaható hatályának elve igazolja azon elítéltek büntetőjogi felelősség alóli mentesítését, akikre annak idején a büntetőjogi felelősség elévülésének megszakíadására vonatkozó, később alkotmányellenesnek nyilvánított rendszert alkalmazták, amennyiben olyan jogterületekről van szó, amelyeken az uniós jog alkalmazandó. A mentesítés tehát kiterjed az EUMSZ 325. cikkel és a 2006/928 határozattal ellentétes, az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalás bűncselekményeire is.
130.
Ennek következtében az uniós jog a fentiekhez hasonló helyzetben nem követeli meg a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) vitatott ítélkezési gyakorlata alkalmazásának mellőzését, annak ellenére, hogy annak hatása azon személyek büntetlenségét vonja maga után, akik az említett bűncselekmények valamelyikét elkövették.
5. A lex mitior elvének kedvezőbb védelmi szintje a román jogban
131.
Ha a Bíróság – a javaslatommal ellentétben – úgy ítélné meg, hogy a Charta 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondatában foglalt, az enyhébb büntető törvény visszaható hatálya nem alkalmazható a jelen ügyben, akkor azt szükséges elemezni, hogy a román jog a lex mitior elv védelmének magasabb szintű mértékét állapítja‑e meg.
132.
Egy tagállam bírósága szembesülhet olyan helyzettel – mint a jelen ügyben –, amikor azt kell értékelnie, hogy valamely, az uniós jogot a Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében végrehajtó nemzeti rendelkezés vagy intézkedés megfelel‑e az alapvető jogoknak.
133.
Amennyiben egy ilyen helyzetben a tagállamok eljárását nem teljes egészében az uniós jog határozza meg, a Charta 53. cikke megerősíti, hogy a nemzeti hatóságok és bíróságok továbbra is jogosultak az alapvető jogok védelmének nemzeti szintjét alkalmazni.
134.
A román jogban az enyhébb büntető törvény visszaható hatálya elvének nemzeti védelmi szintjét az alkotmány 15. cikkének (2) bekezdése és a 2009. évi büntető törvénykönyv 5. cikkének (1) bekezdése határozza meg, terjedelmét pedig a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) határolta be.
135.
Amint arra már emlékeztettem, a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) és az Înalta Curte de Casație și Justiție (legfőbb semmítő ‑és ítélőszék) ítélkezési gyakorlata kimondja, hogy a büntetőjogi felelősség elévülésére és az elévülés megszakadására vonatkozó szabályok anyagi jogi jellegűek, ezért alkalmazható rájuk a lex mitior elve. (
83
)
136.
A Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) 297/2018. sz. és 358/2022. sz. határozatai hangsúlyozták, hogy 2018. június 25. és 2022. május 30. között – az említett elv alkalmazása miatt – nem létezett a büntetőjogi felelősség elévülési idejének megszakadását megalapozó ok.
137.
Ahhoz, hogy az enyhébb büntető törvény visszaható hatálya elvének a román jog által megállapított e nemzeti védelmi szintje alkalmazható legyen, a Bíróság szerint az említett nemzeti védelmi szint két feltételnek kell, hogy megfeleljen: (
84
)
–
Nem veszélyezteti a Charta által biztosított védelem szintjét, ahogyan azt a Bíróság értelmezte.
–
Nem gátolhatja továbbá az uniós jog elsőbbségét, egységességét és tényleges érvényesülését.
138.
Az első feltételt illetően az uniós jog nem írt elő különös szabályozást ezen a területen. A román védelmi szint alkalmazása tehát nem érinti a Charta 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondatában foglalt védelmi szintet.
139.
Azt már nehezebb eldönteni, hogy a lex mitior elvnek a román jog szerinti védelmi szintje gátolja‑e az uniós jog egységességét, elsőbbségét és tényleges érvényesülését, mivel az M.A.S. és M.B. ítéletben, illetve a Euro Box Promotion ítéletben kialakított ítélkezési gyakorlat nem könnyen egyeztethető össze egymással.
140.
Az M. A. S. és M. B. ügyben a Bíróság:
–
elismerte, hogy az Olasz Köztársaság az említett időpontban szabadon határozhatta meg azt a jogrendjében, hogy a büntetőjogi felelősség elévülési rendszere a bűncselekmények és a büntetések meghatározására vonatkozó szabályokhoz hasonlóan a büntető anyagi jog hatálya alá tartozik, és ennélfogva a bűncselekmények és büntetések törvényességének elve vonatkozik rá ugyanúgy, mint ez utóbbi szabályokra. (
85
)
–
Rámutatott, hogy az Olasz Köztársaság a bűncselekmények és büntetések törvényességére vonatkozó elv védelmének az uniós jogban előírtnál magasabb nemzeti szintjét alkalmazhatja, feltéve, hogy ez nem veszélyezteti az uniós jog egységességét, elsőbbségét és tényleges érvényesülését. (
86
)
–
Az olasz alkotmánybíróságnak azon negatív hatással kapcsolatos érveire tekintettel, amelyet a Taricco ítélet alkalmazása gyakorolt a büntetőjogi törvényesség olasz alkotmányban rögzített elvére, megállapította, hogy a nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy a büntető törvénykönyv rendelkezései (amelyek az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalás eseteinek jelentős számában megakadályozzák a hatékony és visszatartó erejű szankciók kiszabását) alkalmazásának a mellőzése az olasz jogrendben olyan bizonytalanságot idéz‑e elő az alkalmazandó elévülési rendszer meghatározása szempontjából, amely sérti a büntetőjogi törvényesség elvét. (
87
)
–
Kimondta, hogy amennyiben a nemzeti bíróság arra a megállapításra jut, hogy a büntető törvénykönyv szóban forgó rendelkezései alkalmazásának mellőzésére vonatkozó kötelezettség sérti a bűncselekmények és büntetések törvényességének elvét, nem köteles eleget tenni az e rendelkezések mellőzésére vonatkozó kötelezettségnek, még akkor sem, ha az e kötelezettségnek való megfelelés lehetővé tenné az uniós joggal összeegyeztethetetlen nemzeti helyzet orvoslását. (
88
)
141.
A Bíróság tehát elismerte az uniós jog elsőbbsége elve alkalmazásának korlátját: a nemzeti bíróságok alkalmazhatnak az uniós joggal ellentétes belső szabályokat egy olyan alapvető jog (a büntetőjogi törvényesség elve) védelme érdekében, amelyet a nemzeti jog az uniós jog által meghatározottnál magasabb védelmi szinttel garantál. (
89
)
142.
Az M.A.S. és M.B. ítélet tehát nem kötelezi a nemzeti bíróságot arra, hogy az Unió pénzügyi érdekeinek védelmét olyannyira abszolút prioritásként kezelje, hogy ezen érdekek elsőbbséget élvezzenek egy olyan alapvető joggal szemben, mint a bűncselekmények és büntetések törvényességének elve.
143.
A Euro Box Promotion ítéletben a Bíróság elemezte a román szabályozást és alkotmánybírósági ítélkezési gyakorlatot, (
90
) amely – az M.A.S. és M.B. ügyben vizsgált olasz szabályozáshoz hasonlóan – az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalást megvalósító cselekmények büntetlenségének rendszerszintű kockázatát eredményezheti az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdésében foglalt kötelezettség rovására. Az erre vonatkozó elemzését követően a Bíróság megállapította, hogy:
–
a kérdést előterjesztő bíróságnak biztosítania kell a Charta 47. cikke második bekezdésének első mondatában foglalt alapvető jogok szükséges tiszteletben tartását, nevezetesen, hogy mindenkinek joga van arra, hogy ügyét a törvény által megelőzően létrehozott független bíróság tisztességesen, nyilvánosan és észszerű időn belül tárgyalja.
–
„[…] [A]z ítélkező testületek összetételének meghatározása során elkövetett szabálytalanság a Charta 47. cikke második bekezdése első mondatának megsértését vonja maga után, különösen akkor, ha e szabálytalanság olyan természetű és súlyú, hogy azzal a valós veszéllyel jár, hogy más hatalmi ágak – különösen a végrehajtó hatalom – jogosulatlanul gyakorolhatnak valamely mérlegelési jogkört, veszélyeztetve az ítélkező testületek összetételének meghatározására irányuló eljárás eredményének feddhetetlenségét, ezáltal jogos kétséget ébresztve a jogalanyokban az érintett bíró vagy bírák függetlenségét és pártatlanságát illetően”. (
91
)
–
A korrupciós ügyekben ítélkező román testületek szakosodására és összetételére vonatkozó gyakorlat nem sérti a Charta 47. cikke második bekezdésének első mondatát, és ezért az M. A. S. és M. B. ítéletben megoldott esettől eltérő esetről van szó. Ennek következtében „[…] a Charta 47. cikke második bekezdésének első mondatából eredő követelmények nem akadályozzák meg a[z] [alkotmánybírósági] ítéletekből eredő ítélkezési gyakorlat […] alkalmazásának mellőzését”. (
92
)
–
Az alapvető jogok védelmével kapcsolatos nemzeti követelménynek minősülhet az azon követelményre vonatkozó román jogalkotási és alkotmánybírósági ítélkezési gyakorlat, miszerint a korrupciós ügyben hozott másodfokú ítéleteket olyan ítélkező testületeknek kell meghozniuk, amelyek valamennyi tagját sorshúzással jelölik ki. (
93
)
–
Valamely, e védelemmel kapcsolatos nemzeti követelmény veszélyeztethetné az uniós jognak, különösen az EUMSZ 325. cikknek a PIF‑egyezmény 2. cikkével összefüggésben értelmezett (1) bekezdésének, valamint a 2006/928 határozatnak az elsőbbségét, egységességét és tényleges érvényesülését, mivel az Unió pénzügyi érdekeit sértő csalással kapcsolatos súlyos bűncselekményeket, illetve általában súlyos korrupciós bűncselekményeket megvalósító cselekmények büntetlenségének rendszerszintű kockázatával járna. (
94
)
144.
Véleményem szerint a jelen jogvita inkább ahhoz a jogvitához áll közelebb, amely az M. A. S. és M. B. ítélethez vezetett, nem pedig a Euro Box Promotion ítélethez vezetőhöz. Az utóbbi ügyben a Bíróság nem találta a Charta 47. cikke második bekezdésének első mondatával ellentétesnek a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék korrupciós ügyekre szakosodott tanácsainak összetételére vonatkozó azon gyakorlatot, amelyet a román alkotmánybíróság alkotmányellenesnek nyilvánított. A román jogban a független bírósághoz való jog nemzeti védelmi szintje sem létezett egyértelműen, amelyet korábban törvény állapított meg. Az említett védelmi szintet az egyik fél a tárgyaláson a Bíróság kérdésére válaszolva felvetette, de a román kormány és a Bizottság tagadta a létezését. (
95
)
145.
Mindenesetre az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos bűncselekmények büntetlenségének rendszerszintű kockázatára való hivatkozás számomra nem tűnik olyan jogalapnak, amely egy olyan alapvető jog korlátozását indokolná, mint az enyhébb büntető törvény visszamenőleges hatályú alkalmazása, amennyiben a tagállam alkotmányos rendszerében létezik e jognak a Charta 49. cikke (1) bekezdése utolsó mondata által előírtnál magasabb védelmi szintje.
146.
Röviden, ha a Charta 49. cikke (1) bekezdése utolsó mondatának nem az általam javasolt értelmezése kerülne elfogadásra, akkor a Curtea Constituționalănak (alkotmánybíróság) a büntetőjogi felelősség elévülése megszakadása okainak 2018 és 2022 között fennálló hiányára vonatkozó ítélkezési gyakorlata az lex mitior visszaható hatályának elvét illetően a Charta említett cikkénél magasabb nemzeti védelmi szintet állapított meg.
147.
Az igaz, hogy e nemzeti védelmi szint alkalmazása az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalás elkövetése miatt büntetőeljárás alá vont személyek büntetlenségének kockázatához vezethet, amint azt már elemeztem, és amint azt a kérdést előterjesztő bíróság is hangsúlyozza.
148.
Az M. A. S. és M. B. ítélet előzménye azonban a büntetlenség azonos kockázatával járt, így nem látom okát annak, hogy ezt a jelen ügyben megkerüljük. A lex mitior elvének magasabb nemzeti védelmi szintje az M. A. S. és M. B. ügyhöz hasonlóan, és a Euro Box Promotion üggyel ellentétben itt egyértelműen megállapítható.
149.
Az Unió pénzügyi érdekei kétségtelenül védelmet érdemelnek, de ez nem élvezhet elsőbbséget egy olyan alapvető jog védelmével szemben, mint amelyet az enyhébb büntető törvény visszaható hatályának elve képvisel.
150.
Egy olyan jogközösségben, mint az Unió, az alapvető jogok nem kevésbé fontosak, mint az Unió pénzügyi érdekei. Más szóval, az Unió pénzügyi érdekeit nem lehet az alapvető jogok megsértése árán védeni.
151.
Ha az EUMSZ 325. cikk és az azt végrehajtó szabályok alkalmazása hiányos, és az egy vagy több államban a büntetlenség rendszerszintű kockázatával jár, az Unió reakciójára más jogi mechanizmusok is rendelkezésére állnak, például a kötelezettségszegés megállapítása. Nem tűnik számomra összeegyeztethetőnek a jogállamnak az EUSZ 2. cikkben foglalt értékével a lex mitior elv védelmi szintjének az Unió pénzügyi érdekei hatékonyabb védelme céljából történő csökkentése.
152.
Következésképpen az uniós jog elsőbbsége ebben az esetben nem érvényesülne, és a kérdést előterjesztő bíróságnak nem kellene figyelmen kívül hagynia a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) ítélkezési gyakorlatát annak érdekében, hogy biztosítsa az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdésének és a 2006/928 határozatnak való megfelelést. Éppen ellenkezőleg, a lex mitior elvnek a román jogban magasabb, természeténél fogva a bűncselekmények elkövetőire nézve kedvező védelmi szintjének megőrzése érdekében az említett ítélkezési gyakorlatot kell követni.
153.
Továbbá, ez a megoldás egyeztethető a legjobban össze a büntetőjogi törvényesség elvével és az alkalmazandó büntető törvény előreláthatóságának és pontosságának követelményével. (
96
) A Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) határozatai – az Înalta Curte de Casație și Justiție (legfőbb semmítő ‑és ítélőszék) határozatával kiegészítve – a rendes bíróságok között felmerülő kétségek által jellemzett időszakot követően tisztázták a büntetőjogi felelősség elévülésének megszakadására vonatkozó, a 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikkének (1) bekezdésében foglalt rendszert. Ezen ítélkezési gyakorlat alkalmazásának mellőzése újabb bizonytalanságot szülne a büntetőjogi felelősség elévülésének a 2018 és 2022 közötti megszakadásával kapcsolatban.
C.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés
154.
A kérdést előterjesztő bíróság a harmadik kérdését arra az esetre teszi fel, ha a Bíróság az első két kérdésre igenlő választ adna (és csak akkor, ha nem adható az uniós joggal összhangban álló értelmezés).
155.
Mivel az első két kérdésre nemleges választ javaslok, a harmadik kérdéssel nem lenne szükséges foglalkozni. Mégis megteszem, arra az esetre, ha a Bíróság más álláspontot képviselne.
156.
A Bíróságnak a román igazságszolgáltatási rendszer egyes szempontjairól hozott korábbi határozatai (
97
) lehetővé teszik az előzetes döntéshozatalra előterjesztett utolsó kérdés megválaszolását. Ebben a kérdésben a kérdést előterjesztő bíróság a bírák fegyelmi felelősségre vonásának lehetőségét hangsúlyozza, ha azon az alapon térnek el az alkotmánybíróság ítélkezési gyakorlatától, hogy az nem felel meg az uniós jognak.
157.
Amint arra a kérdést előterjesztő bíróság (
98
) és a román kormány rámutat, a 303/2004. sz. törvény 99. cikkének ș) pontját – amely fegyelmi vétségnek tekintette a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) vagy az Înalta Curte de Casație și Justiție (legfőbb semmítő‑ és ítélőszék) törvényességi jogorvoslat keretében hozott határozatainak megsértését – az RS‑ítéletet követően hatályon kívül helyezték.
158.
A Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) 2022. november 9‑i 520/2022. sz. határozata azonban kimondta, hogy a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) vagy az Înalta Curte de Casație și Justiție (legfőbb semmítő ‑és ítélőszék) határozatainak figyelmen kívül hagyása fegyelmi büntetést vonhat maga után, ha a bíró rosszhiszeműen vagy súlyos gondatlansággal járt el. A kérdést előterjesztő bíróság megkérdőjelezi ennek az új fegyelmi rendszernek az uniós joggal való összeegyeztethetőségét.
159.
A Euro Box Promotion ítélet és az RS‑ítélet elegendő támpontot nyújt e kérdés megválaszolásához. Ezért csak ezen ítéletek néhány megfontolásának átvételére szorítkozom:
–
„[…] a bíróságok függetlenségének biztosítása nem járhat különösen azzal a következménnyel, hogy teljes mértékben kizárja, hogy a bíró fegyelmi felelőssége bizonyos egészen kivételes esetekben az általa hozott bírósági határozatok miatt megállapítható legyen. A függetlenség e követelményének ugyanis nyilvánvalóan nem az a célja, hogy felmentse a bírákat az általuk esetlegesen megvalósított súlyos és teljességgel kimenthetetlen olyan magatartásokért való felelősség alól, amelyek például a nemzeti és az uniós jog szabályainak – amelyek tiszteletben tartásának biztosítása a bírák feladata – szándékos és rosszhiszemű vagy különösen súlyos és kirívó gondatlanságból eredő megsértését, az ügyek önkényes elbírálását vagy az igazságszolgáltatás megtagadását képezik, holott éppen e bírák feladata, hogy az igazságszolgáltatás letéteményeseiként elbírálják a jogalanyok által eléjük tárt jogvitákat.” (
99
)
–
„A bíróságok függetlenségének megőrzése, és annak elkerülése érdekében, hogy a fegyelmi felelősségi rendszert a jogszabály szerinti céljától eltérítve a bírósági határozatok feletti politikai ellenőrzésre vagy a bírákkal szembeni nyomásgyakorlásra használják fel, elengedhetetlen azonban, hogy önmagában az a körülmény, hogy a bírósági határozat a nemzeti és uniós jogszabályok értelmezése és alkalmazása, illetve a tények és bizonyítékok értékelése során elkövetett esetleges hibát tartalmaz, önmagában ne vezethessen az érintett bíró fegyelmi felelősségének megállapításához.” (
100
)
–
„[A]z EUSZ 2. cikket és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás vagy gyakorlat, amely szerint a nemzeti alkotmánybíróság határozatainak a nemzeti rendes bíróságok bírái általi bármilyen figyelmen kívül hagyása megalapozhatja e bírák fegyelmi felelősségét.” (
101
)
–
„[A]z EUSZ 2. cikkel, az EUSZ 4. cikk (2) és (3) bekezdésével, az EUMSZ 267. cikkel és az uniós jog elsőbbségének elvével összefüggésben úgy kell értelmezni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás vagy gyakorlat, amely lehetővé teszi a nemzeti bíróság fegyelmi felelősségének megállapítását azon az alapon, hogy az a Bíróság által értelmezett uniós jogot alkalmazta, és figyelmen kívül hagyta az érintett tagállam alkotmánybíróságának az uniós jog elsőbbsége elvével összeegyeztethetetlen ítélkezési gyakorlatát.” (
102
)
160.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésre tehát ilyen értelemben kell válaszolni.
V. Végkövetkeztetés
161.
A fent kifejtettek alapján azt javaslom, hogy a Bíróság a Curtea de Apel Brașov (brassói ítélőtábla, Románia) előzetes döntéshozatal iránti kérelmére a következő választ adja:
„1)
A büntetőjogi felelősség elévülési idejének megszakadására vonatkozó olyan nemzeti szabályozás és ítélkezési gyakorlat, amelynek következtében az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalást megvalósító cselekmények jelentős száma büntetlenül marad, főszabály szerint sérti az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdését és a Romániában felállítandó együttműködési, valamint az igazságügyi reform és a korrupció elleni küzdelem területén érvényes külön értékelési kritériumok teljesítése terén elért haladást ellenőrző mechanizmus létrehozásáról szóló, 2006. december 13‑i 2006/928/EK bizottsági határozatot.
A nemzeti bíróság nem köteles mellőzni az ilyen nemzeti szabályozás és ítélkezési gyakorlat alkalmazását, ha azokat az Európai Unió Alapjogi Chartája 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondatában foglalt, az enyhébb büntető törvény visszaható hatályára vonatkozó elv alkalmazása, vagy ennek hiányában az említett elvnek a nemzeti jog által meghatározott, magasabb nemzeti védelmi szintje indokolja.
2)
Az EUSZ 2. cikket és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás vagy gyakorlat, amely szerint a nemzeti alkotmánybíróság vagy legfelsőbb bíróság határozatainak a nemzeti rendes bíróságok bírái általi bármilyen figyelmen kívül hagyása megalapozhatja e bírák fegyelmi felelősségét. Az említett rendelkezésekkel azonban nem ellentétes a fegyelmi felelősség olyan kivételes esetekben történő megállapítása, mint amilyen a bírák súlyos és teljességgel kimenthetetlen, a nemzeti és az uniós jog szabályainak – amelyek tiszteletben tartásának biztosítása a bírák feladata – szándékos és rosszhiszemű vagy különösen súlyos és kirívó gondatlanságból eredő megsértését megvalósító magatartása.
Az EUSZ 2. cikkel, az EUSZ 4. cikk (2) és (3) bekezdésével, az EUMSZ 267. cikkel és az uniós jog elsőbbségének elvével összefüggésben úgy kell értelmezni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás vagy gyakorlat, amely lehetővé teszi a nemzeti bíróság fegyelmi felelősségének megállapítását azon az alapon, hogy az a Bíróság által értelmezett uniós jogot alkalmazta, és figyelmen kívül hagyta az alkotmánybíróságnak az uniós jog elsőbbsége elvével összeegyeztethetetlen ítélkezési gyakorlatát.”
(
1
)	Eredeti nyelv: spanyol.
(
2
)	Az Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikke alapján, az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, Brüsszelben, 1995. július 26‑án aláírt és a Tanács 1995. július 26‑i jogi aktusához mellékelt egyezmény (HL 1995. C 316., 49. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 8. kötet, 57. o.; a továbbiakban: PIF‑egyezmény).
(
3
)	A Romániában felállítandó együttműködési, valamint az igazságügyi reform és a korrupció elleni küzdelem területén érvényes külön értékelési kritériumok teljesítése terén elért haladást ellenőrző mechanizmus létrehozásáról szóló, 2006. december 13‑i bizottsági határozat (HL 2006. L 354., 56. o.).
(
4
)	Az Unió pénzügyi érdekeit érintő csalás ellen büntetőjogi eszközökkel folytatott küzdelemről szóló, 2017. július 5‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2017. L 198., 29. o.; a továbbiakban: PIF‑irányelv).
(
5
)	Az 1968. július 21‑i Codul Penal, republicat (Monitorul Oficial al României, I. rész, 1997. április 16‑i 65. szám) (1968. július 21‑i büntető törvénykönyv, újra közzétéve). Ez a büntető törvénykönyv a Lege nr. 140/1996, pentru modificaarea și completarea Codului penal (Monitorul Oficial al României, I. rész, 1996. november 14‑i 289. szám) (a büntető törvénykönyv módosításáról szóló 140/1996. sz. törvény) által átdolgozott szöveg eredménye, és 2014. február 1‑jéig volt hatályban (a továbbiakban: 1969. évi büntető törvénykönyv).
(
6
)	A 2009. július 17‑i Legea nr. 286/2009 privind Codul penal (Monitorul Oficial al României, I. rész, 2009. július 24‑i 510. szám) (a büntető törvénykönyvről szóló 286/2009. sz. törvény; a továbbiakban: 2009. évi büntető törvénykönyv). 2014. február 1‑je óta hatályos.
(
7
)	A 2022. május 30‑i Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 71 din 30 mai 2022 pentru modificarea articolului 155 alineatul (1) alineatul (1) din Legea nr. 286/2009 privindul Codul penal (Monitorul Oficial al României, I. rész, 2022. május 30‑i 531. szám) (a büntető törvénykönyvről szóló 286/2009. sz. törvény 155. cikke (1) bekezdésének módosításáról szóló 71/2022. sz. sürgősségi kormányrendelet; a továbbiakban: 71/2022. sz. sürgősségi kormányrendelet).
(
8
)	Legea nr. 135/2010 privindul Codul de procedură penală (Monitorul Oficial al României, I. rész, 2010. július 15‑i 486. szám) (a büntetőeljárási törvénykönyvről szóló 135/2010. sz. törvény).
(
9
)	Ezzel szemben a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) úgy ítélte meg, hogy a korábbi jogalkotási megoldás (az 1969. évi büntető törvénykönyv 123. cikkének első bekezdése) megfelelt az alkotmány által előírt előreláthatósági feltételeknek, mivel úgy rendelkezett, hogy csak az olyan cselekmény elvégzése szakíthatja meg a büntetőjogi felelősség elévülését, amelyről a törvény szerint értesíteni kell a terheltet.
(
10
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint az Înalta Curte de Casație și Justiție (legfőbb semmítő ‑és ítélőszék, Románia) a 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikke (1) bekezdésének értelmezésére irányuló, a 297/2018. sz. alkotmánybírósági határozatot követően benyújtott kérelmeket, valamint az e rendelkezés értelmezésére irányuló, a törvényességi jogorvoslat keretében benyújtott rendkívüli kérelmet egyaránt elfogadhatatlannak nyilvánította. Ezt tükrözik 2019. március 21‑i 5. sz. és a 2019. november 11‑i 25. sz. határozatai.
(
11
)	Ezt a jogi aktust néhány nappal a 358/2022. sz. alkotmánybírósági határozat közzététele után fogadták el (lásd a jelen indítvány 19. pontját).
(
12
)	Ezen ítéletből láthatóan az következik, hogy inkább egy előzetes jellegű, jogkérdésekre vonatkozó konzultávióról van szó.
(
13
)	Legea nr. 303/2004 privind statutul judecătorilor și procuroriloror (újra közzétéve: Monitorul Oficial al României, I. rész, 2005. szeptember 13‑i 826. szám) (a bírák és ügyészek jogállásáról szóló, 2004. június 28‑i 303/2004. sz. törvény).
(
14
)	Legea nr. 303/2022 din 15 noiembrie 2022 privind statutul judecătorilor și procurorilor (közzétéve: Monitorul Oficial al României, 2022. november 16‑i 1102. szám) (a bírák és ügyészek jogállásáról szóló, 2022. november 15‑i 303/2022. sz. törvény).
(
15
)	A 2020. június 30‑i ítélet megerősítette a Tribunalul Brașov (brassói törvényszék, Románia) 2018. március 13‑i 38/S. sz. ítéletét.
(
16
)	Úgy véli, hogy a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) ítélkezési gyakorlata a büntetőjogi felelősség elévülésének megszakadását megalapozó okok hiánya miatt számos, szabadságvesztés‑büntetést kiszabó ítéletet megfosztott hatályától. Ez hátrányos megkülönböztetéshez vezetett egyrészt a jelen ügy felperesei, másrészt azon elítéltek tekintetében, akikre nézve a lex mitior elve nem hordoz előnyt.
(
17
)	A Bíróság akkor utasíthatja el a nemzeti bíróságok által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelmet, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű (kiemelés tőlem), vagy ha nem állnak a rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (2022. február 22‑iStichting Rookpreventie Jeugd és társai ítélet [C‑160/20, EU:C:2022:101], 82. pont).
(
18
)	2013. február 26‑i ítélet (C‑617/10, EU:C:2013:105, a továbbiakban: Åkerberg Fransson ítélet).
(
19
)	2015. szeptember 8‑i ítélet (C‑105/14, EU:C:2015:555, a továbbiakban: Taricco ítélet.)
(
20
)	2017. december 5‑i ítélet (C‑42/17, EU:C:2017:936, a továbbiakban: M. A. S. és M. B. ítélet).
(
21
)	2021. december 21‑i ítélet (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 és C‑840/19, EU:C:2021:1034, a továbbiakban: Euro Box Promotion ítélet).
(
22
)	A közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i tanácsi irányelv (HL 2006. L 347., 1. o.; helyesbítések: HL 2007. L 335., 60. o.; HL 2015. L 323., 31. o.).
(
23
)	Åkerberg Fransson ítélet, 25. pont; Taricco ítélet, 36. pont. Konkrétan „a [2006/112] irányelvnek az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett 2. és 273. cikkéből az következik, hogy a tagállamok kötelesek elfogadni valamennyi jogalkotási és közigazgatási rendelkezést annak érdekében, hogy a területükön biztosítsák az esedékes héa teljes összegének beszedését, továbbá hogy küzdjenek az adócsalás ellen” (2018. május 2‑iScialdone ítélet, C‑574/15, EU:C:2018:295, 26. pont).
(
24
)	Ennek jellegéről, tartalmáról és hatásáról lásd: 2021. május 18‑iAsociația Forumul Judecătorilor din România és társai ítélet (C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 és C‑397/19, EU:C:2021:393; a továbbiakban: „Asociaţia Forumul Judecătorilor din România” ítélet), 152–178. pont; Euro Box Promotion ítélet, 155–175. pont.
(
25
)	A Bizottság által az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz intézett, a Románia által az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében elért haladásról szóló, 2022. november 22‑i COM(2022) 664 final jelentés (a továbbiakban: 2022. évi EEM‑jelentés), 13. és 27. oldal.
(
26
)	2018. június 5‑iKolev és társai ítélet (C‑612/15, EU:C:2018:392, a továbbiakban: Kolev‑ítélet), 50. pont; 2019. január 17‑iDzivev és társai ítélet (C‑310/16, EU:C:2019:30, a továbbiakban: Dzivev ítélet) 25. pont; Euro Box Promotion ítélet, 181. pont.
(
27
)	M. A. S. és M. B ítélet., 31. és 32. pont; Kolev ítélet, 51. és 52. pont; Euro Box Promotion ítélet, 182. pont.
(
28
)	„[A]z Unió pénzügyi érdekei védelmének tulajdonítandó jelentőségre tekintettel, amely az Unió egyik céljának minősül, […] [az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdése szerinti] »jogellenes tevékenység« fogalmát nem lehet megszorítóan értelmezni” (2018. május 2‑iScialdone ítélet, C‑574/15, EU:C:2018:295, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
29
)	Euro Box Promotion ítélet, 186. pont; valamint Bobek főtanácsnok említett ügyre (EU:C:2021:170) vonatkozó indítványa, 98. és 99. pont.
(
30
)	„[M]inden szándékos cselekmény vagy mulasztás […] olyan hamis, helytelen vagy hiányos nyilatkozatok vagy dokumentumok felhasználás[ára] vagy előterjesztés[ére vonatkozóan], amelyek következménye az [Unió] általános költségvetése vagy az [Unió] kezelésében levő, illetve [annak] nevében kezelt költségvetés forrásainak jogtalan csökkentése”.
(
31
)	Taricco ítélet, 41. pont.
(
32
)	Taricco ítélet, 39. pont.
(
33
)	„Elsődlegesen a nemzeti jogalkotó feladata, hogy az EUMSZ 325. cikkből eredő kötelezettségek teljesítését lehetővé tevő olyan szabályokat írjon elő, amelyek figyelembe veszik a Taricco ítélet 58. pontjában kifejtett megfontolásokat. E jogalkotó feladata ugyanis annak biztosítása, hogy a büntethetőség elévülésének nemzeti rendszere ne vezessen büntetlenséghez a héa területén elkövetett súlyos csalások jelentős számában […]” (M.A.S. és M.B., 41. pont).
(
34
)	Amint arra L. N. írásbeli észrevételeiben rámutatott, a 2009. évi büntető törvénykönyv 154. cikkében előírt elévülési idők nyolc és tíz év között mozognak a súlyos héacsalási bűncselekmények esetében.
(
35
)	2018. június 25. (a Curtea Constituțională [alkotmánybíróság] 297/2018. sz. határozata hivatalos közzétételének időpontja) és 2022. május 30. (a 71/2022. sz. sürgősségi kormányrendelet hivatalos közzétételének és hatálybalépésének időpontja) között.
(
36
)	Az enyhébb büntető törvénynek (a büntetőjogi felelősség elévülési idejének megszakítását megalapozó okok megszűnése miatt) az engedély nélküli járművezetés bűncselekményei miatt elítélt személyekre történő alkalmazása esetében a Bíróság a 2023. január 12‑iSNI végzésben (C‑506/22, nem tették közzé, EU:C:2023:46) elfogadhatatlannak nyilvánított egy előzetes döntéshozatal iránti kérelmet.
(
37
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, 121. pont.
(
38
)	A Bizottság hasonlóképpen előadja, hogy a 2018–2022 közötti időszakban – a 71/2022. sz. sürgősségi kormányrendelet közzétételéig – a rendes bíróságok annak megfelelően alkalmazták a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) 297/2018. sz. ítéletét, hogy a terhelttel közölt cselekmények megszakítják a büntetőjogi felelősség elévülési idejét. Mivel ez a megoldás egybeesik az 1969. évi büntető törvénykönyvben foglalt megoldással, a kérdéses időszakban nem volt enyhébb büntető törvény, így nem kellett mellőzni az alkotmánybírósági ítélkezési gyakorlat alkalmazását.
(
39
)	2020. március 4‑iTelecom Italia ítélet (C‑34/19, EU:C:2020:148), 59. és 60. pont; 2023. május 4‑iAgenția Națională de Integritate ítélet (C‑40/21, EU:C:2023:367), 71. pont.
(
40
)	A román jog contra legem értelmezése valószínűleg sértené a román alkotmány 147. cikkének (4) bekezdését, bár ennek eldöntése kizárólag a nemzeti bíróságok feladata.
(
41
)	Taricco ítélet, 51. pont.
(
42
)	Kolev ítélet, 65. pont; Dzivev ítélet, 31. pont.
(
43
)	Asociaţia Forumul Judecătorilor din România ítélet, 149. pont; Euro Box Promotion ítélet, 156. pont.
(
44
)	Asociaţia Forumul Judecătorilor din România ítélet, 178. pont; Euro Box Promotion ítélet, 175. pont.
(
45
)	Asociaţia Forumul Judecătorilor din România ítélet, 172. pont; Euro Box Promotion ítélet, 169. pont.
(
46
)	„Az Országos Korrupcióellenes Igazgatóság által közzétett becslés szerint ennek következtében összesen 557, ügyészi szakban vagy a bíróság előtt folyamatban lévő büntetőügy megszüntetésére kerülhet sor. Bár a károkozás pontos mértékét eseti alapon kellene értékelni, az Országos Korrupcióellenes Igazgatóság becslése szerint ezekben az ügyekben a kár mintegy 1,2 milliárd EUR, a vesztegetés és a befolyással üzérkedés miatti ügyekben érintett teljes összeg pedig mintegy 150 millió EUR. […]. A korrupciós ügyeken túl, a terrorizmussal és a szervezett bűnözéssel foglalkozó szakosított ügyészség becslése szerint […] összesen 605 folyamatban lévő ügy lenne érintett, amelyekben a teljes becsült pénzügyi kár meghaladja az 1 milliárd EUR‑t. A Legfőbb Ügyészség egyéb bűncselekményekre vonatkozó becslései nem állnak rendelkezésre.” (COM(2022) 664 final, 27. o.).
(
47
)	Taricco ítélet, 50–52. pont.
(
48
)	M. A. S. és M. B. ítélet, 39. pont.
(
49
)	Kolev ítélet, 68. és 71. pont; Dzivev ítélet, 33. pont; és Euro Box Promotion ítélet, 204. pont.
(
50
)	M. A. S. és M. B. ítélet, 52. pont; „Ez, a Charta 49. cikkében foglalt elv [a bűncselekmények és büntetések törvényessége] kötelező a tagállamokra nézve, amikor a Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében az uniós jogot hajtják végre; erről van szó akkor, amikor az EUMSZ 325. cikkben rájuk rótt kötelezettségeknek megfelelően a héa területén elkövetett bűncselekményekkel szemben büntetőjogi szankciókat szabnak ki. Az uniós források hatékony beszedésének biztosítására irányuló kötelezettség tehát nem kerülhet szembe ezen elvvel.”
(
51
)	A Bíróság korábban megállapította, hogy ezen elv a tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból ered, és ezért azt úgy kell tekinteni, mint amely az uniós jog azon általános elveinek részét képezi, amelyeket a nemzeti bíróság a nemzeti jog alkalmazása során köteles tiszteletben tartani: 2018. augusztus 7‑iClergeau és társai ítélet (C‑115/17, EU:C:2018:651, a továbbiakban: Clergeau ítélet), 26. pont; 2016. október 6‑iPaoletti és társai ítélet (C‑218/15, EU:C:2016:748, a továbbiakban: Paoletti ítélet), 25. pont; 2005. május 3‑iBerlusconi és társai ítélet (C‑387/02, C‑391/02 és C‑403/02, EU:C:2005:270), 68. és 69. pont.
(
52
)	Lásd különösen a polgári és politikai jogokról szóló nemzetközi egyezségokmány 15. cikke (1) bekezdésének első mondatát (aláírásra megnyitva: 1966. december 19., UN Treaty Series, 999. kötet, 171. o.).
(
53
)	Clergeau ítélet, 33. pont; és Paoletti ítélet, 27. pont.
(
54
)	Kokott főtanácsnok Berlusconi és társai egyesített ügyekre (C‑387/02, C‑391/02 és C‑403/02, EU:C:2004:624) vonatkozó indítványa, 159–161. pont; Clergeau és társai ügyre (C‑115/17, EU:C:2018:240) vonatkozó indítványa, 39. és 40. pont; valamint Bobek főtanácsnok Scialdone ügyre (C‑574/15, EU:C:2017:553) vonatkozó indítványa, 155–160. pont. Lásd még Paoletti ítélet, 27. pont.
(
55
)	EJEB, nagytanács, 2009. szeptember 17., Scoppola kontra Olaszország ítélet (2.) (EC:ECHR:2009:0917JUD001024903; a továbbiakban: Scoppola kontra Olaszország ítélet), 108. §.
(
56
)	EJEB, Scoppola kontra Olaszország ítélet, 108. §.
(
57
)	EJEB, Scoppola kontra Olaszország ítélet, 108. §.
(
58
)	EJEB, Scoppola kontra Olaszország ítélet, 109. §; 2014. március 18., Öcalan kontra Törökország ítélet (2.) (EC:ECHR:2014:0318JUD002406903), 175. §. Lásd még: EJEB, 2016. január 12., Gouarré Patt kontra Andorra ítélet (EC:ECHR:2016:0112JUD003342710), 28. §; 2016. július 12., Ruban kontra Ukrajna ítélet (EC:ECHR:2016:0712JUD000892711), 37. §; 2017. január 24., Koprivnikar kontra Szlovénia ítélet (EC:ECHR:2017:0124JUD006750313), 49. §.
(
59
)	Clergeau ítélet, 33. pont; Paoletti ítélet, 27. pont.
(
60
)	Később a PIF‑irányelv 12. cikke megvalósította az ilyen típusú bűncselekményekre alkalmazandó elévülési szabályok részleges harmonizációját, de e rendelkezés is tisztázatlanul hagyta, hogy a büntetőjogi felelősség elévülési szabályai anyagi vagy eljárási jellegűek‑e.
(
61
)	Akárcsak a bűncselekmények meghatározása és a büntetések megállapítása, amelyek szabályozására szintén vonatkozik a büntetőjogi törvényesség elve. M. A. S. és M. B. ítélet, 45. pont.
(
62
)	Belgium, Németország és Franciaország az elévülési szabályok eljárásjogi felfogását követi. Ezzel szemben Görögországban, Spanyolországban, Olaszországban, Lettországban, Svédországban és Romániában az anyagi büntetőjog területére tartoznak. Lengyelországban és Portugáliában egyaránt minősülnek anyagi és eljárási szabályoknak.
(
63
)	Taricco ítélet, 55–57. pont.
(
64
)	A 2022. június 22‑iVolvo és DAF Trucks ítélet (C‑267/20, EU:C:2022:494), 46. pont: „[…] az eljárási határidőkkel ellentétben az elévülési idő azáltal, hogy az igény elenyészését eredményezi, az anyagi joghoz kapcsolódik, mivel olyan szubjektív jog gyakorlását érinti, amelyet az érintett személy többé nem érvényesíthet bíróság előtt”. Ezért a tagállamok és az Európai Unió versenyjogi rendelkezéseinek megsértésén alapuló, nemzeti jog szerinti kártérítési keresetekre irányadó egyes szabályokról szóló, 2014. november 26‑i 2014/104/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 349., 1. o.) 10. cikkének („Elévülési idő”) anyagi jogi, és nem eljárási jelleget kölcsönöz.
(
65
)	EJEB, 2000. június 22‑i Coëme és társai kontra Belgium ítélet (EC:ECHR:2000:0622JUD003249296), 149. §; 2013. február 12., Previti kontra Olaszország ítélet (EC:ECHR:2013:0212DEC000184508), 80. §; 2015. szeptember 22., Borcea kontra Románia ítélet (EC:ECHR:2015:0922DEC005595914), 64. §.
(
66
)	Az elévülés kínzásnak minősülő bűncselekményekkel kapcsolatos nyomozásokra, elítélésekre és büntetésekre való alkalmazásáról szóló, 2022. április 26‑i P16‑2021‑001. sz. tanácsadói vélemény, 72–77. §; EJEB, 2020. június 18., Antia és Khupenia kontra Grúzia ítélet (EC:ECHR:2020:0618JUD000752310), 38–43. §.
(
67
)	M. A. S. és M. B. ítélet, 54‑58. pont.
(
68
)	EJEB, 1996. november 15., Cantoni kontra Franciaország ítélet, CE:ECHR:1996:1115JUD001786291, 45/1995. sz., 29. §; 2002. február 7., E. K. kontra Törökország ítélet, CE:ECHR:2002:0207JUD002849695, 28496/95. sz., 51. §; 2006. március 29., Achour kontra Franciaország ítélet, CE:ECHR:2006:0329JUD006733501, 67335/01. sz., 41. §; 2011. szeptember 20., OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos kontra Oroszország ítélet, CE:ECHR:2011:0920JUD001490204, 14902/04. sz., 567–570. §.
(
69
)	2017. március 28‑iRosneft ítélet (C‑72/15, EU:C:2017:236), 162. pont.
(
70
)	A Bíróság nem végezheti el az ítélkezési gyakorlat útján azt a harmonizációt, amelyet az uniós jogalkotó nem tudott megvalósítani, még akkor sem, ha ez kívánatos lenne az Unió pénzügyi érdekei elleni súlyos bűncselekmények hatékonyabb megfékezése érdekében.
(
71
)	Kelsen, H., „La garantie juridictionnelle de la constitution (la justice constitutionnelle)”, Revue du droit public et de la science politique en France et à l’étranger, 1928, 197–257. o.
(
72
)	Hasonló megközelítésben lásd: a Cour de cassation, chambre criminel (semmítőszék, büntető kollégium, Franciaország) 2021. június 8‑i 20‑87078. sz. (FR:CCASS:2021:CR00864) ítélete: „les décisions du Conseil constitutionnel s’imposant aux pouvoirs publics et à toutes les autorités administratives et juridictionnelles en vertu de l’article 62 de la Constitution, les déclarations de non‑conformité ou les réserves d’interprétation qu’elles contiennent et qui ont pour effet qu’une infraction cesse, dans les délais, conditions et limites qu’elles fixent, d’être incriminée doivent être regardées comme des lois pour l’application de l’article 112‑4, alinéa 2, du code pénal” (kiemelés tőlem). A francia büntető törvénykönyv említett cikke úgy rendelkezik, hogy a büntetés végrehajthatósága megszűnik, ha azt olyan cselekmény miatt szabták ki, amely az ítéletet követő törvény értelmében már nem minősül bűncselekménynek.
(
73
)	A Bíróság hangsúlyozta, hogy az EUSZ 2. cikkel és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésével, valamint a 2006/928 határozattal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás vagy gyakorlat, amely szerint az alkotmánybíróság határozatai a rendes bíróságokra nézve kötelezőek. Ez a megállapítás azt feltételezi, hogy a nemzeti jog biztosítja az említett alkotmánybíróság – különösen a jogalkotó és a végrehajtó hatalommal szembeni – függetlenségét. A más ügyekben és a jelen ügyben benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelmekből nem tűnik ki olyan körülmény, amely arra utalna, hogy a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) – amelynek a román alkotmány 146. cikkének d) és e) pontja alapján többek között a törvények és rendeletek alkotmányossági kontrollja, valamint a hatóságok közötti alkotmányjogi természetű viták eldöntése a feladata – ne felelne meg az uniós jog által megkövetelt függetlenségi követelményeknek (lásd e tekintetben: Euro Box Promotion ítélet, 230. és 232. pont; 2022. február 22‑iRS [Alkotmánybírósági határozatok hatása] ítélet [C‑430/21, EU:C:2022:99; a továbbiakban: RS‑ítélet], 44. pont).
(
74
)	RS‑ítélet, 45. és 46. pont.
(
75
)	EJEB, 2016. július 12., Ruban kontra Ukrajna ítélet (EC:ECHR:2016:0712JUD000892711), 41–46. §§.
(
76
)	EJEB, Scoppola kontra Olaszország ítélet, 109. §: „amennyiben eltérés van valamely bűncselekmény elkövetési idején hatályban lévő büntetőjogi szabály és a végső döntés meghozatala előtt elfogadott későbbi büntetőjogi szabály között, a bíróságnak a vádlottra kedvezőbb rendelkezéseket kell alkalmazni”.
(
77
)	EJEB, 2016. január 12., Gouarré Patte kontra Andorra ítélet (EC:ECHR:2016:0112JUD003342710), 33–36. §; 2016. július 12., Ruban kontra Ukrajna ítélet (EC:ECHR:2016:0712JUD000892711), 39. §; 2017. január 24., Koprivnikar kontra Szlovénia ítélet (EC:ECHR:2017:0124JUD006750313), 49. §.
(
78
)	2015. október 6‑iDelvigne ítélet (C‑650/13, EU:C:2015:648), 56. pont.
(
79
)	A spanyol büntető törvénykönyv 23. cikkének (2) bekezdése szerint a vádlottra nézve kedvező büntető törvények visszaható hatállyal bírnak, még akkor is, ha a hatálybalépésükkor már jogerős ítéletet hoztak, és az elkövető a büntetését tölti. Hasonló rendelkezések léteznek Litvánia, Portugália vagy Lengyelország jogrendszerében is.
(
80
)	Ekként rendelkezik például a francia büntető törvénykönyv 112‑4. cikkének második mondata és az olasz büntető törvénykönyv 2. cikkének (2) bekezdése.
(
81
)	Németországban a 2022. március 25‑i törvény (BGBl. I, 571. o.) által módosított, 1987. április 7‑i, a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv (BGBl. I., 1074. és azt követő oldalak, különösen az 1319. o.) lehetővé teszi az elítélt számára, hogy a jogerős ítélettel lezárult büntetőeljárás újbóli megnyitását kérje, ha az említett ítélet a Bundesverfassungsgericht (szövetségi alkotmánybíróság, Németország) által alkotmányellenesnek és az alaptörvénnyel összeegyeztethetetlennek vagy semmisnek, illetve az alaptörvény e bíróság által adott értelmezésével összeegyeztethetetlennek nyilvánított szabályon alapul. Lásd: Schmidt‑Bleibtreu, Klein, Bethge, Bundesverfassungsgerichtsgesetz, 62. kiadás, 2022, C. H. Beck, München, 25. megjegyzés, 79. pont.
(
82
)	A lex mitior alkalmazása változtatható, többek között a pusztán ideiglenes jellegű, vagy a csak pénzbüntetést előíró, vagy a kivételes helyzetekre hozott és később megszűnő jogszabályok esetében.
(
83
)	Lásd különösen: az Înalta Curte de Casație și Justiție (legfőbb semmítő ‑és ítélőszék) 67/2022. sz. határozata.
(
84
)	Åkerberg Fransson ítélet, 29. pont; 2013. február 26‑iMelloni ítélet (C‑399/11, EU:C:2013:107), 60. pont; M.A.S. és M.B. ítélet, 47. pont; a 2019. július 29‑iPelham és társai ítélet (C‑476/17, EU:C:2019:624), 80. pont; Euro Box Promotion ítélet, 211. pont.
(
85
)	M. A. S. és M. B. ítélet 45. és 58. pont.
(
86
)	M. A. S. és M. B. ítélet, 47. és 48. pont.
(
87
)	M. A. S. és M. B. ítélet, 49., 50. és 59. pont.
(
88
)	M. A. S. és M. B. ítélet, 59. és 61. pont.
(
89
)	M. A. S. és M. B. ítélet 41., 42. és 60. pont.
(
90
)	Ezen ítéletek szerint a korrupciós és héacsalási ügyekben hozott olyan ítéletek, amelyeket első fokon nem az ilyen ügyekre szakosodott ítélkező testületek, vagy másodfokon nem az olyan ítélkező testületek hoztak meg, amelyek valamennyi tagját sorshúzással jelölik ki, a jog erejénél fogva semmisek, így a korrupciós és héacsalási ügyeket – adott esetben a jogerős ítéletek elleni rendkívüli jogorvoslat keretében – első vagy másodfokon újra meg kell vizsgálni.
(
91
)	Euro Box Promotion ítélet, 206. pont. A 207. pontban ez a következővel egészül ki: „noha az alkotmánybíróság az alapügyekben szóban forgó ítéletekben úgy ítélte meg, hogy a legfőbb semmítő‑ és ítélőszéknek a korrupciós ügyekben ítélkező testületek szakosodására és összetételére vonatkozó korábbi, többek között a szervezeti és működési szabályzaton alapuló gyakorlata nem felel meg az alkalmazandó nemzeti jogi rendelkezéseknek, nem tűnik ki, hogy e gyakorlat Románia igazságszolgáltatási rendszere valamely alapvető szabályának olyan nyilvánvaló megsértését jelentené, amely megkérdőjelezné a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék korrupciós ügyekben ítélkező azon testületeinek »a törvény által megelőzően létrehozott« bíróság jellegét, amelyek összetételét még az alkotmánybíróság ezen ítéleteit megelőzően az említett gyakorlatnak megfelelően határozták meg”.
(
92
)	Euro Box Promotion ítélet, 209. pont.
(
93
)	Euro Box Promotion ítélet, 210. pont.
(
94
)	Euro Box Promotion ítélet, 212. pont.
(
95
)	Euro Box Promotion ítélet, 210. pont.
(
96
)	M. A. S. és M. B. ítélet, 55. és 56. pont.
(
97
)	Asociaţia Forumul Judecătorilor din România ítélet; Euro Box Promotion ítélet; RS‑ítélet.
(
98
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, 145. és 146. pont.
(
99
)	RS‑ítélet, 83. pont, amely a 2021. július 15‑iBizottság kontra Lengyelország (A bírákra vonatkozó fegyelmi felelősségi rendszer) ítélet (C‑791/19, EU:C:2021:596) 137. pontjára és a Euro Box Promotion ítélet 238. pontjára hivatkozik.
(
100
)	RS‑ítélet, 84. pont, amely a 2021. július 15‑iBizottság kontra Lengyelország (A bírákra vonatkozó fegyelmi felelősségi rendszer) ítélet (C‑791/19, EU:C:2021:596) 138. pontjára és a Euro Box Promotion ítélet 239. pontjára hivatkozik.
(
101
)	RS‑ítélet, 87. pont, amely a Euro Box Promotion ítélet 242. pontjára hivatkozik.
(
102
)	RS‑ítélet, 93. pont és a rendelkező rész 2. pontja.