Ideiglenes változat
JULIANE KOKOTT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. április 16.(1)
C‑24/26. PPU. sz. [Casotta](i) ügy
CV;
Büntetőeljárás
a Procuratore generale presso la Corte di Appello
részvételével
(a Corte d’appello di Roma [római fellebbviteli bíróság, Olaszország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – (EU) 2016/343 irányelv – A tárgyaláson való jelenlét joga – A terhelt távollétében hozott bűnösséget megállapító ítélet – Visszavonási eljárás – Új tárgyaláshoz való jog – Feltételek – Az eredeti eljárásról való tudomásszerzés elkerülése – Minimális harmonizáció – A tagállamok azon lehetősége, hogy magasabb szintű védelmet nyújtsanak – Feltételek – 2012/29/EU irányelv – Az áldozat visszavonási eljárásban való részvételi joga ”
I.      Bevezetés
1.        Amint azt a büntetőeljárás során az ártatlanság vélelme egyes vonatkozásainak és a tárgyaláson való jelenlét jogának megerősítéséről szóló (EU) 2016/343 irányelv(2) kimondja, a gyanúsítottaknak vagy a vádlottaknak a tárgyaláson való jelenlétre vonatkozó joga a tisztességes eljáráshoz való jogon alapul, amely a demokratikus társadalom egyik alapelve.
2.        Mindazonáltal amint azt az említett irányelv egyértelművé teszi, a tárgyaláson való jelenlét joga nem abszolút.(3) A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy a terhelt távollétében hozott ítélet új tárgyalás megnyitása nélkül is végrehajtható. Ennek feltétele azonban az, hogy a megfelelően tájékoztatott érintett személy önként és egyértelműen lemondott arról, hogy a tárgyaláson jelen legyen, és hogy távolmaradása így szándékos döntés eredménye legyen.(4) Ezzel szemben, ha az ilyen döntés nem bizonyított, a terhelt távollétében hozott ítélet végrehajtása csak azzal a feltétellel lehetséges, hogy az érintett személynek joga legyen új tárgyaláshoz, ha ezt kéri.
3.        A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem keretében a Corte d’appello di Roma (római fellebbviteli bíróság, Olaszország) arra keresi a választ, hogy ellentétes‑e a 2016/343 irányelvvel az olyan nemzeti rendelkezés, amely nem teszi lehetővé számára, hogy az ilyen kérelem vizsgálata során figyelembe vegye a vádlott magatartását annak megvizsgálásához, hogy a vádlott szándékosan kerülte‑e ki az eljárásról való tudomásszerzést. Másként fogalmazva, a kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy az uniós jog nemcsak arra kötelezi‑e a tagállamokat, hogy biztosítsák az érintett személy védelemhez való jogát, hanem arra is, hogy megakadályozzák az azzal való visszaélést.
4.        A kérdést előterjesztő bíróság továbbá azt kérdezi, hogy a bűncselekmények áldozatainak jogaira, támogatására és védelmére vonatkozó minimumszabályok megállapításáról és a 2001/220/IB tanácsi kerethatározat felváltásáról szóló, 2012. október 25‑i 2012/29/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvvel(5) ellentétes‑e az olyan nemzeti rendelkezés, amely a terhelt távollétében hozott ítéletet követő új tárgyalás iránti kérelem megvizsgálása során nem ír elő semmilyen tájékoztatást vagy részvételt a szóban forgó bűncselekmény áldozata javára.
II.    Jogi háttér
A.      Az uniós jog
1.      A 2012/29 irányelv
5.        A 2012/29 irányelv (12), (20), (22), (26) és (31) preambulumbekezdése kimondja:
„(12)      Az ezen irányelvben meghatározott jogok nem érintik az elkövető jogait. […]
[…]
(20)      Az áldozatoknak a büntető igazságszolgáltatási rendszerben betöltött szerepe és az, hogy aktívan részt vehetnek‑e a büntetőeljárásban, a nemzeti rendszertől függően tagállamonként változik, és azt a következő egy vagy több kritérium határozza meg […] A tagállamoknak meg kell határozniuk, hogy ezek közül mely kritériumok vonatkoznak az ezen irányelvben meghatározott jogok hatályának meghatározására azokban az esetekben, amikor az áldozat által az adott büntető igazságszolgáltatási rendszerben betöltött szerepre történik utalás.
[…]
(22)      Ezen irányelv alkalmazásában a feljelentés megtételét a büntetőeljárás részének kell tekinteni. Ebbe az is beleértendő, amikor a hatóságok hivatalból kezdeményeznek büntetőeljárást az áldozat által elszenvedett bűncselekmény következtében.
[…]
(26)      A nyújtott tájékoztatásnak kellően részletesnek kell lennie annak biztosításához, hogy az áldozatok tiszteletteljes bánásmódban részesüljenek, valamint ahhoz, hogy képesek legyenek megalapozott döntést hozni az eljárásban való részvételükről. Ezzel összefüggésben különösen fontos az a tájékoztatás, amely révén az áldozat értesülhet az eljárás pillanatnyi állásáról. […]
[…]
(31)      Az áldozat által elszenvedett bűncselekménnyel kapcsolatos feljelentés eredményeként lefolytatandó eljárás idejével és helyével kapcsolatos tájékoztatáshoz való jognak az ügyben hozott ítélet elleni fellebbezéssel kapcsolatos tárgyalás idejére és helyére vonatkozó tájékoztatásra is vonatkoznia kell.”
6.        A 2012/29 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének első albekezdése, valamint 6., 10., 18. cikke és 20. cikkének b) pontja a következőket írja elő:
„1. cikk
Célkitűzések
(1)      Ezen irányelv célja, hogy a bűncselekmények áldozatai megfelelő tájékoztatásban, támogatásban és védelemben részesüljenek, valamint képesek legyenek részt venni a büntetőeljárásban.
[…]
6. cikk
Az üggyel kapcsolatos tájékoztatáshoz való jog
(1)      A tagállamok biztosítják, hogy az áldozatokat indokolatlan késedelem nélkül tájékoztassák arról a jogukról, hogy megkaphatják az áldozat által elszenvedett bűncselekménnyel kapcsolatban tett feljelentés következtében indult büntetőeljárásra vonatkozó alábbi információkat, valamint azt, hogy kérelemre megkapják ezen információkat:
a)      a nyomozás folytatását elutasító vagy azt megszüntető határozat, illetőleg az ügyésznek azon döntése, miszerint nem emel vádat;
b)      a tárgyalás helye és ideje, valamint az elkövetővel szembeni vád természete.
(2)      A tagállamok biztosítják, hogy az áldozatokat az adott büntető igazságszolgáltatási rendszerben betöltött szerepükkel összhangban indokolatlan késedelem nélkül tájékoztassák arról a jogukról, hogy megkaphatják az általuk elszenvedett bűncselekménnyel kapcsolatban tett feljelentés következtében indult büntetőeljárásra vonatkozó alábbi információkat, valamint azt, hogy kérelemre megkapják ezen információkat:
a)      a tárgyalás során hozott bármely jogerős bírósági ítélet;
b)      olyan információk, amelyekből az áldozat értesülhet a büntetőeljárás állásáról, kivéve az olyan kivételes eseteket, amikor az ilyen tájékoztatás az ügy megfelelő lefolytatását hátrányosan befolyásolhatja.
(3)      Az (1) bekezdés a) pontja és a (2) bekezdés a) pontja alapján szolgáltatott információknak tartalmazniuk kell az érintett határozat indokolását vagy az indokolásnak egy rövid összefoglalását, kivéve az esküdtszéki határozatokat vagy olyan határozatokat, ahol az indokolás titkos, amely esetekben az indokolást a nemzeti jog értelmében nem közlik.
(4)      Az illetékes hatóságot köti az áldozat arra vonatkozó kívánsága, hogy akar‑e tájékoztatásban részesülni vagy sem, kivéve, ha az áldozatnak a büntetőeljárásban való aktív részvételre való jogosultsága okán a tájékoztatás kötelező. A tagállamok lehetővé teszik, hogy az áldozatok bármikor megváltoztassák kívánságukat, és ezt figyelembe is veszik.
(5)      A tagállamok biztosítják, hogy az áldozatoknak lehetőségük legyen indokolatlan késedelem nélkül értesítést kapni arról, ha az őket érintő bűncselekmények miatt előzetes letartóztatásban levő, terhelt vagy elítélt személyt szabadon bocsátották, vagy az az őrizetből megszökött. Emellett a tagállamok biztosítják, hogy az elkövető szabadon bocsátása vagy szökése esetén az áldozatokat tájékoztassák a védelmük érdekében hozott valamennyi releváns intézkedésről.
(6)      Az áldozatokat kérelemre az (5) bekezdésben előírt tájékoztatásban kell részesíteni, legalább azokban az esetekben, amikor sérelem veszélyének vagy azonosított kockázatának vannak kitéve, kivéve, ha az értesítés miatt az elkövető lenne kitéve sérelem azonosított kockázatának.
[…]
10. cikk
A meghallgatáshoz való jog
(1)      A tagállamok biztosítják, hogy az áldozatokat meghallgathassák és bizonyítékot szolgáltathassanak a büntetőeljárás során. […]
(2)      A büntetőeljárás során az áldozatok meghallgatására és a bizonyítékok szolgáltatására vonatkozó eljárási szabályokat a nemzeti jog határozza meg.
[…]
18. cikk
Védelemhez való jog
A védekezéshez való jog sérelme nélkül a tagállamok biztosítják, hogy rendelkezésre álljanak azok az intézkedések, amelyek célja, hogy megvédjék az áldozatok és családtagjaik biztonságát a másodlagos és ismételt áldozattá válással, a megfélemlítéssel, valamint a megtorlással szemben, ideértve az áldozatok érzelmi vagy pszichés károsodásával szembeni védelmét, valamint méltóságuk megóvását a kihallgatásuk és vallomástételük során. […]
[…]
20. cikk
Az áldozatok védelemhez való joga a nyomozás során
A védekezéshez való jog sérelme nélkül és az igazságszolgáltatási mérlegelési jogkör szabályaival összhangban, a tagállamok biztosítják, hogy a bűnügyi nyomozás során:
[…]
b)      minimálisra korlátozzák az áldozatok kihallgatásainak számát, és ezeket kizárólag akkor folytassák le, ha a bűnügyi nyomozás céljából feltétlenül szükségesek[.]”
2.      A 2016/343 irányelv
7.        A 2016/343 irányelvet az EUMSZ 82. cikk (2) bekezdésének b) pontja alapján fogadták el, és ezen irányelv (3), (9), (10), (33), (35), (36), (37), (38), (39), (42) és (48) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„(3)      Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) szerint az Unióban a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködésnek az ítéletek és egyéb igazságügyi határozatok kölcsönös elismerésének alapelvén kell alapulnia.
[…]
(9)      Ezen irányelv célja a büntetőeljárásban a tisztességes eljáráshoz való jog erősítése azáltal, hogy az ártatlanság vélelmének egyes vonatkozásaira és a tárgyaláson való jelenlét jogára vonatkozó közös minimumszabályokat rögzít.
(10)      A gyanúsítottak és a vádlottak eljárási jogainak védelmét szolgáló közös minimumszabályok meghatározásával ez az irányelv a tagállamok egymás büntető igazságszolgáltatási rendszereibe vetett bizalmának megerősítését, és ezáltal a büntetőügyekben hozott határozatok kölcsönös elismerésének megkönnyítését célozza. Az ilyen közös minimumszabályok a polgárok szabad mozgásának akadályait is megszüntethetik a tagállamok egész területén.
[…]
(33)      A tisztességes eljáráshoz való jog a demokratikus társadalom egyik alapelve. A gyanúsítottaknak vagy a vádlottaknak a tárgyaláson való jelenlétre vonatkozó joga ezen a jogon alapul, és azt az egész Unióban biztosítani kell.
[…]
(35)      A gyanúsítottak és a vádlottak tárgyaláson való jelenlétének joga nem abszolút. Bizonyos feltételek esetén a gyanúsítottak és a vádlottak kifejezetten vagy hallgatólagosan, ugyanakkor egyértelműen lemondhatnak erről a jogról.
(36)      Bizonyos körülmények között lehetővé kell tenni, hogy a gyanúsított vagy a vádlott bűnösségét vagy ártatlanságát megállapító határozatot akkor is meghozhassák, ha az érintett személy nincs jelen a tárgyaláson. Ilyen eset lehet például, amikor a gyanúsítottat vagy a vádlottat kellő időben tájékoztatták a tárgyalásról és a megjelenés elmaradásának jogkövetkezményeiről, ennek ellenére nem jelent meg. Azt, hogy a gyanúsítottat vagy a vádlottat értesítették a tárgyalásról, úgy kell érteni, hogy személyesen idézték, vagy pedig az említett személy más úton hivatalos tájékoztatást kapott a tárgyalás helyéről és időpontjáról olyan módon, amely lehetővé tette az említett személy számára, hogy tudomást szerezzen a tárgyalásról. Azt, hogy a gyanúsítottat vagy a vádlottat tájékoztatták a megjelenés elmaradásának jogkövetkezményeiről, különösen úgy kell érteni, hogy az érintett személyt tájékoztatják arról, hogy a tárgyaláson való meg nem jelenése esetén is sor kerülhet határozathozatalra.
(37)      Lehetővé kell tenni olyan tárgyalás megtartását, amelynek eredményeként a gyanúsított vagy a vádlott távollétében bűnösséget vagy ártatlanságot megállapító határozat születhet, amennyiben e személyt tájékoztatták a tárgyalásról, és a tárgyaláson való képviseletével meghatalmazott egy általa választott vagy az állam által kirendelt védőt, aki képviselte a gyanúsítottat vagy a vádlottat a tárgyaláson.
(38)      Annak megítélésekor, hogy a tájékoztatás módja kielégítő‑e annak biztosításához, hogy a személy tudomást szerezzen a tárgyalásról, különös figyelmet kell fordítani adott esetben egyrészt arra, hogy a hatóságok milyen gondosságot tanúsítottak annak érdekében, hogy az érintett személyt tájékoztassák, másrészt arra, hogy az érintett személy milyen gondosságot tanúsított annak érdekében, hogy a neki címzett információt megkapja.
(39)      Ha a tagállamok lehetővé teszik a tárgyalásnak a gyanúsítottak vagy a vádlottak távollétében történő megtartását, azonban az adott gyanúsított vagy vádlott távollétében történő határozathozatal feltételei nem teljesültek, mert a gyanúsított vagy a vádlott észszerű erőfeszítések megtétele ellenére sem volt fellelhető – például azért, mert elmenekült vagy megszökött –, lehetővé kell tenni, hogy ennek ellenére a gyanúsított vagy a vádlott távollétében határozatot hozzanak és az ilyen határozatot végrehajtsák. Ebben az esetben a tagállamoknak biztosítania kell azt, hogy a gyanúsítottakat vagy vádlottakat a határozatról való tájékoztatáskor, különösen elfogásukkor, tájékoztassák a határozat megtámadásának lehetőségéről és az új tárgyaláshoz való jogról, vagy valamely más jogorvoslatról is. Az ilyen tájékoztatást írásban kell megadni. A tájékoztatás szóban is megadható, ha a tájékoztatás megadásának tényét a nemzeti jog szerinti jegyzőkönyvezési eljárással összhangban rögzítik.
[…]
(42)      A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy ennek az irányelvnek a végrehajtása során, különösen a tárgyaláson való jelenlét joga és az új tárgyaláshoz való jog tekintetében figyelembe vegyék a kiszolgáltatott személyek különleges szükségleteit. A büntetőeljárás során gyanúsított és vádolt kiszolgáltatott személyekre vonatkozó eljárási biztosítékokról szóló, 2013. november 27‑i bizottsági ajánlás(6) szerint kiszolgáltatott gyanúsítottnak vagy vádlottnak tekintendő minden olyan gyanúsított vagy vádlott, aki nem képes megérteni a büntetőeljárást vagy abban hatékonyan részt venni életkora, szellemi vagy fizikai állapota vagy bármilyen esetleges fogyatékossága miatt.
[…]
(48)      Mivel ezen irányelv minimumszabályokat határoz meg, a tagállamok kiterjeszthetik az ezen irányelvben meghatározott jogokat annak érdekében, hogy magasabb szintű védelmet nyújtsanak. A tagállamok által nyújtott védelem szintje sosem csökkenhet a Charta vagy az EJEE által biztosított, a Bíróság és az Emberi Jogok Európai Bírósága által értelmezett standardok alá.”
8.        A 2016/343 irányelv 1. cikkének, 8. cikke (1)–(4) bekezdésének és 9. cikkének szövege a következő:
„1. cikk
Tárgy
Ez az irányelv az alábbiakra vonatkozó közös minimumszabályokat állapítja meg:
a)      a büntetőeljárás során az ártatlanság vélelmének egyes vonatkozásai;
b)      a büntetőeljárás során a tárgyaláson való jelenlét joga.
[…]
8. cikk
A tárgyaláson való jelenlét joga
(1)      A tagállamok biztosítják, hogy a gyanúsítottaknak és a vádlottaknak joguk van a tárgyalásukon jelen lenni.
(2)      A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy az olyan tárgyalás, amelynek eredményeként határozat születhet a gyanúsított vagy a vádlott bűnösségéről vagy ártatlanságáról, az érintett személy távollétében is megtartható, feltéve, hogy:
a)      a gyanúsítottat vagy a vádlottat kellő időben tájékoztatták a tárgyalásról és a meg nem jelenés következményeiről; vagy
b)      a tárgyalásról értesített gyanúsítottat vagy vádlottat általa meghatalmazott vagy az állam által kirendelt védő képviseli.
(3)      A (2) bekezdéssel összhangban meghozott határozat az érintett személlyel szemben végrehajtható.
(4)      Ha a tagállamok lehetővé teszik a tárgyalásnak a gyanúsított vagy a vádlott távollétében történő megtartását, azonban az e cikk (2) bekezdésében meghatározott feltételeknek való megfelelés nem lehetséges, mivel a gyanúsított vagy a vádlott észszerű erőfeszítések megtétele ellenére sem volt fellelhető, a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy a határozat ennek ellenére meghozható és végrehajtható. Ebben az esetben a tagállamok biztosítják, hogy a gyanúsítottat vagy a vádlottat a határozatról való tájékoztatáskor, különösen elfogásukkor, tájékoztassák a határozat megtámadásának lehetőségéről és az új tárgyaláshoz való jogról is, vagy valamely más jogorvoslatról, a 9. cikknek megfelelően.
[…]
9. cikk
Az új tárgyaláshoz való jog
A tagállamok biztosítják, hogy ha a gyanúsított vagy a vádlott nem volt jelen a saját tárgyalásán és a 8. cikk (2) bekezdésében meghatározott feltételek nem teljesültek, az érintett személynek joga van egy új tárgyaláshoz, vagy más olyan jogorvoslathoz, amely lehetővé teszi az ügy érdemi részének új elbírálását, ideértve új bizonyíték megvizsgálását, és amely az eredeti határozat megváltoztatásához vezethet. E tekintetben a tagállamok biztosítják, hogy az érintett gyanúsítottnak vagy vádlottnak jogában áll jelen lenni, ténylegesen részt venni, a nemzeti jog szerinti eljárásoknak megfelelően, továbbá a védelemhez való jogokat gyakorolni.”
B.      Az olasz jog
9.        A Codice di procedura penale (büntetőeljárásról szóló törvénykönyv) „A vádlott távolléte” című 420‑bis. cikke kimondja:
„(1)      Ha a szabadlábon vagy fogva lévő vádlott nem jelenik meg a tárgyaláson, a bíróság a távollétében folytatja az eljárást:
a)      ha a vádlottat az ügyiratnak saját kézbe vagy az általa az ügyirat átvételére kifejezetten meghatalmazott személy részére történő kézbesítéssel idézték megjelenésre;
b)      ha a vádlott kifejezetten lemondott a megjelenésről, vagy ha a 420b. cikk szerinti akadály áll fenn, kifejezetten lemondott az erre való hivatkozásról.
(2)      A bíróság akkor is folytatja az eljárást a vádlott távollétében, ha másként bizonyítottnak találja, hogy a vádlott ténylegesen tudomást szerzett arról, hogy az eljárás folyamatban van, és hogy a tárgyalásról való távolmaradása önkéntes és tudatos döntés eredménye. E célból a bíróság figyelembe veszi az értesítés módjait, a vádlott által a tárgyalást megelőzően tett cselekményeket, jogi képviselő kijelölését és minden egyéb releváns körülményt.
(3)      A bíróság – az (1) és (2) bekezdésben meghatározott eseteken kívül – az eljárást a vádlott távollétében akkor is folytatja, amennyiben az említett vádlottat szökésben lévőnek nyilvánították, vagy más módon szándékosan elkerülte a folyamatban lévő eljárásról való tudomásszerzést.
(4)      Az (1), (2) és (3) bekezdésben említett esetekben a bíróság távollévőnek nyilvánítja a vádlottat. Amennyiben a törvény eltérően nem rendelkezik, a távollévőnek nyilvánított vádlottat az ügyvédje képviseli.
(5)      Az (1), (2) és (3) bekezdésben meghatározott eseteken kívül a bíróság az eljárásnak a 420‑ter. cikk szerinti folytatása előtt az ügyet nyilvántartásba veszi, és elrendeli, hogy a 419. cikkben foglalt értesítést, a hatáskörrel rendelkező bíróság elé utalás iránti kérelmet és a tárgyalási jegyzőkönyvet személyesen közöljék a Polizia giudiziaria (nyomozó hatóság) által eljárás alá vont személlyel.
(6)      A vádlottat távollévőnek nyilvánító végzést – akár hivatalból is – vissza kell vonni, ha a vádlott a határozat meghozatala előtt megjelenik. A vádlott számára új határidőt kell biztosítani azon jogok gyakorlására, amelyektől megfosztották:
a)      ha bizonyítja, hogy előre nem látható körülmények, vis maior vagy egyéb jogszerű akadály miatt lehetetlen volt számára kellő időben megjelenni azon jogai gyakorlása érdekében, amelyektől megfosztották, és az akadályra vonatkozó bizonyítékot rajta kívül álló ok miatt nem tudta időben benyújtani;
b)      ha a (2) és (3) bekezdésben említett esetekben bizonyítja, hogy nem volt tényleges tudomása a folyamatban lévő eljárásról, és hogy rajta kívül álló ok miatt nem tudott kellő időben eljárni azon jogainak gyakorlása érdekében, amelyektől megfosztották;
c)      ha – mindezek mellett – bebizonyosodik, hogy az eljárás távollétében történő folytatásának feltételei nem teljesültek.
(7)      A (6) bekezdésben foglalt eseten kívül, ha bebizonyosodik, hogy az eljárás vádlott távollétében történő folytatásának feltételei nem teljesültek, a bíróság – akár hivatalból is – hatályon kívül helyezi a vádlottat távollévőnek nyilvánító végzést, és meghozza az (5) bekezdésben előírt rendelkezéseket.”
10.      A büntetőeljárásról szóló törvénykönyv „Perújítás” című 629‑bis. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A 628‑bis. cikk hatálya alá tartozó eseteken kívül az olyan jogerőssé vált ítélet vagy határozat alapján elítélt vagy biztonsági intézkedés hatálya alatt álló személy, amelyet vele szemben a távollétében hoztak, perújítást kérhet, ha bizonyítja, hogy úgy nyilvánították távollévőnek, hogy a 420‑bis. cikkben foglalt feltételek nem teljesültek, és hogy rajta kívül álló ok miatt nem terjeszthetett elő jogorvoslatot határidőn belül ezen ítélet vagy ezen határozat ellen, kivéve, ha bebizonyosodik, hogy az ítélet vagy határozat meghozatala előtt ténylegesen tudomást szerzett a folyamatban lévő eljárásról.
(2)      A kérelmet – elfogadhatatlanság terhe mellett – az érintett személynek személyesen vagy a különleges meghatalmazással rendelkező jogi képviselőjének kell benyújtania az érintett személynek az ítéletről vagy a határozatról való tudomásszerzésétől számított 30 napon belül az ítéletet vagy határozatot hozó bíróság székhelye szerint illetékes Corte d’appellóhoz (fellebbviteli bíróság).
(3)      A Corte d’appello (fellebbviteli bíróság) meghozza a 127. cikkben előírt rendelkezéseket, és ha helyt ad a kérelemnek, hatályon kívül helyezi az ítéletet vagy a határozatot, és elrendeli az ügyiratoknak a semmisséggel érintett szakasz vagy fok szerint eljáró bíróság részére történő megküldését.
(4)      A 635. és a 640. cikket alkalmazni kell.”
III. A jogvita előzményei
11.      A Tribunale ordinario di Roma (római rendes bíróság, Olaszország) 2023. október 23‑i ítéletével CV‑t öt év három hónap szabadságvesztés‑büntetésre és 1 500 euró pénzbüntetésre ítélte erőszakkal elkövetett súlyos testi sértés és rablásbűncselekmények társtetteseként.
12.      Mivel CV nem nyújtott be fellebbezést, ez az ítélet 2024. április 14‑én jogerőre emelkedett, CV‑t pedig 2024. november 19‑én a kiszabott büntetés végrehajtása céljából letartóztatták.
13.      2024. december 19‑én CV a Corte d’appello di Roma (római fellebbviteli bíróság) ítéletével szemben perújítást kért, arra hivatkozva, hogy úgy nyilvánították távollévőnek, hogy a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv 420‑bis. cikkének feltételei nem teljesültek. Így nem volt tudomása arról, hogy vele szemben eljárás van folyamatban.
14.      Az elsőfokú eljárás ügyiratainak vizsgálatát követően a Corte d’appello di Roma (római fellebbviteli bíróság) rámutat, hogy ezt az eljárást 2022. április 2‑án indították meg CV tettenérését és letartóztatását követően erőszakkal – egy másik szintén letartóztatott, valamint nyolc másik ismeretlenül maradt személlyel társtettesként – elkövetett súlyos testi sértés és rablás bűncselekmények miatt. CV‑t továbbá visszaeséssel is megvádolták, mivel ugyanilyen típusú más bűncselekmények miatt már elítélték.
15.      CV kérésére a rendőrség tájékoztatta az anyját a letartóztatásáról, CV pedig – jogi tanácsadóként – ügyvédet jelölt ki.
16.      2022. április 4‑én a letartóztatás során CV‑t előállították a Tribunale ordinario di Roma (római rendes bíróság) előtt az említett letartóztatás fenntartása, valamint a sürgősségi eljárás szerinti ítélethozatal céljából. Ennek során kijelentette, hogy a természetes személyek nyilvántartása tekintetében az anyjánál lakik Szicíliában, de öt éve tartósan Rómában telepedett le. Úgy nyilatkozott továbbá, hogy a tartózkodási helye Rómában található a „Comunità di Sant’Egidio” által üzemeltetett „mensa per i poveri” (szegénykonyha) keretében.
17.      A 2022. április 4‑i tárgyalás folytán CV letartóztatását nem tartották fenn, a sürgősségi eljárást nem indították meg, az ügyet az ügyészség elé utalták, CV‑t pedig szabadon bocsátották.
18.      Az ügyészség ezt követően a Tribunale ordinario di Roma (római rendes bíróság) mellett eljáró Giudice per le indagini preliminarinál (nyomozási bíró, Olaszország) azt kérte, hogy hozzon azonnali ítélethozatalra utaló végzést azon az alapon, hogy a bizonyítékok nyilvánvalóak, ami lehetővé tette az ügy előzetes tárgyalás nélküli közvetlen megvitatását.
19.      E kérelemnek helyt adtak, és a Giudice per le indagini preliminari (nyomozási bíró) CV‑t a Tribunale ordinario de Roma (római rendes bíróság) elé utalta a 2022. október 4‑i tárgyaláson történő azonnali ítélethozatal céljából.
20.      2022. május 9‑én a rendőrség felkereste a fent említett „mensa per i poverit” (szegénykonyha) az azonnali ítélethozatalra utaló végzés kézbesítése céljából, azonban nem találta ott CV‑t, és az értesítést az egyesület működéséért felelős egyik személynél hagyta. E bíróság megállapította, hogy CV két nappal korábban helyben megjelent, és rögzítette, hogy az azonnali ítélethozatalra utaló végzést CV személyes levélszekrényében fogja hagyni.
21.      2022. július 13‑án a CV által kijelölt ügyvéd táviratot küldött CV‑nek a tartózkodási helyére, a „mensa per i poveri”‑hez (szegénykonyha), hogy arról tájékoztassa, hogy lemond a megbízásáról, mivel lehetetlen volt fellelni őt.
22.      2022. október 4‑én az azonnali ítélethozatalra utaló végzést hitelesített elektronikus levélben kézbesítették a CV által kijelölt ügyvédnek, mivel a CV által bejelentett tartózkodási hely e célra nem volt megfelelő.
23.      A 2022. október 4‑i tárgyaláson a Tribunale ordinario di Roma (római rendes bíróság) – a CV által kijelölt ügyvédnek a meghatalmazásáról való lemondása miatt – hivatalból kirendelt védőként egy másik ügyvédet jelölt ki.
24.      A 2022. október 4‑i tárgyalás folytán a Tribunale ordinario di Roma (római rendes bíróság) megállapította, hogy az azonnali ítélethozatalra utaló végzést nem kézbesítették a vádlottnak, és az ügyiratot visszautalta a bírósági hivatalhoz e kézbesítés megismétlése céljából.
25.      A 2023. január 17‑i tárgyaláson a Tribunale ordinario di Roma (római rendes bíróság) megállapította, hogy az érintett személyt – mivel nem nyert bizonyítást, hogy CV ténylegesen tudomást szerzett az eljárásról – fel kell kutatni, és e célból továbbította az ügyiratot a bírósági hivatalnak.
26.      2023. január 20‑án a rendőrség – a kézbesítés céljából – ismét felkereste a „mensa per i poverit” (szegénykonyha), de CV‑t most sem találta ott, és egy megjelenésre vonatkozó felszólítást hagyott egy önkéntesnek, aki jelezte, hogy azt CV személyes levélszekrényében fogja hagyni.
27.      2023. január 20‑án, 21‑én és 23‑án a rendőrség telefonon kísérelte meg – sikertelenül – felvenni a kapcsolatot a mobiltelefonszámát meghagyó CV‑vel.
28.      2023. január 20‑án a rendőrség kutatást végzett a természetes személyek nyilvántartásában, és megállapította, hogy CV az anyjánál lakik Szicíliában. 2023. február 3‑án azonban CV anyja megjelent a települési népesség‑nyilvántartásban, előterjesztve egy nyilatkozatot, hogy a fia elhagyta a lakóhelyét, és kérte háztartásának tagjai köréből történő törlését.
29.      A 2023. június 13‑i tárgyaláson a Tribunale ordinario di Roma (római rendes bíróság) megállapította, hogy a rendőrség jegyzőkönyvéből kitűnik, hogy CV nem volt fellelhető, következésképpen elrendelte, hogy az érintett személyt a lakóhelye címén, azaz az anyja szicíliai címén kutassák fel az azonnali ítélethozatalra utaló végzés másolatának és a 2023. június 13‑i tárgyalás jegyzőkönyve másolatának vele való közlése céljából, amely 2023. október 23‑ra halasztotta a tárgyalást.
30.      2023. június 19‑én a rendőrség ezen ügyiratokat – „közös háztartásban élő anya” megjegyzéssel – CV anyjának kézbesítette.
31.      A 2023. október 23‑i tárgyaláson a Tribunale ordinario di Roma (római rendes bíróság) megállapította, hogy az azonnali ítélethozatalra utaló végzést a közös háztartásban élő anyának kézbesítették, és ezért úgy kell tekinteni, hogy a vádlott biztosan tudomást szerzett az eljárásról.
32.      A Tribunale ordinario di Roma (római rendes bíróság) ennélfogva elrendelte, hogy CV távollétében folytassák le a tárgyalásokat, megállapítva, hogy bizonyítást nyert, hogy ténylegesen tudomást szerzett az eljárásról, és hogy a tárgyalásról való távolmaradását a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv 420‑bis. cikkének (3) bekezdése értelmében önkéntes és tudatos döntésnek kell tekinteni.
33.      2023. október 23‑án a szóbeli bizonyításfelvétel keretében meghallgatták a bűncselekmény áldozatának tanúvallomását, és a felek közötti tárgyalást követően a Tribunale ordinario di Roma (római rendes bíróság) CV‑t erőszakkal elkövetett súlyos testi sértés és rablás bűncselekményének társtetteseként öt év három hónap szabadságvesztés‑büntetésre és 1 500 euró pénzbüntetésre ítélte. Ez az ítélet 2024. április 14‑én visszavonhatatlanná vált.
34.      CV‑t 2024. november 19‑én letartóztatták, és a jelen indítvány 13. pontjában említett perújítási indítványt nyújtott be.
IV.    A Bíróság előtti eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
35.      Ezen eljárás keretében a Corte di appello di Roma (római fellebbviteli bíróság) a Bíróság Hivatalához 2026. január 22‑én érkezett, 2026. január 7‑i végzésével úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a [2012/29] irányelvnek az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. és 54. cikkével, valamint az emberi jogok európai egyezményének 6. és 17. cikkével összefüggésben értelmezett 6., 10. és 18. cikkét, hogy azokkal ellentétes a büntetőeljárásról szóló olasz törvénykönyv 629‑bis. cikkéhez hasonló olyan nemzeti szabályozás, amely – a bűnösséget megállapító ítéletet hatályon kívül helyezésére és új érdemi elbírálás szükségességének megállapítására alkalmas – perújítási eljárásban a bűncselekménynek az eljárásban magánfélként részt nem vevő sértettje vonatkozásában semmilyen tájékoztatási, közlési vagy részvételi formáról nem rendelkezik?
2)      Úgy kell‑e értelmezni a [2016/343] irányelvnek az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. és 54. cikkével, valamint az emberi jogok európai egyezményének 6. és 17. cikkével összefüggésben értelmezett 8. és 9. cikkét, hogy azokkal ellentétesek a büntetőeljárásról szóló olasz törvénykönyv 420‑bis. és 629‑bis. cikkéhez hasonló – a vádlott által az eljárásról való tényleges tudomás hiányára való hivatkozás esetére a bűnösséget megállapító ítélet visszavonását lehetővé tevő – nemzeti szabályozás, amennyiben kizárja, hogy a vádlott súlyos gondatlanságából vagy az iratátvétel elmaradása kockázatának tudatos elfogadásából levezethető legyen az eljárásról való tudomásszerzés – objektív magatartásokból és közvetett bizonyítékokból következő – szándékos elkerülése?”
36.      A 2026. február 5‑én és 9‑én tartott adminisztratív üléseken a Bíróság negyedik tanácsa úgy határozott, hogy a jelen ügyet az eljárási szabályzat 107. cikkében említett sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárásban bírálja el.
37.      A Bíróság előtti eljárásban az olasz kormány és az Európai Bizottság terjesztett elő írásbeli észrevételeket. Ugyanezen felek részt vettek a 2026. március 18‑án tartott tárgyaláson.
V.      Értékelés
A.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről
38.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésével, amelyet elsőként javasolok megvizsgálni, az előterjesztő bíróság a 2016/343 irányelvnek az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 47. és 54. cikkével, valamint az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, 1950. november 4‑én Rómában aláírt európai egyezmény (kihirdette: az 1993. évi XXXI. törvény; a továbbiakban: EJEE) 6. és 17. cikkével összefüggésben értelmezett 8. és 9. cikkének értelmezését kéri. A kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy e rendelkezésekkel ellentétes‑e az olyan nemzeti szabályozás, amely a releváns ítélkezési gyakorlat által adott értelmezésnek megfelelően kizárja, hogy a terhelt távollétében történő elítélés miatt új tárgyalás lefolytatása iránti kérelmet elbíráló bíróság az érintett személy magatartásából és közvetett bizonyítékokból azt a következtetést vonhassa le, hogy az érintett szándékosan elkerülte az eredeti eljárásról való tudomásszerzést.
1.      A releváns rendelkezések előírásai
39.      A 2016/343 irányelv 8. cikkének (2) és (3) bekezdése értelmében a tagállamok előírhatják, hogy a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy az olyan tárgyalás, amelynek eredményeként végrehajtható határozat születhet az érintett személy bűnösségéről vagy ártatlanságáról, az ő távollétében is megtartható. Ez azzal a feltétellel lehetséges, hogy vagy az érintett személyt kellő időben tájékoztatták a tárgyalásról, valamint a meg nem jelenés következményeiről (a 8. cikk (2) bekezdésének a) pontja), vagy pedig, hogy csupán a tárgyalásról tájékoztatták, amennyiben egyébként őt az általa meghatalmazott vagy az állam által kirendelt védő képviseli (a 8. cikk (2) bekezdésének b) pontja).(7) Az említett cikk (4) bekezdésének megfelelően, ha az e feltételeknek való megfelelés azért nem lehetséges, mivel az érintett személy észszerű erőfeszítések megtétele ellenére sem volt fellelhető, a határozat meghozható és végrehajtható is, de az érintett személynek ekkor rendelkeznie kell egy új tárgyaláshoz való joggal, amint azt az irányelv 9. cikke előírja.
40.      A Spetsializirana prokuratura (Szökésben lévő vádlottal szembeni eljárás) ítélet(8) nyomán a 2016/343 irányelv 8. cikkének (2) és (3) bekezdése által a tagállamok számára biztosított azon lehetőség, hogy a (2) bekezdésben előírt feltételek teljesülése esetén a vádlott távollétében folytassák le a tárgyalást, és a határozatot az új tárgyaláshoz való jog előírása nélkül végrehajtsák, azon a előfeltevésen alapul, hogy az e (2) bekezdésben említett helyzetben a megfelelően tájékoztatott érintett személy önként és egyértelműen lemondott arról, hogy a tárgyaláson jelen legyen
41.      Ugyanebben az ítéletben a Bíróság elismerte, hogy adott esetben úgy tekinthető, hogy a személyt tájékoztatták a tárgyalásról, és önként és egyértelműen lemondott a tárgyaláson való jelenlét jogáról, ha a tárgyalásra idézés kézbesítéséhez fellelhetetlen. Ez a helyzet akkor, ha konkrét és objektív valószínűsítő körülményekből az következik, hogy az érintett személy, miután hivatalosan tájékoztatták arról, hogy bűncselekmény elkövetésével vádolják, és így tudva, hogy az ügyében tárgyalást fognak tartani, szándékosan elkerüli, hogy hivatalosan tájékoztassák a tárgyalás időpontjáról és helyéről. Az ilyen konkrét és objektív valószínűsítő körülmények fennállása állapítható meg például akkor, ha az említett személy – mint a Spetsializirana prokuratura (Szökésben lévő vádlottal szembeni eljárás) ítélet alapjául szolgáló ügyben – önként téves címet közölt a büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságokkal, vagy már nem tartózkodik az általa közölt címen.(9)
42.      A 2016/343 irányelv 8. cikkének (2) bekezdésében említett eset körébe tartozik tehát az olyan személy helyzete, aki megakadályozta, hogy a hatóságok hivatalos dokumentum útján kellő időben hivatalosan tájékoztassák a tárgyalásról.(10) Továbbá, ilyen körülmények között úgy tekinthető, hogy a tárgyalás időpontját és helyét feltüntető hivatalos dokumentumnak az illetékes hatóságok által megfelelő időben történő megküldése arra a címre, amelyet az érintett személy a nyomozás során közölt e hatóságokkal, valamint az arra vonatkozó bizonyíték, hogy e dokumentumot ténylegesen kézbesítették e címre, egyenértékű a szökésben lévő személynek a tárgyalás időpontjáról és helyéről való, a 2016/343 irányelv 8. cikke (2) bekezdésének megfelelő tájékoztatásával. Ennek azonban az a feltétele, hogy az említett hatóságok észszerű erőfeszítéseket tettek az említett személy felkutatására és személyes idézésére, vagy a tárgyalás időpontjáról és helyéről más úton történő hivatalos tájékoztatására.(11)
43.      Ezenkívül az új tárgyalás csak akkor tagadható meg az ilyen személytől, ha egyúttal teljesülnek a 2016/343 irányelv 8. cikke (2) bekezdésének a) és b) pontjában előírt egyéb feltételek is, vagyis ha az adott személyt időben tájékoztatták a meg nem jelenés következményeiről, vagy ha ügyvéd képviselte.(12)
2.      A kérdést előterjesztő bíróság kérdései a nemzeti jogra vonatkozó értelmezése alapján
44.      Második kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy az uniós jog alapján olyan mérlegelési jogkörrel kell‑e rendelkeznie, amely lehetővé teszi számára, hogy figyelembe vegye CV magatartását annak vizsgálata során, hogy CV szándékosan elkerülte‑e az eljárásról való tudomásszerzést, így az új eljárás iránti kérelmét visszaélésszerűnek kell minősíteni.
45.      Ez a kérdés hipotetikusnak tűnik az olasz kormány állításaira tekintettel. Ezen állítások szerint a jelen ügy körülményei lehetővé teszik a kérdést előterjesztő bíróság számára az új tárgyalás megnyitásának megtagadását. Így a nemzeti ítélkezési gyakorlat értelmében kétségtelen, hogy a távollét megállapítását a tárgyalásról való tényleges tudomásszerzés teszi jogszerűvé, és a vádlott „tájékoztatásra vonatkozó hanyagságából” nem vezethető le automatikusan az a szándék, hogy kivonja magát az eljárás alól. Ezt a hanyagságot azonban figyelembe lehet venni, amennyiben az illetékes hatóságok észszerű erőfeszítéseket tettek az érintett személy fellelése érdekében. Ez utóbbiak feladata tehát, hogy „pontos és objektív valószínűsítő körülményeket” terjesszenek elő, amelyek bizonyítják, hogy az érintett személy elegendő tájékoztatást kapott.
46.      E két feltétel figyelembevétele kizárja a védelemhez való jogra való visszaélésszerű hivatkozást, mivel jelentőséget tulajdonít mind a hatóságok által az érintett személy tájékoztatása érdekében tanúsított gondosságnak, mind pedig az e személy által a releváns információk megszerzése érdekében tanúsított gondosságnak. E feltételekre tekintettel az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban kifejtett körülmények lehetővé teszik CV új tárgyaláshoz való jogának megtagadását.
47.      Ezen érveléssel szemben emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 267. cikk szerinti eljárás a nemzeti bíróságok és a Bíróság közötti egyértelmű feladatmegosztáson alapul, amelynek értelmében ez utóbbi kizárólag az e cikkben említett uniós jogszabályok értelmezéséről és érvényességéről határozhat. E kereteken belül a Bíróságnak nem feladata a nemzeti jog rendelkezéseinek értelmezéséről határozni, sem azt megítélni, hogy helyesen értelmezte‑e e rendelkezéseket a nemzeti bíróság. Ebből az következik, hogy a Bíróságnak az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban meghatározott azon ténybeli és jogi hátteret kell figyelembe vennie, amelybe az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések illeszkednek. Ezért az olasz szabályozás azon értelmezését kell alapul venni, amely az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből következik, és amely a Bíróságnak feltett kérdés kiindulópontját képezi.(13)
48.      A kérdést előterjesztő bíróság szerint a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv 420‑bis. cikke kétségkívül felsorolja azokat a tényezőket, amelyek jelenléte esetén arra a következtetésre lehet jutni, hogy a vádlottnak szándékában állt elkerülni az eljárásról való tudomásszerzést, és hogy a távolléte szándékos döntés eredménye. Mindazonáltal a Corte suprema di cassazione (semmítőszék, Olaszország) ítélkezési gyakorlata értelmében az új tárgyalás iránti kérelem csak akkor utasítható el, ha közvetlen bizonyítékot szolgáltatnak az eljárásról való tudomásszerzés elkerülésére irányuló szándékra.
49.      A kérdést előterjesztő bíróság szerint ez valójában az érintett személy olyan kifejezett nyilatkozata megkövetelésének felel meg, amely arra utal, hogy ki kívánja magát vonni az eljárás alól. Nem lehet olyan következtetésre jutni, hogy a fellelhetőség lehetetlensége olyan magatartásokra vezethető vissza, amelyek közvetetten, de biztosan bizonyítanak ilyen szándékot. Olyan hanyagságot tehát nem lehet figyelembe venni, amely annak a kockázatnak a tudatos elfogadásáról tanúskodik, hogy az érintett személy nem szerez tudomást az eljárásról, és amely az ilyen tudomás szándékos elkerülésével eshet egy tekintet alá. Következésképpen a jelen ügy körülményei között a kérdést előterjesztő bíróság köteles volna helyt adni az új eljárás iránti kérelemnek, arra vonatkozó közvetlen bizonyíték hiányában, hogy CV el kívánja kerülni az eredeti eljárásról való tudomásszerzést.
50.      Úgy tűnik tehát, hogy a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a nemzeti jog, ahogyan azt alkalmaznia kellene, bizonyos értelemben „túlféltené” a védelemhez való jogot. Arra kötelezné a bíróságot, hogy újra megnyissa az eljárást, és megakadályozná őt abban, hogy megvizsgálja azokat a valószínűsítő körülményeket, amelyek alkalmasak annak bizonyítására, hogy CV távolléte – az adott esetben – a részéről tudatos döntésből fakad.
3.      A 2016/343 irányelv által garantált új tárgyaláshoz való joggal való visszaélés tilalma
51.      A 2016/343 irányelv – amint azt az EUMSZ 82. cikk (2) bekezdésében foglalt jogalapja, a (9) és (48) preambulumbekezdése, valamint az 1. cikke pontosítja – csak minimális harmonizációt valósít meg, nem pedig teljes és kimerítő harmonizációt, így a tagállamok kiterjeszthetik az irányelvben meghatározott jogokat annak érdekében, hogy magasabb szintű védelmet nyújtsanak.(14)
52.      Így magából az említett irányelv 8. cikke (2) bekezdésének szövegéből kitűnik, hogy a tagállamok „rendelkezhetnek úgy, hogy az olyan tárgyalás, amelynek eredményeként határozat születhet a gyanúsított vagy a vádlott bűnösségéről vagy ártatlanságáról, az érintett személy távollétében is megtartható”(15). A tagállamok tehát szabadon dönthetnek úgy, hogy a nemzeti jogukban nem írják elő a terhelt távollétében történő tárgyalás lehetőségét.(16)
53.      Amennyiben azonban előírják az ilyen tárgyalások megtartásának lehetőségét, tiszteletben kell tartaniuk az irányelv előírásait. Ezek ugyanis meghatározzák és szabályozzák a tagállamok kötelezettségeit a gyanúsítottak és a vádlottak tárgyaláson való jelenléthez való jogát, valamint e jog alóli kivételeket illetően.(17) Ez nemcsak azt jelenti, hogy biztosítaniuk kell a vádlottnak a tárgyaláson való jelenléthez való jogot, hanem azt is, hogy a távollétében hozott ítélet esetén meg kell akadályozniuk az új tárgyaláshoz való joggal való visszaélést, ami hátráltatná a büntetőeljárások hatékonyságát, valamint a megfelelő igazságszolgáltatást.
54.      Kétségtelen, hogy a tagállamok főszabály szerint továbbra is szabadon nyújthatják a védelemhez való jog magasabb szintű védelmét, mint amit a 2016/343 irányelv előír. Az ilyen jog biztosítása azonban nem akadályozhatja az irányelv célját és hatékony végrehajtását. Ha ugyanis valamely uniós jogi aktus választási szabadságot biztosít a tagállamok számára a végrehajtás többféle módja között, e mérlegelési jogkör gyakorlása az uniós jog végrehajtásának körébe tartozik. Következésképpen az e célból bevezetett nemzeti szabályok összeegyeztethetőségének vizsgálata az említett irányelvnek az uniós jog általános elvei fényében történő értelmezésének körébe tartozik.(18)
55.      Hasonlóképpen, e szabályok végrehajtása során a tagállamokat kötik a Charta előírásai. A tagállamok kétségkívül alkalmazhatják az alapvető jogok védelmével kapcsolatos nemzeti követelményeket, feltéve azonban, hogy e követelmények alkalmazása nem veszélyezteti a Charta által biztosított védelem szintjét, valamint az uniós jog elsőbbségét, egységességét és tényleges érvényesülését.(19)
56.      Ezen elvekkel összhangban a Bíróság már kimondta, hogy a 2016/343 irányelvnek a tárgyaláson való jelenlét jogára és az új tárgyaláshoz való jogra vonatkozó rendelkezéseit oly módon kell értelmezni, hogy elkerüljék azt, hogy az a személy, aki – jóllehet tájékoztatták a tárgyalásról – kifejezetten vagy hallgatólagosan, de egyértelműen lemondott arról, hogy jelen legyen a tárgyalásán, a távollétében hozott büntetőítéletet követően új tárgyalás tartását kérhesse, és ily módon visszaélésszerűen akadályozza az eljárás hatékonyságát, illetve a megfelelő igazságszolgáltatást.(20)
57.      A Bíróság szerint ez az értelmezés a 2016/343 irányelv azon célkitűzéséből következik, amely – amint azt a (9) és (10) preambulumbekezdése kimondja – a büntetőeljárásban a tisztességes eljáráshoz való jog erősítésére irányul azáltal, hogy fokozza a tagállamok egymás büntető igazságszolgáltatási rendszereibe vetett bizalmát. Az a feltevés, amely szerint az említett irányelv 8. cikkének (2) bekezdésében előírt feltételek teljesülése esetén a megfelelően tájékoztatott érintett személy önként és egyértelműen lemondott arról, hogy a tárgyaláson jelen legyen, biztosítja az említett cél tiszteletben tartását.(21)
58.      Ezt az értelmezést megerősíti, hogy a 2016/343 irányelv – mivel azt a tagállamok között büntetőügyekben a kölcsönös elismerés, valamint a rendőrségi és igazságügyi együttműködés megkönnyítése érdekében fogadták el – ugyanarra a célkitűzésre irányul, mint a büntetőügyekben hozott ítéletek kölcsönös elismeréséről és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló kerethatározatok.(22) A 2016/343 irányelvet, amely ugyanazon szabályozási csomag részét képezi, e kerethatározatokkal összhangban kell értelmezni.(23)
59.      Márpedig, amint azt Richard de la Tour főtanácsnok kifejtette, ez utóbbi kerethatározatok értelmében a nemzeti bíróságoknak olyan mérlegelési jogkörrel is kell rendelkezniük, amely lehetővé teszi számukra annak vizsgálatát, hogy az ügy körülményeire tekintettel a védelemhez való jogot a terhelt távollétében hozott ítélet ellenére tiszteletben tartották‑e.(24) Ezt az álláspontot többek között a büntetőeljárások hatékonyságára, valamint a megfelelő igazságszolgáltatásra is alapozza.(25)
60.      Végül a javasolt értelmezés összhangban van az áldozat ahhoz való jogával, hogy az ügyét észszerű időn belül tárgyalják és hogy elkerülje az ismételt megrázkódtatást, a büntetőeljárás gazdaságosságának elvével, valamint a joggal való visszaélés tilalmának általános alapelvével, amely szerint a jogalanyok nem alkalmazhatják visszaélésszerűen vagy csalárd módon az uniós jogi normákat.(26)
61.      A joggal való visszaélés tilalma ugyanis mindig alkalmazandó. Kétségtelen, hogy a Charta 54. cikke és az EJEE 17. cikke kifejezetten rögzít joggal való visszaélésre vonatkozó tilalmat, amely a jelen körülmények között nem tűnik relevánsnak. Amint arra a Bizottság hivatkozik, e rendelkezések konkrét célja annak megakadályozása, hogy magánszemélyek, csoportok vagy államok az azokban biztosított szabadságokat arra használják fel, hogy megsemmisítsék vagy szélsőségesen korlátozzák az azokban elismert jogokat. Ez a különös tilalom azonban nem zárja ki a Bíróság által elismert általánosabb tilalmat.
4.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésre vonatkozó következtetés
62.      A fenti megfontolásokból az következik, hogy a hatáskörrel rendelkező bíróságnak mérlegelési jogkörrel kell rendelkeznie annak vizsgálata során, hogy teljesülnek‑e a 2016/343 irányelv 9. cikkében foglalt, az új tárgyaláshoz való jog alkalmazásának feltételei a terhelt távollétében hozott ítélet esetén.
63.      E hatáskör gyakorlása keretében e bíróságnak meg kell tudnia vizsgálni, hogy a jelen indítvány 39–43. pontjában összefoglalt feltételek teljesülnek‑e. Értékelnie kell tehát, hogy konkrét és objektív valószínűsítő körülményekből az következik‑e, hogy az érintett személy, miután hivatalosan tájékoztatták arról, hogy bűncselekmény elkövetésével vádolják, és így tudva, hogy az ügyében tárgyalást fognak tartani, szándékosan elkerüli, hogy hivatalosan tájékoztassák a tárgyalás időpontjáról és helyéről. Mindeközben kellően figyelembe kell vennie a többek között a 2016/343 irányelv (42) preambulumbekezdésében említett kiszolgáltatott személyek sajátos helyzetét.(27) Végül a kérdést előterjesztő bíróságnak e vizsgálat alkalmával meg kell határoznia, hogy a 2016/343 irányelv 8. cikke (2) bekezdésének a) és b) pontjában meghatározott vagylagos feltételek valamelyike teljesül‑e, vagyis hogy a személyt tájékoztatták a tárgyalásról és a meg nem jelenés következményeiről, vagy hogy meghatalmazott vagy kirendelt védő képviselte az eljárás egésze során.(28)
64.      E személynek az új tárgyaláshoz való joga csakis akkor tagadható meg, ha e bíróság e vizsgálat alapján megállapítja, hogy az érintett személy szándékosan került el a tárgyalásról való hivatalos tudomásszerzést, és ha ezt meghaladóan az említett feltételek egyike teljesül. Ez csak akkor lehetne másképp, ha bebizonyosodna, hogy az érintett személy szándékosan akadályozta meg e feltételek teljesülését, például azzal, hogy elkerülte a tárgyalás időpontjára és helyszínére, valamint a távollétében hozott ítélet következményeire vonatkozó tájékoztatás átvételét, vagy azzal, hogy szándékosan és ismételten megszakította a kapcsolatot ügyvédjével. Ilyen esetben a joggal való visszaélés tilalmára vonatkozó általános elv a tárgyalás újbóli megnyitása ellen szólhat.
65.      A jelen ügyben – a kérdést előterjesztő bíróság vizsgálata függvényében – nem egyértelmű, hogy arra utaló valószínűsítő körülmények állnának fenn, hogy CV szándékosan és visszaélésszerűen megakadályozta a 2016/343 irányelv 8. cikkének (2) bekezdésében meghatározott feltételek teljesülését. E bíróság feladata tehát annak vizsgálata – különösen a tárgyalási jegyzőkönyvre és CV 2022. április 4‑én lefolytatott kihallgatásának leiratára tekintettel (fenti 16. pont), amelynek során CV‑t saját maga által kiválasztott, megfelelően meghatalmazott ügyvéd segítette(29) –, hogy e dokumentumokból kitűnik‑e, hogy CV‑t kellően tájékoztatták‑e arról, hogy bűncselekmény elkövetésével vádolják, és hogy vele szemben tárgyalást fognak tartani. Hasonlóképpen, a kérdést előterjesztő bíróságnak meg kell vizsgálnia többek között CV‑nek a címeire vonatkozó tájékoztatásaira, valamint a tárgyalására vonatkozó információk vele való közlése érdekében tett erőfeszítésekre tekintettel, hogy úgy kell‑e tekinteni, hogy szándékosan úgy járt el, hogy elkerülje a tárgyalás időpontjára és helyére vonatkozó hivatalos tájékoztatást, holott az illetékes hatóságok észszerű erőfeszítéseket tettek a felkutatására.
66.      E vizsgálatok során a kérdést előterjesztő bíróságnak nemcsak CV‑nek az állandó lakóhellyel nem rendelkező helyzetéből eredő kiszolgáltatottságát kell kellően figyelembe vennie, hanem azt is, hogy a 2022. április 4‑i kihallgatás során tett vallomásaiból kitűnik‑e, hogy kellő kioktatással és belátással rendelkezett‑e ahhoz, hogy felmérhesse a helyzete következményeit. Az új tárgyalás iránti eljárás keretében továbbá CV‑nek többek között olyan különleges körülményekre kell tudnia hivatkoznia, amelyek megakadályozhatták őt, hogy – adott esetben – megkapja a „Comunità di Sant’Egidio” által üzemeltetett „mensa per i poveri” (szegénykonyha) részére átadott értesítéseket (lásd a jelen indítvány 16., 20. és 26. pontját).
67.      Ezenkívül a kérdést előterjesztő bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy a jelen ügyben teljesül‑e a 2016/343 irányelv 8. cikke (2) bekezdésének a) és b) pontjában meghatározott két feltétel valamelyike. E tekintetben egyrészt azt kell meghatároznia, hogy az ügy körülményeit figyelembe véve (lásd a jelen indítvány 15., 21. és 23. pontját) megállapítható‑e, hogy CV‑t az eljárás során végig meghatalmazott vagy kirendelet védő képviselte‑e.(30)
68.      Másrészt a 2016/343 irányelv 8. cikke (2) bekezdésének a) pontjában meghatározott feltétel tekintetében a kérdést előterjesztő bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy az azonnali ítélethozatalra utaló végzés kézbesítése a „Comunità di Sant’Egidio” által üzemeltetett „mensa per i poveri”‑hez (szegénykonyha) az ezen irányelv 8. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerinti, a tárgyalás időpontjára és helyszínére vonatkozó tájékoztatásnak minősülhet‑e (lásd a jelen indítvány 42. pontját). Ezen felül meg kell vizsgálnia, hogy kellőképpen bizonyított‑e, hogy CV‑t – különösen a 2022. április 4‑i kihallgatás során – hivatalosan tájékoztatták a megfelelő időben történő megjelenés elmulasztásának következményeiről.
69.      Végül, mindenesetre emlékeztetni kell arra, hogy annak az eljárásnak, amelynek keretében egy gyanúsított vagy vádlott a 2016/343 irányelv 9. cikke alapján új eljárást kérhet, meg kell felelnie a hatékony jogorvoslathoz való jog feltételeinek. Ez konkrétan azt jelenti, hogy az új tárgyalás iránti kérelmet olyan rövid időn belül kell elbírálni, amely biztosítja – különösen az érintett személy fogva tartása esetén, mint a jelen ügyben – ezen eljárás hatékonyságát, amely adott esetben az eredeti határozat hatályon kívül helyezéséhez és az érintett személy szabadon bocsátásához vezethet. A jelen ügy körülményei között azonban kétséges, hogy az alapeljárás megfelel‑e ezeknek a feltételeknek, mivel CV‑t 2024. november 19‑én tartóztatták le, 2024. december 19‑én kérte az eredeti ítélet hatályon kívül helyezését, és a bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet csak 2026. január 7‑én, vagyis több mint egy évvel az után terjesztett elő, hogy CV a vele szemben kiszabott büntetés jelentős részét letöltötte.(31)
B.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
70.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésével az előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy a 2012/29 irányelv 6., 10. és 18. cikkét a Charta 47. és 54. cikkével, valamint az EJEE 6. és 17. cikkével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti rendelkezés, mint az büntetőeljárásról szóló olasz törvénykönyv 629‑bis. cikke, amely a bűnösséget megállapító ítélet hatályon kívül helyezéséhez és új érdemi eljáráshoz vezető perújítási eljárásban nem rendelkezik semmilyen tájékoztatási, közlési vagy részvételi formáról a bűncselekmény azon áldozata tekintetében, aki nem minősült magánfélnek.
71.      A 2012/29 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének első albekezdése értelmében ezen irányelv célja, hogy a bűncselekmények áldozatai megfelelő tájékoztatásban, támogatásban és védelemben részesüljenek, valamint képesek legyenek részt venni a büntetőeljárásban.
72.      E célból a 2012/29 irányelv 6. cikke előírja az áldozat üggyel kapcsolatos tájékoztatáshoz való jogát. Ez a rendelkezés nem vonatkozik kifejezetten az alapeljárásban szereplőhöz hasonló, a büntetőeljárás újbóli megnyitására irányuló eljárásra, amelynek során a hatáskörrel rendelkező bíróság azt vizsgálja, hogy az eredeti eljárás során teljesültek‑e a terhelt távollétében hozott ítélet feltételei. Hasonlóképpen, az áldozatnak az említett irányelv 6. cikke (2) bekezdésének b) pontjában kifejezetten rögzített azon joga vonatkozásában, hogy – főszabály szerint – megkapjon minden olyan információt, amelyből értesülhet a büntetőeljárás állásáról, a 6. cikk (2) bekezdése – a (20) preambulumbekezdéshez hasonlóan – az áldozatoknak az adott büntető igazságszolgáltatási rendszerben betöltött szerepére utal.
73.      A 2012/29 irányelv 10. cikke, amely az áldozatok meghallgatáshoz való jogát rögzíti, szintén csak általánosságban utal a „büntetőeljárásokra”.
74.      Mindazonáltal a 2012/29 irányelv általános rendszeréből és céljából az következik, hogy ezen irányelv a bűncselekmények elkövetőivel szembeni eljárásoknak az ilyen bűncselekmények áldozataira gyakorolt súlyos következményeinek figyelembevételén alapul, és annak biztosítására irányul, hogy az áldozatok megfelelően és aktívan részt vehessenek az említett eljárásokban.
75.      Ebből a szempontból a 2012/29 irányelv (26) preambulumbekezdése hangsúlyozza az áldozatok számára az olyan tájékoztatás fontosságát, amely révén az áldozat értesülhet az eljárás pillanatnyi állásáról. Ezen irányelv (31) preambulumbekezdése rámutat továbbá, hogy az eljárás idejével és helyével kapcsolatos tájékoztatáshoz való jognak az ügyben hozott ítélet elleni fellebbezéssel kapcsolatos tárgyalás idejére és helyére vonatkozó tájékoztatásra is vonatkoznia kell.
76.      Márpedig az olyan eljárás, amelynek során a hatáskörrel rendelkező bíróság megvizsgálja, hogy hatályon kívül kell‑e helyezni az eredeti ítéletet, és újból meg kell‑e nyitni érdemben az eljárást, egyenértékűnek tekinthető a büntetőügyben hozott ítélettel elleni fellebbezési eljárással. Az ilyen perújítási eljárás ugyanis azt jelenti, hogy a főszabály szerint jogerős ítélettel lezárt érdemi eljárás újból megnyitható.
77.      Az ilyen eljárás alapvető fontosságú az áldozat számára. Ez ugyanis azt jelenti, hogy az áldozat ismét traumatikus élménnyel szembesülhet, és – adott esetben – arra kötelezhető, hogy az új érdemi eljárás során ismét tanúvallomást tegyen.
78.      E körülmények között az áldozatnak a büntetőeljárásban való aktív részvételhez való joga véleményem szerint nem korlátozódhat a bűncselekmény megállapítására irányuló érdemi eljárásokra, hanem azt az eredeti ítélet elleni perújítási eljárás keretében is alkalmazni kell. Hasonlóképpen, az áldozatnak az ilyen eljárásban való részvételhez való joga nem függhet attól, hogy magánfélként járt‑e el, vagy hogy a feljelentése vagy hivatalból történő vizsgálat indította‑e az eredeti eljárást.(32)
79.      Kétségtelen, hogy – amint azt a Bizottság hangsúlyozza – az új tárgyaláshoz való jog értékelésekor ki van zárva az áldozat és a vádlott jogainak egymással szembeni mérlegelése. Amint azt a 2012/29 irányelv (12) preambulumbekezdése egyértelműsíti, az áldozatok ezen irányelvben meghatározott jogai nem érintik az elkövető jogait. Nem arról van tehát szó, hogy a vádlott tisztességes eljáráshoz való jogát az új érdemi tárgyalásnak az áldozatra gyakorolt hatásai miatt korlátozzák. Az említett irányelvnek a másodlagos áldozattá válás vagy a szükségtelenül nagyszámú tárgyalás megakadályozására irányuló rendelkezései(33) nem értelmezhetők úgy, hogy veszélyeztessék a vádlott új tárgyaláshoz való jogát, ha e jog alkalmazásának feltételei teljesülnek.
80.      A perújítási eljárás keretében továbbá nem lehet szó a bűncselekményről mint olyanról, és az áldozat e bűncselekményre vonatkozó tanúvallomása nem vehető figyelembe az érdemi eljárás újbóli megnyitására vonatkozó feltételek vizsgálata során.
81.      Lehetséges azonban, hogy az áldozat olyan bizonyítékokat szolgáltathat, amelyek a hatáskörrel rendelkező bíróság számára hasznos felvilágosítást nyújthatnak a vádlott azon szándékáról vagy ennek hiányáról, hogy az ügy ismeretében kivonja magát az eredeti tárgyalás alól. Ez különösen igaz az olyan helyzetekben, például a családon belüli erőszak esetében, amelyekben a vádlott és az áldozat ismerik egymást vagy közeli kapcsolatot tartanak fenn.
82.      Ebből az következik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság első kérdésére válaszolva rá kell mutatni, hogy a 2012/29 irányelv által az áldozat számára biztosított jogok megkövetelik, hogy az áldozatot tájékoztassák minden olyan kérelemről, amely új tárgyalás biztosítására irányul. Hasonlóképpen lehetővé kell tenni számára, hogy az ilyen kérelem vizsgálata során meghallgassák annak érdekében, hogy a vádlott magatartásának értékelése tekintetében esetlegesen releváns minden információt megadhasson.
VI.    Végkövetkeztetés
83.      A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Corte d’appello di Roma (római fellebbviteli bíróság, Olaszország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
A büntetőeljárás során az ártatlanság vélelme egyes vonatkozásainak és a tárgyaláson való jelenlét jogának megerősítéséről szóló, 2016. március 9‑i (EU) 2016/343 európai parlamenti és tanácsi irányelv 8. és 9. cikkét, valamint a bűncselekmények áldozatainak jogaira, támogatására és védelmére vonatkozó minimumszabályok megállapításáról és a 2001/220/IB tanácsi kerethatározat felváltásáról szóló, 2012. október 25‑i 2012/29/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 6., 10. és 18. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
–        a nemzeti bíróságoknak mérlegelési jogkörrel kell rendelkezniük annak meghatározásához, hogy az adott ügy valamennyi releváns körülményére tekintettel a tárgyaláson jelen nem lévő vádlottat megilleti‑e az új tárgyaláshoz való jog a tisztességes eljáráshoz való jogának biztosítása érdekében;
–        ezen értékelés keretében a nemzeti bíróságoknak meg kell vizsgálniuk, hogy kellően bizonyított‑e, hogy a vádlott tudomást szerzett a tárgyalás megtartásáról, valamint a távollétében hozott ítélet következményeiről, és hogy távolléte szándékos döntés eredménye;
–        az áldozatot tájékoztatni kell a vádlott új tárgyalás iránti kérelméről, és biztosítani kell számára a meghallgatáshoz való jogot abban az eljárásban, amelynek során a hatáskörrel rendelkező bíróság e kérelmet megvizsgálja.
1      Eredeti nyelv: francia.
i      A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
2      2016. március 9‑i európai parlamenti tanácsi irányelv, HL 2016. L 65., 1. o., (33) preambulumbekezdés.
3      (35) preambulumbekezdés; lásd még: 2013. február 26‑i Melloni ítélet (C‑399/11, EU:C:2013:107, 49. pont).
4      Lásd ebben az értelemben: 2022. május 19‑i Spetsializirana prokuratura (Szökésben lévő vádlottal szembeni eljárás) ítélet (C‑569/20, EU:C:2022:401, 34. és 35. pont).
5      2012. október 25‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2012. L 315., 57. o.).
6      HL 2013. C 378., 8. o.
7      2022. május 19‑i Spetsializirana prokuratura (Szökésben lévő vádlottal szembeni eljárás) ítélet (33. pont, valamint 39–43. pont);2025. január 16‑i Stangalov ítélet (C‑644/23, EU:C:2025:16, 37. pont); 2025. május 20‑i Kachev ítélet (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 34. pont és az azt követő pontok).
8      Lásd ezen ítélet 34. és 35. pontját; lásd még: 2022. szeptember 15‑i HN (Kitoloncolt vádlott elleni eljárás) ítélet (C‑420/20, EU:C:2022:679, 35., 36. és 58. pont).
9      Lásd ezen ítélet 48. és 49. pontját.
10      A Spetsializirana prokuratura (Szökésben lévő vádlottal szembeni eljárás) ítélet (48. pont).
11      Lásd ebben az értelemben: 2025. január 16‑i Stangalov ítélet (C‑644/23, EU:C:2025:16, 42. pont); 2025. május 20‑i Kachev ítélet (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 37. pont). Ezzel az esetkörrel a jelen ügyben megvitatott, 2016. május 24‑i Dworzecki ítélet (C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346, 33. és azt követő pontok) nem foglalkozott, amely ügyben az a kérdés merült fel, hogy a vádiratnak a vádlott háztartásában élő felnőtt személy részére történő kézbesítése elegendő‑e ahhoz, hogy úgy lehessen tekinteni, hogy a vádlottat a tárgyalásról értesítették, anélkül hogy szóba került volna az a kérdés, hogy a vádlottat a kézbesítés előtt tájékoztatták‑e arról, hogy ügyében tárgyalást fognak tartani.
12      Spetsializirana prokuratura (Szökésben lévő vádlottal szembeni eljárás) ítélet (38. pont, valamint 54. és azt követő pontok); 2025. január 16‑i Stangalov ítélet (C‑644/23, EU:C:2025:16, 43. pont); 2025. május 20‑i Kachev ítélet (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 38. pont). Lásd még: Medina főtanácsnok Kachev ügyre vonatkozó indítványa (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, 41. és azt követő pontok).
13      Lásd ebben az értelemben: 2013. szeptember 26‑i Texdata Software ítélet (C‑418/11, EU:C:2013:588, 28. és 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
14      2020. február 13‑i Spetsializirana prokuratura (A vádlott távollétében tartott tárgyalás) ítélet (C‑688/18, EU:C:2020:94, 29. és 30. pont); Spetsializirana prokuratura (Szökésben lévő vádlottal szembeni eljárás) ítélet (43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
15      Kiemelés tőlem.
16      2022. szeptember 15‑i HN (Kitoloncolt vádlott elleni eljárás) ítélet (C‑420/20, EU:C:2022:679, 37–39. pont).
17      2022. szeptember 15‑i HN (Kitoloncolt vádlott elleni eljárás) ítélet (C‑420/20, EU:C:2022:679, 40. és 47. pont).
18      Lásd ebben az értelemben és analógia útján: 2016. május 25‑i Meroni ítélet (C‑559/14, EU:C:2016:349, 39. pont); 2017. március 9‑i Milkova ítélet (C‑406/15, EU:C:2017:198, 52. és 53. pont); 2017. június 13‑i Florescu és társai ügyben hozott ítélet (C‑258/14, EU:C:2017:448, 48. pont).
19      2013. február 26‑i Melloni ítélet (C‑399/11, EU:C:2013:107, 60. pont); 2013. február 26‑i Åkerberg Fransson ítélet (C‑617/10, EU:C:2013:105, 29. pont).
20      Spetsializirana prokuratura (Szökésben lévő vádlottal szembeni eljárás) ítélet (37. pont).
21      Spetsializirana prokuratura (Szökésben lévő vádlottal szembeni eljárás) ítélet (34–36. pont).
22      Lásd e célkitűzéssel kapcsolatban: 2013. február 26‑i Melloni ítélet (C‑399/11, EU:C:2013:107, 51. pont). Lásd még: Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i 2002/584/IB tanácsi kerethatározat (HL 2002. L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.), valamint a személyek eljárási jogainak megerősítése, valamint a kölcsönös elismerés elvének az érintett személy megjelenése nélkül lefolytatott eljárásokat követően hozott határozatokra való alkalmazásának előmozdítása tekintetében a 2002/584/IB, a 2005/214/IB, a 2006/783/IB, a 2008/909/IB és a 2008/947/IB kerethatározat módosításáról szóló 2009. február 26‑i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal (HL 2009. L 81., 24. o.) módosított, a kölcsönös elismerés elvének büntetőügyekben hozott, szabadságvesztés‑büntetéseket kiszabó vagy szabadságelvonással járó intézkedéseket alkalmazó ítéleteknek az Európai Unióban való végrehajtása céljából történő alkalmazásáról szóló, 2008. november 27‑i 2008/909/IB tanácsi kerethatározat (HL 2008. L 327., 27. o.).
23      Lásd: Richard de la Tour főtanácsnok Höldermann ügyre vonatkozó indítványa (C‑447/24, EU:C:2025:716, 83. pont és az azt követő pontok).
24      Lásd: Richard de la Tour főtanácsnok Khuzdar ügyre vonatkozó indítványa (C‑95/24, EU:C:2025:712, 59. pont, és az azt követő pontok).
25      Lásd ebben az értelemben: Richard de la Tour főtanácsnok Khuzdar ügyre vonatkozó indítványa (C‑95/24, EU:C:2025:712, 73. pont).
26      Lásd ez utóbbi alapelvvel kapcsolatban: 1999. március 9‑i Centros ítélet (C‑212/97, EU:C:1999:126, 24. pont); 2007. július 5‑i Kofoed ítélet (C‑321/05, EU:C:2007:408, 38. pont); 2016. június 2‑i Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, 57. pont); 2019. február 26‑i T Danmark és Y Denmark ítélet (C‑116/16 és C‑117/16, EU:C:2019:135, 70. pont).
27      Lásd ebben az értelemben: Spetsializirana prokuratura (Szökésben lévő vádlott elleni eljárás) ítélet (48. pont); Richard de la Tour főtanácsnok Spetsializirana prokuratura (Szökésben lévő vádlott elleni eljárás) ügyre vonatkozó indítványa (C‑569/20, EU:C:2022:26, 54. pont).
28      Lásd ebben az értelemben: 2025. május 20‑i Kachev ítélet (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 59–63. pont); Medina főtanácsnok Kachev ügyre vonatkozó indítványa (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, 61–67. pont).
29      Lásd az ehhez megkövetelt feltételekről: Spetsializirana prokuratura (Szökésben lévő vádlott elleni eljárás) ítélet (56. pont); 2025. január 16‑i Stangalov ítélet (C‑644/23, EU:C:2025:16, 48. pont); 2025. május 20‑i Kachev ítélet (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 41. és 61. pont).
30      Lásd ebben az értelemben: 2025. május 20‑i Kachev ítélet (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 59–63. pont); Medina főtanácsnok Kachev ügyre vonatkozó indítványa (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, 61–67. pont).
31      Lásd ezzel kapcsolatban: 2025. január 16‑i VB II (Az új tárgyaláshoz való joggal kapcsolatos tájékoztatás) ítélet (C‑400/23, EU:C:2025:14, 63. és 64. pont); 2025. május 20‑i Kachev ítélet (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 67–70. pont); Medina főtanácsnok Kachev ügyre vonatkozó indítványa (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, 80. pont).
32      Kétségtelen, hogy a 2012/29 irányelv 6. cikkének (2) bekezdése „[az áldozat által] elszenvedett bűncselekménnyel kapcsolatban tett feljelentés következtében indult büntetőeljárásra” utal. Ilyen utalás található az említett irányelv (31) preambulumbekezdésében is. Mindazonáltal, tekintettel a perújítási eljárás súlyos következményeire az áldozatra nézve, az ezen eljárásban való részvételhez való joga nem függhet a feljelentés megtételétől vagy a magánfélként való eljárástól. Ezt az értelmezést megerősíti a 2012/29 irányelv (22) preambulumbekezdése, amely a feljelentés megtételét és az eljárás hivatalból történő kezdeményezését a büntetőeljárás körébe tartozó helyzetek meghatározása vonatkozásában egyenértékűnek tekinti.
33      A 2012/29 irányelv 18. cikke és 20. cikke b) pontja. Lásd e rendelkezésekre vonatkozóan: 2019. július 29‑i Gambino és Hyka ítélet (C‑38/18, EU:C:2019:628, 30. pont és az azt követő pontok, valamint 50. pont és az azt követő pontok).