62022CJ0775_RES
Združene zadeve C‑775/22, C‑779/22 in C‑794/22
M. S. G.inN. G. S.inA. G. S.inM. C. S.inFSC
proti
Banco Santander SA
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Supremo)
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 5. septembra 2024
„Predhodno odločanje – Direktiva 2014/59/EU – Reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij – Splošna načela – Člen 34(1)(a) in (b) – Reševanje s sredstvi upnikov – Odpis kapitalskih instrumentov – Konverzija podrejenih obveznic v delnice in prisilni prenos brez protidajatve – Učinki – Člen 38(13) – Člen 53(1) in (3) – Člen 60(2), prvi pododstavek, točki (b) in (c) – Členi od 73 do 75 – Varstvo pravic delničarjev in upnikov – Pridobitev kapitalskih instrumentov – Pomanjkljive in napačne informacije, navedene v prospektu – Tožba zaradi ugotovitve odgovornosti – Tožba za ugotovitev ničnosti pogodbe o pridobitvi kapitalskih instrumentov – Tožbe, vložene proti univerzalnemu nasledniku kreditne institucije v postopku reševanja“
Ekonomska in monetarna politika – Ekonomska politika – Sanacija in reševanje kreditnih institucij – Direktiva 2014/59 – Učinek reševanja z zasebnimi sredstvi – Odpis ali konverzija kapitalskih instrumentov – Prospekt, ki se objavi ob javni ponudbi ali sprejemu vrednostnih papirjev v trgovanje – Nepravilne informacije – Kreditna institucija v postopku reševanja ali subjekt, ki jo je nasledil – Konverzija kapitalskih instrumentov v delnice pred reševanjem – Tožba zaradi ugotovitve odgovornosti, vložena po odločitvi o reševanju – Tožba za ugotovitev ničnosti pogodbe o pridobitvi delnic, vložena po odločitvi o reševanju – Nedopustnost
(Direktiva 2003/71 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 6; Direktiva 2014/59 Evropskega parlamenta in Sveta, uvodna izjava 49 ter členi 2(1), 34(1)(a) in (b), 53(1) in (3) ter 60(2), prvi pododstavek, točki (b) in (c), in (3))
(Glej točke 51, 52, 54, od 57 do 62 in točko 1 izreka.)
Ekonomska in monetarna politika – Ekonomska politika – Sanacija in reševanje kreditnih institucij – Direktiva 2014/59 – Učinek reševanja z zasebnimi sredstvi – Odpis ali konverzija kapitalskih instrumentov – Prospekt, ki se objavi ob javni ponudbi ali sprejemu vrednostnih papirjev v trgovanje – Nepravilne informacije – Kreditna institucija v postopku reševanja ali subjekt, ki jo je nasledil – Konverzija kapitalskih instrumentov v delnice, ki so bili nato preneseni na drugo kreditno institucijo, v okviru postopka reševanja – Tožba zaradi ugotovitve odgovornosti, vložena po odločitvi o reševanju – Tožba za ugotovitev ničnosti pogodbe o pridobitvi delnic, vložena proti univerzalnemu nasledniku kreditne institucije v postopku reševanja – Nedopustnost
(Direktiva 2014/59 Evropskega parlamenta in Sveta, členi 34(1)(a) in (b), 37(3)(a) in (d) ter (4), 38, 53(1) in (3), 60(2), prvi pododstavek, točki (b) in (c), ter 73(b))
(Glej točke od 66 do 70, od 74 do 77, od 83 do 85 in točko 2 izreka.)
Povzetek
Sodišče, pri katerem je Tribunal Supremo (vrhovno sodišče, Španija) vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe glede razlage določb Direktive 2014/59 (
1
), se je ponovno izreklo o vprašanju, ali lahko osebe, ki so pridobile kapitalske instrumente kreditne institucije v postopku reševanja, po tem, ko so bile odpisane vse delnice iz osnovnega kapitala te institucije, vložijo tožbo za ugotovitev ničnosti pogodbe o vpisu navedenih kapitalskih instrumentov in/ali tožbo za ugotovitev odgovornosti zaradi pomanjkljivih in napačnih informacij, zagotovljenih v prospektu (
2
). To vprašanje je bilo postavljeno v sporih, ki so jih sprožile osebe, katerih kapitalski instrumenti so bili v delnice navedene kreditne institucije konvertirani bodisi pred postopkom za sprejetje ukrepov za reševanje bodisi v okviru tega postopka.
Ta sodba Sodišča je sledila sodbi Banco Santander z dne 5. maja 2022 (
3
), v kateri je Sodišče razsodilo, da po tem, ko so bile odpisane vse delnice iz osnovnega kapitala kreditne institucije ali investicijskega podjetja v postopku reševanja, osebe, ki so delnice pridobile pred začetkom tega postopka, ne morejo vložiti takih tožb za ugotovitev odgovornosti ali ugotovitev ničnosti.
Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari so v letih 2010 in 2011 pridobile različne kapitalske instrumente, ki jih je izdala družba Banco Popular, ki je španska kreditna institucija, oziroma njena hčerinska družba. V letih 2012 in 2014 je bil del navedenih instrumentov konvertiran v delnice družbe Banco Popular. Enotni odbor za reševanje (EOR) je 7. junija 2017 sprejel shemo za reševanje družbe Banco Popular, ki jo je odobrila Evropska komisija, izvedel pa Fondo de Reestructuración Ordenada Bancaria (sklad za urejeno prestrukturiranje bank, Španija) (v nadaljevanju: FROB), in sicer s sklepom, sprejetim istega dne (
4
). S tem sklepom je ta med drugim zmanjšal osnovni kapital družbe Banco Popular na nič z odpisom vseh delnic v obtoku. Posledica tega odpisa je bila, da so določene tožeče stranke prenehale biti imetnice delnic družbe Banco Popular, ki so izhajale iz konverzije njihovih kapitalskih instrumentov v letih 2012 in 2014. Poleg tega se je FROB odločil v nove delnice konvertirati podrejene obveznice (instrumente dodatnega kapitala) in na družbo Banco Santander prenesti te nove delnice brez soglasja nekdanjih imetnikov teh instrumentov. Ta operacija je privedla do tega, da so druge tožeče stranke prenehale biti imetnice podrejenih obveznic, kupljenih v letih 2010 in 2011, ki so bile konvertirane v delnice, ki so bile nato prenesene na družbo Banco Santander, ne da bi prejele protidajatev.
Presoja Sodišča
Na prvem mestu, Sodišče se je izreklo o tožbah za ugotovitev odgovornosti zaradi pomanjkljivih ali napačnih informacij v prospektu (
5
) in o tožbah za ugotovitev ničnosti pogodbe o vpisu kapitalskih instrumentov kreditne institucije, ki so jih osebe, ki so take instrumente, konvertirane v delnice navedene institucije, pridobile pred sprejetjem ukrepov za reševanje, vložile zoper to institucijo.
Najprej je navedlo, da se na podlagi Direktive 2014/59 (
6
), če organ za reševanje glavnico obveznosti ali preostali neporavnan znesek v zvezi z obveznostjo zmanjša na nič, ta obveznost in katere koli obveznosti ali terjatve v zvezi z njo, ki niso zapadle v času izvajanja pooblastila, obravnavajo kot izpolnjene za vse namene in se nanje ni mogoče sklicevati zoper kreditno institucijo ali investicijsko podjetje v postopku reševanja ali katero koli institucijo naslednico. Poleg tega direktiva natančneje določa, da v okviru zneska instrumenta, ki je bil odpisan, ali v zvezi z njim ne ostane nobena obveznost do imetnika kapitalskih instrumentov, odpisanih na podlagi odločitve o reševanju, razen že zapadlih obveznosti in obveznosti za odškodnine, ki lahko nastanejo zaradi pritožbe, s katero se izpodbija zakonitost izvajanja pooblastila za odpis (
7
).
V zvezi s pojmoma „zapadle obveznosti“ oziroma „zapadle terjatve“ je Sodišče opozorilo, kot je že razsodilo v sodbi Banco Santander z dne 5. maja 2022, da ni mogoče šteti, da pravice, ki izhajajo iz tožbe zaradi ugotovitve odgovornosti zaradi informacij, navedenih v prospektu za prodajo vrednostnih papirjev (
8
), in tožbe za ugotovitev ničnosti pogodbe o vpisu delnic, spadajo v kategorijo „zapadlih“ (
9
) obveznosti ali terjatev, kadar so te tožbe vložene zoper kreditno institucijo ali investicijsko podjetje, ki je izdalo prospekt, ali subjekt, ki ga je nasledil, po sprejetju odločitve o reševanju.
Nato je razsodilo, da je takšno razumevanje teh pojmov potrebno tudi, kadar pravice izhajajo iz tožbe zaradi ugotovitve odgovornosti ali tožbe za ugotovitev ničnosti v zvezi s pridobitvijo kapitalskih instrumentov, ki so bili pozneje konvertirani v delnice, ob upoštevanju konteksta, v katerega se umeščata navedena pojma, in ciljev, ki se uresničujejo z Direktivo 2014/59.
Prvič, Direktiva 2014/59 namreč določa načelo, po katerem morajo delničarji – in šele nato upniki – kreditne institucije ali investicijskega podjetja v postopku reševanja prvi prevzeti izgube, nastale zaradi tega postopka. V okviru reševanja s sredstvi upnikov pa odpis in konverzija kapitalskih instrumentov neposredno prispevata k uresničevanju ciljev postopka reševanja. Zato bi to, da se osebam, ki so kapitalske instrumente pridobile pred reševanjem, omogoči, da po reševanju vložijo tožbe zaradi ugotovitve odgovornosti ali za ugotovitev ničnosti za namene odškodnine ali povračila v višini sredstev, nakazanih za to pridobitev, pomenilo prav tveganje, da bo znesek kapitalskih instrumentov, ki so predmet reševanja s sredstvi upnikov, retroaktivno zmanjšan, kar bi lahko ogrozilo uresničitev ciljev ukrepa za reševanje.
S tega vidika Direktiva 2014/59 določa (
10
), da se imetnikom upoštevnih kapitalskih instrumentov ne izplača nobeno nadomestilo, razen v primerih konverzije takih instrumentov (
11
), in da ima v teh primerih nadomestilo obliko izdaje kapitalskih instrumentov v korist teh imetnikov. S tem je njen namen preprečiti, da bi se s tem nadomestilom lahko retroaktivno zmanjšal znesek kapitala, uporabljenega za reševanje.
Drugič, v zvezi s cilji Direktive 2014/59 je Sodišče ugotovilo, da Direktiva 2014/59 določa, da se v izjemnih gospodarskih okoliščinah uporabi postopek, s katerim se zaradi zaščite finančne stabilnosti držav članic poseže zlasti v pravice delničarjev in upnikov kreditne institucije ali investicijskega podjetja, in sicer z vzpostavitvijo insolvenčne ureditve, ki odstopa od splošne ureditve insolvenčnih postopkov in jo je dopustno uporabiti le v izjemnih okoliščinah, ta uporaba pa mora biti utemeljena s prevladujočim javnim interesom.
Poudarilo je, da – kot izhaja iz sodbe Banco Santander z dne 5. maja 2022 – Direktiva 2003/71 spada med „direktive Unije na področju prava družb“, od katerih Direktiva 2014/59 dopušča odstopanja, če se lahko z njihovo uporabo odvzame polni učinek postopku reševanja ali ovira njegova izvedba. Zaradi tožbe zaradi ugotovitve odgovornosti in tožbe za ugotovitev ničnosti, s katerima se zahteva, da kreditna institucija ali investicijsko podjetje v postopku reševanja ali njun naslednik delničarjem nadomesti izgube zaradi tega, ker je organ za reševanje odpisal ali konvertiral obveznosti te institucije ali tega podjetja, bi bilo vprašljivo celotno vrednotenje, na katerem temelji odločitev o reševanju, ker je sestava kapitala del objektivnih podatkov tega vrednotenja in bi bili s tem ogroženi sam postopek reševanja in cilji Direktive 2014/59. Tako je v isti sodbi razsodilo, da izvajanje člena 34(1)(a), člena 53(1) in (3) ter člena 60(2), prvi pododstavek, točki (b) in (c), Direktive 2014/59 izključuje možnost, da bi se po sprejetju odločitve o reševanju, ki temelji na teh določbah, proti kreditni instituciji ali investicijskemu podjetju kot izdajatelju prospekta ali njunemu nasledniku vložila tožba zaradi ugotovitve odgovornosti, določena v členu 6 Direktive 2003/71, ali tožba za ugotovitev ničnosti pogodbe o vpisu delnic, določena v nacionalnem pravu.
V obravnavani zadevi pa je ugotovilo, da čeprav so tožeče stranke iz postopkov v glavni stvari prvotno pridobile kapitalske instrumente, ki niso delnice družbe Banco Popular, so bili ti instrumenti konvertirani v delnice družbe Banco Popular že pred reševanjem te banke in da so bile v okviru tega delnice, ki so izhajale iz te konverzije, predmet ukrepa odpisa in konverzije za namene reševanja navedene banke s sredstvi upnikov.
Sodišče je ugotovilo, da zgoraj navedene določbe Direktive 2014/59 nasprotujejo temu, da po tem, ko so bile odpisane vse delnice iz osnovnega kapitala kreditne institucije v postopku reševanja, osebe, ki so pridobile kapitalske instrumente, ki so bili konvertirani v delnice te kreditne institucije pred sprejetjem ukrepov za reševanje, sprejetih zoper njo, zoper navedeno institucijo ali subjekt, ki jo je nasledil, vložijo tožbo zaradi ugotovitve odgovornosti zaradi pomanjkljivih in napačnih informacij, navedenih v prospektu, ali tožbo za ugotovitev ničnosti pogodbe o vpisu teh kapitalskih instrumentov na podlagi nacionalnega prava, ki bi ob upoštevanju njenega retroaktivnega učinka pripeljala do vračila protivrednosti navedenih prvotno pridobljenih kapitalskih instrumentov, ki so bili nato konvertirani v delnice, skupaj z obrestmi od datuma sklenitve te pogodbe.
Na drugem mestu, Sodišče je preučilo vprašanje, ali določbe Direktive 2014/59 (
12
) nasprotujejo temu, da lahko osebe, ki so pridobile kapitalske instrumente, ki so bili v okviru tega postopka konvertirani v delnice te kreditne institucije, ki so bile nato takoj prenesene na drugo kreditno institucijo, po tem, ko so bile odpisane vse delnice iz osnovnega kapitala kreditne institucije v postopku reševanja, zoper zadnjenavedeno institucijo vložijo tožbo za ugotovitev ničnosti pogodbe o vpisu navedenih kapitalskih instrumentov na podlagi nacionalnega prava, ki bi ob upoštevanju njenega retroaktivnega učinka pripeljala do vračila protivrednosti navedenih kapitalskih instrumentov, skupaj z obrestmi od datuma sklenitve te pogodbe.
Pojasnilo je, da lahko organi za reševanje na podlagi člena 37(3)(a) in (d) ter (4) Direktive 2014/59 instrument za reševanje s sredstvi upnikov kombinirajo z instrumentom prodaje poslovanja. Iz člena 2, točki 57 in 58, te direktive je razvidno, da medtem ko prvi od teh instrumentov vključuje pooblastila za odpis in konverzijo, drugi instrument zajema prenos, med drugim, delnic ali drugih lastniških instrumentov, ki jih je izdala institucija v postopku reševanja, na pridobitelja, ki ni premostitvena institucija. V skladu s to direktivo (
13
) pa, ker se v okviru tega drugega instrumenta lastništvo delnic ali drugih lastniških instrumentov prenese na pridobitelja s takojšnjim pravnim učinkom, prvotni lastniki izgubijo ne samo lastništvo, ampak tudi status „delničarja“ ali „upnika“ kreditne institucije v postopku reševanja. Tako nekdanji delničarji kreditne institucije v postopku reševanja, delnice katere so bile prenesene v okviru reševanja, niso več delničarji niti te kreditne institucije niti njenega naslednika in izgubijo vse neposredne ali posredne pravice nad prenesenimi sredstvi, pravicami ali obveznostmi. S tem direktiva upnikom in delničarjem preprečuje, da bi z retroaktivnim učinkom onemogočili postopek reševanja in cilje, ki se s tem reševanjem uresničujejo, še posebej, ker bi taka tožba upnikom in delničarjem omogočila, da se retroaktivno izognejo izgubam, ki jih morajo prvi prevzeti.
V zvezi s trditvijo tožečih strank iz postopka v glavni stvari, s katero se sklicujejo na omejitev njihove pravice do učinkovitega sodnega varstva v zvezi z njihovo pravico do vložitve tožbe za ugotovitev ničnosti pogodbe o vpisu delnic oziroma kapitalskih instrumentov, konvertiranih v delnice, je Sodišče opozorilo, da ta pravica, zagotovljena s členom 47 Listine, ni absolutna pravica in da je njeno izvajanje lahko predmet omejitev, utemeljenih s cilji splošnega interesa, ki jim sledi Unija. Poleg tega, čeprav obstaja jasen javni interes za zagotovitev močnega in doslednega varstva vlagateljev po vsej Uniji, pa ni mogoče šteti, da ta interes v vseh okoliščinah prevlada nad javnim interesom zagotovitve stabilnosti finančnega sistema. S tem, da direktiva delničarjem nalaga, da prvi prevzamejo izgube, ki jih utrpi kreditna institucija ali investicijsko podjetje, pa je njen namen zagotoviti stabilnost finančnega sistema Unije, pri čemer je natančneje določeno, da bi se moral v skladu s to direktivo postopek reševanja uporabljati le v teh izjemnih in izjemno nujnih ekonomskih okoliščinah, kadar prenehanje zadevne kreditne institucije ali investicijskega podjetja ni mogoče po običajnem insolvenčnem postopku, ne da bi se pri tem destabiliziral finančni sistem Unije. Čeprav določbe direktive tako preprečujejo vložitev take tožbe za ugotovitev ničnosti po sprejetju odločitve o reševanju, je Sodišče med drugim poudarilo, da je ukrep za reševanje, kot izhaja iz sklepa Komisije o odobritvi sheme za reševanje, lahko predmet ničnostne tožbe na podlagi člena 263, četrti odstavek, PDEU. Taka tožba prispeva k učinkovitemu sodnemu varstvu delničarjev in upnikov tudi zato, ker bi morebitna razveljavitev ukrepa za reševanje omogočila vložitev tožbe za ugotovitev ničnosti pogodbe o vpisu delnic ali kapitalskih instrumentov, konvertiranih v delnice.
Sodišče je sklenilo, da določbe Direktive 2014/59, zlasti njen člen 34(1)(a) in (b) ter njen člen 38, nasprotujejo temu, da po tem, ko so bile odpisane vse delnice iz osnovnega kapitala kreditne institucije v postopku reševanja, osebe, ki so pridobile kapitalske instrumente, ki so bili v okviru tega postopka konvertirani v delnice te kreditne institucije, ki so bile nato takoj prenesene na drugo kreditno institucijo, zoper zadnjenavedeno institucijo vložijo tožbo za ugotovitev ničnosti pogodbe o vpisu teh kapitalskih instrumentov na podlagi nacionalnega prava.
(
1
)	Direktiva 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij ter o spremembi Šeste direktive Sveta 82/891/EGS ter direktiv 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU in 2013/36/EU in uredb (EU) št. 1093/2010 ter (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2014, L 173, str. 190).
(
2
)	Na podlagi Direktive 2003/71/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o prospektu, ki se objavi ob javni ponudbi ali sprejemu vrednostnih papirjev v trgovanje in o spremembi Direktive 2001/34/ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 6, str. 356), ki je bila z učinkom od 21. julija 2019 razveljavljena z Uredbo (EU) 2017/1129 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 o prospektu, ki se objavi ob ponudbi vrednostnih papirjev javnosti ali njihovi uvrstitvi v trgovanje na reguliranem trgu, in razveljavitvi Direktive 2003/71/ES (UL 2017, L 168, str. 12).
(
3
)	Sodba z dne 5. maja 2022, Banco Santander (Reševanje Banco Popular), C‑410/20, EU:C:2022:351.
(
4
)	Sklep FROB z dne 7. junija 2017 (BOE št. 155 z dne 30. junija 2017, str. 55470).
(
5
)	Kot je določeno v členu 6 Direktive 2003/71.
(
6
)	Člen 53(3) Direktive 2014/59.
(
7
)	Člen 60 Direktive 2014/59.
(
8
)	Na podlagi člena 6 Direktive 2003/71.
(
9
)	V smislu člena 53(3) in člena 60(2)(b) Direktive 2014/59.
(
10
)	Člen 60(2), prvi pododstavek, točka (c), in (3) Direktive 2014/59.
(
11
)	Iz člena 60(3) Direktive 2014/59.
(
12
)	Zlasti člen 34(1)(a) in (b) ter člen 38 Direktive 2014/59.
(
13
)	Člen 38(1), (4), (6), (9)(a) in (13) Direktive 2014/59.