62003CC0153_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Uvod
1. Predmet tega postopka je negativni spor o pristojnosti. U. Weide, poročena Schwarz,(2) je bila zaposlena v Luksemburgu, vendar je z družino živela v Nemčiji. Opravljanje dela je prekinila, da bi skrbela za svoje otroke. Nemčija ji je dodatek za izobraževanje zavrnila, Luksemburg pa ji je dodelil le razliko med nemškim dodatkom za izobraževanje in višjo luksemburško pomočjo za izobraževanje. Vprašanje je, katera država je bila v skladu z Uredbo (EGS) št. 1408/71(3) in Uredbo (EGS) št. 574/72(4) prednostno zavezana, da ji dodeli dodatek za izobraževanje.
II – Dejansko stanje in predlog za sprejetje predhodne odločbe
2. Pred Cour de Cassation v Luksemburgu poteka postopek, v katerem si U. Weide prizadeva za luksemburško pomoč za izobraževanje.
3. U. Weide je s pristojnim luksemburškim organom Caisse nationale des prestations familiales (v nadaljevanju: CNPF) v sporu o tem, ali je upravičena do celotne luksemburške pomoči za izobraževanje. CNPF ji priznava le razliko med nemškim dodatkom za izobraževanje in višjo luksemburško pomočjo za izobraževanje. Dve luksemburški instanci sta v tem sporu pritrdili U. Weide. Bili sta mnenja, da pravica U. Weide izhaja iz členov 13 in 73 Uredbe št. 1408/71. Člen 76 Uredbe 1408/71 CNPF ne dovoljuje, da izvzame nadomestilo v višini ustrezne nemške dajatve, ker U. Weide v skladu s pravnomočnima odločitvama dveh nemških sodišč te nemške dajatve ne more zahtevati.
4. Tretja instanca, Cour de Cassation, pa dvomi o taki razlagi člena 76 Uredbe št. 1408/71 in je zato prekinilo odločanje ter Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1. Ali je treba člen 76 Uredbe (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, razlagati tako, da velja le za primere, v katerih je delavec migrant upravičen do družinskih dajatev po zakonodaji države zaposlitve in po zakonodaji države stalnega prebivališča družinskih članov?
2. Ali lahko organi države zaposlitve ugotovijo mirovanje upravičenosti do družinskih dajatev, če menijo da zavrnitev dodelitve družinskih dajatev v državi stalnega prebivališča ni v skladu s pravom Skupnosti?
3. Ali zgoraj navedeni člen 76 državi zaposlitve dopušča uporabo pravila o preprečevanju prekrivanja dajatev, če ko zakonec delavca migranta na podlagi zakonodaje države, v kateri imajo družinski člani stalno prebivališče, prejema družinske dajatve iste vrste oziroma je upravičen do njih?“
5. Procesna dokumentacija, ki jo je posredovalo Cour de Cassation, in trditve strank kažejo na to, da je predlog za sprejetje predhodne odločbe treba dopolniti.
6. V zvezi z dejanskim ozadjem je treba pojasniti, da je bila U. Weide od leta 1993 zaposlena v Luksemburgu, živi pa v Nemčiji, kjer je zaposlen tudi njen mož. 11. maja 1998 se je rodil njen sin. Po končanem porodniškem dopustu in kratkem obdobju neplačanega dopusta je U. Weide od 1. oktobra 1998 do 15. maja 2000 prekinila delovno razmerje, da bi skrbela za otroke. To obdobje vzgajanja se je v skladu s členom 171(7) luksemburškega Code des assurances sociales priznalo kot doba plačevanja prispevkov za pokojninsko zavarovanje.
7. Dalje je treba navesti, da so pristojni organi in dve sodni instanci v Nemčiji U. Weide zavrnili dodatek za izobraževanje, čeprav je izpolnjevala vse pogoje po nemški zakonodaji. Te odločitve so temeljile na prepričanju, da je treba za U. Weide v skladu s kolizijskim pravilom iz člena 13(2)(a) Uredbe št. 1408/71 uporabiti le luksemburško pravo. Tudi če bi bilo hkrati uporabljivo nemško pravo, bi imela pravica do luksemburške pomoči za izobraževanje prednost na podlagi pravil o preprečevanju prekrivanja v skladu s členom 76 Uredbe št. 1408/71 in členom 10 Uredbe št. 574/72.
III – Pravni okvir
8. Uredba št. 1408/71 in Uredba št. 574/72 sta se v obravnavanem primeru sprva uporabljali v različici Uredbe Sveta (ES) št. 1223/98 z dne 4. junija 1998(5) . V vmesnem času sta bili obe uredbi spremenjeni z Uredbo Sveta (ES) št. 1606/98 z dne 29. junija 1998(6), Uredbo Sveta (ES) št. 307/1999 z dne 8. februarja 1999(7) in Uredbo Sveta (ES) št. 1399/1999 z dne 29. aprila 1999(8) . Niti te niti naslednje spremembe ne vplivajo na obravnavani primer.
A – Upravičenost do nemškega dodatka za izobraževanje
9. V Nemčiji ureja predpostavke upravičenosti do dodatka za izobraževanje člen 1(1) zakona o dodatku za izobraževanje in starševskem dopustu:
„Do dodatka za izobraževanje je upravičena oseba, ki
1. ima stalno prebivališče ali svoj običajni kraj prebivanja v Nemčiji;
2. živi v gospodinjstvu z otrokom, za katerega skrbi;
3. tega otroka sama neguje in vzgaja ter
4. ne opravlja poklicne dejavnosti ali je ne opravlja s polnim delovnim časom.“
10. V zvezi z obmejnimi delavci, ki so zaposleni v eni državi članici, prebivajo pa v drugi državi članici, kolizijsko pravilo iz člena 13 Uredbe št. 1408/71 določa:
„1. V skladu s členom 14c in 14f za osebe, za katere se uporablja Uredba, velja zakonodaja ene same države članice. Ta zakonodaja se določi v skladu z določbami tega naslova.
2. V skladu s členi od 14 do 17:
a) za osebo, zaposleno na ozemlju ene države članice, velja zakonodaja te države, tudi če stalno prebiva na ozemlju druge države članice [...]
b)–f)	[…]“
B – Upravičenost do luksemburške pomoči za izobraževanje
11. Luksemburška pomoč za izobraževanje se izplača vsaki osebi, ki ima stalno prebivališče v Luksemburgu, tam dejansko prebiva in doma vzgaja enega ali več otrok, za katere se vlagatelju zahteve ali njegovemu zakoncu plačujejo družinski dodatki. Pomoč se izplačuje od prvega dne meseca, ki sledi koncu porodniškega dopusta, oziroma od prenehanja upravičenosti matere do materinskega dodatka in preneha s prvim dnem meseca, v katerem otrok dopolni dve leti. Pomoč je določen znesek, neodvisen od števila doma vzgajanih otrok.
12. Pogoj luksemburškega stalnega prebivališča v skladu s členom 73 Uredbe št. 1408/71 ne velja za obmejne delavce. Ta določba predpisuje:
„Zaposlena ali samozaposlena oseba, za katero velja zakonodaja države članice, je za svoje družinske člane, ki prebivajo v drugi državi članici, upravičena do družinskih dajatev, ki jih določa zakonodaja prve države, kot če bi ti stalno prebivali v tej državi [...]“
C – Pravila o preprečevanju prekrivanja
13. Pravila o preprečevanju prekrivanja iz člena 76 Uredbe št. 1408/71 in člena 10 Uredbe št. 574/72 naj bi preprečila neupravičeno prekrivanje družinskih dajatev.
14. Člen 76 Uredbe št. 1408/71 določa naslednje:
„1. Kadar se v istem obdobju za istega družinskega člana in zaradi opravljanja poklicne dejavnosti družinske dajatve dodeljujejo po zakonodaji države članice, na ozemlju katere družinski člani stalno prebivajo, upravičenost do družinskih dajatev v skladu z zakonodajo druge države članice miruje do višine zneska, ki ga določa zakonodaja prve države članice, po potrebi v skladu s členom 73 ali 74.
2. Če v državi članici, na katere ozemlju družinski člani stalno prebivajo, zahtevek za družinske dajatve ni vložen, lahko pristojni nosilec druge države članice uporablja določbe odstavka 1, kot če bi bile dajatve dodeljene v prvi državi članici.“
15. Člen 10(1) Uredbe št. 574/72 se glasi:
„a) Upravičenost do družinskih dajatev ali družinskih dodatkov po zakonodaji države članice, v skladu s katero pridobitev pravice do teh dajatev ali dodatkov ni pogojena z zavarovanjem, zaposlitvijo ali samozaposlitvijo, miruje, kadar do zneska teh dajatev obstoji pravica do dajatev v istem obdobju in za istega družinskega člana po nacionalni zakonodaji druge države članice ali z uporabo členov 73, 74, 77 ali 78 Uredbe.
b) Kadar pa se na ozemlju prve države članice opravlja poklicna dejavnost:
i) v primeru izplačljivih dajatev, ki izhajajo samo iz nacionalne zakonodaje druge države članice ali iz členov 73 ali 74 uredbe, osebi, ki je upravičena do družinskih dajatev, ali osebi, ki se ji morajo dajatve izplačati, pravica do družinskih dajatev, ki izhajajo bodisi samo iz nacionalne zakonodaje te druge države članice bodisi iz omenjenih členov, miruje do zneska družinskih dajatev, določenih z zakonodajo države članice, na ozemlju katere družinski član stalno prebiva. Stroške teh dajatev, ki jih izplačuje država članica, na ozemlju katere družinski član stalno prebiva, krije ta država članica;
ii) […]“
D – Pravila o ravnanju pri različnih mnenjih glede uporabe Uredbe št. 1408/71
16. Če obstaja med dvema državama članicama nesoglasje glede pristojnosti za dodelitev dajatev, se uporabi člen 114 Uredbe št. 574/72:
„Kadar bi v primeru spora med nosilci ali pristojnimi organi dveh ali več držav članic glede tega, katero zakonodajo bi bilo treba uporabiti za delavca v skladu z naslovom II Uredbe ali kateri nosilec bi moral zagotoviti dajatve, zadevna oseba lahko zahtevala dajatve, če ne bi prišlo do spora, takšna oseba začasno prejema dajatve, predvidene v zakonodaji, ki jo izvaja nosilec v kraju stalnega prebivališča, ali če zadevna oseba nima stalnega prebivališča na ozemlju ene od zadevnih držav članic, dajatve, predvidene v zakonodaji, ki jo izvaja nosilec, kateremu je bil njen zahtevek prvotno predložen.“
17. V skladu s členom 81(a) Uredbe št. 1408/71 lahko države članice poleg tega predložijo obravnavanje vprašanj v zvezi z uporabo ter razlago, ki izhajajo iz določb te uredbe in kasnejših uredb ali iz sporazumov ali dogovorov, sklenjenih v skladu z njimi, Upravni komisiji za socialno varnost delavcev migrantov, ustanovljeni pri Komisiji. Ta možnost pa ne posega v pravico udeleženih organov, nosilcev in oseb, da uveljavljajo te pravice v postopkih in pred sodišči, ki jih predvidevajo zakonodaje držav članic, uredba ali Pogodba.
IV – Pravna presoja
A – Dopustnost in razlaga predloga za sprejetje predhodne odločbe
18. Podatki Cour de Cassation zadoščajo za priznanje dopustnosti predloga za sprejetje predhodne odločbe.(9) Trditve strank kažejo, da so lahko na podlagi predloga za sprejetje predhodne odločbe podale svoja stališča v zvezi s predmetnim postopkom.(10) Poleg tega navedene trditve in poročilo o seji vsebujejo številne podatke, ki drugim potencialnim strankam v skladu s členom 23 Statuta omogočajo, da se na ustni obravnavi izjavijo o vseh pomembnih točkah.(11)
19. Kot deloma predlagajo tudi CNPF, luksemburška vlada in Komisija, pa je ob upoštevanju spoznanj o izhodiščni zadevi, doseženih na podlagi procesne dokumentacije in trditev strank(12), vprašanja vendarle treba preoblikovati. Pri tem je treba upoštevati, da opravljanje poklicne dejavnosti ni predpostavka za nemški dodatek za izobraževanje. Zato Komisija pravilno poudarja, da morebitnega prekrivanja z upravičenji iz člena 73 Uredbe št. 1408/71 v drugi državi članici ni mogoče presojati po členu 76 te uredbe, temveč po členu 10 Uredbe št. 574/72.
20. Iz tega izhajajo ta vprašanja:
1. Ali člen 13(2)(a) Uredbe št. 1408/71 izključuje možnost, da bi obmejni delavki nastala upravičenja do družinskih dajatev v državi zaposlitve in tudi v državi stalnega prebivališča?
2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: katera država je v skladu s členom 10 Uredbe št. 574/72 prednostno pristojna za dodelitev družinskih dajatev, če je zakonec obmejne delavke zaposlen v državi stalnega prebivališča?
3. Ali lahko država zaposlitve zavrne izplačilo celotne družinske dajatve, če je prednostno pristojna država stalnega prebivališča, vendar plačilo odkloni?
B – Sporna upravičenja
21. Gotovo je, da sta luksemburška pomoč in nemški dodatek za izobraževanje družinski dajatvi v smislu člena 4(1)(h) Uredbe št. 1408/71. Prav tako je priznano, da lahko U. Weide kot delavka, vključena v luksemburški sistem socialne varnosti v smislu člena 1(1)(a) Uredbe št. 1408/71, v skladu s členom 73 te uredbe uveljavlja pravico do luksemburške pomoči za izobraževanje, čeprav z družino živi v Nemčiji.
22. Sporno pa je, ali je zaradi člena 13 Uredbe št. 1408/71 izključeno sočasno upravičenje do nemškega dodatka za izobraževanje. Namen tega kolizijskega pravila je preprečevanje sočasne uporabe zakonodaj več držav članic in težav, ki lahko iz tega izhajajo, vključno s prekrivanjem upravičenj.(13) Če kljub kolizijskemu pravilu obstajata upravičenji po obeh pravnih ureditvah, je spor med strankami tudi o tem, katera od obeh držav je prednostno zavezana za izplačilo. O tem je treba odločiti na podlagi pravil o preprečevanju prekrivanja, v tem primeru člena 10 Uredbe št. 574/72. Pravila o preprečevanju prekrivanja naj bi preprečila neupravičeno obogatitev delavcev migrantov(14), če kolizijska pravila zgrešijo svoj cilj, namreč preprečiti obstoj več enakih upravičenj.
23. Zdi se, da so v sodbi McMenamin(15) odgovari na obe sporni vprašanji. Po tej sodbi člen 13 Uredbe št. 1408/71 ne ovira uveljavljanja plačila dajatev v državi stalnega prebivališča. Prav tako je v skladu s členom 10(b)(i) Uredbe št. 574/72 država stalnega prebivališča družine prednostno zavezana izplačati družinsko dajatev, če je pri sočasnem upravičenju v državi zaposlitve enega od staršev vsaj eden od staršev, ki ima otroka v varstvu in vzgoji, zaposlen v državi stalnega prebivališča. Podrobneje:
1. Kolizijsko pravilo iz člena 13 Uredbe št. 1408/71
24. V skladu s členom 13(1) Uredbe št. 1408/71 se za delavce, za katere velja ta uredba, uporablja zakonodaja samo ene države članice. Člen 13(2)(a) Uredbe št. 1408/71 določa, da za osebo, zaposleno na ozemlju ene države članice, velja zakonodaja te države, tudi če stalno prebiva na ozemlju druge države članice.
25. Nemška vlada meni, da je posledično za U. Weide uporabljiva le zakonodaja Luksemburga. Sistem kolizijskih pravil naj bi izključeval podvrženost ene osebe zakonodajam več držav članic. Zato v tem primeru tudi ne morejo nastati prekrivajoči se zahtevki, ki bi vodili do uporabe pravil o preprečevanju prekrivanja, predvsem člena 10 Uredbe št. 574/72.
26. Druge stranke nasprotno menijo, da sta kljub uporabi kolizijskega pravila iz člena 13 Uredbe št. 1408/71 uporabljivi nemška in luksemburška zakonodaja, tako da ostane prostor za uporabo pravil o preprečevanju prekrivanja. Avstrijska vlada navaja, da načelo neoviranega prostega pretoka oseb na področju družinskih dajatev prevlada nad členom 13 Uredbe št. 1408/71. Po stališču Komisije pa v izhodiščnem primeru velja zakonodaja dveh držav zaposlitve, ker je eden od zakoncev zaposlen v Nemčiji, drugi pa v Luksemburgu. Zato načelo, da naj se za enega delavca uporabi zakonodaja samo ene države članice, ni sporno.
27. Sodba McMenamin potrjuje drugo stališče. V tej zadevi je bilo treba presoditi, katera država mora plačati otroški dodatek, če lahko mati, ki je upravičena do dajatve v državi stalnega prebivališča, kot obmejna delavka sočasno uveljavlja zahtevke v državi zaposlitve, njen zakonec pa v državi stalnega prebivališča prejema plačo ali dohodek. Sodišče je v zvezi s tem ugotovilo, da načelo iz člena 13(1) Uredbe 1408/71, da za delavca velja le zakonodaja države zaposlitve, ne izključuje možnosti, da za posamezne dajatve veljajo posebne določbe te uredbe. Zato je treba zadevo McMenamin presojati glede na pravila o preprečevanju prekrivanja.(16)
28. Nemška vlada ugovarja, da se lahko pravila o preprečevanju prekrivanja uporabijo le, če upravičenja nastanejo v korist družine, ki jo sestavljajo različne osebe. To se zdi mogoče predvsem pri otroškem dodatku, pri katerem se upravičenja ne prekrivajo v eni osebi, temveč nastanejo pri vsakem od obeh staršev, ker sta zaposlena v različnih državah članicah. Na obravnavi je nemška vlada zavzela trdno stališče, da je sodba iz zadeve McMenamin temeljila na položaju, v katerem lahko oba starša zahtevata upravičenja v različnih državah članicah. Vendar so upravičenja v trenutnem primeru nastala le glede ene osebe – matere.
29. Odločilno je, da glede na ustaljeno sodno prakso pravo Skupnosti ne izključuje ugodnejših pravil nacionalne zakonodaje, če so ta z njim združljiva.(17) Predvsem nobena določba Uredbe št. 1408/71 določeni osebi ne more odvzeti pravice, ki jo je pridobila na podlagi zakonodaje ene države članice, neodvisno od uporabe prava Skupnosti.(18) Člen 13(1) Uredbe št. 1408/71 torej omejuje izključno veljavo ene zakonodaje na storitve, ki predpostavljajo status zaposlene osebe. V zvezi s takšnimi storitvami je uporabljiva izključno zakonodaja država zaposlitve. Če pa države članice dodelijo dajatve prebivalcem, ki ne izpolnjujejo statusa zaposlene osebe, člen 13(1) Uredbe št. 1408/71 tega ne prepoveduje.(19)
30. Kolizijsko pravilo iz člena 13 Uredbe št. 1408/71 torej ne izključuje možnosti, da obmejna delavka v državi stalnega prebivališča prejema družinske dajatve, če se zanje ne zahteva status zaposlene osebe.
2. Pravilo o preprečevanju prekrivanja iz člena 10 Uredbe št. 574/72
31. Člen 10 Uredbe št. 574/72 ureja določene oblike prekrivanja upravičenj do družinskih dajatev. Tu je upošteven primer, v katerem se dolgujejo dajatve, ki po eni strani temeljijo na zakonodaji ene države članice, v skladu s katero pridobitev upravičenja do teh dajatev ali pomoči ni pogojena z zavarovanjem, zaposlitvijo ali s samozaposlitvijo – to bi bilo v obravnavanem primeru upravičenje do nemškega dodatka za izobraževanje, po drugi strani pa na členu 73 Uredbe št. 1408/71 – to bi bilo v obravnavanem primeru upravičenje do luksemburške pomoči za izobraževanje.
32. Člen 10(a) Uredbe št. 574/72 predvideva, da ima običajno v takem položaju upravičenje v skladu s členom 73 Uredbe št. 1408/71, ki obstaja v razmerju do države zaposlitve, prednost pred drugim upravičenjem, ki obstaja v razmerju do države stalnega prebivališča. Zato upravičenje v državi stalnega prebivališča miruje do višine upravičenja v državi zaposlitve.
33. V skladu s členom 10(b)(i) Uredbe št. 574/72 pa ima upravičenje v državi stalnega prebivališča prednost, če oseba, ki je upravičena do družinskih dajatev, ali oseba, ki se ji morajo te dajatve izplačati, v tej državi opravlja poklicno dejavnost. V tem primeru upravičenje v državi zaposlitve miruje do višine upravičenja v državi stalnega prebivališča.
34. Pri jezikovni razlagi bi se v zadevnem primeru uporabil člen 10(a) Uredbe št. 574/72, ker U. Weide, oseba, ki je upravičena do družinskih dajatev in ki naj se te dajatve izplačajo, v državi stalnega prebivališča, Nemčiji, ne opravlja poklicne dejavnosti.
35. Tak zaključek pa bi bil v nasprotju s temeljnim namenom pravil o preprečevanju prekrivanja, po katerih ima država stalnega prebivališča družine prednost, če se v njej opravlja poklicna dejavnost. V tem primeru je zveza družine z državo stalnega prebivališča močnejša kot zveza z državo zaposlitve obmejnega delavca.(20) Temu namenu ustreza razlaga, ki jo je Sodišče izbralo v zadevi McMenamin. V navedenem primeru je Sodišče uporabilo člen 10(b)(i) Uredbe št. 574/72, čeprav poklicne dejavnosti v državi stalnega prebivališča ni opravljala obmejna delavka, upravičena do dajatve, pač pa njen zakonec.
36. Sodišče se je v zadevi McMenamin sklicevalo na zakonodajalčev namen pri vključitvi besedila „oseba, ki je upravičena do družinskih dajatev, ali oseba, ki se ji morajo dajatve izplačati“. Do take spremembe je prišlo, da bi se razširil krog oseb glede na staro različico, ki se je nanašala le na zakonca. Povod za to so bili primeri, v katerih je razvezani zakonec upravičenca po členu 73 Uredbe št. 1408/71 v državi stalnega prebivališča opravljal poklicno dejavnost.(21) Omejitev na osebo upravičenca pa ni bila nameravana(22), vodila bi do nesorazmernih učinkov(23) ter povzročila nasprotja med členom 76 Uredbe št. 1408/71 in členom 10 Uredbe št. 1408/71(24) .
37. Posledično je Sodišče razvilo načelo, da upravičenje do dajatev, ki bi jih morala v skladu s členom 73 Uredbe št. 1408/71 izplačati država zaposlitve, miruje, če oseba, ki ima skrbništvo nad otroki, v državi stalnega prebivališča teh otrok opravlja poklicno dejavnost.(25)
38. To načelo še vedno velja in je tudi v skladu s stališči CNPF, vlad Luksemburga in Avstrije ter Komisije, ki temeljijo na novejši sodni praksi(26), da naj se uporaba pravil o preprečevanju prekrivanja določa glede na celo družino in ne izolirano le glede na upravičenca.
39. Treba je sicer poudariti, da je bil člen 10 Uredbe št. 574/72 spremenjen glede na besedilo, ki je bil predmet razlage v zadevi McMenamin(27), vendar pa te spremembe ne vodijo do drugačnega zaključka. To se kaže predvsem v tem, da je Sodišče v sodbi McMenamin te spremembe že izrecno omenilo, ne da bi zaradi tega podvomilo o svojem zaključku.(28) Manjše jezikovne prilagoditve iz spremembe Uredbe (ES) št. 118/97(29) prav tako ne pripeljejo do drugačnega zaključka.
40. Nazadnje je torej mogoče ugotoviti, da je v skladu z določbami o neprekrivanju iz člena 10 Uredbe št. 574/72 država stalnega prebivališča prednostno pristojna, da dodeli družinske dajatve, če je zakonec obmejne delavke, ki je sama upravičena do dajatev, zaposlen v tej državi.
C – Posledice nezakonite zavrnitve dajatve s strani države stalnega prebivališča
41. Na podlagi dosedanjih izvajanj je Nemčija prednostno odgovorna za dodelitev sporne družinske dajatve. Neodvisno od tega spoznanja bi bili nemški organi v skladu s členom 114 Uredbe št. 574/72 dolžni najmanj začasno dodeliti to dajatev, kot to upravičeno poudarjata avstrijska vlada in Komisija. CNPF in avstrijska vlada iz tega zaključujeta, da luksemburški organi lahko zavrnejo dodelitev dajatve do višine nemške dajatve. Komisija pa v nasprotju s tem enostransko zavrnitev socialnih dajatev odklanja.
42. Iz besedila člena 10 Uredbe št. 574/72, da upravičenost v državi, ki nima prednosti, miruje, bi lahko sklepali, da ta država ni zavezana k izplačilu družinske dajatve. Ta zaključek pa nasprotuje razlagi pravil o preprečevanju prekrivanja, ki jih je sprejelo Sodišče. V skladu s starejšo sodno prakso je upravičenje v državi, ki nima prednosti, mirovalo le, če so bile v prednostno odgovorni državi članici izpolnjene vse materialne in procesne predpostavke, vključno z morda potrebnim zahtevkom za dajatev.(30) Upravičenci so lahko izbirali, v kateri državi bodo uveljavljali pravico do dajatve, po potrebi tako, da niso uveljavljali zahteve v prednostno odgovorni državi članici. Ta sodna praksa je bila s členom 76(2) Uredbe št. 1408/71 omejena na primer, v katerem upravičenec v prednostno odgovorni državi članici ni postavil zahtevka. V tem primeru lahko pristojni organ druge države članice uporabi člen 76(1) Uredbe št. 1408/71, kot če bi bile dodeljene dajatve v prvi državi članici.
43. Sodišče je dalje ugotovilo, da člena 76 Uredbe št. 1408/71 ni mogoče razlagati kot obveznega prednostnega pravila, ker bi to omejilo ugodnosti, ki v skladu s členom 73 Uredbe št. 1408/71 pripadajo delavcem migrantom. Člen 76 pa ne sme povzročiti omejitve te ugodnosti, temveč le preprečiti dejansko
prekrivanje dajatev.(31)
44. Ta razmišljanja je treba ustrezno uporabiti v okviru člena 10 Uredbe št. 574/72. Po stališču Sodišča namreč iz temeljnega načela prostega pretoka delavcev in namena člena 42 Pogodbe ES sledi, da pravilo, ki naj prepreči prekrivanje družinskih dajatev, velja le, kolikor upravičencem neutemeljeno ne jemlje upravičenosti do dajatev, ki obstajajo na podlagi zakonodaje države članice.(32)
45. U. Weide je v obravnavani zadevi vložila potrebne zahtevke v Nemčiji in je prek svoje obveznosti v skladu s členom 76(2) Uredbe št. 1408/71 celo predložila zadevo dvema sodnima instancama.
46. Sicer pa je treba upoštevati, da U. Weide svoje pravice do dajatev morda v Nemčiji ne more več uveljavljati, ker je bilo o zadevi že pravnomočno odločeno. Ni sicer vnaprej izključeno, da bi lahko bila v skladu s sodbo Kühne in Heitz(33) ta pravnomočnost presežena ali da bi bilo v skladu s sodbo Köbler(34) mogoče ugoditi odškodninskemu zahtevku v višini izgubljenih dajatev (vključno s stroški uveljavljanja zahtevka). Glede na predložene podatke pa ni gotovo, da bi ena od teh poti v zadevi vodila do rezultata, združljivega s pravom Skupnosti.
47. Namen določb o neprekrivanju bi bil torej presežen, če bi luksemburškim organom v zvezi z U. Weide dopustili, da ne upoštevajo odločitve nemških organov in vračunajo nemške dajatve, ki se dejansko ne dodelijo.
48. Luksemburg s tem ne bi bil dokončno zavezan nositi bremena, ki ga mora v skladu z določbami o neprekrivanju nositi Nemčija. Nasprotno, Komisija upravičeno poudarja, da države članice sporov ne smejo reševati na ramenih obmejnih delavcev, temveč so v skladu s členom 10 Pogodbe ES in člena 84 Uredbe št. 1408/71 zavezane k sodelovanju. To poudarja tudi člen 114 Uredbe št. 574/72, ki do rešitve teh sporov med državami predvideva začasno izplačevanje socialnih dajatev.
49. To meddržavno reševanje sporov ni omejeno na dvostranske stike, za kar so si luksemburški organi glede na izvajanje luksemburške vlade in CNPF brez uspeha prizadevali. Kot navaja Komisija, bi se lahko v skladu s členom 81(a) Uredbe št. 1408/71 obrnili tudi na Upravno komisijo. Poleg tega se zaradi zagotovitve končne rešitve opozarja tudi na možnost postopka za ugotavljanje kršitev na podlagi člena 227 Pogodbe ES.(35) Morebitna preplačila se izravnajo po načelu lojalnosti Skupnosti oziroma vsaj kot posledica postopka zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 228(1) Pogodbe.
5 0. Nazadnje je zato treba ugotoviti, da država zaposlitve ne more zavrniti plačila celotne družinske dajatve, če je država stalnega prebivališča prednostno pristojna, vendar zavrne plačilo.
V – Predlog
51. Sodišču predlagam, naj na predlog za sprejetje predhodne odločbe odgovori:
1. Kolizijsko pravilo iz člena 13 Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, ne izključuje možnosti, da obmejna delavka v državi stalnega prebivališča prejema družinske dajatve, če se zanje ne zahteva status zaposlene osebe.
2. V skladu s pravilom o preprečevanju prekrivanja iz člena 10 Uredbe Sveta (EGS) št. 574/72 z dne 21. marca 1972 o določitvi postopka za izvajanje Uredbe (EGS) št. 1408/71 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, je država stalnega prebivališča prednostno pristojna, da dodeli družinske dajatve, če je zakonec obmejne delavke, ki je upravičena do dajatev, zaposlen v tej državi.
3. Država zaposlitve ne more zavrniti plačila celotne družinske dajatve, če je država stalnega prebivališča prednostno pristojna, vendar zavrne plačilo.
(1) .
(2)  –	Čeprav bi bilo treba v skladu z nemškimi običaji uporabiti priimek zakoncev Schwarz, se v nadaljevanju, da bi se izognili nesporazumom, pri predložitvenem sodišču in strankah uporablja dekliški priimek Weide.
(3)  –	Uredba Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL L 149, str. 2), v takrat veljavni različici, v nadaljevanju: Uredba št. 1408/71.
(4)  –	Uredba Sveta (EGS) št. 574/72 z dne 21. marca 1972 o določitvi postopka za izvajanje Uredbe (EGS) št. 1408/71 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL L 74, str. 1), v takrat veljavni različici, v nadaljevanju: Uredba št. 574/72.
(5)  –	UL L 168, str. 1.
(6)  –	UL L 209, str. 1.
(7)  –	UL L 38, str. 1.
(8)  –	UL L 164, str. 1.
(9)  –	V zvezi z zahtevami dopustnosti predloga za sprejetje predhodne odločbe glej sodbo z dne 26. januarja 1993 v zadevah Telemarsicabruzzo in drugi (C-320/90, C-321/90 in C‑322/90, Recueil, str. I-393, točka 6) ter sklepe z dne 19. marca 1993 v zadevi Banchero (C‑157/92, Recueil, str. I-1085, točka 4); z dne 30. aprila 1998 v zadevah Testa in Modesti (C-128/97 in C‑137/97, Recueil, str. I-2181, točka 5) in z dne 8. julija 1998 v zadevi Agostini (C‑9/98, Recueil, str. I-4261, točka 4).
(10)  –	Glej sodbo z dne 29. aprila 2004 v zadevi Kapper (C-476/01, Recueil, str. I‑0000, točka 29).
(11)  –	Glej sodbe z dne 19. februarja 2002 v zadevi Arduino (C-35/99, Recueil, str. I‑1529, točka 29); z dne 13. aprila 2000 v zadevi Lehtonen in Castors Braine (C-176/96, Recueil, str. I‑2681, točka 24 in naslednje); z dne 21. septembra 1999 v zadevi Albany (C-67/96, Recueil, str. I‑5751, točka 43) in v zadevah Brentjens’ (od C-115/97 do C-117/97, Recueil, str. I‑6025, točka 42).
(12)  –	Glej zgoraj navedeno točko 5 in naslednje.
(13)  –	Sodba z dne 11. junija 1998 v zadevi Kuusijärvi (C-275/96, Recueil, str. I-3419, točka 28).
(14)  –	Sodba z dne 4. julija 1990 v zadevi Kracht (C-117/89, Recueil, str. I-2781, točka 15).
(15)  –	Sodba z dne 9. decembra 1992 v zadevi C-119/91 (Recueil, str. I-6393).
(16)  –	V opombi 15 navedena sodba McMenamin, točka 14 in naslednje.
(17)  –	Sodba z dne 5. februarja 2002 v zadevi Kaske (C-277/99, Recueil, str. I-1261, točka 37 z nadaljnjimi navedbami).
(18)  –	Sodba z dne 14. decembra 1989 v zadevi Dammer (168/88, Recueil, str. 4553, točka 22).
(19)  –	V zvezi s tem glej tudi moje sklepne predloge, predstavljene 25. maja 2004 v zadevi Effing (C‑302/02, ZOdl., str. I‑553, točka 37).
(20)  –	Sklepni predlogi generalnega pravobranilca Darmona, predstavljeni 1. julija 1992 v zadevi McMenamin (Recueil, str. I-6407, točka 87 in naslednje).
(21)  –	Sodba z dne 3. februarja 1983 v zadevi Robards (149/82, Recueil, str. 171).
(22)  –	V opombi 15 navedena sodba McMenamin, točka 20 in naslednje.
(23)  –	V opombi 20 navedeni sklepni predlogi McMenamin, točka 79 in naslednje.
(24)  –	V opombi 20 navedeni sklepni predlogi McMenamin, točka 81 in naslednje.
(25)  –	V opombi 15 navedena sodba McMenamin, točka 26.
(26)  –	Glej sodbi z dne 5. februarja 2002 v zadevi Humer (C-255/99, Recueil, str. I-1205, točka 50) ter z dne 10. oktobra 1996 v povezanih zadevah Hoever in Zachow (C-245/94 in C‑312/94, Recueil, str. I-4895, točka 37), v skladu s katerimi se družinske dajatve že po svoji naravi ne morejo obravnavati kot pravice, ki pripadajo posamezniku, neodvisno od njegovih družinskih okoliščin.
(27)  –	Člen 2(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 1249/92 z dne 30. aprila 1992 o spremembi Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, ter o spremembi Uredbe Sveta (EGS) št. 574/72 z dne 21. marca 1972 o določitvi postopka za izvajanje Uredbe (EGS) št. 1408/71 (UL L 136, str. 28).
(28)  –	V opombi 15 navedena sodba McMenamin, točka 26.
(29)
–Uredba Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 o spremembah in posodobitvah Uredbe (EGS) št. 1408/71 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, ter Uredbe (EGS) št. 547/72 o določitvi postopka za izvajanje Uredbe (EGS) št. 1408/71 (UL 1997, L 28, str. 1).
(30)  –	Sodbi z dne 13. novembra 1984 v zadevi Salzano (191/83, Recueil, str. 3741) in z dne 23. aprila 1986 v zadevi Ferraioli (153/84, Recueil, str. 1401, točka 14 in naslednje) ter v opombi 14 navedena sodba Kracht, točka 11 in naslednje..
(31)  –	V opombi 14 navedena sodba Kracht, točka 15 in naslednje.
(32)  –	Sodbe z dne 6. marca 1979 v zadevi Rossi (100/78, Recueil, str. 831, točka 16 in naslednje); z dne 19. februarja 1981 v zadevi Beeck (104/80, Recueil, str. 503, točka 12) in z dne 4. julija 1985 v zadevi Kromhout (104/84, Recueil, str. 2205, točka 21).
(33)  –	Sodba z dne 13. januarja 2004 v zadevi C-453/00 (Recueil, str. I‑837).
(34)  –	Sodba z dne 30. septembra 2003 v zadevi C-224 (Recueil, str. I‑10239)
(35)  –	Glej sodbo z dne 10. februarja 2000 v zadevi Fitzwilliam (C-202/97, Recueil, str. I‑883, točka 56 in naslednje).