62023CJ0654_RES
Zadeva C‑654/23
Inteligo Media SA
proti
Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP)
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Bucureşti)
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 13. novembra 2025
„Predhodno odločanje – Obdelava osebnih podatkov in varstvo zasebnosti na področju elektronskih komunikacij – Direktiva 2002/58/ES – Člen 13(1) in (2) – Neželena sporočila – Pojem sporočil, poslanih ‚za namene neposrednega trženja‘ – Pridobitev podatkov o elektronskih naslovih ‚v smislu [okviru] prodaje proizvoda ali storitve‘ – Prijava na spletni platformi, s katero se pridobi dostop do dodatnih vsebin – Pošiljanje dnevnega novičnika po elektronski pošti – Uredba (EU) 2016/679 – Člen 6 – Zakonitost obdelave – Člen 95 – Razmerje z Direktivo 2002/58/ES“
Približevanje zakonodaj – Telekomunikacijski sektor – Obdelava osebnih podatkov in varstvo zasebnosti na področju elektronskih komunikacij – Direktiva 2002/58 – Neželena sporočila – Pojem sporočil, poslanih za namene neposrednega trženja – Pridobitev podatkov o elektronskih naslovih v okviru prodaje proizvoda ali storitve – Prijava na spletni platformi, s katero se brezplačno pridobi dostop do nekaterih vsebin in do novičnika – Po elektronski pošti poslan brezplačni novičnik, ki vsebuje povezave do plačljivih člankov – Vključitev
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/58, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/136, člen 13(1) in (2))
(Glej točke od 40 do 63 in točko 1 izreka.)
Približevanje zakonodaj – Telekomunikacijski sektor – Obdelava osebnih podatkov in varstvo zasebnosti na področju elektronskih komunikacij – Direktiva 2002/58 – Neželena sporočila – Uporaba elektronske pošte za namene neposrednega trženja – Neuporaba pogojev za zakonitost obdelave, določenih z Uredbo 2016/679
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2016/679, uvodna izjava 173 ter člena 6(1) in 95; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/58, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/136, člen 13(2))
(Glej točke od 65 do 69 in točko 2 izreka.)
Povzetek
Sodišče, pri katerem je Curtea de Apel București (višje sodišče v Bukarešti, Romunija) vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, je podalo pojasnila o pojmu sporočila, poslanega „za namene neposrednega trženja“, in pojmu podatkov o elektronskem naslovu „v smislu [okviru] prodaje proizvoda ali storitve“ v smislu člena 13(1) in (2) Direktive o zasebnosti in elektronskih komunikacijah (
1
) v okviru prijave na spletni platformi, s katero se pridobi dostop do elektronskega novičnika. Sodišče je pojasnilo tudi povezavo med to direktivo in SUVP (
2
) v zvezi s pogoji za zakonitost, ki se uporabijo za obdelavo osebnih podatkov, izvedeno v okviru neželenega sporočila, v smislu člena 13 navedene direktive.
Družba Inteligo Media je izdajateljica spletne novinarske publikacije avocatnet.ro, namenjene obveščanju širše javnosti, pri kateri ne gre za pravne strokovnjake, o dnevnih zakonodajnih spremembah v Romuniji. Ta družba je julija 2018 za del vsebin, ki jih ponuja svojim bralcem, uvedla sistem plačljive naročnine. Družba Inteligo Media je v času dejanskega stanja iz postopka v glavni stvari dovoljevala brezplačen dostop do nekega največjega števila člankov na mesec, ob preseganju katerega je moral zadevni uporabnik ustvariti brezplačen račun na spletni platformi, ki jo upravlja družba Inteligo Media. S prijavo na to storitev sta bili uporabniku dani pravica do dostopa do nekega dodatnega števila člankov na mesec in pravica do tega, da po elektronski pošti brezplačno prejema dnevni novičnik, ki vsebuje pregled zakonodajnih novosti, obravnavanih v člankih publikacije, vključno s hiperpovezavami do teh člankov. Uporabnik je imel prav tako možnost odplačnega dostopa do vseh členkov publikacije. Uporabniki so se lahko odločili, da tega novičnika ne bodo prejemali in tudi da se kadar koli odnaročijo.
Romunski organ za varstvo podatkov (v nadaljevanju: ANSPDCP) je septembra 2019 sestavil zapisnik o prekršku, s katerim je družbi Inteligo Media naložil globo. ANSPDCP je menil, da ta družba ni uspela dokazati pridobitve izrecne privolitve nekaterih uporabnikov za obdelavo osebnih podatkov v zvezi z njimi (elektronska pošta, geslo, uporabniško ime) in da so se ti podatki, ki so bili prvotno zbrani za izvajanje zadevne pogodbe, obdelovali na način, ki ni združljiv s tem namenom, in sicer za pošiljanje novičnika.
Tribunalul București (sodišče okrožja Bukarešta, Romunija) je s sodbo, razglašeno decembra 2021, delno ugodilo tožbi družbe Inteligo Media za odpravo zapisnika o prekršku, ki ga je sestavil ANSPDCP. Zlasti je znižalo znesek globe, naložene tej družbi, ob tem pa potrdilo ugotovitev upravne kršitve iz zapisnika.
Predložitveno sodišče, pri katerem sta bili vloženi pritožbi zoper to sodbo, se je spraševalo o pravni podlagi za obdelavo osebnih podatkov iz postopka v glavni stvari in o pogojih, ki morajo biti izpolnjeni, da se lahko taka obdelava šteje za zakonito glede na Direktivo o zasebnosti in elektronskih komunikacijah ter SUVP. Po mnenju tega sodišča je treba med drugim pojasniti pogoje, pod katerimi je mogoče za elektronski naslov uporabnika šteti, da je bil pridobljen „v smislu [okviru] prodaje proizvoda ali storitve“ v smislu člena 13(2) Direktive o zasebnosti in elektronskih komunikacijah, in obseg pojma „neposredno trženje“ iz tega člena 13.
Presoja Sodišča
Na prvem mestu, Sodišče je navedlo, da so določbe člena 13(1) in (2) Direktive o zasebnosti in elektronskih komunikacijah namenjene uporabi le za sporočila, poslana „za namene neposrednega trženja“.
Sodišče je tako najprej preučilo, ali je namen pošiljanja novičnika, kot je ta iz postopka v glavni stvari, „neposredno trženje“ v smislu člena 13(1) in (2) navedene direktive. Sodišče je tako opozorilo, da pojem sporočila, poslanega „za namene neposrednega trženja“, iz te določbe zajema sporočila, s katerimi se dosega komercialni namen ter ki so neposredno in posamično naslovljena na potrošnika. (
3
)
Sodišče je ugotovilo, da gre pri sporočilu iz postopka v glavni stvari za dnevni novičnik, razširjan v obliki elektronske pošte, ki vsebuje pregled zakonodajnih novosti, obravnavanih v člankih te spletne novinarske publikacije, in hiperpovezave do teh člankov. Po presoji Sodišča okoliščina, da ima to sporočilo tudi informativno vsebino, ne more pomeniti, da bi bilo treba to sporočilo izključiti iz pojma sporočila, poslanega „za namene neposrednega trženja“, v smislu člena 13(1) in (2) Direktive o zasebnosti in elektronskih komunikacijah in zato s področja uporabe te določbe.
Nasprotno, Sodišče je navedlo, da je namen takega sporočila spodbuditi zadevne uporabnike, da bi dostopali do plačljive vsebine, ki jo zagotavlja izdajatelj, s tem, da se spodbujata izčrpanje števila člankov, do katerih je mogoče brezplačno dostopati na zadevni spletni platformi, in sklenitev celotne naročnine. Njegov namen je tako pospeševanje prodaje te vsebine, torej ima komercialni namen. Poleg tega, ker se to sporočilo, ki se razširja v obliki elektronske pošte, pojavi neposredno v nabiralniku zasebne elektronske pošte naslovnikov, je Sodišče ugotovilo, da se izvaja „za namene neposrednega trženja“, (
4
) in to ne glede na to, ali je ta namen mogoče izpeljati iz same vsebine sporočila ali iz strukture ponudbe pošiljatelja tega sporočila.
Sodišče je navedlo, da to razlago pojma sporočila, poslanega „za namene neposrednega trženja“, potrjujejo kontekst, v katerega se ta pojem umešča, in cilji, ki jim sledi Direktiva o zasebnosti in elektronskih komunikacijah.
Sodišče je v zvezi s tem navedlo, da člen 13(1) Direktive o zasebnosti in elektronskih komunikacijah določa načelno pravilo, v skladu s katerim se pošiljanje neželenih sporočil, ki spadajo na njegovo področje uporabe, pogojuje z zahtevo po predhodni privolitvi prejemnika teh sporočil. Če te privolitve ni, je tako sporočilo dovoljeno le, če so izpolnjeni pogoji iz člena 13(2) navedene direktive. S to določbo se najprej zahteva, da je pošiljatelj zadevnega sporočila od naslovnikov pridobil podatke o njihovem elektronskem naslovu za elektronsko pošto v okviru prodaje proizvoda ali storitve, in to ob spoštovanju ureditve Evropske unije s področja varstva podatkov. (
5
) Dalje, ti podatki o elektronskem naslovu se lahko uporabljajo za neposredno trženje, če se to trženje nanaša na podobne lastne proizvode ali storitve pošiljatelja. Nazadnje, za to uporabo velja pogoj, da imajo naslovniki jasno in izrecno možnost, da brezplačno in enostavno ugovarjajo takšni uporabi svojih podatkov o elektronskem naslovu takrat, ko se zbirajo, in ob vsakem sporočilu, če takšne uporabe niso zavrnili že na začetku.
Poleg tega člen 13(4) Direktive o zasebnosti in elektronskih komunikacijah v vseh primerih prepoveduje pošiljanje elektronske pošte za namene neposrednega trženja na način, da se skrije ali prikrije identiteta pošiljatelja, v imenu katerega se sporočilo pošilja, kar je v nasprotju z Direktivo 2000/31 (
6
), brez veljavnega naslova, na katerega lahko prejemnik pošlje zahtevo, da se taka sporočila prenehajo pošiljati, ali ki vabi prejemnike, da obiščejo spletne strani, ki so v nasprotju s členom 6 Direktive o elektronskem poslovanju.
Sodišče je pojasnilo, da je namen vseh teh jamstev uresničevanje ciljev Direktive o zasebnosti in elektronskih komunikacijah, katere namen je naročnikom zagotoviti zaščito pred vdiranjem v njihovo zasebnost z neželenimi sporočili za namene neposrednega trženja, zlasti s pomočjo avtomatičnih klicnih naprav, telefaksov in sporočil po elektronski pošti, vključno s sporočili SMS. Vsaka drugačna razlaga bi lahko oslabila polni učinek člena 13 te direktive in ogrozila raven varstva zasebnosti, ki se želi doseči z navedeno direktivo. Sodišče je zato ugotovilo, da je treba za sporočilo, kot je to iz postopka v glavni stvari, šteti, da je poslano „za namene neposrednega trženja“ v smislu člena 13(1) in (2) Direktive o zasebnosti in elektronskih komunikacijah.
Sodišče je nato preučilo, ali so bili podatki o elektronskem naslovu uporabnikov, na katere se nanaša pošiljanje novičnika, pridobljeni „v smislu [okviru] prodaje proizvoda ali storitve“ v smislu člena 13(2) te direktive.
Sodišče je po eni strani poudarilo, da lahko pojem „prodaja“ v skladu s splošno sprejeto opredelitvijo zajema le transakcije, za katere se zahteva izvedba plačila. Po drugi strani člen 13(2) navedene direktive ne vsebuje razlikovanja glede na vrsto zadevne storitve. Sodišče je tako, kar zadeva storitve, ki spadajo na področje uporabe Direktive o elektronskem poslovanju, opozorilo, da plačila za storitev, ki jo opravi ponudnik v okviru svoje gospodarske dejavnosti, ne opravijo nujno osebe, ki imajo od te storitve korist. To je tako zlasti, kadar ponudnik storitev, ki je opravljena brezplačno, zagotovi z namenom oglaševanja proizvodov, ki jih prodaja, ali storitev, ki jih ponuja, pri čemer je torej strošek takega ravnanja vključen v prodajno ceno proizvodov ali storitev. (
7
) Te preudarke je mogoče prenesti v okvir razlage člena 13(2) Direktive o zasebnosti in elektronskih komunikacijah.
Sodišče je ugotovilo, da je v obravnavanem primeru tako, ker je družba Inteligo Media podatke o elektronskem naslovu zadevnih uporabnikov pridobila, ko so ti na spletni platformi, ki jo ta družba upravlja, ustvarili brezplačen račun. Z naročitvijo na to storitev so uporabniki pridobili pravico do brezplačnega dostopa do določenega števila člankov, objavljenih v zadevni publikaciji, in do prejemanja zadevnega novičnika. Namen opravljanja take storitve je predvsem oglaševanje, pri katerem gre za promocijo plačljive vsebine, ki jo zagotavlja družba Inteligo Media, strošek te storitve pa je pri tem vključen v ceno te vsebine.
V teh okoliščinah je s posrednim plačilom, vključenim v prodajno ceno celotne naročnine, ki jo ponuja ta ponudnik, kakršno je to v postopku v glavni stvari, izpolnjena zahteva, ki je neločljivo povezana s pojmom „prodaja“, to je obstoj plačila za storitev. Zato je transakcija, kot je ta, v okviru katere je družba Inteligo Media pridobila podatke o elektronskem naslovu uporabnikov, lahko zajeta s pojmom „prodaja […] storitve“ v smislu Direktive o zasebnosti in elektronskih komunikacijah.
Sodišče je dodalo, da je ta razlaga v skladu s kontekstom, v katerem se ta pojem uporablja, in cilji, ki jim sledi ureditev, katere del je. Sodišče je v zvezi s tem pojasnilo, prvič, da čeprav je treba izjemo iz člena 13(2) te direktive razlagati ozko, z njo ni izključena možnost, da bi plačilo, zahtevano za transakcijo „prodaje“ v smislu te določbe, opravila oseba, ki ni prejemnik proizvoda ali storitve, ki je predmet te transakcije. Nasprotno, iz besedila navedene določbe izhaja, da se je zakonodajalec Unije omejil na zahtevo, da se podatki o elektronskem naslovu zadevnih uporabnikov pridobijo „v smislu [okviru] prodaje proizvoda ali storitve“.
Drugič, razlaga besedila člena 13(2) Direktive o zasebnosti in elektronskih komunikacijah mora biti vsekakor v skladu s ciljem te določbe. Zato nujnosti ozke razlage te določbe ni mogoče razumeti tako, da omogoča razlago tega besedila, s katero bi mu bil odvzet polni učinek. Kar zadeva cilj, ki se dosega z navedeno določbo, pa je zakonodajalec Unije želel določiti izjemo od načela iz člena 13(1), kadar so bili podatki o elektronskem naslovu zadevnih uporabnikov pridobljeni „v okviru obstoječega razmerja med dobaviteljem in odjemalcem“, ne da bi to razmerje podrobneje opredelil. (
8
)
Zato in s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, je očitno, da sta v obravnavanem primeru izpolnjena tako pogoj, da morajo biti podatki o elektronskem naslovu zadevnih uporabnikov zbrani „v smislu [okviru] prodaje proizvoda ali storitve“, kot tudi pogoj, ki se nanaša na podobnost storitve, ki je predmet zadevnega trženja. Glede na navedeno je Sodišče ugotovilo, da je treba člen 13(1) in (2) Direktive o zasebnosti in elektronskih komunikacijah razlagati tako, da izdajatelj spletne publikacije elektronski naslov uporabnika pridobi „v smislu [okviru] prodaje proizvoda ali storitve“ v smislu tega člena 13(2), kadar ta uporabnik na njegovi spletni platformi ustvari brezplačen račun, ki mu daje pravico do brezplačnega dostopa do določenega števila člankov te publikacije, pravico do tega, da po elektronski pošti brezplačno prejema dnevni novičnik, ki vsebuje pregled zakonodajnih novosti, obravnavanih v člankih te publikacije, vključno s hiperpovezavami do teh člankov, ter pravico do odplačnega dostopa do dodatnih člankov in analiz navedene publikacije. Pošiljanje takega novičnika pomeni uporabo elektronske pošte „za namene neposrednega trženja“„podobnih proizvodov ali storitev“ v smislu te določbe.
Na drugem mestu, Sodišče je pojasnilo povezavo med Direktivo o zasebnosti in elektronskih komunikacijah ter SUVP v okviru pogojev za zakonitost, ki se uporabijo za obdelavo osebnih podatkov, izvedeno v okviru neželenega sporočila.
Sodišče je navedlo, da v skladu z izrecnim besedilom člena 95 SUVP ta uredba ne uvaja dodatnih obveznosti za fizične ali pravne osebe v zvezi z obdelavo, povezano z zagotavljanjem javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev v javnih komunikacijskih omrežjih v Uniji v povezavi z zadevami, za katere veljajo posebne obveznosti z istim ciljem iz navedene direktive. Poleg tega iz SUVP (
9
) prav tako izhaja, da bi se ta uredba morala uporabljati za vse zadeve, ki zadevajo varstvo temeljnih pravic in svoboščin pri obdelavi osebnih podatkov, za katere ne veljajo posebne obveznosti z istim ciljem iz Direktive o zasebnosti in elektronskih komunikacijah, vključno z obveznostmi za upravljavca in pravicami posameznikov. Člen 13(2) te direktive pa izčrpno ureja pogoje in namene obdelave ter pravice posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki. Prav tako upravljavcu nalaga „posebne obveznosti“ v smislu člena 95 SUVP.
Zato je zakonitost obdelave osebnih podatkov, ki se izvaja v okviru sporočila, ki spada na področje uporabe člena 13(2) Direktive o zasebnosti in elektronskih komunikacijah, mogoče ugotoviti na podlagi te določbe, ne da bi jo bilo treba presojati glede na pogoje zakonitosti, ki jih določa SUVP. (
10
) Glede na navedeno se, kadar upravljavec uporabi elektronski naslov uporabnika za pošiljanje neželenega sporočila v skladu s členom 13(2) te direktive, ne uporabljajo pogoji za zakonitost obdelave iz člena 6(1) SUVP.
(
1
)	Direktiva 2002/58/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. julija 2002 o obdelavi osebnih podatkov in varstvu zasebnosti na področju elektronskih komunikacij (Direktiva o zasebnosti in elektronskih komunikacijah) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 514).
(
2
)	Uredba (EU) 2016/679 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Direktive 95/46/ES (Splošna uredba o varstvu podatkov) (UL 2016, L 119, str. 1, v nadaljevanju: SUVP).
(
3
)	Sodba z dne 25. novembra 2021, StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz (C‑102/20, EU:C:2021:954, točka 47).
(
4
)	V smislu člena 13(1) in (2) Direktive o zasebnosti in elektronskih komunikacijah.
(
5
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 15, str. 355) ali, odvisno od primera, SUVP.
(
6
)	Direktiva 2000/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2000 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja na notranjem trgu (Direktiva o elektronskem poslovanju) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 25, str. 399).
(
7
)	Sodba z dne 15. septembra 2016, Mc Fadden (C‑484/14, EU:C:2016:689, točki 41 in 42).
(
8
)	Uvodna izjava 41 Direktive o zasebnosti in elektronskih komunikacijah.
(
9
)	Uvodna izjava 173 SUVP.
(
10
)	Člen 6(1)(a) in (f) SUVP.