Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE,
predstavljeni 29. januarja 2026(1)
Zadeva C-98/24 [Koda](i)
ob udeležbi
A. K.,
R. K.,
R. F. von K.-K.,
L. P.
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložil notar v vlogi sodnega pooblaščenca Obvodní soud pro Prahu 1 (okrožno sodišče v Pragi 1, Češka republika))
„ Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Uredba (EU) št. 650/2012 – Pojem razpolaganja za primer smrti – Dedna pogodba – Zavezujoči učinki dedne pogodbe – Izjava o razdedinjenju – Sposobnost osebe, ki razpolaga – Pravo, ki se uporablja – Sprememba prava, ki se uporablja – Prehodne določbe “
1.        Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Uredbe (EU) št. 650/2012.(2) Ugotoviti je treba, kdo so dediči osebe, ki je s svojim premoženjem večkrat razpolagala za primer smrti, in sicer pred datumom začetka polne uporabe te uredbe in po njem.
2.        Predlog za sprejetje predhodne odločbe je vložil notar iz Češke republike, ki, kot sam navaja,(3) nastopa v vlogi sodnega pooblaščenca, imenovanega s strani sodišča, pristojnega za dedovanje.
I.      Pravni okvir
A.      Pravo Unije. Uredba št. 650/2012
3.        Člen 3, naslovljen „Opredelitev pojmov“, v odstavku 1 določa:
„V tej uredbi:
[…]
(b)      ‚dedna pogodba‘ pomeni dogovor, vključno z dogovorom, izhajajočim iz vzajemnih oporok, ki odplačno ali neodplačno podeljuje, spreminja ali odvzema pravice ene ali več oseb, ki so stranke dogovora, do bodoče zapuščine ali bodočih zapuščin;
(c)      ‚skupna oporoka‘ pomeni oporoko, ki jo sestavita dve ali več oseb v enem aktu;
(d)      ‚razpolaganje za primer smrti‘ pomeni oporoko, skupno oporoko ali dedno pogodbo;
[…]“
4.        Člen 3, naslovljen „Opredelitev pojmov“, v odstavku 2 določa:
„V tej uredbi izraz ‚sodišče‘ pomeni vsak sodni organ ter vse druge organe in pravne strokovnjake, pristojne za dedne zadeve, ki izvajajo sodno funkcijo ali delujejo na podlagi pooblastil, ki jih nanje prenese sodni organ, ali pod nadzorom sodnega organa, če ti drugi organi in pravni strokovnjaki zagotavljajo jamstva glede svoje nepristranskosti in pravice strank do zaslišanja in so odločbe, ki jih izdajo, po pravu države članice, v kateri delujejo:
(a)      lahko predmet pritožbe, naslovljene na sodni organ, ali predmet ponovne preučitve s strani tega organa ter
(b)      imajo podobno veljavo in učinek kot odločba sodnega organa glede iste zadeve.
[…]“
5.        Člen 21, naslovljen „Splošno pravilo“, v odstavku 1 določa:
„Če v tej uredbi ni določeno drugače, je pravo, ki se uporablja za celotno dedovanje, pravo države, v kateri je imel zapustnik ob smrti običajno prebivališče.“
6.        Člen 22, naslovljen „Izbira prava“, v odstavku 1 določa:
„Oseba lahko za pravo, ki ureja celotno dedovanje po njej, izbere pravo države, katere državljanstvo ima v času izbire ali ob smrti.
[…]“.
7.        Člen 25, naslovljen „Dedne pogodbe“, določa:
„[…]
2.      Dedna pogodba, ki se nanaša na dedovanje po več osebah, je dopustna le, če je dopustna po vsakem izmed prav, ki bi po tej uredbi urejalo dedovanje vsake od udeleženih oseb, če bi umrle na dan sklenitve pogodbe.
Materialno veljavnost dedne pogodbe, ki je dopustna v skladu s prvim pododstavkom, in njene zavezujoče učinke za stranke, vključno s pogoji njen razveze, ureja tisto od prav, navedenih v prvem pododstavku, s katerim ima pogodba najtesnejšo povezavo.
3.      Ne glede na odstavka 1 in 2 lahko stranke za pravo, ki naj ureja dopustnost, materialno veljavnost njihove dedne pogodbe in njene zavezujoče učinke za stranke, vključno s pogoji njene razveze, izberejo pravo, ki bi ga lahko ena ali več oseb, katerih zapuščina se ureja, izbrala v skladu s členom 22 pod tam določenimi pogoji.“
8.        Člen 26, naslovljen „Materialna veljavnost razpolaganj za primer smrti“, določa:
„1.      Za namene členov 24 in 25 so elementi materialne veljavnosti:
(a)      sposobnost osebe, ki razpolaga za primer smrti, za takšno razpolaganje;
(b)      posebni razlogi, zaradi katerih oseba, ki razpolaga, ne more razpolagati v korist določenih oseb ali zaradi katerih določena oseba ne more dobiti zapuščine od osebe, ki razpolaga;
[…]
2.      Če ima po pravu, ki se uporablja v skladu s členom 24 ali členom 25, oseba sposobnost razpolaganja za primer smrti, kasnejša sprememba prava, ki se uporablja, ne vpliva na njeno sposobnost, da spremeni ali prekliče takšno razpolaganje.“
9.        Člen 83, naslovljen „Prehodne določbe“, določa:
„1.      Ta uredba se uporablja za dedovanje po osebah, ki umrejo na ali po 17. avgustu 2015.
[…]
3.      Razpolaganje za primer smrti, napravljeno pred 17. avgustom 2015, je materialno in formalno dopustno in veljavno, če izpolnjuje pogoje iz poglavja III ali če je materialno in formalno dopustno in veljavno po pravilih mednarodnega zasebnega prava, ki so veljala v času, ko je bilo razpolaganje napravljeno, v državi, v kateri je imel zapustnik običajno prebivališče, ali v kateri koli drugi državi, katere državljanstvo je imel, ali v kateri koli drugi državi članici, kjer se nahaja organ, ki obravnava dedovanje.
4.      Če je bilo razpolaganje za primer smrti napravljeno pred 17. avgustom 2015 v skladu s pravom, ki bi ga zapustnik lahko izbral v skladu s to uredbo, se šteje, da je bilo to pravo izbrano kot pravo, ki se uporablja za dedovanje.“
10.      Člen 84, naslovljen „Začetek veljavnosti“, določa:
„Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Uporablja se od 17. avgusta 2015, razen členov 77 in 78, ki se uporabljata od 16. novembra 2014, in členov 79, 80 in 81, ki se uporabljajo od 5. julija 2012.“
B.      Češko pravo
11.      Pristojnost notarjev, da delujejo kot sodni pooblaščenci v dednih zadevah, ureja Zákon č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních.(4) Upoštevni so zlasti členi od 100 do 105, 113, 123, 138, od 168 do 170 in 185.
12.      V skladu z Zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník,(5) so razpolaganja za primer smrti v ožjem pomenu dedne pogodbe, oporoke ali kodicila (člen 1491). Skupna oporoka je izrecno prepovedana (člen 1496).
II.    Dejansko stanje, zapuščinski postopek in vprašanja za predhodno odločanje
13.      L. K., zapustnik iz spora v glavni stvari, je umrl 24. avgusta 2022 v Češki republiki, kjer je imel običajno prebivališče.
14.      Ob smrti je imel L. K. dvojno državljanstvo, nemško in češko, ter je bil vdovec.(6) Imel je dve hčeri (E. D. in N. K.) ter tri vnuke (A. K., R. K. in R. F. von K.-K.), ki so otroci N. K.
15.      Glede na informacije v spisu je L. K. napravil ta razpolaganja za primer smrti:
–        skupaj z ženo je 2. novembra 1999 pred nemškim notarjem sestavil „gemeineschaftliches Testament“(7) v skladu z nemškim civilnim zakonikom (v nadaljevanju: BGB).(8) Ta različica oporoke je znana kot „berlinska oporoka“. Oporoka z dne 2. novembra 1999 je bila delno spremenjena s skupno izjavo zakoncev, dano 8. februarja 2001 pred istim notarjem;
–        23. junija 2015 je pri notarju Češke republike podal izjavo o razdedinjenju (notarska listina);(9)
–        20. decembra 2017 je pri drugem notarju Češke republike sestavil oporoko v obliki javne listine, v kateri je bila kot dedinja določena L. P. V tej (novi) oporoki je bilo v skladu s členom 22(1) Uredbe št. 650/2012 kot pravo, ki se uporablja za dedovanje, izbrano češko pravo.
16.      Ob uvedbi zapuščinskega postopka je odvetnik N. K. (ene od hčera L. K.) in A. K., R. K. ter R. F. von K.-K. (vnukov L. K.) trdil, da je oporoka, ki sta jo 2. novembra 1999 sestavila zapustnik in njegova žena, veljaven izraz zadnje skupne volje, sestavljen v skladu z nemškim pravom.(10)
17.      Obvodní soud pro Prahu 1 (okrožno sodišče v Pragi 1, Češka republika) je s sklepom št. 37 D 227/2022-118 odločilo, da:
–        so na podlagi člena 4 Uredbe št. 650/2012 za odločanje o dedovanju pristojna češka sodišča;
–        je v skladu s členom 22(1) Uredbe št. 650/2012 pravo, ki ureja celotno dedovanje, češko pravo;
–        se bo zapuščinski postopek nadaljeval ob sodelovanju izključno L. P. kot edine zapustnikove dedinje v skladu z oporoko, sestavljeno 20. decembra 2017.
18.      N. K. (hči zapustnika) in A. K., R. K. in R. F. von K.-K. (vnuki zapustnika) so zoper sklep št. 37 D 227/2022-118 vložili pritožbo.
19.      Městský soud v Praze (mestno sodišče v Pragi, Češka republika) je v pritožbenem postopku potrdilo izpodbijani sklep v delu, v katerem se nanaša na izključitev N. K. (hči zapustnika) iz zapuščinskega postopka, v preostalem pa ga je razveljavilo in zadevo vrnilo v razsojanje prvostopenjskemu sodišču, pri čemer je navedlo, da:
–        člen 26(2) Uredbe št. 650/2012 določa, da če ima po pravu, ki se uporablja v skladu s členom 24 ali členom 25 te uredbe, oseba sposobnost razpolaganja za primer smrti, poznejša sprememba prava, ki se uporablja, ne vpliva na njeno sposobnost, da spremeni ali prekliče takšno razpolaganje;
–        iz te premise izhaja, da se za sposobnost (pravno možnost) L. K., da spremeni ali prekliče tisti del „berlinske oporoke“, s katerim je za primer, da bi njegova žena umrla prej, kot svoje dediče določil vnuke, nujno uporablja nemško pravo, ki se uporablja za celotno „izbirno“ dedovanje v skladu s členom 83(4) Uredbe št. 650/2012;
–        če je bil zapustnik na podlagi nemškega prava sposoben skleniti dedno pogodbo, je imel tudi pravico, da jo kadar koli spremeni ali prekliče v skladu z istim pravom. To pravico je mogoče uveljaviti ne glede na določbe prava, ki se uporablja za celotno dedovanje v trenutku spremembe ali preklica, to je ne glede na češko pravo, ki ga je zapustnik izbral pozneje;
–        na uporabo nemškega prava (za namene spremembe ali preklica navedene oporoke) ne vpliva dejstvo, da češko pravo zapustniku ne le ni prepovedovalo preklica imenovanja dedičev iz „berlinske oporoke“, temveč mu je to omogočalo brez kakršnih koli omejitev;
–        mora prvostopenjsko sodišče zato po izvedbi dokazov o vsebini določb nemškega prava ugotoviti, ali – in če da, pod katerimi pogoji – je v skladu z nemškim pravom mogoče izključiti učinke dela dedne pogodbe med zakoncema, ki vsebuje razpolaganja, ki se nanašajo na dedovanje vnukov A. K., R. K. in R. F. von K.-K.
po zapustniku;
–        bo šele po tem, ko bo to vprašanje rešeno, mogoče odločiti o tem, ali je na podlagi poznejših razpolaganj zapustnika (izjava o razdedinjenju z dne 23. junija 2015 in oporoka z dne 20. decembra 2017) mogoče rešiti spor med dedinjo, navedeno v oporoki z dne 20. decembra 2017, in vnuki L. K.
20.      V teh okoliščinah je notar, ki deluje kot sodni pooblaščenec Obvodní soud pro Prahu 1 (okrožno sodišče v Pragi 1), Sodišču v predhodno odločanje predložil ta vprašanja:
„1.      Ali je treba člen 83(3) in (4) Uredbe št. 650/2012 v povezavi s členom 3(1)(d) Uredbe št. 650/2012 razlagati tako, da je s pojmom razpolaganje za primer smrti zajeta tudi izjava o razdedinjenju?
2.      Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen – ali je treba člen 83(4) Uredbe št. 650/2012 razlagati tako, da se, če je zapustnik pred 17. avgustom 2015 pisno napravil več razpolaganj za primer smrti, ki so bila v skladu s pravom države, ki ga je zapustnik lahko izbral v skladu z Uredbo št. 650/2012, šteje, da je bilo kot pravo, ki se uporablja za dedovanje, izbrano pravo, v skladu s katerim je zapustnik pred 17. avgustom 2015 zadnjič napravil razpolaganje za primer smrti?
3.      Ali je treba člen 26(2) Uredbe št. 650/2012 razlagati tako, da je zapustnik, če je bila njegova sposobnost razpolaganja za primer smrti omejena zaradi razpolaganja za primer smrti, ki je bilo v skladu s pravom, ki je urejalo celotno dedovanje po njem, napravljeno pred 17. avgustom 2015, in če so se zaradi poznejše spremembe tega prava spremenili pogoji za izvajanje njegove sposobnosti razpolaganja, v svoji sposobnosti razpolaganja še vedno omejen v skladu s pravom, ki bi se v primeru njegove smrti na dan sklenitve dedne pogodbe uporabljalo za dedovanje po njem, ne glede na to, da je imel v skladu s pravom, ki je na dan njegove smrti urejalo celotno dedovanje po njem, pravico razvezati (preklicati ali spremeniti) dedno pogodbo?“
III. Postopek pred Sodiščem
21.      Predlog za sprejetje predhodne odločbe je na Sodišče prispel 6. februarja 2024.
22.      Pisna stališča so predložili L. P. ter skupaj A. K., R. K. in R. F. von K.-K., češka in poljska vlada ter Komisija.
23.      Sodišče je češko vlado zaprosilo za pojasnila o nekaterih vidikih pravne ureditve, ki se uporablja za notarje, ki delujejo kot sodni pooblaščenci v dednih zadevah. Odgovor češke vlade je prejelo 10. oktobra 2025.
24.      Obravnave 20. novembra 2025 so se udeležili L. P. ter skupaj A. K., R. K. in R. F. von K.-K., češka in nemška vlada ter Komisija.
IV.    Analiza
A.      Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe
25.      V okviru postopka, uvedenega v Češki republiki v zvezi z dedovanjem po L. K., mora notar, ki je bil imenovan za sodnega pooblaščenca, določiti dediče zapustnika.
26.      Načeloma nič ne nasprotuje temu, da se notar, če deluje po pooblastilu sodnega organa ali pod njegovim nadzorom, šteje za „sodišče“ v smislu člena 3(2) Uredbe št. 650/2012.
27.      Vendar izpolnjevanje pogojev iz člena 3(2) Uredbe št. 650/2012 samo po sebi ne zadostuje, da bi notar lahko vložil predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU.(11)
28.      Pojem „sodišče“ iz člena 267 PDEU zahteva samostojno preučitev vseh elementov, kot so zakonska podlaga organa, njegova stalnost, obveznost njegove sodne pristojnosti, kontradiktornost postopka, uporaba pravnih pravil in njegova neodvisnost.(12)
29.      V pisnem postopku pred Sodiščem ni bil vložen noben formalni ugovor zoper dopustnost tega predloga za sprejetje predhodne odločbe.(13) Notar, ki ga je vložil, je navedel, da je po njegovem mnenju do tega upravičen.(14)
30.      Nasprotno pa je v ustnem delu postopka predhodnega odločanja o tem vprašanju potekala razprava ob upoštevanju sodne prakse Sodišča na eni strani in Ústavní soud (ustavno sodišče, Češka republika, v nadaljevanju: ustavno sodišče) na drugi strani.
1.      Sodna praksa Sodišča
31.      Sodišče je v sodbi Komisija/Češka republika, izdani v okviru postopka za ugotavljanje kršitev v zvezi s kršitvijo člena 49 PDEU,(15) preučilo naloge, ki jih notarji opravljajo v Češki republiki.
32.      Natančneje, podrobno je analiziralo pristojnosti notarjev v zapuščinskih postopkih in razloge, zaradi katerih se ti postopki izvajajo sporazumno.(16)
33.      Na podlagi te preučitve je Sodišče ugotovilo, da teh pooblastil ni mogoče šteti za neposredno in posebno izvajanje javne oblasti.(17)
34.      Naj že zdaj navedem, da bi ta ugotovitev sama po sebi zadostovala za rešitev spora o dopustnosti predloga za sprejetje predhodne odločbe: če notar, ki sodeluje v tem zapuščinskem postopku, ne opravlja nalog javne oblasti, mu je težko priznati status sodnega organa, ki po definiciji sodeluje pri izvajanju javne oblasti.
2.      Stališče ustavnega sodišča
35.      Ustavno sodišče je zanikalo upravičenost „skoraj sodnih organov“ (notarjev, ki delujejo kot sodni pooblaščenci v zapuščinskih postopkih), da vložijo vprašanje o neustavnosti v skladu s členom 95(2) ustave Češke republike.(18)
36.      Češko ustavno sodišče v odločbi z dne 17. septembra 2025 (točka 9) poudarja temeljne razlike med pravnim varstvom, ki ga zagotavljajo „sodišča“, in pravnim varstvom, ki ga zagotavljajo „druge osebe“, kot so sodni pooblaščenci.
37.      Po mnenju ustavnega sodišča: „[…] notarji nimajo bistvenih lastnosti, ki se pripisujejo sodiščem. Zlasti notarji nimajo tako visoke stopnje neodvisnosti kot sodišča, razreši jih lahko minister za pravosodje in zanje ne velja tako široka nezdružljivost z drugimi funkcijami kot za sodnike, zlasti v zvezi z drugimi vejami oblasti.“(19)
38.      Med razpravo o dopustnosti, ki je potekala na obravnavi, so vsi udeleženci razen Komisije trdili, da odločba ustavnega sodišča ni upoštevna za presojo izpolnjevanja pogojev, ki so značilni za „sodišče“ v smislu člena 267 PDEU.
39.      Vendar se strinjam s Komisijo, da je v odločbi ustavnega sodišča, čeprav je bila izdana v drugačnih okoliščinah, pojasnjena pravna ureditev, ki se uporablja za notarje, ki delujejo kot sodni pooblaščenci v zapuščinskih postopkih.
3.      Presoja
40.      Iz razlogov, ki jih bom predstavil v nadaljevanju, menim, da se ne le jamstva, ampak tudi pooblastila za odločanje, ki jih imajo notarji kot sodni pooblaščenci v češkem pravnem redu, bistveno razlikujejo od jamstev in pooblastil, značilnih za „sodno funkcijo“, ki jo opravljajo sodišča.
a)      Jamstva
41.      Glede jamstev neodvisnosti in neodstavljivosti, ki jih zagotavljajo notarji, je češka vlada trdila, da se imenovanje sodnega pooblaščenca, pristojnega za posamezno zapuščinsko zadevo, izvede po vnaprej določenem časovnem razporedu in v skladu z vnaprej določenimi merili, ki zagotavljajo pravično in predvidljivo razdelitev spisov.(20)
42.      Češka vlada je v zvezi z odločbo ustavnega sodišča na obravnavi trdila, na eni strani, da se jamstvi neodvisnosti in neodstavljivosti sodišča v smislu nacionalnega ustavnega prava razlagata strožje, kot to zahteva člen 267 PDEU. Na drugi strani je vztrajala pri tem, da so notarjem zagotovljena jamstva neodstavljivosti, ki so v bistvu primerljiva z jamstvi sodnikom. Razprava se je osredotočila zlasti na pristojnosti za razrešitev sodnikov in notarjev, podeljene ministru za pravosodje, ki naj bi bile strogo omejene na izjemne primere, ki so vnaprej določeni z zakonom.(21)
43.      Vendar je v odločbi ustavnega sodišča poudarjeno, da lahko minister odredi razrešitev notarja in da ta nima enake stopnje neodvisnosti kot sodišča, prav zato, da se poudari nasprotje med ureditvijo za notarje in ureditvijo za sodišča.(22)
44.      Poleg tega je treba razlikovati med pooblastili za razrešitev (s strani ministra) notarjev na splošno in primeri razrešitve (s strani pristojnega sodišča) notarja, imenovanega za sodnega pooblaščenca v konkretnem dednem postopku.
45.      V zvezi s tem je češka vlada v odgovoru na vprašanje Sodišča potrdila, da sodišče, pristojno za dedovanje, ohranja pooblastilo za razrešitev na ta način imenovanega notarja „zaradi napake“,(23) storjene pri opravljanju njegovih nalog. Do te napake „lahko pride zlasti, kadar obstaja tveganje, da zadeva ne bo rešena v razumnem roku“.(24)
46.      Ta razlog za razrešitev, ki se odraža v češkem zakonu št. 292/2013,(25) potrjuje, da notar kot sodni pooblaščenec nima statusa neodstavljivosti sodišča.
47.      V teh okoliščinah notarji, ki delujejo kot sodni pooblaščenci v zapuščinskih postopkih v Češki republiki, nimajo jamstev neodvisnosti in neodstavljivosti, ki bi bila primerljiva z jamstvi, ki se običajno priznavajo sodniku. Člen 104(1) zakona št. 292/2013 potrjuje, da so sodni pooblaščenci pod vodstvom in nadzorom pristojnega sodišča, ki ostaja „glavno odgovorno“ za postopek.
b)      Pooblastila za odločanje v sporih
48.      Glede pooblastil za odločanje, ki jih imajo notarji v zapuščinskih zadevah, je treba razlikovati med dvema položajema:
–        če se spor nanaša le na pravno presojo (in se dejansko stanje ne izpodbija), mora o tem „pravnem vprašanju“ odločiti notar;
–        če se spor nanaša na dejansko stanje, ki ga stranke izpodbijajo, notar ni pristojen za odločanje in jih mora pozvati, naj se obrnejo na pristojno sodišče.
49.      Razlikovanje med pooblastili za odločanje glede na to, ali gre za dejanska ali pravna vprašanja, je po mojem mnenju dodaten pokazatelj, da ima notar kot sodni pooblaščenec bolj omejena pooblastila za presojo in odločanje, kot jih ima na splošno pravo sodišče.
50.      Zato se mi kljub nasprotnemu mnenju češke vlade zdi težko zavrniti upoštevnost ugotovitev Sodišča v sodbi Komisija/Češka republika: pooblastila notarjev se izvajajo izključno na podlagi soglasja.
51.      Čeprav je res, da je bila v tem primeru preučitev opravljena za ugotovitev morebitne kršitve člena 49 PDEU, je izrek Sodišča upošteven za izključitev „opravljanja sodne funkcije“ v skladu s členom 267 PDEU.
52.      Sodišče je ugotovilo, da „[k]adar predložitvenemu organu ni treba odločati o sporu, tudi če izpolnjuje druge pogoje, ki se upoštevajo v sodni praksi Sodišča, ni mogoče šteti, da opravlja sodno funkcijo“.(26)
c)      Vmesni predlog
53.      Če povzamem, menim, da notar, ki deluje kot sodni pooblaščenec v zapuščinskem postopku, nima statusa „sodišča“ v smislu člena 267 PDEU.
54.      Rešitev, ki jo predlagam, ne posega v učinkovitost mehanizma predhodnega odločanja iz člena 267 PDEU in enotnost razlage prava Unije, ki se želi zaščititi s tem členom.
55.      Uresničevanje teh ciljev je vsekakor zagotovljeno z možnostjo vložitve pravnih sredstev zoper odločbe notarja, ki – čeprav se lahko šteje za „sodišče“ v smislu Uredbe št. 650/2012 – ne izpolnjuje pogojev, da bi se hkrati štel za „sodišče“ v smislu člena 267 PDEU.(27) V okviru teh pravnih sredstev lahko sodišča na zaporednih stopnjah zaprosijo Sodišče za razlago prava Unije.
56.      Glede na navedeno menim, da je treba predlog za sprejetje predhodne odločbe razglasiti za nedopusten. Vendar bom za primer, da se Sodišče s tem mnenjem ne bi strinjalo, predlagal odgovor na vprašanja, ki so mu bila postavljena.
B.      Vsebinska presoja
57.      Najprej je treba ugotoviti, ali lahko zapustnik, ki je leta 1999 sklenil dedno pogodbo v skladu z nemškim pravom, naknadno odstopi od vsebine te pogodbe v škodo oseb (njegovih vnukov), ki so bile v njej navedene kot dediči.
58.      Poznejše ravnanje zapustnika v škodo tistih, ki jih je leta 1999 imenoval za dediče, je imelo obliko izjave o njihovem razdedinjenju (iz leta 2015). Nazadnje je zapustnik sestavil novo oporoko (leta 2017), v kateri je za edino dedinjo imenoval osebo, ki ni članica družine.
59.      S prvim vprašanjem za predhodno odločanje se prosi za pojasnilo, ali se Uredba št. 650/2012 uporablja za izjave, ki izražajo voljo L. K., da nekatere dediče izključi iz dedovanja.
60.      Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, želi predložitveni organ izvedeti še:
–        katero pravo se uporablja za celotno dedovanje po L. K. Predložitveni organ ni prepričan, kako opredeliti to pravo, če so bila zaporedna razpolaganja za primer smrti napravljena pred začetkom polne uporabe Uredbe št. 650/2012 in jih urejata različna pravna reda;
–        kako pomembno je za rešitev spora pravilo, v skladu s katerim, če ima oseba sposobnost za razpolaganje za primer smrti v skladu s pravom, ki se je uporabljalo v času razpolaganja, poznejša sprememba prava, ki se uporablja, ne vpliva na njeno sposobnost za preklic ali spremembo razpolaganja.
1.      Pravna ureditev
61.      Preden bom obravnaval ta vprašanja, se mi zdi primerno opozoriti na nekatere vidike pravne ureditve, vzpostavljene z Uredbo št. 650/2012, za dedovanje s čezmejnimi posledicami.
a)      Določitev prava, ki se uporablja za razpolaganje za primer smrti
62.      V skladu z Uredbo št. 650/2012 se lahko uporabljajo različna prava za: (a) dedovanje po posamezniku in (b) razpolaganje za primer smrti (bolje rečeno: za konkretne vidike tega razpolaganja), ki ga napravi ta oseba.
63.      Uredba št. 650/2012 na splošno določa, da se za celotno dedovanje uporablja samo eno pravo. To je pravo države, v kateri je imel zapustnik ob smrti običajno prebivališče.(28) Kot alternativo pa zapustniku omogoča, da izbere pravo države, katere državljanstvo ima v času izbire ali ob smrti.(29)
64.      Za zagotovitev pravne varnosti osebam, ki želijo načrtovati dedovanje,(30) je pravo, ki ureja dopustnost in materialno veljavnost(31) različnih določb:
–        v primeru razpolaganja za primer smrti, ki ni dedna pogodba, pravo, ki bi se uporabljalo za dedovanje, če bi zapustnik umrl na dan tega razpolaganja („hipotetično pravo“),(32) ali, če bi pravo izbral, pravo države, katere državljanstvo je imel v času, ko je razpolagal;(33)
–        če gre za dedne pogodbe, se ureditev razlikuje glede na to, ali se nanašajo na dedovanje po enem posamezniku(34) ali na dedovanje po več osebah.(35)
b)      Veljavnost ratione temporis Uredbe št. 650/2012
65.      V skladu s členom 83(1) Uredbe št. 650/2012 je odločilni datum za njeno uporabo datum smrti zapustnika.
66.      Iz te določbe v povezavi s členom 84 izhaja, da se Uredba št. 650/2012 v celoti uporablja za dedovanje po osebah, ki so umrle 17. avgusta 2015 ali po tem datumu.
67.      Vendar člen 83(3) Uredbe št. 650/2012 določa prehodno ureditev za dedovanje, pri katerem je bilo razpolaganje za primer smrti napravljeno pred 17. avgustom 2015.
68.      Člen 83(4) Uredbe št. 650/2012 določa, da če je bilo razpolaganje za primer smrti napravljeno pred 17. avgustom 2015 v skladu s pravom, ki bi ga zapustnik lahko izbral v skladu s to uredbo, se šteje, da je bilo to pravo izbrano kot pravo, ki se uporablja za celotno dedovanje.
2.      Prvo vprašanje za predhodno odločanje
69.      Predložitveni organ želi izvedeti, ali je mogoče člen 83(3) in (4) Uredbe št. 650/2012 v povezavi s členom 3(1)(d) te uredbe razlagati tako, da „je s pojmom razpolaganje za primer smrti zajeta tudi izjava o razdedinjenju“.
70.      Vprašanje je v obravnavani zadevi smiselno za pojasnitev, ali je bila izjava z dne 23. junija 2015, s katero je L. K. razdedinil vnuke, razpolaganje za primer smrti.
71.      Pritrdilni odgovor bi pomenil, da ta izjava spada na stvarno področje uporabe Uredbe št. 650/2012. Če je tako, je treba v skladu s členom 83(3) tako razpolaganje za primer smrti šteti za dopustno in veljavno, če izpolnjuje (formalne in vsebinske) pogoje, določene v kolizijskih pravilih:
–        iz poglavja III Uredbe št. 650/2012 ali
–        veljavnih v državi, v kateri je zapustnik prebival v času, ko je podal izjavo o razdedinjenju, ali
–        veljavnih v kateri koli državi, katere državljanstvo je imela oseba, ki je razpolagala, v času, ko je podala to izjavo.
72.      Pritrdilni odgovor bi omogočil tudi fikcijo(36) izbire prava, ki se uporablja za celotno dedovanje (in ne le za razdedinjenje), ki jo kot prehodno določbo določa člen 83(4) Uredbe št. 650/2012. Zdi se, da je za predložitveni organ pomembna ta druga razsežnost: glede na to, katero pravo se uporablja, bi L. K. bodisi lahko razveljavil vsebino dedne pogodbe z dne 2. novembra 1999 (in s tem razdedinil svoje vnuke) ali pa tega ne bi mogel storiti.
73.      Iz razlogov, ki jih bom pojasnil v okviru drugega vprašanja za predhodno odločanje, menim, da v okoliščinah obravnavane zadeve ne bi bilo treba uporabiti prehodne ureditve iz člena 83 Uredbe št. 650/2012 za določitev, katero pravo ureja celotno dedovanje, saj je zapustnik v oporoki z dne 20. decembra 2017 izrecno izbral to pravo. V teh okoliščinah se prav tako ne bi bilo treba vprašati o obsegu pojma „razpolaganje za primer smrti“ (in o tem, ali vključuje izjavo o razdedinjenju) v tej prehodni določbi.
74.      Kljub temu bom to analizo opravil za primer, da bi Sodišče zavzelo drugačno stališče.
75.      Zaradi doslednosti je treba pojem razpolaganja za primer smrti razlagati enako povsod, kjer se uporablja v Uredbi št. 650/2012. Da bi zagotovili to doslednost in enotno razumevanje besedila, člen 3 Uredbe št. 650/2012 vsebuje vrsto opredelitev.
76.      Člen 3(1)(d) Uredbe št. 650/2012 med drugim opredeljuje „razpolaganje za primer smrti“ kot „oporoko, skupno oporoko ali dedno pogodbo“. Izjava o razdedinjenju ni izrecno navedena.
77.      Pojasniti je treba, ali kljub temu molku izjava o razdedinjenju spada pod pojem „razpolaganje za primer smrti“, zaradi česar je treba razložiti zadnjenavedeni pojem. Ker ni izrecnega sklicevanja na pravne ureditve držav članic, bo ta razlaga avtonomna.(37)
78.      Člen 3(1) Uredbe št. 650/2012 načeloma vsebuje izčrpen seznam. Vendar je na podlagi analize njegove vsebine mogoče trditi, da pojem, opredeljen v točki (d), upošteva formalno in ne materialne narave ustreznega razpolaganja za primer smrti (ne glede na to, ali gre za oporoko, skupno oporoko ali dedno pogodbo).
79.      Čeprav izjava o razdedinjenju v členu 3(1) Uredbe št. 650/2012 res ni navedena, prav tako ni vključen institut dediča ali volilojemnika, če navedem nekatera značilna razpolaganja za primer smrti glede na njihovo vsebino.
80.      Menim, da mora biti z vsebinskega vidika razlaga pojma „razpolaganje za primer smrti“ široka, da bi odražala namen glede široke uporabe Uredbe št. 650/2012, ki se odraža v njenem členu 3(1)(a) in uvodni izjavi 9(38), ter ki je v skladu z njenimi cilji(39).
81.      V tem smislu se strinjam s Komisijo, da pojem „oporoka“ (kot kategorija, ločena od „skupne oporoke“ in „dedne pogodbe“), čeprav kot tak v Uredbi št. 650/2012(40) ni opredeljen, zajema vse enostranske izjave, s katerimi oseba uredi, kaj bo z njenim premoženjem po smrti, tako da dedovanje po njej ni (ali ni v celoti) brez oporoke.
82.      Razdedinjenje sodi v to opredelitev. Dejstvo, da ne gre za dejanje, katerega cilj je prenos zapuščine, ampak odvzem zapuščine določenim osebam, ne preprečuje, da se opredeli kot razpolaganje za primer smrti. Negativni ali pozitivni predznak izraza volje zapustnika za urejanje, kaj se bo zgodilo z njegovim premoženjem, se mi ne zdi odločilen; odločilno je, da izraz njegove volje vpliva na dedovanje.
83.      Pri razdedinjenju je tako: izključitev določenih oseb, ki bi bile načeloma upravičene do dedovanja po zapustniku, ima za posledico (če je veljavna), da so te osebe izključene iz dedovanja in se vzpostavi nov vrstni red dedovanja.
84.      V skladu s to premiso za izjavo o razdedinjenju, podano 17. avgusta 2015 ali po tem datumu, veljajo kolizijska pravila, določena v poglavju III Uredbe št. 650/2012. Če je bila izjava podana pred 17. avgustom 2015 in je njen avtor umrl na ta dan ali pozneje, se zanjo uporablja člen 83(3) in (4).
3.      Drugo vprašanje za predhodno odločanje
85.      Če bi bil (kot predlagam) odgovor na prvo vprašanje za predhodno odločanje pritrdilen, se predložitveni organ sprašuje o pravu, ki se uporablja za dedovanje, in prosi za razlago člena 83(4) Uredbe št. 650/2012.
86.      Predložitveni organ obravnava položaj zapustnika, ki je pred 17. avgustom 2015 večkrat razpolagal za primer smrti „v skladu s pravom države, ki ga je zapustnik lahko izbral v skladu z Uredbo št. 650/2012“. Izvedeti želi, ali se v takem primeru „šteje, da je bilo kot pravo, ki se uporablja za dedovanje, izbrano pravo, v skladu s katerim je zapustnik pred 17. avgustom 2015 zadnjič napravil razpolaganje za primer smrti“.
87.      To vprašanje temelji na dveh predpostavkah, ki se mi ne zdita pravilni:
–        na eni strani in iz razlogov, ki jih bom pojasnil v nadaljevanju, menim, da se pri odločanju o tem, ali lahko L. K. razdedini svoje vnuke (ali sestavi oporoko v korist osebe, ki ni član družine) z enostranskim preklicem ali spremembo prejšnje dedne pogodbe, sklenjene z njegovo ženo, ni primerno omejiti na pravo, ki se uporablja za celotno dedovanje;
–        na drugi strani, tudi če bi bilo treba upoštevati pravo, ki se uporablja za celotno dedovanje, menim, da v okoliščinah obravnavane zadeve tega prava poleg tega ne bi smeli določiti pod pogoji, ki jih predlaga predložitveni organ. Menim, da določitev tega prava, ki se uporablja, v obravnavani zadevi ni urejena s členom 83(4) Uredbe št. 650/2012, kot trdi predložitveni organ.
88.      Iz predložitvene odločbe je namreč razvidno, da je zapustnik 20. decembra 2017 sestavil oporoko pred notarjem in da je izbral pravo v skladu s členom 22 Uredbe št. 650/2012:(41) to je pravo, ki naj se uporablja za celotno dedovanje po njem(42).
89.      Na podlagi zadnjenavedenega podatka menim, da če zapustnik uporabi možnost izbire prava, ki se uporablja (možnost, ki jo Uredba št. 650/2012 dopušča), potem ko se ta uredba ratione temporis že v celoti uporablja, se ne sme uporabiti fikcija iz njenega člena 83(4). Pravo, ki se uporablja za dedovanje, je le tisto, ki ga je zapustnik določil v svoji oporoki, sestavljeni po datumu začetka uporabe Uredbe št. 650/2012.
90.      Ta vmesni predlog potrjujejo druge določbe Uredbe št. 650/2012.
91.      V skladu s členom 83(1) Uredbe št. 650/2012 se ta uredba uporablja za dedovanje po osebah, ki umrejo na ali po 17. avgustu 2015. Za določitev prava, ki se uporablja za razpolaganje za primer smrti, ki so ga te osebe napravile kadar koli pred 17. avgustom 2015(43), je treba uporabiti poglavje III Uredbe št. 650/2012.
92.      To uporabo iz Uredbe št. 650/2012 pa spremljajo nekatere prilagoditve, določene v njenem členu 83. V njem je določena prehodna ureditev za presojo veljavnosti morebitne izbire prava (odstavek 2) pred 17. avgustom 2015 ali dopustnosti in veljavnosti razpolaganj za primer smrti (odstavek 3), napravljenih pred 17. avgustom 2015.
93.      Kot sem že navedel(44), je cilj te prehodne ureditve ta, da se ta dejanja zaščitijo pred zakonodajnimi spremembami, sprejetimi po tem, ko je zapustnik uredil, kaj se bo z njegovim premoženjem zgodilo po smrti, do katere je prišlo po datumu, ko se je Uredba št. 650/2012 začela uporabljati v celoti. Na ta način se skuša ohraniti volja osebe, ki razpolaga, in spoštovati legitimna pričakovanja, ki so nastala zaradi njenega načrtovanja dedovanja.
94.      Člen 83(4) Uredbe št. 650/2012 določa, da če je bilo razpolaganje za primer smrti napravljeno pred 17. avgustom 2015 „v skladu s pravom, ki bi ga zapustnik lahko izbral v skladu s to uredbo, se šteje, da je bilo to pravo izbrano kot pravo, ki se uporablja za dedovanje“.
95.      Taka fikcija ima enak učinek kot izbira prava v skladu z Uredbo št. 650/2012, to pa je vsekakor navedba prava, ki se uporablja za dedovanje kot celoto.(45) Fikcija izhaja iz tega, da je zapustnik, ki je umrl 17. avgusta 2015 ali pozneje, predhodno napravil razpolaganje za primer smrti v skladu s pravom države svojega državljanstva,(46) in določa, da se to pravo uporablja za celotno dedovanje.
96.      Menim, da obstajata dva argumenta, ki pojasnjujeta uvedbo fikcije:
–        po eni strani se z njo izključi uporaba prava zadnjega običajnega prebivališča zapustnika(47) za vidike, o katerih zapustnik ni odločil. V praksi to pomaga preprečiti, da bi se za eno dedovanje uporabljalo več prav,(48) kar olajša zapuščinski postopek;
–        po drugi strani sistematična razlaga člena 83(4) Uredbe št. 650/2012 v skladu z odstavkoma 2 in 3 te določbe kaže, da je bil ta odstavek oblikovan ob upoštevanju zakonodajnega položaja na področju čezmejnega dedovanja v državah članicah pred sprejetjem te uredbe.
97.      Pred sprejetjem Uredbe št. 650/2012 je večina pravnih redov držav članic kot navezno okoliščino kolizijskega pravila v dednih zadevah upoštevala državljanstvo zapustnika.(49) Zato so bile možnosti, da bi oseba, ki je razpolagala s svojim premoženjem za primer smrti in je ravnala v skladu s pravom države svojega državljanstva, menila, da to pravo ureja vse vidike dedovanja po njej, velike.
98.      Nasprotno pa je v Uredbi št. 650/2012 privzeta navezna okoliščina zadnje običajno prebivališče zapustnika.(50) Brez ureditve iz člena 83(4) bi lahko za veliko število dednih zadev veljalo drugo pravo od tistega, ki ga je verjetno pričakoval zapustnik (in osebe, na katere se dedovanje po njem nanaša).
99.      Glede na navedeno menim, da fikcija iz člena 83(4) Uredbe št. 650/2012 ni potrebna, kadar – kot v obravnavani zadevi – obstaja izbira prava po 17. avgustu 2015, ki je izrecno vključena v oporoko, sestavljeno leta 2017,(51) za urejanje celotnega dedovanja.
100. Od 17. avgusta 2015 se za zapustnika šteje, da je seznanjen(52) ali bi moral biti seznanjen s kolizijskimi pravili, določenimi z Uredbo št. 650/2012. Če zapustnik po tem datumu za pravo, ki se uporablja za celotno dedovanje po njem, izbere pravo, ki ustreza njegovemu državljanstvu (češko pravo), zavestno uporabi možnost, ki mu jo daje člen 22 Uredbe št. 650/2012.
4.      Tretje vprašanje za predhodno odločanje
101. Tretje vprašanje za predhodno odločanje se nanaša na razlago člena 26(2) Uredbe št. 650/2012.(53)
102. Ta določba se uporablja v položaju, v katerem: (a) ima oseba sposobnost razpolaganja za primer smrti v skladu s pravom, ki se uporablja na podlagi členov 24 ali 25 Uredbe št. 650/2012, in (b) pride do naknadne spremembe prava, ki se uporablja.
103. V teh okoliščinah člen 26(2) Uredbe št. 650/2012 določa, da poznejša sprememba prava, ki se uporablja, ne vpliva na sposobnost te osebe, da spremeni ali prekliče razpolaganje za primer smrti, ki ga je že napravila.
104. Predložitveni organ opisuje položaj tako:
–        „sposobnost razpolaganja [zapustnika] za primer smrti [je bila] omejena zaradi razpolaganja za primer smrti, ki je bilo v skladu s pravom, ki je urejalo celotno dedovanje po njem, napravljeno pred 17. avgustom 2015“; ter
–        „zaradi poznejše spremembe tega prava [so se] spremenili pogoji za izvajanje njegove sposobnosti razpolaganja“.
105. Predložitveni organ želi glede na ta položaj izvedeti, ali je zapustnik „v svoji sposobnosti razpolaganja še vedno omejen v skladu s pravom, ki bi se v primeru njegove smrti na dan sklenitve dedne pogodbe uporabljalo za dedovanje po njem, ne glede na to, da je imel v skladu s pravom, ki je na dan njegove smrti urejalo celotno dedovanje po njem, pravico razvezati (preklicati ali spremeniti) dedno pogodbo“.
106. Predložitveni organ vprašanje, ali je dedno pogodbo mogoče preklicati ali ne, obravnava kot „sposobnost“. Po mojem mnenju je ta pristop napačen.
107. Pojem „sposobnost“, uporabljen v členu 26(1)(a) Uredbe št. 650/2012, se ne nanaša na omejitve pri razpolaganju, ki, kot v obravnavani zadevi, izhajajo iz dedne pogodbe. Te omejitve se nanašajo na „zavezujoče učinke [pogodbe] za stranke, vključno s pogoji […] razveze [pogodbe]“, ki jih ureja člen 25 istega instrumenta.(54)
108. Pojem sposobnosti v smislu člena 26(1)(a) Uredbe št. 650/2012 namreč ne zajema vseh vidikov, povezanih z možnostjo razpolaganja z lastnim premoženjem za primer smrti. To dokazuje že dejstvo, da se člen 26(1) ločeno sklicuje na sposobnost razpolaganja za primer smrti (točka (a)) in na posebne razloge, ki preprečujejo razpolaganje v korist nekaterih oseb (točka (b)):
–        člen 26(1)(a) vsebuje posebne pogoje za razpolaganje za primer smrti, ki so potrebni za zagotovitev, da je zapustnik sposoben razumeti, kaj počne. Običajno gre za pravila, ki določajo starostne pogoje(55) ali zahtevajo, da ima zapustnik v trenutku zadevnega razpolaganja poslovno sposobnost;
–        nasprotno pa se člen 26(1)(b) Uredbe št. 650/2012 nanaša na druge omejitve, ki ne vplivajo več na sposobnost osebe, ki razpolaga, temveč na posebne razloge, ki ji preprečujejo razpolaganje v korist nekaterih oseb.(56) Gre za razloge, ki zaradi funkcionalne povezave med temi osebami in zapustnikom ne vplivajo na njegovo „sposobnost“ v pravem pomenu besede, ampak pomenijo, da ima oseba, ki razpolaga, omejeno svobodo razpolaganja.
109. Sposobnost razpolaganja v smislu člena 26(1)(a) Uredbe št. 650/2012 ostane nespremenjena, če je zapustnik z veljavnim dogovorom sam omejil svojo svobodo, da v prihodnje prekliče ali spremeni razpolaganje za primer smrti (ki je bilo sestavljeno pred 17. avgustom 2015).
110. Sklicevanje v členu 26(1)(a) Uredbe št. 650/2012 na sposobnost osebe, ki razpolaga, spada, kot je navedeno v naslovu tega člena, pod „materialno veljavnost razpolaganj za primer smrti“.
111. Pri naštevanju vidikov, ki jih ureja člen 25 Uredbe št. 650/2012, je materialna veljavnost dednih pogodb postavljena ob bok zavezujočim učinkom, ki jih ima taka pogodba za stranke (vključno s pogoji njene razveze): ni zamenjana z njimi.
112. Povedano drugače: omejitev ali, odvisno od primera, popolna izguba pravice do enostranske razveljavitve ali spremembe dogovora v dedni pogodbi(57) se ne enači s sposobnostjo razpolaganja. Oseba, ki je bila sposobna skleniti dedno pogodbo, jo bo prav tako sposobna spremeniti ali preklicati (razen če se njeni osebni pogoji spremenijo)(58).
113. Vendar se lahko zgodi, da nacionalno pravo, ki ureja take pogodbe, osebi, ki izvaja svojo sposobnost razpolaganja za primer smrti, s katerim bi se spremenila predhodna dedna pogodba, njene spremembe ne dopušča. V tem primeru omejitev svobode (ne sposobnosti) razpolaganja ne izhaja, ponavljam, iz pomanjkljive sposobnosti osebe, temveč iz nekaterih posebnih razlogov, ki osebi, ki razpolaga, preprečujejo, da bi spremenila dedno pogodbo.
114. Zato menim, da omejitev svobode razpolaganja, ki so neločljivo povezane z dedno pogodbo, ni mogoče opredeliti kot vprašanje „sposobnosti“ v smislu člena 26(1)(a) Uredbe št. 650/2012 in s tem za namene odstavka 2 tega člena.(59)
115. Učinki dedne pogodbe so urejeni drugje v Uredbi št. 650/2012, njihova ureditev pa je odvisna od prava, ki se uporablja, kar je določeno v drugih določbah. Natančneje:
–        za dedne pogodbe, sklenjene 17. avgusta 2015 ali pozneje, člen 25 Uredbe št. 650/2012 kot pravo, ki se uporablja za zavezujoče učinke pogodbe, določa tisto pravo, ki je veljalo v času sklenitve pogodbe;
–        za dedne pogodbe, sklenjene pred 17. avgustom 2015 (kot je v obravnavani zadevi), ki so jih sklenile osebe, po katerih je bilo dedovanje uvedeno pozneje, je pravilo, ki se uporablja, odvisno od razlage člena 83(3) Uredbe št. 650/2012.(60)
V.      Predlog
116. Glede na navedeno predlagam, naj se predlog za sprejetje predhodne odločbe razglasi za nedopusten.
117. Podredno, če bi bil predlog za sprejetje predhodne odločbe razglašen za dopusten, predlagam, naj se notarju, ki deluje kot sodni pooblaščenec Obvodní soud pro Prahu 1 (okrožno sodišče v Pragi 1), odgovori tako:
Člen 3(1)(d), člen 22(1), člen 25, člen 26(1) in (2) ter člen 83(3) in (4) Uredbe (EU) št. 650/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju
je treba razlagati tako, da
–        pojem „razpolaganje za primer smrti“ iz člena 3(1)(d) Uredbe št. 650/2012 zajema izjavo o razdedinjenju, za katero se torej uporablja člen 83(3) in (4) te uredbe.
–        Fikcija izbire prava iz člena 83(4) Uredbe št. 650/2012 ne pride v poštev, če je zapustnik po datumu, ko se je ta uredba začela uporabljati v celoti, na podlagi člena 22(1) te uredbe izbral pravo, ki se uporablja za dedovanje po njem.
–        Člen 26(1)(a) in (2) Uredbe št. 650/2012, ki se nanaša na sposobnost osebe, ki razpolaga za primer smrti, za takšno razpolaganje, ni namenjen urejanju vprašanja, ali in, če je tako, pod katerimi pogoji lahko pogodbenik dedne pogodbe, ki se nanaša na dedovanje več kot ene osebe, to pogodbo pozneje spremeni ali prekliče. Zavezujoče učinke dedne pogodbe ureja člen 25 Uredbe št. 650/2012.
1      Jezik izvirnika: španščina.
i      Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.
2      Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju (UL 2012, L 201, str. 107, in popravek v UL 2012, L 344, str. 3).
3      Dopis z dne 26. februarja 2025, predložen v odgovor na vprašanje Sodišča z dne 28. januarja 2025.
4      Zakon o posebnih sodnih postopkih, v nadaljevanju: zakon št. 292/2013.
5      Zakon št. 89/2012 Sb., civilni zakonik.
6      Njegova žena E. K. je umrla 9. januarja 2007.
7      V predložitveni odločbi se za sklicevanje na oporoko z dne 2. novembra 1999 (spremenjeno leta 2001) brez razlikovanja uporabljata izraza „skupna oporoka“ in „dedna pogodba“. V njej je pojasnjeno, da je mogoče skupno oporoko šteti za „dedno pogodbo“ v smislu člena 3(1)(b) Uredbe št. 650/2012. Vendar ima „skupna oporoka“ v tej določbi lastno opredelitev: glej člen 3(1)(c). Poleg tega sta v istem členu 3(1) v pojasnilu izraza „razpolaganje za primer smrti“ v točki (d) ta pojma navedena ločeno. Menim, da je za „skupno oporoko“ v smislu Uredbe št. 650/2012 značilno to, da gre za en sam akt (to je formalni podatek). Nasprotno pa je dedna pogodba opredeljena s soodvisnostjo materialnih določb, ki jih vsebuje. Ta pristop je na obravnavi zagovarjalo več udeležencev (med drugim Evropska komisija in nemška vlada), ki so poudarili, da se pojma „skupna oporoka“ in „dedna pogodba“ medsebojno ne izključujeta: če se z „berlinsko oporoko“ v istem aktu določijo medsebojno odvisne in vzajemne materialne določbe, ni napačno, da se opredeli kot „dedna pogodba“ in „skupna oporoka“ (čeprav bi bilo bolje, da se to ne stori, da se prepreči zmeda). Brez poseganja v presojo, ki jo mora opraviti organ, ki odloča o sporu, se zdi, da vse kaže na to, da je obstajala prava „dedna pogodba“, tako da bom prvo oporoko L. K. imenoval „oporoka z dne 2. novembra 1999“, „berlinska oporoka“ ali „dedna pogodba“.
8      V predložitveni odločbi ni jasno navedeno, katere osebe so bile v oporoki z dne 2. novembra 1999 navedene kot dediči. Na obravnavi sta se odvetnika obeh strank strinjala, da gre za vnuke zapustnikov (nista pa se strinjala, ali je bil poleg tega kot dedič določen preživeli zakonec).
9      V predložitveni odločbi tudi ni navedeno, kdo je bil razdedinjen. Na obravnavi je bilo ugotovljeno, da je L. K. razdedinil svoji hčeri in vnuke.
10      Ta odvetnik je v dopisu z dne 30. novembra 2022 podrobno predstavil pravno ureditev BGB in vsebino te oporoke. Trdil je, da sta zapustnik in njegova žena izrecno omejila svojo svobodo razpolaganja za primer smrti (v nemščini „Testierfreiheit“) v primeru smrti enega od njiju. Preživeli zakonec naj bi lahko spremenil krog svojih dedičev le, če bi svojo izbiro omejil na osebe, navedene v oporoki zakoncev.
11      Glej sklep z dne 1. septembra 2021, OKR (Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložil namestnik notarja) (C-387/20, EU:C:2021:751, v nadaljevanju: sklep OKR, točka 31).
12      Sklep OKR, točka 22, s sklicevanjem na sodno prakso.
13      Pisni stališči češke vlade in Komisije sta vsebovali pripombe v prid dopustnosti. Na obravnavi je Komisija svoje stališče natančneje opredelila in navedla, da je dopustnost sporna.
14      Notar pod naslovom „Upravičenje sodnega pooblaščenca, imenovanega za delovanje v imenu Obvodní soud pro Prahu 1 [okrožno sodišče v Pragi 1], da vloži predlog za sprejetje predhodne odločbe“ navaja, da ima v skladu s členom 103(4) zakona št. 292/2013 kot sodni pooblaščenec v dednih postopkih „vse pristojnosti, ki jih ima sodišče kot organ javne oblasti pri izvrševanju sodne oblasti“ (moj poudarek). Vendar ta trditev ni v skladu z ugotovitvami Sodišča v sodbi z dne 15. marca 2018, Komisija/Češka (C-575/16, EU:C:2018:186, v nadaljevanju: sodba Komisija/Češka).
15      Kršitev člena 49 PDEU je izhajala iz tega, da je bil za opravljanje notarskega poklica določen pogoj državljanstva. Ta pogoj je bil pozneje črtan na podlagi sodbe Komisija/Češka republika.
16      Točke od 117 do 127 sodbe Komisija/Češka republika. V nasprotju s trditvami češke vlade na obravnavi ta sodba ni bila omejena na preučitev splošnih pooblastil notarjev, temveč je bila v njej jasno upoštevana njihova posebna vloga v zapuščinskih postopkih, kakršen je ta v obravnavani zadevi.
17      Točka 126 sodbe Komisija/Češka republika.
18      Odločba Pl. ÚS 29/25 z dne 17. septembra 2025.
19      Prav tam (točka 10).
20      Točke od 3 do 5 pisnega odgovora češke vlade z dne 10. oktobra 2025 na vprašanje Sodišča.
21      Predpisi, ki urejajo razrešitev in prenehanje mandata čeških notarjev, bi lahko izkazovali nekatere podobnosti s pravili, ki veljajo za člane predložitvenega organa v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 7. maja 2024, NADA in drugi (C‑115/22, EU:C:2024:384). V tej zadevi je šlo za Unabhängige Schiedskommission Wien (neodvisna arbitražna komisija na Dunaju, Avstrija), mandat članov katere je bilo mogoče „predčasno prekiniti ‚iz tehtnih razlogov‘“ na podlagi odločitve „v izključni pristojnosti zveznega ministra […], in sicer izvršnega člana, ne da bi bila predhodno določena natančna merila ali jamstva“ (točki 49 in 52). Češka vlada je na obravnavi trdila, da minister v zvezi s tem nima nobene diskrecijske pravice in da lahko notarja razreši le, če obstaja eden od razlogov, ki so vnaprej določeni z zakonom.
22      Na obravnavi je češka vlada priznala, da je ustavno sodišče v svoji odločbi ustrezno opisalo pravni režim čeških notarjev.
23      Točka 6 pisnega odgovora češke vlade z dne 10. oktobra 2025 na vprašanje Sodišča.
24      Točka 7 pisnega odgovora češke vlade z dne 10. oktobra 2025 na vprašanje Sodišča. Moj poudarek.
25      Člen 104(1) zakona št. 292/2013 določa: „Sodišče razveljavi mandat notarja, tudi če ni bil vložen zahtevek, če obstaja tveganje, da zadeva ne bo rešena v razumnem roku, in če je bil notar pisno obveščen o možnosti, da sodišče razveljavi mandat.“
26      Sklep OKR (točki 23 in 24). Moj poudarek. V obravnavani zadevi ni povsem jasno, ali se spor nanaša le na pravno vprašanje ali pa se nanaša tudi na dejansko stanje. Odvetniki strank, ki so bili o tem vprašani na obravnavi, so potrdili, da obstaja spor v zvezi z dejanskim stanjem glede razlogov, ki so pripeljali do razdedinjenja vnukov.
27      Sklep OKR (točka 33).
28      Člen 21(1) Uredbe št. 650/2012.
29      Člen 22(1) Uredbe št. 650/2012.
30      Uvodna izjava 48 Uredbe št. 650/2012.
31      Glede pojma „materialna veljavnost“ v smislu členov 24 in 25 Uredbe št. 650/2012 glej člen 26(1).
32      Člen 24(1). To pravo se določi v skladu s členom 21 Uredbe št. 650/2012.
33      Člen 24(2) Uredbe št. 650/2012. Izbira mora izpolnjevati pogoje iz člena 22. V skladu z uvodno izjavo 51 se lahko nanaša le na pravo države državljanstva, ki ga ima zapustnik na dan razpolaganja.
34      Kar zadeva dedne pogodbe, razen če se pravo izbere, se za dopustnost, materialno veljavnost in zavezujoče učinke pogodb o dedovanju po eni sami osebi za stranke uporablja pravo, ki bi se v skladu z Uredbo št. 650/2012 uporabljalo za dedovanje, če bi ta oseba umrla na dan sklenitve pogodbe. Glej člen 25(3) s sklicevanjem na pogoje iz člena 22 in uvodno izjavo 51 Uredbe št. 650/2012.
35      Dopustnost teh dednih pogodb je odvisna od kumulativne uporabe prav, ki urejajo dedovanje vsake od strank, če bi umrle na dan sklenitve pogodbe. Med temi pravi bo materialno veljavnost in zavezujoče učinke pogodbe za stranke urejalo tisto, s katerim ima pogodba najtesnejšo povezavo. Glej člen 25(1), (2) in (3) Uredbe št. 650/2012. V skladu s členom 22 v povezavi z uvodno izjavo 51 je mogoča le izbira prava države, katere državljanstvo imajo pogodbene stranke ali ena od njih v času sklenitve pogodbe.
36      Ta izraz uporabljam v sklepnih predlogih v zadevi E. E. (Sodna pristojnost in pravo, ki se uporablja za dedovanje) (C-80/19, EU:C:2020:230, točke 104, 107, 112). Sodišče je mehanizem opredelilo kot „domnevo“: sodba z dne 9. septembra 2021, RK (Izrek o nepristojnosti) (C-422/20, EU:C:2021:718, točka 53).
37      Glej po analogiji sodbo z dne 9. septembra 2021, UM (Pogodba o prenosu lastninske pravice mortis causa) (C-277/20, EU:C:2021:708, točka 29).
38      V uvodni izjavi 9 so kot dedovanje zapuščine po zapustniku obravnavane „vse oblike prehoda premoženja, pravic in obveznosti zaradi smrti, ne glede na to, ali gre za prehod po volji zapustnika na podlagi razpolaganja za primer smrti ali za prehod z dedovanjem na podlagi zakona“.
39      Glej v zvezi z razlago člena 3(1)(b) Uredbe št. 650/2012 sodbo z dne 9. septembra 2021, UM (Pogodba o prenosu lastninske pravice mortis causa) (C-277/20, EU:C:2021:708, točka 33): „Taka razlaga je podprta s ciljem, ki mu sledi ta uredba, ki je v skladu z načelom enotnosti dedovanja preprečiti razdrobljenost zapuščine in vzpostaviti enotno ureditev, ki bi se uporabljala za vse civilnopravne vidike dedovanja s čezmejnimi posledicami in zlasti za ‚vse oblike prehoda premoženja zaradi smrti‘, kot je razvidno iz uvodne izjave 9 navedene uredbe […]“ Tem ciljem so dodani cilji iz uvodne izjave 7: zlasti cilj, da se državljanom omogoči, da vnaprej uredijo svoje dedovanje.
40      Vsebuje pa opredelitev drugih dveh: glej člen 3(1)(b) in (c).
41      Prav tako je ugotovljeno, da je organ, ki je izdal (pozneje izpodbijano) odločbo 37 D 227/2022-118, štel, da se za celotno dedovanje uporablja češko pravo, in sicer prav zaradi te izbire L. K.
42      Sodba z dne 9. septembra 2021, UM (Pogodba o prenosu lastninske pravice mortis causa) (C-277/20, EU:C:2021:708, točka 39). Generalni pravobranilec J. Richard de la Tour je v sklepnih predlogih v tej zadevi (C-277/20, EU:C:2021:531, točka 53 in opomba 42) opozoril na razlike med jezikovnimi različicami Uredbe št. 650/2012 v zvezi s tem – ki so ohranjene –, v smislu, da je le v nekaterih navedeno, da gre za celotno dedovanje.
43      Ni pomembno, ali je bilo razpolaganje za primer smrti podano pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 650/2012 (16. avgusta 2012) ali med tem datumom in 17. avgustom 2015.
44      Sklepni predlogi v zadevi E. E. (Sodna pristojnost in pravo, ki se uporablja za dedovanje) (C-80/19, EU:C:2020:230, točki 101 in 102).
45      Sodba z dne 9. septembra 2021, RK (Zavrnitev pristojnosti) (C-422/20, EU:C:2021:718, točka 53).
46      To je edina možnost, ki je omogočena zapustniku v Uredbi št. 650/2012: glej njen člen 22(1).
47      V skladu z določbami člena 21(1) Uredbe št. 650/2012 je to praviloma pravo, ki se uporablja, če ni izbire.
48      V skladu s členom 83(2) Uredbe št. 650/2012 se lahko za določitev dopustnosti ter formalne in materialne veljavnosti razpolaganja za primer smrti pred 17. avgustom 2015 uporabi drugo pravo, ki ni pravo države državljanstva zapustnika. Vsekakor je predpostavka iz odstavka 4, da je bilo to razpolaganje napravljeno v skladu z nacionalnim pravom zapustnika.
49      Od devetnajstih držav članic, ki so enotno urejale dedovanje s čezmejnimi posledicami, jih je šestnajst izbralo to navezno okoliščino.
50      Izbira prava je izjema: sodba z dne 12. oktobra 2023, OP (Izbira prava tretje države za dedovanje) (C-21/22, EU:C:2023:766, točka 31).
51      Prav tako ne bi bila potrebna, če bi bila izbira prava, opravljena pred tem datumom, veljavna na podlagi člena 84(2) Uredbe št. 650/2012. Glej sodbo z dne 16. julija 2020, E. E. (Sodna pristojnost in pravo, ki se uporablja za dedovanje) (C-80/19, EU:C:2020:569, točka 92).
52      Domnevamo lahko, da je bilo tako v primeru L. K., pa čeprav le zaradi posredovanja notarja pri oporoki, sestavljeni leta 2017.
53      Člen 26(2) Uredbe št. 650/2012 je v razpravo vključilo pritožbeno sodišče. To sodišče je z razveljavitvijo izpodbijane odločbe prvostopenjsko sodišče pozvalo, naj ob upoštevanju nemškega (in ne češkega) prava ugotovi, ali lahko zapustnik po smrti svoje žene prekliče ali spremeni „berlinsko oporoko“. V predložitveni odločbi ni preučeno, ali dejstvo, da je bila „berlinska oporoka“ sestavljena pred 17. avgustom 2015, vpliva na uporabo člena 26(2) Uredbe št. 650/2012.
54      Za pogodbe, sklenjene po 17. avgustu 2015. V zvezi s pogodbami, sklenjenimi pred tem datumom, glej točko 115 teh sklepnih predlogov.
55      Tako meni Komisija v točki 62 pisnega stališča, pri čemer kot primer pogoja v zvezi s sposobnostjo navaja starost 18 let ali več.
56      Ali posebne razloge, ki osebi preprečujejo, da bi prejela dediščino zapustnika.
57      Z drugimi besedami: ali in kako se ponovno pridobi svoboda razpolaganja za primer smrti s premoženjem, na katerega se je nanašala dedna pogodba.
58      Ali če se spremeni pravo, ki ureja te osebne pogoje, kot posledica spremembe v opredelitvi navezne okoliščine: na primer če običajno prebivališče zapustnika ob razpolaganju za primer smrti ni bilo isto kot običajno prebivališče v času, ko želi razpolaganje spremeniti ali preklicati. Namen člena 26(2) Uredbe št. 650/2012 naj bi bil prav razveljavitev učinkov te spremembe, če ti učinkujejo tako, da zapustniku preprečijo želeno spremembo ali preklic.
59      Menim, da člen 26(2) Uredbe št. 650/2012 pomeni predvsem izjemo od člena 24(3), ki se nanaša na spremembo ali preklic razpolaganja za primer smrti, ki ni dedna pogodba. Na podlagi te določbe se za ta dejanja ne uporablja pravo, ki je veljalo na dan zadevnega razpolaganja, temveč pravo, ki velja v trenutku preklica ali spremembe. Da bi se preprečilo, da bi bila oseba, ki razpolaga, na podlagi tega prava nepričakovano „vezana“ s tem, kar je določila z razpolaganjem, je s členom 26(2) sposobnost izključena z njegovega področja uporabe. V materialnopravnem smislu se s tem pravilom izvaja splošno sprejeto načelo, da je mogoče (enostranska) dejanja razpolaganja za primer smrti v bistvu preklicati.
60      Dobesedno se ta člen nanaša le na pravo, ki ureja dopustnost ter formalno in vsebinsko veljavnost razpolaganj za primer smrti, ne pa na pravo, ki se uporablja za učinke teh razpolaganj.