62008CO0552
SKLEP SODIŠČA (šesti senat)
z dne 1. oktobra 2009 (
*1
)
V zadevi C-552/08 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča, vložene 9. decembra 2008,
Agrar-Invest-Tatschl GmbH s sedežem v kraju St. Andrä im Lavanttal (Avstrija), ki jo zastopa O. Wenzlaff, odvetnica,
tožeča stranka,
druga stranka v postopku je
Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopa S. Schønberg, zastopnik, skupaj z B. Wägenbaur, odvetnico, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
tožena stranka na prvi stopnji,
SODIŠČE (šesti senat),
v sestavi J.-C. Bonichot, predsednik senata, K. Schiemann in C. Toader (poročevalka), sodnika,
generalni pravobranilec: M. Poiares Maduro,
sodni tajnik: R. Grass,
po opredelitvi generalnega pravobranilca
sprejema naslednji
Sklep
1
Družba Agrar-Invest-Tatschl GmbH (v nadaljevanju: Agrar-Invest-Tatschl) s pritožbo predlaga razglasitev ničnosti sodbe Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 8. oktobra 2008 v zadevi Agrar-Invest-Tatschl proti Komisiji (T-51/07, ZOdl., str. II-2825, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je Sodišče prve stopnje zavrnilo njeno tožbo za razglasitev ničnosti Odločbe C(2006)5789 konč. z dne, s katero je Komisija Evropskih skupnosti določila zlasti, da opustitev naknadne izterjave in odpust uvoznih dajatev nista upravičena v posebnem primeru (v nadaljevanju: sporna odločba).
Pravni okvir
2
Svet Evropske unije je s Sklepom 2001/868/ES z dne 29. oktobra 2001 (UL L 330, str. 1) odobril podpis v imenu Skupnosti in začasno izvajanje Začasnega sporazuma o trgovini in trgovinskih zadevah med Evropsko skupnostjo na eni strani ter Republiko Hrvaško na drugi strani (v nadaljevanju: Začasni sporazum).
3
V skladu s členom 4(1) Začasnega sporazuma se od začetka veljavnosti tega sporazuma odpravijo carinske dajatve ob uvozu proizvodov s poreklom iz Hrvaške v Skupnost.
4
Člen 220(2) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 302, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 2700/2000 Evropskega parlamenta in Sveta z dne (UL L 311, str. 17, v nadaljevanju: carinski zakonik), določa, da:
„[…] se naknadna vknjižba ne opravi, če:
[…]
(b)
znesek zakonsko dolgovanih dajatev ni bil vknjižen kot posledica napake carinskih organov, ki je oseba, zavezana plačilu, ni mogla ugotoviti ter je sama ravnala v dobri veri in v skladu z vsemi predpisi, določenimi z veljavno zakonodajo v zvezi s carinsko deklaracijo.
Če se preferencialni status blaga ugotovi na podlagi upravnega sodelovanja, v katero so vključeni organi tretje države, ki izdajo potrdilo, in se za to potrdilo izkaže, da je nepravilno, velja, da gre za napako, ki je ni bilo mogoče odkriti v smislu prvega pododstavka.
Izdaja nepravilnega potrdila kljub temu ne pomeni zmote, če so bila podlaga za potrdilo nepravilna dejstva, ki jih je predložil izvoznik, razen če je več kot očitno, da so se organi, ki so ga izdali, zavedali ali bi se morali zavedati, da blago ni ustrezalo pogojem, ki so določeni za upravičenost do preferencialne obravnave.
Zavezana oseba se lahko sklicuje, da je ravnala v dobri veri, če lahko dokaže, da je ob teh trgovinskih operacijah poskrbela, da so bili vsi pogoji za preferencialno obravnavo izpolnjeni.
Zavezana oseba pa se ne more sklicevati na to, da je ravnala v dobri veri, če je Evropska komisija objavila obvestilo v Uradnem listu Evropskih skupnosti in navedla, da obstaja utemeljen dvom o pravilni uporabi preferencialnih dogovorov v državi uporabnici“.
5
Uvodna izjava 11 Uredbe št. 2700/2000 na ta način upravičuje vključitev pododstavkov od 2 do 5 iz člena 220(2)(b) tega zakonika v carinski zakonik:
„V posameznih primerih preferencialnih dogovorov je treba opredeliti koncepte zmote carinskih organov in dobre vere osebe, ki je zavezana plačilu. Oseba, ki je zavezana plačilu, ne more biti odgovorna za slabo delovanje sistema, ki je nastalo zaradi zmote organov tretje države. Izdaja nepravilnega potrdila teh organov se ne šteje za zmoto, če je potrdilo izdano na podlagi vloge, ki vsebuje napačne podatke. Netočnost podatkov, ki jih je predložil izvoznik v svoji vlogi, se ugotovi na podlagi dejanskih elementov, ki jih ta vloga vsebuje. Oseba, zavezana plačilu, se lahko sklicuje, da je to storila v dobri veri, če lahko dokaže, da je ukrepala z dolžno pozornostjo, razen če je bilo v Uradnem listu Evropskih skupnosti objavljeno obvestilo, v katerem je navedeno, da je dvom utemeljen.“
6
Člen 239 carinskega zakonika določa:
„1.   Uvozne ali izvozne dajatve se lahko povrnejo ali odpustijo v drugih primerih, kot so predvideni v členih 236, 237 in 238:
—
ki se morajo določiti skladno s postopkom odbora;
—
ki izhajajo iz okoliščin, pri katerih ne gre niti za malomarnost niti za goljufivo ravnanje udeleženega. Primeri, v katerih je mogoče uporabiti to določbo, in podrobnosti postopka, ki jih je treba v ta namen upoštevati, se določijo skladno s postopkom odbora. Povračilo ali odpust sta lahko odvisna od izpolnjevanja posebnih pogojev.
2.   Povračilo ali odpust dajatev zaradi razlogov, opisanih v odstavku 1, se odobri na podlagi zahtevka, vloženega pri pristojnem carinskem uradu […]
[…]“
7
Komisija je 26. junija 2002 v Uradnem listu Evropskih skupnosti objavila obvestilo uvoznikom v zvezi z uvozom sladkorja iz držav Zahodnega Balkana v Skupnost (UL L 152, str. 14, v nadaljevanju: obvestilo uvoznikom). V tem obvestilu je navedeno:
„Komisija obvešča gospodarske subjekte v Skupnosti, da obstaja utemeljen dvom o pravilni uporabi preferencialnih dogovorov, odobrenih za sladkor s tarifnima oznakama NC 1701 in 1702, ki je bil ob uvozu prijavljen s poreklom iz Albanije, Bosne in Hercegovine, Hrvaške, Zvezne republike Jugoslavije, vključno s Kosovom, kot je opredeljeno v resoluciji Združenih narodov št. 1244 iz junija 1999, ter Nekdanje republike Makedonije, pri čemer je cilj upravičenost do preferencialnih ukrepov.
V Skupnosti je bila od začetka leta 2001 zabeležena hitra in znatna rast preferencialnega uvoza sladkorja iz nekaterih držav Zahodnega Balkana, čeprav v zadevnih državah še do nedavnega proizvodnja sladkorja ni bila zadostna. Hkrati se je izvoz sladkorja iz Skupnosti v države te regije skoraj sorazmerno povečal. To povečanje trgovinskih tokov v obeh smereh se zdi umetno in obstajajo indici o mogoči goljufiji.
Gospodarske subjekte v Skupnosti, ki predložijo dokazne dokumente o poreklu za zagotovitev preferencialne obravnave sladkorja s tarifnima oznakama NC 1701 in 1702, se torej poziva, naj sprejmejo vse nujne previdnostne ukrepe, ker lahko sprostitev zadevnih proizvodov v prosti promet povzroči carinski dolg in je vir goljufije, ki lahko ogrozi finančne interese Skupnosti.“
Dejansko stanje, kot izhaja iz izpodbijane sodbe
8
Agrar-Invest-Tatschl je avstrijsko podjetje, specializirano za trgovino s kmetijskimi izdelki. Med 20. septembrom 2001 in je opravilo 76 uvozov sladkorja iz Hrvaške. Od teh jih je devet potekalo med in (v nadaljevanju: sporni uvozi).
9
Ti uvozi so bili opravljeni na podlagi Začasnega sporazuma in so bili zato upravičeni do preferencialne obravnave, odobrene ob predložitvi potrdila o prometu blaga EUR.1 (v nadaljevanju: potrdilo EUR.1), ki so ga izdali hrvaški carinski organi, carinskim organom države uvoza.
10
Evropski urad za boj proti goljufijam (OLAF) je 2. aprila 2002 obvestil Komisijo, da obstajajo sumi o uporabi ponarejenih potrdil o poreklu pri preferencialnih uvozih sladkorja iz nekaterih držav Zahodnega Balkana.
11
Zato je Komisija objavila obvestilo uvoznikom. Sporni uvozi so potekali po objavi tega obvestila v Uradnem listu Evropskih skupnosti.
12
Na zahtevo avstrijske carinske uprave so hrvaški carinski organi med 23. julijem 2002 in pričeli naknadni nadzor potrdil EUR.1, ki jih je družba Agrar-Invest-Tatschl predložila za sporne uvoze.
13
Ob koncu teh nadzorov je hrvaška carinska uprava 18. februarja in potrdila pristnost in pravilnost potrdil EUR.1, izdanih za sporne uvoze.
14
Po objavi obvestila uvoznikom je OLAF v Grčiji analiziral sladkor, ki naj bi bil hrvaški. Urad je ugotovil, da je ta sladkor mešanica pesnega in trsnega sladkorja, kar v celoti izključuje hrvaško poreklo. OLAF je 28. oktobra 2002 o tem obvestil države članice.
15
OLAF je junija 2003 opravil preiskavo pri hrvaškem proizvajalcu sladkorja IPK Tvornica Šećera Osijek d.o.o. in ugotovil, da to podjetje, pri katerem je družba Agrar-Invest-Tatschl kupovala sladkor, pri proizvodnji uporablja tudi uvožen trsni sladkor, ne da bi bilo pri tem mogoče razlikovati med različnimi deli sladkorja.
16
Hrvaški carinski organi so zato preklicali vsa potrdila EUR.1, izdana med 14. septembrom 2001 in . Avstrijski carinski organi so zadevne uvoznike obvestili o preklicu zadevnih potrdil.
17
Zadevni avstrijski organi so 9. avgusta 2004 zaradi tega preklica na družbo Agrar-Invest-Tatschl naslovili odločbo o naknadni izterjavi v višini 916.807,21 EUR.
18
Ta družba je zoper to odločbo vložila pritožbo pri pristojnem avstrijskem sodišču in v skladu s členom 220(2)(b) carinskega zakonika predlagala, naj se ne opravi naknadna vknjižba zneska dajatev iz odločbe o izterjavi in, podredno, naj se jih na podlagi člena 239 carinskega zakonika odpusti.
19
Republika Avstrija je v dopisu z dne 1. junija 2005 predlagala Komisiji, naj na podlagi zgoraj navedenih členov carinskega zakonika odloči, ali je v primeru družbe Agrar-Invest-Tatschl upravičeno, da se ne opravi naknadna vknjižba zneska uvoznih dajatev, in, podredno, naj odloči, ali je odpust teh dajatev upravičen.
20
Komisija je v sporni odločbi navedla, da je primerno, da se naknadna vknjižba dolgovanih carinskih dajatev ne opravi za uvoze, opravljene pred objavo obvestila uvoznikom. Po drugi strani je v zvezi s spornimi uvozi zavrnila takšno opustitev naknadne vknjižbe in odobritev odpusta teh dajatev, katerih skupni znesek je 110.937,60 EUR.
21
Komisija je v bistvu navedla, da so pristojni hrvaški organi vedeli ali bi vsaj morali vedeti, da blago ne izpolnjuje pogojev, ki se zahtevajo za preferencialno obravnavo, določeno v Začasnem sporazumu, in da so zato storili napako v smislu člena 220(2)(b) carinskega zakonika. Vendar družba Agrar-Invest-Tatschl po objavi obvestila uvoznikom ni imela več možnosti sklicevanja na dobro vero, kar zadeva uvoze, opravljene po datumu te objave. Dejstvo, da so hrvaški organi potrdili veljavnost nekaterih potrdil EUR.1 po objavi tega obvestila, naj pri tem ne bi bilo upoštevno. Na datum, na kateri je ta družba opravila sporne uvoze, je namreč po mnenju Komisije poznala tveganja, ki so ji grozila, njeno legitimno pričakovanje pa naj ne bi moglo biti naknadno utemeljeno na podlagi potrditve veljavnosti zadevnih potrdil, sicer člen 220(2)(b), peti pododstavek, carinskega zakonika ne bi imel smisla.
Postopek pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijana sodba
22
Družba Agrar-Invest-Tatschl je 22. februarja 2007 v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložila tožbo za razglasitev ničnosti sporne odločbe, s katero so bili zavrnjeni njeni predlogi v zvezi z opustitvijo naknadne vknjižbe carinskih dajatev za sporne uvoze in odpustom teh dajatev.
23
Ta družba je v podporo svoji tožbi trdila zlasti, da objava obvestila uvoznikom v bistvu ni ovira, da bi se obravnavalo, kot da je ravnala v dobri veri v smislu člena 220(2)(b) carinskega zakonika, ker so avstrijski organi potrditev pristnosti potrdil EUR.1 s strani hrvaških carinskih organov po spornih uvozih zahtevali in dosegli takoj po tej objavi.
24
Družba Agrar-Invest-Tatschl je torej menila, da čeprav navedena določba carinskega zakonika izključuje dobro vero v zvezi s pristnostjo in pravilnostjo prvotnih dokazov, predloženih ob spornih uvozih, ta določba vseeno ne preprečuje, da bi bila dobra vera „ponovno pridobljena“ z naknadnim nadzorom, skrbno opravljenim v sodelovanju z uvoznimi in izvoznimi organi držav.
25
Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo v celoti zavrnilo tožbo, ki jo je vložila družba Agrar-Invest-Tatschl, in ji naložilo plačilo stroškov.
26
Glede presoje pogoja v zvezi z dobro vero uvoznika, kot je določena v členu 220(2)(b) carinskega zakonika za opustitev naknadne vknjižbe carinskih dajatev, je Sodišče prve stopnje v točki 42 izpodbijane sodbe presodilo, da je besedilo petega pododstavka te določbe jasno in nedvoumno. Tako se po eni strani uvoznik ne more sklicevati na to, da je ravnal v dobri veri, ker je Komisija v Uradnem listu Evropskih skupnosti objavila obvestilo uvoznikom, v katerem so navedeni utemeljeni dvomi, po drugi strani pa ne more dokazati dobre vere s sprejetjem dodatnih ukrepov za zagotovitev pristnosti in pravilnosti potrdil, ki se zahtevajo za upravičenost do preferencialne obravnave.
27
Sodišče prve stopnje je v točki 43 izpodbijane sodbe navedlo, da absolutna izključitev dobre vere po objavi takega obvestila zagotavlja zelo visoko raven pravne varnosti. Kljub temu je Sodišče prve stopnje v zvezi s tem v točki 44 navedene sodbe navedlo, da v obravnavanem primeru v obvestilu, ki ga je objavila Komisija in se ne sklicuje na člen 220(2)(b), peti pododstavek, carinskega zakonika, niso izrecno navedene pravne posledice.
28
Sodišče prve stopnje je v točki 45 izpodbijane sodbe poudarilo, da je Komisija na obravnavi priznala, da ni izključeno, da bi v izjemnih okoliščinah lahko sprejela natančnejše stališče v zvezi z absolutnim učinkom obvestila uvoznikom, če je uvoznik po objavi takega obvestila in pred uvozom sprejel dodatne ukrepe, ki so potrdili poreklo proizvodov.
29
Čeprav je Sodišče prve stopnje v točki 48 izpodbijane sodbe navedlo, da družba Agrar-Invest-Tatschl ni predložila nobenih informacij o morebitnih ukrepih v zvezi s tem, ki bi jih sprejela pred spornimi uvozi ali najpozneje pri njihovi izvedbi, je v točki 46 navedene sodbe razsodilo, da ni treba preučiti te morebitne izjeme, saj ta družba v obravnavanem primeru nikakor ni ravnala v dobri veri.
30
Sodišče prve stopnje je dejansko navedlo, da je družba Agrar-Invest-Tatschl s trditvijo, da je s potrditvijo hrvaških carinskih organov „ponovno pridobila“ dobro vero, implicitno priznala, da ob spornih uvozih ni ravnala v dobri veri. Zato Sodišče prve stopnje meni, da je odločilni datum za upoštevanje dobre vere zavezane osebe datum uvoza blaga, pri čemer člen 220(2)(b) carinskega zakonika med drugim nikjer ne predvideva možnosti, da bi lahko naknadni nadzor, s katerim bi se potrdila pristnost potrdil, retroaktivno vplival na presojo dobre vere uvoznika med opravljanjem uvoza.
31
Glede trditev družbe Agrar-Invest-Tatschl, s katerimi poskuša izpodbijati sporno odločbo, s katero ji je bil zavrnjen odpust carinskih dajatev v smislu člena 239 carinskega zakonika, je Sodišče prve stopnje v točki 56 izpodbijane sodbe razsodilo, da se ta družba v vlogah ne more le sklicevati pojasnila, ki jih je navedla v delu svoje tožbe v zvezi z zavrnitvijo opustitve naknadne vknjižbe carinskih dajatev.
32
Sodišče prve stopnje je v točki 58 izpodbijane sodbe v zvezi s tem dejansko navedlo zlasti, da čeprav člen 220(2)(b) carinskega zakonika zasleduje isti cilj kot člen 239 navedenega zakonika, ti določbi nista enaki. Namen prvega člena naj bi bil bolj omejen kot namen drugega, ker naj bi bil njegov cilj le varovati legitimno pričakovanje zavezane osebe glede utemeljenosti vseh dejstev, na katerih temelji odločitev, da se carinske dajatve naknadno vknjižijo ali da se ne vknjižijo. Nasprotno naj bi bil člen 239 tega zakonika splošna klavzula pravičnosti.
33
Ker sta člen 220(2)(b) in člen 239 carinskega zakonika različni določbi, katerih merila uporabe se razlikujejo, je Sodišče prve stopnje v točki 59 izpodbijane sodbe iz tega sklepalo, da se na podlagi člena 44(1)(c) Poslovnika družba Agrar-Invest-Tatschl ne more le sklicevati na pojasnila v zvezi s členom 220(2)(b) carinskega zakonika, da bi utemeljila svoje predloge v zvezi s členom 239 istega zakonika.
34
V teh okoliščinah je Sodišče prve stopnje v točki 60 izpodbijane sodbe razsodilo, da je treba predlog za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, s katero je bil zavrnjen odpust carinskih dajatev v smislu člena 239 carinskega zakonika, zavrniti kot nedopusten, zato je v točki 61 iste sodbe v celoti zavrnilo tožbo, ki mu je bila predložena.
Pritožba
35
Družba Agrar-Invest-Tatschl predlaga Sodišču, naj izpodbijano sodbo razglasi za nično, naj ugodi njenim predlogom, predstavljenim na prvi stopnji, in Komisiji naloži plačilo stroškov, medtem ko Komisija predlaga, naj se pritožba zavrne in naj se stroški naložijo tožeči stranki.
36
V skladu s členom 119 Poslovnika lahko Sodišče, če pritožba ni dopustna ali očitno ni utemeljena, na podlagi poročila sodnika poročevalca in po opredelitvi generalnega pravobranilca pritožbo kadar koli zavrne z obrazloženim sklepom.
Trditve strank
37
Družba Agrar-Invest-Tatschl v podporo pritožbi zlasti trdi, da je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo pri razlagi člena 220(2)(b), peti pododstavek, carinskega zakonika, ko je razsodilo, da objava obvestila uvoznikom v Uradnem listu Evropskih skupnosti izključuje možnost, da bi se gospodarski subjekt skliceval na to, da je ravnal v dobri veri, s ciljem opustitve naknadne vknjižbe dolgovanih carinskih dajatev, tudi če so se potrdila o poreklu, predložena ob spornih uvozih, naknadno skrbno preverila v sodelovanju s carinskimi organi tretje države izvoza na zahtevo carinskih organov države članice uvoza, pri čemer se je potrdila pristnost navedenih potrdil.
38
Po navedbah družbe Agrar-Invest-Tatschl ni nobenega dvoma, da naj se malomaren uvoznik, ki ne bi sprejel nobenega ukrepa za zagotovitev pravilnega izvajanja preferencialnega dogovora, ne bi mogel sklicevati na to, da je ravnal v dobri veri. Vendar je drugače, če kot v obravnavanem primeru, carinski organi države članice uvoza zaradi objave obvestila uvoznikom zaprosijo carinske organe tretje države izvoza, naj skrbno naknadno preverijo pristnost in pravilnost potrdil o poreklu. Ko carinski organi tretje države izvoza po takem nadzoru dejansko potrdijo to pristnost, naj bi bila ponovno vzpostavljena zaščita legitimnega pričakovanja uvoznika, ker bi lahko legitimno pričakoval, da je izid takega naknadnega nadzora odpravil dvome in sume, zaradi katerih je bila potrebna objava tega obvestila uvoznikom.
39
Družba Agrar-Invest-Tatschl tako meni, da je v okoliščinah v obravnavanem primeru namen člena 220(2)(b) carinskega zakonika zaščita dobre vere uvoznika pri naknadnem preverjanju potrdil o poreklu in ne njegove dobre vere v zvezi s pravilnostjo teh potrdil ob izvedbi spornih uvozov, tj. ob predložitvi zahtevanih dokumentov na carini. Tako naj bi bili z objavo obvestila uvoznikom v Uradnem listu Evropskih skupnosti gospodarski subjekti osumljeni slabe vere, ki pa naj bi jo bilo mogoče izpodbijati z dokazom, da so bili po navedenih operacijah sprejeti nadzorni ukrepi, kot je naknadni skrbni nadzor, ki so ga opravili carinski organi tretje države članice izvoza.
40
Poleg tega je Sodišče prve stopnje za presojo dobre vere uvoznika v smislu člena 220(2)(b) carinskega zakonika razsodilo, da upoštevno obdobje zajema čas pred spornimi uvozi ali med njimi, pri čemer naj bi po krivici zanemarilo pomen ukrepov, ki jih sprejela družba Agrar-Invest-Tatschl po objavi obvestila uvoznikom za zagotovitev, da njen uvoz izpolnjuje pogoje, zahtevane za upravičenost do preferencialne obravnave. V zvezi s tem ta družba poudarja, da preklic potrdil EUR.1 s strani hrvaških carinskih organov, do katerega je prišlo, potem ko so ti organi potrdili njihovo pristnost, pojasnjuje dejstvo, da so ti organi sumili, da je bil uvoženi sladkor trsni sladkor s poreklom iz Latinske Amerike. Vendar je družba Agrar-Invest-Tatschl navedla, da so sporni uvozi zadevali pesni sladkor.
41
Končno, zdi se, da družba Agrar-Invest-Tatschl očita Sodišču prve stopnje, da v izpodbijani sodbi ni dovolj upoštevalo dejstva, da obvestilo uvoznikom ne more imeti retroaktivnega učinka na uvoz, opravljen pred objavo tega obvestila.
42
Po drugi strani Komisija predlaga zavrnitev pritožbe na podlagi utemeljitve, da družba Agrar-Invest-Tatschl izpodbijani sodbi nasprotuje le v zvezi z opustitvijo naknadne vknjižbe carinskih dajatev, pri čemer zanemarja druge zahteve na prvi stopnji, zlasti tiste v zvezi z zavrnitvijo predloga za odpust v smislu člena 239 carinskega zakonika.
43
Komisija meni, da poskuša družba Agrar-Invest-Tatschl z utemeljitvijo zaobiti nedvoumno besedilo člena 220(2)(b), peti pododstavek, carinskega zakonika, pri čemer se poskuša opreti na domnevno dobro vero, ki naj bi jo ta družba pridobila na podlagi opravljenega nadzora, ki so ga po spornih uvozih opravili hrvaški carinski organi. Namen zakonodajalca Skupnosti naj bi bil dovolj jasen, ko je določil, da objava obvestila uvoznikom ovira možnost gospodarskih subjektov, da se sklicujejo na svojo dobro vero ob uvozu, ki ga zadeva navedeno obvestilo. Poleg tega je ta družba s trditvijo, da naj bi se s potrditvijo pristnosti potrdil s strani teh organov retroaktivno „ponovno vzpostavilo“ legitimno pričakovanje ob spornih uvozih, implicitno priznala, da je datum teh uvozov odločilen za presojo dobre vere v smislu navedene določbe.
44
Družba Agrar-Invest-Tatschl naj bi z nekaterimi trditvami med drugim poskušala izpodbijati presojo dejstev, ki jo je opravilo Sodišče prve stopnje, in zato niso dopustne.
45
Nazadnje, glede razprave, ki jo je navedena družba začela v zvezi z retroaktivnim učinkom obvestila uvoznikom na uvoz, opravljen pred objavo tega obvestila v Uradnem listu Evropskih skupnosti, Komisija ugotavlja, da Sodišče prve stopnje o tem vprašanju ni razpravljalo in da je bila v obravnavanem primeru prav s sporno odločbo omogočena opustitev naknadne vknjižbe carinskih dajatev, kar zadeva uvoz, opravljen pred navedeno objavo, in da je bila zavrnjena samo za sporne uvoze, ki so bili opravljeni po navedenem obvestilu. Zato naj v tej zadevi ne bi šlo za vprašanje retroaktivnega učinka take objave na uvoz, opravljen pred to objavo, tako da Komisija dvomi o dopustnosti take utemeljitve v okviru te pritožbe.
Presoja Sodišča
46
Najprej je treba opozoriti, da iz člena 225 Pogodbe ES in člena 58 Statuta Sodišča izhaja, da je pritožba omejena na pravna vprašanja. Zato je Sodišče prve stopnje na podlagi ustaljene sodne prakse pristojno le za ugotavljanje dejanskega stanja, razen če bi vsebinska nepravilnost njegovih ugotovitev izhajala iz dokumentov spisa, ki so mu bili predloženi, in za presojo tega dejanskega stanja. Presoja dejanskega stanja razen pri izkrivljanju elementov, ki so mu bili predstavljeni, torej ne pomeni pravnega vprašanja, ki je na podlagi pritožbe predloženo v nadzor Sodišču (sodba z dne 3. marca 2005 v zadevi Biegi Nahrungsmittel in Commonfood proti Komisiji, C-499/03 P, ZOdl., str. I-1751, točka 40 in navedena sodna praksa).
47
Zato je treba trditve družbe Agrar-Invest-Tatschl, s katerimi želi dokazati, da je – nasprotno od ugotovitev Sodišča prve stopnje v točki 12 izpodbijane sodbe ter njegove razsodbe v točkah 56 in 57 te sodbe, potem ko je zavrnilo dokazne predloge te družbe – uvažala samo pesni sladkor in ne trsnega sladkorja, zavrniti kot očitno nedopustne.
48
Kar zadeva vprašanje pravnih posledic objave obvestila uvoznikom v Uradnem listu Evropskih skupnosti za uvoz, opravljen pred to objavo, je treba ugotoviti, da se o tem vprašanju med postopkom pred Sodiščem prve stopnje ni razpravljalo, da se Sodišče prve stopnje glede tega vprašanja sploh ni opredelilo in da je poleg tega Komisija v sporni odločbi predlog za opustitev naknadne vknjižbe carinskih dajatev zaradi navedene objave zavrnila le v zvezi s spornimi uvozi, tj. uvozi, opravljenimi po tej objavi.
49
V skladu s členom 113(2) Poslovnika pritožba ne more spreminjati predmeta spora pred Sodiščem prve stopnje. Pristojnost Sodišča je v okviru pritožbe omejena na presojo pravnih vprašanj, ki so bila obravnavana na prvi stopnji (glej sklep z dne 13. februarja 2008 v zadevi Indorata-Serviços e Gestão proti UUNT, C-212/07 P, točka 49, in sodbo z dne v zadevi Komisija proti Département du Loiret, C-295/07 P, ZOdl., str. I-9363, točki 94 in 95).
50
V teh okoliščinah je treba tudi trditev družbe Agrar-Invest-Tatschl, s katero zlasti očita Sodišču prve stopnje, da ni dovolj upoštevalo dejstva, da objava obvestila uvoznikom v navedenem uradnem listu ne more imeti retroaktivnega učinka na uvoz, opravljen pred navedeno objavo, zavreči kot očitno nedopustno.
51
Nazadnje, kar zadeva napačno uporabo prava, na katero se sklicuje družba Agrar-Invest-Tatschl v zvezi s presojo njene dobre vere v smislu člena 220(2)(b) carinskega zakonika, je treba poudariti, da se v skladu s prvim pododstavkom te določbe ne opravi naknadna vknjižba, če se zakonsko dolgovani znesek dajatev ni vknjižil zaradi napake carinskih organov in če zavezana oseba te napake ni mogla odkriti ter je ravnala v dobri veri in upoštevala vse določbe o carinski deklaraciji, predvidene v veljavni zakonodaji.
52
Postopka iz členov 220 in 239 carinskega zakonika imata isti cilj, tj. omejiti naknadno plačilo uvoznih ali izvoznih dajatev, če je to plačilo upravičeno in je skladno s temeljnim načelom, kot je načelo zaupanja v pravo (glej sodbi z dne 1. aprila 1993 v zadevi Hewlett Packard France, C-250/91, Recueil, str. I-1819, točka 46, in z dne v zadevi Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading, C-375/07, ZOdl., str. I-8691, točka 57).
53
Povračilo ali odpust uvoznih ali izvoznih dajatev, ki se lahko odobri le pod določenimi pogoji in v posebej predvidenih primerih, je izjema od normalne ureditve uvoza in izvoza, zato je treba določbe o takem povračilu ali odpustu razlagati ozko. Ker je „dobra vera“ pogoj sine qua non, na podlagi katerega se lahko zahteva povračilo ali odpust uvoznih ali izvoznih dajatev, iz tega izhaja, da je treba ta pojem razlagati tako, da ostane število primerov povračila ali odpusta omejeno (v zvezi s tem glej sodbi z dne 11. novembra 1999 v zadevi Söhl & Söhlke, C-48/98, Recueil, str. I-7877, točka 52, in z dne v zadevi Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading proti Komisiji, C-38/07 P, ZOdl., str. I-8599, točka 60).
54
Ti razmisleki so še pomembnejši, ker je Komisija, kot v obravnavanem primeru, v Uradnem listu Evropskih skupnosti objavila obvestilo uvoznikom.
55
V smislu člena 220(2)(b), četrti pododstavek, carinskega zakonika se lahko zavezana oseba dejansko sklicuje na to, da je ravnala v dobri veri, če lahko dokaže, da je poskrbela, da je ravnala v dobri veri, če lahko dokaže, da je ob teh trgovinskih operacijah pokazala skrbnost, da so bili izpolnjeni vsi pogoji, zahtevani za upravičenost do preferencialne obravnave.
56
Vendar kot je upravičeno navedlo Sodišče prve stopnje v točki 42 izpodbijane sodbe, iz jasnega in nedvoumnega besedila člena 220(2)(b), peti pododstavek, carinskega zakonika nazorno izhaja, da se zavezana oseba ne more sklicevati na to, da je ravnala v dobri veri, kadar Komisija v navedenem uradnem listu objavi obvestilo, v katerem so navedeni utemeljeni dvomi o pravilni uporabi preferencialnega dogovora v upravičeni tretji državi.
57
Tako razlago med drugim potrjuje uvodna izjava 11 Uredbe št. 2700/2000, s katero je bil v carinski zakonik uveden, med drugim, peti pododstavek člena 220(2)(b) tega zakonika. Iz navedene uvodne izjave namreč izhaja, da je zakonodajalec Skupnosti zaradi opredelitve pojma „dobre vere“ v posebnem primeru preferencialnih dogovorov omogočil zavezani osebi, da se sklicuje na dobro vero, kadar lahko dokaže, da je ukrepala z dolžno pozornostjo, „razen če je bilo v Uradnem listu Evropskih skupnosti objavljeno obvestilo, v katerem je navedeno, da je dvom utemeljen“.
58
Sodišče prve stopnje je v točki 42 izpodbijane sodbe torej upravičeno razsodilo, da se zavezana oseba ne more sklicevati na dobro vero, kadar Komisija v navedenem uradnem listu objavi obvestilo uvoznikom, zato je treba trditve družbe Agrar-Invest-Tatschl v zvezi s tem zavrniti kot očitno neutemeljene.
59
Iz tega izhaja tudi, da iz istih razlogov še manj lahko prepriča trditev navedene družbe, da je s potrditvijo pristnosti potrdil EUR.1 s strani hrvaških carinskih organov, ki so ta potrdila pozneje preklicali, retroaktivno „ponovno pridobila“ dobro vero ob spornih uvozih.
60
Kar zadeva namero družbe Agrar-Invest-Tatschl, s katero poskuša izpodbijati razlago Sodišča prve stopnje iz točke 47 izpodbijane sodbe, v skladu s katero je treba v okviru člena 220(2)(b) carinskega zakonika dobro vero gospodarskega subjekta presojati glede na obdobje pred uvozom ali med njim, je treba ugotoviti, da iz četrtega pododstavka te določbe nazorno izhaja, da dokazovanje dobre vere gospodarskega subjekta, kadar je tako dokazovanje dopustno, zadeva njegovo ravnanje „ob teh trgovinskih operacijah“.
61
Zato lahko Sodišče ugotovi samo, da Sodišče prve stopnje ni napačno uporabilo prava, ko je v točki 47 izpodbijane sodbe razsodilo, da je ustrezni datum, na katerega se upošteva dobra vera zavezane osebe, datum, na katerega je bil opravljen uvoz.
62
Iz tega izhaja, da je treba tudi trditve družbe Agrar-Invest-Tatschl v zvezi s tem zavrniti kot očitno neutemeljene.
63
Nazadnje, kar zadeva trditve te družbe v zvezi z možnostjo, ki jo je Komisija priznala med obravnavo pred Sodiščem prve stopnje, v skladu s katero lahko sprejetje dodatnih ukrepov uvoznika po objavi obvestila uvoznikom in pred spornimi uvozi ali med njimi povzroči, da ta institucija v izjemnih primerih prizna dobro vero tega gospodarskega subjekta, je treba ugotoviti, da je Sodišče prve stopnje v točki 46 izpodbijane sodbe izrecno navedlo, da se ne more opredeliti glede tega vprašanja, ker tožeča stranka v obravnavanem primeru nikakor ni ravnala v dobri veri.
64
Ker se torej Sodišče prve stopnje sploh ni opredelilo glede tega vprašanja, je treba v skladu z navedbami iz točke 49 tega sklepa trditve družbe Agrar-Invest-Tatschl v zvezi s to točko zavreči kot očitno nedopustne.
65
Poleg tega je treba v zvezi s tem poudariti, da družba Agrar-Invest-Tatschl glede na točko 48 izpodbijane sodbe pred Sodiščem prve stopnje nikakor ni dokazala, da je ob spornih uvozih sprejela take dodatne ukrepe zaradi objave obvestila uvoznikom. Domnevni dodatni ukrepi, na katere se ta družba sklicuje v pritožbi, dejansko ustrezajo ukrepom, ki so jih sprejeli pristojni organi države članice uvoza in tretje države izvoza ter so bili poleg tega sprejeti po spornih uvozih.
66
Ob upoštevanju zgornjih ugotovitev je treba zavrniti pritožbo, ki delno očitno ni dopustna in delno očitno ni utemeljena.
Stroški
67
V skladu s členom 69(2) Poslovnika, ki velja za pritožbeni postopek na podlagi člena 118 istega poslovnika, se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Komisija predlagala, naj se družbi Agrar-Invest-Tatschl naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) sklenilo:
1.
Pritožba se zavrne.
2.
Družbi Agrar-Invest-Tatschl GmbH se naloži plačilo stroškov.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.