62020CJ0415_RES
Združene zadeve C‑415/20, C‑419/20 in C‑427/20
Gräfendorfer Geflügel- und Tiefkühlfeinkost Produktions GmbHinF. Reyher Nchfg. GmbH & Co. KG vertr. d. d. Komplementärin Verwaltungsgesellschaft F. Reyher Nchfg. mbH
proti
Hauptzollamt Hamburg
ter
FLEXI Montagetechnik GmbH vtisu Co. KG
proti
Hauptzollamt Kiel
(Predlogi za sprejetje predhodne odločbe, ki jih je vložilo Finanzgericht Hamburg)
Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 28. aprila 2022
„Predhodno odločanje – Carinska unija – Pravica do povračila oziroma plačila denarnih zneskov, ki jih je država članica pobrala oziroma zavrnila v nasprotju s pravom Unije – Protidampinške dajatve, uvozne dajatve, izvozna nadomestila in denarne kazni – Pojem ‚kršitev prava Unije‘ – Napačna razlaga ali uporaba tega prava – Kršitev navedenega prava, ki jo ugotovi sodišče Unije ali nacionalno sodišče – Pravica do plačila obresti – Obdobje, za katero se plačajo obresti“
Pravo Evropske unije – Pravice, podeljene posameznikom – Pravica do povračila oziroma plačila denarnih zneskov, ki jih je država članica pobrala oziroma zavrnila v nasprotju s pravom Unije – Pravica do plačila obresti na te denarne zneske – Obseg – Izvozna nadomestila, zavrnjena s kršitvijo prava Unije in odobrena z zamudo – Denarna kazen, naložena zaradi te kršitve – Vključitev
(Glej točke 51, 52, 59 in 85 ter izrek.)
Pravo Evropske unije – Pravice, podeljene posameznikom – Pravica do povračila oziroma plačila denarnih zneskov, ki jih je država članica pobrala oziroma zavrnila v nasprotju s pravom Unije – Pravica do plačila obresti na te denarne zneske – Pojem kršitve prava Unije – Napačna razlaga ali uporaba tega prava s strani nacionalnega organa – Kršitev navedenega prava, ki jo ugotovi sodišče Unije ali nacionalno sodišče – Vključitev
(Glej točke od 60 do 66, 69 in 85 ter izrek.)
Pravo Evropske unije – Pravice, podeljene posameznikom – Pravica do povračila oziroma plačila denarnih zneskov, ki jih je država članica pobrala oziroma zavrnila v nasprotju s pravom Unije – Pravica do plačila obresti na te denarne zneske – Pravila za izvajanje – Uporaba nacionalnega prava – Pogoji – Spoštovanje načel enakovrednosti in učinkovitosti – Izključitev plačila obresti za obdobje pred vložitvijo tožbe za plačilo ali povračilo zadevnega denarnega zneska – Nedopustnost – Obveznost vložitve tožbe – Dopustnost – Meje
(Glej točke od 73 do 77, od 79 do 81, 84 in 85 ter izrek.)
Povzetek
Nemška carinska organa sta trem družbam s sedežem v Nemčiji naložila plačilo različnih denarnih zneskov, povezanih z izvozom perutninskih trupov v tretje države, uvozom kovinskih pritrdilnih elementov oziroma uvozom zaponk z varnostim zatičem v Unijo. Nemška sodišča so v okviru različnih tožb pozneje ugotovila, da so akti, ki sta jih carinska organa sprejela v zvezi s temi tremi družbami, temeljili na razlagi določb prava Unije, ki je drugačna od sodne prakse Sodišča, ali na napačni uporabi teh določb.
Po teh odločbah je pristojni carinski organ prvi družbi, Gräfendorfer (zadeva C‑415/20), plačal izvozna nadomestila, katerih plačilo ji je bilo prvotno zavrnjeno, in ji povrnil denarno kazen, ki ji je bila naložena v povezavi s to zavrnitvijo, ni pa ji plačal obresti na te zneske. Drugima družbama, Reyher (zadeva C‑419/20) in Flexi Montagetechnik (zadeva C‑427/20), so bili povrnjeni zneski protidampinških oziroma uvoznih dajatev, ki sta jih ti plačali. Vendar so carinski organi plačali samo del obresti na te zneske, pri čemer so v primeru druge družbe zavrnili plačilo obresti za obdobje pred povračilom, v primeru tretje družbe pa za obdobje pred dnevom začetka sodnega postopka.
Ker nobena od treh družb ni prejela celotnega plačila zahtevanih obresti, je vsaka od njih vložila tožbo pri Finanzgericht Hamburg (finančno sodišče v Hamburgu, Nemčija). V tem okviru se je to sodišče spraševalo, v kolikšnem obsegu je treba v obravnavanem primeru upoštevati načela, ki jih je Sodišče razvilo v svoji sodni praksi v zvezi s povračilom denarnih zneskov, ki so jih države članice prejele v nasprotju s pravom Unije, in plačilom pripadajočih obresti.
Sodišče, ki mu je bil predložen predlog za sprejetje predhodne odločbe, je razsodilo, da se navedena načela med drugim uporabljajo, na eni strani, glede izvoznih nadomestil, ki so bila zavrnjena v nasprotju s pravom Unije in odobrena z zamudo, in na drugi strani, glede denarne kazni, naložene zaradi take kršitve. Poleg tega se ta načela uporabljajo, kadar iz odločbe Sodišča ali nacionalnega sodišča izhaja, da je bilo plačilo takih izvoznih nadomestil, denarne kazni, protidampinških dajatev oziroma uvoznih dajatev zavrnjeno oziroma naloženo zaradi kršitve prava Unije v smislu napačne razlage ali napačne uporabe tega prava. V takih primerih nacionalno pravo obdobja pred vložitvijo tožbe za plačilo ali povračilo zadevnega denarnega zneska ne more izključiti iz plačila obresti. Vendar je lahko plačilo obresti v nekaterih okoliščinah pogojeno z vložitvijo take tožbe.
Presoja Sodišča
Najprej je Sodišče opozorilo, da ima na podlagi splošnega načela vračila neupravičeno plačanih zneskov vsak subjekt, ki mu je nacionalni organ naložil plačilo pristojbine, dajatve, davka ali drugega odtegljaja v nasprotju s pravom Unije, na podlagi tega prava pravico od zadevne države članice pridobiti vračilo neupravičeno pobranega denarnega zneska in plačilo obresti kot nadomestilo za nerazpoložljivost tega zneska.
Ti pravici se tako uporabljata med drugim glede denarne kazni, ki jo je nacionalni organ napačno naložil na podlagi akta prava Unije ali določb nacionalnega prava, sprejetih za izvršitev, prenos ali zagotovitev spoštovanja tega akta. Zato ima zadevna oseba pravico do povračila take denarne kazni in do plačila obresti. Te obresti je po analogiji treba plačati tudi, kadar so bila izvozna nadomestila subjektu izplačana z zamudo v nasprotju s pravom Unije.
Dalje, Sodišče je pojasnilo okoliščino, na kateri temelji pravica do povračila in plačila obresti, in sicer da je nacionalni organ plačilo denarnega zneska naložil ali zavrnil „v nasprotju s pravom Unije“. Taka kršitev se lahko med drugim nanaša na primer, v katerem je nacionalni organ to plačilo naložil ali zavrnil ob napačni uporabi akta Unije ali nacionalne zakonodaje, s katero se zagotavlja izvrševanje ali prenos takega akta. Poleg tega lahko obstoj kršitve prava Unije ugotovi ne le sodišče Unije, ampak tudi nacionalno sodišče, ne glede na to, ali je pozvano, naj izpelje posledice ugotovitve nezakonitosti oziroma neveljavnosti, ki jo je pred tem podalo sodišče Unije, ali ugotovi, da je v aktu, ki ga je sprejel nacionalni organ, napačno uporabljeno pravo Unije.
Kadar ni predpisov Unije, mora nacionalni zakonodajalec določiti podrobna pravila za plačilo obresti v primeru vračila denarnih zneskov, ki so bili pobrani ali zavrnjeni v nasprotju s pravom Unije, pri čemer mora spoštovati načeli enakovrednosti in učinkovitosti. Natančneje, take obresti mora subjekt namreč imeti možnost zahtevati in prejeti tudi za obdobje od dneva, ko je bil zadevni denarni znesek zadevni državi članici plačan oziroma bi moral biti subjektu dodeljen, do dneva vložitve tožbe za vračilo ali dodelitev teh denarnih zneskov.
Ob tem ni nujno izključeno, da nacionalna zakonodaja določa, da je obresti treba plačati le, če je bilo vloženo pravno sredstvo. Vendar mora nacionalno sodišče preveriti, ali ta pogoj ne otežuje čezmerno ali celo onemogoča uveljavljanja pravic, ki jih imajo subjekti na podlagi prava Unije.