62024CJ0634
EUROOPA KOHTU OTSUS (kolmas koda)
12. veebruar 2026 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Piirikontroll, varjupaik ja sisseränne – Liikmesriikide välispiiride ületamine – Määrus (EL) 2018/1806 – Riigisisesed õigusnormid, mis kohustavad mitme kolmanda riigi kodanikku, kelle suhtes on kohaldatud viisavabadust, esitama ajutise elamisloa saamiseks lisadokumendi – Ühelt poolt Kanada ja teiselt poolt Euroopa Liidu vaheline laiaulatuslik majandus- ja kaubandusleping – Vahetu õigusmõju
Kohtuasjas C‑634/24 [Lenaimon] (
i
),
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Lietuvos vyriausiasis administracinis teismase (Leedu kõrgeim halduskohus) 25. septembri 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 30. septembril 2024, menetluses
M. P.
versus
Migracijos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos,
EUROOPA KOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja president C. Lycourgos (ettekandja), kohtunikud O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Piçarra, ja N. Fenger,
kohtujurist: J. Richard de la Tour,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Leedu valitsus, esindajad: K. Dieninis ja V. Kazlauskaitė-Švenčionienė,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: F. Blanc, C. Hermes ja J. Jokubauskaitė,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada Brüsselis 30. oktoobril 2016 alla kirjutatud ühelt poolt Kanada ning teiselt poolt Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide vahelise laiaulatusliku majandus- ja kaubanduslepingu ((ELT 2017, L 11, lk 23), tuntud ka akronüümi CETA all (Comprehensive Economic and Trade Agreement); edaspidi „CETA“) artiklit 30.6 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. novembri 2018. aasta määruse (EL) 2018/1806, milles loetletakse kolmandad riigid, kelle kodanikel peab välispiiride ületamisel olema viisa, ja need kolmandad riigid, kelle kodanikud on sellest nõudest vabastatud (ELT 2018, L 303, lk 39), artikli 4 lõiget 1.
2
Taotlus on esitatud M. P. ja Migracijos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijose (Leedu Vabariigi siseministeeriumi alluvuses tegutsev migratsiooniamet; edaspidi „migratsiooniamet“) vahelises kohtuvaidluses selle üle, kas viimase otsus keelduda andmast M. P‑le Leedu territooriumil ajutist elamisluba (edaspidi „põhikohtuasjas kõne all olev otsus“) on õiguspärane.
Õiguslik raamistik
Rahvusvaheline õigus
3
CETA artiklis 1.2 on ette nähtud:
„Kui ei ole sätestatud teisiti, kasutatakse käesolevas lepingus järgmisi mõisteid:
„kodanik“ –
a)
Kanada puhul füüsiline isik, kes on Kanada õigusaktide kohaselt Kanada kodanik;
[…]“.
4
Selle lepingu kümnes peatükk kannab pealkirja „Füüsiliste isikute ajutine sisenemine lepinguosalise territooriumile ja seal viibimine ärilisel eesmärgil“ ning sisaldab lepingu artikleid 10.1.–10.10.
5
Lepingu artiklis 10.1 on ette nähtud:
„Käesolevas peatükis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
„võtmeisikud“ – investeerimise eesmärgil ärivisiidil olevad isikud, investorid või ettevõtjasiseselt üleviidud töötajad:
[…]
b)
„investorid“ – füüsilised isikud, kes teevad oma järelevalve- või täidesaatvate volituste piires investeeringu või arendavad või haldavad investeeringut, mille jaoks asjaomased isikud või asjaomased isikud palganud ettevõte on eraldanud märkimisväärse koguse kapitali või on seda tegemas, ning
[…]
„ärilisel eesmärgil riiki sisenevad ja riigis viibivad füüsilised isikud“ – võtmeisikud, lepingulised teenuseosutajad, sõltumatud spetsialistid või lühiajalisel ärivisiidil olevad isikud, kes on lepinguosalise kodanikud.“
6
Lepingu artiklis 10.2 on sätestatud:
„1.   Käesolev peatükk kajastab lepinguosaliste vahelisi sooduskaubandussuhteid ning ühist eesmärki hõlbustada teenustekaubandust ja investeerimist, lubades füüsilistel isikutel siseneda ärilisel eesmärgil ajutiselt lepinguosalise territooriumile ja seal ajutiselt viibida ning tagades protsessi läbipaistvuse.
2.   Käesolevat peatükki kohaldatakse meetmete suhtes, mille lepinguosaline on vastu võtnud või kehtima jätnud seoses võtmeisikute, lepinguliste teenuseosutajate, sõltumatute spetsialistide ja lühiajalisel ärivisiidil olevate isikute oma territooriumile ajutise sisenemise ja seal ajutise viibimisega. Käesolevat peatükki ei kohaldata meetmete suhtes, mis mõjutavad füüsilisi isikuid, kes püüavad pääseda lepinguosalise tööturule, ega ka kodakondsuse ning alalise elu- või töökohaga seotud meetmete suhtes.
3.   Ükski käesoleva peatüki säte ei takista lepinguosalist kohaldamast meetmeid, millega reguleeritakse füüsiliste isikute ajutist sisenemist tema territooriumile või nende ajutist viibimist tema territooriumil, sealhulgas meetmeid, mida on vaja tema piiride puutumatuse kaitseks ja füüsiliste isikute korrakohase liikumise tagamiseks üle tema piiride, tingimusel et neid meetmeid ei kohaldata viisil, mis muudaks olematuks või vähendaks kasu, mida lepinguosaline saab käesoleva peatüki tingimuste kohaselt. Ainuüksi asjaolu, et mõne riigi füüsilistelt isikutelt nõutakse viisat ja teiste riikide füüsilistelt isikutelt seda ei nõuta, ei tohi pidada käesoleva peatüki kohase kasu olematuks muutmiseks või vähendamiseks.
4.   Niivõrd, kuivõrd käesoleva peatüki kohaseid kohustusi ei võeta, kohaldatakse endiselt kõiki muid lepinguosaliste õigusaktides kehtestatud riiki sisenemise ja seal viibimisega seotud nõudeid, sealhulgas neid, mis käsitlevad riigis viibimise kestust.
[…]“.
7
CETA artikli 10.3 lõikes 1 on ette nähtud:
„Lepinguosaline lubab kooskõlas käesoleva peatükiga ajutiselt siseneda ärilisel eesmärgil oma territooriumile teise lepinguosalise füüsilistel isikutel, kes järgivad lepinguosalise sisserändemeetmeid, mida kohaldatakse ajutise riiki sisenemise suhtes.“
8
Lepingu artikli 10.6 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesoleva lepinguga ei kehtestata lepinguosalisele mingeid kohustusi seoses lepinguosalise sisserändemeetmetega, välja arvatud juhul, kui see on eraldi sätestatud käesolevas peatükis ja kahekümne seitsmendas peatükis („Läbipaistvus“).“
9
Lepingu artiklis 10.7 on ette nähtud:
„1.   Lepinguosaline lubab kooskõlas 10‑B lisas loetletud reservatsioonide ja eranditega teise lepinguosalise võtmeisikutel siseneda ajutiselt oma territooriumile ja seal ajutiselt viibida.
2.   Lepinguosaline ei võta vastu ega säilita piiranguid oma territooriumile ajutiselt siseneda lubatavate teise lepinguosalise võtmeisikute hulgale ei arvuliselt ega majandusvajaduste testi nõudena.
[…]
4.   Lepinguosaline lubab ajutiselt töötada oma territooriumil teise lepinguosalise ettevõtjasiseselt üleviidud töötajatel ja investoritel.
5.   Võtmeisikute lubatav viibimise kestus on järgmine:
[…]
c)
investorid: üks aasta, mida võib oma territooriumile ajutist sisenemist ja seal viibimist lubava lepinguosalise äranägemisel pikendada;
[…]“.
10
Lepingu artikli 28.3 lõikes 2 on sätestatud:
„[K]ümnenda peatüki („Füüsiliste isikute ajutiselt lepinguosalise territooriumile sisenemine ja seal viibimine ärilisel eesmärgil“) […] kohaldamisel ning tingimusel, et selliseid meetmeid ei kohaldata viisil, mis põhjustab meelevaldset või põhjendamatut diskrimineerimist samasugustes tingimustes olevate lepinguosaliste vahel või rahvusvahelise teenustekaubanduse varjatut piiramist, ei tõlgendata ühtki käesoleva lepingu sätet selliselt, et see takistab lepinguosalisel võtta vastu selliseid meetmeid või tagada selliste meetmete täitmist, mis on vajalikud:
a)
avaliku julgeoleku või kõlbluse kaitseks või avaliku korra tagamiseks […]
b)
inimeste, loomade või taimede elu ja tervise kaitseks […]
c)
selleks, et tagada kooskõla käesoleva lepingu sätetega kokkusobivate õigusnormidega, sealhulgas sellistega, mis käsitlevad:
[…]
iii)
ohutust.“
11
CETA artiklis 28.6 on ette nähtud:
„Ühtki käesoleva lepingu sätet ei tõlgendata selliselt, et see:
[…]
b)
takistab lepinguosalist võtmast meedet, mida ta peab vajalikuks oma oluliste julgeolekuhuvide kaitsmiseks:
[…]
ii)
sõja ajal või muus rahvusvaheliste suhete kriisiolukorras või
[…]
c)
takistab lepinguosalisi võtmast mis tahes meedet, et täita rahvusvahelise rahu ja julgeoleku säilitamiseks oma rahvusvahelisi kohustusi.“
12
Lepingu artikkel 30.6 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Ühtegi käesoleva lepingu sätet ei tõlgendata nii, et sellega saaks isikutele anda muid õigusi või määrata muid kohustusi, kui need, mis on lepinguosalistele antud rahvusvahelise õiguse alusel, ega viisil, mis võimaldab käesolevale lepingule tugineda otse lepinguosalise siseriiklikus õigussüsteemis.
2.   Lepinguosaline ei näe oma siseriikliku õiguse kohaselt ette nõudeõigust teise lepinguosalise vastu põhjusel, et teise lepinguosalise meede on vastuolus käesoleva lepinguga.“
Liidu õigus
Otsus (EL) 2017/38
13
Nõukogu 28. oktoobri 2016. aasta otsuse (EL) 2017/38 ühelt poolt Kanada ning teiselt poolt Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide vahelise laiaulatusliku majandus- ja kaubanduslepingu (CETA) ajutise kohaldamise kohta (ELT 2017, L 11, lk 1080) põhjendustes 4 ja 6 on märgitud:
„(4)
Lepingu neid osi, mis kuuluvad liidu pädevusse, tuleks kuni lepingu sõlmimiseks vajalike menetluste lõpuleviimiseni kohaldada ajutiselt.
[…]
(6)
Kooskõlas lepingu artikli 30.6 lõikega 1 ei anta lepinguga õigusi ega panda kohustusi, millele saab otseselt tugineda liidu või liikmesriikide kohtutes.“
14
Otsuse artiklis 1 on sätestatud:
„1.   Liit kohaldab [CETAt] vastavalt selle artikli 30.7 lõikele 3 ajutiselt kuni lepingu sõlmimiseks vajalike menetluste lõpuleviimiseni ning eeldusel, et täidetud on järgmised tingimused:
[…]“.
Schengeni piirieeskirjad
15
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta määruse (EL) 2016/399, mis käsitleb isikute üle piiri liikumist reguleerivaid liidu eeskirju (Schengeni piirieeskirjad) (ELT 2016, L 77, lk 1) (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. septembri 2018. aasta määrusega (EL) 2018/1240 (ELT 2018, L 236, lk 1)) (edaspidi „Schengeni piirieeskirjad“), artikli 6 lõikes 1 on sätestatud:
„Kuni 90‑päevaseks kavandatud viibimiseks liikmesriikide territooriumil mis tahes 180‑päevase ajavahemiku jooksul, mis tähendab igale viibimispäevale eelneva 180‑päevase ajavahemiku arvestamist, kehtivad kolmandate riikide kodanikele järgmised territooriumile sisenemise tingimused:
[…]
b)
neil on kehtiv viisa, kui see on nõutav vastavalt määrusele [2018/1806], välja arvatud juhul, kui neil on kehtiv elamisluba või kehtiv pikaajaline viisa;
[…]“.
Viisaeeskiri
16
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määruse (EÜ) nr 810/2009, millega kehtestatakse ühenduse viisaeeskiri (viisaeeskiri) (ELT 2009, L 243, lk 1) (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2019. aasta määrusega (EL) 2019/1155 (ELT 2019, L 188, lk 25)) (edaspidi „viisaeeskiri“), artikli 1 lõigetes 1 ja 3 on ette nähtud:
„1.   Käesoleva määrusega kehtestatakse menetlused ja tingimused viisade andmiseks kavandatud viibimiseks liikmesriikide territooriumil kestusega kuni 90 päeva 180‑päevase ajavahemiku jooksul.
[…]
3.   Käesoleva määrusega loetletakse samuti need kolmandad riigid, kelle kodanikel peab olema lennujaama transiidiviisa erandina [Chicagos 7. detsembril 1944 alla kirjutatud ja 4. aprillil 1947 jõustunud] rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni [(United Nations Treaty Series, 15. kd, nr 102)] 9. lisas sätestatud vaba transiidi põhimõttest, ning kehtestatakse menetlused ja tingimused viisade andmiseks liikmesriikide lennujaamade rahvusvaheliste transiidialade läbimiseks.“
17
Viisaeeskirja artiklis 2 on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
2)
„viisa“ – liikmesriigi antud luba
a)
kavandatud viibimiseks liikmesriikide territooriumil kestusega mitte üle 90 päeva 180‑päevase ajavahemiku jooksul või;
b)
liikmesriikide lennujaamade rahvusvaheliste transiidialade läbimiseks;
[…]“.
Määrus 2018/1806
18
Määruse 2018/1806 artikli 3 lõikes 1 on sätestatud:
„I lisas loetletud kolmandate riikide kodanikelt nõutakse liikmesriikide välispiiride ületamisel viisat [(edaspidi „Schengeni viisa“)].“
19
Määruse artikli 4 lõikes 1 on ette nähtud:
„II lisas loetletud kolmandate riikide kodanikud vabastatakse artikli 3 lõikes 1 sätestatud nõudest viibimise puhul, mis ei ületa 90 päeva mis tahes 180‑päevase ajavahemiku jooksul.“
20
Määruse artiklis 6 on sätestatud:
„1.   Liikmesriik võib ette näha erandid artiklis 3 sätestatud viisanõudest või artiklis 4 sätestatud viisanõudest vabastamisest järgmiste isikute suhtes:
a)
diplomaatilise passi, teenistus-/ametipassi või eripassi kasutajad;
b)
tsiviillennukite ja -laevade meeskonnaliikmed oma ametikohustuste täitmisel;
c)
tsiviillaevade meeskonnaliikmed nende maaleminekul, kui nad kasutavad meremehe isikut tõendavat dokumenti, mis on välja antud vastavalt […] konventsioonile nr 108 [meremeeste isikut tõendavate dokumentide kohta, mis võeti vastu 13. mail 1958 Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) peakonverentsi 41. istungjärgul ja mis jõustus 19. veebruaril 1961,] või […] konventsioonile nr 185 [meremeeste isikut tõendavate dokumentide kohta (muudetud), mis võeti vastu 19. juunil 2003 ILO peakonverentsi 91. istungjärgul ja mis jõustus 9. veebruaril 2005,] või […] rahvusvahelise mereliikluse hõlbustamise konventsioonile[, mis kirjutati alla Londonis 9. aprillil 1965 ja mis jõustus 5. märtsil 1967 (United Nations Treaty Series, 591. kd, nr 265)];
d)
katastroofide ja õnnetusjuhtumite korral läbi viidavate abi- või päästemissioonide meeskond ja liikmed;
e)
rahvusvahelistel siseveeteedel sõitvate tsiviillaevade meeskond;
f)
selliste reisidokumentide kasutajad, mille rahvusvahelised valitsustevahelised organisatsioonid, mille liikmeks on vähemalt üks liikmesriik, või muud üksused, mida asjaomane liikmesriik tunnustab rahvusvahelise õiguse subjektina, on välja andnud oma organisatsiooni või üksuse ametnikele.
[…]
3.   Liikmesriik võib ette näha erandid artiklis 4 sätestatud viisanõudest vabastamisest isikute suhtes, kes riigis viibimise kestel on hõivatud tasustatava tööga.“
21
Sama määruse I lisas on loetletud kolmandad riigid, kelle kodanikel peab liikmesriikide välispiiride ületamisel olema viisa. Venemaa Föderatsioon kuulub nende kolmandate riikide hulka.
22
Määruse 2018/1806 II lisas on loetletud need kolmandad riigid, kelle kodanikud vabastatakse liikmesriikide välispiiride ületamisel viisanõudest sellise viibimise puhul, mis ei ületa 90 päeva mis tahes 180‑päevase ajavahemiku jooksul. Nende kolmandate riikide hulka kuuluvad Kanada ja Iisraeli Riik.
Leedu õigus
Välismaalaste seadus
23
Leedu Vabariigi 29. aprilli 2004. aasta seaduse nr IX‑2206 välismaalaste õigusliku seisundi kohta (Lietuvos Respublikos įstatymas dėl užsieniečių teisinės padėties Nr. IX‑2206; Žin., 2004, nr 73‑2539) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „välismaalaste seadus“) on artikli 40 lõike 1 punktis 16 sätestatud, et ajutise elamisloa võib väljastada või seda pikendada, kui puudutatud isik on Austraalia, Jaapani, Ühendkuningriigi, Ameerika Ühendriikide, Kanada, Uus-Meremaa või Lõuna-Korea kodanik, kes kavatseb Leedus töötada või muu seadusliku tegevusega tegeleda.
Piiravate meetmete seadus
24
Leedu Vabariigi 20. aprilli 2023. aasta seaduse nr XIV‑1888, millega kehtestatakse piiravad meetmed seoses Ukraina vastu suunatud sõjalise agressiooniga (Lietuvos Respublikos ribojamųjų priemonių dėl karinės agresijos prieš Ukrainą nustatymo įstatymas Nr. XIV‑1888; TAR, 2023, nr 2023‑7804) (edaspidi „piiravate meetmete seadus“), artikli 1 kohaselt on selle seaduse eesmärk kaitsta Leedu Vabariigi riikliku julgeoleku ja välispoliitikaga seotud huve ning saavutada Leedu Vabariigi 22. aprilli 2004. aasta seaduse nr IX‑2160 rahvusvaheliste sanktsioonide kohta (Lietuvos Respublikos tarptautinių sankcijų įstatymas Nr. IX‑2160; Žin., 2004, nr 68‑2369) artikli 1 lõikes 1 sätestatud eesmärgid, kehtestades piiravad meetmed, mida kohaldatakse Leedus seoses välisriikide sõjalise agressiooniga Ukraina vastu.
25
Vastavalt piiravate meetmete seaduse artikli 3 lõigetele 1 ja 2 peatatakse ühelt poolt Venemaa Föderatsiooni ja Valgevene Vabariigi kodanike viisataotluste vastuvõtmine Leedu Vabariigi viisateenistuste poolt välismaal, välja arvatud juhul, kui Leedu Vabariigi välisministeerium tegutseb asjaomase taotluse esitamisel vahendajana, ning teiselt poolt peatatakse Venemaa Föderatsiooni ja Valgevene Vabariigi kodanike poolt välismaal asuva välise teenuseosutaja kaudu esitatavate riigisisese viisa taotluste vastuvõtmine.
26
Selle seaduse artikli 3 lõikes 3 on sätestatud, et Venemaa Föderatsiooni kodanike poolt välismaal asuva välise teenuseosutaja kaudu esitatavate ajutise elamisloa taotluste vastuvõtmine peatatakse, välja arvatud selliste Venemaa Föderatsiooni kodanike taotlused, kelle puhul Leedu valitsuse volitatud asutus tegutseb vahendajana Leedu valitsuse määratud juhtudel. Nende taotluste vastuvõtmine peatatakse ka Leedus, välja arvatud selliste Venemaa Föderatsiooni kodanike puhul, kellel on kehtiv Schengeni viisa või riiklik viisa, mille on välismaal või Leedus välja andnud Leedu Vabariigi viisateenistus, või kehtiv elamisluba, mille on andnud Leedu Vabariik või mõni teine liidu liikmesriik.
27
Nimetatud seaduse artikli 4 lõikes 1 on täpsustatud, et peale seaduse artikli 3 lõikes 2 nimetatud meetme kohaldatakse sama seaduse artiklis 3 ette nähtud piiravaid meetmeid ühe aasta jooksul alates seaduse jõustumisest.
28
Piiravate meetmete seaduse artikli 5 kohaselt jõustus see seadus 3. mail 2023 ja kehtis kuni 2. maini 2024.
25. aprilli 2024. aasta seadus
29
25. aprilli 2024. aasta seaduse nr XIV‑2581, millega muudetakse seaduse nr XIV‑1888 millega kehtestatakse piiravad meetmed seoses Ukraina vastu suunatud sõjalise agressiooniga, artikleid 3, 4 ja 5 (Lietuvos Respublikos ribojamųjų priemonių dėl karinės agresijos prieš Ukrainą nustatymo įstatymo Nr. XIV‑1888 3, 4 ir 5 straipsnių pakeitimo įstatymas Nr. XIV‑2581; TAR, 2024, nr 2024‑8222k) (edaspidi „25. aprilli 2024. aasta seadus“), artikliga 2 muudeti muu hulgas piiravate meetmete seaduse artikli 4 lõiget 1 nii, et artiklis 3 ette nähtud piiravad meetmed peale selle lõikes 8 nimetatud meetme olid kohaldatavad 3. maist 2024 kuni 2. maini 2025.
30
25. aprilli 2024. aasta seaduse artikliga 3 muudeti piiravate meetmete seaduse artiklit 5, nähes ette, et viimati nimetatud seadus kehtib kuni 2. maini 2025.
31
25. aprilli 2024. aasta seaduse artikli 4 lõikes 1 on täpsustatud, et see seadus jõustub 3. mail 2024, välja arvatud selle artikli 1 lõige 5 ja artikli 4 lõige 3.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
32
M. P., kes on nii Kanada, Venemaa kui ka Iisraeli kodanik, sisenes Leedusse Kanada passi alusel. Leedu pädevad ametiasutused ei nõudnud seega, et tal oleks selle liikmesriigi territooriumile sisenemiseks viisa.
33
M. P. esitas 13. oktoobril 2023 välismaalaste seaduse artikli 40 lõike 1 punktile 16 tuginedes taotluse saada kiireloomuliselt Leedus ajutine elamisluba. Ta väitis, et ta on Kanada kodanik, tal on osalus ühes Leedus tegutsevas äriühingus ning et ta saabus sinna eesmärgiga seal töötada. Dokumentide hulka oli põhikohtuasja kaebaja lisanud koopiad oma Kanada, Venemaa ja Iisraeli passist.
34
Migratsiooniameti Klaipėda (Leedu) osakond nõustus 19. oktoobril 2023 tema taotluse läbi vaatama.
35
20. oktoobril 2023 palus migratsiooniamet M. P‑l täpsustada, millise kodakondsuse alusel taotleb ta Leedus ajutist elamisluba. M. P. märkis veel kord, et ta taotleb seda luba Kanada kodanikuna.
36
Põhikohtuasjas kõne all oleva otsusega, mis tehti M. P‑le teatavaks 30. novembril 2023, tühistas migratsiooniamet oma Klaipėda osakonna otsuse, millega nõustuti M. P. elamisloa taotlust läbi vaatama, põhjendusel, et M. P. ei ole mitte ainult Kanada kodanik, vaid ka Venemaa kodanik ning et ta ei olnud lisanud oma taotlusele ühtegi piiravate meetmete seaduse artikli 3 lõikes 3 nimetatud dokumenti, nimelt Leedu Vabariigi viisateenistuse väljastatud kehtivat Schengeni või riigisisest viisat või kehtivat mõne liikmesriigi territooriumil elamise luba.
37
M. P. esitas Regionų administracinio teismo Vilniaus rūmaile (regionaalse halduskohtu Vilniuse kohtumaja, Leedu) kaebuse, milles palus põhikohtuasjas kõne all oleva otsuse tühistada. Pärast seda, kui tema kaebus oli 2. aprilli 2024. aasta kohtuotsusega rahuldamata jäetud, esitas M. P. selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasele (Leedu kõrgeim halduskohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
38
M. P. väidab, et kuigi Leedu ametiasutused olid tunnustanud tema Kanada kodaniku staatust, kohaldanud tema suhtes Leedu territooriumile sisenemisel viisavabadust ja nõustunud läbi vaatama tema selles staatuses esitatud taotluse saada Leedus ajutine elamisluba, otsustasid nad seejärel võtta arvesse tema Venemaa kodakondsust, et kohaldada tema suhtes piiravate meetmete seaduse sätteid. Ükski õigusakt ei keela aga isikul, kes on mitme kolmanda riigi kodanik, valida oma kodakondsuste hulgast seda, millele ta soovib Leedu ametiasutustele elamisloa taotluse esitamisel tugineda.
39
M. P. sõnul jäeti seega tähelepanuta tema Kanada kodakondsus, samas kui CETA artiklite 10.1 ja 10.6–10.9 kohaselt peavad lepinguosalised võimaldama lepinguosaliste teatud kodanikel – nagu ärimeestel, investoritel, äriühingute juhtidel või spetsialistidel – siseneda ilma täiendava loata asjaomasesse riiki ja seal viibida ning töötada seal asuvates äriühingutes või tegeleda seal majandustegevusega. M. P. leiab, et CETAga on sellistele Kanada kodanikele antud õigus saada Leedus ajutine elamisluba ja et see reegel on riigisisesel tasandil rakendatud välismaalaste seaduse artikli 40 lõike 1 punktiga 16. CETA ja piiravate meetmete seaduse artikli 3 lõike 3 vahelise vastuolu korral peaks see leping prevaleerima.
40
Migratsiooniamet väidab omakorda, et piiravate meetmete seadus ei välista oma kohaldamisalast Venemaa kodanikke, kellel on muu hulgas mõne teise riigi kodakondsus. Ameti ülesanne ei ole otsustada, milline on Leedus ajutise elamisloa taotluse esitanud isiku kodakondsus, vaid ta peab piirduma taotlusele lisatud dokumentide läbivaatamisega.
41
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib esiteks, et CETA artiklis 30.6 on sätestatud, et ühtegi selle lepingu sätet ei tõlgendata nii, et sellega saaks isikutele anda muid õigusi või määrata muid kohustusi kui need, mis on lepinguosalistele antud rahvusvahelise õiguse alusel, ega viisil, mis võimaldab lepingule tugineda otse lepinguosalise riigisiseses õigussüsteemis, nagu ka Euroopa Kohus kinnitas 30. aprilli 2019. aasta arvamuses 1/17 (ELi ja Kanada majandus- ja kaubandusleping) (EU:C:2019:341).
42
Samas, kuna selle arvamuse aluseks olnud kohtuasi erineb põhikohtuasjast, tuleb kindlaks teha, kas CETA artiklit 30.6 tuleb tõlgendada nii, et see takistab M. P‑l tugineda eelotsusetaotluse esitanud kohtus kõnealuse lepingu sätetele.
43
Teiseks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et määruse 2018/1806 artikli 3 lõike 1 ja I lisa kohaselt peab Leedu territooriumile siseneda soovivatel Venemaa kodanikel olema viisa, samas kui määruse artikli 4 lõike 1 ja II lisa kohaselt on Kanada kodanikud sellest kohustusest vabastatud, kui nende viibimise kestus ei ületa 90 päeva mis tahes 180‑päevase ajavahemiku jooksul.
44
Kuigi käesoleval juhul kohaldasid Leedu ametiasutused M. P. kui Kanada kodaniku Leedu territooriumile sisenemisel viisavabadust, panid nad talle seejärel Leedus ajutise elamisloa taotlemisel kohustuse esitada kas Schengeni või riigisisene viisa või Leedu Vabariigi või mõne muu liikmesriigi väljastatud kehtiv elamisluba. Pealegi ei saa M. P. Venemaa kodanikuna piiravate meetmete seaduse artikli 3 lõigete 1 ja 2 kohaselt saada riigisisest viisat.
45
Peale selle leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et M. P. puhul ei ole tegemist ühegi olukorraga, mille suhtes võiks kohaldada määruse 2018/1806 artikli 6 lõike 1 punktides a–f nimetatud erandeid viisanõudest vabastamisest. Lisaks, kuigi nimetatud määruse artikli 6 lõige 3 lubab liikmesriikidel näha selliseid erandeid ette ka isikute puhul, kes on riigis viibimise kestel hõivatud tasustatava tööga, ei ole M. P. Leedu territooriumile sisenemise eesmärk siiski piiravate meetmete seaduse kohaldamisel oluline. Seetõttu leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ka artikli 6 lõige 3 ei ole käesoleval juhul kohaldatav.
46
Neil asjaoludel otsustas Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Leedu kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [CETA] artiklit 30.6 tuleb tõlgendada nii, et see ei võimalda sellistel asjaoludel nagu [põhikohtuasjas] isikul, kellel on Kanada, Iisraeli ja Venemaa kodakondsus, tugineda selle lepingu sätetele, kui ta esitab riigisisesele kohtule Leedu ajutist elamisluba puudutava kaebuse?
2.
Kas [määruse 2018/1806] artikli 4 lõiget 1 koostoimes selle määruse II lisaga tuleb tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel nagu [põhikohtuasjas] ei ole sellega vastuolus piiratud kehtivusajaga riigisisene õigusakt, mille kohaselt kehtib Venemaa kodaniku suhtes, kes soovib taotleda Leedu ajutist elamisluba, nõue esitada kehtiv viisa või elamisluba hoolimata asjaolust, et see isik sisenes Leedu territooriumile [kõnealuse määruse] II lisas loetletud riigi kodanikuna viisavabalt, kuid samas tekib küsimus, kas [need määruse] sätted on CETAga kooskõlas?“
47
Euroopa Kohtu kantselei palus 8. juuli 2025. aasta kirjas eelotsusetaotluse esitanud kohtult selgitusi. Vastuseks sellele palvele märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks, et tema hinnangul võib M. P‑d käsitada „investorina“ CETA artikli 10.1 tähenduses, et teiseks ei peata piiravate meetmete seaduse artikli 3 lõige 3 Venemaa kodanike esitatud ajutise elamisloa taotluste läbivaatamist, kui neil on elamisluba Leedu või mõne teise liikmesriigi territooriumil, ja et kolmandaks olid vastavalt 17. aprilli 2025. aasta seadusele nr XV‑170, millega muudetakse Leedu Vabariigi seaduse nr XIV‑1888, millega kehtestatakse piiravad meetmed seoses Ukraina vastu suunatud sõjalise agressiooniga, artikleid 3, 4 ja 5 (Lietuvos Respublikos ribojamųjų priemonių dėl karinės agresijos prieš Ukrainą nustatymo įstatymo Nr. XIV‑1888 3, 4 ir 5 straipsnių pakeitimo įstatymas Nr. XV‑170; TAR, 2025, nr 2025‑7432), nimetatud artikli 3 lõikes 3 sätestatud meetmed kohaldatavad kuni 2. maini 2026.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
48
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt eelotsusetaotluses esitatud esimese küsimuse arutluskäigust ja tema vastusest Euroopa Kohtu palvele saada selgitusi nähtub, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kas CETA kümnenda peatüki sätetele võib selles kohtus tugineda üksikisik, kes on Kanada investor selle lepingu artikli 10.1 tähenduses.
49
Sellest järeldub, et esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas CETA artiklit 30.6 tuleb tõlgendada nii, et kümnenda peatüki sätetel on vahetu õigusmõju.
50
Esiteks tuleb rõhutada, et nagu märkis Euroopa Komisjon, kuulub kümnes peatükk liidu pädevusse ja seda kohaldatakse vastavalt otsuse 2017/38 artiklile 1 alates 21. septembrist 2017 ajutiselt. Seega ei pea küsimust, kas kümnenda peatüki sätetel on vahetu õigusmõju, lahendama üksnes liikmesriikide kohtud oma riigisisese õiguse alusel (14. detsembri 2000. aasta kohtuotsus Dior jt, C‑300/98 ja C‑392/98, EU:C:2000:688, punkt 48; 11. septembri 2007. aasta kohtuotsusMerck Genéricos – Produtos Farmacêuticos, C‑431/05, EU:C:2007:496, punktid 34 ja 47, ning 8. märtsi 2011. aasta kohtuotsus Lesoochranárske zoskupenie, C‑240/09, EU:C:2011:125, punktid 32 ja 33).
51
Teiseks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et üksnes juhul, kui kõnealuses rahvusvahelises lepingus ei ole lahendatud selle vahetu õigusmõju küsimust, peab selle küsimuse lahendama Euroopa Kohus, tuginedes eelkõige lepingu mõttele, ülesehitusele ja sõnastusele (13. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus nõukogu jt vs. Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht, C‑401/12 P – C‑403/12 P, EU:C:2015:4, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
52
Nagu Leedu valitsus ja komisjon märgivad, välistab CETA artikkel 30.6 üheselt mõistetavalt võimaluse, et eraõiguslik isik võiks liikmesriigi kohtus selle lepingu sätetele vahetult tugineda. Sellest järeldub, et nimetatud lepingu kümnenda peatüki sätetel ei ole vahetut õigusmõju (vt selle kohta 30. aprilli 2019. aasta arvamus 1/17 (ELi ja Kanada majandus- ja kaubandusleping), EU:C:2019:341, punktid 181 ja 198).
53
Kolmandaks tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse andmiseks siiski lisada, et kui põhikohtuasi kuulub liidu õiguse kohaldamisalasse, tuleb kohaldatavat riigisisest õigust tõlgendada võimalikult suures ulatuses kooskõlas liidu õiguse osaks oleva rahvusvahelise lepinguga, isegi kui sellel lepingul puudub vahetu õigusmõju (vt selle kohta 4. juuli 2006. aasta kohtuotsus Adeneler jt, C‑212/04, EU:C:2006:443, punkt 113; 8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Deutsche Umwelthilfe (mootorsõidukite tüübikinnitus), C‑873/19, EU:C:2022:857, punkt 66, ning 11. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Societatea Civilă Profesională de Avocaţi AB & CD, C‑252/22, EU:C:2024:13, punktid 76 ja 82 ning viidatud kohtupraktika).
54
Sellisel kooskõlalise tõlgendamise kohustusel on siiski teatud piirid. Nii piiravad õiguse üldpõhimõtted liikmesriigi kohtu kohustust tugineda asjakohaste riigisiseste õigusnormide tõlgendamisel ja kohaldamisel rahvusvahelise lepingu sisule ning see kohustus ei või olla aluseks riigisisese õiguse contra legem tõlgendamisele (vt analoogia alusel 20. veebruari 2024. aasta kohtuotsus X (ülesütlemise põhjuste puudumine), C‑715/20, EU:C:2024:139, punkt 70, ja 27. veebruari 2024. aasta kohtuotsus EUIPO vs. The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2024:172, punkt 74).
55
Sellest järeldub, et hoolimata CETA kümnenda peatüki sätete vahetu õigusmõju puudumisest on eelotsusetaotluse esitanud kohus juhul, kui põhikohtuasja lahendamisel asjakohane Leedu õigusnorm osutub nende sätetega vastuolus olevaks, kohustatud analüüsima, kas käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis meenutatud piire järgides on võimalik tõlgendada riigisisest õigust kooskõlas nende sätetega, võttes arvesse riigisisest õigust tervikuna ja kasutades selles tunnustatud tõlgendusmeetodeid (15. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, punkt 51).
56
Kõigist eespool toodud kaalutlustest järeldub, et esimesele küsimusele tuleb vastata, et CETA artiklit 30.6 tuleb tõlgendada nii, et selle lepingu kümnenda peatüki sätetel ei ole vahetut õigusmõju, kuid see ei välista siiski, et need võivad olla aluseks asjasse puutuvate riigisiseste õigusnormide kooskõlalisele tõlgendamisele.
Teine küsimus
57
Teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse 2018/1806 artikli 4 lõiget 1 koostoimes selle määruse II lisaga tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt Venemaa kodanikule selle riigi territooriumil ajutise elamisloa andmise eeldus on see, et kõnealune kodanik esitab viisa, mille on välja andnud selle liikmesriigi ametiasutused, või elamisloa, mille on välja andnud mis tahes liikmesriik, kui see kodanik on sisenenud esimesena nimetatud liikmesriigi territooriumile, ilma et ta oleks pidanud viisat esitama, kuna ta on ka mõne sellise riigi kodanik, mida on nimetatud määruse II lisas. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud ka küsimus, kas need määruse 2018/1806 sätted on CETAga kooskõlas.
58
Esimesena nähtub kõigepealt Schengeni piirieeskirjade artikli 6 lõikest 1, et piirieeskirjadega kolmandate riikide kodanikele antud elamisluba võimaldab neil üksnes viibida Schengeni alal kuni 90 päeva mis tahes 180‑päevase ajavahemiku jooksul (5. veebruari 2020. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (meremeeste laevapere liikmeks munsterdamine Rotterdami sadamas), C‑341/18, EU:C:2020:76, punkt 58).
59
Seejärel on artiklis 6 ette nähtud ka teatud kolmandate riikide kodanike kohustus omada kehtivat viisat, et nad saaksid sellise lühiajalise elamisõiguse.
60
Nagu nähtub viisaeeskirja artiklist 1, on selle eeskirja eesmärk näha ette menetlused ja tingimused viisade andmiseks liikmesriikide territooriumi läbimiseks transiidi eesmärgil või kavandatud viibimiseks liikmesriikide territooriumil kestusega kuni 90 päeva mis tahes 180‑päevase ajavahemiku jooksul. Viisaeeskirja artikli 2 punkti 2 alapunktides a ja b on „viisa“ määratletud selle eeskirja tarbeks kui „liikmesriigi antud luba“„kavandatud viibimiseks liikmesriikide territooriumil kestusega mitte üle 90 päeva 180‑päevase ajavahemiku jooksul või“ ja „liikmesriikide lennujaamade rahvusvaheliste transiidialade läbimiseks“ (vt selle kohta 7. märtsi 2017. aasta kohtuotsus X ja X, C‑638/16 PPU, EU:C:2017:173, punkt 41).
61
Samast vaatekohast ongi määruses 2018/1806 loetletud kolmandad riigid, kelle kodanike suhtes kehtib viisanõue või kelle kodanikud on sellest vabastatud.
62
Määruse artikli 4 lõikes 1 on ette nähtud, et määruse II lisas loetletud kolmandate riikide kodanikud ei ole kohustatud liidu välispiiride ületamiseks viisat omama riigis viibimise puhul, mis ei ületa 90 päeva mis tahes 180‑päevase ajavahemiku jooksul.
63
Sellest järeldub, et kõnealune säte vabastab teatud kolmandate riikide kodanikud – sealhulgas Kanada, kuid mitte Venemaa Föderatsiooni kodanikud – vajadusest omada Schengeni alal lühiajaliseks viibimiseks viisat.
64
Arvestades aga eelotsusetaotluse esitanud kohtu kirjeldatud asjaolusid, ei ole põhikohtuasjas kõne all selline lühiajaline viibimine. Nimelt nähtub esiteks eelotsusetaotlusest, et M. P. taotleb Leedus töötamiseks ajutist elamisõigust ilmselgelt pikemaks ajaks kui Schengeni piirieeskirjade alusel antav elamisõigus. Teiseks ei nähtu eelotsusetaotlusest, et põhikohtuasi puudutaks M. P. Leedu territooriumile sisenemise õiguspärasust või Leedu ametiasutuste otsust, millega oleks ennetähtaegselt lõpetatud M. P. õigus viibida lühiajaliselt sellel territooriumil, nagu see õigus on tagatud Schengeni piirieeskirjadega.
65
Kuna määrus 2018/1806 ei puuduta sellise ajutise elamisõiguse andmist, nagu on kõne all põhikohtuasjas (vt analoogia alusel 16. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus E, C‑240/17, EU:C:2018:8, punkt 41), ei ole selle määrusega vastuolus niisugused õigusnormid, nagu on kirjeldatud teises eelotsuse küsimuses.
66
Teisena tuleneb sellest, et ülejäänud osas ei ole vaja analüüsida määruse 2018/1806 artikli 4 lõike 1 ja II lisa kooskõla CETAga.
67
Kõigist eespool toodud kaalutlustest ilmneb, et teisele küsimusele tuleb vastata, et määruse 2018/1806 artikli 4 lõiget 1 koostoimes selle määruse II lisaga tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt Venemaa kodanikule selle riigi territooriumil ajutise elamisloa andmise eeldus on see, et kõnealune kodanik esitab viisa, mille on välja andnud selle liikmesriigi ametiasutused, või elamisloa, mille on välja andnud mis tahes liikmesriik, kui see kodanik on sisenenud esimesena nimetatud liikmesriigi territooriumile, ilma et ta oleks pidanud viisat esitama, kuna ta on ka mõne sellise riigi kodanik, mida on nimetatud määruse II lisas.
Kohtukulud
68
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
1.
Brüsselis 30. oktoobril 2016 alla kirjutatud laiaulatusliku majandus- ja kaubanduslepingu ühelt poolt Kanada ning teiselt poolt Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide vahel artiklit 30.6
tuleb tõlgendada nii, et
selle lepingu kümnenda peatüki sätetel ei ole vahetut õigusmõju, kuid see ei välista siiski, et need võivad olla aluseks asjasse puutuvate riigisiseste õigusnormide kooskõlalisele tõlgendamisele.
2.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. novembri 2018. aasta määruse (EL) 2018/1806, milles loetletakse kolmandad riigid, kelle kodanikel peab välispiiride ületamisel olema viisa, ja need kolmandad riigid, kelle kodanikud on sellest nõudest vabastatud, artikli 4 lõiget 1 tuleb koostoimes selle määruse II lisaga
tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt Venemaa kodanikule selle riigi territooriumil ajutise elamisloa andmise eeldus on see, et kõnealune kodanik esitab viisa, mille on välja andnud selle liikmesriigi ametiasutused, või elamisloa, mille on välja andnud mis tahes liikmesriik, kui see kodanik on sisenenud esimesena nimetatud liikmesriigi territooriumile, ilma et ta oleks pidanud viisat esitama, kuna ta on ka mõne sellise riigi kodanik, mida on nimetatud määruse II lisas.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: leedu.
(
i
)	Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.