62019TJ0825_RES
Liidetud kohtuasjad T‑825/19 ja T‑826/19
Tazzetti SpAjaTazzetti SA
versus
Euroopa Komisjon
Üldkohtu (esimene koda laiendatud koosseisus) 22. märtsi 2023. aasta otsus
Keskkond – Määrus (EL) nr 517/2014 – Fluoritud kasvuhoonegaasid – Fluorosüsivesinike turulelaskmise kvootide elektrooniline register – Ettevõtjad, kellel on sama tegelik tulusaaja – Üksainus importija või tootja – Huve kahjustav akt – Põhjendatud huvi – Vastuvõetavus – Hagi muutmise taotlus – Vastuvõetamatus – Õigusvastasuse vastuväide – Rakendusmääruse tõlgendamine kooskõlas alusmäärusega – Komisjoni rakenduspädevus
Tühistamishagi – Füüsilised või juriidilised isikud – Põhjendatud huvi – Tekkinud ja olemasoleva huvi tingimus – Hindamine hagi kohtusse saabumisel – Hagi, mis võib hagejale kasu tuua
(ELTL artikli 263 neljas lõik)
(vt punktid 45, 49–53 ja 111–122)
Tühistamishagi – Vaidlustatavad aktid – Ettevalmistavad aktid – Välistamine – Komisjoni otsus, millega antakse ühele äriühingule õigus saada fluorosüsivesinike kvoote ning keeldutakse neid eraldamast teisele äriühingule, kellel on sama tegelik tulusaaja – Iseseisvaid õiguslikke tagajärgi tekitav akt – Hõlmamine
(ELTL artikli 263 esimene lõik; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 517/2014)
(vt punktid 75, 76, 87–92, 96–99, 104 ja 108)
Keskkond – Õhusaaste – Fluoritud kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamine – Määrus nr 517/2014 – Kvootide eraldamine fluorosüsivesinike turulelaskmiseks – Kontrollväärtuse määramisel põhinev eraldamise mehhanism – Kontrollväärtuste ümberarvutamise menetlus – Komisjoni rakendusmäärus, millega ettevõtjad, kellel on sama tegelik tulusaaja, kvalifitseeritakse selle ümberarvutamise eesmärgil üheks tootjaks või importijaks – Kohaldamisala
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 517/2014, artikli 16 lõiked 2 ja 3; komisjoni määrus 2019/661, artikli 7 lõige 1)
(vt punktid 138–141)
Keskkond – Õhusaaste – Fluoritud kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamine – Määrus nr 517/2014 – Kvootide eraldamine fluorosüsivesinike turulelaskmiseks – Komisjonile antud rakenduspädevus – Ulatus – Rakendusmääruse vastuvõtmine, millega muudetakse ettevõtjate õigust saada kvoote ning nimetatud kvoote üle kanda – Pädevuse puudumine
(ELTL artikli 291 lõige 2; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 517/2014, artikli 16 lõige 3, artikli 17 lõige 2 ja artikli 18 lõige 1 ning VI lisa punkt 1; komisjoni määrus 2019/661, artikli 7 lõige 1)
(vt punktid 154–161, 165, 166, 184–207, 210 ja 211)
Kokkuvõte
Kasvuhoonegaaside vastase võitluse raames võtsid Euroopa Parlament ja nõukogu vastu määruse nr 517/2014 fluoritud kasvuhoonegaaside kohta (
1
), mille eesmärk on piirata Euroopa Liidu turule lastud fluorosüsivesinike koguseid. Vastavalt nimetatud määrusele määrab Euroopa Komisjon kindlaks fluorosüsivesinike maksimumkogused, mida tohib igal aastal turule lasta, ning eraldab tootjatele ja importijatele kvoodid vastavalt eraldamise süsteemile, mis põhineb eelkõige kontrollväärtuste määramisel. Määruses on seoses sellega täpsustatud, et kontrollväärtused määratakse esialgu tootjatele või importijatele, kes on andnud teada fluorosüsivesinike turulelaskmisest ajavahemikul 2009–2012. Komisjon arvutab alates 2017. aastast ja sellest alates iga kolme aasta järel uuesti kontrollväärtused, võttes aluseks alates 1. jaanuarist 2015 seaduslikult turule lastud fluorosüsivesinike koguste aasta keskmise.
Määruse nr 517/2014 kohaselt on komisjonil samuti ülesanne luua fluorosüsivesinike turulelaskmise kvootide elektrooniline register (edaspidi „fluorosüsivesinike register“). Nimetatud registri nõuetekohase toimimise tagamiseks võttis komisjon vastu rakendusmääruse 2019/661 (
2
).
Selleks et hoida fluorosüsivesinike kvootide eraldamisel ära mis tahes nõuetest kõrvalehoidmist ja nende kuritarvitamist, on rakendusmääruse 2019/661 artikli 7 lõikes 1 eelkõige ette nähtud, et kõiki sama tegeliku tulusaaja või samade tegelike tulusaajatega ettevõtjaid käsitatakse määruse nr 517/2014 kohaste kontrollväärtuste ümberarvutamisel üheainsa importija või tootjana.
Itaalia õiguse alusel asutatud äriühing Tazzetti SpA, kes laseb liidu turule fluorosüsivesinikke, omandas 2008. aastal Hispaania äriühingu, kes laseb samuti fluorosüsivesinikke turule. Komisjon teatas viimati nimetatule ja Tazzetti SpA-le 27. ja 30. septembri 2019. aasta ning 20. novembri 2019. aasta kirjas (edaspidi koos „vaidlustatud otsused“), et kuna neil ettevõtjatel on sama tegelik tulusaaja, võib rakendusmääruse 2019/661 artikli 7 lõike 1 kohaselt sellest ajast alates fluorosüsivesinike kvoote saada ainult Tazzetti SpA.
Leides, et komisjon on rakendusmääruse 2019/661 artikli 7 lõike 1 vastuvõtmisega ületanud oma pädevust, esitasid Tazzetti SpA ja omandatud äriühing Üldkohtule kaks hagi vaidlustatud otsuste tühistamiseks. Hagejad väitsid nende hagide põhjenduseks, et kuigi komisjoni rakenduspädevus on piiratud fluorosüsivesinike registri nõuetekohase toimimisega, muutis eespool viidatud artikli 7 lõige 1 määrusega nr 517/2014 kehtestatud fluorosüsivesinike kvootide eraldamise süsteemi toimimist ennast.
Üldkohtu esimene koda laiendatud koosseisus tunnistas need hagid vastuvõetavaks ning täpsustas seoses sellega komisjoni rakenduspädevuse ulatust määrusega nr 517/2014 kehtestatud fluorosüsivesinike kvootide eraldamise süsteemis.
Üldkohtu hinnang
Alustuseks tõdes Üldkohus, et vastupidi hagejate väidetele nähtub rakendusmääruse 2019/661 artikli 7 lõike 1 sõnastusest selgelt ja ühemõtteliselt, et see säte on kohaldatav kõikide tootjate ja importijate suhtes, kellele kohaldatakse kontrollväärtuste ümberarvutamise menetlust, ning turul juba tegutsevate ettevõtjate suhtes, s.o nende ettevõtjate suhtes, kes on sarnaselt hagejatele teada andnud fluorosüsivesinike turulelaskmisest ajavahemikul 2009–2012, ei ole ette nähtud ühtegi erandit.
Olles esitanud selle täpsustuse, analüüsis Üldkohus, kas komisjon on rakendusmääruse 2019/661 artikli 7 lõike 1 vastuvõtmisega ületanud temale määrusega nr 517/2014 ja ELTL artikliga 291 antud rakenduspädevust (
3
). Seoses sellega analüüsis Üldkohus hagejate väiteid, et komisjon täiendas või muutis määrust nr 517/2014 esiteks seoses ettevõtjate õigusega saada fluorosüsivesinike kvoote ja teiseks seoses ettevõtjate õigusega fluorosüsivesinike kvoote üle kanda.
Üldkohus kordas esmalt ühelt poolt, et määruse nr 517/2014 artikli 17 lõikes 2 ette nähtud komisjoni rakenduspädevus on piiratud fluorosüsivesinike registri nõuetekohase toimimisega, mis on kvootide haldamise ning fluorosüsivesinike turulelaskmise ja arvestuse pidamise vahend, sealhulgas turulelastud seadmete üle arvestuse pidamiseks. Teiselt poolt, kui komisjonile on antud rakenduspädevus ELTL artikli 291 lõike 2 alusel, peavad tema vastuvõetud rakendusakti sätted järgima seadusandliku akti üldisi põhieesmärke ja olema vajalikud või tarvilikud selle rakendamiseks ilma seda täiendamata või muutmata, isegi selle mitteolemuslike osade puhul.
Üldkohus märkis seejärel selle kohta, mis puudutab ettevõtjate õigust saada fluorosüsivesinike kvoote, et määruse nr 517/2014 artikli 16 lõike 3 kohaselt on igal ettevõtjal, keda käsitatakse üksiku füüsilise või juriidilise isikuna, kes on alates 1. jaanuarist 2015 seaduslikult turule lasknud fluorosüsivesinikke ja kes on sellest teatanud selles õigusaktis ette nähtud viisil, kontrollväärtuste kolmeaastasel ümberarvutamisel õigus kontrollväärtuse määramisele. Nähes aga ette, et mitut ettevõtjat, kellel on sama tegelik tulusaaja, võidakse teatavatel tingimustel käsitada seoses määruse nr 517/2014 artikli 7 lõikega 1 üheainsa ettevõtjana, muutis rakendusmäärus 2019/661 selle alusmääruse kohaselt kehtestatud süsteemi, lisades tingimused, mida ei ole selles ette nähtud, et määrata kindlaks ettevõtjate õigus, et neile määrataks kontrollväärtused.
Seda tehes muutis komisjon ka määrusega nr 517/2014 kehtestatud fluorosüsivesinike kvootide eraldamise süsteemi (
4
), kuivõrd üheleainsale importijale või tootjale rakendusmääruse 2019/661 artikli 7 lõike 1 tähenduses eraldatakse tema eraldi kontrollväärtuse alusel mitte ainult fluorosüsivesinike kvoodid, mis vastavad tema poolt enne turule lastud fluorosüsivesinike kogustele, vaid ka kvoodid, mis vastavad teiste ettevõtjate, kellel on sama tegelik tulusaaja, turulelastud fluorosüsivesinike kogustele, samas kui viimati nimetatutel ei ole õigust omaenda kontrollväärtusele ja sellega seotud kvootidele.
Järelikult ei ole viimati nimetatud ettevõtjatel lõpuks alates rakendusmääruse 2019/661 artikli 7 lõike 1 jõustumisest samuti õigust fluorosüsivesinike kvoote üle kanda, kuna määruse nr 517/2014 (
5
) kohaselt on fluorosüsivesinike kvoodi ülekandmise õigus ainult ettevõtjatel, kellele kvoot on eraldatud kontrollväärtuse alusel.
Eeltoodust tuleneb, et komisjon muutis rakendusmääruse 2019/661 artikli 7 lõiget 1 vastu võttes asjaomaste ettevõtjate määrusest nr 517/2014 tulenevaid õigusi seoses kontrollväärtuse määramisega, võimalusega saada fluorosüsivesinike kvoote ja võimalusega neid kvoote üle kanda, muutes nii fluorosüsivesinike kvootide eraldamise süsteemi toimimist ennast.
Eespool esitatut arvesse võttes asus Üldkohus seisukohale, et komisjon ei olnud pädev rakendusmääruse 2019/661 artikli 7 lõiget 1 vastu võtma, ning tühistas seetõttu selle alusel vastu võetud vaidlustatud otsused.
(
1
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. aprilli 2014. aasta määrus (EL) nr 517/2014 fluoritud kasvuhoonegaaside kohta ja määruse (EÜ) nr 842/2006 kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2014, L 150, lk 195).
(
2
)	Komisjoni 25. aprilli 2019. aasta rakendusmäärus (EL) 2019/661, millega tagatakse fluorosüsivesinike turulelaskmise kvootide elektroonilise registri sujuv toimimine (ELT 2019, L 112, lk 11).
(
3
)	ELTL artikli 291 lõige 2 sätestab, et „[k]ui liidu õiguslikult siduvate aktide rakendamiseks on vaja ühetaolisi tingimusi, antakse nende õigusaktide alusel rakendamisvolitused komisjonile […]“.
(
4
)	Määruse nr 517/2014 VI lisa punkt 1.
(
5
)	Määruse nr 517/2014 artikli 18 lõige 1.