EUROOPA KOHTU OTSUS20. veebruar 1979(*)Koguseliste piirangutega samaväärse toimega meetmedKohtuasjas 120/78_mille
esemeks on EMÜ asutamislepingu artikli 177 alusel Euroopa Kohtule
esitatud Hessisches Finanzgericht’i eelotsusetaotlus selles kohtus
pooleliolevas menetluses järgmiste poolte vahel:Rewe-Zentral AG, asukoht Köln_jaBundesmonopolverwaltung für Branntwein (liitvabariigi alkoholimonopoliamet)_EMÜ
asutamislepingu artiklite 30 ja 37 tõlgendamise küsimuses seoses
Saksa alkoholimonopoliseaduse artikli 100 lõikega 3_EUROOPA KOHUS_koosseisus:
president H. Kutscher, kodade esimehed J. Mertens de Wilmars ja
A. J. Mackenzie Stuart, kohtunikud A. M. Donner,
P. Pescatore, M. Sørensen, A. O’Keeffe, G. Bosco ja A.
Touffait_kohtujurist: M. Capotorti_kohtusekretär: A. Van Houtteon teinud järgmiseotsuse[…] Õiguslik käsitlus1        28.
aprilli 1978. aasta määrusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 22. mail,
esitas Hessisches Finanzgericht EMÜ asutamislepingu artikli 177 alusel
kaks eelotsuse küsimust EMÜ asutamislepingu artiklite 30 ja 37
tõlgendamise kohta, et hinnata, kas alkohoolsete jookide turustamist
käsitlevad Saksa õigusnormid, mis määravad kindlaks eri kategooriatesse
kuuluvate alkoholitoodete kanguse alammäära, on ühenduse õigusega
kooskõlas.2        Eelotsusetaotlusest
ilmneb, et põhikohtuasja hageja kavatseb importida partii Prantsusmaalt
pärit „Cassis de Dijoni” eesmärgiga seda Saksamaa Liitvabariigis
turustada.Hageja taotles
Bundesmonopolverwaltung’ilt (liitvabariigi alkoholimonopoliamet)
kõnealuse toote importimise luba ning monopoliamet teatas talle, et
ebapiisava alkoholisisalduse tõttu ei ole nimetatud tootel Saksamaa
Liitvabariigis turustamiseks nõutavaid omadusi.3        Monopoliamet
toetub Branntweinmonopolgesetz’i artiklile 100 ja tema enda poolt selle
sätte alusel vastu võetud eeskirjadele, millega teatud likööride ja
muude alkohoolsete jookide kategooriate jaoks on kindlaks määratud
alkoholisisalduse alammäär (28. veebruari 1958. aasta
Verordnung über den Mindestweingeistgehalt von Trinkbranntweinen, Bundesanzeiger nr 48, 11.3.1958).Nimetatud
sätted näevad ette, et puuviljalikööre, näiteks „Cassis de Dijoni” võib
turustada, kui nende alkoholisisaldus on vähemalt 25%, kuid kõnealuse,
Prantsusmaal niisugusena vabalt turustatava toote alkoholisisaldus on
15–20%.4        Hageja
on seisukohal, et alkoholisisalduse alammäära kindlaksmääramine Saksa
õigusnormidega viib selleni, et ühenduse teistest liikmesriikidest pärit
tuntud alkoholitooteid ei saa müüa Saksamaa Liitvabariigis ning et
nimetatud säte kujutab endast liikmesriikidevahelise kaupade vaba
liikumise piirangut, mis väljub raamidest, milles liikmesriigid on
õigustatud kehtestama kaubanduseeskirju.Hageja
arvates on tegemist meetmega, millel on koguselise impordipiiranguga
samaväärne toime ja mis on vastuolus EMÜ asutamislepingu artikliga 30.Et
liiatigi on tegemist meetmega, mis on võetud alkoholimonopoli haldamise
raames, on hageja veendunud, et rikutakse ka artiklit 37, mille
kohaselt liikmesriigid kohandavad kaubanduslikke riigimonopole
järk-järgult nii, et kaupade hankimis- ja turustamistingimuste suhtes ei
oleks üleminekuperioodi lõppedes diskrimineerimist liikmesriikide
kodanike vahel.5        Kõnealuse
vaidluse lahendamiseks on Hessisches Finanzgericht esitanud kaks
järgnevalt sõnastatud küsimust:a)      Kas
EMÜ asutamislepingu artiklis 30 nimetatud koguseliste
impordipiirangutega samaväärse toimega meetmete mõistet tuleb tõlgendada
nii, et see mõiste hõlmab ka inimtarbimiseks mõeldud piiritusjookide
alkoholisisalduse alammäära kindlaksmääramise Saksa
Branntweinmonopolgesetz’is, mille tulemusena on Saksamaa Liitvabariigis
takistatud teiste liikmesriikide traditsiooniliste toodete
ringlusselaskmine, kui need on kindlaksmääratust madalama
alkoholisisaldusega?b)      Kas
selline alkoholisisalduse alammäära kindlaksmääramine võib kaupade
hankimis- ja turustamistingimuste suhtes tähendada EMÜ asutamislepingu
artiklis 37 sätestatud diskrimineerimist liikmesriikide kodanike vahel?6        Seega
palub siseriiklik kohus tõlgendada küsimusi, mis võimaldavad hinnata,
kas alkoholisisalduse alammäära nõudele võivad laieneda
liikmesriikidevahelise kaubanduse koguseliste piirangutega samaväärse
toimega meetmete keeld asutamislepingu artikli 30 alusel või kaupade
hankimis- ja turustamistingimuste suhtes liikmesriikide kodanike
vahelise diskrimineerimise keeld artikli 37 alusel.7        Siinkohal
tuleb märkida, et artikkel 37 on kaubandusliku iseloomuga
riigimonopole käsitlev erisäte.Nimetatud
säte ei oma seega tähtsust siseriiklike õigusnormide suhtes, mis ei
käsitle riigimonopoli eriülesannet, nimelt ainuõiguse teostamist, kuid
mida kohaldatakse üldiselt alkohoolsete jookide valmistamise ja
turustamise suhtes olenemata sellest, kas need kuuluvad kõnealuse
monopoli alla või mitte.Sellisel juhul
tuleb siseriikliku kohtu viidatud meetme mõju ühendusesisesele
kaubandusele uurida üksnes esimeses küsimuses osutatud artikli 30
nõuetest lähtudes.8        Alkoholi
tootmist ja turustamist käsitlevate ühiseeskirjade puudumisel – nõukogu
ei ole veel heaks kiitnud määruse ettepanekut, mille komisjon talle
esitas 7. detsembril 1976 (EÜT C 309, lk 2) – on
liikmesriikide pädevuses reguleerida oma territooriumil kõiki alkoholi
ja alkohoolsete jookide tootmise ja turustamisega seotud küsimusi.Ühendusesisese
vaba liikumise takistusi, mis on tingitud kõnealuste toodete
turustamist käsitlevate siseriiklike õigusaktide erinevustest, tuleb
aktsepteerida niivõrd, kuivõrd neid sätteid võib tunnistada vajalikeks
eelkõige maksukontrolli tõhususe, rahva tervise kaitse, äritehingute
aususe ja tarbijakaitse kohustuslike nõuete täitmiseks.9        Saksamaa
Liitvabariigi valitsus esitas menetlusse astudes mitu argumenti, mis
tema arvates õigustavad piiritusjookide alkoholisisalduse alammäära
käsitlevate sätete kohaldamist, tuues esile kaalutlused, mis ühest
küljest seonduvad rahva tervise kaitsega ja teisest küljest tarbija
kaitsmisega ebaausa kaubandustegevuse eest.10      Rahva
tervise kaitse osas kinnitab Saksamaa valitsus, et alkoholisisalduse
alammäära kindlaksmääramisel siseriiklike õigusaktidega seatakse
eesmärgiks vältida alkohoolsete jookide, eelkõige madala
alkoholisisaldusega alkohoolsete jookide vohamist siseriiklikul turul,
sest valitsuse arvates põhjustavad sellised tooted kergemini
alkoholisõltuvust kui kangemad alkohoolsed joogid.11      Sellised
kaalutlused ei ole otsustava tähtsusega, sest tarbija võib turult saada
äärmiselt laias valikus madala ja mõõduka alkoholisisaldusega tooteid,
pealegi tarbitakse suur osa Saksa turul vabalt müüdavatest kõrge
alkoholisisaldusega alkohoolsetest jookidest lahjendatud kujul.12      Samuti
väidab Saksamaa valitsus, et teatud likööride alkoholisisalduse
alampiiri kindlaksmääramise mõte on kaitsta tarbijat piiritusjookide
tootjate ja turustajate ebaausa tegevuse eest.See
väide põhineb kaalutlusel, et alkoholisisalduse alandamisega tagatakse
konkurentsieelis kõrgema alkoholisisaldusega jookide ees, sest kõrge
maksumäära tõttu on alkohol nende jookide kulukaim koostisosa.Veel
enam, Saksamaa valitsuse arvates põhjustab alkohoolsete jookide
laskmine vabasse ringlusse, kui need vastavad alkoholisisalduselt
tootjariigi õigusnormidele, mis tahes liikmesriigis lubatud madalaima
alkoholisisalduse muutumise ühenduse ühtseks standardiks või isegi antud
valdkonnas igasuguste ettekirjutuste kasutuksmuutumise, sest seda laadi
alampiiri mitme liikmesriigi õigusnormid ei tunne.13      Nagu
komisjon õigesti märkis, võib jookide alkoholisisalduse piirväärtuste
kindlaksmääramine viia turule lastud toodete ja nende nimetuste
standardiseerimiseni äritehingute ja müügipakkumise suurema
läbipaistvuse huvides.Samas aga ei saa
nõustuda väitega, et alkoholisisalduse alammäära kohustuslik
kindlaksmääramine on äritehingute aususe oluline tagatis, sest ostja
piisavat informeeritust on lihtne tagada nõudega kajastada toote
pakendil päritolunimetust ja alkoholisisaldust.14      Eespool
öeldu põhjal on selge, et piiritusjookide alkoholisisalduse alammääraga
seotud nõuded ei järgi üldisest huvist lähtuvat eesmärki ega ole
sellisena ülimuslikud kaupade vaba liikumise nõuete suhtes, mis
kujutavad endast ühenduse üht aluspõhimõtet.Praktikas
tagavad seda laadi ettekirjutused põhimõtteliselt eelised kõrgema
alkoholisisaldusega piiritusjookidele, tõrjudes siseriiklikult turult
välja sellele kirjeldusele mittevastavad teiste liikmesriikide tooted.Seega
ilmneb, et ühe liikmesriigi õigusnormidega kehtestatud ühepoolne
alkoholisisalduse alammäära nõue müügiks mõeldud piiritusjookide puhul
kujutab endast kaubandustakistust, mis on vastuolus asutamislepingu
artikli 30 sätetega.Niisiis puudub
igasugune vastuvõetav põhjus takistada ühes liikmesriigis seaduslikult
toodetud ja turustatud alkohoolsete jookide turuleviimist mis tahes
teises liikmesriigis; selliste toodete müüki ei tohi allutada
seadusjärgsele keelule turustada jooke, mille alkoholisisaldus on
madalam liikmesriigi õigusnormidega kehtestatud piirist.15      Järelikult
tuleb esimesele küsimusele vastata, et asutamislepingu artiklis 30
sisalduvat mõistet „koguseliste impordipiirangutega samaväärse toimega
meetmed” tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriigi õigusaktidega
määratakse kindlaks inimtarbimiseks mõeldud piiritusjookide
alkoholisisalduse alammäär, langeb ka see nimetatud sättes sisalduva
keelu alla, kui tegemist on teises liikmesriigis seaduslikult toodetud
ja turustatud alkohoolsete jookide importimisega. Kohtukulud16      Euroopa
Kohtule märkusi esitanud Taani Kuningriigi valitsuse, Saksamaa
Liitvabariigi valitsuse ja Euroopa Ühenduste Komisjoni kulusid ei
hüvitata.Et põhikohtuasja poolte jaoks on
käesolev menetlus Hessisches Finanzgericht’is poolelioleva asja üks
staadium, otsustab kulude jaotuse nimetatud kohus.Esitatud põhjendustest lähtudesEUROOPA KOHUS_vastuseks Hessisches Finanzgericht’i 28. aprilli 1978. aasta määrusega esitatud küsimustele, otsustab:EMÜ
asutamislepingu artiklis 30 sisalduvat mõistet „koguseliste
impordipiirangutega samaväärse toimega meetmed” tuleb tõlgendada nii, et
kui liikmesriigi õigusaktidega määratakse kindlaks inimtarbimiseks
mõeldud piiritusjookide alkoholisisalduse alammäär, langeb ka see
nimetatud sättes sisalduva keelu alla, kui tegemist on teises
liikmesriigis seaduslikult toodetud ja turustatud alkohoolsete jookide
importimisega.KutscherMertens de WilmarsMackenzie StuartDonnerPescatoreSørensenO’KeeffeBoscoTouffaitKuulutatud avalikul kohtuistungil 20. veebruaril 1979 Luxembourgis.Kohtusekretär       PresidentA. Van Houtte       H. Kutscher* Kohtumenetluse keel: saksa.