62022CJ0399_RES
Kohtuasi C‑399/22
Confédération paysanne
versus
Ministère de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentairejaMinistère de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Prantsusmaa))
Euroopa Kohtu (suurkoda) 4. oktoobri 2024. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Ühine kaubanduspoliitika – Rahvusvahelised lepingud – Euroopa – Vahemere piirkonna leping, millega luuakse assotsiatsioon ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Maroko Kuningriigi vahel – Euroopa – Vahemere piirkonna lepingu protokollide nr 1 ja nr 4 muutmine – Määrus (EL) nr 1169/2011 – Artikkel 9 – Artikli 26 lõige 2 – Rakendusmäärus (EL) nr 543/2011 – Artikli 3 lõiked 1 ja 2 – Artikli 5 lõiked 1 ja 2 – Artikkel 8 – Artikli 15 lõiked 1 ja 4 – I lisa – IV lisa – Määrus (EL) nr 1308/2013 – Artikkel 76 – Tarbijatele esitatav toidualane teave – Kohustuslik märge toidu päritoluriigi või lähtekoha kohta – Lääne‑Saharas koristatud puu- ja köögivili – Liikmesriigile saadetud taotlus keelata ühepoolselt nende toodete import tema territooriumile – Kohustuslik viide Lääne‑Saharale kui sellel territooriumil korjatud tomatite ja melonite päritolukohale
Ühine kaubanduspoliitika – Kohaldamisala – Euroopa – Vahemere piirkonna leping, millega luuakse assotsiatsioon EÜ ja Maroko vahel – Põllumajandustoodete import liitu – Hõlmamine
(ELTL artikli 207 lõige 1)
(vt punktid 42–44)
Ühine kaubanduspoliitika – Impordi ühised eeskirjad – Määrus nr 2015/478 – Kaitsekord – Kohaldamisala – Liidu ainupädevus – Komisjoni pädevus võtta kaitsemeetmeid Euroopa – Vahemere piirkonna lepingus sätestatud koostöömehhanismide raames ELi ja Maroko vahelise assotsiatsiooni loomiseks – Liikmesriikide volitused võtta ühepoolselt kaitsemeetmeid, millega keelatakse selliste põllumajandustoodete import, mis ei vasta süstemaatiliselt päritolumaa või ‑territooriumi märkimist käsitlevatele liidu õigusaktidele – Puudumine
(ELTL artikli 2 lõige 1, artikli 3 lõike 1 punkt e, artikkel 36 ja artikli 207 lõige 1; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1308/2013, artikkel 194, ning määrus 2015/478, artikkel 1, artikli 15 lõige 1 ja artikli 24 lõike 2 punkt a)
(vt punktid 46–55 ja resolutsiooni punkt 1)
Õigusaktide ühtlustamine – Toidualase teabe esitamine tarbijatele – Ostjat eksitava märgistuse keelamine – Määrus nr 1169/2011 – Kohaldamisala – Määrustega nr 1308/2013 ja nr 543/2011 ette nähtud erisätted värske puu- ja köögivilja päritolu märkimise kohta – Välistamine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1169/2011, artikli 1 lõige 4, artikkel 9 ja artikkel 26; nõukogu määrus nr 1308/2013, artikli 75 lõike 3 punkt j ja artikkel 76; komisjoni määrus nr 543/2011, artikli 1 lõige 1 ja I lisa A osa)
(vt punktid 67–69)
Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Puu- ja köögiviljad – Määrus nr 543/2011 – Toidualase teabe kohustuslik esitamine – Kohustus märkida toiduaine päritoluriik või lähtekoht – Selle märgistuse tarbijat eksitada võiv märkimata jätmine – Maroko poolt okupeeritud Lääne-Saharast pärit puu- ja köögivili – Kohustus märgistada puu- ja köögiviljad tolliterritooriumina määratletud päritoluriigi märgisega – Mõiste „tolliterritoorium“ – Lääne-Sahara territoorium – Hõlmamine – Maroko Kuningriik – Välistamine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 952/2013, artikkel 60, ja määrus nr 1308/2013, artikli 76 lõige 1; komisjoni määrus nr 543/2011, artikli 3 lõige 1 ja I lisa A osa punkt 4, B osa VI punkt ja 10. osa, ning määrus nr 2020/1470)
(vt punktid 72, 73, 79–81, 83 ja 86–89 ning resolutsiooni punkt 2)
Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Puu- ja köögiviljad – Turustamise tingimused – Päritoluriigi märkimine – Mõiste „päritoluriik“ – Tõlgendamine, arvestades tollialaseid määrusi selleks, et määrata kindlaks toodete mittesooduspäritolu – Riik või territoorium, kus tooted on koristatud – Hõlmamine mõistes
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 952/2013, artikli 59 punkt c, artiklid 60 ja 61, ning määrus nr 1308/2013, artikkel 76; komisjoni määrus nr 543/2011, artikli 3 lõige 1 ja I lisa A osa punkt 4, B osa VI punkt)
(vt punktid 74–78)
Rahvusvahelised lepingud – Liidu lepingud – Euroopa – Vahemere piirkonna leping, millega luuakse assotsiatsioon EÜ ja Maroko vahel – Territoriaalne kohaldamisala – Lääne‑Sahara mitteautonoomne territoorium, mis ei kuulu poolte suveräänse võimu alla – Välistamine
(Euroopa – Vahemere piirkonna leping, millega luuakse assotsiatsioon EÜ ja Maroko vahel, artikkel 11)
(vt punktid 82 ja 85)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus, kellele Conseil d’État (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) esitas eelotsusetaotluse, otsustas suurkojas, et ELTL artikkel 207, määrus nr 2015/478 (
1
) ja määrus nr 1308/2013 (
2
) ei luba liikmesriigil võtta ühepoolselt meedet, millega keelatakse selliste põllumajandustoodete import, mille märgistus on süstemaatiliselt vastuolus päritoluriigi või -territooriumi märkimist käsitlevate liidu õigusnormidega. Ta rõhutas lisaks, et määruse nr 1308/2013 artiklit 76 koostoimes rakendusmääruse nr 543/2011 (
3
) artikli 3 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et Lääne-Sahara territooriumil korjatud Charentais’ melonite ja kirsstomatite märgistusel peab importimise ja tarbijale müümise etapis olema nende päritoluriigiks märgitud ainult Lääne-Sahara.
Taotlus on esitatud ühelt poolt Prantsusmaa põllumajandustootjate liidu, Confédération paysanne’i, ning teiselt poolt ministre de l’Agriculture et de la Souveraineté alimentaire’i (põllumajandus‑ ja toidualase suveräänsuse minister, Prantsusmaa) ja ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique’i (majanduse, rahanduse ning tööstusliku ja digitaalse suveräänsuse minister, Prantsusmaa) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab viimaste vaikimisi tehtud sellise otsuse õiguspärasust, millega jäeti rahuldamata põllumajandustootjate liidu taotlus keelata Lääne-Sahara territooriumil korjatud kirsstomatite ja Charentais’ melonite (edaspidi „põhikohtuasjas vaidluse all olevad tooted“) import.
Confédération paysanne esitas Conseil d’État’le, kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, 2. oktoobril 2020 kaebuse, milles palus esiteks tühistada ministrite vaikimisi tehtud taotluse rahuldamata jätmise otsus ja teiseks kohustada neid ministreid nimetatud määrust vastu võtma. Ta väitis, et Lääne-Sahara territoorium ei ole Maroko Kuningriigi territooriumi osa ning et märgistus, mis näitab, et põhikohtuasjas kõne all olevad tooted on pärit Marokost, on seega vastuolus liidu õigusnormidega, mis käsitlevad tarbijate teavitamist müügiks pakutava puu- ja köögivilja päritolust.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud eelkõige küsimus, kas asjasse puutuvad liidu õigusnormid lubavad liikmesriigil võtta riigisisese meetme, millega keelatakse selliste toodete import kolmandatest riikidest, mille märgistusel ei ole õigesti märgitud riik või territoorium, kust need tooted pärinevad, ning kas need õigusnormid lubavad nii põhikohtuasjas kõne all olevate toodete importimise staadiumis kui ka nende tarbijale müümise etapis, et nende toodete märgistusel on päritoluriigiks märgitud Maroko Kuningriik, või peab seal olema märgitud ainult Lääne-Sahara territoorium.
Euroopa Kohtu hinnang
Esimesena tuletas Euroopa Kohus seoses küsimusega, kas ELTL artiklit 207, kaitsemeetmete alusmäärust ja määrust nr 1308/2013 tuleb tõlgendada nii, et need lubavad liikmesriigil võtta ühepoolselt meedet, millega keelatakse selliste põllumajandustoodete import, mille märgistus on süstemaatiliselt vastuolus päritoluriigi või -territooriumi märkimist käsitlevate liidu õigusnormidega, esiteks meelde, et ELTL artikli 3 lõike 1 punkt e annab liidule ainupädevuse ühise kaubanduspoliitika valdkonnas, kusjuures ELTL artikli 207 lõike 1 kohaselt põhineb see poliitika ühtsetel põhimõtetel ning seda teostatakse kooskõlas liidu välistegevuse põhimõtete ja eesmärkidega.
Teiseks täpsustas ta, et kui aluslepingud annavad liidule teatud valdkonnas ainupädevuse, võib õiguslikult siduvaid akte menetleda ja vastu võtta ainult liit. (
4
) Liikmesriigid võivad õiguslikult siduvaid akte menetleda ja vastu võtta ainult liidu volitusel või liidu õigusaktide rakendamiseks. Sellise volituse puudumisel ei või liikmesriigid seega ühepoolselt võtta meedet, millega keelatakse teatavat liiki toodete import mõnelt territooriumilt või mõnest kolmandast riigist, kui selline import on lubatud ja reguleeritud liidu sõlmitud kaubanduslepinguga.
On tõsi, et kaitsemeetmete alusmääruse artikli 24 lõike 2 punktis a on sätestatud, et see määrus ei takista liikmesriike vastu võtmast või kohaldamast keelde, koguselisi piiranguid või järelevalvemeetmeid spetsiifilistel põhjustel. Euroopa Kohus märkis siiski, et see säte ei piira muude asjakohaste liidu õigusnormide kohaldamist. Kui on tegemist põllumajandustoodete impordiga, jätab määruse nr 1308/2013 artikkel 194 Euroopa Komisjonile pädevuse võtta kaitsemeetmeid määruse nr 1308/2013 kohaldamisalasse kuuluvate toodete liitu importimise suhtes. Kaitsemeetmete alusmääruse artikli 24 lõike 2 punkti a ei saa seega mõista nii, et see annab liikmesriikidele õiguse võtta ühepoolselt kaitsemeetmeid põllumajandustoodete impordi suhtes.
Euroopa Kohus rõhutas sellega seoses, et eeldusel, et eksportijad ei järgi aga nimetatud sätteid üleüldiselt, on see vastavalt olukorrale komisjoni, mitte liikmesriigi ülesanne sekkuda assotsieerimislepingus ette nähtud koostöömehhanismide raames.
Teisena analüüsis Euroopa Kohus küsimust, kas määruse nr 1308/2013 artiklit 76 koostoimes rakendusmääruse nr 543/2011 artikli 3 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et põhikohtuasjas käsitletavate toodete märgisel peab impordi ja tarbijale müümise etapis olema nende päritoluriigiks märgitud Lääne-Sahara, ilma et selleks võiks nimetada Maroko Kuningriiki.
Euroopa Kohus märkis selle kohta, et rakendusmääruse nr 543/2011 põhjenduses 8, millest lähtudes tuleb nimetud määruse artikli 3 lõikes 1 sätestatud nõudeid tõlgendada, on sisuliselt märgitud, et turustamisstandarditega nõutavad andmed peavad olema pakendile ja/või märgisele selgelt märgitud, eelkõige selleks, et vältida tarbijate eksitamist. Seega ei tohi päritoluriigi märge, mis peab tingimata olema märgitud sellistel toodetel nagu põhikohtuasjas kõne all olevad tooted, olla eksitav.
Määruse nr 952/2013 (
5
)artiklit 60 arvestades tuleb põhikohtuasjas vaidluse all olevate toodete päritoluriigi märkimise kohustust – mis tuleneb ühelt poolt rakendusmääruse nr 543/2011 I lisa A osas ette nähtud üldisest turustamisstandardist ja selle rakendusmääruse I lisa B osa 10. osas ette nähtud konkreetsest turustamisstandardist ning teiselt poolt määruse nr 1308/2013 artikli 76 lõikest 1 – kohaldada nii „riikidest“ pärit toodete suhtes kui ka nende toodete suhtes, mis on pärit „territooriumidelt“, mis võivad hõlmata geograafilisi alasid, mis on küll mõne riigi jurisdiktsiooni või rahvusvahelise vastutuse all, kuid millel rahvusvahelise õiguse tähenduses on omaenda staatus, mis on kõnealuse riigi staatusest eraldiseisev.
Kuivõrd asjaomased tooted on korjatud Lääne-Sahara territooriumil, siis tuletas Euroopa Kohus meelde, et see on Maroko Kuningriigi territooriumist eraldiseisev territoorium (
6
). Lisaks on rakendusmääruse 2020/1470 (
7
) I lisas Lääne-Sahara ja Maroko Kuningriigi jaoks ette nähtud eraldi koodid ja tekstid.
Neil asjaoludel järeldas Euroopa Kohus, et Lääne-Sahara territooriumi tuleb pidada tolliterritooriumiks määruse nr 952/2013 artikli 60 ning seega määruse nr 1308/2013 ja rakendusmääruse nr 543/2011 tähenduses. Seega võib märge päritoluriigi kohta, mis peab põhikohtuasjas vaidluse all olevatel toodetel olema, tähistada üksnes Lääne-Saharat kui sellist, kuna nimetatud tooted on korjatud sellel territooriumil. Euroopa Kohus täpsustas, et mis tahes muu märge oleks eksitav, sest see võib tarbijaid põhikohtuasjas vaidluse all oleva toodete tegeliku päritolu suhtes eksitada, kuna võib jätta mulje, et need tooted on pärit muust kohast kui see territoorium, kus need on korjatud.
(
1
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 2015. aasta määrus (EL) 2015/478 impordi ühiste eeskirjade kohta (ELT 2015, L 83, lk 16; edaspidi „ELi kaitsemeetmete määrus“).
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1308/2013, millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 922/72, (EMÜ) nr 234/79, (EÜ) nr 1037/2001 ja (EÜ) nr 1234/2007 (ELT 2013, L 347, lk 671).
(
3
)	Komisjoni 7. juuni 2011. aasta rakendusmäärus (EL) nr 543/2011, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1234/2007 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses puu- ja köögiviljasektori ning töödeldud puu- ja köögivilja sektoriga (ELT 2011, L 157, lk 1), mida on muudetud komisjoni 21. juuni 2013. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 594/2013 (ELT 2013, L 170, lk 43).
(
4
)	ELTL artikli 2 lõige 1.
(
5
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. oktoobri 2013. aasta määrus (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT 2013, L 269, lk 1).
(
6
)	21. detsembri 2016. aasta kohtuotsus nõukogu vs. Polisario Rinne (C‑104/16 P, EU:C:2016:973, punkt 92) ning 27. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Western Sahara Campaign UK (C‑266/16, EU:C:2018:118, punkt 62).
(
7
)	Komisjoni 12. oktoobri 2020. aasta rakendusmäärus (EL) 2020/1470, mis käsitleb riikide ja territooriumide nomenklatuuri Euroopa rahvusvahelise kaubavahetuse statistika jaoks ja geograafilist jaotust muu ettevõtlusstatistika jaoks (ELT 2020, L 334, lk 2).