62021CJ0478
EUROOPA KOHTU OTSUS (teine koda)
21. september 2023 (
*1
)
Sisukord
I. Õiguslik raamistik
A. WTO õigus
B. Liidu õigus
II. Vaidluse taust
III. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
IV. Poolte nõuded
V. Apellatsioonkaebus
A. Üldkohtule esitatud hagi
1. CCCME õigus esitada hagi enda nimel
a) Poolte argumendid
b) Euroopa Kohtu hinnang
2. CCCME õigus esindada oma liikmeid kohtus
a) Poolte argumendid
b) Euroopa Kohtu hinnang
3. Üheksa ülejäänud apellandi poolt oma advokaatidele antud volituse nõuetelevastavus
a) Poolte argumendid
b) Euroopa Kohtu hinnang
4. Järeldus Üldkohtule esitatud hagi vastuvõetavuse kohta
B. Sisulised küsimused
1. Esimene väide
a) Poolte argumendid
b) Euroopa Kohtu hinnang
1) Sissejuhatavad kaalutlused
2) Esimese väite esimene osa
3) Esimese väite teine osa
2. Teine väide
a) Poolte argumendid
b) Euroopa Kohtu hinnang
3. Kolmas väide
a) Kolmanda väite esimene osa
1) Poolte argumendid
2) Euroopa Kohtu hinnang
b) Kolmanda väite teine osa
1) Poolte argumendid
2) Euroopa Kohtu hinnang
4. Neljas väide
a) Poolte argumendid
b) Euroopa Kohtu hinnang
5. Viies väide
a) Sissejuhatavad kaalutlused
b) Viienda väite esimene osa
1) Poolte argumendid
2) Euroopa Kohtu hinnang
Kohtukulud
Apellatsioonkaebus – Dumping – Rakendusmäärus (EL) 2018/140 – Teatavate Hiina Rahvavabariigist ja Indiast pärit malmist toodete import – Lõplik dumpinguvastane tollimaks – Tühistamishagi – Vastuvõetavus – Õigus esitada hagi – Eksportijaid esindav ühendus – Määrus (EL) 2016/1036 – Artikli 3 lõiked 2, 3, 6 ja 7 – Kahju – Impordimahu arvutamine – Otsene tõendusmaterjal – Objektiivne uurimine – Ekstrapoleerimine – Euroopa Liidu tootmisharu tootmiskulu arvutamine – Kontsernisisesed hinnad – Põhjuslik seos – Segmendipõhine kahju analüüs – Puudumine – Artikli 6 lõige 7 – Artikli 20 lõiked 2 ja 4 – Menetluslikud õigused
Kohtuasjas C‑478/21 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 2. augustil 2021 esitatud apellatsioonkaebus,
China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products, asukoht Peking (Hiina),
Cangzhou Qinghong Foundry Co. Ltd, asukoht Cangzhou City (Hiina),
Botou City Qinghong Foundry Co. Ltd, asukoht Botou City (Hiina),
Lingshou County Boyuan Foundry Co. Ltd, asukoht Sanshengyuan Town (Hiina),
Handan Qunshan Foundry Co. Ltd, asukoht Xiaozhai Town (Hiina),
Heping Cast Co. Ltd Yi County, asukoht Liang Village (Hiina),
Hong Guang Handan Cast Foundry Co. Ltd, asukoht Xiaozhai Town,
Shanxi Yuansheng Casting and Forging Industrial Co. Ltd, asukoht Shenshan (Hiina),
Botou City Wangwu Town Tianlong Casting Factory, asukoht Wangwu Town (Hiina),
Tangxian Hongyue Machinery Accessory Foundry Co. Ltd, asukoht Beiluo Town (Hiina),
esindajad: avvocato R. Antonini, avocats B. Maniatis ja E. Monard,
apellandid,
teised menetlusosalised:
Euroopa Komisjon, esindajad: T. Maxian Rusche ja P.Němečková, hiljem K. Blanck, P. Němečková ja T. Maxian Rusche ning veel hiljem T. Maxian Rusche ja P. Němečková,
kostja esimeses kohtuastmes,
EJ Picardie, asukoht Saint-Crépin Ibouvillers (Prantsusmaa),
Fondatel Lecomte, asukoht Andenne (Belgia),
Fonderies Dechaumont, asukoht Muret (Prantsusmaa),
Fundiciones de Ódena SA, asukoht Ódena (Hispaania),
Heinrich Meier Eisengießerei GmbH & Co. KG, asukoht Rahden (Saksamaa),
Saint-Gobain Construction Products UK Ltd, asukoht East Leake (Ühendkuningriik),
Saint-Gobain PAM Canalisation, varem Saint-Gobain PAM, asukoht Pont-à-Mousson (Prantsusmaa),
Ulefos Oy, asukoht Vantaa (Soome),
esindajad: avocats M. Hommé ja B. O’Connor, hiljem avocats M. Hommé, B. O’Connor ning solicitor U. O’Dwyer,
menetlusse astujad esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: koja president A. Prechal (ettekandja), kohtunikud M. L. Arastey Sahún, F. Biltgen, N. Wahl ja J. Passer,
kohtujurist: L. Medina,
kohtusekretär: ametnik M. Longar,
arvestades kirjalikku menetlust ja 5. oktoobri 2022. aasta kohtuistungil esitatut,
olles 16. veebruari 2023. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
1
China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (Hiina masinate ja elektroonikatoodete impordi ja ekspordi kaubanduskoda; edaspidi „CCCME“) ning Cangzhou Qinghong Foundry Co. Ltd, Botou City Qinghong Foundry Co. Ltd, Lingshou County Boyuan Foundry Co. Ltd, Handan Qunshan Foundry Co. Ltd, Heping Cast Co. Ltd Yi County, Hong Guang Handan Cast Foundry Co. Ltd, Shanxi Yuansheng Casting and Forging Industrial Co. Ltd, Botou City Wangwu Town Tianlong Casting Factory ja Tangxian Hongyue Machinery Accessory Foundry Co. Ltd. (edaspidi „üheksa ülejäänud apellanti“) paluvad tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 19. mai 2021. aasta otsuse China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products jt vs. komisjon (T‑254/18, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2021:278), millega Üldkohus jättis rahuldamata apellantide hagi, milles paluti tühistada komisjoni 29. jaanuari 2018. aasta rakendusmäärus (EL) 2018/140, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist pärit teatavate malmist toodete impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse selle impordi suhtes kehtestatud ajutine tollimaks ning lõpetatakse uurimine seoses Indiast pärit teatavate malmist toodete impordiga (ELT 2018, L 25, lk 6; edaspidi „vaidlusalune määrus“), apellante puudutavas osas.
I. Õiguslik raamistik
A. WTO õigus
2
Nõukogu 22. detsembri 1994. aasta otsusega 94/800/EÜ, mis käsitleb Euroopa Ühenduse nimel sõlmitavaid tema pädevusse kuuluvaid küsimusi puudutavaid kokkuleppeid, mis saavutati mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay voorus (1986–1994) (EÜT 1994, L 336, lk 1; ELT eriväljaanne 11/21, lk 80), kiitis Euroopa Liidu Nõukogu heaks Marrakechis 15. aprillil 1994 alla kirjutatud Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) asutamislepingu ning selle lepingu lisades 1–3 olevad kokkulepped, mille hulgas on 1994. aasta üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe VI artikli rakendamise leping (EÜT 1994, L 336, lk 103; ELT eriväljaanne 11/29, lk 189; edaspidi „dumpinguvastane leping“).
3
Dumpinguvastase lepingu artiklis 3.1 on ette nähtud:
„Kahju tuvastamine [1994. aasta üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe (GATT)] VI artikli tähenduses peab põhinema otsesel tõendusmaterjalil ning selle käigus tuleb objektiivselt uurida nii a) dumpingimpordi mahtu ja dumpingimpordi mõju samasuguste toodete siseturuhindadele kui ka b) kõnealuse impordi järgnevat mõju selliste toodete omamaistele tootjatele.“
4
Dumpinguvastase lepingu artiklis 6.11 on sätestatud:
„Käesolevas lepingus hõlmab termin „huvitatud pooled“:
i)
juurdlusaluse toote eksportijaid, välistootjaid või importijaid või kaubandus- või tootmisettevõtete ühendusi, mille enamik liikmeid sellist toodet toodab, ekspordib või impordib;
ii)
eksportijaliikme valitsust;
iii)
importijaliikme samasuguse toote tootjaid või kaubandus- või tootmisettevõtete ühendusi, mille enamik liikmeid toodab samasugust toodet importijaliikme territooriumil.
Selle loendiga ei keelata liikmetel huvitatud poolte hulka lugeda ka muid oma- või välismaiseid pooli peale ülalnimetatute.“
B. Liidu õigus
5
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2016. aasta määruse (EL) 2016/1036 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Liidu liikmed (ELT 2016, L 176, lk 21; edaspidi „alusmäärus“), põhjendus 12 on sõnastatud järgmiselt:
„On vaja täpsustada, kuidas huvitatud isikutele teatada, millist teavet ametiasutused nõuavad. Huvitatud isikutele peaks andma piisava võimaluse esitada kõik asjakohased tõendid ja kaitsta oma huve. Samuti on soovitav sätestada selgelt reeglid ja kord, mida tuleb uurimise käigus järgida, eelkõige reeglid, mille kohaselt huvitatud isikud peavad andma endast teada, esitama oma seisukohad ja esitama teabe kindlaksmääratud tähtajaks, selleks et neid seisukohti ja seda teavet arvesse võetaks. Samuti on kohane ette näha tingimused, mille alusel huvitatud isik võib omada juurdepääsu teiste huvitatud isikute esitatud teabele ja selle kohta oma arvamust esitada. Samuti peaksid liikmesriigid ja komisjon teabe kogumiseks koostööd tegema.“
6
Alusmääruse artikli 1 lõikes 4 on sätestatud:
„Käesolevas määruses tähendab mõiste „samasugune toode“ toodet, mis on vaatlusaluse tootega identne, see tähendab täiesti sarnane, või sellise toote puudumisel muud toodet, mis ei ole vaatlusaluse tootega küll täiesti sarnane, kuid on omadustelt väga sarnane.“
7
Alusmääruse artiklis 3 „Kahju tuvastamine“ on ette nähtud:
„1.   Kui ei ole kindlaks määratud teisiti, siis tähendab mõiste „kahju“ käesoleva määruse kohaselt liidu tootmisharule tekitatud olulist kahju, liidu tootmisharule olulise kahju tekitamise ohtu või liidu tootmisharu rajamise olulist pidurdamist ning seda tõlgendatakse käesolevas artiklis ettenähtud korras.
2.   Kahju tuvastamine põhineb otsesel tõendusmaterjalil ja selle raames uuritakse objektiivselt:
a)
dumpinguhinnaga impordi mahtu ja mõju samasuguste toodete hindadele liidu turul ja
b)
kõnealuse impordi edaspidist mõju liidu tootmisharule.
3.   Dumpinguhinnaga impordi mahu asjus pööratakse tähelepanu sellele, kas dumpinguhinnaga import on absoluutnäitajate poolest või liidu tootmis- või tarbimisnäitajate suhtes oluliselt suurenenud. Dumpinguhinnaga impordi mõju suhtes hindadele pööratakse tähelepanu sellele, kas dumpinguhinnaga impordi mõjul on toimunud oluline hinna allalöömine võrreldes liidu tootmisharu samasuguse toote hinnaga või kas sellise impordi mõjul hinnad muidu oluliselt langevad või takistatakse olulisel määral hinnatõuse, mis muidu aset leiaksid. Otsustamisel ei tarvitse saada määravaks üks või mitu loetletud tegureist.
[…]
5.   Uurides dumpinguhinnaga impordi mõju asjaomasele liidu tootmisharule, hinnatakse kõiki asjakohaseid tootmisharu seisundit mõjutavaid majandustegureid ja -näitajaid, sh asjaolu, et tootmisharu on veel toibumas varasema dumpingu või subsideerimise mõjudest; tegeliku dumpingumarginaali suurusjärku; müügi, kasumi, toodangu, turuosa, tootlikkuse, investeeringutasuvuse ja tootmisvõimsuse rakendusastme tegelikku ja võimalikku vähenemist; liidu hindu mõjutavaid tegureid ning tegelikku ja võimalikku negatiivset mõju rahakäibele, laovarudele, tööhõivele, töötasudele, kasvule, kapitali kaasamise võimele ja investeeringutele. See loend ei ole ammendav, samuti ei saa otsustamisel tingimata määravaks üks või mitu loetletud tegureist.
6.   Lõike 2 alusel esitatud asjakohase tõendusmaterjaliga tuleb tõendada, et dumpinguhinnaga import põhjustab kahju käesoleva määruse tähenduses. Eelkõige tuleb tõendada, et lõike 3 alusel näidatud mahu- ja/või hinnatasemed on lõike 5 kohaselt mõjutanud liidu tootmisharu, ning et mõju ulatus võimaldab selle oluliseks liigitada.
7.   Lisaks dumpinguhinnaga impordile uuritakse ka muid teadaolevaid tegureid, millega liidu tootmisharu samal ajal kahjustatakse, ning nende teguritega tekitatud kahju ei tohi lõike 6 alusel omistada dumpinguhinnaga impordile. Tegurid, mida võib selles suhtes arvesse võtta, hõlmavad: dumpinguhinnata impordi mahtu ja hinda; nõudluse vähenemist või tarbimisharjumuste muutusi; kaubanduspiiranguid ning konkurentsi kolmandate riikide ja liidu tootjate vahel; tehnoloogia arengut ning liidu tootmisharu eksporditegevust ja tootlikkust.
[…]“.
8
Alusmääruse artikli 5 lõigetes 10 ja 11 on sätestatud:
„10.   Menetluse algatamise teates teatatakse uurimise algatamisest, nimetatakse vaatlusalune toode ja asjaomased riigid, tehakse kokkuvõte saadud teabest ning juhitakse tähelepanu vajadusele edastada komisjonile kogu asjakohane teave.
Teates teatatakse tähtajad, mille jooksul huvitatud isikud saavad endast teatada, oma seisukohad kirjalikult teatavaks teha ja teabe esitada, kui kõnealuseid seisukohti ja teavet peetakse uurimise seisukohalt vajalikuks; samuti teatatakse aeg, mille jooksul huvitatud isikud võivad taotleda komisjonilt ärakuulamist vastavalt artikli 6 lõikele 5.
11.   Komisjon teatab talle teadaolevatele asjaomastele eksportijatele, importijatele ning eksportijaid või importijaid esindavatele ühendustele, samuti ekspordiriigi esindajatele ja kaebuse esitajatele menetluse algatamisest ning, võttes kohaselt arvesse konfidentsiaalse teabe kaitset, esitab teadaolevatele eksportijatele ning ekspordiriigi ametiasutustele lõike 1 kohaselt saadud kirjaliku kaebuse täieliku teksti ning teeb selle teistele asjaomastele huvitatud isikutele nende taotlusel kättesaadavaks. Kui asjaomaste eksportijate arv on eriti suur, võib kirjaliku kaebuse täieliku teksti esitada üksnes ekspordiriigi ametiasutustele või asjaomasele kaubandusettevõtete ühendusele.“
9
Alusmääruse artiklis 6 „Uurimine“ on ette nähtud:
„1.   Pärast menetluse algatamist alustab komisjon koostöös liikmesriikidega uurimist liidu tasandil. Selline uurimine hõlmab nii dumpingut kui kahju ning neid uuritakse ühel ajal.
[…]
3.   Komisjon võib nõuda liikmesriikidelt teabe esitamist ja liikmesriigid teevad kõik vajaliku, et neid nõudmisi täita.
Nad saadavad komisjonile nõutud teabe koos kõigi toimunud inspekteerimiste, kontrollimiste ja uurimiste tulemustega.
Kui kõnealune teave pakub üldist huvi või kui liikmesriik selle edastamist nõuab, saadab komisjon selle liikmesriikidele, juhul kui teave ei ole konfidentsiaalne. Konfidentsiaalse teabe puhul edastatakse selle mittekonfidentsiaalne kokkuvõte.
4.   Komisjon võib nõuda, et liikmesriik teeks kõik vajalikud kontrollimised ja inspekteerimised, eriti importijate, kaubandusringkondade ja liidu tootjate seas, ning teostaks uurimisi kolmandates riikides, kui asjaomased äriühingud annavad oma nõusoleku ja kui kõnealuse riigi valitsust on ametlikult teavitatud ning ta ei esita vastuväidet.
Liikmesriigid teevad kõik vajaliku, et täita komisjoni nõudmisi.
Komisjoni ametnikud võivad komisjoni või liikmesriigi taotlusel liikmesriikide ametnikke nende ülesannete täitmisel abistada.
5.   Huvitatud isikud, kes on endast teatanud artikli 5 lõike 10 kohaselt, kuulatakse ära, kui nad on esitanud Euroopa Liidu Teatajas avaldatud teadaandes ettenähtud tähtaja jooksul kirjaliku ärakuulamistaotluse, milles kinnitatakse, et nad on asjast huvitatud isikud, kellele menetluse tulemus tõenäoliselt mõju avaldab, ning esitatakse konkreetsed põhjused, miks nad tuleks ära kuulata.
[…]
7.   Kaebuse esitajad, importijad, eksportijad ja neid esindavad ühendused ning kasutajad ja tarbijaorganisatsioonid, kes on andnud endast teada artikli 5 lõike 10 kohaselt, samuti ekspordiriigi esindajad võivad kirjaliku taotluse korral tutvuda kogu teabega, mis ükskõik milline uurimisega seotud isik on kättesaadavaks teinud, välja arvatud liidu või liikmesriikide asutusesisesed dokumendid, kui see teave on nende huvide esitamiseks oluline, ei ole artikli 19 tähenduses konfidentsiaalne ning seda kasutatakse uurimise käigus.
Kõnealused isikud võivad nimetatud teabe kohta esitada oma tähelepanekuid, mis võetakse arvesse niivõrd, kuivõrd need on piisavalt põhjendatud.
[…]
9.   Artikli 5 lõike 9 alusel algatatud menetluse puhul viiakse uurimine võimaluse korral lõpule ühe aasta jooksul. Igal juhul tuleb uurimine lõpetada 15 kuu jooksul pärast selle algatamist kas artikli 8 kohaselt tehtud järelduste põhjal, mis on saadud kohustuste võtmisel, või artikli 9 kohaselt tehtud järelduste põhjal, mis on saadud lõplike meetmete võtmisel.“
10
Alusmääruse artiklis 17 „Väljavõtteline uuring“ on märgitud:
„1.   Juhul kui kaebuste esitajaid, eksportijaid, importijaid, tooteliike või tehinguid on palju, võib uurimine piirduda mõistliku hulga isikute, toodete või tehingutega, kasutades valiku ajal kättesaadava teabe põhjal statistiliselt õigeid valimeid, või suurima tüüpilise toodangu-, müügi- või ekspordimahuga, mida on nende käsutuses oleva aja jooksul võimalik uurida.
2.   Isikute, tooteliikide või tehingute lõplik valik kõnesolevate väljavõttelist uuringut käsitlevate sätete alusel jääb komisjoni ülesandeks, kuigi eelistatav on, kui valimid võetakse asjaomaste isikutega konsulteerides ja nende nõusolekul, tingimusel et sellised isikud annavad endast teada ja teevad piisava teabe kättesaadavaks kolme nädala jooksul alates uurimise algatamisest, võimaldamaks valida tüüpilist valimit.
[…]“.
11
Alusmääruse artiklis 20 „Avalikustamine“ on sätestatud:
„1.   Kaebuse esitajad, importijad, eksportijad ja neid esindavad ühendused ning ekspordiriigi esindajad võivad taotleda selliste oluliste faktide ja kaalutlustega seotud üksikasjade avalikustamist, mille alusel ajutised meetmed kehtestati. Avalikustamise taotlus esitatakse kirjalikult kohe pärast ajutiste meetmete kehtestamist ning avalikustamine toimub kirjalikult nii kiiresti kui võimalik.
2.   Lõikes 1 nimetatud isikud võivad taotleda selliste oluliste faktide ja kaalutluste lõplikku avalikustamist, mille alusel kavatsetakse soovitada lõplike meetmete kehtestamist või uurimise või menetluse lõpetamist ilma meetmeid kehtestamata, kusjuures erilist tähelepanu pööratakse selliste faktide ja kaalutluste avalikustamisele, mis erinevad ajutiste meetmete puhul kasutatutest.
3.   Lõikes 2 sätestatud lõpliku avalikustamise taotlused adresseeritakse komisjonile kirjalikult ja ajutise tollimaksu kehtestamise puhul peavad need laekuma hiljemalt üks kuu pärast kõnealuse tollimaksu kehtestamise avaldamist. Kui ajutist tollimaksu ei ole kohaldatud, antakse isikutele võimalus taotleda lõplikku avalikustamist komisjoni sätestatud tähtaja jooksul.
[…]“.
12
Alusmääruse artikli 21 lõige 2 on sõnastatud järgmiselt:
„Et ametiasutustel oleks kindel alus kõikide vaadete ja kogu teabe arvessevõtmiseks selle üle otsustamisel, kas meetmete kehtestamine on liidu huvides või mitte, võivad kaebuse esitajad, importijad ja neid esindavad ühendused, kasutajate esindajad ja tarbijaid esindavad organisatsioonid dumpinguvastast tollimaksu käsitleva uurimise algatamise teates näidatud tähtaja jooksul endast teatada ja komisjonile teavet anda. Teave või selle kokkuvõte tehakse kättesaadavaks teistele käesolevas artiklis nimetatud isikutele ja neil on õigus sellele vastata.“
II. Vaidluse taust
13
Vaidluse taust on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–9 ja selle saab käesoleva kohtuotsuse huvides kokku võtta järgmiselt.
14
Seitse malmist toodete liidu tootjat esitasid 31. oktoobril 2016 komisjonile kaebuse, milles paluti algatada dumpinguvastane menetlus seoses Hiinast ja Indiast pärit teatavate malmist toodete impordiga. Kaebust toetasid kaks teist malmist toodete liidu tootjat (need üheksa tootjat edaspidi „kaebajad“).
15
Komisjon avaldas 10. detsembril 2016 teate Hiina Rahvavabariigist ja Indiast pärit teatavate malmist toodete importi käsitleva dumpinguvastase menetluse algatamise kohta (ELT 2016, C 461, lk 22). Selles menetluses on uurimisalune toode äravoolukanalite restid. Teate punktis 2 on see määratletud kui teatavad lamellaargrafiitmalmist (hallmalmist) või keragrafiitmalmist (kõrgtugevast malmist) valandid ning nendega seotud osad maapinnal või selle all asuvate süsteemide katmiseks või maapinnal või selle all asuvatele süsteemidele juurdepääsemiseks või nende vaatlemise võimaldamiseks (edaspidi „vaatlusalune toode“).
16
Dumpingut ja kahju käsitlev uurimine hõlmas ajavahemikku 1. oktoobrist 2015 kuni 30. septembrini 2016 (edaspidi „uurimisperiood“). Kahju hindamise seisukohalt asjakohaste suundumuste uurimine hõlmas ajavahemikku 1. jaanuarist 2013 kuni 30. septembrini 2016 (edaspidi „vaatlusalune periood“).
17
CCCME on Hiina õiguse alusel asutatud ühendus, mille liikmete hulgas on vaatlusalust toodet eksportivad Hiina tootjad. Ta osales vaatlusaluse toote importi käsitlevas dumpinguvastases menetluses. Ülejäänud üheksa apellanti on üheksa vaatlusalust toodet eksportivat Hiina tootjat, kellest kaks kaasas komisjon selle menetluse otstarbel Hiina eksportivate tootjate valimisse.
18
Komisjon võttis 16. augustil 2017 vastu rakendusmääruse (EL) 2017/1480, millega kehtestatakse ajutine dumpinguvastane tollimaks teatavate Hiina Rahvavabariigist pärit malmist toodete impordi suhtes (ELT 2017, L 211, lk 14; edaspidi „ajutine määrus“).
19
Komisjon võttis 29. jaanuaril 2018 vastu vaidlusaluse määruse, millega ta kehtestas teatavate Hiinast pärit malmist toodete impordi suhtes lõpliku dumpinguvastase tollimaksu.
III. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
20
Üldkohtu kantseleisse 23. aprillil 2018 saabunud hagiavalduses palusid apellandid tühistada vaidlusaluse määruse.
21
Üldkohtu esimese koja presidendi 24. oktoobri 2018. aasta määrusega said EJ Picardie, Fondatel Lecomte, Fonderies Dechaumont, Fundiciones de Ódena SA, Heinrich Meier Eisengießerei GmbH & Co. KG, Saint Gobain Construction Products UK Ltd, Saint Gobain PAM Canalisation, varem Saint-Gobain PAM, ja Ulefos Oy (edaspidi „menetlusse astujad“) loa astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks.
22
Apellandid põhjendasid Üldkohtule esitatud hagi kuue väitega. Komisjon vaidles vastu nii hagi vastuvõetavusele kui ka hagi põhjendatusele.
23
Hagi vastuvõetavuse küsimuses puutuvad käesoleva apellatsioonkaebuse raames asjasse ainult Üldkohtu hinnangud, mis käsitlevad ühelt poolt CCCME õigust esitada hagi enda nimel ja oma liikmete nimel ning teiselt poolt volikirju, mille üheksa ülejäänud apellanti andsid oma advokaatidele, et neid kohtus esindada.
24
Mis puudutab CCCME õigust esitada oma menetluslike õiguste kaitsmiseks hagi enda nimel, siis väitis komisjon, et sellel ühendusel ei olnud seda õigust, kuna haldusmenetluses anti talle need menetluslikud õigused ekslikult. Üldkohus lükkas selle vastuvõetamatuse vastuväite tagasi, leides sisuliselt, et CCCMEd peeti kogu haldusmenetluse jooksul huvitatud isikuks, kellele tuleb anda menetluslikud õigused, ning sellega seoses tehtud viga, kui see osutub tõendatuks, ei mõjuta haldusmenetluse jooksul tunnustatud ja antud õigusi.
25
Mis puudutab CCCME õigust esitada hagi oma liikmete nimel, siis lükkas Üldkohus tagasi komisjoni vastuväite, mille kohaselt ei saa CCCME esindada oma liikmeid kohtus põhjusel, et ta ei ole esindav ühendus liikmesriikide ühise õigustraditsiooni tähenduses. Üldkohtu hinnangul ei ole vastav nõue vajalik selleks, et ühendus saaks liidu kohtutes tegutseda oma liikmete nimel.
26
Üheksa ülejäänud apellandi poolt oma advokaatidele antud volikirjade kohta väitis komisjon, et need ei kehti, kuna nendele alla kirjutanud isikute ametinimetus ei olnud selgelt välja toodud ning nende pädevus volikirjade allkirjastamiseks ei olnud tõendatud. Üldkohus lükkas selle vastuväite tagasi, leides, et tema kodukorra kohaselt ei ole nõutavad tõendid selle kohta, et advokaadile on andnud volituse selleks õigustatud isik.
27
Seoses apellantide hagi põhjendatusega puutuvad käesoleva apellatsioonkaebuse raames asjasse ainult Üldkohtu hinnangud, mis käsitlevad esimese väite esimest ja viiendat osa, teise väite teist ja kolmandat osa ning kolmanda väite teist ja kolmandat osa.
28
Üldkohus lükkas esimese väite esimese osa analüüsi raames tagasi apellantide etteheited kohanduste kohta, mida komisjon selleks, et arvutada dumpinguhinnaga impordi maht vastavalt alusmääruse artiklile 3, tegi Euroopa Liidu Statistikaameti (Eurostat) andmetes, mis on klassifitseeritud toote kontrollnumbrite alla.
29
Esimese väite viienda osa hindamise käigus lükkas Üldkohus tagasi apellantide etteheite, mille kohaselt kasutas komisjon Saint-Gobain PAMi kahju arvutamiseks hindasid, mida kohaldati edasimüügiks kontsernis, kuhu see tootja kuulus, hindamata nende hindade sõltumatust.
30
Apellandid väitsid teise väite teises osas, et komisjon keeldus ekslikult tegemast segmendipõhist analüüsi selleks, et teha kindlaks põhjuslik seos dumpinguvastase impordi ja tuvastatud kahju vahel. Vastuseks sellele väitele asus Üldkohus sisuliselt seisukohale, et segmendipõhist analüüsi ei ole vaja teha, kui tooted on vastastikku piisavalt asendatavad, ning nende asendatavuse puudumise ja seega sellise analüüsi tegemise vajaduse tuvastamiseks ei piisa sellest, et tooted kuuluvad erinevatesse tootevalikutesse, ega sellest, et teatav toode on tarbijate esmavalik või nad eelistavad seda.
31
Teise väite kolmandas osas heitsid apellandid komisjonile muu hulgas ette seda, et ta ei hinnanud piisavalt hinna allalöömise olulisust, kui võtta arvesse asjaolu, et hindade allalöömist ei tuvastatud 37,4% puhul valimisse kaasatud liidu tootjate liidus toimunud kogumüügist. Üldkohus lükkas selle väiteosa tagasi, leides, et kuivõrd vaatlusalune toode hõlmab mitut liiki tooteid, mis on vastastikku asendatavad, oli allalöömismarginaali olemasolu, mis jääb vahemikku 31,6–39,2% ja mis puudutab valimisse kaasatud liidu tootjate müügist 62,6%, piisav, et järeldada hinna märkimisväärset allalöömist alusmääruse artikli 3 lõike 3 tähenduses.
32
Mis puudutab kolmandat väidet, mille kohaselt on rikutud apellantide menetluslikke õigusi, kuna neile ei edastatud nende huvide kaitseks olulist teavet, siis leidis Üldkohus, et väide on vastuvõetav osas, milles CCCME esitas selle enda nimel. Üldkohus lükkas selle väite aga tagasi osas, milles selle esitasid CCCME liikmed ja üheksa ülejäänud apellanti, kuna need liikmed ja need apellandid ei olnud osalenud uurimises või esitanud taotlusi asjasse puutuva teabe saamiseks. Üldkohus lükkas tagasi ka apellantide argumendi, mille kohaselt kasutas CCCME selle uurimise käigus nende liikmete ja nende apellantide menetluslikke õigusi nende nimel, kuna CCCME tegutses üksusena, kes esindab Hiina asjaomast tootmisharu tervikuna, mitte teatavaid oma liikmeid individuaalselt.
33
CCCME väitis selle kolmanda väite põhjendatuse kohta selle väite teises ja kolmandas osas, et komisjon rikkus tema menetluslikke õigusi seeläbi, et jättis talle esitamata esiteks koondkujul teatavad andmed, muu hulgas normaalväärtuse arvutuste kohta, Hiina impordi mõju kohta hindadele ja kahju kõrvaldamise taseme kohta, ning teiseks hinnangud, mis puudutavad makromajanduslikke andmeid, teavet imporditud toodete ja India ja liidu tootjate toodete võrdluse kohta ning asjaomastest kolmandatest riikidest pärit impordi mahu arvutuste kohta. Üldkohus lükkas teise ja kolmanda väiteosa tagasi, leides sisuliselt, et komisjon esitas CCCME-le teavet, mis võimaldas tal oma huve tõhusalt kaitsta.
34
Vaidlustatud kohtuotsusega jättis Üldkohus selle hagi tervikuna rahuldamata.
IV. Poolte nõuded
35
Apellandid paluvad Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–
tühistada vaidlusalune määrus neid puudutavas osas;
–
mõista komisjonilt välja nii Üldkohtus kui ka Euroopa Kohtus toimunud menetlusega seotud kohtukulud, sh apellantide kohtukulud, ning
–
jätta menetlusse astujate kohtukulud nende endi kanda.
36
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles sellega tunnistatakse esimeses kohtuastmes esitatud hagi vastuvõetavaks;
–
tunnistada esimeses kohtuastmes esitatud hagi vastuvõetamatuks;
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ning
–
mõista mõlema kohtuastme kohtukulud välja apellantidelt.
37
Menetlusse astujad paluvad Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata;
–
tunnistada, et CCCMEd ei saa pidada esindavaks ühenduseks alusmääruse tähenduses, ning
–
mõista kohtukulud välja apellantidelt.
V. Apellatsioonkaebus
38
Apellandid esitavad apellatsioonkaebuse põhjendamiseks viis väidet. Esimene kuni neljas väide puudutavad vigu, mille Üldkohus väidetavalt tegi, kui jättis tuvastamata, et komisjon rikkus vaidlusaluse määruse vastuvõtmisel alusmääruse artikli 3 lõikeid 2, 3 ja 5–7. Viiendas väites kinnitavad apellandid, et Üldkohus tunnistas vääralt osaliselt vastuvõetamatuks nende Üldkohtus esitatud hagi kolmanda väite, mille kohaselt on rikutud nende menetluslikke õigusi, ning et ta kohaldas alusmääruse artikli 6 lõike 7, artikli 19 lõigete 1 ja 2 ning artikli 20 lõigete 2 ja 4 alusel nende õiguste hindamisel valesti õigusnorme.
39
Komisjon ja menetlusse astujad leiavad, et apellantide esimeses kohtuastmes esitatud hagi oleks tulnud tunnistada vastuvõetamatuks ning igal juhul ei ole nende apellatsioonkaebus põhjendatud.
A. Üldkohtule esitatud hagi
40
Komisjon väidab, et esimeses kohtuastmes esitatud hagi oli vastuvõetamatu, kuna CCCME-l ei olnud õigust esitada hagi enda nimel, tal ei onud volitust esindada oma liikmeid kohtus ning üheksa ülejäänud apellanti ei andnud oma advokaatidele volitust nõuetekohaselt.
41
Apellandid vaidlevad nendele argumentidele vastu põhjusel, et sellega, et komisjon palub Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles sellega tunnistati esimeses kohtuastmes esitatud hagi vastuvõetavaks, ja tunnistada hagi vastuvõetamatuks, esitas ta vastuapellatsioonkaebuse, pidamata kinni Euroopa Kohtu kodukorra artikli 176 lõikes 2 ette nähtud nõuetest.
42
Sellega seoses olgu meenutatud, et tühistamishagide vastuvõetavust puudutavad küsimused on avalikust huvist tulenevad küsimused, mida liidu kohtud peavad kontrollima mis tahes hetkel ja ka omal algatusel (vt selle kohta 27. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Stichting Woonlinie jt vs. komisjon, C‑133/12 P, EU:C:2014:105, punkt 32, ning 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus Ja zum Nürburgring vs. komisjon, C‑647/19 P, EU:C:2021:666, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
43
Järelikult võib Euroopa Kohus apellatsioonkaebuse läbivaatamise raames hinnata esimeses kohtuastmes esitatud hagi vastuvõetavust, sõltumata sellest, et selle on kahtluse alla seadnud pool, kes esitas kostja vastuse, kuid ei esitanud Euroopa Kohtu kodukorra artikli 176 lõike 2 alusel vastuapellatsioonkaebust (vt selle kohta 28. veebruari 2019. aasta kohtuotsus nõukogu vs. Growth Energy ja Renewable Fuels Association, C‑465/16 P, EU:C:2019:155, punktid 56–59 ja seal viidatud kohtupraktika).
44
Järelikult tuleb käesoleva kohtuotsuse punktis 41 mainitud apellantide vastuväide tagasi lükata.
1.
CCCME õigus esitada hagi enda nimel
a)
Poolte argumendid
45
Komisjon väidab, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 52–75 kohaldas Üldkohus õigusnormi valesti, kui ta leidis, et sellest, et CCCMEd tunnustati haldusmenetluse käigus esindava ühendusena, piisab tuvastamaks, et ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud tingimus, mille kohaselt peab akt, mille peale on hageja hagi esitanud, teda otseselt ja isiklikult puudutama, on CCCME puhul täidetud. Küsimus, kas mõnel üksusel on õigus esitada Üldkohtule hagi, ei sõltu sellest, et haldusmenetluse käigus tunnustatakse selle üksuse sellist õigust, vaid asjasse puutuvas valdkonnas kohaldatavatest normidest. Üldkohus peab seega ise hindama, kas CCCME vastas tingimustele, mis peavad olema täidetud selleks, et teda saaks pidada vastavalt alusmäärusele esindavaks ühenduseks, ja kas tal oli seega õigus esitada hagi enda nimel.
46
Menetlusse astujad nõustuvad komisjoni argumentidega ja väidavad, et CCCME ei ole mitte vaatlusaluse toote Hiina eksportivaid tootjaid esindav ühendus, vaid üksus, mille kaudu Hiina valitsus neid eksportivaid tootjaid kontrollib. CCCME tegutseb Hiina Rahvavabariigi tsiviilasjade ministeeriumi ja kaubandusministeeriumi järelevalve ja juhtimise all ning ametialaste suuniste alusel.
47
Apellandid leiavad, et CCCME on esindav ühendus alusmääruse tähenduses ja ta on seega selles määruses osutatud huvitatud isik. Komisjon pidas teda huvitatud isikuks nii vaidlusaluse määruse vastuvõtmisega päädinud uurimises kui ka muudes varasemates dumpinguvastastes uurimistes. Vaidlustatud kohtuotsuses Üldkohtu esitatud põhjustel puudutab vaidlusalune määrus teda otseselt ja isiklikult.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
48
Sissejuhatuseks olgu meenutatud, et füüsilise või juriidilise isiku poolt ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel niisuguse akti peale esitatud hagi vastuvõetavus, mille adressaat ta ei ole, eeldab, et isikul on hagi esitamise õigus, mis esineb kahel juhul. Ühest küljest võib niisuguse hagi esitada tingimusel, et see akt puudutab isikut otseselt ja isiklikult. Teisest küljest võib selline isik esitada hagi üldkohaldatava akti peale, mis ei vaja rakendusmeetmeid, kui see akt puudutab teda otseselt (16. märtsi 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Jiangsu Seraphim Solar System ning nõukogu vs. Jiangsu Seraphim Solar System ja komisjon, C‑439/20 P ja C‑441/20 P, EU:C:2023:211, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
49
Komisjon leiab oma vastuvõetamatuse vastuväites, et Üldkohus otsustas nendest kahest juhust esimest analüüsides ekslikult, et CCCME-l oli oma menetluslike õiguste kaitsmiseks õigus esitada hagi enda nimel. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 52–75 rajas Üldkohus oma hinnangu CCCME õiguse kohta esitada hagi enda nimel asjaolule, et vaidlusaluse määruse vastuvõtmisega päädinud dumpinguvastase menetluse käigus andis komisjon talle need õigused. Üldkohus ei kontrollinud siiski õiguste andmise õiguspärasust. Nende õiguste andmine CCCME‑le on aga õigusvastane, kuna viimati nimetatu ei ole mitte esindav ühendus alusmääruse tähenduses, vaid Hiina riigi käepikendus.
50
Väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et teised isikud, kes ei ole otsuse adressaadid, ei saa väita, et otsus puudutab neid isiklikult ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses, välja arvatud juhul, kui otsus mõjutab neid nende eriliste omaduste või erilise faktilise olukorra tõttu, mis neid kõigist teistest isikutest eristab ja seega individualiseerib neid sarnaselt otsuse adressaadiga (12. juuli 2022. aasta kohtuotsus Nord Stream 2 vs. parlament ja nõukogu, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, punkt 156 ja seal viidatud kohtupraktika).
51
Isikute hulgas, kes liidu aktis võivad olla individualiseeritud samamoodi otsuse adressaatidega, on selle akti vastuvõtmise protsessis osalenud isikud. Isiku osalemine menetluses, mille tulemusel võetakse vastu selline akt, võib kaasa tuua selle isiku seoses kõnealuse aktiga individualiseerimise siiski üksnes juhul, kui liidu õigusnormist tulenevad talle teatud menetluslikud tagatised (vt selle kohta 4. oktoobri 1983. aasta kohtuotsus Fediol vs. komisjon_191/82, EU:C:1983:259, punkt 31, ja 17. veebruari 2009. aasta kohtuotsus Galileo Lebensmittel vs. komisjon, C‑483/07 P, EU:C:2009:95, punkt 53). Isiku hagi esitamise õiguse täpne ulatus liidu õigusakti vaidlustamisel sõltub nimelt tema õiguslikust seisundist, mis on liidu õiguses kindlaks määratud eesmärgiga kaitsta tema sellisel viisil tunnustatud õiguspäraseid huve (28. veebruari 2019. aasta kohtuotsus nõukogu vs. Growth Energy ja Renewable Fuels Association, C‑465/16 P, EU:C:2019:155, punkt 107 ja seal viidatud kohtupraktika).
52
Järelikult peavad isiku menetluslikud õigused olema talle antud õiguspäraselt, et saaks asuda seisukohale, et need õigused puudutavad teda isiklikult, ja tal oleks õigus esitada hagi akti peale, mis võeti vastu neid õigusi rikkudes.
53
Käesolevas asjas vaidles komisjon Üldkohtus esitatud kostja vastuses vastu selle hagi vastuvõetavusele, mille CCCME esitas oma menetluslike õiguste rikkumisele tuginemiseks, põhjusel, et CCCME ei olnud huvitatud isik, kelle need õigused tulenesid alusmäärusest. Järelikult oleks Üldkohus pidanud selle hagi vastuvõetavuse hindamiseks analüüsima, kas sellest määrusest tulenesid CCCME‑le menetluslikud õigused.
54
Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 53–60 siiski, et vaidlusalune määrus puudutas CCCMEd isiklikult, kuna kogu menetluse jooksul, mis päädis selle määruse vastuvõtmisega, pidas komisjon teda huvitatud isikuks, kes esindab muu hulgas Hiina valutööstust, kuna ta andis talle menetluslikke õigusi, sh õiguse tutvuda uurimistoimikuga, õiguse saada ajutisi ja lõplikke järeldusi, õiguse esitada nende kohta märkusi ning õiguse osaleda selle menetluse raames korraldatud kahel ärakuulamisel.
55
Järelikult tuleb tõdeda, et Üldkohus jättis analüüsimata, kas nende menetluslike õiguste andmine CCCME-le oli õiguspärane, ning et seega kohaldas ta valesti õigusnormi, kui ta hindas, kas ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud tingimus, mille kohaselt peab akt, mille peale hageja on esitanud hagi, teda puudutama isiklikult, oli CCCME puhul täidetud.
56
Seda järeldust ei sea kahtluse alla vaidlustatud kohtuotsuse punktis 64 esitatud Üldkohtu kaalutlus, et isegi kui CCCME-le nende õiguste andmisega komisjoni tehtud viga peaks osutuma tõendatuks, ei kõrvalda see haldusmenetluses toimunud tunnustamist ja omistatud seisundit, seda enam, et pärast selle menetluse lõppu jäi komisjonile võimalus vaidlusalune määrus tühistada ja menetlust jätkata, parandades vea selle tegemise etapis. Nimelt ei saa komisjoni poolt haldusmenetluses tehtud otsused ja komisjoni võimalus neid parandada piirata liidu kohtu poolt talle esitatud hagi vastuvõetavuse hindamist.
57
Sama moodi on õigusnormi valesti kohaldatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 71–75 esitatud Üldkohtu analüüsis ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud tingimuse kohta, mille kohaselt peab akt, mille peale hageja on esitanud hagi, teda puudutama isiklikult, kuna see analüüs rajaneb samuti asjaolul, et komisjon andis haldusmenetluse käigus CCCME-le menetluslikke õigusi.
58
Need õigusnormi rikkumised toovad CCCME enda nimel esitatud hagi vastuvõetamatuse kaasa siiski üksnes juhul, kui on tõendatud, et kõnealuseid menetluslikke õigusi ei saanud talle anda õiguspäraselt. Seega tuleb hinnata, kas alusmääruse alusel tuli CCCME-le need õigused anda.
59
CCCME on selles küsimuses seisukohal, et need õigused tulenevad talle alusmäärusest, kuna ta on vaatlusaluse toote eksportijaid või importijaid esindav ühendus.
60
Kuigi alusmääruse artikli 5 lõikega 11, artikli 6 lõikega 7, artikli 20 lõigetega 1 ja 2 ning artikli 21 lõikega 2 on dumpinguhinnaga toote eksportijaid või importijaid esindavale ühendusele antud teatavad menetluslikud õigused, ei ole selles määruses määratletud nendes sätetes sisalduvat mõistet „eksportijaid või importijaid esindav ühendus“.
61
Väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et selle mõiste tõlgendamisel ei tule seega arvesse võtta mitte ainult nende sätete sõnastust, kus see mõiste esineb, vaid ka nende sätete konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa need sätted on (vt selle kohta 22. juuni 2021. aasta kohtuotsus Venezuela vs. nõukogu (kolmanda riigi puutumus), C‑872/19 P, EU:C:2021:507, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika). Lisaks, kuna liidu sõlmitud rahvusvahelised lepingud on liidu teisese õiguse aktide suhtes ülimuslikud, tuleb seda mõistet tõlgendada võimaluse piires kooskõlas nende lepingutega, mille hulka kuulub dumpinguvastane leping (vt selle kohta 28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Yieh United Steel vs. komisjon, C‑79/20 P, EU:C:2022:305 punkt 101 ja seal viidatud kohtupraktika).
62
Sõnasõnalise tõlgenduse kohaselt tähistab mõiste „eksportijaid või importijaid esindav ühendus“ isikute ühendust, kes esindab importijaid või eksportijaid üldiselt.
63
Sellest tuleneb esiteks, et see mõiste ei tähista isikuid või üksusi, kes esindavad muid huve peale importijate või eksportijate huvide, näiteks eelkõige riigi huve. Seda tõlgendust kinnitab selle mõiste kontekst. Nimelt on alusmääruse artikli 5 lõikes 11, artikli 6 lõikes 7 ja artikli 20 lõikes 1 dumpinguvastase menetluse eraldiseisvate huvitatud isikutena nimetatud ühelt poolt „eksportijaid või importijaid esindavaid ühendusi“ ning teiselt poolt ekspordiriigi „ametiasutusi“ või „esindajaid“.
64
Seda tõlgendust kinnitab ka alusmääruse eesmärk võimaldada komisjonil kehtestada sobiv dumpinguvastane tollimaks hea halduse põhimõtet järgides. See eesmärk nõuab, et komisjonil oleks võimalik teada dumpinguvastases menetluses osalevate huvitatud isikute erinevaid seisukohti. Alusmääruse põhjenduses 12 on seetõttu märgitud, et huvitatud isikutele peaks antama piisav võimalus esitada kõik asjakohased tõendid ja kaitsta oma huve. Tõendid, mida võivad esitada eksportijaid või importijaid esindavad ühendused ja ekspordiriigi esindajad, ning ka nende vastavad huvid ei lange aga tingimata kokku. Need ühendused kaitsevad importijate või eksportijate kaubandus- ja tööstushuve, samas kui nende esindajate eesmärk on edendada ekspordiriigi poliitilisi ja diplomaatilisi huve.
65
Samuti on kõnealune tõlgendus kooskõlas dumpinguvastase lepingu artikliga 6.11, kuna selles artiklis eristatakse selles lepingus nimetatud huvitatud poolte hulgas lepinguosaliste ekspordiriikide valitsusi ja kaubandusühendusi või ettevõtjate ühendusi, kelle enamik liikmeid ekspordivad või impordivad dumpinguvastase uurimise vaatlusalust toodet.
66
Liidu seadusandja valikust teha vahet eksportijaid või importijaid esindavatel ühendustel ning ekspordiriigi ametiasutustel ja esindajatel nähtub, et selleks, et üksust saaks pidada esindavaks ühenduseks käesoleva kohtuotsuse punktis 63 osutatud sätete tähenduses, ei tohi ekspordiriik end sellise ühendusena esitleva üksuse tegevusse sekkuda, vaid tal peab vastupidi olema sellest riigist vajalik sõltumatus, et ta saaks tegelikult tegutseda importijate või eksportijate üldiste ja kollektiivsete huvide esindajana, mitte aga selle riigi esindajana.
67
Alusmääruses silmas peetud esindavate ühenduste sõltumatus kajastab Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 12 määratletud ühinemisvabaduse alusel ühenduste puhul tunnustatud sõltumatust, kuivõrd hartas tunnustatakse ühenduste õigust tegutseda ja toimida ilma riigi põhjendamatu sekkumiseta (vt selle kohta 18. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (ühenduste läbipaistvus), C‑78/18, EU:C:2020:476, punktid 110–113). See kokkulangevus piirdub siiski sellega, et puudub asjaomase riigi selline sekkumine, mis seab ohtu ühenduse poolt importijate või eksportijate üldiste ja kollektiivsete huvide esindamise, kuna alusmääruse eesmärk on võtta üle dumpinguvastase lepingu reeglid, mille eesmärk on edendada ülemaailmset kaubandust, mitte ühinemisvabadust.
68
Teiseks nähtub käesoleva kohtuotsuse punktides 62 ja 63 sisalduva mõiste „eksportijaid või importijaid esindav ühendus“ sõnasõnalisest tõlgendusest ja kontekstist, et sellise ühenduse eesmärk peab hõlmama dumpinguvastase uurimise vaatlusaluse toote importijate või eksportijate esindamist. Selleks esindamiseks on nõutav, et ühenduse liikmete hulgas on suur hulk selle toote importijaid või eksportijaid. Veel on selleks nõutav, et toote import või eksport nende liikmete poolt oleks märkimisväärne, et asjaomane ühendus saaks väljendada selle toote importijate või eksportijate tegevuse põhitunnuseid üldiselt.
69
Seda tõlgendust kinnitab käesoleva kohtuotsuse punktis 64 mainitud eesmärk, mida taotletakse alusmäärusega, mille kohaselt peavad eksportijaid või importijaid esindavad ühendused huvitatud isikutena saama osaleda dumpinguvastases menetluses. Nimelt saavad nende ühenduste huvid olla legitiimsed üksnes tingimusel, et nad ka tegelikult esindavad dumpinguhinnaga toote importijaid või eksportijaid.
70
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb alusmääruse tähenduses mõistet „eksportijaid või importijaid esindav ühendus“ mõista nii, et see tähistab ühendust, kelle eesmärkide hulgas on dumpinguhinnaga toote importijate või eksportijate kollektiivsete ja üldiste huvide esindamine, milleks peab see ühendus olema selle esindamise tagamiseks esiteks olema sõltumatu riigi ametivõimudest ning teiseks peab tema liikmete hulgas olema suur arv importijaid või eksportijaid, kelle sellise toote import või eksport on märkimisväärne.
71
Kuna hageja peab tõendama, et tal on õigus esitada hagi, oli käesolevas asjas CCCME ülesanne tõendada, et ta oli selline vaatlusaluse toote eksportijaid või importijaid esindav ühendus.
72
Sellega seoses väitis CCCME Üldkohtus esitatud hagiavalduses, et tema liikmete hulgas oli vaatlusaluse toote 19 eksportivat tootjat, kes vaidlusalusest määrusest tulenevalt peavad tasuma dumpinguvastast tollimaksu. Lisaks nähtub CCCME põhikirjast, et ta on mittetulunduslik ühiskondlik organisatsioon, mille on vabatahtlikult loonud Hiinas registreeritud ettevõtjad ja institutsioonid, kes tegelevad impordi ja ekspordiga, investeerimise ja koostööga masinate ja elektroonikatoodete sektoris (artikkel 2), ning et selle eesmärk on muu hulgas kaitsta oma liikmete õigusi ja legitiimseid huve ning edendada mehhaanika- ja elektroonikatööstuse jõudsat arengut (artikkel 3). Järelikult hõlmab CCCME dumpinguhinnaga eksporditava toote eksportijaid ja tal on õigus kaitsta nende huve.
73
Nagu aga märgib komisjon, on CCCME põhikirjas märgitud, et ühendus tegutseb Hiina Rahvavabariigi kahe ministeeriumi järelevalve ja juhtimise all ning ärijuhiste alusel (artikkel 4) ning ta viib oma asjaomaseid tegevusi läbi kooskõlas Hiina valitsuse määratud sihtotstarbe ja lubadega (artikli 6 lõige 2). Need asjaolud aga tõendavad, et CCCME ei ole Hiina riigi asutustest piisavalt sõltumatu, et teda saaks pidada vaatlusaluse toote eksportijaid „esindavaks ühenduseks“.
74
Samuti ei ole CCCME tõendanud, et ta esindab vaatlusaluse toote eksportijaid või importijaid. Nii märkis komisjon Üldkohtus toimunud menetluses, et CCCME tegutses kõikides masinate ja elektroonika sektorites ning tal oli üle 10000 liikme. Lisaks, vastates selle menetluse käigus talle esitatud komisjoni vastuväitele, mille kohaselt ei esinda ta märkimisväärset hulka vaatlusaluse toote eksportivatest tootjatest, piirdus CCCME viitega esiteks vaidlusaluse määruse põhjendusele 25, kus komisjon leidis, et ta esindab eelkõige Hiina valutööstust, ja teiseks Üldkohtus esitatud hagiavalduse lisas A.4 esitatud tõendile vaatlusaluse toote 19 eksportiva tootja liitumise kohta, leides, et see arv on märkimisväärne. Lisaks märkisid apellandid oma vastuses Euroopa Kohtu esitatud küsimustele, et nad edastasid komisjonile loetelu 58 malmi eksportivast Hiina tootjast, kes on CCCME liikmed. Liidu kohtutele seda loetelu siiski ei esitatud ning apellandid ei täpsustanud nende liikmete eksporditud vaatlusaluse toote kogust. Järelikult ei tõendanud CCCME, et tema liikmete hulgas oli märkimisväärne arv vaatlusaluse toote eksportijaid või importijaid, ega ka seda, et tema liikmed eksportisid vaatlusalust toodet märkimisväärses koguses.
75
Järelikult ei olnud CCCME-l kaebeõigust ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel, mistõttu tuleb hagi, mille ta esitas enda nimel, jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, ning Üldkohus analüüsis ekslikult selle hagi põhjendamiseks esitatud väiteid CCCME menetluslike õiguste rikkumise kohta.
2.
CCCME õigus esindada oma liikmeid kohtus
a)
Poolte argumendid
76
Komisjon väidab, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 98–103 kohaldas Üldkohus valesti õigusnormi, kui asus seisukohale, et oma liikmete nimel kohtusse pöördumiseks ei olnud vaja, et ühendus oleks korraldatud demokraatlikult. Tema sõnul ei tohi kutseühendus olla sellise riigi käepikendus, mis on korraldatud kommunistliku üheparteisüsteemi alusel, sest sellisel juhul peaks see ühendus kaitsma oma liikmete huve, nagu need on nende poolt demokraatlikult määratletud, selle riigi suhtes, kelle käepikendus ta on. Kontseptsioon, mille kohaselt on kutseühendus osa riigist ning kaitseb samas oma liikmete kollektiivseid huve selle riigi eest, on vastuolus liikmesriikidele ühiste esindusdemokraatia aluspõhimõtetega. Pealegi oleks selle riigi eripärade arvesse võtmine, kus ühendus on asutatud, vastuolus ELL artikli 3 lõikes 5 sätestatud põhimõttega, mille kohaselt suhetes maailmaga kaitseb ja edendab Euroopa Liit oma väärtusi.
77
CCCME vaidleb komisjoni argumentidele vastu.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
78
Komisjon väidab, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 98–103 lükkas Üldkohus vääralt tagasi vastuvõetamatuse vastuväite, mille kohaselt on hagi vastuvõetamatu osas, milles CCCME esitas selle oma liikmete nimel. Nimelt on komisjon seisukohal, et kuna CCCME on Hiina Rahvavabariigi käepikendus ja ta ei ole korraldatud demokraatlikult, ei olnud tal õigust esitada tühistamishagi oma teatavate liikmete nimel.
79
Kõigepealt tuleb märkida, et küsimus, kas ühendus võib esindada oma liikmeid liidu kohtutes tühistamishagi raames, erineb küsimusest, kas ta on alusmääruse tähenduses „eksportijaid või importijaid esindav ühendus“.
80
Seoses esimese küsimusega nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et ühendus, kes kaitseb teatavate ettevõtjate kollektiivseid huve, võib ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel esitada tühistamishagi üksnes juhul, kui ta saab tugineda enda huvile või kui ettevõtjatel, keda ta esindab, või mõnel neist on individuaalselt õigus esitada hagi (vt selle kohta 13. märtsi 2018. aasta kohtuotsus European Union Copper Task Force vs. komisjon, C‑384/16 P, EU:C:2018:176, punkt 87 ja seal viidatud kohtupraktika).
81
Seega on selle sätte alusel vastuvõetav selline hagi, mille on esitanud ühendus, tegutsedes ühe või mitme sellise liikme eest ja nimel, kelle enda hagi oleks vastuvõetav (22. detsembri 2008. aasta kohtuotsus British Aggregates vs. komisjon, C‑487/06 P, EU:C:2008:757, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika).
82
Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 84 õigesti märkis, on ühenduse võimaluse pöörduda kohtusse oma liikmete nimel eesmärk võimaldada tõhusamat õigusemõistmist, vältides olukorda, kus ühenduse liikmed esitavad samade aktide peale suurel arvul hagisid.
83
Eeltoodust nähtub, et selleks et ühendus saaks liidu kohtutele esitada tulemuslikult hagi oma liikmete nimel, on esiteks oluline, et füüsilised või juriidilised isikud, kelle nimel ta tegutseb, on tema liikmed; teiseks, et tal on volitus pöörduda nende nimel kohtusse; kolmandaks, et hagi on esitatud nende nimel; neljandaks, et vähemalt üks liikmetest, kelle nimel ta tegutseb, saaks ise esitada vastuvõetava hagi, ning viiendaks, et liikmed, kelle nimel ta tegutseb, ei ole paralleelselt esitanud liidu kohtutele hagi.
84
Vastupidi komisjoni väidetule ei nõua ühenduse poolt oma liikmete kohtus esindamine lisaks eelmises punktis nimetatud viiele tingimusele seda, et ühendus oleks korraldatud demokraatlikult. Nimelt on Euroopa Kohus ELTL artikli 263 neljandas lõigus osutatud mõiste „juriidiline isik“ analüüsimisel võtnud seisukoha, et see mõiste hõlmab nii eraõiguslikke juriidilisi isikuid kui ka avalik-õiguslikke üksusi ja kolmandaid riike, ilma et ta oleks maininud või arvesse võtnud nende demokraatlikku korraldust (vt selle kohta 22. juuni 2021. aasta kohtuotsus Venezuela vs. nõukogu (kolmanda riigi puutumus), C‑872/19 P, EU:C:2021:507, punktid 41–52). Järelikult ei sõltu nende isikute, üksuste ja riikide kaebeõigus selle sätte alusel sellisest riigikorraldusest.
85
Sellise vaidluse kontekstis, mille ese oli lõpliku dumpinguvastase tollimaksu kehtestamise määruse tühistamine, otsustas Euroopa Kohus seetõttu, nagu Üldkohus õigesti vaidlustatud kohtuotsuse punktis 99 rõhutab, et see, et ühenduse teatud liikmetel puudub hääleõigus või muu vahend, mis võimaldab neil selles ühenduses oma huve kaitsta, ei ole piisav tuvastamaks, et selle ühenduse eesmärk ei ole selliste liikmete esindamine. Sellise õiguse või vahendi puudumine ei takista seega sellel ühendusel esitada oma liikmete nimel tühistamishagi (vt selle kohta 28. veebruari 2019. aasta kohtuotsus nõukogu vs. Growth Energy ja Renewable Fuels Association, C‑465/16 P, EU:C:2019:155, punktid 120–125).
86
Sellest tuleneb, et Üldkohus otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 98–103 õigusnormi valesti kohaldamata, et ühenduse õigus pöörduda kohtusse oma liikmete nimel ei sõltu tingimusest, mis on seotud „selle ühenduse esindusvõimega liikmesriikide ühise õigustraditsiooni tähenduses“ ning seega sisuliselt ühenduse korralduse demokraatlikkusega.
87
Järelikult tuleb CCCME poolt oma liikmete nimel Üldkohtule esitatud hagi suhtes komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväide tagasi lükata.
3.
Üheksa ülejäänud apellandi poolt oma advokaatidele antud volituse nõuetelevastavus
a)
Poolte argumendid
88
Komisjon väidab, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 133–137 kohaldas Üldkohus valesti õigusnormi, kui ta tunnistas üheksa ülejäänud apellandi hagi vastuvõetavaks vaatamata sellele, et komisjon vaidlustas nende apellantide poolt oma advokaatidele antud volituse nõuetekohasuse. Komisjoni arvates ei saanud Üldkohus selle vaidlustamist kõrvale jätta põhjusel, et tema kodukorra kohaselt ei ole nõutavad tõendid selle kohta, et advokaadile on andnud volituse selleks pädevust omav isik. Vaidlustamise korral tuleneb Üldkohtu kohustus seda volitust kontrollida Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklist 21.
89
Apellandid vaidlevad komisjoni argumentidele vastu.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
90
Komisjon väidab, et üheksa ülejäänud apellandi hagid olid vastuvõetamatud, kuna nende advokaatidele antud volitus ei vastanud nõuetele ja Üldkohus ei tohtinud tagasi lükata vastuvõetamatuse vastuväidet, mille komisjon selle kohta esitas, asjaolu alusel, et tema kodukorra kohaselt ei ole nõutud tõendit selle kohta, et volituse on andnud selleks pädevust omav isik.
91
Sellega seoses on oluline meenutada, et vastavalt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklile 19, mis selle põhikirja artikli 53 esimese lõigu kohaselt on kohaldatav Üldkohtule, peab selliseid juriidilisi isikuid nagu üheksa ülejäänud apellanti liidu kohtutesse pöördumiseks esindama advokaat, kellel on õigus esineda liikmesriigi kohtus või 2. mail 1992 vastu võetud Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (ELT 1994, L 1, lk 3; ELT eriväljaanne 11/52, lk 3) muu osalisriigi kohtus.
92
Selliste isikute poolt advokaadile antud volituse osas on Üldkohtu kodukorra artikli 51 lõikes 3 ette nähtud, et advokaadid peavad juhul, kui pool, keda nad esindavad, on eraõiguslik juriidiline isik, esitama kohtukantseleile selle isiku antud volikirja. Erinevalt selle kodukorra enne 1. juulit 2015 kohaldatavast redaktsioonist ei näe see säte ette sellise isiku kohustust esitada tõendid selle kohta, et advokaadile on nõuetekohaselt andnud volituse selleks pädevust omav isik.
93
See, et artikli 51 lõikes 3 ei ole seda kohustust ette nähtud, ei vabasta siiski Üldkohut kohustusest kontrollida volituse nõuetekohasust selle vaidlustamise korral. Nimelt ei mõjuta see, et hagiavalduse esitamisel ei pea hageja seda tõendama, selle poole kohustust volitada oma advokaati nõuetekohaselt kohtusse pöördumiseks. See, et tõendamisnõue on hagiavalduse esitamisel vähem range, ei mõjuta sisulist tingimust, mille kohaselt peavad hagejaid nõuetekohaselt esindama nende advokaadid. Seega peab pool, kelle poolt oma advokaadile antud volituse nõuetekohasus on vaidlustatud, tõendama selle volituse nõuetekohasust (vt selle kohta 16. veebruari 1965. aasta kohtuotsus Barge vs. Ülemamet, 14/64, EU:C:1965:13, lk 10).
94
Nagu märkis kohtujurist sisuliselt oma ettepaneku punktides 120 ja 121, kohaldas Üldkohus järelikult valesti õigusnormi, kui ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 136 leidis, et kuna tema kodukorra kohaselt ei ole nõutud tõendid selle kohta, et advokaadile on nõuetekohaselt andnud volituse selleks pädevust omav isik, tuleb komisjoni vastuargument üheksa ülejäänud apellandi advokaatidele antud volituse nõuetekohasuse kohta tagasi lükata.
95
Seetõttu tuleb hinnata üheksa ülejäänud apellandi hagide vastuvõetavust.
96
Sellega seoses olgu märgitud, et komisjon tugines oma vastuvõetamatuse vastuväite põhjendamiseks esiteks asjaolule, et teatavad asjaomastele volikirjadele alla kirjutanud isikud ei täpsustanud oma ametinimetust ega lisanud dokumente, mis tõendaks nende õigust sellistele aktidele alla kirjutada, ning teiseks asjaolule, et teatavad neile volikirjadele alla kirjutanud isikud, kes täpsustasid, et nende ametinimetus on administraator, tegevjuht, finantskontrolör või direktor, ei tõendanud, et neil oli Hiina õiguse kohaselt õigus sellistele volikirjadele alla kirjutada.
97
Kuigi liidu kohtud peavad poolelt nõudma, et ta tõendaks advokaadile antud volituse nõuetekohasust, kui vastaspool on selle vaidlustanud, on selline kohustus siiski üksnes juhul, kui vaidlustuse aluseks on piisavalt konkreetsed ja täpsed kaudsed tõendid.
98
Käesolevas asjas ei esita komisjon selliseid kaudseid tõendeid. Nimelt ei ole selliseks kaudseks tõendiks asjaolu, et teatavad asjaomastele volikirjadele alla kirjutanud isikud on jätnud täpsustamata oma ametinimetuse, või sellise täpsustuse olemasolu korral ei tõenda, et neil on Hiina õiguse kohaselt õigus sellistele volikirjadele alla kirjutada.
99
Järelikult tuleb selle kohta komisjoni esitatud vastuväide, et üheksa ülejäänud apellandi hagid on vastuvõetamatud, tagasi lükata.
4.
Järeldus Üldkohtule esitatud hagi vastuvõetavuse kohta
100
Eeltoodut arvestades tuleb järeldada, et Üldkohtule esitatud hagi on vastuvõetav CCCME poolt oma liikmete nimel ja üheksa ülejäänud apellandi poolt esitatud osas. Kuna CCCME-l ei olnud õigust esitada hagi ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel, on see hagi aga vastuvõetamatu osas, milles CCCME esitas selle enda nimel. Üldkohus analüüsis seega ekslikult seda hagi osas, milles CCCME tugines selles oma menetluslike õiguste rikkumisele, ning seetõttu on apellatsioonkaebuses selle analüüsi kohta esitatud väited vastuvõetamatud.
B. Sisulised küsimused
1.
Esimene väide
a)
Poolte argumendid
101
Apellandid väidavad oma esimeses väites, mis koosneb kahest osast, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 152–211 ja 398–403 kohaldas Üldkohus valesti õigusnorme, kui ta hindas impordimahtu, mida tuli arvesse võtta kahju tuvastamisel alusmääruse artikli 3 alusel.
102
Esimese väite esimeses osas leiavad apellandid, et Üldkohus nõustus ekslikult komisjoni lähenemisviisiga, mille kohaselt võis käesolevas asjas selle kahju tuvastada, ekstrapoleerides võrdlusaastate ja võrdlusriikide absoluutse ja suhtelise impordimahu järgnevatele aastatele ja muudele riikidele. Selline ekstrapoleerimine rajaneb ebamõistlikul, ebausutaval ja põhjendamata eeldusel, mille kohaselt mahud ja võrdlushinnad püsivad aja jooksul ja riigiti muutumatuna.
103
Täpsemalt kohaldas Üldkohus õigusnormi valesti vaidlustatud kohtuotsuse punktis 194, tuginedes apellantide tühistamishagi esimese väite esimese osa tagasilükkamiseks võrdlusandmete arvesse võtmisele, käsitlemata nende ekstrapoleerimist muudele aastatele ja muudele riikidele. Sellise lähenemisviisi aluseks ei ole otsene tõendusmaterjal, nagu nõutud alusmääruse artikli 3 lõikes 2. Komisjoni eeldus, mille kohaselt ei toimunud impordis muutusi, on absurdne, kuna impordiandmeid kasutatakse just nimelt selliste muutuste ja asjaomaste riikide vaheliste erinevuste hindamiseks.
104
Samuti tegi Üldkohus vea kohtuotsuse punktis 179, kui ta leidis, et CCCME edastatud Hiina ekspordiandmed ei puutunud asjasse. Komisjoni eelduse ebausutavus koos Hiina ekspordi andmetega, mis näitavad selle eelduse usaldusväärsuse puudumist, tõendavad, et komisjoni arvesse võetud andmed ei kujuta endast otsest tõendusmaterjali artikli 3 lõike 2 tähenduses. Iga teistsugune lähenemine tähendaks poolele ebamõistliku tõendamiskoormise panemist.
105
Esimese väite teises osas leiavad apellandid, et Üldkohus jättis ekslikult tuvastamata, et komisjon ei uurinud kõiki asjakohaseid asjaolusid hoolsalt ja erapooletult, nagu ta oli kohustatud tegema hea halduse põhimõtte ja hoolsuskohustuse kohaselt ning kohustuste alusel, mis tal on vastavalt alusmääruse artikli 3 lõigetele 2, 3, 5–7. Nende sõnul ei saanud Üldkohus piirata komisjoni kohustust võtta arvesse kogu kättesaadavat teavet, viidates esiteks komisjoni kohustusele järgida menetlustähtaegu ning teiseks asjaolule, et nende kohustuste täitmise korral oleks tulemused piisavalt suure tõenäosusega usaldusväärsemad. Kohustusest võtta aluseks otsene tõendusmaterjal ja võtta nende tõendite saamiseks arvesse kogu kättesaadavat teavet, tuleneb tähtajast sõltumatu miinimumnõue, ning selles suhtes on tegemist absoluutse kohustusega. Sellist tõlgendust kinnitavad 10. septembri 2015. aasta kohtuotsuse Bricmate (C‑569/13, EU:C:2015:572) punktis 68 esitatud kaalutlused.
106
Niisiis asus Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 200 vääralt seisukohale, et arvesse tuli võtta seda, kas oodatavad andmed võivad piisavalt suure tõenäosusega anda usaldusväärsemaid tulemusi kui need, mis saadi kohaldatavate tähtaegade jooksul. Nimelt on esiteks väga keeruline teha tõenäosuse selline tase kindlaks enne, kui on saadud esimesed tulemused, ning teiseks on ainus tähtaeg, mis on kohaldatav impordiandmete saamisele, uurimise kogukestus ehk 15 kuud.
107
Kohtuotsuse punktides 199–202 Üldkohtu antud hinnang on vastuolus komisjoni kohustusega analüüsida omal algatusel kogu kättesaadavat teavet, kuna see hinnang tähendaks, et ollakse seisukohal, et komisjon ei pea absoluutselt midagi tegema, et täita oma kohustust tutvuda kõikide kättesaadavate allikatega, põhjusel, et see oleks ebaproportsionaalne. Apellandid vaidlevad vastu ka kohtuotsuse punktis 205 esitatud Üldkohtu kaalutlusele, mille kohaselt ei olnud komisjon kohustatud esitama taotlust tollile, kuna see kujutaks endast märkimisväärset töökoormust ja nõuaks palju aega. Apellantide arvates võtaks selle eeldamine, et see nõue on ebaproportsionaalne, alusmääruse artikli 6 lõigetelt 3 ja 4 igasuguse mõtte.
108
Vastupidi kohtuotsuse punktides 205 ja 206 sisalduvale Üldkohtu hinnangule annab kõigi tehingute analüüs kahe konkreetse, kuid piiratud ajavahemiku ja kahe konkreetse riigi puhul, märkimisväärset teavet selle eelduse mõistlikkuse ja usutavuse kohta, mille kohaselt aja jooksul impordis muutusi ei toimunud, ning võimaldab täpsemat ekstrapoleerimist.
109
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 209 leiab Üldkohus vääralt, et importijad ei ole selle kohta teavet esitanud. Nimelt ei nõudnud komisjon seda teavet, mis oleks olnud tüüpilisem kui ekstrapoleerimine, mis selle teabe puudumisel tehti. Igal juhul tegi Üldkohus ilmse vea, kui leidis, et valitud importijad ei olnud vaatlusaluse toote kõikide importijate suhtes piisavalt tüüpilised, kuna nad valiti alusmääruse artikli 17 lõike 1 alusel.
110
Komisjon ja menetlusse astujad vaidlevad apellantide argumentidele vastu.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
1) Sissejuhatavad kaalutlused
111
Apellandid on oma esimeses väites sisuliselt seisukohal, et Üldkohus kohaldas valesti õigusnorme, kui leidis, et komisjon tõendas kahju tuvastamiseks alusmääruse artikli 3 alusel dumpinguhinnaga impordi mahtu nõuetekohaselt.
112
Selles osas tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on liidu institutsioonidel ühise kaubanduspoliitika ja iseäranis kaubanduse kaitsemeetmete valdkonnas ulatuslik kaalutlusõigus nende majanduslike ja poliitiliste olukordade keerulisuse tõttu, mida nad peavad analüüsima. See ulatuslik kaalutlusõigus on olemas eelkõige seoses liidu tootmisharule tekitatud kahju tuvastamisega dumpinguvastases menetluses (20. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hubei Xinyegang Special Tube, C‑891/19 P, EU:C:2022:38, punktid 35 ja 36 ning seal viidatud kohtupraktika).
113
Kohtulik kontroll sellise hinnangu üle peab piirduma sellega, et kontrollitakse menetlusnormidest kinnipidamist, faktiliste asjaolude sisulist paikapidavust, ilmsete vigade puudumist nende faktiliste asjaolude hindamisel ja võimu kuritarvitamise puudumist. Sellega on eelkõige tegemist liidu tootmisharule kahju tekitavate tegurite kindlaksmääramisel dumpinguvastases uurimises (20. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hubei Xinyegang Special Tube, C‑891/19 P, EU:C:2022:38, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
114
Kui Üldkohus kontrollib tõendeid, millele liidu institutsioonid on oma järelduste tegemisel tuginenud, ei anna ta faktilistele asjaoludele uut hinnangut, mis asendaks nende institutsioonide hinnangu. See kontroll ei piira nende institutsioonide ulatuslikku kaalutlusõigust kaubanduspoliitika valdkonnas, vaid toob ilmsiks üksnes selle, kas need tõendid toetavad nende tehtud järeldusi. Seega ei pea Üldkohus mitte ainult kontrollima esitatud tõendite sisulist õigsust, usaldusväärsust ja sidusust, vaid ka seda, kas tõendid sisaldavad kogu asjakohast teavet, mida keerulise olukorra hindamisel tuleb arvesse võtta, ja kas kõnealused tõendid toetavad järeldusi, mis nende pinnalt on tehtud (28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Yieh United Steel vs. komisjon, C‑79/20 P, EU:C:2022:305, punkt 58 ja seal viidatud kohtupraktika).
115
Neid tegureid arvestades tulebki hinnata esimese väite raames apellantide esitatud eri etteheiteid.
2) Esimese väite esimene osa
116
Esimese väite esimeses osas väidavad apellandid, et Üldkohus kvalifitseeris vääralt „põhjendatuks“ komisjoni eeldused impordimahu kindlakstegemiseks ning „mõistlikuks“ ja „usutavaks“ nendest tulenevad hinnangud. Üldkohus ei saanud seetõttu asuda seisukohale, et komisjon rajas oma hinnangu selle mahu kohta otsesele tõendusmaterjalile, nagu on nõutud alusmääruse artikli 3 lõikes 2.
117
Sellega seoses on oluline meenutada, et nimetatud sätte kohaselt põhineb kahju tuvastamine otsesel tõendusmaterjalil ja selle raames uuritakse objektiivselt muu hulgas dumpinguhinnaga impordi mahtu. Selles sättes on seega täpsustatud komisjonil kui uurimisasutusel lasuvat tõendite kogumise ja hindamise kohustust, et tuvastada kahju dumpinguvastase tollimaksu kehtestamiseks.
118
Alusmääruses ei ole mõistet „otsene tõendusmaterjal“ siiski määratletud. Arvestades selle mõiste sõnasõnalist tähendust, selle konteksti, mis hõlmab eelkõige alusmääruse artikli 3 lõikes 2 kehtestatud objektiivse uurimise nõuet, ja kahju tuvastamise eesmärki, st võimaldada kehtestada dumpinguhinnaga impordi suhtes dumpinguvastane tollimaks, tähistab see mõiste tõendusmaterjali, mis kinnitab väidet toetaval, objektiivsel ja kontrollitaval viisil selle kahju näitajate paikapidavust. See välistab seega, et selliseid näitajaid kujutavad endast pelgad kinnitused, oletused või juhukaalutlused.
119
Selline määratlus on kooskõlas käesoleva kohtuotsuse punktis 61 meenutatud nõudega, mille kohaselt tuleb liidu teiseseid õigusakte võimaluse piires tõlgendada kooskõlas liidu sõlmitud rahvusvaheliste lepingutega. Nimelt on mõistet „otsene tõendusmaterjal“, mis esineb ka dumpinguvastase lepingu artikli 3 lõikes 1, mille sisu on identne alusmääruse artikli 3 lõikega 2, tõlgendanud WTO apellatsioonikogu oma 24. juuli 2001. aasta aruande, mis käsitleb juhtumit „Ameerika Ühendriigid – teatavate Jaapanist pärit kuumvaltsitud terasetoodete suhtes kehtestatud dumpinguvastased meetmed“ (WT/DS184/AB/R), punktis 192 nii, et see tähendab, et oma laadilt peavad tõendid olema väidet toetavad, objektiivsed ja kontrollitavad ning usutavad.
120
Käesolevas asjas nähtub vaidlustatud kohtuotsusest, et komisjon kasutas vaatlusalusel perioodil vaatlusaluse toote impordimahu arvutamiseks Eurostati andmeid, mis on klassifitseeritud kombineeritud nomenklatuuri (CN-)koodide alusel. Ta pidi neid andmeid siiski kohandama, kuna need ei puudutanud üksnes vaatlusalust toodet, vaid ka tänavainventari.
121
Täpsemalt oli komisjonil ajavahemiku kohta vaatlusaluse perioodi algusest, st 1. jaanuarist 2013 kuni 1. jaanuarini 2014 CN-koodi ex 732510 00 alla kuuluvate mittetempermalmist toodete kohta andmeid, mis olid rühmitatud alamkoodide alla, millest kaks hõlmasid ainult neid tooteid ja kolmas nii neid tooteid kui ka muid tooteid. Sellest alamkoodide kaupa rühmitamisest alates 1. jaanuarist 2014 aga loobuti. Selleks, et eraldada andmed mittetempermalmi kohta ajavahemikus 1. jaanuarist 2014 kuni uurimisperioodi lõpukuupäevani, s.o 30. septembrini 2016, võttis komisjon arvesse CN-koodiga ex 732510 00 Hiina päritolu impordi mahust 60%, mis vastab selle koodi alla enne 1. jaanuari 2014 imporditud mittetempermalmist toodete osakaalule kogu toodetest, mis selle koodi all imporditi, võttes arvesse enne viimati nimetatud kuupäeva eksisteerinud mittetempermalmist toodete kolme alamkoodi alla klassifitseerimist. Nendest alamkoodidest viimase puhul, mis ei hõlmanud ainuüksi mittetempermalmist tooteid, oli viimaste osakaal hinnanguliselt 30%. Analoogne arvutus tehti Indiast ja muudest asjasse puutuvatest kolmandatest riikidest pärit impordi kohta (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 159 ja 160).
122
Vaatlusalusel perioodil CN-koodi ex73259910 alla kuuluvad tooted hõlmasid nii tempermalmist tooteid kui ka muid tooteid. Selleks et võtta arvesse ainult tempermalmist tooteid, võttis komisjon arvesse 100% tehingutest, mis olid kirjendatud selle koodi alla kuuluva Hiina impordina, millest ta arvas maha 14645 tonni. See mahaarvamine vastas 2004. aastal tehtud tehingutele, mis ei puudutanud vaatlusalust toodet, kuna selle aasta kohta oli komisjonil andmeid, millest Hiina Rahvavabariigi kohta nähtus sellele koodile vastav import, mis aga ei puudutanud vaatlusalust toodet. Seejärel tehti Indiast pärit impordi kohta analoogne arvutus. Veel asus komisjon kaebajate tehtud uuringute alusel seisukohale, et sama koodi alla kuuluv muudest kolmandatest riikidest pärit import ei sisaldanud tempermalmist tooteid (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 162–164).
123
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 183–196 lükkas Üldkohus tagasi apellantide etteheite, mille kohaselt rajanesid komisjoni kasutatud andmed põhjendamatutel ja ebamõistlikel eeldustel, mille aluseks ei olnud otsene tõendusmaterjal. Ta põhjendas etteheite tagasilükkamist, otsustades, et täpsema ja värskema ning sama usaldusväärse või veelgi usaldusväärsema teabe puudumise tõttu ning komisjoni esitatud hinnangute mõistlikkuse ja usutavuse tõttu on komisjoni ulatuslikku kaalutlusruumi arvestades impordimaht nõuetekohaselt kindlaks tehtud.
124
Esimese väite esimese osa põhjendamiseks esitavad apellandid kaks argumenti. Esiteks leiavad nad, et eeldus, mille kohaselt sama tootekoodi alla kuuluvate erinevate toodete jaotus jäi aja jooksul ja erinevates riikides samaks, ei ole mõistlik ega usutav. Selle kohta tõendite puudumise tõttu oleks absurdne arvata, et see jaotus ei muutunud.
125
Sellega seoses tuleb märkida, et kui puuduvad usaldusväärsemad kättesaadavad andmed, võivad pärast muude andmete kohandamist saadud andmed kujutada endast otsest tõendusmaterjali, nagu määratletud käesoleva kohtuotsuse punktis 118, ühelt poolt tingimusel, et need muud andmed ise on selline otsene tõendusmaterjal, ja teiselt poolt tingimusel, et kohandused tehakse mõistlike eelduste alusel, nii et nende kohanduste tulemus oleks usaldatav.
126
Käesolevas asjas ei ole vastu vaieldud sellele, et Eurostati andmed, mida komisjon kasutas pärast kohanduste tegemist asjaomase impordimahu kindlakstegemiseks, kujutasid endast otsest tõendusmaterjali, nagu määratletud käesoleva kohtuotsuse punktis 118.
127
Kuna usaldusväärsemaid kättesaadavaid andmeid ei olnud, siis võis Üldkohus õigusnormi valesti kohaldamata nõustuda samuti komisjon eeldusega, mille kohaselt oli mõistlik arvata, et sama CN-koodi all oli vaatlusaluseks tooteks olevate äravoolukanalite restide impordi osakaal võrreldes tänavainventari impordiga jäänud aja möödudes stabiilseks. Vastupidi apellantide väidetule ei tõenda see, et komisjoni uurimise eesmärk on hinnata impordimahu muutusi, seda, et see eeldus on väär, kuna selline muutus on võimalik nii, et säilib sama CN‑koodi alla kuuluvate toodete eri liikide stabiilne jaotus.
128
Kuna puuduvad ka usaldusväärsed andmed muude kolmandate riikide kui Hiina Rahvavabariigi kohta seoses vaatlusaluse toote impordi protsendimääraga võrreldes muude sama CN-koodi alla kuuluvate toodetega, siis võis komisjon võtta arvesse selle impordi protsendimäära, nagu see tuvastati impordi puhul Hiinast. Nimelt võis komisjon sellist ekstrapoleerimist pidada mõistlikuks, kuna puudusid muud usaldusväärsed ja kättesaadavad andmed vaatlusaluse toote selle impordi kohta kolmandate riikide poolt.
129
Järelikult tuleb esimene argument, mille apellandid esitasid oma esimese väite esimese osa põhjendamiseks, tagasi lükata.
130
Teiseks vaidlevad apellandid vastu Üldkohtu hinnangule, mille kohaselt võis impordimahu hindamiseks antud komisjoni hinnanguid pidada mõistlikuks ja usutavaks. Nende väitel tegi Üldkohus vea, kui ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 179 leidis, et nende esitatud andmed Hiina ekspordi kohta ei puutunud asjasse, kuigi need andmed näitasid vastupidi, et komisjoni impordiandmed olid ülehinnatud.
131
Üldkohtus otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 179, et kui hageja soovib edukalt vaidlustada nende andmete usaldusväärsuse, mida komisjon kasutas seoses impordimahuga, siis ei saa ta piirduda selliste alternatiivsete arvandmete esitamisega nagu arvandmed, mille ta on saanud selle riigi tolli andmete alusel, kust pärineb vaidlusalune import, vaid ta peab esitama tõendeid, mis võimaldavad seada kahtluse alla komisjoni esitatud andmed.
132
Üldkohus täpsustas punktis 179 õigusnormi valesti kohaldamata ja poolele ebamõistlikku tõendamiskoormist panemata, millistel tingimustel saab hageja tulemuslikult vaidlustada teatavate komisjoni kasutatud andmete usaldusväärsuse. Nimelt ei saa vaidlustamine piirduda alternatiivsete andmete esitamisega, vaid esitada tuleb ka põhjused, miks alternatiivsed andmed on komisjoni kasutatutest usaldusväärsemad.
133
Järelikult tuleb teine argument, mille apellandid esitasid oma esimese väite esimese osa põhjendamiseks, samuti tagasi lükata.
134
Seetõttu tuleb esimese väite esimene osa kõikidel eeltoodud põhjustel tagasi lükata.
3) Esimese väite teine osa
135
Esimese väite teises osas kinnitavad apellandid esiteks, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 199 ja 200 sisalduvates hinnangutes on õigusnormi valesti kohaldatud, kuna Üldkohus piiras põhjendamatult komisjoni kohustust võtta arvesse kogu kättesaadavat teavet põhjusel, et arvesse tuleb võtta menetlustähtaegu ja seda, et seda kohustust järgides saadakse piisavalt suure tõenäosusega usaldusväärsem tulemus kui kohaldatavate tähtaegade jooksul. Kohustus tugineda otsesele tõendusmaterjalile ja võtta selle tõendusmaterjali saamiseks arvesse kogu kättesaadavat teavet on absoluutne kohustus, mis ei sõltu ühestki tähtajast, nagu Euroopa Kohus kinnitas oma 10. septembri 2015. aasta kohtuotsuse Bricmate (C‑569/13, EU:C:2015:572) punktis 68.
136
Sellega seoses on oluline meenutada, et alusmääruse kohaselt on komisjoni kui uurimisasutuse ülesanne tõendada dumpingu, kahju ning põhjusliku seose olemasolu dumpinguhinnaga impordi ja kahju vahel (12. mai 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hansol Paper, C‑260/20 P, EU:C:2022:370, punkt 47).
137
Sellest tuleneb ‑ nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 198 õigesti meenutas, viidates 22. märtsi 2012. aasta kohtuotsuse GLS (C‑338/10, EU:C:2012:158) punktile 32 ‑, et komisjon ei ole dumpinguvastase menetluse läbiviimisel vahekohtunikuks, kelle pädevus piirdub ainult otsuse tegemisega uurimise osaliste esitatud teabe ja tõendite põhjal. Sellega seoses annavad alusmääruse artikli 6 lõiked 3 ja 4 komisjonile õiguse nõuda liikmesriikidelt teavet ning teha kõik vajalikud kontrollimised ja inspekteerimised.
138
Komisjoni omal algatusel analüüsimise kohustus peab siiski olema ühitatav muude kohustustega, mis tal alusmääruse alusel lasuvad. Näiteks peab olema see uurimine võimalik läbi viia alusmääruse artikli 6 lõikes 9 ette nähtud uurimistähtaja jooksul, ilma et see piiraks määruse artikli 3 lõikes 2 kehtestatud nõuet, st et kahju peab olema kindlaks määratud otsese tõendusmaterjali alusel ja uurimine peab olema objektiivne.
139
Lisaks puudutab komisjoni omal algatusel analüüsimise kohustus üksnes teavet, mis on talle endale kättesaadav ja mis on tema dumpinguvastase uurimise jaoks asjakohane. Asjakohasus sõltub eelkõige selliste andmete ja tõendite sisust ja usaldusväärsusest, mis on juba tema käsutuses selle uurimise huvitatud isikute koostöö tulemusel. Nimelt on komisjon kohustatud analüüsima nõuetekohase hoolsusega kogu tema käsutuses olevat teavet (vt selle kohta 12. mai 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hansol Paper, C‑260/20 P, EU:C:2022:370, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika). Kui komisjonil on piisavalt usaldusväärset teavet, et uurimine läbi viia objektiivselt, ning teave, mis on talle endale kättesaadav, ei ole tõenäoliselt usaldusväärsem, ei ole ta kohustatud kasutama omal algatusel analüüsimise õigust.
140
Kui aga dumpinguvastase menetluse pool vaidlustab üksikasjalikult teatava teabe õigsuse, peab komisjon analüüsima hoolsalt vaidlustuse põhjendatust (vt selle kohta 10. septembri 2015. aasta kohtuotsus Bricmate, C‑569/13, EU:C:2015:572, punkt 68), ning kui see on põhjendatud, tegema oma järeldused muu usaldusväärse teabe kohta.
141
Järelikult ei kohaldanud Üldkohus õigusnormi valesti, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 199 ja 200, et selleks, et hinnata komisjoni omal algatusel analüüsimise kohustust, tuleb arvesse võtta tema kohustust järgida menetlustähtaegu ja seda, kas oodatavate andmete alusel saadav tulemus on piisavalt suure tõenäosusega usaldusväärsem kui kohaldatavate tähtaegade järgimise korral.
142
Esimese väite teises osas väidavad apellandid teiseks, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 202–210 kohaldas Üldkohus valesti komisjoni kohustust analüüsida omal algatusel kogu kättesaadavat teavet, kui ta otsustas, et komisjon ei olnud kohustatud koguma andmeid liikmesriikide tollilt ega saatma importijatele küsimustikke, et saada usaldusväärsemaid andmeid või kontrollida oma oletusi.
143
Sellega seoses tuleb kõigepealt meenutada, et nagu märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 125, võib komisjon tugineda pärast kohandamist saadud andmetele üksnes juhul, kui puuduvad usaldusväärsemad kättesaadavad andmed; seda peab komisjon analüüsima omal algatusel.
144
Mis puudutab teavet, mida oleks võinud saada liikmesriikide tollilt, siis tuleb esiteks märkida, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 202, et oleks ebaproportsionaalne nõuda komisjonilt, et ta koguks iga liikmesriigi tollilt tehingupõhiselt arvandmeid impordi kohta ja analüüsiks neid andmeid, et teha kindlaks, kas neid saab arvesse võtta, ning koondaks seejärel nelja aasta ulatuses andmed vaatlusaluse toote kohta kogu liidus.
145
Selline hinnang ei kujuta ennast komisjoni omal algatusel analüüsimise kohustuse väära kohaldamist. Nimelt eeldab selliste andmete kogumine seda, et kontrollitakse iga äravoolukanali resti importi liitu uurimisperioodil, seda on aga ettenähtud tähtaegade jooksul pea võimatu teha. Ent nagu märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 138, peab komisjoni omal algatusel analüüsimise kohustus olema ühitatav muude kohustustega, mis tal lasuvad alusmääruse alusel, sh alusmääruses ette nähtud tähtaegadega.
146
Teiseks tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 205 ja 206 leidis Üldkohus, et komisjon ei olnud kohustatud ka koostama andmete valimit, kogudes teatavaid üksikasjalikumaid andmeid liikmesriikide tollilt, kuna ühelt poolt kujutab sellise valimi koostamine endast märkimisväärset töökoormust ning nõuab rohkelt aega, mida tuleb arvesse võtta komisjonile kehtestatud rangeid menetlustähtaegu arvestades, ning teiselt poolt võidakse sellise valimi asjakohasus küsimuse alla seada, sest valitud tehingute tüüpilisus võib olla küsitav ja see ei võimalda täpselt välja arvutada vaatlusaluse toote impordi mahtu.
147
See Üldkohtu hinnang ei lähe vastuollu ka komisjoni omal algatusel analüüsimise kohustusega, kuna ei ole ilmne, et liikmesriikide tollilt saadud andmetest valimi moodustamine oleks võimaldanud saada usaldusväärsemaid andmeid kui kohandatud andmed, mille komisjon käesolevas asjas arvesse võttis.
148
Lõpuks, mis puudutab andmeid, mida komisjon oleks saanud koguda importijatelt, siis leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 207–209, et käesoleval juhul komisjon ei olnud kohustatud neid andmeid koguma, kuna need ei oleks olnud usaldusväärsemad. Ta põhjendas seda hinnangut, märkides, et esiteks esitasid uurimise käigus endast teada andnud 28 importijat oma vastustes uurimise algatamise teatise lisas sisalduvale küsimustikule üldise arvu, mis kajastas Hiinast ja Indiast pärit vaatlusaluse toote impordimahtu, teiseks ei olnud need andmed liigitatud selle toote CN-koodi alusel ning kolmandaks sai neid vastuseid kontrollida üksnes valimisse kaasatud kolme küsimustikule vastanud importija puhul ja ei olnud tõendatud, et need importijad olid piisavalt tüüpilised kõigi selle toote importijate suhtes. Üldkohus põhjendas seda viimast hinnangut asjaoluga, et komisjon märkis, et turg oli killustatud ja seda iseloomustas suur hulk väikeseid ja keskmise suurusega ettevõtjaid ning sellises kontekstis ei olnud välistatud, et endast jätsid teatamata paljud teised turul tegutsevad sõltumatud importijad, kellel puudus otsene huvi uurimises koostööd teha.
149
Sellega seoses tuleb märkida, et ainuüksi asjaolust, et sellele küsimustikule importijate antud vastused ei sisaldanud asjaomase impordi kohta piisavalt üksikasjalikku teavet, ei piisa, et vabastada komisjoni kohustusest omal algatusel analüüsida, kas nendel importijatel olid usaldusväärsemad andmed kui Eurostati andmete alusel moodustatud andmed. Sellega seoses tehtud Üldkohtu viga on siiski tulemusetu. Nimelt, nagu märkis komisjon kostja vastuses, oleks üksikasjalikum teave, isegi kui ta oleks seda küsinud, ikkagi olnud vähem ammendav kui Eurostati teave. Nimelt ei ole vastu vaieldud faktilisele hinnangule, mille kohaselt ei olnud välistatud, et paljudel teistel turul tegutsevatel sõltumatutel importijatel puudus otsene huvi uurimises koostööd teha. Järelikult ei ole tõendatud, et impordi kohta importijatelt andmete kogumine oleks võimaldanud saada usaldusväärsemaid andmeid kui kohandatud andmed, mida komisjon käesolevas asjas arvesse võttis.
150
Eeltoodud põhjustel tuleb esimese väite teine osa ja sellest tulenevalt esimene väide tervikuna tagasi lükata.
2.
Teine väide
a)
Poolte argumendid
151
Teises väites on apellandid seisukohal, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 305–311 nõustus Üldkohus vääralt komisjoni hinnangutega Saint-Gobain PAMil tekkinud kahju ning dumpinguhinnaga impordi ja selle kahju vahelise põhjusliku seose kohta. Need hinnangud ei rajane otseselt tõendusmaterjalil ja objektiivsel uurimisel alusmääruse artikli 3 lõigete 2 ja 3 tähenduses, sest selle kahju arvutamisel ei võetud arvesse kasumit, mis saadi müügist Saint-Gobain PAMiga seotud müügiüksustele. Võttes arvesse Saint-Gobain PAMi tootmiskulusid ‑ sõltumata järgneva müügi liigist ‑, jättis komisjon selle ettevõtja üldise kasumlikkuse arvutamisel arvesse võtmata „peidetud“ kasumi, mille tootja sai müügist seotud müügiüksustele. Kahju arvutamisel loeti see kasum kuluks, mistõttu Saint-Gobain PAMi kasumlikkust alahinnati ja kahju ülehinnati.
152
Komisjon ja menetlusse astujad väidavad esimese võimalusena, et see väide on vastuvõetamatu, sest väidetav õigusnormi valesti kohaldamine on arusaamatu ning sellega seatakse kahtluse alla faktiline hinnang, millele ei ole vastu vaieldud, ning teise võimalusena, et väide ei ole põhjendatud.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
153
Teises väites heidavad apellandid Üldkohtule ette alusmääruse artikli 3 lõigete 2 ja 3 vale kohaldamist seeläbi, et ta nõustus komisjoni hinnanguga Saint-Gobain PAMil tekkinud kahju kohta. Kahju arvutamisel hinnati seda kahju üle, sest komisjon leidis vääralt, et Saint-Gobain PAMi kasum, mis saadi müügist tema seotud müügiüksustele, kujutas endast kulu.
154
Sellega seoses olgu märgitud, et Üldkohtus esitatud hagi esimese väite viiendas osas heitsid apellandid komisjonile ette seda, et ta kasutas Saint-Gobain PAMil tekkinud kahju arvutamisel hindu, mida kohaldati seda liidu tootjat hõlmava kontserni sisese edasimüügi korral, st siirdehindu, kuigi tegelikku kasumlikkust oleks tulnud hinnata, võrreldes sõltumatutele klientidele müügi väärtust toote tootmiskulude ning edasimüüjate müügi-, üld- ja halduskuludega.
155
Üldkohus lükkas selle etteheite tagasi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 305–307, leides, et see, et Saint-Gobain PAM müüs vaatlusalust toodet nii otse sõltumatutele klientidele kui ka kaudselt siduskauplejate vahendusel, ei mõjutanud tootmiskulude kindlaksmääramist, kuna mõlemal juhul müüdi selle ettevõtja toodetud tooteid, ja komisjoni arvutustes arvesse võetud väärtus vastas selle ettevõtja tootmiskuludele, sõltumata järgnenud müügi laadist. Üldkohus järeldas sellest, et asjaolu, et teatud müük toimus sidusettevõtjate vahendusel, ei mõjutanud Saint-Gobain PAMi tootmiskulude arvutamist ja seega liidu tootmisharule tekkinud kahju hindamist.
156
Üldkohus ei leidnud seega, et Saint-Gobain PAMi kasum, mis saadi vaatlusaluse toote müügist tema seotud müügiüksustele, oli liidu tootmisharule tekitatud kahju kindlaksmääramise kontekstis käsitletav selle äriühingu kuluna. Nimelt olid nii otsemüügi kui ka seotud müügiüksuste vahendusel toimunud kaudse müügi puhul arvesse võetud kulud Saint-Gobain PAMi tootmiskulud.
157
Apellandid soovivad etteheitega, mille kohaselt arvesse võetud Saint-Gobain PAMi kulu hulka kuulus selle äriühingu kasum, mis saadi tema müügist seotud müügiüksustele, kahtluse alla seada Üldkohtu faktilist hinnangut, ilma et oleks tõendatud või isegi väidetud, et tõendeid on moonutatud. See etteheide on aga vastuvõetamatu vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale, mille kohaselt on Üldkohtul ainupädevus tuvastada ja hinnata asjasse puutuvaid faktilisi asjaolusid ning talle esitatud tõendeid. Faktiliste asjaolude ja tõendite hindamine ei ole õigusküsimus, mis kuuluks iseenesest Euroopa Kohtu poolt apellatsiooni korras läbivaatamisele, välja arvatud juhul, kui tegemist on nende moonutamisega (2. veebruari 2023. aasta kohtuotsus Hispaania jt vs. komisjon, C‑649/20 P, C‑658/20 P ja C‑662/20 P, EU:C:2023:60, punkt 98 ja seal viidatud kohtupraktika).
158
Eeltoodud põhjusel tuleb teine väide järelikult vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
3.
Kolmas väide
159
Kolmandas väites, mis koosneb kahest osast, väidavad apellandid, et Üldkohus eksis, kui leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 371–392 ja punktis 397, et vaatlusaluse toote impordi ja liidu tootmisharule tekitatud kahju vahelise põhjusliku seose esinemise hindamiseks ei olnud vaja teha segmendipõhist analüüsi, vaatamata standardsete ja mittestandardsete toodete ning hallimalmist ja kõrgtugevast malmist toodete vahelistele erinevustele.
a)
Kolmanda väite esimene osa
1) Poolte argumendid
160
Kolmanda väite esimeses osas kinnitavad apellandid, et Üldkohus kohaldas valesti õigusnormi, kui piiritles segmendipõhise analüüsi ainult juhtudega, mil asjaomased tooted ei ole vastastikku asendatavad. Seega leidis ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 378 vääralt, et kui tooted on piisaval määral vastastikku asendatavad, ei ole segmendipõhine analüüs nõutav, ning vaidlustatud kohtuotsuse punktides 383–392 analüüsis ta ekslikult ainult seda, kas need tooted kujutasid endast dumpinguvastase menetluse seisukohalt ühte ja sama toodet, tuginedes 10. märtsi 1992. aasta kohtuotsusele Sanyo Electric vs. nõukogu (C‑177/87, EU:C:1992:111). Apellantide väitel on standardsete ja mittestandardsete toodete ning hallimalmist ja kõrgtugevast malmist toodete vahel märkimisväärsed erinevused. Need erinevused on aga olulised nende toodete klientide jaoks. Lisaks puudutab asjaomane import ainult standardseid tooteid ja peaaegu ainult kõrgtugevast malmist tooteid. Need asjaolud põhjendavad segmendipõhist analüüsi, mis mõjutab põhjusliku seose hindamist.
161
Komisjon leiab, et esimene väiteosa on vastuvõetamatu, kuna apellandid ei ole piisavalt täpselt nimetanud vaidlustatud kohtuotsuses väidetavalt valesti kohaldatud õigusnormi. Komisjon ja menetlusse astujad leiavad, et esimene väiteosa ei ole ka põhjendatud.
2) Euroopa Kohtu hinnang
162
Seoses kolmanda väite esimese osa vastuvõetavusega tuleb meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tuleneb ELTL artikli 256 lõike 1 teisest lõigust, Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust ning Euroopa Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punktist d ja artikli 169 lõikest 2, et apellatsioonkaebuses tuleb selgelt märkida selle kohtuotsuse kritiseeritavad osad, mille tühistamist taotletakse, ning õiguslikud argumendid, mis konkreetselt seda nõuet põhjendavad, kuna vastasel juhul on apellatsioonkaebus või asjasse puutuv väide vastuvõetamatu (vt eelkõige 10. novembri 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. Valencia Club de Fútbol, C‑211/20 P, EU:C:2022:862, punkt 29, ja 15. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Picard vs. komisjon, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, punkt 52).
163
Esimeses väiteosas osutavad apellandid siiski piisavalt täpselt väidetavale õigusnormi valesti kohaldamisele ja põhjustele, miks Üldkohus seda õigusnormi valesti kohaldas. Nimelt leiavad nad, et Üldkohus piiritles vääralt dumpinguhinnaga impordi tekitatud kahju segmendipõhise hindamise sellise olukorraga, kus asjaomased tooted ei ole vastastikku asendatavad, ja viitavad oma väite toetuseks 28. oktoobri 2004. aasta kohtuotsusele Shanghai Teraoka Electronic vs. nõukogu (T‑35/01, EU:T:2004:317) ja 24. septembri 2019. aasta kohtuotsusele Hubei Xinyegang Special Tube vs. komisjon (T‑500/17, EU:T:2019:691). Seetõttu tuleb komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväide tagasi lükata.
164
Seoses esimese väiteosa põhjendatusega tuleb märkida, et vastavalt alusmääruse artikli 3 lõikele 2 tuleb kahju tuvastamise käigus objektiivselt uurida impordi mahtu, impordi mõju samasuguste toodete turuhindadele liidus ja kõnealuse impordi edaspidist mõju liidu tootmisharule. Alusmääruse artikli 3 lõikes 3 on ette nähtud, et dumpinguhinnaga impordi mõju suhtes hindadele pööratakse tähelepanu sellele, kas dumpinguhinnaga impordi mõjul on toimunud oluline hinna allalöömine võrreldes liidu tootmisharu samasuguse toote hinnaga.
165
Kuigi alusmääruses ei ole hindade allalöömise analüüsimiseks ette nähtud ühtegi konkreetset meetodit, nähtub artikli 3 lõike 3 sõnastusest endast, et hinna võimaliku allalöömise kindlakstegemiseks kasutatavat meetodit tuleb põhimõtteliselt kasutada alusmääruse artikli 1 lõike 4 tähenduses „samasuguse toote“ suhtes, isegi kui see võib koosneda mitmesse turusegmenti kuuluvatest eri tooteliikidest. Järelikult ei pane alusmäärus komisjonile põhimõtteliselt kohustust analüüsida hinna allalöömise olemasolu muul tasemel kui samasuguse toote tase (vt selle kohta 20. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hubei Xinyegang Special Tube, C‑891/19 P, EU:C:2022:38, punktid 73–75).
166
Kuna alusmääruse artikli 3 lõike 2 kohaselt peab komisjon „objektiivselt uurima“ dumpinguhinnaga impordi mõju liidu tootmisharu samasuguste toodete hindadele, on see institutsioon siiski kohustatud hinna allalöömise analüüsis arvesse võtma kõiki asjakohaseid otseseid tõendeid, sealhulgas vajaduse korral tõendeid vaatlusaluse toote eri turusegmentide kohta (20. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hubei Xinyegang Special Tube, C‑891/19 P, EU:C:2022:38, punkt 77).
167
Seega võib komisjon vaatamata ulatuslikule kaalutlusõigusele olla hindade allalöömise analüüsi objektiivsuse tagamiseks teatud juhtudel kohustatud seda tegema asjaomase toote turusegmentide tasandil. Nii võib see olla olukorras, mida iseloomustab asjaomase toote turu märkimisväärne segmenteeritus ja asjaolu, et dumpinguvastase uurimise all olev import oli väga tugevalt kontsentreeritud ühte asjaomase toote turu segmentidest, kuid seda siiski tingimusel, et nõuetekohaselt võetakse arvesse samasugust toodet kui tervikut. Nii võib see olla ka konkreetses olukorras, mida iseloomustab omamaise müügi ja dumpinguhinnaga impordi tugev koondumine eri segmentidesse ning küllaltki olulised hinnaerinevused nende segmentide vahel. Nimelt võib komisjon neil asjaoludel olla selleks, et tagada hinna allalöömise olemasolu uurimise objektiivsus, kohustatud võtma arvesse iga tooteliigi turuosa ja selliseid hinnaerinevusi (vt selle kohta 20. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hubei Xinyegang Special Tube, C‑891/19 P, EU:C:2022:38, punktid 78–81, 110 ja 111).
168
Eeltoodut arvestades võis Üldkohus asuda seisukohale, nagu ta tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 378, et segmendipõhine analüüs ei ole vajalik, kui asjaomased tooted on vastastikku piisavalt asendatavad. Nimelt tagab seda liiki toodete piisav vastastikune asendatavus turu selge segmenteerituse puudumise ning seeläbi hinna allalöömise analüüsi objektiivsuse, kuna selle tõttu mõjutab dumpinguhinnaga import liidu toodete müüki, olenemata nende toodete või selle impordi segmendist.
169
Sellest järeldub, et kui on tuvastatud vastastikune asendatavus, ei saa segmendipõhine analüüs olla põhjendatud sellega, et nende toodete kliendid eristavad standardseid tooteid mittestandardsetest ning hallimalmist tooteid ja kõrgtugevast malmist toodetest, ning asjaoluga, et dumpinguhinnaga import puudutab üksnes standardseid tooteid ning peaaegu ainult kõrgtugevast malmist tooteid.
170
Samuti leidis Üldkohus õigusnormi valesti kohaldamata vaidlustatud kohtuotsuse punktis 383, et toodete kuulumine eri tootevalikutesse ei ole iseenesest piisav, et tuvastada, et need ei ole vastastikku asendatavad, ega anna seega ka alust viia läbi segmendipõhine analüüs. Nagu Üldkohus selles küsimuses õigesti märkis, võib erinevatesse tootevalikutesse kuuluvatel toodetel olla identne funktsioon või need võivad vastata samadele vajadustele.
171
Seetõttu tuleb kolmanda väite esimene osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
b)
Kolmanda väite teine osa
1) Poolte argumendid
172
Kolmanda väite teises osas on apellandid seisukohal, et Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuses vea, kui jättis arvesse võtmata nende argumendi, mille kohaselt oleks põhjusliku seose olemasolu hindamiseks tulnud arvesse võtta dumpinguvastase impordi laadi, ega vastanud sellele argumendile. Apellandid on seisukohal, et arvestades seda, et imporditakse peaaegu ainult standardseid tooteid ja kõrgtugevast malmist tooteid, ei saa alusmääruse artikli 3 lõigete 6 ja 7 alusel tuvastada mingit põhjuslikku seost selle impordi ja „samasugusele toote“ osas tekitatud kahju vahel, uurimata üksikasjalikumalt seda kahju seoses ühelt poolt kõrgtugevast malmist toodetega eristatuna hallmalmist toodetest ning teiselt poolt standardsete toodetega eristatuna mittestandardsetest toodetest.
173
Üldkohtu selle vea olulisuse näitlikustamiseks väidavad apellandid, et komisjon kohaldas toodete võrdlusmeetodit, mis põhineb toote kontrollnumbritel (edaspidi „toote kontrollnumbrite meetod“), ainult hindade allalöömise esinemise uurimisel, mitte selliste kahjunäitajate uurimisel nagu müügimaht ja kasumlikkus, mida hinnati üksnes samasuguse toote kui terviku puhul. Seetõttu oli komisjonil võimatu kindlaks teha, kas nendest näitajatest igaühe alusel tuvastatud kahju oli seotud mõne Hiina impordiga seotud segmendiga ja seega kas selle kahju põhjustas see import. Lisaks suurendab asjaolu, et komisjon tuvastas hinna allalöömise liidu tootjate kogumüügist üksnes 62,6% puhul, vajadust hinnata, kas samasuguse toote puhul tuvastatud kahju on seotud selliste toodete kategooriatega, mida ei imporditud üldse või peaaegu ei imporditud. Igal juhul pani Üldkohus apellantidele vääralt ülemäärase tõendamiskoormise seoses segmendipõhist analüüsi nõudvate toodete kategooriate vaheliste erinevuste tõendamisega.
174
Üldkohus tegi samuti vea, kui eitas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 391 ja 392 eri segmentide puhul „eelistuse“ või „esmavaliku“ asjakohasust. Just nimelt see eelistus võib viia dumpinguhinnaga impordi ja liidu tootmisharule tekitatud kahju vahel põhjusliku seose puudumiseni, kui see import puudutab vaid ühte segmenti ja liidu tootjatele tekitatud kahju on tuvastatud teise segmendi puhul. See, et Üldkohus peab vaidlustatud kohtuotsuse punktides 391 ja 392 tarbijate esmavaliku või eelistuse olemasolu teatud liikmesriikides „väiteks“, mille „kohta ei ole esitatud konkreetseid tõendeid“, kujutab endast ilmselgelt väära ja eksitavat lähenemist. Nimelt möönis esiteks komisjon selle eelistuse olemasolu. Teiseks rõhutasid kõik huvitatud isikud, sh kaebajad, kõrgtugevast malmist toodete ja hallmalmist toodete vahelisi erinevusi.
175
Komisjon ja menetlusse astujad leiavad, et kolmanda väite teine osa on tulemusetu, kuna apellandid ei ole tõendanud, et asjaomased tooted ei olnud vastastikku asendatavad. Igal juhul ei ole teine väiteosa põhjendatud, kuna nende toodete vastastikuse asendatavusega on vastuolus kahju analüüsi ja põhjusliku seose analüüsi kunstlik osadeks jagamine.
2) Euroopa Kohtu hinnang
176
Kolmanda väite teises osas heidavad apellandid Üldkohtule ette seda, et ta ei võtnud arvesse nende argumenti ‑ ega vastanud sellele ‑, mille kohaselt alusmääruse artikli 3 lõigete 6 ja 7 alusel ei ole võimalik tuvastada mingit põhjuslikku seost, võtmata analüüsimisel aluseks standardsete toodete, mittestandardsete toodete, kõrgtugevast malmist toodete ja hallmalmist toodete segmente, kuna dumpinguhinnaga import hõlmas peaaegu ainult standardseid tooteid ja kõrgtugevast malmist tooteid.
177
Sellega seoses olgu märgitud, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 382–385 otsustas Üldkohus, et arvestades standardsete toodete ja mittestandardsete toodete vastastikust asendatavust ning seda, et apellandid ei ole esitanud vastupidiseid tõendeid, ei olnud vaja teha kahju segmendipõhist analüüsi, milles eristatakse standardseid ja mittestandardseid tooteid. Samuti märkis ta vaidlustatud kohtuotsuse punktides 387–392, et komisjon leidis, et kõrgtugevast malmist tooted ja hallmalmist tooted olid vastastikku asendatavad, ning et apellandid ei esitanud tõendeid, mis seaks selle hinnangu kahtluse alla, kuna nad olid viidanud ainult asjaolule, et teatavates liikmesriikides tehakse „esmavalik“ ühe või teise malmiliigi kasuks või „eelistatakse“ seda. Seetõttu otsustas Üldkohus, et kahju segmendipõhist analüüsi, milles eristatakse kõrgtugevat malmi ja hallmalmi, ei olnud vaja teha.
178
Kuna Üldkohtu faktilisest hinnangust nähtub, et nii standardsed tooted ja mittestandardsed tooted ning kõrgtugevast malmist tooted ja hallmalmist tooted olid vastastiku asendatavad, ei olnud kahju analüüs asjaomaste toodete segmendi kaupa vajalik. Nimelt, nagu märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 168, saab nende toodete vastastikuse asendatavuse põhjal järeldada, et dumpinguhinnaga import mõjutab liidu toodete müüki olenemata nende toodete või selle impordi segmendist.
179
Tulemusetuna tuleb tagasi lükata apellantide argument, mille kohaselt võttis komisjon toote kontrollnumbrite meetodit kohaldades arvesse asjaomaste toodete segmenteerimist, ilma et see meetod oleks siiski rahuldav, kuna see oli seotud kahju eri näitajatest ainult ühe, st hindade allalöömise esinemise uurimisega, ning see puudutas valimisse kaasatud liidu tootjate kogumüügist üksnes 62,6%. Nimelt, kuna asjaomaste toodete vastastikuse asendatavuse tõttu ei olnud segmendipõhine analüüs vajalik, siis ei ole selle meetodi väidetavad puudused segmendipõhise analüüsi seisukohalt asjakohased.
180
Mis puudutab apellantide etteheidet, et Üldkohus ei analüüsinud nende etteheidet selle kohta, et segmendipõhise analüüsi tegemata jätmisega rikuti alusmääruse artikli 3 lõikeid 6 ja 7, tuleb märkida, et artikli 3 lõigetel 2 ja 3 ning artikli 3 lõigetel 6 ja 7 on küll eri ese, kuna esimesega reguleeritakse liidu tootmisharule tekitatud kahju tuvastamist ja teisega täpsustatakse tingimusi, mil esineb põhjuslik seos dumpinguhinnaga impordi ja selle kahju vahel. Nagu märgitud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 363, on need sätted siiski teineteisega seotud. Nimelt on alusmääruse artikli 3 lõikes 6 sõnaselgelt ette nähtud, et selle artikli lõike 2 alusel esitatud asjakohase tõendusmaterjaliga tuleb tõendada, et dumpinguhinnaga import põhjustab kahju, mis tähendab, et tuleb tõendada, et lõikes 3 mainitud mahu- ja/või hinnatase on liidu tootmisharu oluliselt mõjutanud. Seega tuletas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 364 õigesti meelde, et alusmääruse artikli 3 lõikes 3 kirjeldatud uurimine peab olema aluseks analüüsile põhjusliku seose esinemise kohta dumpinguhinnaga impordi ja liidu tootmisharule tekkinud kahju vahel.
181
Järelikult kehtib hinnang, mille kohaselt ei ole alusmääruse artikli 3 lõigete 2 ja 3 kohasel kahju uurimisel segmendipõhine analüüs vajalik, ka artikli 3 lõigete 6 ja 7 kohase põhjusliku seose uurimise kohta. Leides vaidlustatud kohtuotsuse punktides 382–392, et asjaomaste toodete vastastikust asendatavust arvestades ei olnud nende segmendipõhine analüüs kahju uurimise raames põhjendatud, lükkas Üldkohus seega kaudselt, kuid kindlalt tagasi apellantide etteheite, et selle analüüsi tegemata jätmisega on rikutud artikli 3 lõikeid 6 ja 7.
182
Samuti tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata apellantide argument, mille kohaselt pani Üldkohus neile ülemäärase tõendamiskoormise seoses toodete kategooriate vaheliste selliste erinevuste tõendamisega, mis nõuavad segmendipõhist analüüsi. Nimelt, kuna segmendipõhine analüüs on põhjendatud ainult selleks, et tagada liidu tootmisharu samasugustele toodetele dumpinguhinnaga impordi avaldatava mõju uurimise objektiivsus, ei kujuta kohustus tõendada, et asjaomased tooted ei ole vastastikku piisavalt asendatavad, et tekiks kohustus teha segmendipõhine analüüs, endast ülemäärast tõendamiskoormist.
183
Lõpuks tuleb märkida seoses apellantide väitega, mille kohaselt kohaldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 392 valesti õigusnormi, kui ta leidis, et kahju hindamisel ei ole asjakohane see, et teatavates liikmesriikides eelistavad kliendid malmi üht või teist asjaomast liiki või teevad esmavaliku selle kasuks, et selles küsimuses lükkas Üldkohus nende argumendid tagasi kahel teineteisest sõltumatul alusel. Ühelt poolt tõdes ta, et selle kohta nende esitatud kinnitusi ei toetanud konkreetsed tõendid, ning teiselt poolt leidis ta, et pelk esmavaliku esinemine ei võimaldanud kindlusega tõendada toodete vastastikuse asendatavuse puudumist või ebapiisavust. Kuna apellandid ei sea oma apellatsioonkaebuses seda teist alust kahtluse alla, tuleb argumendid, mis puudutavad nende kinnitusi toetavate konkreetsete tõendite olemasolu, tulemusetuna tagasi lükata.
184
Eeltoodut arvestades tuleb kolmanda väite teine osa ja sellest tulenevalt kolmas väide tervikuna tagasi lükata.
4.
Neljas väide
a)
Poolte argumendid
185
Neljandas väites väidavad apellandid, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 425 kohaldas Üldkohus valesti alusmääruse artikli 3 lõikeid 6 ja 7 ning eiras põhjendamiskohustust, kui ta leidis, et hinna allalöömise marginaal, mis hõlmab valimisse kaasatud liidu tootjate müügist 62,6%, on piisav, et järeldada alusmääruse artikli 3 lõike 3 tähenduses märkimisväärset hindade allalöömist. Üldkohus jättis seeläbi hindamata, kas see, et müügist 37,4% puhul ei toimunud hinna allalöömist, takistas tuvastada alusmääruse artikli 3 lõigete 6 ja 7 alusel põhjusliku seose. Nimelt võib tuvastatud kahju puudutada toodete liike, mida dumpinguhinnaga import ei puuduta, see aga mõjutab selle impordi põhjustatud kahju hindamise objektiivsust.
186
Lisaks kohaldas Üldkohus valesti õigusnormi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 417, seades müügist 37,4% puhul hindade allalöömise puudumise mõju analüüsi sõltuvusse liidu turul segmenteerituse tuvastamisest. Sellise segmenteerituse olemasolu ei ole aga eeltingimuseks sellele, et komisjon hindaks hoolsalt põhjuslikku seost. Liidus toimunud müügist suure osa puhul hinna allalöömise ja imporditud toodete vastava kategooria puudumine oleks võinud takistada põhjusliku seose tuvastamist kogu liidu tootmisharule tekitatud kahju puhul.
187
Apellandid ei nõustu ka sellega, et toote kontrollnumbrite meetod võib põhjendada vaidlusaluses määruses järgitud lähenemisviisi. Vastavuse puudumine asjaomaste toote kontrollnumbrite vahel väljavõttelise uuringu puhul eeldab selle väljaselgitamist, kas vaatamata selle puudumisele on võimalik tuvastada põhjuslik seos. See võib hõlmata näiteks analüüsi, mille eesmärk on teha kindlaks, kas muu import kui ainult valimisse kaasatud tootjate import hõlmab kokkusobimatuid tooteliike. Käesolevas asjas see siiski nii ei ole.
188
Komisjon ja menetlusse astujad vaidlevad apellantide argumentidele vastu.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
189
Alusmääruse artikli 3 lõike 6 kohaselt tuleb selle artikli lõike 2 alusel esitatud asjakohase tõendusmaterjaliga tõendada, et dumpinguhinnaga import põhjustab kahju; selleks tuleb tõendada, et selle impordi artikli 3 lõikes 3 osutatud maht või hindade tase mõjutas liidu tootmisharu oluliselt.
190
Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 417–425, et erinevalt kahe teise juhtumi aluseks olnud olukorrast ei tuvastanud komisjon käesoleva asjas eri segmentide olemasolu ning et kuigi komisjon rühmitas vaatlusaluse toote võrdluse tegemiseks tootekoodide kaupa, hõlmas see toode mitut liiki tooteid, mis on vastastikku asendatavad. Neil asjaoludel leidis Üldkohus, et hinna allalöömise marginaal, mis jääb vahemikku 31,6–39,2% ja hõlmab valimisse kaasatud liidu tootjate müügist 62,6%, on käesoleval juhul piisav, et järeldada, et võrreldes liidu tootmisharu samasuguse toote hinnaga oli hinna allalöömine alusmääruse artikli 3 lõike 3 tähenduses märkimisväärne.
191
Apellandid väidavad, et Üldkohus kohaldas valesti õigusnormi ja põhjendamiskohustust, jättes hindamata, kas see, et müügist 37,4% puhul ei toimunud hinna allalöömist, takistas alusmääruse artikli 3 lõigete 6 ja 7 alusel põhjusliku seose tuvastamist või mitte. Samuti kohaldas ta valesti õigusnormi sellega, et seadis vajaduse analüüsida hinna allalöömise puudumise mõju sõltuvusse liidu turu segmenteerituse tuvastamisest.
192
Õigusnormi valesti kohaldamist käsitleva etteheite kohta tuleb märkida, et kuigi alusmääruse artiklis 3 on esitatud hulk asjaolusid, mida tuleb dumpinguhinnaga impordi põhjustatud kahju tuvastamisel arvesse võtta, ei ole selles ette nähtud – nagu märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 165 – hindade allalöömise analüüsimiseks mis tahes täpset meetodit. Kuna selle tuvastamine eeldab keerukaid majanduslikke hinnanguid, on komisjonil käesoleva kohtuotsuse punktis 112 meenutatud kohtupraktika kohaselt selle meetodi valikul ulatuslik kaalutlusõigus.
193
Lisaks ei näe alusmäärus ette, et komisjon on dumpinguhinnaga impordi põhjustatud kahju tuvastamisel kohustatud igal juhul arvesse võtma kõiki liidu tootmisharu müüdud tooteid, sh asjaomase toote liike, mida ei ole valimisse kaasatud eksportivad tootjad eksportinud.
194
Nimelt ei näe alusmääruse artikli 3 lõigete 2 ja 3, millele viitab selle määruse artikli 3 lõige 6, sõnastus komisjonile ette kohustust võtta oma analüüsis selle impordi mõju kohta liidu tootmisharu hindadele arvesse selle tootmisharu samasuguse toote kogu müüki (20. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hubei Xinyegang Special Tube, C‑891/19 P, EU:C:2022:38, punktid 152, 153 ja 159).
195
Seda kinnitab asjaolu, et liidu tootmisharu hindadele dumpinguhinnaga impordi avaldatava mõju uurimine, mis on vajalik kahju tuvastamiseks, ei eelda mitte ühe ja sama ettevõtja müügi võrdlemist, nagu see on dumpingumarginaali kindlaksmääramise puhul, mis on arvutatud asjaomase eksportiva tootja andmete alusel, vaid mitme ettevõtja, see tähendab valimisse kaasatud eksportivate tootjate ja valimisse kaasatud liidu tootmisharusse kuuluvate ettevõtjate müügi võrdlemist. Nende ettevõtjate müügi võrdlus on hinna allalöömise analüüsi raames tihti keerulisem kui dumpingumarginaali kindlaksmääramisel, kuna nende erinevate ettevõtjate müüdavate toodete valik pigem kattub vaid osaliselt (vt selle kohta 20. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hubei Xinyegang Special Tube, C‑891/19 P, EU:C:2022:38, punktid 154 ja 155).
196
Oht, et hinna allalöömise analüüsi raames ei saa arvesse võtta teatud tooteliike, kuna nende erinevate ettevõtjate müüdavate toodete valik on erinev, on seda suurem, mida üksikasjalikumad on toote kontrollnumbrid. Kuigi toote kontrollnumbrite suurema üksikasjalikkuse eeliseks on see, et võrreldakse selliseid tooteliike, millel on rohkem ühiseid füüsikalisi ja tehnilisi omadusi, on vastupidi selle puuduseks see, et suureneb võimalus, et teatud tooteliikidele, mida müüs üks või teine asjaomastest äriühingutest, ei ole samaväärseid tooteid ja neid ei saa seega selles analüüsis võrrelda ega arvesse võtta (20. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hubei Xinyegang Special Tube, C‑891/19 P, EU:C:2022:38, punktid 156 ja 157).
197
Seega võib selle vältimatuks tagajärjeks, et komisjon kasutab hindade allalöömise analüüsimisel järgitava meetodi valikul oma ulatuslikku kaalutlusõigust, nagu see on toote kontrollnumbrite meetodi puhul, olla see, et teatud tooteliike ei saa võrrelda ja seega ei võeta neid selle analüüsi raames arvesse. Seda kaalutlusõigust piirab siiski talle alusmääruse artikli 3 lõikega 2 pandud kohustus uurida dumpinguhinnaga impordi mõju liidu tootmisharu hindadele objektiivselt (vt selle kohta 20. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hubei Xinyegang Special Tube, C‑891/19 P, EU:C:2022:38, punkt 158).
198
Käesolevas asjas oli komisjoni valiku kohaldada toote kontrollnumbrite meetodit tagajärg see, et ta ei saanud võrrelda valimisse kuuluvate liidu tootjate müügist 37,4%.
199
See aga, et komisjonil oli võimalik tuvastada allalöömismarginaal, mis jäi vahemikku 31,6–39,2%, sellest müügist 62,6% puhul, on nende tootjate hinna märkimisväärne allalöömine, mille võib liigitada alusmääruse artikli 3 lõike 6 tähenduses oluliseks mõjuks liidu tootmisharule.
200
Lisaks järeldavad apellandid igal juhul valesti asjaolust, et võrdlust ei tehtud sellest müügist 37,4% puhul, et asjaomane import seda ei mõjutanud. Nimelt, kuna vaatlusalune toode hõlmab vastastikku asendavate toodete eri liike ja sellest tulenevalt ei esine asjaomase toote turu selget segmenteeritust (vt käesoleva kohtuotsuse punkt 167), oli sellel impordil tõenäoliselt mõju ka valimisse kaasatud liidu tootjate nende toodete hindadele, mida ei olnud võimalik toote kontrollnumbrite meetodi alusel võrrelda. Asjaolu, et selle meetodi alusel seda mõju arvudes ei väljendatud, ei piisa, et seada kahtluse alla selle hinnangu objektiivsus, mille kohaselt kõnealune import tõenäoliselt mõjutas liidu tootjate toodete kõikide liikide hindu, kuna need tooted on vastastikku asendatavad.
201
Järelikult tuleb apellantide etteheide, mille kohaselt kohaldas Üldkohus valesti alusmääruse artikli 3 lõikeid 6 ja7, kuna ta ei võtnud arvesse seda, et valimisse kaasatud liidu tootjate müügist 37,4% puhul ei esinenud hindade allalöömist, põhjendamatuse tõttu tagasi lükata, sest apellandid leiavad vääralt, et sellest müügist nimetatud protsendi puhul ei esine hindade allalöömist, ning komisjon tuvastas toote kontrollnumbrite meetodi alusel hindade olulise allalöömise, mis avaldab liidu tootmisharule olulist mõju.
202
Põhjendamiskohustuse rikkumist käsitleva etteheite kohta tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei tähenda Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 36 ja artikli 53 esimese lõigu alusel Üldkohtul lasuv kohustus oma otsused põhistada seda, et Üldkohus peab oma põhjendustes ammendavalt ja ükshaaval analüüsima vaidluse poolte kõiki argumente. Põhjendus võib seega olla tuletatav, kui see võimaldab huvitatud isikutel mõista põhjendusi, millele Üldkohus tugineb, ning kui Euroopa Kohtul on piisavalt teavet kohtuliku kontrolli teostamiseks apellatsioonimenetluses (14. septembri 2016. aasta kohtuotsus Trafilerie Meridionali vs. komisjon, C‑519/15 P, EU:C:2016:682, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
203
Arvestades vaidlustatud kohtuotsuse punktides 406–425 esitatud põhistust ja käesoleva kohtuotsuse punktides 192–201 esitatud hinnangut, tuleb käesolevas asjas aga nentida, et see põhistus võimaldas apellantidel mõista põhjendusi, millele Üldkohus tugines, ning Euroopa Kohtul oma kontrolli teostada. Järelikult tuleb apellantide etteheide põhjendamiskohustuse rikkumise kohta tagasi lükata.
204
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb neljas väide tagasi lükata.
5.
Viies väide
a)
Sissejuhatavad kaalutlused
205
Viiendas väites, mis koosneb kolmest osast, vaidlevad apellandid vastu hinnangule, mille Üldkohus andis nende esimeses kohtuastmes esitatud hagi kolmandale väitele ja mille kohaselt ei järginud komisjon nende menetluslikke tagatisi, kuna ta ei edastanud neile dumpingu ja kahju tuvastamiseks tarvilikku teavet.
206
Viienda väite teine ja kolmas osa käsitlevad täpsemalt nende Üldkohtu kaalutluste põhjendatust, mis puudutavad hinnangut esimeses kohtuastmes esitatud hagi kolmandale väitele, mille CCCME esitas enda nimel. Nagu märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 48–75 ja 100, ei olnud CCCME-l siiski õigust esitada vaidlusaluse määruse tühistamiseks hagi enda nimel. Järelikult on viienda väite teine ja kolmas osa vastuvõetamatud.
b)
Viienda väite esimene osa
1) Poolte argumendid
207
Viienda väite esimeses osas esitavad apellandid seisukoha, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 435–438 kohaldas Üldkohus valesti õigusnormi või teise võimalusena moonutas asjaolusid, kui ta tunnistas vastuvõetamatuks nende tühistamishagi kolmanda väite osas, milles see puudutas CCCME liikmete ja üheksa ülejäänud apellandi väidetud menetluslike tagatiste rikkumisi, põhjusel, et nad ei olnud osalenud uurimises. Need liikmed ja apellandid osalesid uurimises, kuna nad olid valimisse kaasatud eksportivad tootjad või vaidlusaluses määruses loetletud eksportivad tootjad, kes tegid selle valimi moodustamisel koostööd. Väljavõttelise uuringu vormi esitamine on viis, kuidas eksportiv tootja vastuseks algatamise teatele alusmääruse artikli 5 lõike 10 alusel „endast teada annab“. Pealegi teatas komisjon Üldkohtus esitatud kostja vastuses, et nii valimisse kaasamata kui ka valimisse kaasatud Hiina apellandid said temalt „alusmääruse artikli 19 lõikes 2 silmas peetud teabedokumendid“.
208
Apellandid väidavad veel, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 443–447 otsustas Üldkohus vääralt, et asjaolu, et CCCME tegutses Hiina malmitööstuse kui terviku esindajana, ei piisanud selle tõendamiseks, et ta tegutses asjaomases dumpinguvastases menetluses oma liikmete ja üheksa ülejäänud apellandi nimel, ning järelikult ei olnud tal õigust tugineda nende liikmete ja nende apellantide menetluslike õiguste rikkumisele. Üldkohus kohaldas väära õiguslikku kriteeriumi ja kvalifitseeris asjaolud õiguslikult vääralt. CCCME poolt oma liikmete ja üheksa ülejäänud apellandi esindamise hindamisel jättis Üldkohus tähelepanuta tõendeid, moonutas ajutise määruse kohta CCCME 15. septembri 2017. aasta märkuste sisu ja jättis tähelepanuta asjaolu, et komisjoni jaoks oli selge, et CCCME esindas Hiina eksportivaid tootjaid.
209
Komisjon ja menetlusse astujad vaidlevad apellantide argumentidele vastu.
2) Euroopa Kohtu hinnang
210
Esiteks väidavad apellandid esimese võimalusena, et Üldkohus kohaldas valesti õigusnormi, kui leidis, et vaatamata sellele, et CCCME liikmed ja üheksa ülejäänud apellanti olid valimisse kaasatud või loetletud dumpinguvastases menetluses valimi moodustamiseks koostööd teinuna, ei olnud neil õigust tugineda sellele, et rikuti nende õigust saada selles menetluses dumpingu ja kahju tuvastamiseks tarvilikku teavet.
211
Sellega seoses tuleb meenutada, et kaitseõiguste tagamine on liidu õiguse aluspõhimõte (3. juuni 2021. aasta kohtuotsus Jumbocarry Trading, C‑39/20, EU:C:2021:435, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika). Euroopa Kohus leidis seetõttu, et nende õiguste austamine dumpinguvastastes uurimistes on ülioluline ning nende õiguste kohaselt tuleb huvitatud ettevõtjatele anda haldusmenetluses võimalus väljendada tõhusalt oma seisukohta esiteks väidetavate asjaolude tõele vastavuse ja asjakohasuse kohta ning teiseks tõendite kohta, mida komisjon kasutab, et põhjendada oma väidet dumpingu ja sellest tuleneva kahju olemasolu kohta (vt selle kohta 16. veebruari 2012. aasta kohtuotsus nõukogu ja komisjon vs. Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP, C‑191/09 P ja C‑200/09 P, EU:C:2012:78, punktid 76 ja 77 ning seal viidatud kohtupraktika).
212
Seetõttu on alusmääruse põhjenduses 12 märgitud, et huvitatud isikutele peaks andma piisava võimaluse esitada kõik asjakohased tõendid ja kaitsta oma huve. Samuti on huvitatud isikute kaitseõigused kirja pandud alusmääruse artikli 6 lõigetes 5 ja 7 ning artikli 20 lõigetes 1 ja 2. Nimelt on selles esimeses sättes huvitatud isikutele, kelle hulka kuuluvad muu hulgas dumpinguvastases menetluses vaatlusaluse toote importijad ja eksportijad, ette nähtud võimalus olla ära kuulatud ja tutvuda kogu teabega, mille ükskõik milline uurimisega seotud isik on kättesaadavaks teinud, välja arvatud liidu või liikmesriikide asutusesisesed dokumendid, kui see teave on nende huvide kaitsmiseks oluline, ei ole konfidentsiaalne ning seda kasutatakse uurimise käigus. Teisena nimetatud säte võimaldab huvitatud isikutel taotleda selliste oluliste faktide ja kaalutlustega seotud üksikasjade avalikustamist, mille alusel ajutised meetmed kehtestati või kavatsetakse soovitada lõplike meetmete kehtestamist.
213
Nendes sätetes on nende õiguste teostamiseks siiski ette nähtud teatud kord, et tagada dumpinguvastase menetluse nõuetekohane läbiviimine. Näiteks alusmääruse artikli 6 lõigete 5 ja 7 alusel on huvitatud isikutel esiteks kohustus endast teada anda ning teiseks esitada kirjalik taotlus, et tutvuda asjaomase teabega või olla ära kuulatud. Mis puudutab nendest kordadest esimest, siis on alusmääruse artikli 5 lõikes 10 sätestatud, et dumpinguvastase menetluse algatamise teates, mille komisjon peab avaldama, teatatakse tähtajad, mille jooksul huvitatud isikud saavad endast teatada, oma seisukohad kirjalikult teatavaks teha ja teabe esitada, kui kõnealuseid seisukohti ja teavet peetakse uurimise seisukohalt vajalikuks. Viimati nimetatud sättes on samuti ette nähtud, et selles teates teatatakse aeg, mille jooksul huvitatud isikud võivad taotleda komisjonilt ärakuulamist vastavalt alusmääruse artikli 6 lõikele 5. Alusmääruse artikli 20 lõigetes 1 ja 3 on ette nähtud, et ajutiste meetmete kehtestamise teavet tuleb taotleda kirjalikult kohe pärast ajutiste meetmete kehtestamist ning lõplike meetmete kehtestamise teavet tuleb samuti taotleda kirjalikult ühe kuu jooksul pärast ajutise tollimaksu kehtestamise avaldamist.
214
Alusmäärusega on teatavatele huvitatud isikutele seega antud menetluslikke õigusi ja tagatisi, mille kasutamine sõltub siiski nende isikute aktiivsest osalemisest selles menetluses, mis peab avalduma vähemalt kirjaliku taotluse esitamises kindlaksmääratud tähtaja jooksul (9. juuli 2020. aasta kohtuotsus Donex Shipping and Forwarding, C‑104/19, EU:C:2020:539, punkt 70).
215
Lisaks on alusmääruse artiklis 17 ette nähtud, et juhul, kui kaebuste esitajaid, eksportijaid või importijaid, tooteliike või tehinguid on palju, võib uurimine piirduda mõistliku hulga isikute, toodete või tehingutega, kasutades valimeid. Väljavõttelise uuringu vajalikkuse hindamiseks ja valimi koosseisu kindlaksmääramiseks on oluline, et huvitatud isikud esitavad komisjonile selleks vajalikku teavet. Seega, kui komisjon kavatseb oma uurimise rajada eksportijate või importijate valimile, võib ta algatamisteates asjasse puutuvaid eksportijaid või importijaid üles kutsuda endast teada andma ja paluda neilt teavet nende tüüpilise valimi moodustamiseks.
216
See, et huvitatud isikud endast teada annavad ja esitavad asjakohast teavet huvitatud isikute tüüpilise valimi moodustamiseks või sellesse kaasamiseks, kujutab endast dumpinguvastases menetluses osalemise viisi. See osalemine ei anna neile isikutele siiski alusmääruse artikli 6 lõigetes 5 ja 7 ning artikli 20 lõigetes 1 ja 2 ette nähtud menetluslikke tagatisi. Nagu märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 213 ja 214, on nende tagatiste andmiseks nimelt ette nähtud teatud kord, mis eeldab nende isikute spetsiifilist osalemist selles menetluses, andes endast teada ja esitades kirjalikke taotlusi. Alusmääruse artikli 17 tähenduses väljavõttelises uuringus osalemine ei kujuta aga endast niisugust spetsiifilist osalemist.
217
Järelikult, kuigi CCCME liikmed ja üheksa ülejäänud apellanti osalesid asjaomases dumpinguvastases menetluses väljavõttelises uuringus, ei kohaldanud Üldkohus õigusnormi valesti, kui ta otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 435–438, et nendel liikmetel ja nendel apellantidel ei olnud õigust tugineda nende menetluslike tagatiste rikkumisele, mis tulenes sellest, et komisjon ei edastanud neile nende huvide kaitseks olulist teavet. Nimelt märkis Üldkohus põhjendatult, et need liikmed ja need apellandid ei esitanud taotlusi, et neile edastataks seda teavet selle menetluse käigus.
218
Teise võimalusena väidavad apellandid, et Üldkohus moonutas asjaolusid, kui ta leidis, et CCCME liikmed ja üheksa ülejäänud apellanti ei osalenud uurimises viisil, mis võimaldaks neil tugineda oma menetluslike õiguste rikkumisele. Sellega seoses viitavad nad asjaolule, et komisjon teatas Üldkohtus esitatud kostja vastuses, et need liikmed ja need apellandi said „alusmääruse artikli 19 lõikes 2 silmas peetud teabedokumendid“.
219
Selles kontekstis on oluline meenutada, et kui apellant väidab, et Üldkohus on tõendeid moonutanud, peab ta ELTL artikli 256, Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimese lõigu ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punkti d alusel näitama täpselt ära need tõendid, mida Üldkohus on moonutanud, ning tooma välja need analüüsivead, mis tema arvates on Üldkohtu selle moonutamiseni viinud. Lisaks selgub väljakujunenud praktikast, et moonutamine peab selgelt nähtuma kohtuasja toimiku materjalidest, ilma et oleks vaja faktilisi asjaolusid ja tõendeid uuesti hinnata (10. novembri 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. Valencia Club de Fútbol, C‑211/20 P, EU:C:2022:862, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
220
Üldkohtus komisjoni esitatud kostja vastuses sisalduv kinnitus, mille kohaselt CCCME liikmed ja üheksa ülejäänud apellanti „said alusmääruse artikli 19 lõikes 2 silmas peetud teabedokumendid“, isegi kui sellega viidataks alusmääruse artikli 20 lõikele 2, ei tõenda, et Üldkohus moonutas asjaolusid seoses nende liikmete ja nende apellantide dumpinguvastases menetluses osalemisega, mis annab neile alusmääruse artikli 6 lõikes 7 ning artikli 20 lõikes 2 silmas peetud menetluslikud tagatised. Nimelt ei piisa sellest kinnitusest, et tõendada, et need liikmed või need apellandid andsid endast teada ning et nad kirjalikult taotlesid nende sätete alusel oma menetluslike õiguste teostamiseks nõutud teabe avalikustamist.
221
Hoolimata sellest, et CCCME liikmed ja üheksa ülejäänud apellanti osalesid dumpinguvastases menetluses tehtud väljavõttelises uuringus, ei kohaldanud Üldkohus järelikult valesti õigusnormi ega moonutanud asjaolusid, kui leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 435–438, et nende liikmete ja nende apellantide etteheited, mis rajanesid nende huvide kaitseks olulise teabe edastamata jätmisel, olid vastuvõetamatud, sest nad ei olnud esitanud taotlusi, et neile edastataks menetluse käigus seda teavet.
222
Teiseks ei nõustu apellandid sellega, et CCCME poolt oma liikmete ja üheksa ülejäänud apellandi nimel esitatud kaitseõiguste rikkumiste väide on vastuvõetamatu. Apellandid väidavad, et Üldkohus kohaldas väära õiguslikku kriteeriumi, kui ta leidis, et CCCME ei saanud teostada oma liikmete ja üheksa ülejäänud apellandi menetluslikke õigusi asjaomases dumpinguvastases menetluses. Lisaks määratles ta vääralt CCCME kui Hiina malmitööstust tervikuna, mitte Hiina eksportivaid tootjaid individuaalselt esindava üksusena.
223
Arvestades neid etteheiteid, tuleb märkida, et menetluslikud õigused kuuluvad isikule, kellele need on antud. Nii on Euroopa Kohus otsustanud, et kaitseõigused on subjektiivse iseloomuga, mistõttu asjaomased pooled ise peavad saama neid tegelikult kasutada, olenemata selle menetluse laadist, mille osalised nad on (9. septembri 2021. aasta kohtuotsus Adler Real Estate jt, C‑546/18, EU:C:2021:711, punkt 59), ning et äriühing, kes ei osalenud dumpinguvastase uurimise menetluses ja kes ei ole seotud ühegi selle riigi eksportiva tootjaga, mida uurimine käsitleb, ei saa ise tugineda kaitseõigustele menetluses, milles ta ei osalenud (9. juuli 2020. aasta kohtuotsus Donex Shipping and Forwarding, C‑104/19, EU:C:2020:539, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika).
224
Tuleb tõdeda, et kuigi eelmises punktis meenutatud kohtupraktika ei käsitle küsimust, kas teataval ühendusel on võimalik haldusmenetluses teostada teatavate ettevõtjate, sh oma liikmete menetluslikke õigusi, ei ole selline võimalus selle praktikaga vastuolus. Selline võimalus ei tohi siiski viia selleni, et minnakse mööda tingimustest, mida asjaomased ettevõtjad oleksid pidanud selle kohtupraktika kohaselt täitma, kui nad oleksid soovinud ise oma menetluslikke õigusi teostada.
225
Järelikult ei kohaldanud Üldkohus väära õiguslikku kriteeriumi, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 443 ja 444, et see, kas ühendus võib dumpinguvastases menetluses teostada mõne oma liikme menetluslikke õigusi, sõltub tingimusest, et ühendus peab olema uurimise ajal väljendanud kavatsust tegutseda oma teatud liikmete esindajana, mis eeldab, et viimati nimetatud liikmed on seega identifitseeritud ja ühendus suudab tõendada, et on saanud neilt volituse, mis võimaldab sel ühendusel teostada neid menetluslikke õigusi nende liikmete nimel.
226
Lisaks, mis puudutab Üldkohtu poolt CCCME kvalifitseerimist „Hiina [malmitööstust] kui tervikut esindavaks üksuseks“, siis tuleb märkida, et nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 446, täpsustas CCCME ajutise määruse kohta esitatud 15. septembri 2017. aasta märkustes oma dumpinguvastases uurimises osalemise laadi, märkides, et „CCCME huvi vastab Hiina malmitööstuse kui terviku huvile. See huvi võib kokku langeda – ja sageli langebki kokku – asjaomase toote erinevate Hiina eksportivate tootjate huvidega, kuid see huvi on eraldiseisev ja läheb kaugemale individuaalsetest huvidest. […] CCCME käesolevas uurimises osalemise eesmärk on kaitsta tema liikmete ja Hiina (eksportiva) malmitööstuse tootjate kollektiivseid huve, mitte selle liikmete individuaalseid huve. Nende individuaalsete huvide kaitset nõuavad erinevad Hiina (eksportivad) tootjad ise, kellest mõned osalevad käesolevas menetluses“.
227
Seega märkis CCCME menetluse käigus selgelt, et ta osales menetluses Hiina eksportiva malmitööstuse kollektiivsetes huvides, mitte oma liikmete või teiste ettevõtjate individuaalsetes huvides, nagu on nõutav selleks, et ta saaks teostada viimati nimetatute menetluslikke õigusi.
228
Eelmises punktis esitatud hinnangut ei sea kahtluse alla apellantide eri argumendid, mille kohaselt esiteks moonutati CCCME öeldut, teiseks on CCCME Hiina eksportivaid tootjaid esindav ühendus ning kolmandaks tõendas CCCME, et asjaomases dumpinguvastases menetluses tagas ta Hiina malmitööstuse ühise kaitse, kusjuures komisjon möönis seda.
229
Nimelt, kõigepealt ei tõenda vaidlusaluse määruse punktis 25 esitatud komisjoni hinnang, mille kohaselt esindab CCCME muu hulgas Hiina valutööstust, et Üldkohus moonutas teavet, mille CCCME esitas oma 15. septembri 2017. aasta märkustes ajutise määruse kohta, seoses tema osalemisega asjaomases dumpinguvastases menetluses. Apellantide esitatud muud argumendid ei võimalda ka tõendada, et CCCME osales menetluses asjasse puutuvate ettevõtjate individuaalsete huvide esindamiseks. Lõpuks ei tõenda apellantide viidatud volikiri, mis oli lisatud 12. detsembri 2016. aasta teatisele malmist valandite importi puudutava liidu dumpinguvastast uurimist käsitleva varajase hoiatamise koosoleku protokolli avalikustamise kohta, et CCCME võis teostada nende ettevõtjate menetluslikke õigusi, kuna selles ei ole täpsustatud, et see võimaldab tal esindada neid ettevõtjaid selle menetluse käigus individuaalselt ja et tegemist ei ole pelgalt volikirja kavandiga.
230
Eeltoodut arvestades ei kohaldanud Üldkohus väära õiguslikku kriteeriumi ega teinud kvalifitseerimisel viga, kui leidis, et CCCME-l ei olnud õigust tugineda oma liikmete ja üheksa ülejäänud apellandi menetluslike õiguste rikkumistele.
231
Kõigil eeltoodud põhjustel tuleb viienda väite esimene osa tagasi lükata.
232
Järelikult tuleb see väide tagasi lükata ja apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
233
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõige 2 näeb ette, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, siis otsustab kohtukulude jaotuse Euroopa Kohus. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
234
Kuna komisjon ja menetlusse astujad on käesolevas asjas palunud kohtukulud välja mõista apellantidelt ja apellandid on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud nendelt välja mõista.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Jätta China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products’i, Cangzhou Qinghong Foundry Co. Ltd, Botou City Qinghong Foundry Co. Ltd, Lingshou County Boyuan Foundry Co. Ltd, Handan Qunshan Foundry Co. Ltd, Heping Cast Co. Ltd Yi County, Hong Guang Handan Cast Foundry Co. Ltd, Shanxi Yuansheng Casting and Forging Industrial Co. Ltd, Botou City Wangwu Town Tianlong Casting Factory ja Tangxian Hongyue Machinery Accessory Foundry Co. Ltd kohtukulud nende endi kanda ja mõista neilt välja Euroopa Komisjoni, EJ Picardie, Fondatel Lecomte’i, Fonderies Dechaumonti, Fundiciones de Ódena SA, Heinrich Meier Eisengießerei GmbH & Co. KG, Saint Gobain Construction Products UK Ltd, Saint Gobain PAM Canalisationi ja Ulefos Oy kohtukulud.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.