Kohtuasi C‑337/22 P
Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet
versus
Nowhere Co. Ltd
Euroopa Kohtu (viies koda) 5. veebruari 2026. aasta kohtuotsus
Apellatsioonkaebus – Euroopa Liidu kujutismärgi APE TEES taotlus – Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigis kaitstud varasemad registreerimata kujutismärgid, mis kujutavad ahvi – Määrus (EÜ) nr 207/2009 – Artikli 8 lõige 4 – Suhteline keeldumispõhjus – Vastulause – Apellatsioonikojale esitatud kaebus – Rahuldamata jätmine – Üldkohtule esitatud hagi – ELL artikli 50 lõiked 1 ja 3 – Ühendkuningriigi liidust väljaastumine – Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise lepingu artiklid 126 ja 127 – Üleminekuperiood – Lõppemine – Vaidlusaluse otsuse vastuvõtmisele eelnenud asjaolud – Varasema kaubamärgi olemasolu hindamisel asjakohane seis – Territoriaalsuse põhimõte – Euroopa Liidu kaubamärgi territoriaalne kohaldamisala – Vastandumise esinemine
1.        Euroopa Liidu kaubamärk – Apellatsioonimenetlus – Liidu kohtusse esitatud hagi – Hagi otsuse peale, millega lükati Euroopa Liidu kaubamärgi registreerimise peale esitatud vastulause tagasi – Põhjendatud huvi – Tingimus – Hagi, mis võib tuua selle esitanud poolele kasu – Hindamiskriteeriumid
(ELTL artikli 263 neljas lõik; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus 2017/1001, artikkel 72)
(vt punktid 81 ja 82)
2.        Euroopa Liidu kaubamärk – Apellatsioonimenetlus – Liidu kohtusse esitatud hagi – Ühendkuningriigis kaitstud kaubamärgi omaniku vastulause – Ühendkuningriigi liidust väljaastumine – Mõju – Pärast üleminekuperioodi lõppemist tehtud apellatsioonikoja otsus – Suhtelise registreerimisest keeldumise põhjuse läbivaatamisel asjakohane kuupäev – Varasem kaubamärk, mis peab olema kehtiv kuni vastulause kohta lõpliku otsuse tegemiseni
(Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise leping, artiklid 126 ja 127; nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõige 4)
(vt punktid 105–107, 109, 112, 120–127, 132–138, 154–164 ja 167)
3.        Euroopa Liidu kaubamärk – Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Registreerimata kaubamärgi või mõne muu kaubanduses kasutatava tähise omaniku vastulause – Tingimused – Sellise varasema õiguse olemasolu, mida ei ole jõustunud kohtuotsusega kehtetuks tunnistatud
(Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõige 4)
(vt punktid 110 ja 111)
4.        Euroopa Liidu kaubamärk – Euroopa Liidu kaubamärgi toime – Kaubamärgiga antavad õigused – Õigus keelata kaubamärgi kasutamine – Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud identse või sarnase tähise kasutamine – Omanikule antud ainuõiguse ulatus – Prioriteedipõhimõte – Piirid – Tagada kaubamärgi peamine ülesanne – Vajadus, et asjakohasel territooriumil kehtib kaitse EUIPO lõpliku otsuse tegemise kuupäeva seisuga
(Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõiked 2 ja 4, artikli 9 lõiked 1, 2 ja 3 ning artikkel 46)
(vt punktid 115, 117 ja 118)
5.        Euroopa Liidu kaubamärk – Kolmandate isikute märkused ja vastulause – Vastulause menetlemine – Varasema kaubamärgi kasutamise tõendamine – Nõude eesmärk
(Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 42 lõiked 2 ja 3)
(vt punktid 116 ja 119)
6.        Euroopa Liidu kaubamärk – Euroopa Liidu kaubamärgi toime – Kaubamärgiga antavad õigused – Õigus keelata kaubamärgi kasutamine – Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud identse või sarnase tähise kasutamine – Omanikule antud ainuõiguse ulatus – Mõju kolmandatele isikutele – Registreeringu avaldamise kuupäev – Sellest kuupäevast hilisemad asjaolud
(Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 9 lõike 3 esimene lause)
(vt punkt 131)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus rahuldas talle esitatud apellatsioonkaebuse ja tühistas Üldkohtu otsuse Nowhere vs. EUIPO – Ye (APE TEES)(1). Sellega seoses võttis ta seisukoha niisuguste ajahetkede kindlakstegemise kohta, mis on asjakohased vastulausemenetluse aluseks oleva varasema kaubamärgi olemasolu hindamisel Ühendkuningriigi Euroopa Liidust väljaastumise konkreetses kontekstis.
J. Ye esitas 30. juunil 2015 Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametile (EUIPO) kujutismärgi APE TEES ELi kaubamärgina registreerimise taotluse, mille registreerimisele esitas Nowhere vastulause(2) kolme varasema registreerimata kujutismärgi alusel, mida kasutatakse Ühendkuningriigi kaubanduses. Vastulausete osakond lükkas vastulause tagasi.
Apellatsioonikoda jättis oma esimese otsusega, mis tehti 8. oktoobril 2018, tagasilükkamisotsuse muutmata. Siiski tühistas ta EUIPO tehtud ilmse vea tõttu hiljem selle otsuse. Teise otsusega, mis tehti 10. veebruaril 2021 (edaspidi „vaidlusalune otsus“), jättis apellatsioonikoda vastulause tagasilükkamise taas kord muutmata põhjendusel, et pärast Ühendkuningriigi lahkumist liidust ja lahkumislepingus(3) sätestatud üleminekuperioodi lõppemist 31. detsembril 2020 ei saa õigustele, mis võivad Ühendkuningriigis eksisteerida, muu hulgas määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 4 alusel algatatud vastulausemenetluses enam tugineda.
Nowhere esitas 21. mail 2021 Üldkohtule vaidlusaluse otsuse tühistamise ja muutmise nõudes hagi. Vaidlustatud kohtuotsusega rahuldas Üldkohus selle hagi ja tühistas vaidlusaluse otsuse, leides, et tema „nüüdseks väljakujunenud“ kohtupraktikast tuleneb, et suhtelise keeldumispõhjuse olemasolu tuleb hinnata selle ELi kaubamärgi registreerimistaotluse – millele on esitatud vastulause – esitamise kuupäeva seisuga. Seetõttu järeldas ta, et arvestades asjaolu, et asjaomane registreerimistaotlus esitati enne väljaastumislepingu jõustumise ja üleminekuperioodi lõppemise kuupäeva, saavad vastulausemenetluse aluseks olevad varasemad kaubamärgid põhimõtteliselt olla selle menetluse aluseks.
Selles kontekstis esitas EUIPO Euroopa Kohtule nimetatud kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse. Saksamaa Liitvabariik astus EUIPO nõuete toetuseks menetlusse.
Euroopa Kohtu hinnang
Esimesena võttis Euroopa Kohus seisukoha menetlusse astuja argumendi suhtes, et Nowhere’il puudus põhjendatud huvi esitada Üldkohtule hagi.
Sellega seoses tuletas Euroopa Kohus meelde, et vastuvõetavad on ainult need menetlusse astuja argumendid, mis paigutuvad kohtuasja poolte nõuete ja väidetega kindlaksmääratud piiridesse. Avalikul huvil põhinevale väitele tuginedes ei välju menetlusse astuja siiski vaidluse piiridest. Apellatsioonkaebuse raames puudutab selline avalikul huvil põhinev väide Üldkohtule hagi esitanud poole huvi vaidlusaluse akti tühistamise vastu. Tühistamise suhtes olemasolev põhjendatud huvi eeldab, et selle esitanud isik võib saada sellest kasu.
Kõnealusel juhul jäeti vaidlusaluse otsusega muutmata vastulausete osakonna otsus lükata Nowhere’i esitatud vastulause tagasi põhjendusel, et Nowhere ei saanud alates väljaastumislepingus ette nähtud üleminekuperioodi lõppemise kuupäevast oma varasematele Ühendkuningriigis registreerimata kaubamärkidele vastulause toetuseks enam tugineda. Seega võis Nowhere saada vaidlusaluse otsuse tühistamisest kasu. Seetõttu lükkas Euroopa Kohus menetlusse astuja argumendi põhjendamatuse tõttu tagasi.
Teisena analüüsis Euroopa Kohus EUIPO argumenti, milles viimane väitis, et Üldkohus rikkus määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 4 tõlgendamisel õigusnormi. Siinkohal tõdes Euroopa Kohus, et Üldkohus tugines Brownie kohtupraktikale(4). See kohtupraktika põhineb eeldusel, et kuna ELi kaubamärgi registreerimisele esitatud vastulause toetuseks esitatud suhtelise keeldumispõhjuse olemasolu tuleb hinnata seda registreerimist puudutava taotluse esitamise kuupäeva seisuga, siis ei mõjuta asjaolu, et varasem kaubamärk, millele vastulause põhjenduseks tuginetakse, kaotab pärast seda kuupäeva liikmesriigis registreeritud või kaitstud kaubamärgi olemuse, põhimõtteliselt vastulause tulemust. Niisugune eeldus ei tulene siiski ei artikli 8 lõike 4 sõnastusest ega kontekstist ega ka vastulausemenetluse eesmärkidest.
Esiteks leidis Euroopa Kohus, et selle sätte sõnastusest tuleneb, et nimetatud sätte alusel esitatud vastulause toetuseks viidatud varasema õiguse omandamist tuleb hinnata asjaomase ELi kaubamärgi registreerimistaotluse esitamise kuupäeva või vastavalt olukorrale prioriteedikuupäeva seisuga. Siiski tuleneb sellest samuti, et vastulause rahuldamiseks on vaja, et varasem õigus annaks selle omanikule „õiguse keelata hilisema kaubamärgi kasutamine“ liikmesriigi või liidu õiguse alusel mitte ainult sel kuupäeval, vaid ka vastulause esitamise hilisemal kuupäeval kuni kuupäevani, mil otsustatakse, kas „taotletavat kaubamärki ei registreerita“.
Teiseks märkis Euroopa Kohus, et niisugust tõlgendust kinnitab kõnealuse sätte kontekst ja eelkõige määruse nr 207/2009 artikli 8 lõigete 1 ja 2 sõnastus ning Euroopa Kohtu praktika, mis käsitleb määruse nr 40/94 artikli 8 lõiget 4(5). Euroopa Kohus järeldas sellest, et küsimust, kas niisugune kaitstud varasem õigus on endiselt olemas, tuleb hinnata selle kuupäeva seisuga, mil EUIPO teeb vastulause kohta lõpliku otsuse, sealhulgas apellatsioonikojale esitatud kaebuse staadium. Tegemist on küsimusega, mille EUIPO peab lahendama enne seda, kui ta kontrollib asjaolu, kas vastulause esitaja on tõendanud, et varasem õigus vastab ka määruse nr 207/2009 artikli 8 lõikes 4 ette nähtud sisulistele tingimustele, ja eelkõige seda, et varasem õigus annab õiguse hilisema kaubamärgi kasutamine keelata.
Kolmandaks märkis Euroopa Kohus vastulausemenetluse eesmärke silmas pidades, et niisugusel menetlusel on ennetav eesmärk vältida selliste ELi kaubamärkide registreerimist, mis võivad muudele kaubamärkidele või kaubanduses kasutatavatele muudele tähistele vastanduda, võimaldades varasema kaubamärgi omanikul takistada niisuguse tähise registreerimist, mis võib asjaomast kaubamärki kahjustada.
Euroopa Kohus märkis siiski, et niisuguse tõlgenduse, mille Üldkohus andis vaidlustatud kohtuotsuses vastavalt Brownie kohtupraktikale, vältimatu tulemus on see, et EUIPO võib olla kohustatud Euroopa Liidu kaubamärgi registreerimisest varasema kaubamärgiga esineva võimaliku vastuseisu tõttu keelduma, olgugi et keeldumise otsuse tegemise kuupäeval ei ole varasem kaubamärk asjaomasel territooriumil selle kaubamärgi suhtes kohaldatavate õigusaktide või lepingusätetega enam kaitstud. Seega on Üldkohtu poolt määrusele nr 207/2009 antud tõlgendus vastuolus määruse üldise eesmärgiga, milleks on tasakaalustada varasema kaubamärgi omaniku huvi kolmanda isiku huviga tähiseid oma kaupade ja teenuste tähistamiseks vabalt kasutada.
Eeltoodut arvestades asus Euroopa Kohus seisukohale, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta tugines eeldusele, et ELi kaubamärgi registreerimisele esitatud vastulause toetuseks esitatud suhtelise keeldumispõhjuse olemasolu tuleb hinnata üksnes seda registreerimist puudutava taotluse esitamise kuupäeva seisuga.
Kolmandana analüüsis Euroopa Kohus Üldkohtu arutluskäiku, mille kohaselt võis varasemate kaubamärkide vastandumine taotletavale kaubamärgile esineda vähemalt ELi kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäeva ja üleminekuperioodi lõppemise vahelisel ajal.
Sellega seoses märkis Euroopa Kohus esiteks, et vastupidi eeldusele, millel põhineb Üldkohtu arutluskäik, ei too varasemate kaubamärkide omaniku vastulause tagasilükkamine põhjusel, et pärast üleminekuperioodi lõppu ei saa need kaubamärgid taotletavale kaubamärgile vastanduda, kaasa seda, et kaitset ei saa anda kaubamärgiomaniku varasematele registreerimata kaubamärkidele, mida on enne asjaomast kuupäeva Ühendkuningriigis kaubanduses kasutatud. Nimelt, kui kaubamärgiomanikul oli riigisisese õiguse alusel tõepoolest õigus hilisema kaubamärgi kasutamine keelata, oli tal sel ajavahemikul õigus esitada Ühendkuningriigi kohtutele seoses taotletava Euroopa Liidu kaubamärgi kasutamisega õiguste rikkumise hagi, ilma et viimati nimetatud kaubamärgi registreerimine oleks saanud niisuguse hagi esitamist takistada.
Teiseks selgitas Euroopa Kohus, et erinevalt rikkumismenetlusest ei puuduta vastulausemenetlus mitte vastandumist, mis on seotud kaubamärkide tegeliku kasutamisega kaubanduses, vaid võimalikku vastandumist, mis sõltub taotletavast registreerimisest ja puudutab kahe niisuguse konkureeriva intellektuaalomandi õiguse kooseksisteerimist, mis on ühtmoodi kehtivad ja millele saab tugineda. Lisaks saab ELi kaubamärgile kolmandate isikute suhtes tugineda alles alates vastava registreeringu avaldamise kuupäevast.
Käsitletaval juhul aga oli üleminekuperioodi lõppemise kuupäeval varasemate kaubamärkide omaniku vastulause menetlemine pooleli, mis võimaldas viimasel asjaomaste varasemate kaubamärkide peamist ülesannet vaidlusaluse kaubamärgi registreerimist takistades kaitsta. Niisuguse kaubamärgi registreerimise korral muutub kaubamärk kehtivaks ja sellele saab muu kaubamärgi vastu tugineda alles kuupäeval, mil ei esine mitte mingisugust – isegi potentsiaalset – vastandumist kõnealustele varasematele kaubamärkidele. Seetõttu tugines Üldkohus ekslikele eeldustele, kui leidis, et varasemad kaubamärgid võivad taotletavale kaubamärgile pärast üleminekuperioodi lõppu vastanduda.
Neljandana analüüsis Euroopa Kohus EUIPO argumente selle kohta, et Üldkohus eiras väljaastumislepingu artiklitest 126 ja 127 tulenevaid õiguslikke tagajärgi ning territoriaalsuse põhimõtte(6) võimalikku rikkumist.
Esiteks tuletas ta meelde, et ELL artikli 50 lõike 3 kohaselt ei olnud aluslepingud alates väljaastumislepingu jõustumisest 1. veebruaril 2020 Ühendkuningriigi suhtes enam kohaldatavad, mistõttu ei ole see riik alates osutatud kuupäevast enam liikmesriik. Lepingu artiklites 126 ja 127 on siiski ette nähtud üleminekuperiood, mis algas lepingu jõustumise kuupäeval ja lõppes 31. detsembril 2020, mille jooksul kohaldati liidu õigust Ühendkuningriigi suhtes ja Ühendkuningriigis, kui lepingus ei ole sätestatud teisiti, ning kõiki viiteid liikmesriikidele liidu õiguses mõisteti selliselt, et see hõlmab Ühendkuningriiki.
Seevastu ei ole sama lepingu intellektuaalomandit käsitlevates sätetes märgitud, kuidas tuleb lahendada vastulause, mis on esitatud enne lepingu jõustumist Ühendkuningriigis kaitstud varasema õiguse alusel, mille menetlemine on selle perioodi lõppedes veel pooleli. Sellega seoses märkis Euroopa Kohus, et määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 4 kohaselt peab nimetatud sättes osutatud varasem kaubamärk või õigus selle „suhtes kohaldatavate […] liikmesriigi õigusaktide kohaselt“ andma omanikule muu hulgas „õiguse keelata hilisema kaubamärgi kasutamine“. Alates üleminekuperioodi lõpust ei olnud Ühendkuningriigi õigus, millele kõnealuse vastulause põhjendamiseks tugineti, enam „liikmesriigi õigus“, kuna väljaastumislepingus ei ole sätestatud vastupidist.
Järelikult tõdes Üldkohus ekslikult, et puuduvad sõnaselged sätted enne väljaastumislepingu jõustumist esitatud vastulause tulemuse kohta, ning ta jättis sellest tegemata asjakohased õiguslikud järeldused võimatuse kohta tugineda pärast üleminekuperioodi lõppu vastulause aluseks olevale Ühendkuningriigis kaitstud varasematele kaubamärkidele.
Teiseks rõhutas Euroopa Kohus territoriaalsuse põhimõtte kohta, et selle põhimõtte kohaselt piirdub kaubamärgi õiguslik toime territooriumiga, kus see kaubamärk on kaitstud. Ta täpsustas, et väljaastumislepingu sätted ei näinud erandina territoriaalsuse põhimõttest ette, et pärast üleminekuperioodi lõppu registreeritud ELi kaubamärgil on Ühendkuningriigi territooriumil mõju. Seega ei saanud Ühendkuningriigis kaitstud varasemad kaubamärgid ELi kaubamärgile vastanduda juhul, kui viimane registreeriti pärast üleminekuperioodi lõppu, kuna viimati nimetatud kaubamärk avaldas sellisel juhul mõju muul territooriumil kui see, kus varasemad kaubamärgid on kaitstud.
Seega tugines Üldkohus nende kaubamärkide võimalikule vastandumisele viidates ekslikule eeldusele ja rikkus õigusnormi, kuna ta ei võtnud üleminekuperioodi lõpu õiguslikke tagajärgi ja territoriaalsuse põhimõtet nõuetekohaselt arvesse.
Lisaks asus Euroopa Kohus seisukohale, et asjaolu, et vastulause esitati kuupäeval, mil Ühendkuningriigi väljaastumine ei olnud ettenähtav, ei ole tähtis, kuna selleks, et vastulauset saaks rahuldada, peab varasem kaubamärk, mis on liidu õiguse alusel kaitstud, olema kehtiv kuni vastulause kohta lõpliku otsuse tegemiseni. Seetõttu rahuldas ta apellatsioonkaebuse ja tühistas vaidlustatud kohtuotsuse.
Lõpuks, olles tuvastanud, et menetlusstaadium lubab teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, jättis Euroopa Kohus varasemate kaubamärkide omaniku hagi rahuldamata põhjendusel, et vastulause toetuseks esitatud varasemad õigused peavad kehtima kuni kuupäevani, mil EUIPO teeb vastulause kohta otsuse, sealhulgas apellatsioonikojale esitatud kaebuse menetlemise staadium, millega ei olnud tegemist kõnealusel juhul.
1      16. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Nowhere vs. EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, EU:T:2022:139; edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“).
2      Tuginedes nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT 2009, L 78, lk 1; edaspidi „määrus 207/2009“) artikli 8 lõikele 4.
3      Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise leping (ELT 2020, L 29, lk 7; edaspidi „väljaastumisleping“).
4      30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Grupo Textil Brownie vs. EUIPO – The Guide Association (BROWNIE) (T‑598/18, EU:T:2020:22, punkt 19; edaspidi „Brownie kohtupraktika“).
5      Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146).
6      Territoriaalsuse põhimõtet kätkeb muu hulgas määruse nr 207/2009 artikli 1 lõige 2.