62024CJ0457
TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
2026. gada 5. martā (
*1
)
Apelācija – Kopējā lauksaimniecības politika (KLP) – Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonds (ELGF) un Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai (ELFLA) – Īstenošanas lēmums (ES) 2021/2020 – No Eiropas Savienības finansējuma izslēgti izdevumi – Rumānijas izdevumi – Regula (ES) Nr. 1306/2013 – 52. pants – Atbilstīguma noskaidrošanas procedūra – Īstenošanas regula (ES) Nr. 908/2014 – 34. pants – Eiropas Komisijas priekšlikumu par finanšu korekciju juridiskā pamata grozīšana – Iespēja attiecīgajai dalībvalstij lietderīgi darīt zināmu viedokli par šiem priekšlikumiem – Jēdziens “ārējais faktors” – Regula (ES) Nr. 1307/2013 – 44. pants – Dažādošanas prasības – Papuvē esošas zemes un pagaidu zālāju sajaukšana – Īstenošanas regula (ES) Nr. 809/2014 – 35. pants – Kontroles intensitātes palielināšana – “Būtiskas neatbilstības” jēdziens
Lietā C‑457/24 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko 2024. gada 26. jūnijā iesniegusi
Rumānija, ko pārstāv E. Gane, R. Antonie un M. Chicu, pārstāves,
apelācijas sūdzības iesniedzēja,
otra lietas dalībniece –
Eiropas Komisija, ko pārstāv A. Biolan un M. Salyková, pārstāvji,
atbildētāja pirmajā instancē,
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs I. Jarukaitis [I. Jarukaitis], pirmās palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen], kas pilda ceturtās palātas tiesneša pienākumus, tiesneši M. Kondinanci [M. Condinanzi], N. Jēskinens [N. Jääskinen] (referents) un R. Frendo [R. Frendo],
ģenerāladvokāte: J. Kokote [J. Kokott],
sekretāre: R. Šereša [R. Şereş], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2025. gada 18. jūnija tiesas sēdi,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar apelācijas sūdzību Rumānija lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2024. gada 17. aprīļa spriedumu Rumānija/Komisija (T‑49/22, turpmāk tekstā – pārsūdzētais spriedums, EU:T:2024:254), ar kuru tā noraidījusi tās prasību daļēji atcelt Komisijas Īstenošanas lēmumu (ES) 2021/2020 (2021. gada 17. novembris), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus izdevumus, kuri dalībvalstīm radušies Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) un Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) satvarā (OV 2021, L 413, 10. lpp.; turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”), ciktāl šis lēmums attiecas uz izdevumiem, kas Rumānijai esot radušies ELGF un ELFLA (turpmāk tekstā kopā – “fondi”) satvarā 2018. un 2019. finanšu gadā 178320110,85 EUR apmērā.
Atbilstošās tiesību normas
Regula (ES) Nr. 1303/2013
2
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV 2013, L 347, 320. lpp.), 85. panta “Komisijas veiktās finanšu korekcijas” 3. punktā noteikts:
“Lemjot par finanšu korekciju saskaņā ar 1. punktu, [Eiropas] Komisija ievēro proporcionalitātes principu, ņemot vērā piemērojamo tiesību aktu pārkāpuma veidu un smagumu un tā finansiālo ietekmi uz [Eiropas] Savienības budžetu. Komisija informē Eiropas Parlamentu par lēmumiem, kas pieņemti, lai piemērotu finanšu korekcijas.”
Regula (ES) Nr. 1306/2013
3
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV 2013, L 347, 549. lpp., un labojums – OV 2016, L 130, 6. lpp.) 36., 37. un 39. apsvērumā paredzēts:
“(36)
Komisija saskaņā ar [LESD] 317. pantu sadarbībā ar dalībvalstīm ir atbildīga par Eiropas Savienības budžeta izpildi. Komisija ir pilnvarota izlemt, izmantojot īstenošanas aktus, vai dalībvalstu veiktie izdevumi atbilst Savienības tiesību aktiem. Dalībvalstīm vajadzētu būt tiesīgām pamatot savus lēmumus par maksājumu veikšanu un izmantot izlīguma procedūru, ja tās ar Komisiju nevar savstarpēji vienoties. [..]
(37)
Atgūtas ELGF izmaksātas summas būtu jāatmaksā šim fondam, ja izdevumi neatbilst Savienības tiesību aktiem un uz tiem nebija nekādu tiesību. Lai dotu pietiekami ilgu laiku visu vajadzīgo administratīvo procedūru, tostarp iekšējo kontroļu, īstenošanai, dalībvalstīm būtu jāpieprasa atbalsta saņēmējiem veikt atmaksu 18 mēnešu laikā pēc tam, kad maksājuma aģentūra vai par atgūšanu atbildīgā struktūra ir apstiprinājusi un – atbilstīgā gadījumā – saņēmusi kontroles ziņojumu vai līdzīgu dokumentu, kurā norādīts, ka ir noticis pārkāpums. Būtu jāparedz sistēma, ar ko nosaka finansiālu atbildību gadījumos, kad veikti pārkāpumi un kad kopējās summas nav atgūtas. Lai to panāktu, būtu jāievieš procedūra, kas ļautu Komisijai aizsargāt Savienības budžeta intereses, pieņemot lēmumu likt attiecīgai dalībvalstij daļēji segt summas, kas zaudētas pārkāpumu dēļ un nav atgūtas pieņemamā termiņā. [..]
[..]
(39)
Lai aizsargātu Savienības budžeta finanšu intereses, dalībvalstīm būtu jāveic pasākumi, lai pārliecinātos, ka fondu finansētie darījumi ir faktiski notikuši un ir veikti pareizi. Dalībvalstīm būtu arī jānovērš, jākonstatē un efektīvi jārisina jebkuri atbalsta saņēmēju pieļautie pārkāpumi vai pienākumu neievērošanas gadījumi. [..]”
4
Regulas Nr. 1306/2013 52. pantā “Atbilstīguma noskaidrošana” noteikts:
“1.   Komisija pieņem īstenošanas aktus, nosakot summas, par kurām nav tiesību saņemt Savienības finansējumu, ja tā konstatē, ka izdevumi saskaņā ar 4. panta 1. punktā un 5. pantā noteikto nav veikti atbilstīgi Savienības tiesību aktiem, un ELFLA gadījumā – nav veikti atbilstīgi Regulas [Nr. 1303/2013] 85. pantā minētajiem piemērojamajiem Savienības un valsts tiesību aktiem. [..]
2.   Komisija novērtē summas, kas izslēdzamas no finansējuma, pamatojoties uz reģistrētās neatbilstības nopietnību. Komisija pienācīgi ņem vērā pārkāpuma būtību un Savienībai nodarīto finansiālo kaitējumu. Tā pamato nepiešķiršanu, nosakot nepamatoti iztērētās summas, un, ja minētās summas nevar noteikt ar samērīgiem centieniem, var piemērot ekstrapolētas vai vienotas likmes korekcijas. Vienotas likmes korekcijas piemēro tikai konkrētā gadījuma būtības dēļ vai tāpēc, ka dalībvalsts nav iesniegusi Komisijai nepieciešamo informāciju, nav iespējams ar samērīgiem centieniem precīzāk noteikt Savienībai nodarīto finansiālo kaitējumu.
3.   Pirms tiek pieņemts lēmums atteikt finansējumu, Komisijas veiktās pārbaudes rezultātus un attiecīgās dalībvalsts atbildes paziņo rakstiski, un pēc tam abas puses cenšas panākt vienošanos par veicamajiem pasākumiem. Minētajā procedūras posmā dalībvalstīm tiek dota iespēja pierādīt, ka faktiskais neatbilstības apjoms ir mazāks par Komisijas novērtējumā norādīto.
Ja puses nevar vienoties, dalībvalsts var lūgt sākt procedūru, kuras mērķis ir četru mēnešu laikā saskaņot pušu pozīcijas. Procedūras iznākums tiek atspoguļots ziņojumā, ko nosūta Komisijai, kura ņem vērā ziņojumā izteiktos ieteikumus, pirms tā pieņem lēmumu par iespējamu finansējuma atteikumu, un sniedz pamatojumu, ja tā izlemj neievērot minētos ieteikumus.
[..]”
5
Šīs regulas 53. panta “Komisijas pilnvaras” 1. punktā paredzēts:
“Komisija pieņem īstenošanas aktus, ar kuriem paredz noteikumus, lai īstenotu:
[..]
b)
šīs regulas 52. pantā paredzēto atbilstīguma noskaidrošanu saistībā ar pasākumiem, kas veicami sakarā ar lēmuma pieņemšanu un tā īstenošanu, tostarp informācijas apmaiņu starp Komisiju un dalībvalstīm un ievērojamajiem termiņiem, kā arī minētajā pantā paredzēto saskaņošanas procedūru, tostarp paredzot noteikumus samierināšanas struktūras izveidei, tās uzdevumus, sastāvu un darba kārtību.”
6
Minētās regulas 58. pants “Savienības finansiālo interešu aizsardzība” formulēts šādi:
“1.   Dalībvalstis [kopējās lauksaimniecības politikas (KLP)] satvarā pieņem visus normatīvos un administratīvos aktus, kā arī jebkurus citus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu Savienības finanšu interešu efektīvu aizsardzību, jo īpaši lai:
a)
pārbaudītu fondu finansēto darbību likumību un pareizību;
[..]
2.   Dalībvalstis izveido efektīvas vadības un kontroles sistēmas, lai nodrošinātu atbilstību tiesību aktiem, kas reglamentē Savienības atbalsta shēmas, ar mērķi samazināt finansiālā kaitējuma risku, kas varētu tikt nodarīts Savienībai.
[..]”
Regula (ES) Nr. 1307/2013
7
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1307/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 637/2008 un Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 (OV 2013, L 347, 608. lpp., un labojums – OV 2016, L 130, 7. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1307/2013”), 43. panta “Vispārējie noteikumi” 1. punktā bija paredzēts:
“Lauksaimnieki, kuriem ir tiesības saņemt maksājumu saskaņā ar pamata maksājuma shēmu vai vienotā platībmaksājuma shēmu, visos savos atbalsttiesīgajos hektāros 32. panta 2. līdz 5. punkta nozīmē ievēro klimatam un videi labvēlīgas lauksaimniecības prakses, kas minēta šā panta 2. punktā, vai līdzvērtīgu praksi, kura minēta šā panta 3. punktā.”
8
Šīs regulas 44. pantā “Kultūraugu dažādošana” bija paredzēts:
“1.   Ja lauksaimnieka aramzemes platība ir no 10 līdz 30 hektāriem un ja visā šajā platībā netiek audzēti tādi kultūraugi, kas ievērojami ilgu laiku gadā vai ievērojami lielu šā kultūrauga audzēšanas cikla daļu atrodas zem ūdens, tad šajā aramzemē audzē vismaz divus dažādus kultūraugu veidus. Galvenā kultūrauga platība nepārsniedz 75 % no minētās aramzemes.
Ja lauksaimnieka aramzemes platība ir lielāka par 30 hektāriem un ja visā šajā platībā netiek audzēti tādi kultūraugi, kas ievērojami ilgu laiku gadā vai ievērojamu šā kultūrauga audzēšanas cikla daļu atrodas zem ūdens, tad šajā aramzemē audzē vismaz trīs dažādus kultūraugu veidus. Galvenā kultūrauga platība nepārsniedz 75 % no minētās aramzemes, un divu galveno kultūraugu veidu platība nepārsniedz 95 % no minētās aramzemes.
2.   Neskarot to kultūraugu veidu skaitu, kas nepieciešams saskaņā ar 1. punktu, tajās minētās maksimālās robežvērtības saimniecībām nepiemēro, ja vairāk nekā 75 % no aramzemes aizņem stiebrzāles vai citi lopbarības zālaugi vai papuvē esoša zeme. Šādos gadījumos galvenais kultūraugs atlikušajā aramzemes daļā neaizņem vairāk par 75 % no minētās atlikušās aramzemes platības, izņemot, ja šo atlikušo platību veido stiebrzāles vai citi lopbarības zālaugi vai papuvē esoša zeme.
3.   Šā panta 1. un 2. punktu nepiemēro saimniecībām:
a)
kurās vairāk nekā 75 % no aramzemes izmanto, lai audzētu stiebrzāles vai citus lopbarības zālaugus vai zemi atstājot papuvē, vai to vienlaikus izmanto vairākos minētajos veidos – ar noteikumu, ka aramzemes platība, ko neizmanto minētajos veidos, nav lielāka par 30 hektāriem;
b)
kurās vairāk nekā 75 % no atbalsttiesīgās lauksaimniecības zemes ir ilggadīgie zālāji, to izmanto, lai audzētu stiebrzāles vai citus lopbarības zālaugus, vai kurās minētajā platībā audzē kultūraugus, kas ievērojami ilgu laiku gadā vai ievērojamu šā kultūrauga audzēšanas cikla daļu atrodas zem ūdens, vai kurās zemi minētajā platībā vienlaikus izmanto vairākos minētajos veidos – ar noteikumu, ka aramzemes platība, ko neizmanto minētajos veidos, nav lielāka par 30 hektāriem;
c)
kurās vairāk nekā 50 % no deklarētās aramzemes ir platība, ko lauksaimnieks nav deklarējis savā atbalsta pieteikumā iepriekšējā gadā un kurās, pamatojoties uz ģeotelpiskā atbalsta pieteikumu salīdzinājumu, visa aramzemes platība tiek izmantota, lai audzētu tādus kultūraugus, kas atšķiras no iepriekšējā kalendārajā gadā audzētajiem;
[..].”
9
Ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2017. gada 13. decembra Regulas (ES) 2017/2393 (OV 2017, L 350, 15. lpp.) 3. pantu Regulas Nr. 1307/2013 44. panta 2. punkts un 3. punkta a) un b) apakšpunkts tika grozīti šādi:
“2.   Neskarot to kultūraugu veidu skaitu, kas nepieciešams saskaņā ar 1. punktu, tajā minētās maksimālās robežvērtības saimniecībām nepiemēro, ja vairāk nekā 75 % no aramzemes aizņem stiebrzāles vai citi lopbarības zālaugi vai papuvē esoša zeme, vai tādi kultūraugi, kas ievērojami ilgu laiku gadā vai ievērojami lielu šā kultūrauga audzēšanas cikla daļu atrodas zem ūdens. Šādos gadījumos galvenais kultūraugs atlikušajā aramzemes daļā neaizņem vairāk par 75 % no minētās atlikušās aramzemes platības, izņemot, ja šo atlikušo platību veido stiebrzāles vai citi lopbarības zālaugi vai papuvē esoša zeme.
3.   Šā panta 1. un 2. punktu nepiemēro saimniecībām:
a)
kurās vairāk nekā 75 % no aramzemes izmanto, lai audzētu stiebrzāles vai citus lopbarības zālaugus, audzētu pākšaugus, vai zemi atstājot papuvē, vai to vienlaikus izmanto vairākos minētajos veidos;
b)
kurās vairāk nekā 75 % no atbalsttiesīgās lauksaimniecības zemes ir ilggadīgie zālāji, to izmanto, lai audzētu stiebrzāles vai citus lopbarības zālaugus, vai kurās minētajā platībā audzē kultūraugus, kas ievērojami ilgu laiku gadā vai ievērojamu šā kultūrauga audzēšanas cikla daļu atrodas zem ūdens, vai kurās zemi minētajā platībā vienlaikus izmanto vairākos minētajos veidos”.
10
Atbilstoši Regulas 2017/2393 6. pantam Regulas Nr. 1307/2013 44. panta grozījums bija piemērojams no 2018. gada 1. janvāra.
Deleģētā regula (ES) Nr. 640/2014
11
Komisijas Deleģētās regulas (ES) Nr. 640/2014 (2014. gada 11. marts), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 attiecībā uz integrēto administrācijas un kontroles sistēmu, maksājumu atteikšanas vai atsaukšanas nosacījumiem un administratīvajiem sodiem, kas piemērojami tiešo maksājumu, lauku attīstības atbalsta un savstarpējās atbilstības kontekstā (OV 2014, L 181, 48. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2017. gada 16. februāra Deleģēto regulu (ES) 2017/723 (OV 2016, L 107, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “Deleģētā regula Nr. 640/2014”), 2. pantā noteikts:
“1.   Regulas [Nr. 1306/2013] 67. panta 1. punktā minētās integrētās sistēmas īstenošanas vajadzībām piemēro definīcijas, kas noteiktas Regulas [Nr. 1307/2013] 4. panta 1. punktā un Regulas [Nr. 1306/2013] 67. panta 4. punktā.
Piemēro arī šādas definīcijas:
[..]
(23) “noteiktā platība” ir:
a)
platībatkarīgā atbalsta shēmu īstenošanai – platība, attiecībā uz kuru ir izpildīti visi atbilstības kritēriji vai citi pienākumi, kas saistīti ar atbalsta piešķiršanas nosacījumiem, neatkarīgi no saņēmēja rīcībā esošo maksājumtiesību skaita; [..]
[..].”
12
Šīs deleģētās regulas 23. panta “Aprēķina bāze maksājumam par klimatam un videi labvēlīgu lauksaimniecības praksi attiecībā uz atbalsttiesīgajiem hektāriem, kas deklarēti saskaņā ar pamata maksājuma shēmu vai vienotā platībmaksājuma shēmu” 2. punktā paredzēts:
“Neskarot administratīvos sodus, kas piemērojami saskaņā ar 28. pantu, ja platība, kura deklarēta vienā pamata maksājuma vai vienotā platības maksājuma pieprasījumā, pārsniedz noteikto platību, tad zaļā maksājuma aprēķinam izmanto noteikto platību.
Tomēr tad, ja konstatē, ka pamata maksājuma shēmai vai vienotā platībmaksājuma shēmai noteiktā platība ir lielāka par tiešo maksājumu atbalsta pieteikumā deklarēto platību, tad zaļā maksājuma aprēķināšanai izmanto deklarēto platību.”
13
Minētās deleģētās regulas 24. pantā “Zaļā maksājuma samazināšana gadījumos, kad nav izpildīts kultūraugu dažādošanas pienākums” noteikts:
“1.   Attiecībā uz aramzemi, kurā Regulas [Nr. 1307/2013] 44. panta 1. punkta pirmajā daļā prasīti vismaz divu dažādu veidu kultūraugi, lai gan galvenajam kultūraugu veidam nav jāaizņem vairāk kā 75 % no aramzemes kopplatības, bet galvenajam kultūraugu veidam noteiktā platība aizņem vairāk nekā 75 % no noteiktās aramzemes kopplatības, tad saskaņā ar šīs regulas 23. pantu zaļā maksājuma aprēķinam izmantojamo platību samazina, no tās atskaitot 2 reizes lielāku platību nekā tā, kurā galvenais kultūraugu veids aizņem pāri par 75 % no noteiktās aramzemes kopplatības.
2.   Attiecībā uz aramzemi, kurā Regulas [Nr. 1307/2013] 44. panta 1. punkta otrajā daļā prasīti vismaz trīs dažādu veidu kultūraugi, lai gan galvenajam kultūraugu veidam nav jāaizņem vairāk kā 75 % no aramzemes kopplatības, bet galvenajam kultūraugu veidam noteiktā platība aizņem vairāk nekā 75 % no noteiktās aramzemes kopplatības, tad saskaņā ar šīs regulas 23. pantu zaļā maksājuma aprēķinam izmantojamo platību samazina, no tās atskaitot platību, kurā galvenais kultūraugu veids aizņem pāri par 75 % no noteiktās aramzemes kopplatības.
3.   Attiecībā uz aramzemi, kurā Regulas [Nr. 1307/2013] 44. panta 1. punkta otrajā daļā prasīti vismaz trīs dažādu veidu kultūraugi, lai gan diviem galvenajam kultūraugu veidiem nav jāaizņem vairāk kā 95 % no aramzemes kopplatības, bet diviem galvenajiem kultūraugu veidiem noteiktā platība aizņem vairāk nekā 95 % no noteiktās aramzemes kopplatības, tad saskaņā ar šīs regulas 23. pantu zaļā maksājuma aprēķinam izmantojamo platību samazina, no tās atskaitot 5 reizes lielāku platību nekā tā, kurā divi galvenie kultūraugu veidi aizņem pāri par 95 % no noteiktās aramzemes kopplatības.
4.   Attiecībā uz saimniecībām, kurās Regulas [Nr. 1307/2013] 44. panta 2. punktā prasīts, lai galvenais kultūraugu veids atlikušajā aramzemes platībā neaizņemtu vairāk kā 75 % no minētās atlikušās aramzemes kopplatības, bet platība, kas ir noteikta galvenajam kultūraugu veidam atlikušajā aramzemes platībā, aizņem vairāk nekā 75 %, tad platību, ko izmanto zaļā maksājuma aprēķināšanai saskaņā ar šīs regulas 23. pantu, samazina, no tās atskaitot 2 reizes lielāku platību nekā tā, kurā galvenais kultūraugu veids aizņem pāri par 75 % no atlikušās noteiktās aramzemes platības.
5.   Ja konstatē, ka saņēmējs trīs gadus nav izpildījis kultūraugu dažādošanas pienākumu, kas aprakstīts šajā pantā, tad platību, par kādu nākamajos gados saskaņā ar 1.–4. punktu ir jāsamazina platība, ko izmanto zaļā maksājuma aprēķināšanai, reizina ar 2.”
14
Šīs pašas deleģētās regulas 25. pants “Zaļā maksājuma samazināšana gadījumos, kad nav ievērotas ilggadīgajiem zālājiem piemērojamās prasības” ir formulēts šādi:
“1.   Ja konstatē, ka nav ievērotas Regulas [Nr. 1307/2013] 45. panta 1. punkta trešās daļas prasības, tad platību, ko izmanto zaļā maksājuma aprēķināšanai saskaņā ar šīs regulas 23. pantu, samazina par platību, kas noteikta kā tāda, attiecībā uz kuru Regulas [Nr. 1307/2013] 45. panta 1. punkta trešās daļas prasības nav ievērotas.
2.   Ja tiek konstatēts, ka nav ievēroti [Komisijas] Deleģētās regulas (ES) Nr. 639/2014 [(2014. gada 11. marts), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1307/2013, ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar kuru groza minētās regulas X pielikumu (OV 2014, L 181, 1. lpp.),] 44. pantā minētie pienākumi, tad platību, ko izmanto zaļā maksājuma aprēķināšanai saskaņā ar šīs regulas 23. pantu, samazina par platību, kas noteikta kā tāda, attiecībā uz kuru Deleģētās regulas [Nr. 639/2014] 44. pantā minētie pienākumi nav ievēroti.
3.   Neatbilstības uzskata par “konstatētām”, ja tās ir atklātas jebkāda veida pārbaudēs, kas veiktas saskaņā ar Regulas [Nr. 1306/2013] 74. pantu, vai ja tās jebkādā citā veidā ir darītas zināmas kompetentajai kontroles iestādei vai maksājumu aģentūrai.”
15
Deleģētās regulas Nr. 640/2014 26. pantā “Zaļā maksājuma samazināšana gadījumos, kad nav ievērotas ekoloģiski nozīmīgajām platībām piemērojamās prasības” noteikts:
“1.   Ekoloģiski nozīmīgo platību, kas prasīta saskaņā ar Regulas [Nr. 1307/2013] 46. panta 1. punktu (turpmāk “prasītā ekoloģiski nozīmīgā platība”), aprēķina, pamatojoties uz noteikto aramzemes kopplatību, kura attiecīgā gadījumā atbilstīgi Regulas [Nr. 1307/2013] 46. panta 2. punktam ietver noteiktās platības, kas minētas tās pašas regulas 46. panta 2. punkta pirmās daļas c), d), g) un h) apakšpunktā.
2.   Ja prasītā ekoloģiski nozīmīgā platība pārsniedz ekoloģiski nozīmīgo platību, kas noteikta, ņemot vērā ekoloģiski nozīmīgo platību svēruma koeficientu, kurš paredzēts Regulas [Nr. 1307/2013] 46. panta 3. punktā, tad platību, ko izmanto zaļā maksājuma aprēķināšanai saskaņā ar šīs regulas 23. pantu, samazina, no tās atskaitot 10 reizes lielāku nekonstatēto ekoloģiski nozīmīgo platību.
Pirmajā daļā noteiktā ekoloģiski nozīmīgā platība nepārsniedz kopējās aramzemes deklarācijā norādītās ekoloģiski nozīmīgās platības daļu.
3.   Ja konstatē, ka saņēmējs trīs gadus nav izpildījis ekoloģiski nozīmīgās platības prasības, kas aprakstītas šajā pantā, tad platību, par kādu nākamajos gados saskaņā ar 2. punktu ir jāsamazina platība, ko izmanto zaļā maksājuma aprēķināšanai, reizina ar 2.”
Īstenošanas regula (ES) Nr. 809/2014
16
Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 809/2014 (2014. gada 17. jūlijs), ar ko paredz noteikumus par to, kā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 piemēro attiecībā uz integrēto administrācijas un kontroles sistēmu, lauku attīstības pasākumiem un savstarpējo atbilstību (OV 2014, L 227, 69. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2018. gada 18. maija Īstenošanas regulu (ES) 2018/746 (OV 2018, L 125, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “Īstenošanas regula Nr. 809/2014”), 35. pants “Kontroles intensitātes palielināšana” formulēts šādi:
“Ja pārbaudēs uz vietas tiek atklāta būtiska neatbilstība saistībā ar konkrētu atbalsta shēmu vai atbalsta pasākumu, vai reģionu, vai reģiona daļu, kompetentā iestāde attiecīgi palielina to saņēmēju procentuālo īpatsvaru, kuri nākamajā gadā jāpārbauda uz vietas.”
Īstenošanas regula (ES) Nr. 908/2014
17
Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 908/2014 (2014. gada 6. augusts), ar ko paredz noteikumus par to, kā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 piemēro attiecībā uz maksājumu aģentūrām un citām struktūrām, finanšu pārvaldību, grāmatojumu noskaidrošanu, noteikumiem par pārbaudēm, nodrošinājumu un pārredzamību (OV 2014, L 255, 59. lpp., un labojums – OV 2015, L 114, 25. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2018. gada 12. janvāra Īstenošanas regulu (ES) 2018/56 (OV 2018, L 10, 9. lpp.) (turpmāk tekstā – “Īstenošanas regula Nr. 908/2014”), 27. apsvērumā paredzēts:
“Lai nodrošinātu, ka atbilstīguma noskaidrošanas procedūra parasti tiek pabeigta pieņemamā termiņā, ir lietderīgi noteikt konkrētus laikposmus, kuri Komisijai un dalībvalstīm jāievēro attiecībā uz dažādiem procedūras posmiem. Tomēr būtu jānodrošina arī iespēja, ka Komisija minētos laikposmus var pagarināt, ja tas ir vajadzīgs izmeklējamā gadījuma sarežģītības dēļ. Atbilstīguma noskaidrošanas procedūrai būtu jādod dalībvalstīm tiesības uz pretrunu procedūru un jānodrošina tās informācijas pienācīga novērtēšanai, kas vajadzīga fondu riska izvērtēšanai.”
18
Šīs īstenošanas regulas 34. pantā “Atbilstīguma noskaidrošana” noteikts:
“1.   Lai noteiktu, kādas summas ir jāizslēdz no Savienības finansējuma, ja tiek konstatēts, ka izdevumi nav radušies saskaņā ar Savienības noteikumiem, Komisija izmanto savus konstatējumus un ņem vērā dalībvalstu sniegto informāciju ar nosacījumu, ka tās informāciju ir sniegušas termiņos, kurus Komisija noteikusi saskaņā ar Regulas [Nr. 1306/2013] 52. pantu veiktās atbilstīguma noskaidrošanas procedūras satvarā, un atbilstīgi šim pantam.
2.   Ja izmeklēšanas [izziņas darba] rezultātā Komisija uzskata, ka izdevumi nav veikti saskaņā ar Savienības noteikumiem, tā paziņo attiecīgajai dalībvalstij savus konstatējumus, norāda korektīvos pasākumus, kas vajadzīgi, lai turpmāk nodrošinātu atbilstību minētajiem noteikumiem, un nosaka finanšu korekcijas provizorisko apjomu, kuru tā šajā procedūras posmā uzskata par saviem konstatējumiem atbilstošu. Minētajā paziņojumā paredz arī divpusēju sanāksmi piecu mēnešu laikā pēc dalībvalstij noteiktā atbildes sniegšanas termiņa beigām. Paziņojumā iekļauj atsauci uz šo pantu.
Dalībvalstis sniedz atbildi divos mēnešos pēc paziņojuma saņemšanas. Atbildē dalībvalstij jo īpaši ir iespēja:
a)
parādīt Komisijai, ka faktiskais neatbilstības vai fondiem radītā riska apmērs ir mazāks, nekā to norādījusi Komisija;
b)
informēt Komisiju par korektīvajiem pasākumiem, ko dalībvalsts veikusi, lai nodrošinātu atbilstību Savienības noteikumiem, un par to faktisko īstenošanas datumu.
Pamatotos gadījumos Komisija pēc pamatota dalībvalsts lūguma var atļaut pagarināt divu mēnešu laikposmu ne vairāk kā par diviem mēnešiem. Lūgumu adresē Komisijai pirms minētā laikposma beigām.
Ja dalībvalsts uzskata, ka divpusēja sanāksme nav vajadzīga, tā savā atbildē uz iepriekš minēto paziņojumu attiecīgi informē Komisiju.
3.   Divpusējā sanāksmē abas puses cenšas vienoties par veicamajiem pasākumiem, kā arī par pārkāpuma smaguma un Savienības budžetam radītā finansiālā zaudējuma novērtējumu.
Komisija 30 darbdienās pēc divpusējās sanāksmes sagatavo protokolu un nosūta to dalībvalstij. Dalībvalsts 15 darbdienu laikā pēc protokola saņemšanas var nosūtīt Komisijai savas piezīmes.
Komisija sešu mēnešu laikā pēc divpusējās sanāksmes protokola nosūtīšanas oficiāli paziņo savus secinājumus dalībvalstij, pamatojoties uz informāciju, kas saņemta atbilstīguma noskaidrošanas procedūras satvarā. Minētajā paziņojumā novērtē izdevumus, kuri jāizslēdz no Savienības finansējuma saskaņā ar Regulas [Nr. 1306/2013] 52. pantu un [Komisijas] Deleģētās regulas (ES) Nr. 907/2014 [(2014. gada 11. marts), ar ko papildina Regulu (ES) Nr. 1306/2013 attiecībā uz maksājumu aģentūrām un citām struktūrām, finanšu pārvaldību, grāmatojumu noskaidrošanu, nodrošinājumu un izmantošanu (OV 2014, L 255, 18. lpp.)] 12. pantu. Paziņojumā ietver atsauci uz šīs regulas 40. panta 1. punktu.
[..]
6.   Novērtējot izdevumus, kas jāizslēdz no Savienības finansējuma, informāciju, kuru dalībvalsts nosūtījusi pēc 3. punkta trešajā daļā minētā Komisijas oficiālā paziņojuma, var ņemt vērā tikai tad:
a)
ja tas ir vajadzīgs, lai Savienības budžetam radītais finansiālais kaitējums netiktu novērtēts daudz par augstu; un
b)
ja novēlotu informācijas iesniegšanu pienācīgi pamato ārēji faktori un tā nekavē Komisiju laikus pieņemt lēmumu atbilstīgi Regulas [Nr. 1306/2013] 52. pantam.
[..]”
19
Minētās īstenošanas regulas 40. panta “Samierināšanas procedūra” 1. punktā paredzēts:
“Dalībvalsts 30 darbdienās no brīža, kad tā saņēmusi 34. panta 3. punkta trešajā daļā minēto Komisijas oficiālo paziņojumu, var nodot lietu izskatīšanai samierināšanas struktūrā, nosūtot samierināšanas struktūras sekretariātam pamatotu lūgumu par samierināšanu.
[..]”
Tiesvedības priekšvēsture un strīdīgais lēmums
20
Tiesvedības priekšvēsturi Vispārējā tiesa ir izklāstījusi pārsūdzētā sprieduma 2.–30. punktā, un šīs tiesvedības vajadzībām to var rezumēt šādi.
2017. gada izmeklēšana
21
Komisija uzsāka izmeklēšanu AA/2017/002/RO (turpmāk tekstā – “2017. gada izmeklēšana”) attiecībā uz Rumāniju, pamatojoties uz Regulas Nr. 1306/2013 52. pantu un Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantu, lai pārbaudītu, vai fondu izmaksātā platībatkarīgā atbalsta shēmu administrēšanu un kontroli tā veikusi atbilstoši Savienības tiesību aktiem par 2015. un 2016. finanšu gadu.
22
2017. gada 12.–16. jūnijā Komisija veica revīziju Rumānijā uz vietas.
23
2017. gada 28. augustā pēc šīs revīzijas Komisija paziņoja Rumānijai savu pārbaužu rezultātus atbilstoši Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 2. punktam un lūdza tai sniegt papildu informāciju.
24
2018. gada 20. februārī Komisija saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 2. punktu rīkoja divpusēju sanāksmi (turpmāk tekstā – “divpusējā sanāksme par 2017. gadu”).
25
2018. gada 3. aprīlī Rumānijai tika nosūtīts 2017. gada divpusējās sanāksmes protokols kopā ar uzaicinājumu līdz 2018. gada 2. jūlijam sniegt papildu informāciju.
26
2018. gada 25. aprīlī Rumānija iesniedza apsvērumus par divpusējās sanāksmes par 2017. gadu protokolu un 2018. gada 2. jūlijā un 11. septembrī – atbildes uz šajā protokolā izteikto lūgumu sniegt papildu informāciju atbilstoši Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 noteikumiem.
27
2019. gada 1. martā Komisija saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 3. punkta trešo daļu un 40. panta 1. punktu Rumānijai paziņoja savus secinājumus, kas balstīti uz atbilstīguma noskaidrošanas procedūrā saņemto informāciju. Konkrētāk, Komisija, pirmkārt, norādīja, ka tā saglabā savu nostāju, atbilstoši kurai sistēmā, kuru Rumānija īstenoja 2015. un 2016. finanšu gadā un par kuru tika veikta 2017. gada izmeklēšana, bija trūkumi piecu galveno pārbaužu darbībā, un, otrkārt, precizēja summas, kuru tā plāno izslēgt no Savienības finansējuma, apmēru.
28
2019. gada 10. aprīlī Rumānija iesniedza samierināšanas lūgumu. Pēc samierināšanas 2019. gada 24. jūnijā tai tika nosūtīts samierināšanas struktūras ziņojums.
29
Pēc šī ziņojuma 2019. gada 10. jūlijā Rumānija nosūtīja Komisijai pārskatītu ietekmes aprēķinu, pamatojoties uz Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punktu.
30
Pēc tam Komisija nosūtīja Rumānijai galīgo nostāju, kurā norādīja, ka tā daļēji saglabā nostāju, kas pausta 2019. gada 1. martā paziņotajos secinājumos, un ka samazina summu, ko tā ierosināja izslēgt no Savienības finansējuma, pēc Rumānijas iesniegtā pārskatītā ietekmes aprēķina ņemšanas vērā (turpmāk tekstā – “galīgā nostāja par 2017. gadu”).
31
Kopsavilkuma ziņojums par 2017. gada izmeklēšanu pēc tam tika iesniegts Rumānijai.
2018. gada izmeklēšana
32
Komisija uzsāka izmeklēšanu AA/2018/007/RO (turpmāk tekstā – “2018. gada izmeklēšana”) attiecībā uz Rumāniju, pamatojoties uz Regulas Nr. 1306/2013 52. pantu un Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantu, lai pārbaudītu, vai fondu izmaksātā platībatkarīgā atbalsta shēmu administrēšanu un kontroli tā veikusi atbilstoši Savienības tiesību aktiem par 2017. un 2018. finanšu gadu.
33
2018. gada 2.–6. jūlijā Komisija Rumānijā veica revīziju uz vietas (turpmāk tekstā – “2018. gada revīzija”).
34
Ar 2018. gada 28. augusta vēstuli Komisija saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 2. punktu paziņoja Rumānijai savu pārbaužu rezultātus.
35
2018. gada 29. oktobrī Rumānija nosūtīja Komisijai piezīmes par pārbaužu rezultātiem.
36
2019. gada 23. janvārī Komisija saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 2. punktu uzaicināja Rumāniju uz divpusēju sanāksmi.
37
2019. gada 5. martā Komisija un Rumānijas iestādes tikās divpusējā sanāksmē (turpmāk tekstā – “divpusējā sanāksme par 2018. gadu”).
38
2019. gada 10. aprīlī Komisija nosūtīja Rumānijai 2018. gada divpusējās sanāksmes protokolu (turpmāk tekstā – “2018. gada izmeklēšanas protokols”).
39
2019. gada 3. maijā Rumānija iesniedza Komisijai piezīmes par 2018. gada izmeklēšanas protokolu.
40
2019. gada 10. jūnija vēstulē Rumānija sniedza atbildes uz 2018. gada izmeklēšanas protokolā iekļauto pieprasījumu sniegt papildu informāciju.
41
Pēc tam Komisija 2019. gada 19. decembrī nosūtīja Rumānijai 2018. gada izmeklēšanas sākotnējos secinājumus (turpmāk tekstā – “paziņojums par izslēgtajiem izdevumiem 2018. gadam”) saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 3. punkta trešo daļu, kuros tā darīja zināmu savu priekšlikumu izslēgt no Savienības finansējuma summu 178846662,94 EUR un apstiprināja savu viedokli, ka Rumānijā 2017. un 2018. finanšu gadā platībatkarīgā atbalsta shēmas īstenošanā tika pārkāpts Savienības tiesiskais regulējums.
42
Konkrētāk, Komisija norādīja, ka attiecīgo fondu izdevumu izslēgšanas iemesli bija saistīti ar trūkumiem, kas konstatēti četrās galvenajās pārbaudēs, proti, administratīvajās pārbaudēs saistībā ar papuvē atstātās zemes definīciju salīdzinājumā ar pagaidu zālāju definīciju, kontrolpārbaudēs, kuras veic, lai noteiktu deklarēto zemes gabalu atbilstību, pietiekama skaita pārbaužu uz vietas un pietiekami kvalitatīvu pārbaužu uz vietas veikšanu.
43
2020. gada 5. februārī Rumānija iesniedza samierināšanas lūgumu (turpmāk tekstā – “samierināšanas lūgums par 2018. gadu”).
44
2020. gada 15. decembrī Rumānija piedalījās samierināšanas sanāksmē.
45
2021. gada 4. janvārī samierināšanas struktūra nosūtīja ziņojumu, kurā secināja, ka samierināšana nav iespējama.
46
2021. gada 5. jūlijā Komisija paziņoja Rumānijai galīgo nostāju, kas pieņemta pēc samierināšanas ziņojuma. Šajā nostājā Komisija būtībā atstāja spēkā vērtējumu, atbilstoši kuram Rumānijā 2017. un 2018. finanšu gadā īstenotajā sistēmā bija trūkumi četru galveno pārbaužu darbībā. Turklāt Komisija samazināja ierosinātās vienotās likmes korekcijas līdz 178320110,85 EUR.
47
Pēc tam Komisija nosūtīja Rumānijai kopsavilkuma ziņojumu, kurā atgādināja dažādus 2018. gada izmeklēšanas posmus, atbilstīguma noskaidrošanas procedūrā Rumānijas sniegto apsvērumu tvērumu un savu galīgo secinājumu pamatojumu.
48
2021. gada 17. novembrī Komisija pieņēma strīdīgo lēmumu.
49
Attiecībā uz Rumānijas izdevumiem saistībā ar fondiem par 2017. un 2018. finanšu gadu Komisija norādīja uz šī sprieduma 42. punktā minētajiem Savienības tiesību pārkāpumiem un nolēma tai piemērot vienotas likmes korekciju 178320110,85 EUR apmērā.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
50
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2022. gada 27. janvārī, Rumānija cēla prasību daļēji atcelt strīdīgo lēmumu, ciktāl tas attiecās uz izdevumiem, kas tai 2018. un 2019. finanšu gadā bija radušies no fondiem, 178320110,85 EUR apmērā.
51
Prasības pamatošanai Rumānija izvirzīja trīs pamatus.
52
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa noraidīja šos pamatus kā nepamatotus un līdz ar to noraidīja prasību kopumā.
53
Pirmām kārtām, pārsūdzētā sprieduma 34.–173. punktā Vispārējā tiesa izvērtēja un noraidīja pirmo pamatu, kas bija izklāstīts piecās daļās, par to, ka Komisija nav pienācīgi īstenojusi savu kompetenci izslēgt summas no Savienības finansējuma, pamatojoties uz Regulas Nr. 1306/2013 52. pantu.
54
Pirmkārt, pārsūdzētā sprieduma 37.–52. punktā Vispārējā tiesa analizēja un kā nepamatotu noraidīja šī pamata pirmo daļu par kļūdām, kuras Komisija esot pieļāvusi, konstatējot trūkumus administratīvajās pārbaudēs attiecībā uz saikni starp 2017. gada izmeklēšanu un 2018. gada izmeklēšanu, kā arī attiecībā uz termiņu, kas piemērojams informācijai, kuru Rumānija iesniedza 2018. gada izmeklēšanā.
55
Šajā ziņā Vispārējā tiesa it īpaši minētā sprieduma 41. un 42. punktā norādīja, ka 2017. gada izmeklēšana un 2018. gada izmeklēšana pārklājas attiecībā uz četrām galvenajām pārbaudēm, kurās Komisija bija konstatējusi pārkāpumus. Tomēr tā norādīja, ka, pirmkārt, šie pārkāpumi attiecas uz diviem dažādiem laikposmiem, – 2017. gada izmeklēšana ir par 2015. un 2016. finanšu gadu un 2018. gada izmeklēšana par 2017. un 2018. finanšu gadu, kā arī, otrkārt, pēc 2017. gada izmeklēšanas pieņemtais lēmums nav pārsūdzēts un tādējādi ir kļuvis galīgs. Vispārējā tiesa uzskatīja, ka prasība ir celta par strīdīgo lēmumu, kas tika pieņemts 2018. gada izmeklēšanas beigās un attiecās uz 2017. un 2018. finanšu gadu. Tādējādi Vispārējās tiesas ieskatā Rumānija attiecībā uz 2017. gada izmeklēšanu varēja apšaubīt tikai atsauces uz šo izmeklēšanu, kuras Komisija bija izdarījusi 2018. gada izmeklēšanas laikā un uz kuru pamata tā bija pieņēmusi strīdīgo lēmumu.
56
Attiecībā uz termiņu, kas piemērojams informācijas sniegšanai, ko veic Rumānija, 2018. gada izmeklēšanā, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 47. punktā norādīja, ka abi Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punktā šajā sakarā paredzētie nosacījumi ir kumulatīvi, līdz ar to, ja viens no tiem nav izpildīts, otrs nosacījums nav jāizvērtē.
57
Pēc tam Vispārējā tiesa minētā sprieduma 49. punktā nosprieda, ka 2017. gada izmeklēšanas un 2018. gada izmeklēšanas daļēja pārklāšanās neietekmē strīdīgā lēmuma tiesiskumu, līdz ar to rīcība, ko Komisija pārmeta Rumānijai, kura apgalvoja, ka Komisijas rīcības 2017. gada izmeklēšanā dēļ tai nebija iespējams sniegt 2018. gada izmeklēšanai būtisko informāciju, nevarēja tikt uzskatīta par ārēju faktoru Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
58
Turklāt minētā sprieduma 50. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka atbilstīguma noskaidrošanas procedūrā attiecīgajai dalībvalstij jāsniedz skaidrojums, kas ļautu uzskatīt, ka informācijas novēlotas iesniegšanas pēc Komisijas nosūtītā oficiālā paziņojuma pamatā bija ārējie faktori, un Komisijai jāizvērtē, vai šis skaidrojums ir apmierinošs, ņemot vērā, ka gadījumā, ja Komisija būtu noraidījusi minēto skaidrojumu un nebūtu piemērojusi Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punktu, minētā dalībvalsts būtu varējusi Vispārējā tiesā apstrīdēt atteikumu ņemt vērā tās šādi iesniegto informāciju.
59
Pārsūdzētā sprieduma 51. punktā Vispārējā tiesa norādīja, pirmkārt, ka 2018. gada izmeklēšanā vienīgais ārējais faktors, uz kuru atsaucās Rumānija, attiecās uz informāciju par kļūdu īpatsvariem riska, kam pakļauts ELGF, aprēķināšanai. Otrkārt, Rumānija bija apstrīdējusi Komisijas rīcību nevis atbilstīguma noskaidrošanas procedūrā, bet gan Vispārējā tiesā, un tādēļ Komisijai nevarēja pamatoti pārmest, ka tā nav pareizi izvērtējusi jēdzienu “ārējais faktors” Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
60
Otrkārt, pārsūdzētā sprieduma 53.–99. punktā Vispārējā tiesa izvērtēja un kā nepamatotu noraidīja pirmā pamata otro daļu, kas attiecas uz kļūdām vērtējumā, kuras Komisija ir pieļāvusi trūkumu konstatēšanā administratīvajās pārbaudēs attiecībā uz atmatā atstātas zemes definīciju salīdzinājumā ar pagaidu zālāju definīciju.
61
Šajā ziņā Vispārējā tiesa minētā sprieduma 77. punktā vispirms noraidīja pirmo iebildumu, kas attiecās uz Komisijas 2018. gada izmeklēšanā veiktajām atsaucēm uz 2017. gada izmeklēšanu.
62
Par Rumānijas argumentu, ka tad, ja aramzeme ir no 10 līdz 30 hektāriem (ha), tas, ka papuvē atstātā zeme tiek sajaukta ar pagaidu zālājiem, nekādu risku fondiem nerada un ka līdz ar to Regulas Nr. 1307/2013 44. panta 1. punkts šajā lietā ir ievērots, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 70. punktā tostarp nosprieda, ka Rumānija ar apgalvojumu, ka gandrīz visos gadījumos, ja viena no divām kultūrām – pagaidu ganības vai papuvē esoša zeme – ir deklarēta vienā no abām kategorijām, kas nepieciešamas dažādošanas nodrošināšanai (galvenā vai sekundārā kultūra), citas kultūras tiek deklarētas otrajā kategorijā, esot netieši atzinusi, ka tā nevar garantēt, ka risks fondiem nepastāv.
63
Minētā sprieduma 71. punktā Vispārējā tiesa precizēja, ka ar šo argumentāciju tiek atzīts, ka, iespējams, ir gadījumi, kuros papuvē esoša zeme un pagaidu zālāji ir abas Regulas Nr. 1307/2013 44. panta 1. punkta pirmajā daļā prasītās kultūras. Tādējādi pretēji tam, ko apgalvoja Rumānija, esot bijis nepieciešams nošķirt papuvē atstātu zemi un pagaidu zālājus, lai nodrošinātu šajā tiesību normā paredzētās prasības ievērošanu, saskaņā ar kuru lauksaimnieka aramzemē, kuras platība ir no 10 līdz 30 hektāriem, jābūt divām kultūrām, jo varētu pastāvēt situācija, kurā patiesībā aramzeme pilnībā tiktu nosegta ar papuvē esošu zemi vai pagaidu zālājiem.
64
Attiecībā uz Rumānijas argumentu, ka, lai gan galvenā kultūra principā nedrīkst aptvert vairāk par 75 % aramzemes, šo slieksni var pārsniegt gan papuvē esošas zemes, gan pagaidu zālāju gadījumā atbilstoši Regulas Nr. 1307/2013 44. panta 3. punktam, un līdz ar to, pat ja abas kultūras ir sajauktas, fondiem nepastāv nekāds risks, Vispārējā tiesa minētā sprieduma 72. punktā konstatēja, ka Rumānija nav sniegusi pierādījumus, ka šīs regulas 44. panta 3. punkta a) apakšpunktā paredzētā izņēmuma piemērošanas priekšnosacījums, proti, ka pagaidu zālāji, papuvē esoša zeme vai to kopums veido vairāk nekā 75 % no saimniecības aramzemes, ir izpildīts.
65
Kas attiecas uz Rumānijas argumentu, ka tās inspektori divus gadus pēc kārtas bija pārbaudījuši zemes gabalus, deklarētus kā papuvē esošas zemes, lai sodītu par iespējamiem pārkāpumiem, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 76. punktā norādīja, ka 2018. gada revīzijā tika konstatēta atšķirīga problēma, proti, tas, ka uz vietas tika pieļauta zemes kvalifikācijas kļūda, kura radīja ķēdes reakciju, un tas apdraudēja uz kultūraugu dažādošanu balstīto zaļināšanas sliekšņu piemērošanu atbilstoši Regulas Nr. 1307/2013 44. pantam.
66
Pēc tam Vispārējā tiesa minētā sprieduma 87. punktā noraidīja otro iebildumu par 2018. gada izmeklēšanas juridiskā pamata neskaidrību.
67
Minētā sprieduma 83.–86. punktā Vispārējā tiesa balstījās uz to, ka Rumānija par 2018. gada izmeklēšanas juridisko pamatu uzzināja vēlākais 2019. gada 10. aprīlī, dienā, kad tika paziņots 2018. gada izmeklēšanas protokols. Turklāt Vispārējās tiesas ieskatā Rumānija nevarēja pamatoti apgalvot, ka atsauce uz Regulas Nr. 1307/2013 44. pantu, kas attiecas uz kultūraugu dažādošanu, lai gūtu labumu no maksājumu shēmas par klimatam un videi labvēlīgu lauksaimniecības praksi, nav pietiekama, lai būtu saprotams Komisijas veiktās apstrīdēšanas raksturs un apjoms.
68
Visbeidzot Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 99. punktā noraidīja trešo iebildumu par kļūdainu vienotas likmes korekcijas, ko Komisija piemēroja 2018. gada izmeklēšanā, aprēķinu.
69
To darot, tā it īpaši norādīja, no vienas puses, minētā sprieduma 95. punktā, ka Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punktā paredzētais izņēmums šajā lietā nav piemērojams. No otras puses, pārsūdzētā sprieduma 97. punktā tā konstatēja, ka Rumānija nav pierādījusi, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā, un uzskatīja, ka Rumānijas apgalvotā korekcija, kas pamato tās argumentu, ka Komisijas norādītais pārkāpums ir viegls un neliela tvēruma, nav notikusi.
70
Treškārt, pārsūdzētā sprieduma 100.–152. punktā Vispārējā tiesa izvērtēja un kā nepamatotu noraidīja pirmā pamata trešo daļu, kas attiecās uz kļūdām vērtējumā, kuras Komisija esot pieļāvusi, konstatējot trūkumus kontrolpārbaudēs, kuras veic, lai pierādītu deklarētā zemes gabala pieļaujamību.
71
Pirmo iebildumu par kļūdām vērtējumā, kuras Komisija esot pieļāvusi, konstatējot trūkumus ELGF ietvaros veikto pārbaužu veikšanā, Vispārējā tiesa noraidīja šī sprieduma 143. punktā.
72
It īpaši minētā sprieduma 121. un 122. punktā tā nošķīra lauksaimniecībā izmantojamo zemes gabalu informācijas sistēmas (turpmāk tekstā – “ZGIS”) atjaunināšanu no 2018. gada izmeklēšanas laikā konstatētās neatbilstības procentuāli nelielās daļas un norādīja, ka Komisija, nepieļaudama kļūdu vērtējumā, strīdīgajā lēmumā ir uzskatījusi, ka attiecībā uz šo atjaunināšanu kļūdām nav piemērojama robežvērtība.
73
Attiecībā uz minēto atjaunināšanu Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 130. un 131. punktā nosprieda, ka jautājums par ZGIS trīsgadu atjaunināšanas juridisko pamatu Komisijas konstatētos trūkumus neietekmēja. Proti, no vienas puses, no 2017. gada 8. septembra divpusējās sanāksmes par 2017. gada rīcības plānu protokola, kuru pati Rumānija ir minējusi, izriet, ka neviena dalībvalsts nav tikusi sodīta par to, ka ik pēc trim gadiem nav atjaunināta ZGIS, taču kļūdas, kas izriet no neatjaunināšanas, rada risku fondiem un var būt pamats finanšu korekcijām. No otras puses, kā Vispārējā tiesa to jau bija konstatējusi saistībā ar citiem Rumānijas argumentiem, ZGIS attēlu vecums bija tas, kas radīja risku ELGF.
74
Otro iebildumu par kļūdām vērtējumā, kuras Komisija esot pieļāvusi, konstatējot trūkumus ELFLA ietvaros veikto pārbaužu veikšanā, Vispārējā tiesa noraidīja šī sprieduma 152. punktā.
75
Vispārējā tiesa, no vienas puses, minētā sprieduma 149. punktā nosprieda, ka Komisija paziņojumā par izslēgtajiem izdevumiem attiecībā uz 2018. gadu pamatoti paskaidroja, ka nav ņēmusi vērā Rumānijas iesniegtos aprēķinus, jo tie neatbilst tam, par ko panākta vienošanās divpusējā sanāksmē par 2018. gadu. No otras puses, pārsūdzētā sprieduma 150. punktā tā nosprieda, ka Komisija, uzskatīdama, ka Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punktā paredzētais izņēmums šajā lietā nav piemērojams, nav pieļāvusi kļūdu vērtējumā.
76
Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 151. punktā arī norādīja, ka katrā ziņā nevis Komisijai jāpierāda, ka dalībvalsts veiktie aprēķini ir kļūdaini, bet gan šai dalībvalstij jāpierāda, ka elementi, uz kuriem Komisija ir balstījusies, lai paustu savas šaubas, ir kļūdaini, un to Rumānija šajā lietā nav izdarījusi.
77
Ceturtkārt, minētā sprieduma 153.–169. punktā Vispārējā tiesa izvērtēja un kā nepamatotu noraidīja pirmā pamata ceturto daļu, kas attiecās uz kļūdām vērtējumā, kuras Komisija esot pieļāvusi, konstatējot trūkumus pietiekama skaita pārbaužu uz vietas veikšanā.
78
Attiecībā uz Rumānijas un Komisijas domstarpībām par to saņēmēju procentuālo daļu, attiecībā uz kuriem jāveic pārbaude saistībā ar zaļināšanas atbalsta pasākumiem, ja tiek konstatētas būtiskas neatbilstības, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 162. punktā vispirms norādīja, ka šīs domstarpības ir saistītas ar procentuālās daļas noteikšanu, kas izriet no aprēķina, kura mērķis ir noteikt vienu no divām vērtībām, kas nepieciešamas šīs procentuālās daļas noteikšanai.
79
Par darba dokumentu DS/CDP/2015/19, uz kuru bija atsaukusies Rumānija, Vispārējā tiesa minētā sprieduma 163. punktā norādīja, ka šajā dokumentā ir teikts, ka zaļināšanas maksājumu var veikt tikai par platību, par kuru principā var saņemt atbalstu, proti, par platību, attiecībā uz kuru izpildīti vienotā platībmaksājuma shēmas (turpmāk tekstā – “VPMS”) atbilstības kritēriji. Pārsūdzētā sprieduma 164. punktā Vispārējā tiesa konstatēja, ka minētajā dokumentā attiecībā uz formulu, kura jāizmanto, lai noteiktu zaļināšanas kontroles līmeni, kas būtu jāpalielina nākamajā gadā pēc būtisku neatbilstību gada, ir precizēts, ka skaitītājs, proti, kopējais samazinājums zaļināšanai hektāros, jāsaprot kā kopējais hektāru skaita samazinājums pārbaudītajam reģionam, tostarp samazinājums attiecībā uz visām zaļināšanas prasībām. Vispārējās tiesas ieskatā tas nozīmē, ka jāņem vērā ne tikai samazinājums, kas izriet no visām prasībām zaļināšanas jomā, bet arī hektāru skaita samazinājums pārbaudītajam reģionam.
80
Piektkārt, pārsūdzētā sprieduma 170.–173. punktā Vispārējā tiesa izvērtēja un kā nepamatotu noraidīja pirmā pamata piekto daļu, kas attiecas uz kļūdām, kuras Komisija esot pieļāvusi, konstatējot trūkumus pietiekami kvalitatīvu pārbaužu uz vietas veikšanā, ciktāl šīs daļas pamatotība bija saistīta ar pirmā pamata otrās un trešās daļas pamatotību.
81
Otrām kārtām, minētā sprieduma 174.–181. punktā Vispārējā tiesa izvērtēja un kā nepamatotu noraidīja otro pamatu par samērīguma principa pārkāpumu.
82
Šajā ziņā Vispārējā tiesa minētā sprieduma 180. punktā norādīja, ka šajā pamatā Rumānija no jauna atsaucās, pirmkārt, uz to, ka tā Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 3. punktā paredzētajā termiņā nevarēja iesniegt atbilstošus aprēķinus, jo pārklājās 2017. gada izmeklēšana un 2018. gada izmeklēšana, un, otrkārt, uz to, ka Komisija nav ne piemērojusi Īstenošanas regulas 34. panta 6. punktu, ne arī tātad ņēmusi vērā Rumānijas aprēķinus, kas iesniegti 2018. gada samierināšanas lūgumā. Līdz ar to Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 181. punktā uzskatīja, ka, ciktāl minētajā spriedumā tā nosprieda, ka, pirmkārt, atbilstošu aprēķinu iesniegšana 2018. gada izmeklēšanā nav atkarīga no 2017. gada izmeklēšanas aprēķiniem un ka, otrkārt, Īstenošanas regulas 34. panta 6. punktā paredzētie nosacījumi šajā lietā nav izpildīti, otrais pamats jānoraida.
83
Trešām kārtām, pārsūdzētā sprieduma 182.–209. punktā Vispārējā tiesa izvērtēja un kā nepamatotu noraidīja trešo pamatu par pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.
Lietas dalībnieku prasījumi Tiesai
84
Rumānijas prasījumi Tiesai ir šādi:
–
atzīt apelācijas sūdzību par pieņemamu un pilnībā atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
taisīt galīgo spriedumu lietā un apmierināt prasību daļēji atcelt strīdīgo lēmumu vai
–
pakārtoti – nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai jauna sprieduma taisīšanai, lai tā apmierinātu Rumānijas celto prasību daļēji atcelt strīdīgo lēmumu, un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
85
Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:
–
noraidīt apelācijas sūdzību un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par apelācijas sūdzību
86
Apelācijas sūdzības pamatojumam Rumānija izvirza četrus pamatus.
Par pirmo pamatu – Regulas Nr. 1306/2013 52. panta, lasot to kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantu, pārkāpums
87
Pirmajam pamatam ir četras daļas.
Par pirmo daļu – Komisijas priekšlikumu par finanšu korekciju juridiskā pamata grozīšana atbilstīguma noskaidrošanas procedūras laikā
– Lietas dalībnieku argumenti
88
Pirmā pamata pirmajā daļā Rumānija apstrīd pārsūdzētā sprieduma 85. un 86. punktu.
89
Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka Komisija varēja grozīt priekšlikumu par finanšu korekciju juridisko pamatu atbilstīguma noskaidrošanas procedūras laikā, tostarp divpusējā sanāksmē. Otrkārt, Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka Rumānija bija informēta par šo priekšlikumu juridisko pamatu vēlākais 2019. gada 10. aprīlī, proti, dienā, kad tika paziņots 2018. gada izmeklēšanas protokols, un ka šai dalībvalstij bija iespēja lietderīgi darīt zināmus savus apsvērumus, pirms Komisija tai nosūtīja paziņojumu par izslēgtajiem izdevumiem.
90
Proti, noskaidrošanas procedūra atbilstoši Regulas Nr. 1306/2013 52. pantam, lasot to kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantu, nozīmējot, ka Komisija jau šīs procedūras pirmajā posmā norāda Savienības noteikumus, kurus tā uzskata par pārkāptiem, nepieciešamos pasākumus un šajā ziņā paredzēto korekciju.
91
Rumānija, atsaucoties uz 2012. gada 3. maija spriedumu Spānija/Komisija (C‑24/11 P, EU:C:2012:266, 26.–28. punkts), atgādina, ka Komisijai pēc izmeklēšanas pabeigšanas un gadījumā, kad tā uzskata, ka izdevumi nav veikti atbilstīgi Savienības noteikumiem, Komisijai jāpaziņo savu pārbaužu rezultāti attiecīgajai dalībvalstij un jānorāda koriģējošie pasākumi, kas jāveic, lai turpmāk nodrošinātu šo noteikumu ievērošanu. Lai šāda paziņošana varētu pildīt šīs dalībvalsts brīdināšanas funkciju, Komisijai jāsniedz dalībvalstij pilnīga informācija par savām atrunām, tostarp pietiekami precīzi jānorāda tai pārmestais pārkāpums.
92
Komisija uzskata, ka pirmā pamata pirmā daļa jānoraida kā nepamatota.
– Tiesas vērtējums
93
Vispirms jāatgādina, pirmkārt, ka atbilstīguma noskaidrošana ir reglamentēta Regulas Nr. 1306/2013 52. pantā.
94
Saskaņā ar 52. panta 1. punktu atbilstīguma noskaidrošana tiek veikta, ja Komisija uzskata, ka izdevumi, kas ietilpst šīs regulas 4. panta 1. punkta un 5. panta piemērošanas jomā, nav veikti atbilstīgi Savienības tiesību aktiem un ELFLA gadījumā – nav veikti atbilstīgi Regulas Nr. 1303/2013 85. pantā minētajiem piemērojamajiem Savienības un valsts tiesību aktiem. Tad Komisija pieņem īstenošanas aktus, kuros nosaka no Savienības finansējuma izslēdzamās summas.
95
Savukārt Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 3. punktā ir noteikta procedūra, kas jāievēro, pirms tiek pieņemts lēmums atteikt finansējumu. No minētā izriet, ka šāda lēmuma pieņemšana ir atkarīga no tā, vai starp Komisiju un attiecīgo dalībvalsti notiek apmaiņa ar rakstveida paziņojumiem par Komisijas veikto pārbaužu rezultātiem, lai panāktu vienošanos par veicamajiem pasākumiem. Ja vienošanās netiek panākta, attiecīgā dalībvalsts var lūgt sākt samierināšanas procedūru, pēc kuras Komisijai iesniedz ziņojumu, kurā ietverti ieteikumi, ko tā ņem vērā, pirms pieņem lēmumu par finansējuma atteikumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 23. oktobris, Bulgārija/Komisija (ELGF finansēti nepamatoti izdevumi), C‑294/23 P, EU:C:2025:823, 56. punkts).
96
Tādējādi ar šo procedūru tiek iedibināts dialogs starp Komisiju un attiecīgo dalībvalsti, un tā būtībā domāta, lai, pirmām kārtām, ļautu apmainīties ar informāciju, otrām kārtām, sniegtu šai dalībvalstij iespēju īstenot savas tiesības uz aizstāvību, trešām kārtām, ļautu tai pierādīt Komisijas konstatāciju neprecizitāti un, visbeidzot un ceturtām kārtām, ļautu šai dalībvalstij informēt Komisiju par korektīviem pasākumiem, kas īstenoti, lai nodrošinātu Savienības tiesiskā regulējuma ievērošanu (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2020. gada 13. februāris, Grieķija/Komisija (Pastāvīgās ganības), C‑252/18 P, EU:C:2020:95, 84. punkts).
97
Otrkārt, atbilstoši Regulas Nr. 1306/2013 53. panta 1. punkta b) apakšpunktam Komisija pieņēma Īstenošanas regulu Nr. 908/2014, kuras 34. pantā ir paredzēti Regulas Nr. 1306/2013 52. pantā noteiktās atbilstīguma noskaidrošanas procedūras noteikumi.
98
Kā izriet no Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta kopsakarā ar tās 27. apsvērumu, runa ir par procedūru, kas balstīta uz sacīkstes principu, un tās dažādie posmi ir pakļauti īpašu termiņu ievērošanai, lai nodrošinātu, ka tā tiek pabeigta saprātīgā termiņā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 23. oktobris, Bulgārija/Komisija (ELGF finansēti nepamatoti izdevumi), C‑294/23 P, EU:C:2025:823, 58. punkts).
99
Pirmajā posmā Komisija atbilstoši Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 2. punktam savus konstatējumus paziņo attiecīgajai dalībvalstij, precizējot koriģējošos pasākumus, ko tā uzskata par nepieciešamiem, un norādot finanšu korekcijas pagaidu līmeni, ko tā uzskata par piemērotu.
100
No judikatūras izriet, ka šajā paziņojumā ir pietiekami precīzi jānorāda visi attiecīgajai dalībvalstij pārmestie pārkāpumi, kas galu galā ir pamatojuši paredzēto finanšu korekciju. Tikai šāds paziņojums var nodrošināt pilnīgu informāciju par Komisijas iebildumiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 23. oktobris, Bulgārija/Komisija (ELGF finansēti nepamatoti izdevumi), C‑294/23 P, EU:C:2025:823, 59. punkts).
101
Turklāt saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 2. punkta pirmo daļu minētajā paziņojumā jāparedz divpusējas sanāksmes rīkošana piecu mēnešu laikā pēc attiecīgās dalībvalsts rīcībā esošā atbildes sniegšanas termiņa beigām. No šīs īstenošanas regulas 34. panta 3. punkta otrās daļas arī izriet, ka Komisija 30 darbdienās pēc divpusējās sanāksmes sagatavo protokolu un nosūta to dalībvalstij, kura var nosūtīt Komisijai savas piezīmes 15 darbdienu laikā pēc tā saņemšanas.
102
Lai gan šī sprieduma 99. punktā minētajam paziņojumam, lai tas varētu pildīt brīdinājuma funkciju, jāsniedz attiecīgajai dalībvalstij pilnīga informācija par Komisijas iebildumiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 13. februāris, Grieķija/Komisija (Pastāvīgās ganības), C‑252/18 P, EU:C:2020:95, 82. punkts un tajā minētā judikatūra), no minētā neizriet, ka šajā paziņojumā noteikti būtu jāmin visas tiesību normas, kuras, iespējams, pārkāpj sākotnēji konstatētais pārkāpums.
103
Tiesa jau ir nospriedusi, ka, ciktāl minētajai paziņošanai var būt brīdināšanas funkcija, tikai tas vien, ka šajā dokumentā nav norādīta juridiskā atsauce, nav būtiskas formālas prasības pārkāpums (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2002. gada 24. janvāris, Somija/Komisija, C‑170/00, EU:C:2002:51, 34. punkts, un 2004. gada 7. oktobris, Spānija/Komisija, C‑153/01, EU:C:2004:589, 93. punkts).
104
Tāpat, lai gan Komisijas pienākums attiecībās ar dalībvalstīm ir ievērot nosacījumus, ko tā ar piemērošanas regulām pati sev uzlikusi, tomēr dalībvalstis attiecībās ar Komisiju nevar pieņemt pilnīgi formālu nostāju, ja no pastāvošajiem apstākļiem izriet, ka to tiesības bija pilnībā aizsargātas (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2002. gada 24. janvāris, Somija/Komisija, C‑170/00, EU:C:2002:51, 34. punkts, un 2004. gada 7. oktobris, Spānija/Komisija, C‑153/01, EU:C:2004:589, 93. punkts). Tā tas it īpaši ir gadījumā, ja attiecīgā dalībvalsts ir varējusi saprast Komisijas priekšlikumu par finanšu korekciju pamatojumu un lietderīgi darīt zināmu savu viedokli atbilstīguma noskaidrošanas procedūrā (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2006. gada 19. janvāris, Comunità montana della Valnerina/Komisija, C‑240/03 P, EU:C:2006:44, 129. punkts un tajā minētā judikatūra).
105
Jāpiebilst, ka pretēji tam, ko apgalvo Rumānija, Regulas Nr. 1306/2013 52. panta, lasot to kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantu, interpretācija, saskaņā ar kuru pēc šī sprieduma 99. punktā minētā paziņojuma, kas ir pirmais atbilstīguma noskaidrošanas procedūras posms, nevar tikt grozīts juridiskais pamats, kas attiecas uz Komisijas priekšlikumiem par finanšu korekciju, nozīmētu atzīt – pretēji šī sprieduma 104. punktā minētajai judikatūrai –, ka dalībvalstis var kavēt šīs procedūras virzību. Šī interpretācija neievērotu minētās, uz informācijas apmaiņu starp Komisiju un attiecīgo dalībvalsti balstītās procedūras mainīgo raksturu un liktu Komisijai atsākt šo pašu procedūru, lai gan no lietas apstākļiem izriet, ka šī dalībvalsts ir sapratusi Komisijas priekšlikumus par finanšu korekciju un ir varējusi lietderīgi iesniegt savus apsvērumus par tiem, pirms šī iestāde tai saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 3. punkta trešo daļu ir paziņojusi konstatējumus, pie kuriem tā ir nonākusi, pamatojoties uz atbilstīguma noskaidrošanas procedūrā saņemto informāciju. Līdz ar to šāda interpretācija būtu pretrunā Regulas Nr. 1306/2013 37. un 39. apsvērumā noteiktajam mērķim aizsargāt Savienības budžeta finanšu intereses, jo tā varētu kaitēt nepamatoti iztērēto summu atgūšanas efektivitātei.
106
Tādējādi Vispārējā tiesa, nepieļaudama tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 85. punktā varēja nospriest, ka Komisija atbilstības noskaidrošanas procedūras laikā var grozīt savu priekšlikumu par finanšu korekciju juridisko pamatu, ar nosacījumu, ka šis grozījums ir bijis šīs procedūras brīdī, kas dalībvalstij ļautu paust nostāju par šiem priekšlikumiem.
107
Attiecībā uz to, vai Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 86. punktā nospriezdama, ka Rumānija vēlākais 2019. gada 10. aprīlī tika informēta par Komisijas apgalvojumu juridisko pamatu un ka tādēļ tā varēja lietderīgi paust nostāju par minētajiem priekšlikumiem, no Vispārējās tiesas veiktā faktu vērtējuma pārsūdzētā sprieduma 83. un 84. punktā izriet, ka Rumānija nav apstrīdējusi, ka 2018. gada izmeklēšanas protokolā, kas Rumānijai tika paziņots 2019. gada 10. aprīlī, Komisija bija precizējusi, ka tai pārmesto trūkumu juridiskais pamats ir Regulas Nr. 1307/2013 4. un 44.–46. pants. Minētā sprieduma 84. punktā Vispārējā tiesa turklāt norādīja, ka šī dalībvalsts zināja par 2018. gada revīzijā konstatētajiem trūkumiem jautājumā par atmatā atstātas zemes definīciju salīdzinājumā ar pagaidu zālāju definīciju, līdz ar to tā nevarēja pamatoti apgalvot, ka atsauce uz šīs regulas 44. pantu, kas attiecas uz kultūraugu dažādošanu, lai gūtu labumu no zaļināšanas maksājumu shēmas, nebija pietiekama, lai saprastu Komisijas apgalvojumu raksturu un apjomu.
108
Šādos apstākļos, ņemot vērā, ka Rumānijai līdz ar to bija iespēja paziņot savus apsvērumus par šo dokumentu, kā tas ir prasīts šī sprieduma 101. punktā minētajās tiesību normās, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 86. punktā varēja nospriest, ka Rumānija bija informēta par Komisijas priekšlikumu par finanšu korekciju juridisko pamatu vēlākais 2019. gada 10. aprīlī, dienā, kad tika paziņots 2018. gada izmeklēšanas protokols, un tādējādi tai bija iespēja lietderīgi iesniegt savus apsvērumus, pirms Komisija tai nosūtīja savus konstatējumus par attiecībā uz 2018. gadu izslēgtajiem izdevumiem.
109
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka pirmā pamata pirmā daļa jānoraida kā nepamatota.
Par otro daļu – Regulas Nr. 1306/2013 52. panta, lasot to kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantu, piemērojamība informācijas par Savienības tiesību pārkāpuma neesību paziņošanai
– Lietas dalībnieku argumenti
110
Pirmā pamata otrajā daļā Rumānija apstrīd pārsūdzētā sprieduma 50. un 51. punktu.
111
Tās skatījumā Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā kļūdaini nosprieda, ka Regulas Nr. 1306/2013 52. pants, lasot to kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantu, ir piemērojams ne tikai informācijas paziņošanai par finanšu korekcijas aprēķinu, bet arī informācijas paziņošanai par Savienības tiesību pārkāpuma neesību.
112
Vispārējā tiesa šajos punktos esot atsaukusies uz Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punktā paredzētajiem nosacījumiem, lai būtībā apstiprinātu Komisijas secinājumu, ka informācija, kuru Rumānija nosūtījusi pēc paziņojuma par izslēgtajiem izdevumiem attiecībā uz 2018. gadu un kuras mērķis ir pierādīt Savienības tiesību pārkāpuma neesību, neesot bijusi jāņem vērā.
113
Īstenošanas regulas 34. panta 6. punkta a) apakšpunktā paredzētajā nosacījumā esot atsauce uz dalībvalsts novēloti iesniegtās informācijas ņemšanu vērā, lai izvairītos no Savienības budžetam nodarītā finansiālā kaitējuma novērtēšanas daudz par augstu. Tādējādi šī tiesību norma esot izņēmums, kas jāinterpretē un jāpiemēro šauri. Līdz ar to tā neesot piemērojama informācijas par Savienības tiesību pārkāpuma neesību paziņošanai.
114
Komisija galvenokārt uzskata, ka pirmā pamata otrā daļa ir nepieņemama. Tā atgādina, ka apelācijas tiesvedībā Tiesas pārbaude attiecas tikai uz juridiskā risinājuma, kas sniegts attiecībā uz Vispārējā tiesā apspriestajiem pamatiem un argumentiem, izvērtēšanu. Taču Rumānija Vispārējā tiesā neesot apgalvojusi, ka Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pants nav piemērojams atbilstīguma noskaidrošanas procedūrai, kuras rezultātā tika pieņemts strīdīgais lēmums, bet esot apgalvojusi pretējo. Turklāt Komisija uzskata, ka Rumānijas izvirzītie argumenti neļaujot skaidri noteikt, kāds būtu šajā lietā veiktajā atbilstīguma noskaidrošanas procedūrā pieļautais Savienības tiesību pārkāpums, kuru šī dalībvalsts turklāt uzskata par “neesošu”.
115
Pakārtoti Komisija apgalvo, ka pirmā pamata otrā daļa jānoraida kā nepamatota.
– Tiesas vērtējums
116
Iesākumā Komisija apgalvo, ka pirmā pamata otrā daļa ir nepieņemama, jo, pirmkārt, Rumānija nav izvirzījusi argumentu par Regulas Nr. 1306/2013 52. panta, lasot to kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantu, nepiemērojamību attiecībā uz informācijas par Savienības tiesību pārkāpuma neesību iesniegšanu Vispārējā tiesā un, otrkārt, šim argumentam trūkstot skaidrības.
117
Šajā ziņā pietiek ar norādi, ka atbilstoši iedibinātajai judikatūrai apelācijas tiesvedībā Tiesas kompetencē ir vienīgi izvērtēt juridisko risinājumu, kas rasts attiecībā uz pirmajā instancē apspriestajiem pamatiem un argumentiem. Tātad lietas dalībnieks nevar Tiesā pirmo reizi izvirzīt pamatu, kuru tas nav izvirzījis Vispārējā tiesā, jo tādējādi tam tiktu ļauts Tiesā, kuras kompetence apelācijas tiesvedībā ir ierobežota, vērsties ar plašāku strīdu nekā Vispārējā tiesā izskatītais. Taču apelācijas sūdzības iesniedzējs ir tiesīgs iesniegt apelācijas sūdzību, Tiesā izvirzot pamatus un argumentus, kuri ir radušies no paša pārsūdzētā sprieduma un kuru mērķis ir kritizēt tā pamatotību no tiesību viedokļa (spriedums, 2021. gada 6. oktobris, Sigma Alimentos Exterior/Komisija, C‑50/19 P, EU:C:2021:792, 39. un 40. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
118
Šajā lietā Rumānija skaidri un detalizēti kritizē pārsūdzētā sprieduma pamatojumu, kas norādīts tā 50. un 51. punktā. Ja, kā apgalvo Rumānija, Regulas Nr. 1306/2013 52. pants, lasot to kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantu, nebija piemērojams informācijas par Savienības tiesību pārkāpuma neesību iesniegšanai, Vispārējās tiesas šajos punktos formulētais vērtējums par šīs informācijas novēlotu iesniegšanu esot kļūdains. Tādējādi pirmā pamata otro daļu nevar uzskatīt par tādu, kas groza Vispārējā tiesā izskatītā strīda priekšmetu, vai par tādu, kurai trūkst skaidrības, proti, par apstākļiem, kuru dēļ šī daļa kļūst nepieņemama.
119
Ņemot vērā šos apsvērumus, iebilde par nepieņemamību, kas vērsta pret pirmā pamata otro daļu, jānoraida.
120
Pēc būtības no Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punkta izriet, ka šīs tiesību normas mērķis ir novērtēt no Savienības finansējuma izslēdzamos izdevumus.
121
Vērtējums par to, vai ir noticis Savienības tiesību pārkāpums, kas ir saistīts ar šādu izslēgšanu, kā arī no tā izrietošā finanšu korekcijas apmēra noteikšana ir cieši saistīti. Līdz ar to nevar uzskatīt, kā būtībā apgalvo Rumānija, ka attiecīgā dalībvalsts papildu informāciju, lai pierādītu Savienības tiesību pārkāpuma neesību, varētu iesniegt pēc Komisijas oficiālo secinājumu paziņošanas, neņemot vērā ietvaru, kas noteikts Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punktā, kurā ir paredzēti nosacījumi, ar kādiem dalībvalsts var paziņot šādu informāciju.
122
Proti, ja šī tiesību norma nebūtu piemērojama šādas informācijas nosūtīšanai, dalībvalstis pēc Komisijas oficiālo secinājumu paziņošanas varētu sniegt Komisijai papildu informāciju, kas tai liktu pastāvīgi pārskatīt savus pašas secinājumus par apgalvoto Savienības tiesību pārkāpuma neesību.
123
Turklāt, kā izriet no šī sprieduma 98. punkta, atbilstīguma noskaidrošanas procedūra ir uz sacīkstes principu balstīta procedūra, kuras dažādie posmi ir pakļauti īpašu termiņu ievērošanai, lai nodrošinātu, ka tā tiek pabeigta saprātīgā termiņā.
124
Rumānijas piedāvātā Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punkta interpretācija nozīmētu, ka šī procedūra tiktu pagarināta un konkrētie termiņi, kas Komisijai un dalībvalstīm jāievēro saskaņā ar Īstenošanas regulas 34. panta 3. punktu, zaudētu jēgu.
125
Šāda interpretācija, ciktāl tā ļautu dalībvalstīm pagarināt nepamatoti iztērēto summu atgūšanas procedūru, turklāt būtu grūti savienojama ar Regulas Nr. 1306/2013 37. un 39. apsvērumā izklāstīto mērķi aizsargāt Savienības budžeta finanšu intereses. Proti, kā norādīts šī sprieduma 105. punktā, atbilstīguma noskaidrošanas procedūras pagarināšana var kaitēt šo summu atgūšanas efektivitātei.
126
Tāpēc pirmā pamata otrā daļa jānoraida kā nepamatota.
Par trešo daļu – jēdziens “ārējais faktors” Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punkta b) apakšpunkta izpratnē
– Lietas dalībnieku argumenti
127
Pirmā pamata trešajā daļā Rumānija apstrīd pārsūdzētā sprieduma 49. punktu.
128
Tās skatījumā Vispārējā tiesa tajā nosprieda, ka Komisijas rīcība, ko veido divu izmeklēšanu daļēja pārklāšanās un dažu tādu elementu novēlota noskaidrošana pirmajā izmeklēšanā, kam ir nozīme otrajā izmeklēšanā, nevar būt “ārējs faktors” šajās izmeklēšanās Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
129
Rumānija uzskata, ka jebkurš ārējs elements, kas dalībvalstij rada neiespējamību uzzināt tai pārmestos elementus, ir “ārējais faktors” šīs tiesību normas izpratnē. Tā tas it īpaši esot tad, kad Komisija novēloti izskaidro pārmesto trūkumu vai kad tā izmanto atšķirīgu pieeju divās vienlaicīgi veiktās izmeklēšanās.
130
Turklāt Rumānija uzsver, ka tā nav atsaukusies uz abu izmeklēšanu pārklāšanos, lai apstrīdētu 2017. gada izmeklēšanas, kas attiecas uz 2015. un 2016. gadu, tiesiskumu, pretēji tam, kas izriet no pārsūdzētā sprieduma 41. un 42. punkta. Šī pārklāšanās esot ietekmējusi 2018. gada izmeklēšanas tiesiskumu, jo Rumānijai nebija iespējams laikus uzzināt tai šajā izmeklēšanā pārmestos elementus.
131
Komisija galvenokārt uzskata, ka pirmā pamata trešā daļa ir nepieņemama. Tā atgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai saskaņā ar LESD 256. panta 1. punktu un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmo daļu apelācijas sūdzību var iesniegt tikai par tiesību jautājumiem. Rumānija patiesībā tikai apstrīdot Vispārējās tiesas veikto faktu vērtējumu pārsūdzētā sprieduma 49. punktā. Pakārtoti Komisija apstrīd Rumānijas argumentācijas pamatotību.
– Tiesas vērtējums
132
Iesākumā Komisija apgalvo, ka ar pirmā pamata trešo daļu Rumānija patiesībā apstrīd pārsūdzētā sprieduma 49. punktā Vispārējās tiesas veikto faktu vērtējumu un ka līdz ar to šī daļa esot jāatzīst par nepieņemamu.
133
Šajā ziņā pietiek vien norādīt, ka Rumānija apstrīd nevis Vispārējās tiesas veikto faktu vērtējumu, bet gan pārsūdzētā sprieduma 49. punktā veikto jēdziena “ārējais faktors” interpretāciju Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punkta b) apakšpunkta izpratnē, saskaņā ar kuru Komisijas rīcība, proti, divu izmeklēšanu daļēja pārklāšanās un tās pirmajā izmeklēšanā sniegtais skaidrojums par otrās izmeklēšanas būtiskajiem elementiem nav šāds ar šo otro izmeklēšanu saistīts “ārējs faktors”, kas atbilstoši šai tiesību normai var attaisnot attiecīgās dalībvalsts pēc Īstenošanas regulas 34. panta 3. punkta trešajā daļā minētā Komisijas oficiālā paziņojuma iesniegtās informācijas ņemšanu vērā šajā izmeklēšanā.
134
Šajos apstākļos pirmā pamata trešā daļa jānoraida.
135
Pēc būtības Rumānija apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 49. punktā ir kļūdaini nospriedusi, ka rīcība, ko Rumānija pārmet Komisijai 2017. gada izmeklēšanā, nevar tikt uzskatīta par ārēju faktoru Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
136
Tomēr, kā Vispārējā tiesa pamatoti ir norādījusi pārsūdzētā sprieduma 50. punktā, atbilstīguma noskaidrošanas procedūrā attiecīgajai dalībvalstij jāsniedz skaidrojums, kas ļautu uzskatīt, ka informācijas novēlotas iesniegšanas pēc tam, kad Komisija bija nosūtījusi oficiālu paziņojumu par divpusējās sanāksmes protokolu, pamatā bija ārējie faktori, un Komisijai jāizvērtē, vai šis skaidrojums ir apmierinošs, ņemot vērā, ka gadījumā, ja Komisija būtu noraidījusi minēto skaidrojumu un nebūtu piemērojusi Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punktu, minētā dalībvalsts varētu Vispārējā tiesā apstrīdēt atteikumu ņemt vērā tās šādi iesniegto informāciju.
137
Šajā ziņā no pārsūdzētā sprieduma 51. punkta izriet, pirmkārt, ka Komisija Vispārējā tiesā bija apgalvojusi – un Rumānija to neapstrīd –, ka 2018. gada izmeklēšanā vienīgais ārējais faktors, uz kuru tā atsaucas, attiecās uz informāciju par kļūdu īpatsvaru, kas bija izmantots, lai aprēķinātu risku ELGF. Otrkārt, Rumānija apstrīdēja Komisijas rīcību nevis atbilstīguma noskaidrošanas procedūrā, bet gan tikai Vispārējā tiesā.
138
Taču šis pamatojums pats par sevi var pamatot to, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 52. punktā noraidīja Rumānijas argumentāciju par termiņu, kas piemērojams informācijai, kuru tā iesniegusi 2018. gada izmeklēšanā.
139
Līdz ar to argumentācija, kas vērsta pret pārsūdzētā sprieduma 49. punktu, nevar likt apšaubīt to, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 52. punktā ir noraidījusi atcelšanas prasības pirmā pamata pirmo daļu. Tādēļ tā nav efektīva.
140
Tādējādi pirmā pamata trešā daļa jānoraida kā daļēji neefektīva un daļēji nepamatota.
Par ceturto daļu – dalībvalsts tiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā
– Lietas dalībnieku argumenti
141
Pirmā pamata ceturtajā daļā Rumānija uzskata, ka Vispārējā tiesa ir ierobežojusi tās tiesības uz efektīvu pārbaudi tiesā, pārkāpjot Hartas 47. pantu. Proti, šī pamata pirmajās trijās daļās trīs identificēto tiesību kļūdu sekas esot tādas, ka tiek ierobežota šīs dalībvalsts iespēja lietderīgi izvirzīt Komisijā un pēc tam Vispārējā tiesā būtiskus aspektus saistībā ar Savienības tiesību pārkāpuma esību, kas ir finanšu korekciju noteikšanas priekšnosacījums.
142
Komisija apgalvo, ka pirmā pamata ceturtā daļa jāatzīst par nepieņemamu tās skaidrības trūkuma dēļ. Proti, Rumānija neesot pietiekami paskaidrojusi, kā Komisija vai Vispārējā tiesa ir pārkāpušas Hartas 47. pantu. Katrā ziņā Komisija uzskata, ka šī daļa jānoraida kā nepamatota.
– Tiesas vērtējums
143
Attiecībā uz Komisijas iebildumu, ka Rumānijas argumenti par Hartas 47. panta pārkāpumu esot nepieņemami to skaidrības trūkuma dēļ, vispirms jākonstatē, ka no apelācijas sūdzības skaidri izriet, ka šie argumenti, kurus Rumānija ir izvirzījusi pirmā pamata ceturtajā daļā, tās ieskatā ir sekas apgalvotajām kļūdām, kuras tā ir identificējusi šī pamata pirmajās trīs daļās.
144
Šajos apstākļos pirmā pamata ceturtā daļa jānoraida.
145
Tomēr, ciktāl Rumānija uzskata, ka šajā pamatā minētais Hartas 47. panta pārkāpums izriet no apgalvotajām kļūdām, kuras tā identificējusi šī paša pamata pirmajās trīs daļās, pietiek vien norādīt, ka no šī sprieduma 93.–109., 120.–126. un 135.–140. punkta izriet, ka šo pirmo trīs daļu pārbaudē nav konstatēta neviena tiesību kļūda Vispārējās tiesas veiktajā vērtējumā.
146
Šādos apstākļos arī pirmā pamata ceturtā daļa nav atbalstāma.
147
Līdz ar to pirmais pamats jānoraida kopumā.
Par otro pamatu – Regulas Nr. 1306/2013 52. panta, lasot to kopsakarā ar Regulas Nr. 1307/2013 44. panta 1.–3. punktu, un samērīguma principa pārkāpums
148
Otrajam pamatam ir piecas daļas.
Par pirmo daļu – noteikumi, kuri piemērojami kultūraugu dažādošanai, ja aramzemes platība ir no 10 līdz 30 hektāriem
– Lietas dalībnieku argumenti
149
Otrā pamata pirmajā daļā Rumānija būtībā kritizē pārsūdzētā sprieduma 69.–72. un 76. punktā Vispārējās tiesas veikto Regulas Nr. 1307/2013 44. panta 1.–3. punkta, kas attiecas uz kultūraugu dažādošanai piemērojamiem noteikumiem, piemērošanu gadījumā, kad deklarētās aramzemes platība ir no 10 līdz 30 hektāriem.
150
Konkrētāk, šī daļa attiecas uz pārbaudi, kuru Vispārējā tiesa veikusi minētā sprieduma 69.–72. punktā un pēc kuras tā noraidīja Rumānijas argumentu, atbilstoši kuram, ja zemes platība ir no 10 līdz 30 hektāriem, tas, ka papuvē atstātā zeme tiek sajaukta ar pagaidu zālājiem, nerada nekādu risku fondiem. Šajā ziņā Rumānija uzskata, ka nav iespējams iedomāties situāciju, kurā papuvē esošas zemes un pagaidu zālāju sajaukšana varētu izraisīt Regulas Nr. 1307/2013 44. panta 1.–3. punkta pārkāpumu, ja aramzemes platība ir no 10 līdz 30 hektāriem.
151
Turklāt Rumānija norāda, ka tādējādi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 76. punktā ir kļūdaini nospriedusi, ka papuvē atstātu zemes gabalu sajaukšana ar ganībām esot radījusi ķēdes reakciju, liekot apšaubīt kvotu piemērošanu zaļināšanai, kas pamatota ar kultūraugu dažādošanu saskaņā ar Regulas Nr. 1307/2013 44. pantu.
152
Komisija uzskata, ka šī argumentācija jānoraida.
– Tiesas vērtējums
153
Vispirms, runājot par Rumānijas argumentāciju, kurā tā būtībā apstrīd pārsūdzētā sprieduma 70.–72. punktā ietverto Vispārējās tiesas argumentāciju, ar kuru tā noraidīja Rumānijas argumentu, kura mērķis ir pierādīt, ka tad, ja zemes platība ir no 10 līdz 30 hektāriem, papuvē atstātās zemes un pagaidu zālāju sajaukšana nerada nekādu risku fondiem, jānorāda, ka atbilstoši Regulas Nr. 1307/2013 44. panta 1. punkta pirmajai daļai, ja lauksaimnieka aramzemes platība ir no 10 līdz 30 hektāriem un ja visā šajā platībā netiek audzēti tādi kultūraugi, kas ievērojami ilgu laiku gadā vai ievērojami lielu šā kultūrauga audzēšanas cikla daļu atrodas zem ūdens, tad šajā aramzemē audzē vismaz divus dažādus kultūraugu veidus un galvenā kultūrauga platība nepārsniedz 75 % no minētās aramzemes.
154
Tādējādi saskaņā ar šo tiesību normu, lai nodrošinātu kultūraugu dažādošanu, aramzemē, kuras platība ir no 10 līdz 30 hektāriem, principā jābūt vismaz divām dažādām kultūrām.
155
Līdz ar to jākonstatē, ka papuvē atstātas zemes un pagaidu zālāju sajaukšana var izraisīt šī noteikuma pārkāpumu.
156
Proti, kā Vispārējā tiesa ir pareizi norādījusi pārsūdzētā sprieduma 70. un 71. punktā, ja viena no divām kultūrām, pagaidu ganības vai papuvē atstāta zeme, ir deklarēta vienā no divām kategorijām, kas nepieciešamas, lai nodrošinātu dažādošanu saskaņā ar Regulas Nr. 1307/2013 44. panta 1. punktu, proti, kā galvenā vai sekundārā kultūra, citas kultūras tiek deklarētas otrajā kategorijā. Šādā gadījumā nevar izslēgt, ka pastāv situācija, kurā patiesībā aramzeme pilnībā ir nosegta ar papuvē esošu zemi vai pagaidu zālājiem, līdz ar to nebūtu izpildīts Regulas Nr. 1307/2013 44. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzētais nosacījums par to, ka aramzemē, kuras platība ir no 10 līdz 30 hektāriem, jābūt vismaz divām kultūrām.
157
Līdz ar to Vispārējai tiesai nevar pārmest, ka tā ir uzskatījusi, ka papuvē esošas zemes un pagaidu zālāju nošķiršana ir nepieciešama, lai nodrošinātu kultūraugu dažādošanu atbilstoši Regulas Nr. 1307/2013 44. panta 1. punkta pirmajā daļā noteiktajām prasībām.
158
Vēl attiecībā uz Rumānijas argumentāciju, atbilstoši kurai papuvē esošas zemes un pagaidu zālāju sajaukšana nerada risku fondiem attiecībā uz aramzemi, kuras platība ir no 10 līdz 30 hektāriem, jo 75 % sliekšņa pārsniegšana ir atļauta gan papuvē esošas zemes, gan pagaidu zālāju gadījumā, jānorāda, ka Regulas Nr. 1307/2013 – gan iepriekšējā redakcijā pirms 2018. gada 1. janvāra, gan vēlākajā redakcijā pēc grozījumiem, kas tajā izdarīti ar Regulu 2017/2393, – 44. panta 3. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts, ka 44. panta 1. un 2. punktu nepiemēro saimniecībām, kurās vairāk nekā 75 % no aramzemes izmanto, lai audzētu stiebrzāles vai citus lopbarības zālaugus vai zemi atstājot papuvē, vai to vienlaikus izmanto vairākos minētajos veidos.
159
Kā Vispārējā tiesa ir norādījusi pārsūdzētā sprieduma 72. punktā, lai piemērotu šo izņēmumu, jābūt izpildītam priekšnosacījumam, proti, ka pagaidu zālāji, papuvē esoša zeme vai to kopums veido vairāk nekā 75 % no saimniecības aramzemes.
160
Līdz ar to, tā kā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 72. punktā, konstatējot un izvērtējot faktus un pierādījumus, ir atklājusi, ka Rumānija nav iesniegusi pierādījumus, ka šis nosacījums šajā lietā ir izpildīts, Vispārējā tiesa pamatoti varēja arī noraidīt Rumānijas argumentus par iespējamo Regulas 1307/2013 44. panta 3. punkta a) apakšpunkta piemērošanu.
161
Visbeidzot, tā kā Vispārējās tiesas veiktajā Regulas Nr. 1307/2013 44. panta 1.–3. punkta interpretācijā attiecībā uz noteikumiem, kas piemērojami kultūraugu dažādošanai, ja aramzemes platība ir no 10 līdz 30 hektāriem, nav pieļauta tiesību kļūda, Rumānijas arguments, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 76. punktā esot kļūdaini nospriedusi, ka papuvē esošas zemes un pagaidu zālāju sajaukšana ir radījusi ķēdes reakciju, liekot apšaubīt Regulas Nr. 1307/2013 44. pantā paredzēto zaļināšanas sliekšņu piemērošanu, kuru pamatā ir kultūru dažādošana, arī nevar tikt atbalstīts.
162
Līdz ar to otrā pamata pirmā daļa jānoraida kā nepamatota.
Par otro daļu – Rumānijas argumentācijas sagrozīšana
– Lietas dalībnieku argumenti
163
Otrā pamata otrā daļa attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 58. un 69.–71. punktu. Rumānija uzskata, ka Vispārējā tiesa esot sajaukusi pieteikuma par lietas ierosināšanu 63. punktā ietvertos apgalvojumus ar šī prasības pieteikuma 64. punktā ietvertajiem apgalvojumiem. Šādi rīkodamās, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi Rumānijas argumentācijas saturu, kas attiecās uz konkrētu gadījumu, kad aramzemes platība ir no 10 līdz 30 hektāriem.
164
Šīs sagrozīšanas sekas esot tādas, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 70. punktā esot kļūdaini uzskatījusi, ka Rumānijas iestādes ir netieši atzinušas, ka tās nespēj garantēt, ka attiecībā uz aramzemi, kuras platība ir no 10 līdz 30 hektāriem, risks fondiem nepastāv.
165
Patiesībā Rumānija esot apgalvojusi, ka tad, ja ir runa par šo aramzemi, papuvē atstātās zemes un pagaidu zālāju sajaukšana neizraisa dažādošanas prasību pārkāpumu.
166
Komisija šo argumentāciju apstrīd.
– Tiesas vērtējums
167
Jākonstatē, ka argumenti par Rumānijas argumentācijas, kas tostarp esot ietverta pārsūdzētā sprieduma 70. punktā, sagrozīšanu nevar tikt atbalstīti.
168
Šajā ziņā jānorāda, ka šis 70. punkts ir daļa no argumentācijas, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa ir atbildējusi uz visiem Rumānijas argumentiem, kuru mērķis ir pierādīt, ka tad, ja aramzemes platība ir no 10 līdz 30 hektāriem, tas, ka papuvē atstātā zeme tiek sajaukta ar pagaidu zālājiem, nekādu risku fondiem nerada.
169
Kā izriet no šī sprieduma 153.–162. punkta, Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 71. un 72. punktā uzskatīdama, ka šīs aramzemes gadījumā papuvē atstātās zemes un pagaidu zālāju sajaukšana var izraisīt noteikumu par kultūraugu dažādošanu pārkāpumu un radīt kaitējuma risku Savienības budžetam. Taču, apgalvodama, ka minētās aramzemes gadījumā papuvē esošas zemes un pagaidu zālāju sajaukšana neizraisa dažādošanas prasību pārkāpumu, Rumānija netieši atzina, ka tā nevar nošķirt papuvē esošu zemi un pagaidu zālājus, lai piemērotu Regulas Nr. 1307/2013 44. pantā šim nolūkam paredzētos noteikumus.
170
Līdz ar to otrā pamata otrā daļa nevar likt apšaubīt Vispārējās tiesas analīzi, un tādējādi tā jānoraida kā neefektīva.
Par trešo daļu – apgalvotais Komisijas pienākums ņemt vērā informāciju par Savienības tiesību pārkāpuma neesību, ja aramzemes platība ir no 10 līdz 30 hektāriem
– Lietas dalībnieku argumenti
171
Trešā daļa attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 95. punktā izdarīto konstatējumu, ka Komisijas dienestiem nebija pienākuma ņemt vērā Rumānijas sniegto informāciju par Savienības tiesību pārkāpuma neesību, ja aramzemes platība ir no 10 līdz 30 hektāriem.
172
Komisija apstrīd Rumānijas argumentāciju.
– Tiesas vērtējums
173
Otrā pamata trešajā daļā Rumānija atkārto daļu no argumentiem, kas jau izvirzīti pirmā pamata atbalstam. Proti, lai gan šī daļa tāpat kā pirmā pamata otrā daļa attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 95. punktu, nevis uz minētā sprieduma 50. un 51. punktu, tomēr jākonstatē, ka šajā 95. punktā Vispārējā tiesa ir tikai atgādinājusi, ka atbilstoši minētajai sprieduma 49.–51. punktā veiktajai pārbaudei Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punktā paredzētais izņēmums šajā lietā nav piemērojams.
174
Kā izriet no šī sprieduma 126. punkta, Vispārējā tiesa, interpretējot Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punktu, tiesību kļūdu nav pieļāvusi.
175
Līdz ar to otrā pamata trešā daļa jānoraida kā nepamatota.
Par ceturto daļu – Regulas Nr. 1306/2013 52. panta, lasot to kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantu, pārkāpums
– Lietas dalībnieku argumenti
176
Otrā pamata ceturtajā daļā Rumānija apstrīd to, kā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 83.–87. punktā ir interpretējusi Regulas Nr. 1306/2013 52. pantu, lasot to kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantu.
177
Komisija uzskata, ka šī daļa jānoraida kā nepamatota.
– Tiesas vērtējums
178
Jānorāda, ka otrā pamata ceturtajā daļā Rumānija, atsaucoties uz pirmā pamata pirmajā daļā ietvertajiem argumentiem, apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu Regulas Nr. 1306/2013 52. panta, lasot to kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. pantu, interpretācijā, kas izrietot no pārsūdzētā sprieduma 83.–87. punkta.
179
Kā izriet no šī sprieduma 93.–108. punktā veiktās pārbaudes, Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu šīs tiesību normas interpretēšanā.
180
Līdz ar to otrā pamata ceturtā daļa jānoraida kā nepamatota.
Par piekto daļu – samērīguma princips vienotas likmes korekcijas 5 % apmērā piemērošanā
– Lietas dalībnieku argumenti
181
Otrā pamata piektajā daļā Rumānija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 95.–99. punktā pēc analīzes, kuru tā kvalificē kā kopsavilkumu, nospriezdama, ka Komisija, piemērojot vienotas likmes korekciju 5 % apmērā par 2017. un 2018. finanšu gadu, ir ievērojusi samērīguma principu.
182
Tā uzskata, ka, lai pamatotu šādu finanšu korekciju, skaidri formulētu Savienības tiesību normu, kas pakļauj fondus faktiskam zaudējumu vai pārkāpumu riskam, piemērošanā esot jāpastāv būtiskai bezdarbībai.
183
Rumānija būtībā uzskata, ka kopsavilkuma analīze, ko Vispārējā tiesa veikusi pārsūdzētā sprieduma 95.–99. punktā, nepamato tās vērtējumu, saskaņā ar kuru vienotas likmes korekcijas 5 % apmērā piemērošana atbilst samērīguma principam, kā prasīts Regulas Nr. 1303/2013 85. panta 3. punktā un Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. punktā.
184
Pārsūdzētā sprieduma 97. punktā ietvertajā analīzē par konstatētās neatbilstības smagumu un apjomu Vispārējā tiesa neesot aplūkojusi iemeslus, kas esot pamatojuši vienotas likmes korekciju piemērošanu, kuru summa ir ievērojami lielāka par 2015. un 2016. finanšu gadā piemēroto korekciju divkāršu apmēru.
185
Attiecībā uz apgalvotās neievērošanas ilgumu un atkārtošanos minētā sprieduma 98. punktā Vispārējā tiesa esot sniegusi vispārīgus apgalvojumus un tas neļauj saprast iemeslus, kuru dēļ Rumānijas rīcības sodīšana tās atkārtotā rakstura dēļ būtu pamatota, lai gan šī rīcība sākotnēji netika galīgi atzīta par neatbilstošu Savienības tiesībām. Šajā sakarā Rumānija atgādina, ka galīgā nostāja par 2017. gadu Rumānijas iestādēm tika nosūtīta 2019. gada 20. decembrī, proti, pēc paziņojuma par izslēgtajiem izdevumiem attiecībā uz 2018. gadu. Taču šajā datumā Rumānija neesot varējusi objektīvi mainīt savu rīcību attiecībā uz finanšu gadiem, uz kuriem attiecas 2018. gada izmeklēšana.
186
Komisija uzskata, ka otrā pamata piektā daļa jānoraida kā nepamatota.
– Tiesas vērtējums
187
Pirmām kārtām, saistībā ar Rumānijas argumentāciju par pārsūdzētā sprieduma nepietiekamu pamatojumu jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai sprieduma motīvu daļā jāatspoguļo skaidrs un nepārprotams Vispārējās tiesas pamatojums, lai ieinteresētās personas varētu uzzināt pieņemtā nolēmuma argumentāciju un lai Tiesa varētu veikt pārbaudi tiesā (spriedums, 2019. gada 19. septembris, Polija/Komisija, C‑358/18 P, EU:C:2019:763, 74. punkts un tajā minētā judikatūra).
188
Taču pienākums norādīt pamatojumu nenozīmē, ka Vispārējai tiesai jāsniedz izklāsts, kurā izsmeļoši un pēc kārtas būtu aplūkoti visi lietas dalībnieku paustie apsvērumi. Līdz ar to pamatojums var tikt netieši izteikts ar nosacījumu, ka tas ļauj ieinteresētajām personām zināt iemeslus, kuru dēļ Vispārējā tiesa nav pieņēmusi to argumentus, un ļauj Tiesai uzskatīt, ka tās rīcībā ir pietiekama informācija pārbaudes veikšanai (spriedums, 2019. gada 19. septembris, Polija/Komisija, C‑358/18 P, EU:C:2019:763, 75. punkts un tajā minētā judikatūra).
189
Šajā lietā pietiek vien konstatēt, ka, lai atbildētu uz Rumānijas argumentu, ka 2018. gada samierināšanas lūgumā sniegtais aprēķins esot bijis jāņem vērā, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 95. punktā, atsaucoties uz šī sprieduma 49.–51. punktā veikto pārbaudi, atbilstoši kurai abi Īstenošanas regulas Nr. 908/2014 34. panta 6. punktā paredzētie nosacījumi nebija izpildīti, vispirms norādīja, ka minētajā tiesību normā paredzētais izņēmums šajā lietā nav piemērojams. Pēc tam Vispārējā tiesa minētā sprieduma 97. punktā atbildēja uz Rumānijas argumentiem, atbilstoši kuriem Komisijas norādītais pārkāpums ir viegls un neliela tvēruma. Šajā ziņā tā atsaucās uz šī paša sprieduma 73.–75. punktā ietverto vērtējumu, ka Rumānija nav pierādījusi, ka konstatētie pārkāpumi tika novērsti administratīvajās pārbaudēs. Pārsūdzētā sprieduma 98. punktā Vispārējā tiesa atbildēja uz Rumānijas argumentiem, kuru mērķis bija pierādīt, ka šie pārkāpumi nav ilgstoši un atkārtoti, paskaidrojot, ka tās iesniegtā informācija attiecas uz 2017. gada, nevis uz 2018. gada izmeklēšanu.
190
Turklāt jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 174.–181. punktā, kurus Rumānija nav apstrīdējusi, Vispārējā tiesa ir atbildējusi uz šīs dalībvalsts otro pamatu par samērīguma principa pārkāpumu, piemērojot vienotas likmes korekcijas 5 % apmērā attiecībā uz ELGF un 2 % apmērā attiecībā uz ELFLA. Līdz ar to Vispārējai tiesai nevar pamatoti pārmest, ka minētā sprieduma 95.–99. punktā tā nav izklāstījusi konkrētus iemeslus šī principa ievērošanai, kas būtu vairāk nekā atbilde uz visiem argumentiem, kurus Rumānija izvirzījusi pirmā pamata otrās daļas trešajā iebildumā attiecībā uz kļūdām vienotas likmes korekcijas, ko Komisija piemērojusi 2018. gada izmeklēšanā, aprēķinā.
191
No tā izriet, ka Vispārējā tiesa ir izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, jo pārsūdzētā sprieduma 95.–99. punktā izklāstītais pamatojums ļauj skaidri un nepārprotami atklāt iemeslus, kuru dēļ Vispārējā tiesa noraidīja Rumānijas argumentus par apgalvotajām kļūdām vienotas likmes korekcijas, ko Komisija piemēroja 2018. gada izmeklēšanā, aprēķinā.
192
Līdz ar to iebildums par nepietiekamu pamatojumu jānoraida kā nepamatots.
193
Otrām kārtām, attiecībā uz argumentāciju, ar kuru Rumānija būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi samērīguma principu, nekonstatējot Komisijas piemērotās vienotas likmes korekcijas neatbilstību strīdīgajā lēmumā, jānorāda, ka Rumānija vienīgi apgalvo, ka Vispārējās tiesas pamatojums kopsavilkuma veidā nepamato vērtējumu, atbilstoši kuram vienotas likmes korekcijas 5 % apmērā piemērošana 2018. gada izmeklēšanā atbilst samērīguma principam, tomēr precīzi nenorādot juridiskos argumentus, kas pamato šo apgalvojumu. Tiesai nav jānoskaidro, kādu tiesību kļūdu Vispārējā tiesa būtu varējusi pieļaut (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 25. jūnijs, Vnesheconombank/Padome, C‑731/18 P, EU:C:2020:500, 82. punkts un tajā norādītā judikatūra).
194
No tā izriet, ka otrā pamata piektā daļa jānoraida kā daļēji nepamatota un daļēji nepieņemama.
Par trešo pamatu – Regulas Nr. 1306/2013 52. panta un Pamatnostādņu finanšu korekciju aprēķināšanai pārkāpums
195
Ar trešo pamatu Rumānija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Regulas Nr. 1306/2013 52. pantu un Komisijas 2015. gada 8. jūnija paziņojumu C(2015) 3675 final “Pamatnostādnes par to, kā aprēķināmas finanšu korekcijas grāmatojumu atbilstības noskaidrošanas un finansiālās noskaidrošanas procedūrā” (turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes finanšu korekciju aprēķināšanai”). Ar šo pamatu Rumānija apstrīd pārsūdzētā sprieduma 121. un 122., kā arī 130. un 131. punktu.
Lietas dalībnieku argumenti
196
Rumānija apgalvo, ka Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 121. un 122. punktā uzskatīdama, ka Rumānijas argumentam par konstatēto neatbilstību procentuāli nelielo daļu šajā ziņā nav nozīmes, un minētā sprieduma 130. un 131. punktā – ka tās argumenti saistībā ar 2017. gada oktobrī izstrādāto rīcības plānu arī nevar tikt atbalstīti, ir pārkāpusi Regulas Nr. 1306/2013 52. pantu un Pamatnostādnes finanšu korekciju aprēķināšanai attiecībā uz trūkumiem, kas saistīti ar “ZGIS‑kvalitātes” atjaunināšanu.
197
Šādi nospriežot, Vispārējā tiesa esot pretrunīgi definējusi trūkumu, kas saistīts ar ZGIS neatjaunināšanu ik pēc trim gadiem.
198
Konstatēdama, ka nepastāv slieksnis, kas piemērojams kļūdām, kuras izriet no ZGIS atjaunināšanas, un ka ikviena kļūda var radīt finansiālas sekas, Vispārējā tiesa esot arī konstatējusi, ka “ZGIS kvalitātes atjaunināšanas” neesība ik pēc trim gadiem objektīvi esot trūkums, kas ir finanšu korekcijas piemērošanas pamatā.
199
Turklāt, ja kļūdas, kas izriet no attēlu vecuma, fondiem radītu risku un jautājums par ZGIS atjaunināšanas ik pēc trim gadiem juridisko pamatu nebūtu būtisks, no tā varētu secināt, ka kļūdas, kas izriet no ZGIS atjaunināšanas neesības, būtu trūkums, kas ir finanšu korekcijas piemērošanas pamatā.
200
Šajā ziņā Rumānija apgalvo, ka Regulas Nr. 1306/2013 52. pantā ir paredzēts noteikums, saskaņā ar kuru visiem trūkumiem, neatbilstībām vai pārkāpumiem, kas ir finanšu korekcijas pamatā, jāizriet no Savienības tiesību pārkāpuma un tātad tam jābūt balstītam uz skaidri noteiktu juridisko pamatu. Turklāt atbilstoši Pamatnostādnēm finanšu korekciju aprēķināšanai nepilnīgi veiktu pārbaužu gadījumā finanšu korekcijas var piemērot tikai tad, ja ir nopietni pārkāptas skaidri noteiktas Savienības tiesību normas.
201
Tā uzskata, ka juridiskais pamats ZGIS atjaunināšanai ik pēc trim gadiem nav identificēts, jo Komisija turklāt 2017. gada 8. septembra divpusējās sanāksmes protokolā par 2017. gada rīcības plānu ir norādījusi, ka šī atjaunināšana ir nevis juridisks pienākums, bet gan tikai laba prakse. Turklāt Vispārējā tiesa esot secinājusi, ka pastāv trūkums, kuru raksturo kļūdas, kas izriet no ZGIS atjaunināšanas neesības, un 2018. gada izmeklēšanā nav konstatēta neviena šāda veida kļūda. Vispārējā tiesa esot kļūdaini noraidījusi Rumānijas argumentus par neatbilstības gadījumu procentuāli nelielo daļu. Šāds vērtējums būtu pretrunā Komisijas konstatējumiem par ZGIS atjaunināšanu 2018. gada izmeklēšanā. Komisijas darba hipotēze šajā izmeklēšanā drīzāk esot balstīta uz iepriekš pastāvošo vispārējo problēmu saistībā ar ZGIS attēlu vecumu.
202
Šajā sakarā Rumānija apgalvo, ka kļūdas, kas izriet no ZGIS atjaunināšanas neesības, neatbilst trūkumam “ZGIS kvalitātes atjauninājums”, ko Komisija ir aprakstījusi savos konstatējumos par ZGIS atjaunināšanas kvalitāti. Šī dalībvalsts atgādina, ka rakstveida paziņojumam – atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai – jāsniedz attiecīgajai dalībvalstij pilnīga informācija par Komisijas iebildumiem, lai šis paziņojums varētu pildīt brīdinājuma funkciju. Tomēr, atsaukdamās uz atšķirīgu trūkumu, Vispārējā tiesa esot “atcēlusi” Komisijas atbilstīguma noskaidrošanas procedūrā veikto konstatējumu brīdinājuma funkciju.
203
Komisija apstrīd Rumānijas argumentāciju.
204
Tā uzskata, ka arguments, atbilstoši kuram, atsaucoties uz trūkumu, kas atšķiras no tā, kurš aprakstīts konstatējumos, kurus tā veikusi atbilstīguma noskaidrošanas procedūrā, Vispārējā tiesa esot “atcēlusi” šo konstatējumu brīdinājuma funkciju, ir nepieņemams, jo Rumānija šo argumentu nebija izvirzījusi pirmajā instancē.
Tiesas vērtējums
205
Vispirms jāatgādina, ka, lai nodrošinātu Savienības līdzekļu pareizu finanšu pārvaldību un aizsargātu Savienības finanšu intereses, Regulā Nr. 1306/2013 dalībvalstīm ir noteikti konkrēti pienākumi. Tādējādi atbilstoši šīs regulas 58. panta 1. punktam dalībvalstis KLP satvarā pieņem visus normatīvos un administratīvos aktus, kā arī jebkurus citus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu Savienības finanšu interešu efektīvu aizsardzību. Turklāt no 58. panta 2. punkta izriet, ka dalībvalstīm jāizveido efektīvas vadības un kontroles sistēmas, lai nodrošinātu atbilstību tiesību aktiem, kas reglamentē Savienības atbalsta shēmas, kuru mērķis ir līdz minimumam samazināt Savienībai nodarītā finansiālā kaitējuma risku.
206
Līdz ar to, pat ja Savienības tiesībās nav precizēts ZGIS atjaunināšanas biežums, dalībvalstīm saskaņā ar šī sprieduma iepriekšējā punktā minētajiem pienākumiem katrā ziņā jānodrošina, lai ZGIS efektīvi ļautu garantēt Savienības atbalsta shēmas reglamentējošo tiesību aktu ievērošanu un līdz minimumam samazināt Savienībai nodarītā finansiālā kaitējuma risku.
207
Pēc šī precizējuma jānorāda, ka ne no pārsūdzētā sprieduma, ne it īpaši no tā 121., 122., 130. un 131. punkta nekādi neizriet, ka Vispārējā tiesa būtu konstatējusi trūkumu, ko raksturo ZGIS neatjaunināšana ik pēc trim gadiem.
208
It īpaši, pretēji tam, ko apgalvo Rumānija, pārsūdzētā sprieduma 122. punktā Vispārējā tiesa, atgādinot, ka ZGIS atjaunināšana ir notikusi pirms jebkādas pārbaudes uz vietas, noraidīja šīs dalībvalsts argumentu, atbilstoši kuram pārbaudēs konstatēto neatbilstību procentuāli nelielā daļa esot bijusi jāņem vērā, nosakot finanšu korekciju. Vispārējā tiesa tajā nav norādījusi uz minētās dalībvalsts pienākumu ik pēc trim gadiem atjaunināt ZGIS. Kas attiecas uz minētā sprieduma 131. punktu, Vispārējā tiesa tajā norādīja, ka, tā kā risku ELGF radīja tieši ZGIS attēlu vecums, proti, uzskaitīto attēlu kvalitāte, nevis tā atjaunināšanas biežums, jautājums par šo attēlu atjaunināšanas cikla juridisko pamatu neietekmē 2018. gada izmeklēšanā noteikto korekciju piemērošanu.
209
Turklāt attiecībā uz Rumānijas iebildumu par Vispārējās tiesas vērtējuma pretrunīgumu un Komisijas konstatējumiem par jauna trūkuma esību, kas saistīts ar ZGIS atjaunināšanas neesību, Komisijas arguments, ka šis iebildums esot nepieņemams, jo šī dalībvalsts to neesot izvirzījusi pirmajā instancē, jānoraida.
210
Šajā ziņā, kā izriet no šī sprieduma 117. punktā minētās judikatūras, apelācijas sūdzības iesniedzējs ir tiesīgs iesniegt apelācijas sūdzību, izvirzot pamatus, kuri radušies no pārsūdzētā sprieduma un kuru mērķis ir kritizēt tā pamatotību no tiesību viedokļa.
211
Tā tas ir šajā lietā, jo Rumānija būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa, definējot ar ZGIS atjaunināšanu saistīto trūkumu, esot atkāpusies no Komisijas 2018. gada izmeklēšanā konstatētās nepilnības un līdz ar to esot nospriedusi, ka pastāv jauns pārkāpums, kuru Komisija nebija uzskaitījusi atbilstīguma noskaidrošanas procedūrā. Tādējādi šis iebildums ir pieņemams.
212
Tomēr, kas attiecas uz Rumānijas argumentācijas būtību, jānorāda, ka pretēji tam, ko apgalvo šī dalībvalsts, no pārsūdzētā sprieduma 121., 122., 131. un 133. punkta neizriet, ka Vispārējā tiesa būtu uzskatījusi, ka, pretēji Komisijas konstatējumiem, pastāvēja jauns trūkums, kas saistīts ar ZGIS atjaunināšanas neesību.
213
Kā norādīts šī sprieduma 208. punktā, Vispārējā tiesa ir vienīgi atgādinājusi, ka risku ELGF radīja ZGIS attēlu vecums, nevis tā atjaunināšanas biežums.
214
Līdz ar to Vispārējai tiesai nevar pārmest, ka tā pārsūdzētā sprieduma 121., 122., 130. un 131. punktā būtu pārkāpusi Regulas Nr. 1306/2013 52. pantu un Pamatnostādnes finanšu korekciju aprēķināšanai vai ka šajā ziņā tā būtu noteikusi apgalvoto trūkumu saistībā ar ZGIS atjaunināšanu ik pēc trim gadiem, izmantojot pretrunīgu formulējumu.
215
Trešais pamats tātad jānoraida kā nepamatots.
Par ceturto pamatu – Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 31., 34. un 35. panta, Deleģētās regulas Nr. 640/2014 23.–26. panta, kā arī darba dokumenta DS/CDP/2015/19 pārkāpums
216
Ar ceturto pamatu Rumānija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 31., 34. un 35. pantu, Deleģētās regulas Nr. 640/2014 23.–26. pantu, kā arī darba dokumentu DS/CDP/2015/19. Šis pamats attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 163. un 164. punktu.
Lietas dalībnieku argumenti
217
Rumānijas ieskatā Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatīdama, ka platība, par kuru nav tiesību saņemt VPMS, jāņem vērā, aprēķinot kopējo samazinājumu zaļināšanai hektāros, lai palielinātu paraugu (likmi) pārbaudēm uz vietas. Šāda interpretācija, saskaņā ar kuru platība, par kuru nav tiesību saņemt VPMS, tiek pielīdzināta maksājumam par klimatam un videi labvēlīgu lauksaimniecības praksi (turpmāk tekstā – “zaļināšanas maksājumu”), būtu pretrunā Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 31., 34. un 35. pantam, Deleģētās regulas Nr. 640/2014 23.–26. pantam, kā arī darba dokumentam DS/CDP/2015/19.
218
Rumānija uzsver, ka šī dokumenta I pielikumā ir noteikta kontroles intensitātes palielinājuma procentuālā daļa zaļināšanas maksājumam, atsaucoties uz divām vērtībām. Pirmā, tā sauktā “A” vērtība, ietverot uz vietas pārbaudīto zemes hektāru procentuālo daļu, attiecībā uz kuru tika piemēroti samazinājumi saistībā ar zaļināšanu. “B” vērtība ietverot to uz vietas pārbaudīto lauksaimnieku procentuālo daļu, attiecībā uz kuriem ir konstatēta viena vai vairākas ar zaļināšanu saistītas neatbilstības.
219
Procentuālā daļa, ko veido vērtība “A”, ja zaļināšanas maksājuma pārbaudē uz vietas ir ietverts nejaušs paraugs un izlase, kas atlasīta, pamatojoties uz riska analīzi, kura veikta saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 34. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktu, katram no abiem paraugiem esot noteikta atsevišķi. No tā izrietošā abu procentu vidējā vērtība esot vērtība “A”, kas tika izmantota, lai noteiktu pārbaužu uz vietas skaita pieaugumu attiecībā uz zaļināšanas maksājumu.
220
Turklāt Rumānija norāda, ka, lai noteiktu kopējo zaļināšanas maksājuma hektāros samazinājumu, kas jāpiemēro, lai noteiktu uz vietas veikto pārbaužu līmeņa palielinājumu attiecībā uz zaļināšanas maksājumu, būtu jāievēro Deleģētās regulas Nr. 640/2014 24.–26. pants. Šajos pantos esot paredzēta zaļināšanas maksājuma samazināšana trīs gadījumos, proti, kad nav izpildīts kultūraugu dažādošanas pienākums, kad nav ievērotas ilggadīgajiem zālājiem piemērojamās prasības un kad nav ievērotas ekoloģiski nozīmīgajām platībām piemērojamās prasības. Tomēr pretēji tam, ko esot nospriedusi Vispārējā tiesa, VPMS nepieļaujamā platība neesot zaļināšanas maksājuma samazināšanas gadījums.
221
Rumānija arī atgādina, ka atbilstoši Deleģētās regulas Nr. 640/2014 2. panta 1. punkta 23. apakšpunktam apstiprinātā platība ietver tikai hektārus, par kuriem ir tiesības pretendēt uz maksājumu.
222
Turklāt, runājot par zaļināšanas maksājumu samazinājumiem, ja nav izpildīts pienākums dažādot kultūraugus un ja nav ievērotas ekoloģiski nozīmīgām platībām piemērojamās prasības, zemes gabalu vai platību, uz kuru attiecas samazinājums, aprēķina, ņemot vērā to pašu noteikto platību. No tā izrietot, ka ne visi hektāri, par kuriem ir tiesības pretendēt uz VPMS, ir hektāri, par kuriem ir tiesības pretendēt uz zaļināšanas maksājumu.
223
Rumānija arī norāda, kā tas izriet no Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 35. panta un kā ir apstiprināts darba dokumentā DS/CDP/2015/19, ka būtiska neatbilstība jānosaka, atsaucoties uz pārbaužu uz vietas rezultātiem attiecībā uz zaļināšanas maksājumu.
224
Komisija uzskata, ka šis pamats jānoraida kā nepamatots.
Tiesas vērtējums
225
Ceturtajā pamatā Rumānija pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pārkāpusi Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 31., 34. un 35. pantu, Deleģētās regulas Nr. 640/2014 23.–26. pantu, kā arī darba dokumentu DS/CDP/2015/19, pārsūdzētā sprieduma 163. un 164. punktā nospriezdama, ka platība, par kuru nav tiesību saņemt VPMS, jāņem vērā, aprēķinot kopējo samazinājumu par zaļināšanu hektāros, lai palielinātu paraugu (likmi) pārbaudēm uz vietas.
226
Pirmām kārtām, attiecībā uz Rumānijas iebildumu, ka platība, par kuru nav tiesību saņemt VPMS, šajā aprēķinā nav jāņem vērā, jāatgādina, ka saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 35. pantu, ja pārbaudēs uz vietas atklāj būtisku neatbilstību atbalsta shēmai vai atbalsta pasākumam, vai reģionā, vai reģiona daļā, kompetentā iestāde attiecīgi palielina to saņēmēju procentuālo daļu, attiecībā uz kuriem nākamajā gadā jāveic pārbaude uz vietas.
227
Šajā ziņā jākonstatē, ka VPMS atbilstības kritēriju ievērošana ir viens no nosacījumiem, kas jāizpilda, lai lauksaimnieks varētu saņemt zaļināšanas maksājumu.
228
Proti, pirmkārt, Deleģētās regulas Nr. 640/2014 2. panta 1. punkta 23. apakšpunkta a) punktā jēdziens “noteiktā platība” platībatkarīgā atbalsta shēmās ir definēta kā platība, attiecībā uz kuru ir izpildīti visi atbilstības kritēriji vai citi pienākumi, kas saistīti ar atbalsta piešķiršanas nosacījumiem, neatkarīgi no saņēmēja rīcībā esošo maksājumtiesību skaita.
229
Otrkārt, šīs regulas 23. panta 2. punktā paredzēts, ka, neskarot administratīvos sodus, kas piemērojami saskaņā ar minētās regulas 28. pantu, ja platība, kas deklarēta vienotajā pieteikumā pamata maksājuma vai vienotā platībmaksājuma saņemšanai, pārsniedz noteikto platību, tad noteikto platību izmanto, lai aprēķinātu zaļo maksājumu.
230
Treškārt, Regulas Nr. 1307/2013 43. panta 1. punktā ir atsauce uz hektāriem, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu saskaņā ar pamata maksājuma shēmu vai VPMS. Konkrētāk, no tā izriet, ka lauksaimnieki, kuriem ir tiesības saņemt maksājumu saskaņā ar vienu no šīm shēmām, visos savos atbalsttiesīgajos hektāros šīs regulas 32. panta 2.–5. punkta izpratnē ievēro klimatam un videi labvēlīgas lauksaimniecības prakses, kas minētas 43. panta 2. punktā, vai līdzvērtīgu praksi, kura minēta 43. panta 3. punktā.
231
Līdz ar to no iepriekš minētā izriet, ka VPMS kritēriji ir daļa no nosacījumiem, kuru ievērošana jāpārbauda, lai konstatētu iespējamu būtisku neatbilstību saistībā ar atbalsta shēmu vai atbalsta pasākumu Īstenošanas regulas Nr. 809/2014 35. panta izpratnē. No tā izriet, ka apstāklis, ka par platību nevar pretendēt uz VPMS, jāņem vērā attiecībā uz zaļināšanas kļūdu īpatsvaru, ko izmanto, lai nākamajā gadā palielinātu pārbaudes uz vietas.
232
Tāpēc Vispārējai tiesai nevar pārmest, ka tā pārsūdzētā sprieduma 163. un 164. punktā ir norādījusi, ka platība, par kuru nav tiesību saņemt VPMS, jāņem vērā, aprēķinot kopējo samazinājumu par zaļināšanu hektāros, lai palielinātu pārbaudāmo saņēmēju procentuālo daļu.
233
Otrām kārtām, attiecībā uz Rumānijas argumentāciju, ka nepastāv nekāds zaļināšanas maksājumu piešķiršanas risks par hektāriem, par kuriem nav tiesību saņemt VPMS, ņemot vērā Deleģētās regulas Nr. 640/2014 23. panta 2. punkta noteikumus, pietiek vien norādīt, ka šis konstatējums, protams, ir patiess attiecībā uz konkrētu saņēmēju, kura pārbaude uz vietas notikusi pareizi un attiecībā uz kuru iespējamā VPMS neatbilstība būtu konstatēta pareizi.
234
Tomēr, kā pamatoti ir uzsvērusi Komisija, tas tā nav attiecībā uz visiem pārējiem attiecīgajiem atbalsta saņēmējiem, kuru pārbaude uz vietas nav notikusi pareizi.
235
Trešām kārtām, jākonstatē, ka Rumānijas iebildums, atbilstoši kuram Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka platība, par kuru nav tiesību saņemt VPMS, ir Deleģētās regulas Nr. 640/2014 24.–26. pantā minētā zaļināšanas maksājuma samazināšanas gadījums, ir balstīts uz kļūdainu pārsūdzētā sprieduma interpretāciju.
236
Proti, no pārsūdzētā sprieduma 163. un 164. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa ir vienīgi nospriedusi, ka platība, par kuru nav tiesību saņemt VPMS, jāņem vērā ar zaļināšanu saistītajā kļūdu īpatsvarā, kas tiek izmantots pārbaužu uz vietas parauga palielināšanai. Pretēji tam, ko, šķiet, apgalvo Rumānija, iespējamais to saņēmēju procentuālās daļas pieaugums, kuriem nākamajā gadā jāveic pārbaudes uz vietas, pats par sevi neizraisa zaļināšanas maksājuma samazinājumu Deleģētās regulas Nr. 640/2014 24.–26. panta izpratnē.
237
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ceturtais pamats nav atbalstāms.
238
Tā kā neviens no šīs apelācijas sūdzības pamatiem nav ticis apmierināts, apelācijas sūdzība jānoraida pilnībā.
Par tiesāšanās izdevumiem
239
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktam, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem.
240
Atbilstoši šī reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz tā 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs.
241
Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Rumānijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā tai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež segt pašai savus, kā arī atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
1)
Apelācijas sūdzību noraidīt.
2)
Rumānija sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – rumāņu.