62023CJ0649
TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
2026. gada 19. martā (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesību aktu tuvināšana – Direktīva 2001/29/EK – Dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošana informācijas sabiedrībā – Reproducēšanas tiesības – 2. panta a) punkts – Jēdziens “darbs” – Darbu aizsardzība ar autortiesībām – Nosacījumi – Direktīva 2006/116/EK – 5. pants – Bernes konvencija par literatūras un mākslas darbu aizsardzību – 2. pants – Jau iepriekš pastāvējuša darba kritisks izdevums, kura mērķis ir rekonstruēt latīņu valodas manuskriptu – Intelektuāla jaunrade, kas atspoguļo tās autora personību, paužot pēdējā minētā brīvas un radošas izvēles – Pietiekami precīzi un objektīvi identificējams objekts
Lietā C‑649/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Augstākā kasācijas tiesa, Rumānija) iesniegusi ar 2022. gada 6. decembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 31. oktobrī, tiesvedībā
Institutul de Istorie şi Teorie Literară “G. Călinescu”,
Fundaţia Naţională pentru Ştiinţă şi Artă
pret
HK kā TB mantinieku,
VP,
GR,
TIESA (pirmā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen], Tiesas priekšsēdētāja vietnieks T. fon Danvics [T. von Danwitz], kas pilda pirmās palātas tiesneša pienākumus, tiesneši I. Ziemele (referente), A. Kumins [A. Kumin] un S. Žervazonī [S. Gervasoni],
ģenerāladvokāts: D. Špīlmans [D. Spielmann],
sekretāre: R. Šereša [R. Şereş], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2025. gada 19. marta tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Institutul de Istorie şi Teorie Literară “G. Călinescu” vārdā – P. Buta, advokāts,
–
Rumānijas valdības vārdā – E. Gane, L. Ghiță un A. Rotăreanu, pārstāves,
–
Francijas valdības vārdā – T. Lechevallier un B. Travard, pārstāvji,
–
Itālijas valdības vārdā – S. Fiorentino un G. Palmieri, pārstāvji, kuriem palīdz D. G. Pintus, avvocato dello Stato,
–
Eiropas Komisijas vārdā – A. Biolan un J. Samnadda, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 26. jūnija tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV 2001, L 167, 10. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: 17. nodaļa, 001. sējums, 230. lpp.) 2. panta a) punktu.
2
Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Institutul de Istorie și Teorie Literară “G. Călinescu” (Dž. Kalinesku Literatūras vēstures un teorijas institūts, turpmāk tekstā – “Kalinesku institūts”) un Fundația Națională pentru Știință și Artă (Nacionālais zinātnes un mākslas fonds, turpmāk tekstā – “NZMF”), no vienas puses, un HK kā TB mantinieku, VP un GR, no otras puses, par to, vai publiski pieejama darba kritisks izdevums ir uzskatāms par darbu, kas aizsargāts ar autortiesībām.
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
Bernes konvencija
3
Konvencijas par literatūras un mākslas darbu aizsardzību, kas parakstīta Bernē 1886. gada 9. septembrī (1971. gada 24. jūlija Parīzes akts), redakcijā, kura izriet no 1979. gada 28. septembra grozījumiem (turpmāk tekstā – “Bernes konvencija”), 1. pantā noteikts:
“Valstis, uz kurām attiecas šī konvencija, izveido Savienību, lai aizsargātu autoru tiesības uz viņu literatūras un mākslas darbiem.”
4
Šīs konvencija 2. pantā paredzēts:
“1)
Termins “literatūras un mākslas darbi” aptver visus darbus literatūras, zinātnes un mākslas jomā neatkarīgi no to izpausmes veida un formas, kā, piemēram, grāmatas, brošūras un citus rakstveida darbus; lekcijas, runas, sprediķus un citus līdzīga rakstura darbus; dramatiskos un muzikāli dramatiskos darbus; horeogrāfiskos darbus un pantomīmas; muzikālās kompozīcijas ar tekstu vai bez teksta; kinematogrāfiskos darbus, kuriem pielīdzināmi darbi, kas izteikti kinematogrāfijai analoģiskā veidā; zīmējumus, glezniecības, arhitektūras, tēlniecības, grafikas un litogrāfijas darbus; fotogrāfiskos darbus, kuriem pielīdzināmi darbi, kas izpildīti fotogrāfijai analoģiskā veidā; lietišķās mākslas darbus; ilustrācijas, ģeogrāfiskās kartes, plānus, skices un trīsdimensiju darbus, kas attiecas uz ģeogrāfiju, topogrāfiju, arhitektūru vai zinātni.
2)
Tomēr Savienības valstu likumdošanas akti var noteikt, ka minētie darbi vispār vai pie kādām atsevišķām kategorijām piederoši darbi netiek aizsargāti, ja tie nav fiksēti jebkādā materiālā formā.
3)
Tulkojumi un apdares, muzikāli aranžējumi un citi literatūras vai mākslas darbu pārveidojumi tiek aizsargāti tāpat kā oriģināldarbi, neaizskarot oriģināldarba autora tiesības.”
5
Minētās konvencijas 9. panta 1. punkts ir izteikts šādā redakcijā:
“Saskaņā ar šo konvenciju aizsargājamo literatūras un mākslas darbu autoriem ir ekskluzīvas tiesības atļaut reproducēt šos darbus jebkurā veidā un formā.”
6
Minētās konvencijas 12. pantā noteikts:
“Literatūras un mākslas darbu autoriem ir ekskluzīvas tiesības uz savu darbu pārveidošanu, aranžēšanu un citādu pārstrādāšanu.”
WIPO līgums par autortiesībām
7
Pasaules Intelektuālā īpašuma organizācijas (WIPO) Līgums par autortiesībām, kas pieņemts 1996. gada 20. decembrī Ženēvā, Eiropas Kopienas vārdā tika apstiprināts ar Padomes Lēmumu 2000/278/EK (2000. gada 16. marts) (OV 2000, L 89, 6. lpp.).
8
WIPO Līguma par autortiesībām 1. panta “Saistība ar Bernes konvenciju” 4. punktā paredzēts:
“Līgumslēdzējas puses ievēro Bernes konvencijas 1.–21. pantu un pielikumu.”
TRIPS līgums
9
1994. gada 15. aprīļa Līgums par ar tirdzniecību saistītajām intelektuālā īpašuma tiesībām (TRIPS) (OV 1994, L 336, 214. lpp.; turpmāk tekstā – “TRIPS līgums”) – kas ir Līguma par Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) izveidošanu 1.C pielikums – tika parakstīts Marakešā 1994. gada 15. aprīlī un apstiprināts ar Padomes Lēmumu 94/800/EK (1994. gada 22. decembris) par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē (OV 1994, L 336, 1. lpp.). TRIPS līguma puses ir PTO dalībvalstis, tostarp visas Savienības dalībvalstis, kā arī pati Savienība.
10
TRIPS līguma 9. pantā noteikts:
“1.
Dalībvalstis ievēro Bernes konvencijas [..] 1.–21. panta un tās pielikuma prasības. [..]
2.
Autortiesību aizsardzība tiek attiecināta arī uz izteicieniem, bet ne uz idejām, procedūrām, darba metodēm vai matemātiskām koncepcijām kā tādām.”
Savienības tiesības
Direktīva 93/98/EEK
11
Padomes Direktīvas 93/98/EEK (1993. gada 29. oktobris) par autortiesību un dažu blakustiesību aizsardzības termiņu saskaņošanu (OV 1993, L 290, 9. lpp.; Īpašais izdevums latviešu valodā: 17. nodaļa, 001. sējums, 141. lpp.) 1. panta 1. punktā bija paredzēta literāru darbu vai mākslas darbu saskaņā ar Bernes konvencijas 2. pantu aizsardzība ar autortiesībām visu autora mūžu un 70 gadus pēc viņa nāves.
12
Šīs direktīvas 5. pantā “Kritiskas un zinātniskas publikācijas” bija noteikts:
“Dalībvalstis var aizsargāt sabiedrības īpašumā nonākušu [publiski pieejamu] darbu kritiskas un zinātniskas publikācijas. Ilgākais iespējamais šādu tiesību aizsardzības termiņš ir 30 gadi no dienas, kad publikācija pirmoreiz likumīgi laista klajā.”
13
Direktīva 93/98 tika atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/116/EK (2006. gada 12. decembris) par autortiesību un dažu blakustiesību aizsardzības termiņiem (OV 2006, L 372, 12. lpp.), kurā Direktīva 93/98 ir kodificēta un kurā būtībā ir ietvertas tās pašas tiesību normas kā pēdējā minētajā direktīvā. Direktīva 2006/116 stājusies spēkā 2007. gada 16. janvārī.
Direktīva 2001/29
14
Direktīvas 2001/29 2. pantā “Reproducēšanas tiesības” noteikts:
“Dalībvalstis paredz ekskluzīvas tiesības atļaut vai aizliegt tiešu vai netiešu, īslaicīgu vai pastāvīgu reproducēšanu ar jebkādiem līdzekļiem un jebkādā formā, pilnībā vai daļēji:
a)
autoriem – attiecībā uz viņu darbiem;
[..].”
Direktīva 2006/116
15
Direktīvas 2006/116 19. apsvērumā noteikts:
“Dalībvalstis drīkst uzturēt spēkā vai ieviest citas blakustiesības, jo īpaši attiecībā uz kritisku un zinātnisku publikāciju aizsardzību. Lai Kopienas līmenī nodrošinātu pārskatāmību, dalībvalstīm, kas ievieš jaunas blakustiesības, tās tomēr jādara zināmas [Eiropas] Komisijai.”
16
Šīs direktīvas 5. pantā “Kritiskas un zinātniskas publikācijas” noteikts:
“Dalībvalstis var aizsargāt sabiedrībai brīvi pieejamu darbu kritiskas un zinātniskas publikācijas. Ilgākais iespējamais šādu tiesību aizsardzības termiņš ir 30 gadi no dienas, kad publikācija pirmoreiz likumīgi publicēta.”
Rumānijas tiesības
17
1996. gada 14. martaLegea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (Likums Nr. 8/1996 par autortiesībām un blakustiesībām; 1996. gada 26. martaMonitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 60), 2001. gadā spēkā esošajā redakcijā, 16. pantā bija paredzēts:
“Darba autoram ir ekskluzīvas mantiskās tiesības atļaut sava darba tulkošanu, publicēšanu sējumos, adaptēšanu, kā arī jebkuru citu sava darba pārveidošanu, ar kuras starpniecību tiek iegūts atvasināts darbs.”
18
Likuma Nr. 8/1996 par autortiesībām un blakustiesībām, 2015. gadā spēkā esošajā redakcijā un pašlaik spēkā esošajā redakcijā (2018. gada 14. jūnijaMonitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 489), 8. pantā ir noteikts:
“Neskarot oriģināldarba autoru tiesības, autortiesības attiecas arī uz atvasinātiem darbiem, kas ir radīti, pamatojoties uz vienu vai vairākiem jau iepriekš pastāvējušiem darbiem, proti:
a)
tulkojumi, adaptācijas, anotācijas, dokumentāli darbi, muzikāli aranžējumi un jebkurš cits literāra, mākslas vai zinātnes darba pārveidojums, kas ir radošs intelektuāls darbs;
b)
literāru, mākslas vai zinātnisku darbu apkopojumi, piemēram, enciklopēdijas un antoloģijas, materiālu vai datu kolekcijas vai apkopojumi, neatkarīgi no tā, vai tie ir vai nav aizsargāti, tostarp datubāzes, kas materiālu atlases vai sakārtojuma dēļ ir intelektuāli darbi.”
19
Saskaņā ar Likuma Nr. 8/1996 par autortiesībām un blakustiesībām, 2015. gadā spēkā esošajā redakcijā un pašlaik spēkā esošajā redakcijā, 23. pantu:
““Atvasināta darba radīšana” šā likuma izpratnē ir jau iepriekš pastāvējuša darba tulkošana, publicēšana sējumos, adaptēšana, kā arī jebkura cita pārveidošana, ja tā veido intelektuālu jaunradi.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
20
Profesors Dans Slušanskis [Dan Slușanschi] ir autors, kas izstrādāja kritisko izdevumu augstmaņa Dimitrija Kantemira [Dimitrie Cantemir] XVIII gadsimta sākumā latīņu valodā sarakstītajam darbam ar nosaukumu “Incrementorum et decrementorum Aulae Othman[n]icae siue Aliothma[n]icae historiae a prima gentis origine ad nostra usque tempora deductae libri tres” (“Osmaņu vai aliosmaņu impērijas galma uzplaukuma un norieta vēsture no cilts pirmsākumiem līdz mūsdienām, trīs sējumos”), kurš pašlaik ir pieejams publiski (turpmāk tekstā – “Slušanska kritiskais izdevums”). Šis kritiskais izdevums pirmoreiz tika publicēts 2001. gadā izdevniecībā Amarcord Timišoarā [Timișoara] (Rumānija). Otro profesora Slušanska pārstrādāto un laboto kritisko izdevumu 2008. gadā publicēja izdevniecība Paideia Bukarestē (Rumānija), un tas tika atkārtoti publicēts 2010. un 2012. gadā.
21
Slušanska kritiskais izdevums tika izstrādāts, pamatojoties uz Dimitrija Kantemira manuskriptu latīņu valodā, kas 1984. gadā tika atklāts Harvarda Universitātē (Amerikas Savienotās Valstis), kurai šis manuskripts pieder kopš 1901. gada.
22
Lai sagatavotu pirmo Slušanska kritisko izdevumu, profesors Slušanskis izmantoja it īpaši 1999. gadā Rumānijā publicēto šī manuskripta faksimilu, un tā otrajam izdevumam – minētā manuskripta fotogrāfiskās kopijas, ko viņa rīcībā bija nodevusi Dimitrija Kantemira darba īpašniece.
23
2013. gadā pēc profesora Slušanska nāves TB un VP kā viņa mantinieki noslēdza ar Kalinesku institūtu vienošanos, ar kuru pēdējam minētajam tika piešķirtas tiesības izmantot profesora Slušanska transkripcijas un tulkojumus attiecībā uz vairākiem Dimitrija Kantemira darba tekstiem, tostarp Slušanska kritisko izdevumu, lai sagatavotu pilnu šī darba izdevumu. Šis institūts profesora Slušanska darbus darīja pieejamus NZMF.
24
2015. gadā NZMF izdeva darba Dimitrie Cantemir – Istoria măririi și decăderii Curții othomane (Dimitrijs Kantemirs – Osmaņu impērijas galma uzplaukuma un norieta vēsture) latīņu–rumāņu divvalodu versiju divos sējumos, kurā bija iekļauts tā teksts latīņu valodā, ko papildināja NZMF pētnieku izstrādātās kritiskās piezīmes (turpmāk tekstā – “NZMF izdevums”). Šis darbs ietvēra Slušanska kritiskā izdevuma tekstu, kāds tas tika publicēts 2001. gadā.
25
2015. gada 8. decembrī TB un VP cēla prasību Tribunalul București (Bukarestes apgabaltiesa, Rumānija) par autortiesību pārkāpumu attiecībā uz Slušanska kritisko izdevumu.
26
2017. gada 21. decembrīTribunalul București (Bukarestes apgabaltiesa) konstatēja, ka Slušanska kritiskais izdevums ir pilnībā reproducēts NZMF izdevumā un ka NZMF izdevumā ir izmantoti arī tolaik nepublicētie papildinājumi vai labojumi, kurus profesors Slušanskis bija veicis pats savā izdevumā un kurus viņš bija paredzējis izmantot nākotnē. Tomēr atsauce uz profesoru Slušanski bija sniegta tikai NZMF izdevuma zemsvītras piezīmēs. Šajos apstākļos šī tiesa atzina, ka Kalinesku institūts un NZMF ir pārkāpuši profesora Slušanska morālās tiesības tikt atzītam par Slušanska kritiskā izdevuma autoru, kā arī viņa mantiniekiem TB un VP piederošās mantiskās autortiesības, un piesprieda atbildētājiem samaksāt zaudējumu atlīdzību, lai atlīdzinātu šo morālo un materiālo kaitējumu.
27
Kalinesku institūts un NZMF iesniedza apelācijas sūdzību par šo spriedumu Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa, Rumānija).
28
Ar 2021. gada 7. aprīļa spriedumu Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa) tostarp uzskatīja, ka Slušanska kritiskais izdevums ir atvasināts darbs Likuma Nr. 8/1996 izpratnē, jo tas prasīja radošus centienus un ir tā autora intelektuālās darbības rezultāts. Tātad apelācijas tiesa apstiprināja pirmās instances tiesas konstatēto autortiesību pārkāpumu, vienlaikus samazinādama zaudējumu atlīdzības par morālo kaitējumu apmēru, kas solidāri jāmaksā Kalinesku institūtam un NZMF.
29
Kalinesku institūts un NZMF šo spriedumu pārsūdzēja Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstākā kasācijas tiesa, Rumānija), kas ir iesniedzējtiesa.
30
Tie būtībā apstrīd Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa) konstatējumu par tāda kritiska izdevuma kā Slušanska kritiskais izdevums kvalificēšanu par darbu, pārmetot šai tiesai, ka tā nav piemērojusi Tiesas judikatūrā izstrādātos kritērijus, lai novērtētu šāda kritiska izdevuma aizsardzību ar autortiesībām.
31
Kalinesku institūts un NZMF uzskata, ka zinātniska rakstura darba, kas ir sarakstīts senā valodā, tādā kā latīņu valoda, kurā ir precīzi sintakses un teikumu uzbūves noteikumi, gadījumā kritiska izdevuma autora brīvības pakāpe ir ārkārtīgi ierobežota vai tās pat nav vispār.
32
Šajā ziņā tie uzskata, ka, runājot par kritisku izdevumu, autora brīvas un radošas izvēles ir izslēgtas, jo tā vienīgais mērķis ir izmantot profesionālās prasmes, lai gadījumos, kad oriģināldarba autora nodoms skaidri neizriet no izmantotajiem manuskriptiem, identificētu oriģināldarba autora nodomam vistuvākās teksta versijas, bet šis mērķis nekad nav aizstāt to ar kritiskā izdevuma autora tekstu.
33
Tas, ka attiecībā uz izmantotajiem vārdiem vai formulējumiem ir iespējams izvēlēties starp vairākiem tulkojumiem, nenozīmējot, ka pastāv kritiska izdevuma autora radošs un oriģināls ieguldījums, līdz ar to šajā lietā nevarot apgalvot, ka Slušanska kritiskais izdevums atspoguļo tā autora personību.
34
Šajā kontekstā iesniedzējtiesai rodas jautājums, vai darba kritiskais izdevums var tikt kvalificēts kā ar autortiesībām aizsargāts “darbs” atbilstoši Direktīvas 2001/29 2. panta a) punktam.
35
Tā atgādina, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru jēdziens “darbs” paredz, ka ir izpildīti divi kumulatīvi kritēriji, proti, pirmkārt, oriģināla objekta esība tādā ziņā, ka ir gan nepieciešami, gan pietiekami, ka šis objekts atspoguļo tā autora personību, jo tajā ir paustas pēdējā minētā veiktas brīvas un radošas izvēles, un, otrkārt, tāda objekta esība, kas ir pietiekami precīzi un objektīvi identificējams.
36
Runājot par pirmo kritēriju, iesniedzējtiesai rodas jautājums, vai patiešām pastāv tāda kritiska izdevuma autora brīvas un radošas izvēles, kurā jau iepriekš pastāvējuša teksta saturs ir izveidots saprotamā formā un pēc iespējas tuvāk oriģināldarba autora nodomam, ievērojot šī autora stilu un lingvistisko izpausmi, vienlaikus pievienojot tekstam kritiskās piezīmes, komentārus un paskaidrojumus par labojumiem, vārdu aizstājumiem vai papildinājumiem, kas, iespējams, ir nepieciešami manuskripta teksta labākai saprotamībai.
37
Attiecībā uz otro kritēriju iesniedzējtiesa arī šaubās, vai tas ir izpildīts, jo paliek atklāts jautājums par to, vai kritisks izdevums ir jāuzskata par darbu, kas nošķirts no oriģināldarba, vai, gluži pretēji, tas sakrīt ar oriģināldarbu, ņemot vērā, ka tā mērķis ir tieši noteikt iepriekš pastāvējuša darba tekstu.
38
Šī tiesa norāda, ka kritiska izdevuma gadījumā tā autora izvirzītais mērķis faktiski ir rekonstruēt oriģināldarbu formā, kas ir pēc iespējas tuvāka šī oriģināldarba autora izstrādātajai formai. Kritiska izdevuma autors aplūkojot oriģināldarba manuskriptu un vajadzības gadījumā pievienojot tam labojumus vai papildinājumus, lai nodrošinātu, ka tas saglabā savu nozīmi, pievienodams komentārus un paskaidrojumus, lai pamatotu atbilstošu terminu izvēli. Tāpat tajā iekļauta kritiska aparāta priekšnoteikums ir intelektuāla piepūle, kas atspoguļo bieži vien ārkārtīgi darbietilpīgu un ilgu izpētes darbību.
39
Tādējādi no šī viedokļa kritiska izdevuma autora jaunrade nevarot tikt pielīdzināta attiecīga oriģināldarba manuskripta reproducēšanai vai transkripcijai faksimilā. Precīzi un objektīvi identificējams objekts varot būt vismaz tikai tekstam pievienotas kritiskas piezīmes, komentāri un paskaidrojumi, līdz ar to šajā gadījumā darba, kas var tikt aizsargāts ar autortiesībām, statuss tiekot piešķirts tikai attiecībā uz tām kritiskā izdevuma daļām, kuru priekšmets ir identificējams.
40
Turklāt minētā tiesa atgādina, ka saskaņā ar Bernes konvencijas 2. panta 3. punktu “tulkojumi un apdares, muzikāli aranžējumi un citi literatūras vai mākslas darbu pārveidojumi tiek aizsargāti tāpat kā oriģināldarbi, neaizskarot oriģināldarba autora tiesības”.
41
Šajā ziņā šī tiesa norāda, ka pamatlietā oriģināldarbs latīņu valodā neapstrīdami ir “literatūras darbs” Bernes konvencijas izpratnē, jo šīs konvencijas 2. panta 1. punktā sniegtajos “literatūras un mākslas darbu” piemēros ir iekļauti darbi zinātnes jomā.
42
Turpretim, lai tāds kritisks izdevums kā Slušanska kritiskais izdevums varētu tikt aizsargāts kā oriģināldarbs, saskaņā ar šīs konvencijas 2. panta 3. punktu tam ir jābūt literāra darba “pārveidojumam”.
43
Iesniedzējtiesa norāda, ka, lai gan Savienība nav Bernes konvencijas līgumslēdzēja puse, tai saskaņā ar WIPO Līguma par autortiesībām, kura līgumslēdzēja puse tā ir un kura īstenošana ir Direktīvas 2001/29 mērķis, 1. panta 4. punktu tomēr ir pienākums ievērot Bernes konvencijas 1.–21. pantu.
44
Visbeidzot iesniedzējtiesa norāda, ka Tiesa vēl nav lēmusi par to, vai un ar kādiem nosacījumiem oriģināldarba kritisks izdevums pats var tikt kvalificēts kā “darbs” Direktīvas 2001/29 2. panta a) punkta izpratnē vai attiecīgā gadījumā kāda cita Savienības tiesību akta tiesību normas izpratnē, un tas attaisno lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegšanu saskaņā ar LESD 267. pantu.
45
Šajos apstākļos Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstākā kasācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Direktīvas [2001/29] 2. panta a) punkts jāinterpretē tādējādi, ka kāda darba kritisks izdevums, kura mērķis ir, iepazīstoties ar manuskriptu un pievienojot tam komentārus un nepieciešamo kritisko aparātu, noteikt oriģināldarba tekstu, var tikt uzskatīts par darbu, kas aizsargāts ar autortiesībām?”
Par prejudiciālo jautājumu
46
Ar uzdoto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2001/29 2. panta a) punkts jāinterpretē tādējādi, ka publiski pieejama darba kritisks izdevums, kura mērķis ir rekonstruēt šī darba tekstu, pievienojot tam komentārus un nepieciešamo kritisko aparātu, var tikt uzskatīts par darbu, kas aizsargāts ar autortiesībām, šīs tiesību normas izpratnē.
47
Jāatgādina, ka Direktīvas 2001/29 2.–4. pantā ir noteikts, ka dalībvalstis paredz ekskluzīvo tiesību kopumu, kurš autoriem ir attiecībā uz to “darbiem”, un tās 5. pantā ir minēta virkne izņēmumu no šīm tiesībām un to ierobežojumu. Šī direktīva neietver nevienu tiešu norādi uz dalībvalstu tiesībām, lai noteiktu jēdziena “darbs” jēgu un tvērumu. Tātad, ņemot vērā gan Savienības tiesību vienveidīgas piemērošanas, gan vienlīdzības principu, šis jēdziens parasti visā Savienībā ir jāinterpretē autonomi un vienveidīgi (spriedums, 2018. gada 13. novembris, Levola Hengelo, C‑310/17, EU:C:2018:899, 33. punkts un tajā minētā judikatūra).
48
No tā izriet, ka iepriekš pastāvējuša darba kritisks izdevums – tāds kā Slušanska kritiskais izdevums – var tikt aizsargāts ar autortiesībām atbilstoši Direktīvai 2001/29 tikai tad, ja šāds izdevums var tikt kvalificēts kā “darbs” šīs direktīvas izpratnē.
49
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka jēdziens “darbs” paredz, ka ir izpildīti divi kumulatīvi kritēriji. Pirmkārt, šis jēdziens nozīmē, ka pastāv kāds objekts, kurš ir oriģināls tajā ziņā, ka tas ir paša autora intelektuālā jaunrade. Otrkārt, par darbu var tikt kvalificēti tikai tie elementi, kas ir šādas jaunrades izpausme (spriedums, 2019. gada 12. septembris, Cofemel, C‑683/17, EU:C:2019:721, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
50
Runājot, pirmām kārtām, par oriģinalitātes kritēriju, no judikatūras izriet, ka, lai objekts varētu tikt uzskatīts par oriģinālu, ir gan nepieciešami, gan pietiekami, ka tas atspoguļo tā autora personību, paužot pēdējā minētā veiktas brīvas un radošas izvēles. Savukārt, ja objekta izveidi nosaka tehniski apsvērumi, noteikumi vai citi ierobežojumi, kas neatstāj vietu radošās brīvības īstenošanai, šis objekts nevar tikt atzīts par tādu, kam piemīt oriģinalitāte, kura ir nepieciešama, lai tas būtu uzskatāms par darbu (spriedums, 2019. gada 12. septembris, Cofemel, C‑683/17, EU:C:2019:721, 30. un 31. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
51
Tādējādi tas, ka attiecīgais objekts atspoguļo tā autora personību, paužot viņa brīvas un radošas izvēles, ir jēdziena “oriģinalitāte” un līdz ar to šī objekta Savienības tiesībās paredzētās aizsardzības ar autortiesībām noteicošais nosacījums.
52
Šajā ziņā Tiesa jau ir nospriedusi, ka raksti presē var būt ar autortiesībām aizsargāti “darbi”, attiecībā uz kuriem to autora intelektuālā jaunrade izriet no temata pasniegšanas veida, kā arī no šī autora valodnieciskās izteiksmes (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 16. jūlijs, Infopaq International, C‑5/08, EU:C:2009:465, 44. punkts).
53
Turpretim Tiesa ir nospriedusi, ka “darbus” neveido ne vārdi paši par sevi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 16. jūlijs, Infopaq International, C‑5/08, EU:C:2009:465, 46. punkts), ne arī militārie ziņojumi, kuru saturu būtībā nosaka tajos ietvertā informācija, no kā izriet, ka informācija un tās izpausme šajos ziņojumos sakrīt un ka minētajiem ziņojumiem ir raksturīga tikai to tehniskā funkcija, izslēdzot jebkādu oriģinalitāti (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 29. jūlijs, Funke Medien NRW, C‑469/17, EU:C:2019:623, 24. punkts un tajā minētā judikatūra).
54
Lai noteiktu, vai tādam literāram objektam kā Slušanska kritiskais izdevums ir oriģināls raksturs, ir jāpārbauda, kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 56. punktā, vai tā izstrādes gaitā tā autors ir varējis izdarīt brīvas un radošas izvēles, kuras var piešķirt viņa radītajam objektam oriģinalitāti, kur šī oriģinalitāte izriet nevis no pašiem vārdiem, aplūkojot tos atsevišķi, bet gan no šo vārdu izvēles, kārtības un salikuma, ar kuru palīdzību autors oriģinālā veidā ir izpaudis savu radošo garu un sasniedzis rezultātu, kas ir intelektuālā jaunrade, un šajā ziņā nav nozīmes zinātībai, kas veltīta šī objekta radīšanai (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2009. gada 16. jūlijs, Infopaq International, C‑5/08, EU:C:2009:465, 45. un 46. punkts, un 2019. gada 29. jūlijs, Funke Medien NRW, C‑469/17, EU:C:2019:623, 23. punkts).
55
Šajā kontekstā, kā secinājumu 63. punktā norādījis ģenerāladvokāts, kritiska izdevuma autora izdarītās gramatiskās, leksiskās, literārās un stilistiskās izvēles, visticamāk, var diktēt vai vismaz ietekmēt viņa ilggadīgā pieredze, filoloģiskā kompetence, viņa zināšanas un izpratne par oriģināldarba tapšanas laiku un vēsturisko periodu, uz kuru attiecas šis darbs, zināšanas par minētā oriģināldarba autoru, šī autora stilu un valodniecisko izteiksmes veidu, kā arī viņa interpretācija par to, kāds – atbilstoši viņa uztverei – ir šī autora nodoms.
56
Visbeidzot, kā ģenerāladvokāts arī norādījis secinājumu 65. punktā, oriģinalitātes kritērijs var tikt izvērtēts, ņemot vērā kritiskā izdevuma uzbūvi, attiecīgajam darbam piešķirto struktūru, formu, kurā tas izveidots, kā arī oriģinālteksta sakārtojumu attiecībā pret komentāriem un kritisko aparātu.
57
Šajā lietā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Slušanska kritiskais izdevums nav ne Dimitrija Kantemira manuskripta latīņu valodā vienkārša transkripcija, ne arī šī manuskripta faksimils. Proti, Slušanska kritiskā izdevuma mērķis bija, veicot labojumus un papildinājumus, rekonstruēt oriģināldarba tekstu tādā formā, kas ir pilnīga, saprotama un pēc iespējas tuvāka šī oriģināldarba autora, proti, Dimitrija Kantemira, nodomam.
58
Turklāt no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Slušanska kritiskajā izdevumā ietvertie komentāri un kritiskais aparāts attiecībā uz labojumiem, vārdu aizstāšanu vai papildinājumiem, kādi, iespējams, ir nepieciešami, lai padarītu Dimitrija Kantemira darbu saprotamu, kā arī attiecībā uz dažādām valodu versijām vai to vārdu vai izteicienu variantiem, kuri varētu būt izlaisti, tāpat ir profesora Slušanska kritiskā izdevuma autora intelektuālā jaunrade.
59
Līdz ar to, ja vien Slušanska kritiskā izdevuma redakciju nenosaka tīri tehniski apsvērumi, noteikumi vai ierobežojumi, kuriem nav nekādas radošas brīvības, šķiet, ka šis kritiskais izdevums atbilst oriģinalitātes kritērijam, tomēr tas ir jāizvērtē iesniedzējtiesai.
60
Otrām kārtām, attiecībā uz kritēriju par attiecīgā objekta identificējamību Tiesa ir precizējusi, ka jēdziens “darbs” noteikti prasa tāda objekta pastāvēšanu, kas ir pietiekami precīzi un objektīvi identificējams. Proti, pirmkārt, iestādēm, kuru uzdevums ir nodrošināt autortiesībām raksturīgo ekskluzīvo tiesību aizsardzību, ir jāspēj skaidri un precīzi atpazīt šādi aizsargāto objektu. Tas pats attiecas uz trešām personām, attiecībā pret kurām var tikt izvirzīta aizsardzība, uz kuru pretendē šī objekta autors. Otrkārt, nepieciešamība minētā objekta identificēšanas procesā novērst jebkādu subjektivitātes elementu, kas kaitētu tiesiskajai drošībai, prasa, lai šis objekts būtu izpausts objektīvā veidā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 12. septembris, Cofemel, C‑683/17, EU:C:2019:721, 32. un 33. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
61
Šajā lietā iesniedzējtiesa neizslēdz, ka Slušanska kritiskais izdevums var tikt uzskatīts par tādu, kas sakrīt ar Dimitrija Kantemira darba manuskriptu, jo tā mērķis bija rekonstruēt šī jau iepriekš pastāvējušā darba tekstu. Tomēr šī tiesa atzīst, ka kritiska izdevuma autors var veikt pielāgojumus vai papildinājumus darbam, lai rekonstruētu tā manuskripta oriģinālo nozīmi, līdz ar to šis kritiskais izdevums varētu atbilst otrajam kritērijam.
62
Šajā ziņā, kā atgādināts šā sprieduma 60. punktā, Direktīvā 2001/29 minētais jēdziens “darbs” noteikti nozīmē tādas izpausmes esību, kas to padara pietiekami precīzi un objektīvi identificējamu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 13. novembris, Levola Hengelo, C‑310/17, EU:C:2018:899, 40. punkts) attiecībā pret oriģināldarbam atbilstošajām daļām.
63
Kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 70. punktā, oriģināldarba kritisks izdevums, aplūkojot to kopumā, var būt pietiekami precīzi un objektīvi identificējams objekts.
64
Proti, nav obligāti jānošķir oriģināldarbam atbilstošās daļas, kurās attiecīgajā gadījumā veiktas teksta izmaiņas, un tām pievienotie komentāri, kritiskās piezīmes vai paskaidrojumi, lai attiecīgajā gadījumā identificētu tās daļas, uz kurām var attiekties autortiesību aizsardzība. Šāda pieeja radītu risku, ka darbs, kuram ir nozīme tikai kopumā, tiktu sadalīts, it īpaši tad, ja šādi komentāri, piezīmes vai paskaidrojumi papildina vai ir saistīti ar oriģināldarba teksta konkrētu daļu, kas tajos komentēta vai rekonstruēta.
65
Līdz ar to šajā lietā, neskarot pārbaudes, kas būs jāveic iesniedzējtiesai, un ņemot vērā Slušanska kritiskā izdevuma, kura mērķis ir rekonstruēt daļēji zaudētu oriģināldarba tekstu, pievienojot tam komentārus un nepieciešamo kritisko aparātu, īpašo raksturu, šis kritiskais izdevums var tikt uzskatīts par “darbu” Direktīvas 2001/29 2. panta a) punkta izpratnē, ar nosacījumu, ka tas ir intelektuāla jaunrade, kas atspoguļo tā autora personību, jo tajā ir paustas pēdējā minētā veiktas brīvas un radošas izvēles, un ka tas ir pietiekami precīzi un objektīvi identificējams.
66
Trešām kārtām, attiecībā uz darba aizsardzības apjomu ir jāatgādina, ka tad, ja kritiskam izdevumam piemīt šā sprieduma 49. punktā minētās iezīmes un tātad tas ir uzskatāms par darbu, uz to – šajā statusā – ir attiecināma autortiesību aizsardzība saskaņā ar Direktīvu 2001/29, paturot prātā, ka šīs aizsardzības apjoms nav atkarīgs no autora radošās brīvības pakāpes un līdz ar to tas nav mazāks par aizsardzības apjomu, kas attiecināms uz jebkuru ar minēto direktīvu aptvertu darbu (spriedums, 2019. gada 12. septembris, Cofemel, C‑683/17, EU:C:2019:721, 35. punkts un tajā minētā judikatūra).
67
Jāpiebilst, kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 73. punktā, ka autortiesību aizskāruma pamatā ne obligāti jābūt darba pilnīgai reproducēšanai, bet to var veidot daļēja reproducēšana. Proti, aizsardzība saskaņā ar Direktīvas 2001/29 2. panta a) punktu attiecas arī uz dažādām darba daļām ar nosacījumu, ka tās ietver elementus, kuri ir šī darba autora intelektuālās jaunrades izpausme (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 16. jūlijs, Infopaq International, C‑5/08, EU:C:2009:465, 39. punkts), un tas tā varētu būt tad, ja autors cenšas rekonstruēt daļēji zaudētu literāru darbu formā, kādu viņš uzskata par tādu, kas ir pēc iespējas tuvāka oriģināldarba autora izstrādātajai formai.
68
Visbeidzot un neatkarīgi no iepriekš minētajiem apsvērumiem – autortiesību uz literāra darba, kas ir publiski pieejams, kritisku izdevumu atzīšana nenozīmē, ka šis darbs nonāk privātajā sfērā, un tā nevar piešķirt šī kritiskā izdevuma autoram ekskluzīvas tiesības uz šo iepriekš pastāvējušo darbu.
69
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2001/29 2. panta a) punkts jāinterpretē tādējādi, ka publiski pieejama darba kritisks izdevums, kura mērķis ir rekonstruēt šī darba tekstu, pievienojot tam komentārus un nepieciešamo kritisko aparātu, var tikt uzskatīts par darbu, kas aizsargāts ar autortiesībām, šīs tiesību normas izpratnē ar nosacījumu, ka šis kritiskais izdevums ir intelektuāla jaunrade, kas atspoguļo tā autora personību, jo tajā ir paustas pēdējā minētā veiktas brīvas un radošas izvēles, un ka tas ir pietiekami precīzi un objektīvi identificējams.
Par tiesāšanās izdevumiem
70
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā 2. panta a) punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
publiski pieejama darba kritisks izdevums, kura mērķis ir rekonstruēt šī darba tekstu, pievienojot tam komentārus un nepieciešamo kritisko aparātu, var tikt uzskatīts par darbu, kas aizsargāts ar autortiesībām, šīs tiesību normas izpratnē ar nosacījumu, ka šis kritiskais izdevums ir intelektuāla jaunrade, kas atspoguļo tā autora personību, jo tajā ir paustas pēdējā minētā veiktas brīvas un radošas izvēles, un ka tas ir pietiekami precīzi un objektīvi identificējams.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – rumāņu.