62001CC0153_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
Satura rādītājs
I –	Atbilstošās tiesību normas
II –	Laukaugi: 1994. saimnieciskais gads un papildu papuvju neieviešanas sekas 1995. saimnieciskajā gadā
III –	Atbalsts olīveļļas patēriņam
IV –	Secinājums
1. Spānijas Karaliste saskaņā ar EKL 230. pantu prasa daļēji atcelt Komisijas 2001. gada 5. februāra Lēmumu 2001/137/EK par Kopienas finansējuma izslēgšanu attiecībā uz noteiktiem dalībvalstu izdevumiem Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļas (2) ietvaros.
2. Saskaņā ar Spānijas Karalistes apgalvoto Eiropas Kopienu Komisija ir rīkojusies nepamatoti, jo grāmatojumu noskaidrošanas laikā par 1996., 1997. un 1998. finanšu gadu atteica ELVGF finansējumu šādiem maksājumiem:
– laukaugiem (papildu papuves neierīkošana): finanšu korekcija ESP 27 823 775 209 apmērā;
– laukaugiem (trūkumi pārbaužu sistēmā): finanšu korekcija ESP 2 668 866 704 apmērā;
– olīveļļai (atbalsts ražošanai): finanšu korekcija ESP 11 826 116 171 apmērā;
– olīveļļai (atbalsts patēriņam): finanšu korekcija ESP 832 182 856 apmērā, un
– papildmaksājumiem par pienu (kavējuma procenti): finanšu korekcija ESP 2 426 259 870 apmērā.
3. Izdevumiem piemēroto korekciju motivācija ir apkopota ELVGF Garantiju nodaļas pārskatā par kontroles rezultātiem kontu grāmatojumu noskaidrošanai par 1996., 1997. un 1998. finanšu gadu (3) .
4. Spānijas valdības prasība attiecas uz izdevumiem piecos augšminētajos sektoros: 1) laukaugi un papildu papuvju neieviešanas sekas 1995. saimnieciskajā gadā; 2) laukaugi Andalūzijas autonomajā kopienā; 3) atbalsts olīveļļas ražošanai; 4) atbalsts olīveļļas patēriņam un 5) papildmaksājumi par pienu.
5. Spānijas Karalistes izvirzītie pamati par 2), 3) un 5) izdevumu sektoru ietver vienīgi faktu novērtējumu. Tādēļ es koncentrēšu savu izvērtējumu par 1) un 4) izdevumu kategoriju par laukaugiem un par papildu papuvju neieviešanas sekām 1995. saimnieciskajā gadā, kā arī par atbalstu olīveļļas patēriņam.
I – Atbilstošās tiesību normas
6. Padomes 1970. gada 21. aprīļa Regula Nr. 729/70 (EEK) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (4) tās 3. panta 1. punktā noteic, ka Eiropas Kopiena, izmantojot ELVGF Garantiju nodaļas intervences, kas paredzētas, lai regulētu lauksaimniecības tirgus, finansē uzņēmumus saskaņā ar Kopienu noteikumiem lauksaimniecības tirgu kopīgās organizācijas ietvaros.
7. Saskaņā ar Regulas Nr. 729/70 4. panta 2. punktu Komisija nodod dalībvalstu rīcībā kredītus, kas vajadzīgi, lai dalībvalstu norīkotie dienesti un organizācijas saskaņā ar Kopienu un valsts noteikumiem veiktu šo intervenču maksājumus. Atbilstoši šīs regulas 5. panta 2. punkta b) apakšpunktam Komisija līdz kārtējā gada beigām noskaidro dalībvalstu dienestu un organizāciju kontus, balstoties uz gadskārtējiem grāmatvedības pārskatiem, kam pievienoti to noskaidrošanai vajadzīgie attaisnojošie dokumenti.
8. Regulas Nr. 729/70 8. panta 1. punkts paredz, ka dalībvalstis atbilstoši valsts normatīvo un administratīvo aktu noteikumiem veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu ELVGF finansēto darbību faktisku īstenošanu un to atbilstību [noteikumiem], lai novērstu un izskatītu pārkāpumus un lai atgūtu summas, kas zaudētas pārkāpumu vai nolaidības rezultātā.
9. Atbilstoši Regulas Nr. 729/70 8. panta 2. punktam gadījumos, kad pilnīga atgūšana nav iespējama, Kopienas atbild par pārkāpumu vai nolaidības finanšu sekām, izņemot tās sekas, kuras rodas sakarā ar finanšu pārkāpumiem vai nolaidību, kas attiecināmas uz dalībvalstu administratīvajām iestādēm vai organizācijām. Atgūtās summas atmaksā maksājumu dienestiem vai organizācijām, tām attiecīgi samazinot ELVGF finansētos izdevumus.
10. Atbilstoši Regulas Nr. 729/70 9. panta 1. punktam dalībvalstis Komisijas rīcībā nodod visu vajadzīgo informāciju pienācīgai ELVGF darbībai un veic visus pasākumus, lai veicinātu pārbaužu veikšanu, kuras Komisija uzskatītu par lietderīgām uzsākt Kopienas finansējuma vadības ietvaros, tostarp kontroles uz vietas. Dalībvalstis sniedz Komisijai informāciju par valsts normatīvo un administratīvo aktu noteikumiem, kurus tās pieņem Kopienas aktu piemērošanai attiecībā uz lauksaimniecības kopējo politiku tiktāl, ciktāl šie akti finansiāli ietekmē ELVGF.
II – Laukaugi: 1994. saimnieciskais gads un papildu papuvju neieviešanas sekas 1995. saimnieciskajā gadā
11. Spānijas Karaliste apstrīdēja finanšu korekciju, ko šajā jomā piemēroja Komisija. Korekcijas tika piemērotas tādēļ, ka netika ieviestas papildu papuves laukaugiem 1995. saimnieciskajā gadā, ko paredzēja Regula Nr. 1765/92 (EEK) (5), sakarā ar to, ka tika konstatēta 1994. gadam laukaugiem garantēto platību pārsniegšana. Spānijas Karaliste norādīja, ka šāda rīcība bija attaisnojama. Tā izvirzīja atsevišķus argumentus attiecībā uz neapūdeņojamu zemju laukaugiem un apūdeņojamu zemju laukaugiem.
Neapūdeņojamu zemju laukaugi
12. Spānijas iestādes attiecībā uz neapūdeņojamām zemēm prasīja piemērot Regulu Nr. 1422/97 (EK) (6), kas tās atbrīvo jo īpaši no papildu papuvju [ierīkošanas]. Šī regula noteiktos apstākļos, piemēram, īpaša karstuma gadījumā, paredz atšķirīgu pārsniegto platību novērtējumu. Un, precizējot, Spānijas Karalisti skāra šāds karstums.
13. Es domāju, kā to Komisija savā iebildumu rakstā pamatoti norāda, ka ar Regulu Nr. 1422/97 ieviestā reforma šajā gadījumā nav piemērojama. Faktiski šī regula ir piemērojama tikai kopš 1996. saimnieciskā gada. Spānijas iestādes, lai attaisnotu tās [platību] pārsniegšanu 1994. saimnieciskajā gadā balstās uz šo faktu. Regulai Nr. 1422/97 tādējādi nevar būt atpakaļejošs spēks.
Apūdeņojamu zemju laukaugi
14. Spānijas iestādes citē Regulu Nr. 1040/95 (EK) (7), kas izņēmuma kārtā 1994. – 1995. saimnieciskajā gadā paredz, ka platību pārsniegšanai būs sekas tikai attiecībā uz eļļas sēklu ražotājiem, nevis attiecībā uz citu apūdeņojamu zemju laukaugu audzētājiem. Tātad pienākums atstāt papildu papuves 1995. – 1996. saimnieciskajā gadā ir piemērojams tikai attiecībā uz apūdeņojamu laukaugu eļļas sēklu [platībām]. Tomēr Spānijas Karaliste norāda, ka šis pienākums turklāt nav piemērojams eļļai, balstoties uz politisku vienošanos ar Komisiju šajā jautājumā.
15. Komisija noliedz šādas vienošanās pastāvēšanu, ko Spānijas Karaliste nav pierādījusi.
16. No iepriekšminētā izriet, ka Spānijas Karaliste šajā jautājumā apgalvojumus neapstiprina ar pierādījumiem.
III – Atbalsts olīveļļas patēriņam
17. Komisija piemēro Spānijas Karalistei finanšu labojumu 10 % apmērā no kopējiem izdevumiem, kas ir deklarēti atbalstam olīveļļas patēriņam 1996. saimnieciskajā gadā. Labojums ir pamatots ar nepilnībām Spānijas uzraudzības, maksājumu un pārbaudes sistēmās. Spānijas Karaliste apstrīd šo lēmumu un apliecina, ka Komisijas veiktā korekcija neeksistē, jo nav tikusi ievērota likumīgā procedūra.
18. Likumīgā procedūra paredz, ka rakstiskais paziņojums par pārbaudes rezultātiem, kurus Komisija nosūta attiecīgajai dalībvalstij, nevar attiekties uz izdevumiem, kas tika izlietoti divdesmit četrus mēnešus pirms minētā paziņojuma saskaņā ar 5. panta 2. punkta c) apakšpunktu Regulā Nr. 729/70, ko groza ar Regulu Nr. 1287/95 (EK) (8) . Turklāt šajā paziņojumā ir jābūt tieši izteiktai atsaucei uz 8. pantu Regulā Nr. 1663/95 (EK) (9), kas ir Regulas Nr. 729/70 piemērošanas regula, kurā tiek precizēts rakstiskā paziņojuma saturs.
19. Atgādinu, ka Tiesa ir attīstījusi pastāvīgu judikatūru par formas un būtības nosacījumiem, kurus ir jāizpilda paziņojumam 5. panta 2. punkta c) apakšpunkta nozīmē Regulā Nr. 729/70 ar grozījumiem, to lasot apvienojumā ar piemērošanas regulas 8. pantu (10) . Paziņojums nevar attiekties uz izdevumiem, kas izlietoti divdesmit četrus mēnešus pirms šāda paziņojuma. Tam jābūt rakstveidā, tajā jānorāda konstatētie darbības traucējumi saistībā ar Kopienu tiesību prasībām, kā arī aicinājums uz to sniegt atbildi, un tas ir jānosūta valsts iestādēm (11) . Tomēr Tiesa ir precizējusi, ka vienkāršs tiešas atsauces uz piemērošanas direktīvas 8. pantu izlaidums nevar radīt būtisku formas pārkāpumu (12) .
20. Tiešas atsauces uz piemērošanas direktīvas 8. pantu trūkums, uz ko atsaucas Spānijas Karaliste attiecībā pret Komisijas paziņojumu, tātad ir jāvērtē, ņemot vērā šo judikatūru.
21. Tātad nav pamata apstrīdēt piemēroto finanšu korekciju, un tādējādi Spānijas Karalistes izvirzītais pamats nav atbalstāms.
IV – Secinājums
22. Ievērojot šos apsvērumus un neskarot šī prasības pieteikuma lietas faktisko elementu izvērtējumu, es ierosinu Tiesai:
– prasību noraidīt;
– piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
(1) .
(2)  –	OV L 50, 9. lpp.
(3)  –	AGRI‑24491‑2000‑FR .
(4)  –	OV L 94, 13. lpp. Vispārīgam apskatam par šo regulu iepazīstieties ar maniem secinājumiem lietā Vācija/Komisija (Tiesas 2004. gada 4. marta spriedums lietā C‑344/01, Krājumā vēl nav publicēts). Skat. par korekciju novērtējumu arī Belle ziņojumu manos secinājumos lietā Spānija/Komisija (Tiesas 2003. gada 8. maija spriedums lietā C‑349/97, Rec., I‑3851. lpp.).
(5)  –	Padomes 1992. gada 30. jūnija Regula, ar kuru ievieš atbalsta sistēmu noteiktu laukaugu audzētājiem (OV L 181, 12. lpp.).
(6)  –	Padomes 1997. gada 22. jūlija Regula, ar ko groza Regulu Nr. 1765/92 (OV L 196, 18. lpp.).
(7)  –	Komisijas 1995. gada 10. maija Regula, ar ko ievieš papildu pārejas pasākumus bāzes platību uzraudzībai Spānijā (OV L 106, 4. lpp.).
(8)  –	Padomes 1995. gada 22. maija Regula, ar ko groza Regulu Nr. 729/70 (OV L 125, 1. lpp.).
(9)  –	Komisijas 1995. gada 7. jūlija Regula, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu Nr. 729/70 attiecībā uz ELVGF Garantiju nodaļas grāmatojumu noskaidrošanas procedūru (OV L 158, 6. lpp., turpmāk tekstā – “piemērošanas regula”).
(10)  –	Par prasībām likumīgās procedūras ievērošanai skat. Tiesas 2002. gada 24. janvāra spriedumu lietā C‑170/00 Somija/Komisija, Rec., I‑1007. lpp., 25. un turpmākie punkti. Skat. arī Tiesas 2002. gada 13. jūnija spriedumu lietā C‑158/00 Luksemburga/Komisija, Rec., I‑5373. lpp., 23. un turpmākie punkti, kas atsaucas uz Tiesas interpretāciju iepriekšminētajā spriedumā Somija/Komisija.
(11)  –	Skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Somija/Komisija (28. un turpmākie punkti), kas ir arī pārņemti iepriekš minētajā spriedumā Luksemburga/Komisija (23. un turpmākie punkti). Ir interesanti norādīt arī uz ģenerāladvokāta Ticano secinājumiem iepriekš minētajā lietā Luksemburga/Komisija, kas attiecībā uz šo nosacījumu pārbaudi uzsver, ka pārkāpumu gadījumos “to iespējamā līdzāspastāvēšana piešķir acīmredzami atšķirīgu nozīmi no tās, kāda ikkatrai no tām varētu būt atsevišķi” (30. punkts). Saskaņā ar ģenerāladvokāta norādīto Tiesas interpretācijas ietvaros par procedūras noteikumiem tie “var arī būt novērtējuma priekšmets, kas nav tīrs formālisms, ar nosacījumu, ka tomēr dalībvalstu tiesības tiktu pilnībā aizsargātas” (38. punkts).
(12)  –	Skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Somija/Komisija (33. – 34. punkts).