62023CJ0137
TIESAS SPRIEDUMS (piektā palāta)
2025. gada 13. martā (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Akcīzes nodoklis – Direktīva 2003/96/EK – Nodokļu uzlikšana energoproduktiem un elektroenerģijai – Energoproduktu, ko izmanto par degvielu vai kurināmo, atbrīvojums no nodokļa – 14. panta 1. punkta c) apakšpunkts – Kuģošana Eiropas Savienības ūdeņos – 15. panta 1. punkta f) apakšpunkts – Kuģošana pa iekšējiem ūdensceļiem – Direktīva 95/60/EK – Dīzeļdegvielas un petrolejas fiskāla marķēšana – Dīzeļdegviela, ko paredzēts izmantot kuģa piedziņai un kas nav marķēta ar Savienības tiesībām atbilstošu fiskālu marķējumu – Atteikums piemērot akcīzes nodokļa atbrīvojumu – Samērīguma princips
Lietā C‑137/23 [Alsen] (
i
)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa) iesniegusi ar lēmumu, kas pieņemts 2023. gada 10. februārī un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 7. martā, tiesvedībā
X
pret
Staatssecretaris van Financiën,
TIESA (piektā palāta)
šādā sastāvā: ceturtās palātas priekšsēdētājs I. Jarukaitis [I. Jarukaitis], kas pilda piektās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši D. Gracijs [D. Gratsias] un J. Regans [E. Regan] (referents),
ģenerāladvokāts: A. Rants [A. Rantos],
sekretāre: A. Lamote [A. Lamote], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 16. maija tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
X vārdā – M. van Dam, advocaat,
–
Nīderlandes valdības vārdā – M. K. Bulterman un M. H. S. Gijzen, pārstāves,
–
Spānijas valdības vārdā – A. Pérez‑Zurita Gutiérrez, pārstāve,
–
Eiropas Komisijas vārdā – A. Armenia, M. Björkland un W. Roels, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2024. gada 5. septembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 2003/96/EK (2003. gada 27. oktobris), kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV 2003, L 283, 51. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/75/EK (OV L 157, 100. lpp.) (turpmāk tekstā – “Direktīva 2003/96”), 14. panta 1. punktu un Padomes Direktīvas 2008/118/EK (2008. gada 16. decembris) par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK (OV 2009, L 9, 12. lpp.), 7. panta 2. punktu.
2
Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp prasītāju pamatlietā un Staatssecretaris van Financiën (valsts sekretārs finanšu lietās, Nīderlande) par nodokļu uzrēķinu attiecībā uz akcīzes nodokļa uzlikšanu dīzeļdegvielai, ko izmanto par degvielu kuģošanai pa iekšzemes ūdensceļiem.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 92/81/EEK
3
Padomes Direktīvas 92/81/EEK (1992. gada 19. oktobris) par to, kā saskaņojams akcīzes nodoklis minerāleļļām (OV 1992, L 316, 12. lpp.), III sadaļā “Kontroles” bija ietverts tikai šīs direktīvas 9. pants, kas bija formulēts šādi:
“Ne vēlāk kā līdz 1992. gada 31. decembrim [Eiropas Kopienu] Padome pēc [Eiropas Kopienu] Komisijas priekšlikuma ar vienprātīgu lēmumu pieņem Kopienas noteikumus par to minerāleļļu krāsošanu un marķēšanu, kas ir atbrīvotas no akcīzes nodokļa vai kam piemēro samazinātu likmi kā kurināmajam vai motordegvielai.”
Direktīva 95/60/EK
4
Padomes Direktīvas 95/60/EK (1995. gada 27. novembris) par vieglās dīzeļdegvielas un petrolejas fiskālu marķēšanu (OV 1995, L 291, 46. lpp.) pirmajā līdz ceturtajā apsvērumā noteikts:
“tā kā šajā direktīvā paredzētie Kopienas pasākumi ir ne vien vajadzīgi, bet arī obligāti, lai sasniegtu iekšējā tirgus mērķus; tā kā šos mērķus dalībvalstis nevar sasniegt atsevišķi; tā kā turklāt šo mērķu sasniegšana Kopienas mērogā jau paredzēta Direktīvā 92/81/EEK un jo īpaši tās 9. pantā; tā kā šī direktīva atbilst subsidiaritātes principam;
tā kā [Padomes] Direktīvā 92/82/EEK [(1992. gada 19. oktobris) par minerāleļļām uzlikto akcīzes nodokļu likmju tuvināšanu (OV 1992, L 306, 19. lpp.)] izklāstīti noteikumi par akcīzes nodokļu minimālajām likmēm, kas jāpiemēro dažiem naftas produktiem, proti, dažādu kategoriju vieglajai dīzeļdegvielai un petrolejai;
tā kā iekšējā tirgus pareizai darbībai tagad ir vajadzīgs, lai būtu izstrādāti kopīgi noteikumi par fiskālu marķējumu vieglajai dīzeļdegvielai un petrolejai, uz kuru nav attiecināta nodokļa pamatlikme, kas jāpiemēro tādiem naftas produktiem, kurus izmanto par reaktīvo dzinēju degvielu;
tā kā būtu jāatļauj dažām dalībvalstīm atkāpties no šajā direktīvā noteiktajiem pasākumiem īpašu vietējo apstākļu dēļ”.
5
Direktīvas 95/60 1. pantā noteikts:
“1.   Neietekmējot valstu noteikumus par fiskālu marķēšanu, dalībvalstis saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem fiskālu marķētāju piemēro:
–
visām vieglajām dīzeļdegvielām, uz ko attiecas KN kods 27100069 un kas ir nodotas patēriņam [Padomes] Direktīvas 92/12/EEK [(1992. gada 25. februāris) par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (OV 1992, L 76, 1. lpp.)] 6. panta nozīmē un ir atbrīvotas no akcīzes nodokļiem vai arī uz tām attiecas akcīzes nodokļi ar likmi, kas nav Direktīvas 92/82/EEK 5. panta 1. punktā noteiktā likme,
–
petrolejai, uz ko attiecas KN kods 27100055 un kas ir nodota patēriņam Direktīvas 92/12/EEK 6. panta nozīmē un ir atbrīvota no akcīzes nodokļa vai arī uz to attiecas akcīzes nodoklis ar likmi, kas nav Direktīvas 92/82/EEK 8. panta 1. punktā noteiktā likme.
2.   Dalībvalstis var atļaut izņēmumus 1. punktā paredzētā fiskālā marķētāja piemērošanā, pamatojoties uz sabiedrības veselības aizsardzības vai drošības apsvērumiem vai citiem tehniskiem iemesliem, ar noteikumu, ka dalībvalstis veic attiecīgus fiskālas uzraudzības pasākumus.
[..]”
6
Direktīvas 95/60 2. pantā noteikts:
“1.   Marķētājs ir skaidri noteikts ķīmisko piedevu maisījums, kas fiskālā uzraudzībā jāpievieno pirms attiecīgos naftas produktus nodod patēriņam. Tomēr:
[..]
2.   Lietojamo marķētāju nosaka saskaņā ar Direktīvas 92/12/EEK 24. pantā izklāstīto procedūru.”
7
Direktīvas 95/60 3. pantā paredzēts:
“Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai novērstu marķēto ražojumu nepareizu izmantošanu un jo īpaši, lai minētos naftas produktus nevarētu izmantot par degvielu ceļu mehānisko transportlīdzekļu dzinējos vai glabāt to degvielas tvertnēs, ja vien šāda izmantošana nav atļauta īpašos gadījumos, ko noteikušas dalībvalstu kompetentas iestādes.
Dalībvalstis paredz, ka minēto naftas produktu lietošana panta pirmajā daļā minētajos gadījumos ir jāuzskata par attiecīgās dalībvalsts likumu pārkāpumu. Katra dalībvalsts pieņem vajadzīgās normas, lai pilnīgi īstenotu visus šīs direktīvas noteikumus, un jo īpaši nosaka sodus, ko uzliek par šo normu pārkāpumu; šādiem sodiem jābūt samērīgiem ar mērķi un tādiem, kas attur no pārkāpuma izdarīšanas.”
8
Šīs direktīvas 4. pantā noteikts:
“Dalībvalstis var pievienot pašas savu marķētāju vai krāsu papildus 1. panta 1. punktā paredzētajam marķētājam.
[..]”
Direktīva 2003/96
9
Direktīvas 2003/96 2.–5. un 24. apsvērumā noteikts:
“(2)
Tas, ka nav Kopienas noteikumu, kas nosaka minimālo nodokļa likmi elektroenerģijai un energoproduktiem, kas nav minerāleļļas, var nelabvēlīgi ietekmēt iekšējā tirgus pareizu darbību.
(3)
Iekšējā tirgus pareizai darbībai un citu Kopienas politikas mērķu sasniegšanai Kopienas līmenī nepieciešams noteikt minimālo nodokļu līmeni vairumam energoproduktu, ieskaitot elektroenerģiju, dabas gāzi un akmeņogles.
(4)
Būtiskas atšķirības valsts nodokļu līmeņos enerģētikas nozarē, ko piemēro dalībvalstis, var izrādīties kaitīgas iekšējā tirgus pareizai darbībai.
(5)
Nosakot attiecīgus Kopienas minimālos nodokļu līmeņus, varētu samazināt esošās atšķirības valsts nodokļu līmeņos.
[..]
(24)
Būtu jāatļauj dalībvalstīm piemērot dažādus citus atbrīvojumus vai samazinātus nodokļu līmeņus, ja tas nekaitēs iekšējā tirgus pareizai darbībai un neradīs konkurences traucējumus.”
10
Šīs direktīvas 1. pantā noteikts:
“Dalībvalstis uzliek nodokļus energoproduktiem un elektroenerģijai saskaņā ar šo direktīvu.”
11
Minētās direktīvas 14. panta 1. punktā paredzēts:
“Papildus Direktīvā 92/12/EEK noteiktajiem vispārējiem noteikumiem, kas regulē ar nodokli apliekamo produktu neapliekamu izmantošanu, un neskarot citus Kopienas noteikumus, dalībvalstis saskaņā ar nosacījumiem, kurus tās nosaka, lai nodrošinātu pareizu un tūlītēju šo atbrīvojumu piemērošanu un nepieļautu nekādu izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, nodokļu apiešanu vai ļaunprātīgu izmantošanu, atbrīvo no nodokļiem šādus produktus:
[..]
c)
energoproduktus, kurus paredzēts lietot par degvielu kuģošanai Kopienas ūdeņos (ieskaitot zveju) ar kuģiem, kas nav privāti izpriecu kuģi, un elektroenerģiju, ko ražo kuģī.
Šajā direktīvā “privāts izpriecu kuģis” ir kuģis, ko izmanto tā īpašnieks vai fiziska vai juridiska persona, nomājot vai citādi, nekomerciālos nolūkos, jo īpaši nolūkos, kas nav pasažieru vai preču pārvadājumi vai pakalpojumu piegāde par atlīdzību, vai valsts varas iestāžu vajadzības.”
12
Šīs pašas direktīvas 15. panta 1. punktā noteikts:
“Neskarot citus Kopienas noteikumus, dalībvalstis, veicot fiskālo kontroli, var piemērot pilnīgus vai daļējus atbrīvojumus vai nodokļu līmeņa samazinājumus:
[..]
f)
energoproduktiem, kurus paredzēts izmantot par degvielu kuģošanai pa iekšējiem ūdensceļiem (ieskaitot zveju) ar kuģiem, kas nav privāti izpriecu kuģi, un elektroenerģijai, ko ražo kuģī;
[..].”
13
Direktīvas 2003/96 30. pantā noteikts:
“Neatkarīgi no 28. panta 2. punkta 2003. gada 31. decembrī atceļ Direktīvas 92/81/EEK un 92/82/EEK.
Atsauces uz atceltajām direktīvām uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu.”
Direktīva 2008/118
14
Direktīvas 2008/118 8. apsvērumā bija noteikts:
“Tā kā iekšējā tirgus pienācīgai darbībai ir nepieciešams, lai akcīzes nodokļa jēdziens un nosacījumi nodokļa uzlikšanai visās dalībvalstīs būtu vienādi, Kopienas līmenī ir skaidri jānosaka, kad akcīzes preces uzskatāmas par nodotām patēriņam un kam ir jāmaksā akcīzes nodokļi.”
15
Šīs direktīvas 7. panta 1. un 2. punktā bija noteikts:
“1.   Akcīzes nodoklis kļūst uzliekams brīdī, kad preces nodod patēriņam, un dalībvalstī, kurā to veic.
2.   Šajā direktīvā “nodošana patēriņam” ir:
a)
akcīzes preču novirzīšana, arī nelikumīga novirzīšana, no atliktās nodokļa maksāšanas režīma;
b)
tādu akcīzes preču glabāšana, nepiemērojot atliktās nodokļa maksāšanas režīmu, ja nav iekasēts akcīzes nodoklis saskaņā ar piemērojamiem [Savienības] tiesību aktiem un attiecīgās valsts tiesību aktiem;
c)
akcīzes preču ražošana, arī nelikumīga ražošana, nepiemērojot atliktās nodokļa maksāšanas režīmu;
d)
akcīzes preču imports, arī nelikumīgs imports, izņemot, ja attiecīgajām akcīzes precēm uzreiz pēc importa piemēro atliktās nodokļa maksāšanas režīmu.”
16
Saskaņā ar minētās direktīvas 8. panta 1. punktu:
“Par uzliekamā akcīzes nodokļa samaksu atbildīgā persona ir:
a)
saistībā ar akcīzes preču novirzīšanu no atliktās nodokļa maksāšanas režīma, kā minēts 7. panta 2. punkta a) apakšpunktā:
i)
apstiprināts noliktavas turētājs, reģistrēts saņēmējs vai jebkura cita persona, kas novirza akcīzes preces no atliktās nodokļa maksāšanas režīma vai kuras vārdā tā to dara, vai, ja notiek nelikumīga novirzīšana no akcīzes preču noliktavas, jebkura cita šajā novirzīšanā iesaistīta persona;
[..]
b)
saistībā ar akcīzes preču glabāšanu, kā minēts 7. panta 2. punkta b) apakšpunktā: persona, kas glabā akcīzes preces, vai jebkura cita persona, kas iesaistīta to glabāšanā;
[..].”
Īstenošanas lēmums 2011/544/ES
17
Komisijas Īstenošanas lēmuma 2011/544/ES (2011. gada 16. septembris), ar ko nosaka kopīgu fiskālo marķieri gāzeļļām un petrolejai (OV 2011, L 241, 31. lpp.) 1. un 4. apsvērumā bija noteikts:
“(1)
Lai iekšējais tirgus darbotos pareizi un jo sevišķi lai novērstu izvairīšanos no nodokļiem, Direktīvā 95/60/EK ir noteikta kopīga marķēšanas sistēma, lai identificētu [vieglo dīzeļdegvielu] gāzeļļu, uz kuru attiecas KN kods 27100069, un petroleju, uz kuru attiecas KN kods 27100055, kas ir nodotas patēriņam un ir atbrīvotas no akcīzes nodokļa, vai uz kurām attiecas pazemināta akcīzes nodokļa likme. [..]
[..]
(4)
Pārskatīšanas procesā notika apspriedes ar dalībvalstīm. Dalībvalstis kopumā ir apmierinātas, ka attiecībā uz Solvent Yellow 124 ir sasniegti mērķi apkarot to minerāleļļu negodīgu izmantošanu, kurām netiek piemērots akcīzes nodoklis vai uz kurām attiecas pazemināta akcīzes nodokļa likme.”
18
Šī lēmuma 1. pants bija formulēts šādi:
“Direktīvā 95/60/EK noteiktais kopīgais fiskālais marķieris gāzeļļām, uz kurām attiecas KN kodi 27101941, 27101945 un 27101949, kā arī petrolejas, uz kuru attiecas KN kods 27101925, marķēšanai ir Solvent Yellow 124, kā noteikts šā lēmuma pielikumā.
Dalībvalstis nosaka marķiera koncentrāciju no 6 līdz 9 mg uz litru minerāleļļas.”
Nīderlandes tiesības
Akcīzes nodokļa likums
19
1991. gada 31. oktobraWet houdende vereenvoudiging en uniformering van de accijnswetgeving (Likums, ar ko vienkāršo un vienādo tiesību aktus par akcīzes nodokli) (Stb. 1991, 561. lpp.), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Akcīzes nodokļa likums”), 2. panta 1. punkts formulēts šādi:
“Šajā likumā un saskaņā ar to pieņemtajos noteikumos ar nodošanu patēriņam saprot:
[..]
b.
akcīzes preču glabāšanu, nepiemērojot atliktās nodokļa maksāšanas režīmu, ja nav iekasēts akcīzes nodoklis saskaņā ar piemērojamiem Savienības un valsts tiesību aktiem;
[..].”
20
Šī likuma 66. panta 1. punktā noteikts:
“Saskaņā ar nosacījumiem un ierobežojumiem, kas jānosaka ar vispārēju administratīvu pasākumu, no akcīzes nodokļa ir atbrīvota tādu minerāleļļu nodošana patēriņam, ko izmanto:
a.
kuģu dzinējspēkam vai kuģa vajadzībām;
[..].”
Akcīzes nodokļa likuma īstenošanas rīkojums
21
Saskaņā ar Uitvoeringsbesluit accijns (Akcīzes nodokļa likuma īstenošanas rīkojums), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, 19. pantu:
“Minerāleļļu, ko izmanto kuģu piedziņai vai to vajadzībām, nodošana patēriņam ir atbrīvota no nodokļa, ja:
[..].”
22
Šī rīkojuma 20. panta 2. punktā paredzēts:
“Šīs regulas 19. pantā paredzēto atbrīvojumu no akcīzes nodokļa attiecībā uz vidēji smagām eļļām un gāzeļļu piešķir tikai tad, ja šīm eļļām ir [Akcīzes nodokļa likuma] 1.a panta 3. punktā minētais marķējums.”
Akcīzes nodokļa likuma īstenošanas noteikumi
23
Uitvoeringsregeling accijns (Akcīzes nodokļa likuma īstenošanas noteikumi) 13. panta 2. punktā, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, bija noteikts:
“Gāzeļļai kā [Akcīzes nodokļa likuma] 1.a panta 3. punktā minētais marķieris tiek pievienots: vismaz 6 grami un ne vairāk kā 9 grami Solvent Yellow 124 uz 1000 litriem un vieglajai eļļai arī pietiekams krāsvielas daudzums, lai radītu labi redzamu un pastāvīgu sarkanu krāsu.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
24
X, kurš pastāvīgi dzīvo Vācijā, ir īpašnieks ar dzinēju aprīkotam tankkuģim, ko tas izmanto, lai pa ūdensceļiem Savienības teritorijā par maksu pārvadātu minerāleļļas trešo personu vārdā (turpmāk tekstā – “tankkuģis”). Šis tankkuģis ir aprīkots ar divām degvielas tvertnēm, ko izmanto tā piedziņai paredzētās degvielas uzglabāšanai.
25
2016. gada 7. jūnijā kontrolē, kas tika veikta, kad tankkuģis atradās Amsterdamas‑Reinas kanālā (Nīderlande), Belastingdienst/Muita (Nodokļu un muitas dienests, Nīderlande) kontrolieri paņēma paraugus no tvertnēs glabātās dīzeļdegvielas. Dienesta laboratorijas veiktajā šo paraugu analīzē tostarp atklājās, ka šajos paraugos esošais marķiera Solvent Yellow 124 daudzums katrā no abām tvertnēm attiecīgi bija 5 grami uz 1000 litriem un 4,4 grami uz 1000 litriem, t.i., mazāks daudzums nekā minimālais 6 gramu daudzums uz 1000 litriem, kas tiek prasīts dīzeļdegvielas nodošanai patēriņam, piemērojot atbrīvojumu no akcīzes nodokļa.
26
Uzskatot, ka tādējādi attiecīgā dīzeļdegviela neatbilst visiem nosacījumiem, kas nepieciešami, lai varētu piemērot atbrīvojumu no akcīzes nodokļa, inspecteur van de Belastingdienst/Douane (Nodokļu un muitas dienesta inspektors; turpmāk tekstā – “inspektors”) 2017. gada 30. janvārī paziņoja X savu nodomu noteikt viņam akcīzes nodokļa uzrēķinu tāpēc, ka, pirmkārt, marķiera Solvent Yellow 124 saturs šajā dīzeļdegvielā bija mazāks par minimālo prasīto un, otrkārt, tāpēc, ka minēto dīzeļdegvielu viņš glabāja kā tankkuģa īpašnieks un kapteinis, lai gan par to pašu dīzeļdegvielu nebija iekasēts saskaņā ar piemērojamajām Savienības un valsts tiesību normām maksājamais akcīzes nodoklis.
27
Pēc tam, kad X bija iesniedzis savus apsvērumus, inspektors izdeva paziņojumu par uzrēķinu it īpaši attiecībā uz akcīzes nodokli, kas maksājams par tvertnēs konstatēto dīzeļdegvielu.
28
Izskatot inspektora iesniegto apelācijas sūdzību par rechtbank Gelderland (Gelderlandes tiesa, Nīderlande) spriedumu, Gerechtshof Arnhem‑Leeuwarden (Arnemas‑Leuvardenas apelācijas tiesa, Nīderlande) 2019. gada 19. novembra spriedumā uzskatīja, ka šāds nodokļa uzrēķins X ir piemērots pamatoti.
29
Šī tiesa konstatēja, ka tankkuģa degvielas tvertnēs kontrolētā dīzeļdegviela bija akcīzes prece, ka datumā, kad nodokļu un muitas iestāde veica kontroli, uz šo dīzeļdegvielu neattiecās atliktās nodokļa maksāšanas režīms un ka X bija faktiskas pilnvaras rīkoties ar minēto dīzeļdegvielu. Minētā tiesa arī uzskatīja, ka uz attiecīgo dīzeļdegvielu nevar attiecināt atbrīvojumu no akcīzes nodokļa, jo tā neatbilst tā piemērošanai nepieciešamajam nosacījumam par marķiera Solvent Yellow 124 klātbūtni piemērojamajā tiesiskajā regulējumā paredzētajās proporcijās.
30
Turklāt Gerechtshof Arnhem‑Leeuwarden (Arnemas‑Leuvardenas apelācijas tiesa) uzskatīja, ka saskaņā ar piemērojamajiem Nīderlandes tiesību aktiem akcīzes nodokļa iekasējamībai nav nepieciešams, lai X būtu zinājis vai viņam būtu bijis jāzina, ka dīzeļdegvielai piemērojamais akcīzes nodoklis nav iekasēts saskaņā ar atbilstošajām tiesību normām.
31
Šī tiesa arī uzskatīja, ka, lai veiktu akcīzes nodokļa uzrēķinu Akcīzes nodokļa likuma 2. panta 1. punkta ievaddaļā un b) apakšpunktā definētā nodokļa iekasējamības gadījuma dēļ, nodokļu un muitas dienestam nebija jāpierāda, ka par konteineru tvertnēs esošo dīzeļdegvielu nav iekasēts nekāds akcīzes nodoklis, bet personai, kas atsaucas uz atbrīvojumu no nodokļa, bija jāiesniedz pierādījumi, ka tā atbilst nosacījumiem, lai to saņemtu.
32
Visbeidzot minētā tiesa uzskatīja, ka ir samērīgi attiecīgā atbrīvojuma piemērošanu pakārtot nosacījumam, ka kontrolētajā dīzeļdegvielā fiskālais marķieris ir pietiekamā daudzumā, jo šis marķieris ļauj pārbaudīt to preču izmantošanu, uz kurām attiecas šis atbrīvojums, un ka tas ir būtisks nosacījums, lai nodrošinātu pareizu un skaidru Akcīzes nodokļa likuma 66. panta 1. punkta ievaddaļā un a) apakšpunktā paredzētā atbrīvojuma piemērošanu, kā arī lai novērstu krāpšanu, izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un ļaunprātīgu izmantošanu.
33
X par Gerechtshof Arnhem‑Leeuwarden (Arnemas‑Leuvardenas apelācijas tiesa) spriedumu iesniedza kasācijas sūdzību Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa), kas ir iesniedzējtiesa.
34
Pēdējā minētā norāda, ka Akcīzes nodokļa likuma 66. panta 1. punkta ievaddaļā un a) apakšpunktā, kura mērķis tostarp ir īstenot Direktīvas 2003/96 14. panta 1. punkta c) apakšpunktu, paredzēti konkrēti nosacījumi atbrīvojumam no akcīzes nodokļa minerāleļļām. It īpaši no Akcīzes nodokļa īstenošanas rīkojuma 20. panta 2. punkta un 19. panta izriet, ka vieglajām eļļām un dīzeļdegvielai jāietver tādi identifikācijas līdzekļi, kādi paredzēti Akcīzes nodokļa likuma 1.a panta 3. punktā. Šajā pēdējā minētajā tiesību normā, kopsakarā ar Akcīzes nodokļa īstenošanas rīkojuma 13. panta 2. punktu, tādējādi paredzēts, ka, lai saņemtu šo atbrīvojumu, dīzeļdegvielai jābūt identifikācijas zīmei, ko veido 6–9 grami marķiera Solvent Yellow 124 uz 1000 litriem, un ka vieglajai dīzeļdegvielai jāpievieno pietiekams krāsvielas daudzums, lai tai piešķirtu redzamu un pastāvīgu sarkanu krāsu.
35
Iesniedzējtiesa norāda, ka šī prasība atspoguļo dalībvalstu pienākumu saskaņā ar Direktīvas 95/60 1. panta 1. punktu kopsakarā ar Īstenošanas lēmuma 2011/544 1. pantu, savukārt šīs direktīvas 4. pantā dalībvalstīm piešķirta iespēja pievienot valsts krāsu vai marķieri.
36
Šī tiesa uzskata, ka šajā gadījumā rodas jautājums, vai šajās tiesību normās paredzētā prasība par fiskālo marķējumu var ietekmēt Direktīvas 2003/96 14. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētā atbrīvojuma no akcīzes nodokļa piemērošanu.
37
Minētā tiesa uzskata, ka nodokļu marķiera pievienošana ļauj kompetentajām iestādēm vienkārši un efektīvi pārbaudīt, vai minerāleļļas tiek izmantotas tiesību normās, kurās paredzēts atbrīvojums no akcīzes nodokļa vai samazinātas akcīzes nodokļa likmes piemērošana, paredzētajiem mērķiem.
38
Tomēr, ja tiek konstatēts, ka attiecīgās minerāleļļas tiek izmantotas tādiem mērķiem, kas saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu ir nosacījums, lai varētu saņemt atbrīvojumu no akcīzes nodokļa, un ka nav konstatēts nekāds nodokļu ieņēmumu zaudējums, atteikums piemērot šo atbrīvojumu varētu pārsniegt to, kas nepieciešams, lai novērstu šo eļļu neatbilstošu izmantošanu.
39
Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa) uzskata, ka, lai atrisinātu tajā izskatāmo strīdu, jānosaka, vai kompetentajai valsts iestādei ir pienākums nepiemērot Direktīvas 2003/96 14. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzēto pienākumu piešķirt atbrīvojumu no akcīzes nodokļa, ja Savienības tiesībās paredzētais fiskālais marķieris nav pietiekamā proporcijā tankkuģa tvertnē esošajai dīzeļdegvielai, lai gan, pirmkārt, pierādīts, ka šī dīzeļdegviela tiek izmantota kuģošanai Savienības ūdeņos, un, otrkārt, nav nekādu norāžu, kas varētu radīt aizdomas par krāpšanu, ļaunprātīgu izmantošanu vai izvairīšanos no nodokļu maksāšanas.
40
Iesniedzējtiesa uzsver, ka nodokļu un muitas iestādes veiktās pārbaudes laikā, pirmkārt, tvertnēs esošā dīzeļdegviela bija iekrāsota sarkanā krāsā un tajā pietiekamā proporcijā nebija marķiera Solvent Yellow 124, otrkārt, X iesniedza iegādes pierādījumus, lai pierādītu, ka viņam divas reizes neilgi pirms kontroles degvielas piegādātāji, kuriem attiecīgi Nīderlandē un Vācijā atļauts piegādāt dīzeļdegvielu, nemaksājot akcīzes nodokli, piegādāja dīzeļdegvielu, kas atrodas uz tankkuģa, un, treškārt, ne tad, ne arī vēlāk nav konstatēts neviens fakts vai apstāklis, kas ļautu pietiekami konstatēt, ka X ir bijis iesaistīts krāpšanā, ļaunprātīgā izmantošanā vai krāpšanā akcīzes nodokļa jomā.
41
Iesniedzējtiesas ieskatā – ja Tiesa uzskatītu, ka šajos apstākļos dīzeļdegviela nevar saņemt Direktīvas 2003/96 14. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu, tad būtu jāatbild uz jautājumu, kurš jāuzskata par atbildīgu par akcīzes nodokļa samaksu – degvielas piegādātājs vai kuģa kapteinis.
42
Šajā ziņā, ja Tiesa uzskatītu, ka akcīzes nodoklis jāmaksā, pamatojoties uz Direktīvas 2008/118 7. panta 2. punkta b) apakšpunktā minēto ar šādu nodokli apliekamo preču glabāšanu, varētu noteikt, ka persona, kurai jāmaksā akcīzes nodoklis, kas kļuvis iekasējams, ir šo preču glabātājs saskaņā ar šīs direktīvas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu. Šajā ziņā iesniedzējtiesa uzskata, ka no Tiesas judikatūras, kas paredzēta 2021. gada 10. jūnija spriedumā Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Nevainīgs starpnieks) (C‑279/19, EU:C:2021:473, 28.–30. punkts), izriet, ka Savienības tiesībās nav prasīts, lai persona, kurai jāmaksā akcīzes nodoklis, būtu apzinājusies vai tai saprātīgi būtu bijis jāzina par akcīzes nodokļa, kas maksājams par attiecīgajām precēm, iekasējamību saskaņā ar minētās direktīvas 7. panta 2. punkta b) apakšpunktu.
43
Šādos apstākļos Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlandes Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Direktīvas [2003/96] 14. panta 1. punkta c) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētais atbrīvojums no nodokļa attiecas uz energoproduktiem, par kuriem konstatēts, ka tie tiek izmantoti kuģu piedziņai braucienos Savienības iekšējos ūdeņos – pat ja šādas izmantošanas laikā šie energoprodukti (šajā gadījumā – dīzeļdegviela) nesatur minimālo nepieciešamā marķiera Solvent Yellow 124 daudzumu, ja nodokļu iestādēm nav viena vai vairāku pierādījumu, kas liecinātu, ka kuģa īpašnieks vai operators, vai tā pārstāvis uz kuģa (kapteinis) ir iesaistīts tādās darbībās kā akcīzes nodokļa nemaksāšana, ļaunprātīga izmantošana vai izvairīšanās no akcīzes nodokļa maksāšanas par tā glabāto dīzeļdegvielu?
2)
Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai Direktīvas [2008/118] 7. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja konstatēts, ka iekšējo ūdensceļu kuģa tvertnē ir tikai dīzeļdegviela, kuras izcelsme ir degvielas piegādātājs, kam ar nodokļu iestāžu atļauju ir atļauts nodot šo dīzeļdegvielu patēriņam, nemaksājot akcīzes nodokli, vienkārši fakts, ka dīzeļdegviela nesatur minimālo nepieciešamā marķiera Solvent Yellow 124 daudzumu, nozīmē, ka akcīzes nodoklis kļūst iekasējams tikai brīdī, kad šī dīzeļdegviela ir iepriekš nodota patēriņam saskaņā ar minētās direktīvas 7. panta 2. punkta a) apakšpunktu?
3)
Ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša un ja tāpēc šajā situācijā piemērojams Direktīvas [2008/118] 7. panta 2. punkta b) apakšpunkts, vai Savienības tiesībās paredzētais samērīguma princips nepieļauj to, ka akcīzes nodoklis, kas kļuvis maksājams saskaņā ar Direktīvas [2008/118] 7. panta 2. punkta b) apakšpunktu, atbilstoši šīs direktīvas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam tiek iekasēts no kuģa kapteiņa, kurš glabā akcīzes preces, pat ja šai personai nebija pamata apšaubīt, ka dīzeļdegviela ir piegādāta, piemērojot atbrīvojumu no akcīzes nodokļa saskaņā ar Savienības un valsts tiesību aktiem?
4)
Vai, atbildot uz trešo jautājumu, ir svarīgi, ka kapteinis savu funkciju veic nevis saskaņā ar darba tiesiskajām attiecībām, bet vienlaikus ir kuģa īpašnieks?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
44
Vispirms jānorāda, ka pamatlieta izriet no akcīzes nodokļa uzlikšanas dīzeļdegvielai, kas atrodas X tankkuģa tvertnēs, jo uz šo dīzeļdegvielu neattiecās Savienības tiesībām atbilstošs fiskālais marķējums tāpēc, ka tajā marķieris Solvent Yellow 124 bija mazākā proporcijā par minimālo likmi 6 grami uz 1000 litriem, kas paredzēta Direktīvas 95/60 1. panta 1. punktā kopsakarā ar Īstenošanas lēmuma 2011/544 1. pantu.
45
Iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai šis apstāklis vien attaisno atteikumu piešķirt Direktīvas 2003/96 14. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu, lai gan, pirmkārt, ir pierādīts, ka minētā dīzeļdegviela tika izmantota par degvielu kuģošanai Savienības iekšējos ūdeņos, un, otrkārt, nav nekādu norāžu, kas varētu radīt aizdomas par krāpšanu, ļaunprātīgu izmantošanu vai izvairīšanos no nodokļu maksāšanas.
46
Šajā ziņā jāatgādina, ka ar LESD 267. pantu iedibinātās sadarbības procedūras ietvaros starp valstu tiesām un Tiesu tai jāsniedz valsts tiesai lietderīga atbilde, kas atļautu izlemt tās izskatīšanā esošo lietu. Šajā aspektā Tiesai attiecīgā gadījumā var nākties ne tikai pārformulēt tai uzdoto jautājumu, bet arī ņemt vērā tādas Savienības tiesību normas, uz kurām valsts tiesa sava jautājuma izklāstā nav atsaukusies (spriedums, 2023. gada 19. janvāris, CIHEF u.c., C‑147/21, EU:C:2023:31, 24. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
47
Šajā gadījumā Direktīvas 2003/96 14. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzēts, ka dalībvalstis saskaņā ar nosacījumiem, kurus tās nosaka, lai nodrošinātu pareizu un tūlītēju šo atbrīvojumu piemērošanu un novērstu nodokļu nemaksāšanu, apiešanu vai ļaunprātīgu izmantošanu, atbrīvo no nodokļa energoproduktus, ko piegādā izmantošanai par degvielu vai kurināmo kuģošanai Savienības ūdeņos, izņemot privātus izpriecu kuģus.
48
Šajā ziņā jāuzsver, ka jēdziens “Savienības ūdeņi” šīs tiesību normas izpratnē jāsaprot tādējādi, ka tas ietver ūdeņus, kuros parasti notiek kuģošana komerciāliem mērķiem (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2007. gada 1. marts, Jan De Nul, C‑391/05, EU:C:2007:126, 26. punkts).
49
Pirmais prejudiciālais jautājums attiecas uz energoprodukta izmantošanu par degvielu kuģošanai pa Savienības iekšējiem ūdensceļiem. Uz šādu izmantošanu attiecas Direktīvas 2003/96 15. panta 1. punkta f) apakšpunkts, saskaņā ar kuru dalībvalstis, veicot fiskālo kontroli, tostarp var piemērot pilnīgus vai daļējus atbrīvojumus no nodokļa vai nodokļu līmeņa samazinājumus, it īpaši energoproduktiem, kurus paredzēts izmantot par degvielu vai kurināmo kuģošanai iekšējos ūdensceļos, kas nav privāti izpriecu kuģi.
50
Iztaujāta šajā ziņā tiesas sēdē, Nīderlandes valdība apstiprināja, ka Nīderlandes Karaliste ir izmantojusi šo iespēju, savās valsts tiesībās atbrīvojot no nodokļa produktus, kas tiek piegādāti izmantošanai par motordegvielu vai kurināmo gan kuģošanai Savienības ūdeņos, gan kuģošanai pa Savienības iekšējiem ūdensceļiem.
51
Šādos apstākļos jāsaprot, ka ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2003/96 15. panta 1. punkta f) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru atbrīvojums no akcīzes nodokļa dīzeļdegvielai, kas tiek piegādāta izmantošanai par degvielu kuģošanai pa Savienības iekšējiem ūdensceļiem, tiek atteikts, jo šī dīzeļdegviela nav fiskāli marķēta atbilstoši Savienības tiesību prasībām, lai gan, pirmkārt, ir pierādīts, ka minētā dīzeļdegviela tiek izmantota šādā nolūkā, un, otrkārt, nav nekādu norāžu, kas varētu radīt aizdomas par krāpšanu, ļaunprātīgu izmantošanu vai izvairīšanos no nodokļu maksāšanas.
52
Pastāvīgajā judikatūrā paredzēts, ka, lai noteiktu Savienības tiesību normas tvērumu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un tiesiskā regulējuma, kurā šī norma ietverta, mērķi (spriedums, 2024. gada 13. jūnijs, Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy (Faktiskās elektroenerģijas izmaksas), C‑266/23, EU:C:2024:506, 28. punkts un tajā minētā judikatūra).
53
Pirmkārt, attiecībā uz Direktīvas 2003/96 15. panta 1. punkta f) apakšpunkta formulējumu, kas atgādināts šī sprieduma 49. punktā, jānorāda, ka saskaņā ar šīs tiesību normas formulējumu attiecīgajiem energoproduktiem piemērojamais atbrīvojums no nodokļa vai nodokļa līmeņa samazinājums tiek piešķirts atkarībā no izmantošanas, kurai tie paredzēti.
54
It īpaši, kā izriet no šīs tiesību normas, ievērojot šīs direktīvas 14. panta 1. punkta c) apakšpunkta otro daļu, šādi dalībvalstīm piešķirtā iespēja, ciktāl tā izslēdz privātus izklaides kuģus, attiecas tikai uz energoproduktiem, kurus izmanto par degvielu kuģošanai pa Savienības iekšējiem ūdensceļiem komerciāliem mērķiem, proti, izmantošanu, kur kuģis tiek tieši izmantots pakalpojumu sniegšanai par atlīdzību (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada 16. septembris, Komisija/Itālija (Akcīzes nodokļi – Izpriecu kuģu degviela), C‑341/20, EU:C:2021:744, 33. un 34. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra.
55
Tādējādi no Direktīvas 2003/96 15. panta 1. punkta f) apakšpunkta formulējuma izriet, ka dalībvalstīm tostarp ir tiesības atbrīvot no šajā direktīvā paredzētā nodokļa tādu energoproduktu kā dīzeļdegviela ar nosacījumu, ka to izmanto par degvielu kuģošanai Savienības iekšējos ūdeņos komerciālos nolūkos.
56
Otrkārt, attiecībā uz kontekstu, kādā iekļaujas Direktīvas 2003/96 15. panta 1. punkta f) apakšpunkts, jāuzsver, ka šīs direktīvas vispārējā sistēma ir balstīta uz principu, saskaņā ar kuru energoproduktiem uzliek nodokli atkarībā no to faktiskās izmantošanas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 25. aprīlis, Bitulpetrolium Serv, C‑657/22, EU:C:2024:353, 23. punkts un tajā minētā judikatūra).
57
Tāpēc rīcības brīvība, kas ir dalībvalstīm, īstenojot šīs direktīvas 15. panta 1. punkta f) apakšpunktā paredzēto iespēju, nevar sniegties tiktāl, lai apšaubītu šo principu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 25. aprīlis, Bitulpetrolium Serv, C‑657/22, EU:C:2024:353, 24. punkts un tajā minētā judikatūra).
58
Šajā gadījumā iesniedzējtiesa uzsver, ka, lai gan pamatlietā aplūkotā dīzeļdegviela nav marķēta ar Savienības tiesību prasībām atbilstošu fiskālo marķējumu, ir pierādīts, ka šī dīzeļdegviela tika izmantota kā degviela kuģošanai pa Savienības iekšējiem ūdensceļiem.
59
Protams, kā izklāstīts šī sprieduma 44. punktā, dalībvalstīm saskaņā ar Direktīvas 95/60 1. pantu kopsakarā ar tās trešo apsvērumu, ir pienākums piemērot fiskālās marķēšanas sistēmu tostarp dīzeļdegvielai, kas netiek aplikta ar nodokli pilnā apmērā (spriedums, 2018. gada 17. oktobris, Komisija/Apvienotā Karaliste, C‑503/17, EU:C:2018:831, 44. punkts).
60
Tādējādi šīs direktīvas, kas pieņemta saskaņā ar Direktīvas 92/81, kura atcelta un aizstāta ar Direktīvu 2003/96, 9. panta noteikumiem, kā tas izriet no tās pirmā līdz trešā apsvēruma kopsakarā ar Direktīvas 2003/96 30. panta otro daļu, mērķis ir papildināt šo direktīvu un veicināt iekšējā tirgus izveidi un pienācīgu darbību, ļaujot visā Savienībā viegli un ātri identificēt dīzeļdegvielu, uz kuru neattiecas parastais nodokļu līmenis (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 17. oktobris, Komisija/Apvienotā Karaliste, C‑503/17, EU:C:2018:831, 46. punkts un tajā minētā judikatūra).
61
Šajā ziņā jānorāda, ka Direktīvas 95/60 3. pantā dalībvalstīm noteikts pienākums, pirmkārt, veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tiek novērsta marķēto preču ļaunprātīga izmantošana, un, otrkārt, paredzēt, ka šāda ļaunprātīga izmantošana tiek uzskatīta par attiecīgās dalībvalsts tiesību aktu pārkāpumu.
62
Tādējādi šajā direktīvā paredzētā minerāleļļu fiskālā marķējuma mērķis vispirms ir ļaut kontrolēt un vajadzības gadījumā sodīt tādu energoproduktu izmantošanu, kuri ir atbrīvoti no nodokļa vai kuriem tiek piemērota samazināta akcīzes nodokļa likme, mērķiem, kuriem Savienības tiesībās nav nedz paredzēta, nedz atļauta iespēja atkāpties no akcīzes nodokļa uzlikšanas.
63
Savukārt, kā būtībā apgalvo Komisija, nepareiza marķēšana, nepastāvot norādēm par krāpšanas esamību, nevar būt šķērslis Direktīvā 2003/96 paredzēto atbrīvojumu no akcīzes nodokļa vai tā apmēra samazinājuma piemērošanai, ja ir izpildīti nosacījumi, kuriem ir pakļauta šī piemērošana, piemēram, kā tas ir šajā gadījumā, izmantošana par degvielu kuģošanai komerciāliem mērķiem pa Savienības iekšējiem ūdensceļiem.
64
Treškārt, attiecībā uz Direktīvas 2003/96 mērķiem vispirms jānorāda, ka šī direktīva, paredzot energoproduktu un elektroenerģijas saskaņotas aplikšanas ar nodokli režīmu, atbilstoši tās 2.–5. un 24. apsvērumam ir vērsta uz to, lai veicinātu iekšējā tirgus pareizu darbību enerģētikas nozarē, izvairoties no konkurences kropļošanas (spriedums, 2018. gada 7. marts, Cristal Union, C‑31/17, EU:C:2018:168, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
65
Lai nodrošinātu pareiza nodokļu līmeņa piemērošanu energoproduktiem, uz kuriem attiecas šī direktīva, un tādējādi novērstu konkurences izkropļojumus starp attiecīgajiem saimnieciskās darbības subjektiem, jāļauj kompetentajām iestādēm efektīvi pārbaudīt, vai šāds produkts tiek izmantots mērķiem, kas paredzēti atbrīvojuma vai samazinātās nodokļa likmes piemērošanai.
66
Šajā ziņā dīzeļdegvielas un petrolejas fiskāls marķējums, protams, ir pasākums, kura mērķis ir nodrošināt ar Direktīvu 2003/96 izveidotā saskaņotā energoproduktu aplikšanas ar nodokli režīma pareizu darbību, ļaujot dalībvalstu nodokļu iestādēm nodrošināt, ka šīs minerāleļļas tiek apliktas ar nodokli atkarībā no to faktiskās izmantošanas.
67
Tomēr Direktīvā 95/60 paredzētā prasība par fiskālo marķējumu nevar ļaut dalībvalstīm atbilstoši rīcības brīvībai, kas tām ir saskaņā ar Direktīvas 2003/96 15. panta 1. punkta f) apakšpunktu, pakļaut atbrīvojumu no akcīzes nodokļa vai samazinātas akcīzes nodokļa likmes piemērošanu šīs prasības ievērošanai, ko ar šo tiesību normu tām ir atļauts noteikt tostarp energoproduktiem, kurus izmanto par degvielu kuģošanai pa iekšējiem ūdensceļiem komerciālos nolūkos.
68
Citādi būtu tikai tad, ja attiecīgais uzņēmējs būtu apzināti piedalījies krāpšanā nodokļu jomā, kas apdraudējusi energoproduktu un elektroenerģijas aplikšanas ar nodokli režīma darbību, vai ja prasības par fiskālo marķējumu neizpildes rezultātā tiktu kavēts sniegt drošus pierādījumus par to, ka dīzeļdegviela izmantota, lai piemērotu samazinātu nodokļu līmeni vai atbrīvojumu no tā (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2018. gada 20. jūnijs, Enteco Baltic, C‑108/17, EU:C:2018:473, 59. punkts un tajā minētā judikatūra).
69
Šajā gadījumā tomēr jāuzsver, kā izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, ka pamatlietā nav norāžu, kas varētu radīt aizdomas par krāpšanu, ļaunprātīgu izmantošanu vai izvairīšanos no nodokļu maksāšanas.
70
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz pirmo jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2003/96 15. panta 1. punkta f) apakšpunkts kopsakarā ar Direktīvas 95/60 1. pantu jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru atbrīvojums no akcīzes nodokļa dīzeļdegvielai, kas tiek piegādāta izmantošanai par degvielu kuģošanai pa Savienības iekšējiem ūdensceļiem, tiek atteikts, jo šī dīzeļdegviela nav fiskāli marķēta atbilstoši Savienības tiesību prasībām, lai gan, pirmkārt, ir pierādīts, ka minētā dīzeļdegviela tiek izmantota šādā nolūkā, un, otrkārt, nav nekādu norāžu, kas varētu radīt aizdomas par krāpšanu, ļaunprātīgu izmantošanu vai izvairīšanos no nodokļu maksāšanas.
Par otro līdz ceturto jautājumu
71
Ņemot vērā atbildi uz pirmo jautājumu, uz otro līdz ceturto jautājumu nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
72
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:
Padomes Direktīvas 2003/96/EK (2003. gada 27. oktobris), kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/75/EK, 15. panta 1. punkta f) apakšpunkts kopsakarā ar Padomes Direktīvas 95/60/EK (1995. gada 27. novembris) par vieglās dīzeļdegvielas un petrolejas fiskālu marķēšanu 1. pantu
jāinterpretē tādējādi, ka
tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru atbrīvojums no akcīzes nodokļa dīzeļdegvielai, kas tiek piegādāta izmantošanai par degvielu kuģošanai pa Eiropas Savienības iekšējiem ūdensceļiem, tiek atteikts, jo šī dīzeļdegviela nav fiskāli marķēta atbilstoši Savienības tiesību prasībām, lai gan, pirmkārt, ir pierādīts, ka minētā dīzeļdegviela tiek izmantota šādā nolūkā, un, otrkārt, nav nekādu norāžu, kas varētu radīt aizdomas par krāpšanu, ļaunprātīgu izmantošanu vai izvairīšanos no nodokļu maksāšanas.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – holandiešu.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.