62007CJ0391
TIESAS SPRIEDUMS (pirmā palāta)
2008. gada 4. decembrī (
*1
)
“Regula (EK) Nr. 800/1999 — Eksporta kompensācijas lauksaimniecības produktiem — 16. pants — Diferencēta kompensācija — Pierādījums par ievedmuitas formalitāšu nokārtošanu — Transporta dokumenta kopijas vai fotokopijas iesniegšana — Regula (EK) Nr. 1501/95 — Eksporta kompensāciju piešķiršana labības tirgū — 13. pants — Atkāpe no Regulas Nr. 800/1999 16. panta noteikumiem”
Lieta C-391/07
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Finanzgericht Hamburg (Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2007. gada 30. jūlijā un kas Tiesā reģistrēts 2007. gada 20. augustā, tiesvedībā
Glencore Grain Rotterdam BV
pret
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
.
TIESA (pirmā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs P. Janns [P. Jann], tiesneši M. Ilešičs [M. Ilešič] (referents), A. Ticano [A. Tizzano], E. Levits un Ž. Ž. Kāzels [J.-J. Kasel],
ģenerāladvokāte E. Šarpstone [E. Sharpston],
sekretāre K. Štranca-Slavičeka [K. Sztranc-Sławiczek], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu pēc 2008. gada 12. jūnija tiesas sēdes,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
—
Glencore Grain Rotterdam BV vārdā — L. Haringss [L. Harings] un K. Bitners [C. Bittner], Rechtsanwälte,
—
Hauptzollamt Hamburg-Jonas vārdā — G. Zēbere [G. Seber], pārstāve,
—
Eiropas Kopienu Komisijas vārdā — J. Šīferers [J. Schieferer] un F. Erlbahers [F. Erlbacher], pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2008. gada 18. septembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 13. pantu Komisijas 1995. gada 29. jūnija Regulā (EK) Nr. 1501/95, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EEK) Nr. 1766/92 attiecībā uz labības eksporta kompensāciju piešķiršanu un pasākumiem, kas jāveic, labības tirgū rodoties traucējumiem (OV L 147, 7. lpp.), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 1997. gada 1. jūlija Regulu (EK) Nr. 1259/97 (OV L 174, 10. lpp.; turpmāk tekstā — “Regula Nr. 1501/95”).
2
Šis lūgums tika iesniegts Glencore Grain Rotterdam BV (turpmāk tekstā — “Glencore”) prāvā pret Hauptzollamt Hamburg-Jonas [Hamburgas–Jonas Galveno muitas pārvaldi] (turpmāk tekstā — “Hauptzollamt”) par kompensāciju, kas piemērojama 3041886 kg rudzu partijai, kura eksportēta uz Krieviju.
Atbilstošās tiesību normas
Regula (EEK) Nr. 3665/87
3
Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3665/87, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 351, 1. lpp.), trešais un divpadsmitais apsvērums bija formulēti šādi:
“tā kā vispārīgie noteikumi, ko noteikusi Padome, paredz izmaksāt kompensāciju pēc tam, kad iesniegti pierādījumi par to, ka produkti ir eksportēti no Kopienas; tā kā, lai jēdzienu “eksports no Kopienas” varētu skaidrot konsekventi, būtu jāprecizē, ka produktu uzskata par eksportētu tad, kad to izved no Kopienas muitas teritorijas;
[..]
tā kā, ja kompensācijas likme mainās atkarībā no produkta galamērķa, būtu jāparedz pārbaude, ka produktu patiešām importē tajā trešā valstī vai valstīs, par ko tika noteikta kompensācija; [..].”
4
Atbilstīgi tās 1. panta septītajam ievilkumam ar Regulu Nr. 3665/87, “neierobežojot atkāpes, kas paredzētas Kopienas noteikumos īpašiem produktiem”, tika noteikti sīki izstrādāti vispārīgi noteikumi, kas jāievēro, piemērojot eksporta kompensāciju sistēmu labībai.
5
Noteikumi par diferencētām eksporta kompensācijām bija ietverti šīs regulas 16.–21. pantā.
6
Regulas Nr. 3665/87 18. pantā, redakcijā, kas izriet no Komisijas 1994. gada 5. decembra Regulas (EK) Nr. 2955/94 (OV L 312, 5. lpp.; turpmāk tekstā — “Regula Nr. 3665/87”), bija noteikts:
“1.   Pierādījumu, ka ievedmuitas formalitātes ir nokārtotas, pēc eksportētāja izvēles iesniedz ar vienu no šādiem dokumentiem:
a)
muitas dokumentu vai tā kopiju vai fotokopiju; tādu kopiju vai fotokopiju par autentisku apstiprina tā iestāde, kas apstiprināja dokumenta oriģinālu, oficiāla attiecīgās trešās valsts aģentūra, kāda oficiāla dalībvalsts aģentūra attiecīgajā trešā valstī vai aģentūra, kas atbild par kompensācijas samaksu;
b)
sertifikātu par to, ka produkti ir izkrauti un importēti, ko izdevusi kāda starptautiska kontroles un uzraudzības aģentūra, ko apstiprinājusi kāda dalībvalsts. Attiecīgajā sertifikātā jānorāda ievedmuitas dokumenta datums un numurs.
2.   Ja eksportētājs nevar saņemt dokumentu, kas izvēlēts saskaņā ar 1. punkta a) vai b) apakšpunktu, pat pēc atbilstošu pasākumu veikšanas vai arī ja pastāv šaubas par iesniegtā dokumenta autentiskumu, tad pierādījumu par to, ka ievedmuitas formalitātes ir nokārtotas, var iesniegt ar vienu vai vairākiem šādiem dokumentiem:
[..]
3.   Eksportētāji visos gadījumos iesniedz transporta dokumentu kopiju vai fotokopiju.
4.   Komisija saskaņā ar kārtību, kas noteikta [Padomes 1966. gada 22. septembra] Regulas Nr. 136/66/EEK [par eļļas un tauku tirgus kopīgo organizāciju (OV 1966, L 172, 3025. lpp.)] 38. pantā un citu regulu par tirgu kopīgo organizāciju atbilstošajos pantos, var paredzēt, ka pierādījums par importu, kā minēts 1. un 2. punktā, jāiesniedz ar īpašu dokumentu vai jebkurā citā veidā.” [Neoficiāls tulkojums]
7
Regula Nr. 3665/87, sākot ar 1999. gada 1. jūliju, tika atcelta ar Komisijas 1999. gada 15. aprīļa Regulu (EK) Nr. 800/1999, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 102, 11. lpp., un labojums OV L 180, 53. lpp.).
Regula Nr. 800/1999
8
Regulas Nr. 800/1999 pirmais, otrais un septiņpadsmitais apsvērums ir formulēti šādi:
“(1)
tā kā [..] Regula (EEK) Nr. 3665/87 [..] ir vairākkārt un būtiski grozīta; tā kā jaunu grozījumu gadījumā tā skaidrības labad būtu jāpārstrādā;
(2)
tā kā vispārīgie noteikumi, ko noteikusi Padome, paredz izmaksāt kompensāciju pēc tam, kad iesniegti pierādījumi par to, ka produkti ir eksportēti no Kopienas; tā kā tiesības uz kompensāciju tiek iegūtas, tiklīdz produktus izved no Kopienas tirgus, ja visām trešām valstīm piemēro vienotu kompensācijas likmi; tā kā, ja kompensācijas likme ir diferencēta atkarībā no produktu galamērķa, tad tiesības uz kompensāciju ir atkarīgas no ievešanas trešā valstī;
[..]
(17)
tā kā, ja kompensācijas likmi diferencē atkarībā no eksportēto produktu galamērķa, tad būtu jāiesniedz pierādījums, ka attiecīgais produkts ir importēts trešā valstī; tā kā ievedmuitas formalitāšu kārtošana lielā mērā nozīmē samaksāt piemērojamos ievedmuitas nodokļus, lai šo produktu varētu tirgot attiecīgajā trešā valstī; tā kā, ņemot vērā atšķirīgās situācijas, kas dominē trešās importētājvalstīs, ir vēlams ļaut uzrādīt tādus ievedmuitas dokumentus, kuros ir sniegtas garantijas, ka eksportētie produkti ir sasnieguši savu galamērķi, tajā pat laikā pēc iespējas mazāk kavējot tirdzniecību.”
9
Atbilstoši Regulas Nr. 800/1999 1. panta devītajam ievilkumam ar šo regulu, “neierobežojot atkāpes, kas paredzētas Kopienas noteikumos īpašiem produktiem”, nosaka sīki izstrādātus vispārīgos noteikumus, kas jāievēro, piemērojot eksporta kompensāciju sistēmu labībai.
10
Vispārīgie noteikumi par tiesībām uz eksporta kompensāciju ietverti šīs pašas regulas 3.–13. pantā, savukārt noteikumi par diferencētām eksporta kompensācijām ir paredzēti šīs regulas 14.–19. pantā.
11
Atbilstoši Regulas Nr. 800/1999 14. panta 1. punktam, “ja kompensācijas likme variē atkarībā no galamērķa, tad kompensācijas maksā ar papildu nosacījumiem, kas noteikti, ievērojot 15. un 16. pantu”.
12
Šīs regulas 15. panta 1. un 3. punktā noteikts:
“1.   Produktus importē nemainītā stāvoklī trešā valstī vai kādā no trešām valstīm, kam piemēro kompensāciju, 12 mēnešu laikā pēc dienas, kad pieņēma eksporta deklarāciju, [..];
[..]
3.   Produktu uzskata par importētu, kad ir nokārtotas ievedmuitas formalitātes, jo īpaši tās, kas attiecas uz ievedmuitas nodokļa iekasēšanu trešā valstī.”
13
Atbilstoši šīs pašas regulas 16. panta 1.–4. punktam:
“1.   Pierādījumu, ka ievedmuitas formalitātes ir nokārtotas, pēc eksportētāja izvēles, iesniedz ar vienu no šādiem dokumentiem:
a)
muitas dokuments vai tā kopija vai fotokopija; un tādu kopiju vai fotokopiju par autentisku apstiprina tā iestāde, kas apstiprināja dokumenta oriģinālu, oficiāla attiecīgās trešās valsts aģentūra, kāda oficiāla dalībvalsts aģentūra attiecīgajā trešā valstī vai aģentūra, kas atbild par kompensācijas samaksu;
b)
sertifikāts par to, ka produkti ir izkrauti un importēti, ko sastādījusi kāda starptautiska kontroles un uzraudzības aģentūra, ko apstiprinājusi kāda dalībvalsts saskaņā ar obligātajām prasībām, kas noteiktas 5. punktā. Attiecīgajā sertifikātā jānorāda ievedmuitas dokumenta datums un numurs.
2.   Ja eksportētājs nevar saņemt dokumentu, kas izvēlēts saskaņā ar 1. punkta a) vai b) apakšpunktu, pat pēc atbilstošu pasākumu veikšanas vai arī ja pastāv šaubas par iesniegtā dokumenta autentiskumu, tad pierādījumu par to, ka ievedmuitas formalitātes ir nokārtotas, var iesniegt ar vienu vai vairākiem šādiem dokumentiem:
[..]
3.   Eksportētāji visos gadījumos iesniedz transporta dokumentu kopiju vai fotokopiju.
4.   Komisija saskaņā ar kārtību, kas noteikta Regulas Nr. 136/66/EEK 38. pantā un citu regulu par tirgu kopīgo organizāciju atbilstošajos pantos, var paredzēt, ka pierādījums par importu, kā minēts 1. un 2. punktā, jāiesniedz ar īpašu dokumentu vai jebkurā citā veidā.”
14
Kā atzīmēts šā sprieduma 7. punktā, Regula Nr. 3665/87 tika atcelta un aizstāta ar Regulu Nr. 800/1999. Regulas Nr. 800/1999 54. panta 2. punktā precizēts, ka atsauces visos Kopienas dokumentos uz Regulu Nr. 3665/87 vai uz konkrētiem tās pantiem tiek uzskatītas par atsaucēm uz Regulu Nr. 800/1999 vai tās attiecīgajiem pantiem. No Regulas Nr. 800/1999 I pielikuma izriet, ka Regulas Nr. 3665/87 18. pants atbilst Regulas Nr. 800/1999 16. pantam.
15
Atbilstoši tās 55. panta otrajai daļai Regulu Nr. 800/1999 piemēro no 1999. gada 1. jūlija.
Regula Nr. 1501/95
16
Regulas Nr. 1501/95 četrpadsmitais apsvērums ir formulēts šādi:
“[..] Regulā (EEK) Nr. 3665/87 [..] paredzēts — ja kompensācija atšķiras atkarībā no galamērķa, to izmaksā, ja jo īpaši tiek uzrādīti pierādījumi, ka produkts nepārveidots ir importēts uz konkrētu trešo valsti vai vienu no trešām valstīm, uz kurām veicot importu pienākas kompensācija; tā kā attiecībā uz labību vienīgā kompensācija, kas ir mazāka par kompensāciju, kura piemērojama par eksportu uz trešām valstīm kopumā, ir kompensācija par eksportu uz Šveici un Lihtenšteinu; tā kā lai neradītu šķēršļus lielākai daļai Kopienas eksporta darījumu, pieprasot pierādījumus tam, ka preces nogādātas galapunktā, ir jārod citi līdzekļi, kā nodrošināt to, ka produktus, par kuriem piemēro kompensāciju, kas attiecas uz visām trešām valstīm, neizved uz iepriekšminētajām valstīm; tā kā tālab visos gadījumos, kad eksportu veic pa jūru, būtu jāatceļ prasība uzrādīt pierādījumu, ka preces nogādātas; tā kā apliecību, ko izdevušas dalībvalstu kompetentās iestādes un kur norādīts, ka produkti izvesti no Kopienas muitas teritorijas ar kuģi, kas piemērots jūras satiksmei, uzskata par pietiekamu garantiju.”
17
Regulas Nr. 1501/95 13. pantā ir noteikts:
“Neatkarīgi no Regulas (EEK) Nr. 3665/87 18. panta pierādījums, ka muitas formalitātes, kas vajadzīgas, lai preces laistu apgrozībā, ir nokārtotas, nav jāuzrāda, ja izmaksā kompensāciju, kas noteikta uzaicinājuma uz konkursa kārtībā, ar nosacījumu, ka eksportētājs pierāda, ka vismaz 1500 tonnu no labības produktiem ir izvestas no Kopienas muitas teritorijas ar kuģi, kas piemērots jūras satiksmei.
Šādu pierādījumu sniedz ar šādu kompetentās iestādes vīzu uz Regulas (EEK) Nr. 3665/87 6. pantā minētā kontroleksemplāra, uz vienotā administratīvā dokumenta vai attiecīgās valsts dokumenta, kas apliecina, ka preces ir izvestas no Kopienas muitas teritorijas:
[..]
“Labības eksports pa jūras ceļiem — Regulas (EK) Nr. 1501/95 13. pants”
[..].”
Pamata prāva un prejudiciālais jautājums
18
1999. gada 30. decembrīGlencore lūdza muitas uzraudzību 6725000 kg rudzu eksportam uz Poliju. Kompetentā muitas iestāde šo lūgumu apmierināja un izsniedza Glencore eksporta deklarāciju, atļaujot pirms preces eksportēšanas to uz laiku uzglabāt.
19
2000. gada februārī Glencore lūdza galīgo muitas uzraudzību eksportam uz Krieviju caur Klaipēdas ostu Lietuvā, to sadalot trijās daļās, kas bija attiecīgi 3041886 kg, 3002975 kg un 668709 kg. Muitas iestāde šajā nolūkā izsniedza eksporta deklarācijas ar Regulas Nr. 1501/95 13. panta otrajā daļā minēto norādi.
20
Nav strīda, ka daļēja piegāde 3041886 kg apjomā, kas vienīgā ir strīda priekšmets pamata prāvā, tika veikta, tos transportējot no Lībekas [Lübeck] Vācijā uz Klaipēdu ar kuģi, kas piemērots jūras satiksmei.
21
Pēc Glencore pieprasījuma Hauptzollamt, kā to pieļauj Regulas Nr. 800/1999 24. pants, izmaksāja šai daļai atbilstošo kompensācijas avansa maksājumu ar nosacījumu, ka noteiktajā veidā un laikā tiks iesniegti tiesību apliecinoši pierādījumi.
22
Uzskatot, ka atbilstoši Regulas Nr. 800/1999 16. panta 3. punktam Glencore bija jāiesniedz transporta dokumenti par ceļu no Lībekas līdz galamērķim Krievijā, proti, Nazraņā [Nazran], un konstatējot, ka Glencore bija iesniegusi tikai konosamentu par ceļu no Lībekas uz Klaipēdu, Hauptzollamt ar 2000. gada 2. augusta vēstuli lūdza iesniegt dokumenta kopiju par papildu transportu no Klaipēdas uz Nazraņu.
23
Tā kā noteiktajā termiņā Glencore šo kopiju neiesniedza, Hauptzollamt ar 2001. gada 12. decembra lēmumiem, kas grozīti ar 2004. gada 1. marta lēmumu, atbilstoši Regulas Nr. 800/1999 52. panta 1. punktam un 25. panta 1. punktam, tos lasot kopā, pieprasīja atmaksāt eksporta kompensācijas avansu, kā arī papildu 10 %.
24
Glencore par šiem lēmumiem iesniedza prasību Finanzgericht Hamburg [Hamburgas Finanšu tiesā].
25
Glencore būtībā apgalvo, ka Regulas Nr. 1501/95 noteikumi, kā to atklāj it īpaši tās četrpadsmitais apsvērums, Regulas Nr. 800/1999 16. pantu, tostarp tā 3. punktu, ir padarījuši nepiemērojamus. Tā kā tā ir iesniegusi Regulas Nr. 1501/95 13. pantā prasītos pierādījumus, tā ir izpildījusi kompensācijas saņemšanas nosacījumus.
26
Hauptzollamt apgalvo, ka atbilstoši Regulas Nr. 1501/95 13. pantam pierādījums par to, ka vismaz 1500 tonnu labības produktu ir izvestas no Kopienas muitas teritorijas ar kuģi, kas piemērots jūras satiksmei, aizstāj vienīgi pierādījumu par muitas formalitāšu nokārtošanu. Savukārt eksportētājs netiek atbrīvots no pienākuma iesniegt transporta dokumenta kopiju, kas visos gadījumos prasīta Regulas Nr. 800/1999 16. panta 3. punktā.
27
Iesniedzējtiesa nav pārliecināta, vai Regulas Nr. 1501/95 13. pants, kas ar tajā norādītajiem nosacījumiem atbrīvo eksportētāju no pienākuma pierādīt muitas formalitāšu nokārtošanu, jāinterpretē tādējādi, ka tas eksportētāju atbrīvo arī no Regulas Nr. 800/1999 16. panta 3. punktā paredzētā pienākuma iesniegt transporta dokumenta kopiju.
28
Uzskatot, ka, lai izspriestu tās iztiesājamo lietu, tai ir nepieciešama Regulas Nr. 1501/95 13. panta interpretācija, Finanzgericht Hamburg nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Regulas (EK) Nr. 1501/95 13. pants ir interpretējams tādējādi, ka šā noteikuma otrajā daļā paredzētā pierādījuma iesniegšana atbrīvo ne vien no pienākuma uzrādīt pierādījumu par muitas formalitāšu izpildi saistībā ar laišanu apgrozībā, bet arī no pienākuma iesniegt transporta dokumentu (Regulas (EEK) Nr. 3665/87 18. panta 3. punkts, tagad — Regulas (EK) Nr. 800/1999 16. panta 3. punkts)?”
Par prejudiciālo jautājumu
29
Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 1501/95 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas, ka uzņēmējs iesniedz pierādījumu par to, ka vismaz 1500 tonnu labības produktu ir izvestas no Kopienas muitas teritorijas ar kuģi, kas piemērots jūras satiksmei, to atbrīvo no Regulas Nr. 800/1999 16. panta 3. punktā paredzētā pienākuma iesniegt transporta dokumenta kopiju vai fotokopiju.
30
Gan datumā, kurā Regula Nr. 1501/95 tika pieņemta tās sākotnējā versijā, gan datumā, kurā tās 13. pants tika grozīts ar Regulu Nr. 1259/97, šī panta mērķis bija noteikt atkāpi no Regulas Nr. 3665/87 18. panta.
31
Šādos apstākļos, lai noteiktu, vai, pieņemot Regulu Nr. 1501/95 tās sākotnējā versijā un pēc tam grozot tās 13. pantu, Kopienu likumdevējs vēlējās atbrīvot eksportētājus no pienākuma iesniegt transporta dokumenta kopiju vai fotokopiju, šis pants pirmām kārtām jāinterpretē, ņemot vērā Regulas Nr. 3665/87 18. panta noteikumus.
32
Pirmkārt, Regulas Nr. 3665/87 18. pantā noteikta skaidra atšķirība starp pienākumu iesniegt pierādījumus par muitas formalitāšu nokārtošanu saistībā ar laišanu apgrozībā, kas ir tā 1. un 2. punkta priekšmets, no vienas puses, un tā 3. punktā paredzēto pienākumu iesniegt transporta dokumentu kopiju vai fotokopiju, no otras puses.
33
Šajā sakarā jāuzsver, ka transporta dokuments nav muitas dokuments un tādējādi nevar tikt uzskatīts par pierādījumu par muitas formalitāšu nokārtošanu trešā valstī, kura ir galamērķa valsts.
34
Jāatzīst, ka Regulas Nr. 1501/95 13. pants eksportētāju atbrīvo vienīgi no pienākuma iesniegt pierādījumus par muitas formalitāšu nokārtošanu saistībā ar laišanu apgrozībā.
35
Tādējādi, lai arī Regulas Nr. 1501/95 13. pants sākas ar vārdiem “neatkarīgi no Regulas (EEK) Nr. 3665/87 18. panta”, tas jāinterpretē kā tāds, ar ko tiek paredzēta atkāpe vienīgi no Regulas Nr. 3665/87 18. panta 1. un 2. punkta.
36
Otrkārt, no Regulas Nr. 3665/87 18. panta 4. punkta izriet, ka Komisija saskaņā ar kārtību, kas noteikta Regulas Nr. 136/66 38. pantā un citu regulu par tirgu kopīgo organizāciju atbilstošajos pantos, var paredzēt, ka pierādījums par importu, kā minēts 1. un 2. punktā, jāiesniedz ar īpašu dokumentu vai jebkurā citā veidā.
37
Savukārt Kopienu likumdevējs nekādā veidā nav paredzējis iespēju atkāpties no atšķirīgā Regulas Nr. 3665/87 18. panta 3. punktā paredzētā pienākuma iesniegt transporta dokumentu kopiju vai fotokopiju.
38
Tad, kad tās sākotnējā versijā tika pieņemta Regula Nr. 1501/95 un Regula Nr. 1259/97, Regulas Nr. 136/66 38. pantam atbilstošais attiecīgais noteikums bija Padomes 1992. gada 30. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1766/92 par labības tirgus kopēju organizāciju (OV L 181, 21. lpp.) 23. pants. Šajā pantā tika noteikta procedūra, kādā bija paredzēta Labības pārvaldības komitejas iesaistīšanās.
39
Gan Regula Nr. 1501/95 tās sākotnējā versijā, gan Regula Nr. 1259/97, kā tas izriet no to pēdējiem apsvērumiem, saskaņā ar kuriem šajās regulās paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Labības pārvaldības komitejas atzinumu, tika pieņemtas atbilstoši minētajā pantā paredzētajai procedūrai. Tādējādi ir redzams, ka šīs regulas tika pieņemtas, piemērojot Regulas Nr. 3665/87 18. panta 4. punktu.
40
Tādējādi interpretēt Regulas Nr. 1501/95 13. pantu kā tādu, ar kuru tiek paredzēta atkāpe vienīgi no Regulas Nr. 3665/87 18. panta 1. un 2. punkta, ir Regulas Nr. 3665/87 18. panta 4. punktam atbilstoši.
41
Treškārt, iepriekš sniegtā interpretācija atbilst Regulas Nr. 1501/95 13. panta mērķim.
42
Kā izriet no šīs regulas četrpadsmitā apsvēruma, šā panta mērķis ir neradīt šķēršļus lielākai daļai Kopienas eksporta darījumu, pieprasot eksportētājam pierādījumus, ka preces ir importētas kādā trešā valstī, kura nav Šveice vai Lihtenšteina, un šajā nolūkā ar noteiktiem nosacījumiem pieprasīt pierādījumus tikai par to, ka preces nav tikušas eksportētas uz Šveici vai Lihtenšteinu.
43
Starp Regulas Nr. 3665/87 18. panta 1. un 2. punktā prasītajiem muitas dokumentiem un šā paša panta 3. punktā prasīto transporta dokumentu pastāv atšķirība, kas balstīta uz apsvērumu, ka eksportētājiem pastāv risks saskarties ar grūtībām saņemt muitas dokumentus no trešo valstu, kurās preces tiek importētas, iestādēm, uz kurām tie nevar izdarīt nekādu spiedienu, savukārt šādu līdzīgu grūtību nevar būt attiecībā uz transporta dokumentiem, kuru kopija eksportētājiem ir kā transporta organizētājiem CIF līguma [kurā ir ietverta cena, apdrošināšana un maksa par pārvadājumu] gadījumā, vai arī tie var viegli pieprasīt apliecinātu kopiju no pircējiem FOB [free on board — viss samaksāts] līguma gadījumā saistībā ar līgumiskajām saitēm, kas tos ar tiem saista (šajā sakarā skat. 1990. gada 12. jūlija spriedumu lietā C-155/89 Philipp Brothers, Recueil, I-3265. lpp., 27. punkts).
44
Tādējādi atbrīvot eksportētājus no pienākuma iesniegt pierādījumus par muitas formalitāšu nokārtošanu saistībā ar laišanu apgrozībā trešā valstī, kura ir galamērķa valsts, ņemot vērā grūtības, kas eksportētājiem var būt šo pierādījumu iesniegšanā, tajā pat laikā turpinot pieprasīt, lai tie iesniedz transporta dokumenta kopiju vai fotokopiju, kas nerada tādas pašas grūtības, ir Regulas Nr. 1501/95 13. panta mērķim atbilstoši.
45
Tāpat jāpiebilst, ka, ņemot vērā, ka prasība eksportētājam iesniegt transporta dokumentu attiecībā uz tā eksportētajām precēm vienmēr ir noderīga, lai mazinātu krāpšanas risku, un ka eksportētājam nevar būt sevišķu grūtību iegūt šo dokumentu, pienākums iesniegt šā dokumenta kopiju vai fotokopiju, lai varētu pieprasīt diferencētu eksporta kompensāciju, apstākļos, kuros ir piemērojams Regulas Nr. 1501/95 13. pants, pretēji Glencore apgalvotajam nav pretrunā samērīguma principam.
46
Otrkārt, šī Regulas Nr. 1501/95 13. panta interpretācija ir spēkā arī pēc šajā pantā ietvertās atsauces uz Regulas Nr. 3665/87 18. pantu aizstāšanas ar atsauci uz Regulas Nr. 800/1999 16. pantu.
47
Regulas Nr. 800/1999 16. pants būtībā atkārto Regulas Nr. 3665/87 18. panta saturu.
48
Treškārt, šo Regulas Nr. 1501/95 13. panta interpretāciju apstiprina citas regulas, kas pieņemtas, piemērojot Regulas Nr. 3665/87 18. panta 4. punktu — kā, piemēram, Komisijas 1989. gada 1. septembra Regula (EEK) Nr. 2669/89 par iepirkuma procedūras uzsākšanu bezmaksas olīveļļas piegādei Polijai (OV L 257, 20. lpp.), — vai piemērojot Regulas Nr. 800/1999 16. panta 4. punktu — kā, piemēram, Komisijas 2004. gada 9. janvāra Regula (EK) Nr. 40/2004 par pierādījumu tam, ka ir izpildītas muitas formalitātes cukura ievešanai trešās valstīs, kā paredzēts Regulas (EK) Nr. 800/1999 16. pantā (OV L 6, 17. lpp.), un tai sekojošās regulas, vai Komisijas 2005. gada 18. marta Regula (EK) Nr. 450/2005 par apliecinājumu, ka muitas formalitātes attiecībā uz piena un piena produktu ievešanu trešās valstīs ir nokārtotas atbilstīgi 16. pantam Regulā (EK) Nr. 800/1999 (OV L 74, 30. lpp.).
49
Lai arī ir redakcionāla rakstura atšķirības, jāatzīst, ka neviena no šīm regulām eksportētāju neatbrīvo no pienākuma iesniegt transporta dokumenta kopiju vai fotokopiju.
50
Tādējādi uz prejudiciālo jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 1501/95 13. pants jāinterpretē tādējādi, ka tas, ka uzņēmējs iesniedz pierādījumu par to, ka vismaz 1500 tonnu labības produktu ir izvestas no Kopienas muitas teritorijas ar kuģi, kas piemērots jūras satiksmei, to neatbrīvo no Regulas Nr. 800/1999 16. panta 3. punktā paredzētā pienākuma iesniegt transporta dokumenta kopiju vai fotokopiju.
Par tiesāšanās izdevumiem
51
Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
Komisijas 1995. gada 29. jūnija Regulas (EK) Nr. 1501/95, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EEK) Nr. 1766/92 attiecībā uz labības eksporta kompensāciju piešķiršanu un pasākumiem, kas jāveic, labības tirgū rodoties traucējumiem, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 1997. gada 1. jūlija Regulu (EK) Nr. 1259/97, 13. pants jāinterpretē tādējādi, ka tas, ka uzņēmējs iesniedz pierādījumu par to, ka vismaz 1500 tonnu labības produktu ir izvestas no Kopienas muitas teritorijas ar kuģi, kas piemērots jūras satiksmei, to neatbrīvo no Komisijas 1999. gada 15. aprīļa Regulas (EK) Nr. 800/1999, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem, 16. panta 3. punktā paredzētā pienākuma iesniegt transporta dokumenta kopiju vai fotokopiju.
[Paraksti]
(
*1
)	 Tiesvedības valoda — vācu.