TIESAS SPRIEDUMS1966. gada 13. jūlijā (*)Apvienotās lietas 56/64 un 58/64Établissements Consten S.à.R.L., Kurbvuā [Courbevoie] (Sēna [Seine]), prasītāja lietā 56/64_ko pārstāv Parīzes Apelācijas instances tiesas [Cour d'Appel de Paris] advokāts Ž. Lasjē [J. Lassier] un kas norādījusi adresi Luksemburgā, Ž. Veltera birojā: J. Welter, avocat-avoué, 6, rueWilly-Goergen_unGrundig-Verkaufs-GmbH, Vācijas sabiedrība ar ierobežotu atbildību, Firta [Fürth] (Bavārija)_prasītāja lietā 58/64_ko pārstāv tās vadītājs Makss Grundigs [Max Grundig], kam palīdz H. Helmans [H. Hellmann] un K. Feifers [K. Pfeiffer] no Ķelnes Advokātu kolēģijas, un kas norādījusi adresi Luksemburgā, A. Neijensa birojā: A. Neyens, avocat-avoué, 9, ruedesGlacis_ko atbalsta Itālijas Republikas valdība, kuru pārstāv pilnvarotais ministrs [Ministro Plenipotenziario] un Ārlietu ministrijas Juridiskā departamenta diplomātiskajos jautājumos vadītāja vietnieks A. Mareska [A. Maresca], pārstāvis, kam palīdz valsts ģenerāladvokāta vietnieks P. Peronači [P. Peronaci], un kura norādījusi adresi Luksemburgā, Itālijas vēstniecībā, 5, rue Marie-Adélaïde, persona, kas iestājusies abās lietās_Vācijas Federatīvās Republikas valdība, kuru pārstāv ministrijas padomnieks [Ministerialrat] U. Everlings [U. Everling] un valdības padomnieks [Regierungsrat] H. Peterss [H. Peters] un kura norādījusi adresi Luksemburgā, Vācijas Federatīvās Republikas vēstniecības kancelejā, 3, boulevardRoyal_persona, kas iestājusies lietā 58/64_pretEiropas Ekonomikas Kopienas Komisiju, kuru pārstāv tās juriskonsulti Ž. Letaleks [G. Le Tallec] (lietā 56/64) un J. Tīzings [J. Thiesing] (lietā 58/64), pārstāvji, un kura norādījusi adresi Luksemburgā, secrétariat du Service juridique des exécutifs européens, 2, place de Metz_atbildētāja_ko atbalstaWilly Leissner, akciju sabiedrība, Strasbūra, kuru pārstāv K. Laps [C. Lapp] no Strasbūras Advokātu kolēģijas un kura norādījusi adresi Luksemburgā H. Glēzenera birojā: H. Glaesener, notaire, 20, rue Glesener_UNEF, Francijas sabiedrība ar ierobežotu atbildību, Parīze, kuru pārstāv Parīzes Apelācijas tiesas advokāts R. Kolins [R. Collin] un Briseles Apelācijas tiesas advokāts P. A. Franks [P. A. Franck] un kura norādījusi adresi Luksemburgā, E. Ārenta birojā: E. Arendt, avocat-avoué, 6, rueWilly Goergen_personas, kas iestājušās lietā_par
prasību atcelt Komisijas 1964. gada 23. septembra lēmumu par
procedūru saskaņā ar Līguma 85. pantu (IV/A-00004-03344 Grundig – Consten).TIESAšādā sastāvā: tiesas priekšsēdētājs Š. L. Amms [Ch. L. Hammes], palātu priekšsēdētāji L. Delvo [L. Delvaux] un V. Štrauss [W. Strauß], tiesneši A. M. Donners [A. M. Donner], A. Trabuki [A. Trabucchi] (referents), R. Lekūrs [R. Lecourt] un R. Monako [R. Monaco]_ģenerāladvokāts K. Rēmers [K. Roemer]_sekretārs A. van Houte [A. Van Houtte]_pasludina šo spriedumu.Spriedums Par iebildumu attiecībā uz apstrīdētā tiesību akta kvalifikācijuPrasītāja Consten
norāda, ka ir izdarīts būtisks procesuāls pārkāpums, jo “Oficiālajā
Vēstnesī” publicētajā dokumentā apstrīdētais tiesību akts ir kvalificēts
kā direktīva, lai gan šādu tiesību aktu nevar adresēt indivīdiem.Ja
tiesību akts ir adresēts īpaši norādītiem uzņēmumiem, autentisks ir
tikai dokuments, kas oficiāli paziņots adresātiem. Attiecīgajā tekstā ir
jābūt frāzei “Komisija ir pieņēmusi šo lēmumu”.Tādēļ šis arguments nav pamatots. Par iebildumiem saistībā ar aizstāvības tiesību pārkāpumuPrasītāja Consten norāda, ka Komisija, nedarot tai zināmus visus lietas materiālus, ir pārkāpusi aizstāvības tiesības.Prasītāja Grundig
izvirza to pašu iebildumu, it īpaši attiecībā uz diviem dokumentiem,
kas saņemti no Francijas un Vācijas iestādēm un ko Komisija ir ņēmusi
vērā, pieņemot lēmumu.Lietas izskatīšana
Komisijā par Līguma 85. panta piemērošanu ir administratīva
procedūra, kas paredz, ka ieinteresētajām personām ir jābūt iespējai
pirms lēmuma pieņemšanas izteikt savus apsvērumus par iebildumiem, kas
pret tām izvirzīti un kas, pēc Komisijas uzskatiem, ir jāņem vērā. Tādēļ
šīm personām ir jābūt informētām par faktiem, ar kuriem ir pamatoti šie
iebildumi. Tomēr nav vajadzības darīt tām zināmus visus lietas
materiālus. No šīs lietas ir acīmredzams, ka Komisijas 1963. gada
20. decembra paziņojums ietver visus faktus, kas ir jāzina, lai
noskaidrotu, kādi iebildumi ir ņemti vērā. Prasītājas atbilstoši
noteikumiem saņēma minētā paziņojuma eksemplāru un varēja sniegt
rakstveida un mutvārdu apsvērumus. Apstrīdētajā lēmumā ir ņemti vērā
tikai tie iebildumi, kas tika izskatīti minētajā procedūrā.Prasītāja Consten
apgalvo, ka attiecīgais lēmums nav spēkā arī tāpēc, ka ir pārkāptas
aizstāvības tiesības, jo tajā nav ņemti vērā galvenie argumenti, ko tā
izteikusi Komisijai, it īpaši lūgumi veikt papildu izmeklēšanu.Šādās ārpustiesas procedūrās vadībai nav jāsniedz pamatojums, kādēļ tā ir noraidījusi lietas dalībnieku argumentus.Tāpēc nav konstatēts, ka procedūras laikā Komisijā būtu pārkāptas lietas dalībnieku aizstāvības tiesības.Arguments nav pamatots. Par iebildumu saistībā ar pārkāpuma konstatējuma iekļaušanu lēmuma rezolutīvajā daļāVācijas
valdība apgalvo, ka ir izdarīts būtisks procesuāls pārkāpums, jo
pārkāpuma konstatējums bija jāiekļauj tikai lēmuma pamatojumā, bet ne
rezolutīvajā daļā.Šis konstatējums ir
pamats lietas dalībnieku pienākumam izbeigt pārkāpumu. Šī konstatējuma
ietekme uz attiecīgo uzņēmumu juridisko stāvokli nav atkarīga no tā,
kurā lēmuma daļā tas ir ietverts.Tāpēc šajā iebildumā nav juridisku interešu un tas ir jānoraida. Par pamatiem saistībā ar 85. panta 1. punkta piemērojamību ekskluzīvās izplatīšanas līgumiemPrasītājas
apgalvo, ka 85. panta 1. punktā minētais aizliegums attiecas
tikai uz tā sauktajiem horizontālajiem nolīgumiem. Turklāt
Itālijas valdība apgalvo, ka ekskluzīvās izplatīšanas līgumi nav
“nolīgumi uzņēmumu starpā” minētās normas izpratnē, jo lietas dalībnieki
nav vienādā stāvoklī.Attiecībā uz minētajiem līgumiem konkurences brīvību var aizsargāt tikai atbilstoši Līguma 86. pantam.Ne
85., ne 86. panta formulējums nedod iemeslu uzskatīt, ka
atšķirīgās piemērošanas jomas ir jāattiecina uz katru no minētajiem
pantiem atbilstoši ekonomikas līmenim, kādā darbojas līgumslēdzējas
puses.Līguma 85. pants vispārīgi
attiecas uz visiem nolīgumiem, kas izkropļo konkurenci kopējā tirgū, un
neparedz atšķirību starp minētajiem nolīgumiem neatkarīgi no tā, vai tie
noslēgti starp konkurentiem, kuri darbojas vienā ekonomikas procesa
līmenī, vai starp nekonkurējošām personām, kas darbojas atšķirīgos
līmeņos. Principā atšķirības nav pieļaujamas, ja tās neparedz Līgums.Turklāt
85. panta iespējamo piemērošanu ekskluzīvās izplatīšanas līgumam
nevar noraidīt tikai tādēļ, ka koncedents un koncesionārs nav
savstarpēji konkurenti un neatrodas vienādā stāvoklī.Līguma
85. panta 1. punkta nozīmē konkurenci var izkropļot ne tikai
ar nolīgumiem, kas to ierobežo starp līgumslēdzējām pusēm, bet arī ar
nolīgumiem, kuri nepieļauj vai ierobežo konkurenci, kura varētu būt
starp kādu no līgumslēdzējām pusēm un trešām personām.Tāpēc nav svarīgi, vai līgumslēdzējas puses ir vienādas ekonomiskā stāvokļa un ekonomiskās darbības ziņā.Turklāt,
noslēdzot šādu nolīgumu, līgumslēdzējas puses, nepieļaujot vai
ierobežojot trešo personu konkurenci attiecībā uz attiecīgajiem
produktiem, var mēģināt radīt vai nodrošināt sev tādas nepamatotas
priekšrocības uz patērētāju vai lietotāju rēķina, kas ir pretrunā ar
85. panta vispārējiem mērķiem.Tātad ir
iespējams, ka, ļaunprātīgi neizmantojot dominējošu stāvokli, nolīgums
starp uzņēmējiem, kas darbojas dažādos līmeņos, var ietekmēt
tirdzniecību starp dalībvalstīm un vienlaikus tā mērķis vai sekas var
būt konkurences nepieļaušana, ierobežošana vai izkropļošana, tādējādi
pārkāpjot 85. panta 1. punktā paredzēto aizliegumu.Turklāt
ir bezjēdzīgi salīdzināt, no vienas puses, situāciju, uz kuru attiecas
85. pants un kurā atrodas ražotājs, kas ar ekskluzīvu izplatīšanas
līgumu ir saistīts ar savu produktu izplatītāju, un, no otras puses, tā
ražotāja stāvokli, kurš savā uzņēmējdarbībā iekļauj pats savu produktu
izplatīšanu, izmantojot dažādus līdzekļus, piemēram, ar tirdzniecības
pārstāvju starpniecību, un uz kuru neattiecas 85. pants.Abas
šīs situācijas ir juridiski atšķirīgas, un tās turklāt ir jāvērtē
atšķirīgi, jo divām tirdzniecības organizācijām, no kurām viena ir
iekļauta ražotāja uzņēmumā, bet otra nav, ne vienmēr ir vienāda
efektivitāte.Ņemot vērā Līguma
85. panta formulējumu, ir aizliegts vairāku uzņēmumu savstarpējs
nolīgums – ar noteikumu, ka ir ievēroti pārējie nosacījumi; tādējādi tas
nav piemērojams, ja viens uzņēmums savu izplatīšanas tīklu iekļauj savā
uzņēmējsabiedrībā, taču tādēļ nevar secināt, ka ar līgumu radītā
situācija, kas izriet no nolīguma starp ražošanas un izplatīšanas
uzņēmumu, kļūst juridiski pieņemama, izmantojot vienkāršu ekonomikas
analoģijas procesu, kurš jebkurā gadījumā ir nepilnīgs un ir pretrunā ar
minēto pantu.Turklāt, lai gan pirmajā
gadījumā Līguma 85. pantā bija paredzēts ņemt vērā uzņēmuma iekšējo
organizāciju un apstrīdēt to saskaņā ar 86. pantu tikai tad, ja
tās dēļ tiek ļaunprātīgi izmantots dominējošais stāvoklis, to pašu
atrunu nevar attiecināt uz gadījumiem, kad starp diviem dažādiem
uzņēmumiem noslēgta nolīguma dēļ ir radušies konkurences ierobežojumi,
kas tādā gadījumā ir vienkārši jāaizliedz.Visbeidzot,
nolīgums starp ražotāju un izplatītāju, kas varētu būt noslēgts tādēļ,
lai mēģinātu atjaunot tirdzniecības ierobežojumus starp dalībvalstīm,
varētu būt pretrunā ar Kopienas pamatmērķiem. Līgums,
kura preambulā un tekstā noteiktais mērķis ir atcelt šķēršļus starp
valstīm un kura vairākās normās ir pausta ļoti noraidoša attieksme pret
šo šķēršļu atjaunošanu, nevarētu ļaut uzņēmumiem no jauna radīt šādus
šķēršļus.Līguma 85. panta
1. punkts atbilst šim mērķim, pat ja nolīgumi ir noslēgti starp
uzņēmumiem, kas darbojas dažādos ekonomikas procesa līmeņos.Tāpēc iepriekš minētie argumenti nav pamatoti. Par iebildumu, kas pamatots ar Padomes Regulu Nr. 19/65Prasītāja Grundig
šaubās par to, vai 85. panta 1. punktā paredzētais aizliegums
bija piemērojams attiecīgajam nolīgumam, pirms tika pieņemta Padomes
Regula Nr. 19/65 par 85. panta 3. punkta piemērošanu
atsevišķām līgumu kategorijām.Prasītāja šo argumentu pirmo reizi minēja tikai replikā.Šādu kavēšanos neattaisno tas, ka minētā regula tika pieņemta pēc attiecīgā prasības pieteikuma iesniegšanas.Šis
arguments būtībā ir vērsts uz to, ka pirms minētās regulas pieņemšanas
Komisija nebūtu varējusi piemērot 85. panta 1. punktu, jo tai
nebija tiesību piešķirt atbrīvojumus attiecībā uz nolīgumu kategorijām.Ņemot
vērā, ka attiecīgā situācija bija radusies pirms Regulas Nr. 19/65
pieņemšanas, šī regula nevar būt tāds jauns fakts Reglamenta
42. panta nozīmē, ar ko var attaisnot kavēšanos norādīt minēto
argumentu.Tāpēc šis iebildums nav pieņemams. Par iebildumiem attiecībā uz jēdzienu “nolīgumi, kas var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm”Prasītājas
un Vācijas valdība apgalvo, ka Komisija ir pamatojusies uz nepareizu
jēdziena “nolīgums, kas var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm”
interpretāciju un nav pierādījusi, ka šī tirdzniecība būtu intensīvāka,
ja nebūtu apstrīdētā nolīguma. Atbildētāja
atbild, ka 85. panta 1. punktā paredzētais nosacījums ir
izpildīts, ja tirdzniecība starp dalībvalstīm konkrētā nolīguma
rezultātā attīstās citādi, nekā tā būtu attīstījusies, ja nebūtu ar
nolīgumu noteikto ierobežojumu, un ja šā nolīguma ietekme uz tirgus
nosacījumiem sasniedz konkrētu pakāpi. Tā tas ir arī šajā gadījumā, it īpaši ņemot vērā šķēršļus, ko kopējā tirgū radījis apstrīdētais nolīgums attiecībā uz Grundig produktu importu uz Franciju un eksportu no tās.Jēdziens
“nolīgums, kas var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm” ir
paredzēts, lai tiesību aktos, kas reglamentē nolīgumus, noteiktu robežu
starp jomām, uz kurām attiecas attiecīgi Kopienu tiesības un valstu
tiesību akti. Uz konkurences ierobežojumu, ko rada nolīgums,
85. pantā ietvertais Kopienu tiesību aizliegums attiecas tikai
tiktāl, ciktāl nolīgums var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm;
citādi aizliegums uz to neattiecas.Šajā
sakarā īpaši svarīgi ir tas, vai nolīgums var radīt tiešu vai netiešu,
faktisku vai iespējamu dalībvalstu savstarpējas tirdzniecības brīvības
apdraudējumu, kas varētu kaitēt dalībvalstu vienotā tirgus mērķu
sasniegšanai. Tādējādi tas, ka nolīgums
veicina dalībvalstu savstarpējās tirdzniecības apjomu – pat ievērojamu,
palielināšanos, nav pietiekams iemels, lai nepieļautu iespēju, ka
nolīgums var “iespaidot” šādu tirdzniecību iepriekš minētajā veidā. Šajā gadījumā līgums starp Grundig un Consten, no vienas puses, liedzot citiem uzņēmumiem, izņemot Consten, importēt Francijā Grundig
produktus, un, no otras puses, aizliedzot izvest šos produktus atpakaļ
uz citām kopējā tirgus valstīm, neapšaubāmi iespaido tirdzniecību starp
dalībvalstīm. Šie tirdzniecības brīvības ierobežojumi, kā arī ierobežojumi, kas varētu rasties trešām personām, uzņēmumam Consten reģistrējot Francijā preču zīmi “GINT”, ar ko Grundig marķē visus savus produktus, ir pietiekami, lai atbilstu minētajam nosacījumam.Tāpēc šajā ziņā izvirzītie iebildumi ir jānoraida. Par iebildumiem saistībā ar konkurences ierobežojuma kritērijuPrasītājas un Vācijas valdība apgalvo, ka, tā kā Komisija ir veikusi pārbaudi tikai attiecībā uz Grundig
produktiem, lēmums ir pamatots ar nepareizu konkurences jēdziena un
85. panta 1. punktā ietvertās aizlieguma sistēmas
[interpretāciju].Šis jēdziens īpaši attiecas uz konkurenci starp līdzīgiem dažādu preču zīmju produktiem.Komisijai pirms paziņošanas, ka 85. panta 1. punkts ir piemērojams, pamatojoties uz pieņemamu piemērojamību [rule of reason], vajadzēja apsvērt apstrīdētā līguma ekonomisko ietekmi uz konkurenci starp dažādām preču zīmēm.Pastāv
pieņēmums, ka vertikālie ekskluzīvās izplatīšanas līgumi nekaitē
konkurencei un ka šajā gadījumā nav iemesla šo pieņēmumu apstrīdēt.Tieši pretēji – attiecīgais līgums ir palielinājis konkurenci starp līdzīgiem dažādu preču zīmju produktiem.Konkurences brīvības princips attiecas uz dažādiem konkurences posmiem un aspektiem.Lai
gan konkurence starp ražotājiem pārsvarā ir daudz lielāka nekā
konkurence starp vienas preču zīmes produktu izplatītājiem, no tā nevar
secināt, ka uz nolīgumu, kas paredzēts, lai ierobežotu pēdējo minēto
konkurences veidu, nebūtu jāattiecina 85. panta 1. punktā
paredzētais aizliegums tikai tāpēc vien, ka tas varētu palielināt pirmo
minēto konkurences veidu.Turklāt, lai
piemērotu 85. panta 1. punktu, nav jāņem vērā nolīguma
konkrētā ietekme, ja ir acīmredzams, ka tā mērķis ir nepieļaut,
ierobežot vai izkropļot konkurenci.Tāpēc
tas vien, ka apstrīdētajā lēmumā nekādi nav analizēta nolīguma ietekme
uz konkurenci starp līdzīgiem dažādu preču zīmju produktiem, nav lēmuma
nepilnība.Tādējādi ir tikai jānosaka, vai
Komisija ir rīkojusies pareizi, apstrīdētajā lēmumā piemērojot
apstrīdētajam nolīgumam 85. panta 1. punktā noteikto
aizliegumu vienīgi attiecībā uz tādas konkurences ierobežošanu, ko
radījuši tikai Grundig produkti.Apstrīdētajā
lēmumā konstatētais pārkāpums ir tādas pilnīgās teritoriālās
aizsardzības rezultāts, kas ar minēto līgumu radīta par labu Consten, pamatojoties uz Francijas tiesībām.Prasītājas tādējādi ir vēlējušās novērst Grundig produktu konkurences iespēju vairumtirdzniecības līmenī līgumā noteiktajā teritorijā, izmantojot galvenokārt divas metodes.Pirmkārt, Grundig apņēmās pat netieši nepiegādāt trešām personām produktus, kas ir paredzēti līgumā noteiktajam reģionam.Šādu saistību ierobežojošās pazīmes ir acīmredzamas, ja tās aplūko, ņemot vērā eksporta aizliegumu, kas tika noteikts ne tikai Consten, bet arī visiem pārējiem Grundig ekskluzīvajiem koncesionāriem, kā arī Vācijas vairumtirgotājiem.Otrkārt, Consten veiktā “GINT” preču zīmes, ar ko Grundig
marķē visus savus produktus, reģistrācija Francijā ir paredzēta, lai
palielinātu apstrīdētajā nolīgumā paredzēto aizsardzību pret risku, ka
varētu notikt Grundig produktu paralēlais imports Francijā, un aizsardzību, kas paredzēta attiecībā uz rūpnieciskā īpašuma tiesībām.Tādējādi neviena trešā persona nevarēja importēt Grundig produktus no citām Kopienas dalībvalstīm, lai tos pārdotu tālāk Francijā, neuzņemoties lielu risku.Atbildētāja ir pareizi ņēmusi vērā visu Grundig izveidoto izplatīšanas sistēmu.Lai
raksturotu faktisko ar līgumu izveidoto situāciju, līgums ir jāaplūko,
ievērojot ekonomiskos un juridiskos apstākļus, ko lietas dalībnieki ir
ņēmuši vērā, šo līgumu noslēdzot; to nevar uzskatīt par nepamatotu
iejaukšanos juridiskos darījumos vai tiesiskajā stāvoklī, par ko nebija
procedūra Komisijā.Iepriekš konstatētās
situācijas rezultātā Francijas tirgus ir nošķirts un attiecīgajiem
produktiem ir iespējams noteikt cenas, ko neietekmē efektīva konkurence.Turklāt,
jo vairāk ražotājiem veicas, individualizējot preču zīmi no patērētāja
viedokļa, jo vairāk mazinās ražotāju konkurences efektivitāte.Ņemot vērā izplatīšanas izmaksu lielo ietekmi uz kopējo pašizmaksu, ir svarīgi vecināt konkurenci arī starp preču izplatītājiem.Preču izplatītāju centienus veicina konkurence starp tās pašas preču zīmes produktu izplatītājiem.Tā kā nolīguma mērķis ir nošķirt Grundig produktu
Francijas tirgu un attiecībā uz plaši pazīstama zīmola produktiem
mākslīgi saglabāt atsevišķus valstu tirgus Kopienā, tas kropļo
konkurenci kopējā tirgū.Tāpēc apstrīdētajā
lēmumā bija pareizi atzīts, ka attiecīgais nolīgums ir 85. panta
1. punkta pārkāpums; nekādi papildu apsvērumi neatkarīgi no tā, vai
tie attiecas uz ekonomikas datiem (cenu starpība Francijā un Vācijā,
izvirzīto prasību piemērojamība visam attiecīgās ierīces veidam, Consten
radušos izmaksu apmērs) vai uz to kritēriju pareizību, pamatojoties uz
kuriem Komisija ir salīdzinājusi stāvokli Francijas un Vācijas tirgos,
kā arī nolīguma iespējamā labvēlīgā ietekme citos aspektos, ņemot vērā
iepriekš minētos ierobežojumus, nekādā ziņā nevar būt iemesls citādam
risinājumam saskaņā ar 85. panta 1. punktu. Par iebildumiem saistībā ar aizlieguma apjomuPrasītāja Grundig
un Vācijas valdība pārmet Komisijai, ka tā apstrīdētā lēmuma
rezolutīvajā daļā uz tām līguma klauzulām, attiecībā uz kurām nav
konstatēta tāda ietekme, kas varētu ierobežot konkurenci, nav
attiecinājusi atbrīvojumu no aizlieguma un tādējādi nav sīkāk noteikusi
pārkāpumu.No apstrīdētā lēmuma pamatojuma,
kā arī no tā 3. panta izriet, ka rezolutīvās daļas 1. punktā
konstatētais pārkāpums nav saistīts ar Grundig apņemšanos Francijā tieši piegādāt produktus tikai Consten. Minēto
pārkāpumu rada klauzulas, kas kopā ar ekskluzīvu tiesību piešķiršanu ir
paredzētas, lai, pamatojoties uz valstu tiesību aktiem, ierobežotu Grundig produktu paralēlo importu Francijā, nosakot pilnīgu teritoriālu aizsardzību par labu ekskluzīvajam koncesionāram.Līguma
85. panta 2. punkta noteikums par to, ka visi nolīgumi, kas
ir aizliegti saskaņā ar 85. pantu, automātiski nav spēkā, attiecas
tikai uz tām nolīguma daļām, uz kurām attiecas aizliegums, vai uz visu
nolīgumu, ja šādas tā daļas nav nodalāmas no paša nolīguma.Tāpēc
Komisijai vajadzēja vai nu tikai apstrīdētā lēmuma rezolutīvajā daļā
paziņot, ka pārkāpums attiecas tikai uz tām nolīguma daļām, uz kurām
attiecas aizliegums, vai arī tai vajadzēja lēmuma pamatojumā izklāstīt
iemeslus, kādēļ tā neuzskata, ka minētās daļas ir nošķiramas no pārējā
nolīguma.Tomēr no lēmuma 1. panta
izriet, ka konstatētais pārkāpums attiecas uz nolīgumu kopumā, lai gan
Komisija nav pienācīgi norādījusi iemeslus, kādēļ par spēkā neesošu
vajadzēja pasludināt nolīgumu kopumā, ja netika konstatēts, ka visas
klauzulas veido 85. panta 1. punkta pārkāpumu.Tieši
pretēji, situācija, kas atzīta par nesaderīgu ar 85. panta
1. punktu, nav radusies visu līguma klauzulu un tā kopējo seku dēļ,
bet gan atsevišķu klauzulu dēļ, kuras ietvertas 1957. gada
1. aprīļa nolīgumā par pilnīgu teritoriālo aizsardzību, kā arī
papildu nolīgumā par preču zīmi “GINT”.Tāpēc
apstrīdētā lēmuma 1. pants ir jāatceļ, jo tajā visas nolīguma
klauzulas bez pienācīga pamatojuma ir atzītas par spēkā neesošām
atbilstoši 85. panta 2. punktam. Par pamatiem saistībā ar pārkāpuma konstatējumu attiecībā uz nolīgumu par preču zīmi “GINT”Prasītājas
pārmet Komisijai, ka tā ir pārkāpusi EEK līguma 36., 222. un
234. pantu un turklāt ir pārsniegusi savas pilnvaras, paziņojot, ka
nolīgums par preču zīmes “GINT” reģistrēšanu Francijā bijis paredzēts,
lai nodrošinātu pilnīgu teritoriālo aizsardzību par labu Consten, un tādējādi apstrīdētā lēmuma rezolutīvās daļas 3. pantā nepieļaujot iespēju, ka Consten varētu aizstāvēt savas tiesības atbilstoši tiesību aktiem par preču zīmēm, lai radītu šķēršļus paralēlajam importam.Prasītājas
apgalvo, ka kritizēto ietekmi uz konkurenci ir radījis nevis nolīgums,
bet preču zīmes reģistrācija atbilstoši Francijas tiesību aktiem, kas
preču zīmes īpašniekam dod pirmtiesības, no kurām atbilstoši valsts
tiesību aktiem izriet pilnīga teritoriālā aizsardzība.Consten
līgumā piešķirtās tiesības kā vienīgajam uzņēmumam, kas Francijā var
izmantot preču zīmi “GINT”, kuru līdzīgi var izmantot citās valstīs, ir
paredzētas, lai varētu kontrolēt un ierobežot paralēlo importu. Tādējādi nolīgums, saskaņā ar kuru Grundig, kas ir šīs preču zīmes īpašnieks, atbilstoši starptautiskai reģistrācijai ir pilnvarojis Consten reģistrēt to savā vārdā Francijā, ierobežo konkurenci.Lai gan Consten
atbilstoši preču zīmes “GINT” reģistrācijai saskaņā ar Francijas
tiesību aktiem tiek uzskatīta par to tiesību sākotnējo īpašnieci, kas
attiecas uz minēto preču zīmi, tomēr Consten to ir varējusi reģistrēt, pamatojoties uz pirms tam noslēgto nolīgumu ar Grundig.Tāpēc uz minēto nolīgumu var attiecināt 85. panta 1. punktā paredzēto aizliegumu. Aizliegums nebūtu spēkā, ja Consten varētu turpināt izmantot preču zīmi, lai sasniegtu tādu pašu mērķi, kāds noteikts nolīgumā, kurš tika atzīts par prettiesisku.Līguma
36., 222. un 234. pantā, uz kuriem atsaucas prasītājas, nav
izslēgta jebkāda veida Kopienas tiesību ietekme uz valsts rūpnieciskā
īpašuma tiesību izmantošanu.Līguma
36. pants, kas ierobežo Līguma I sadaļas 2. nodaļā
ietverto tirdzniecības liberalizācijas noteikumu darbības jomu, nevar
ierobežot 85. panta piemērošanas jomu.Līguma
222. pantā ir noteikts, ka “Līgums nekādi neietekmē dalībvalstu
tiesību aktus, kas reglamentē īpašumtiesību sistēmu”.Apstrīdētā
lēmuma rezolutīvās daļas 3. pantā ietvertais rīkojums neizmantot
tiesības, ko paredz valsts tiesību akti par preču zīmēm, lai nepieļautu
paralēlo importu, neskar šo tiesību piešķiršanu, bet tikai ierobežo to
izmantošanu tiktāl, ciktāl tas ir vajadzīgs, lai nodrošinātu
85. panta 1. punktā paredzētā aizlieguma īstenošanu.Komisijas
pilnvaras izdot šādu lēmumu, kas paredzētas Padomes Regulas
Nr. 17/62 3. pantā, ir saderīgas ar Kopienas konkurences
tiesību sistēmu, ko veido noteikumi par tūlītējām sekām, kuri
nekavējoties kļūst saistoši indivīdiem.Šāda
sistēma tās iepriekš norādītā rakstura un darbības dēļ nepieļauj to
tiesību ļaunprātīgu izmantošanu, kas paredzētas valstu tiesību aktos par
preču zīmēm, lai mazinātu Kopienu tiesību aktu par nolīgumiem
efektivitāti.Līguma 234. pants, kura mērķis ir aizsargāt trešo valstu tiesības, šajā gadījumā nav piemērojams.Tāpēc iepriekš minētie argumenti nav pamatoti. Par iebildumiem par attiecīgo trešo personu neuzklausīšanuPrasītājas un Vācijas valdība apgalvo, ka apstrīdētā lēmuma rezolutīvās daļas 3. pants faktiski attiecas uz Grundig produktu izplatīšanu kopējā tirgū kopumā.Tādējādi Komisija esot pārsniegusi savas pilnvaras un neesot ņēmusi vērā visu ieinteresēto personu tiesības tikt uzklausītām.Aizliegums, kas ar iepriekš minēto 3. pantu noteikts Grundig,
liedzot tā izplatītājiem un ekskluzīvajiem koncesionāriem veikt
eksportu uz Franciju, ir tās pilnīgās teritoriālās aizsardzības
aizlieguma sekas, kas noteikta par labu Consten.Tādējādi
šis aizliegums nepārsniedz tās procedūras jomu, kuras rezultātā
85. panta 1. punkts tika piemērots nolīgumam starp Grundig un Consten.Turklāt apstrīdētais lēmums tieši neietekmē to nolīgumu juridisko spēku, kas noslēgti starp Grundig un vairumtirgotājiem un citiem koncesionāriem, izņemot Consten.Apstrīdētais lēmums tikai ierobežo Grundig rīcības brīvību attiecībā uz tā produktu paralēlo importu uz Franciju.Kaut
gan ir vēlams, lai Komisija, ja vien iespējams, attiecinātu izmeklēšanu
uz personām, kuras varētu skart Komisijas lēmumi, vienīgi
ieinteresētība nepieļaut tā nolīguma atzīšanu par prettiesisku,
attiecībā uz kuru tās nav līgumslēdzējas puses, lai tādējādi saglabātu
priekšrocības, ko tās faktiski gūst no situācijas, kura radusies
nolīguma dēļ, nevar būt pietiekams pamatojums, lai Komisijai dotu
tiesības pēc savas ierosmes aicināt pārējos Grundig koncesionārus piedalīties tiesvedībā, kas skar attiecības starp Consten un Grundig.Tāpēc šis arguments nav pamatots. Par iebildumiem saistībā ar 85. panta 3. punkta piemērošanu Par piemērošanas nosacījumiemPrasītājas,
ko dažos jautājumos atbalsta Vācijas valdība, cita starpā apgalvo, ka
visi nosacījumi tā atbrīvojuma piemērošanai, kura esamība ir noliegta
apstrīdētajā lēmumā, šajā gadījumā ir ievēroti.Atbildētāja
atsaucas uz to, ka ieinteresētajiem uzņēmumiem ir jāpierāda, ka
atbrīvojuma piemērošanai izvirzītie nosacījumi ir izpildīti.Uzņēmumiem ir tiesības prasīt, lai Komisija pienācīgi izskatītu viņu lūgumus piemērot 85. panta 3. punktu.Tādēļ
Komisija nedrīkst pieprasīt tikai to, lai uzņēmumi pierāda, ka ir
izpildīti atbrīvojuma piemērošanai izvirzītie nosacījumi, bet,
pamatojoties uz labas pārvaldības principu, tai ir jāpiedalās attiecīgo
faktu un apstākļu noskaidrošanā, izmantojot tai pieejamos līdzekļus. Turklāt Komisijas pilnvaru īstenošana noteikti ietver sarežģītu ekonomisku jautājumu vērtējumus.Veicot
tiesas kontroli attiecībā uz šiem vērtējumiem, ir jāņem vērā šis
[sarežģītais] raksturs un jāpārbauda tikai faktu atbilstība un to
juridiskā kvalifikācija, ko veikusi Komisija.Šāda
kontrole vispirms ir jāveic attiecībā uz lēmumu pamatojumu, kurā ir
jābūt izklāstītiem faktiem un apsvērumiem, ar ko pamatoti minētie
vērtējumi.Apstrīdētajā lēmumā ir noteikts,
ka galvenais iemesls atteikumam piemērot atbrīvojumu ir tas, ka nav
izpildīts 85. panta 3. punkta a) apakšpunktā ietvertais
nosacījums.Vācijas valdība iebilst, ka
minētais lēmums nesniedz atbildi uz jautājumu, vai faktorus, it īpaši
iepriekšējus pasūtījumus, garantijas remontu un klientu apkalpošanu,
kuru labvēlīgo ietekmi ir atzinusi Komisija, varētu saglabāt, ja nebūtu
pilnīgas teritoriālās aizsardzības.Apstrīdētajā
lēmumā tikai kā pieņēmums ir atzīts, ka attiecīgais ekskluzīvās
izplatīšanas līgums veicina ražošanu un izplatīšanu.Apstrīdētajā
lēmumā ir aplūkots jautājums par to, “vai preču izplatīšanas
uzlabošanu, izmantojot ekskluzīvās izplatīšanas līgumu, vairs nevar
nodrošināt, ja pieļauj paralēlo importu”.Izskatot
argumentus par iepriekšējiem pasūtījumiem, tirgu novērošanu, garantijas
remontu un klientu apkalpošanu, lēmumā ir secināts, ka “nav minēts vai
norādīts neviens cits iemesls, kas liktu šķēršļus pilnīgai teritoriālai
aizsardzībai”.Jautājums par to, vai ir
uzlabojusies attiecīgo preču ražošana vai izplatīšana, kas vajadzīga,
lai varētu piemērot atbrīvojumu, ir jāizvērtē, ņemot vērā 85. panta
būtību.Pirmkārt, šo uzlabojumu nevar
identificēt ar visām priekšrocībām, ko līgumslēdzējas puses no tā
iegūst, veicot ražošanas vai izplatīšanas darbības; šīs priekšrocības
pārsvarā nav apstrīdamas un pierāda, ka nolīgums kopumā ir vajadzīgs
šādam uzlabojumam šādā izpratnē.Šī
subjektīvā metode, saskaņā ar kuru jēdziena “uzlabojums” saturs ir
atkarīgs no attiecīgo līgumisko attiecību īpašajām iezīmēm, neatbilst
85. panta mērķiem.Turklāt pats fakts,
ka Līgums paredz, ka konkurences ierobežojumam ir jābūt “vajadzīgam”,
lai nodrošinātu attiecīgo uzlabojumu, skaidri norāda, cik nozīmīgam
jābūt šādam uzlabojumam.Šim uzlabojumam
īpaši ir jārada tāda veida jūtamas objektīvas priekšrocības, kas
kompensē nepilnības, ko tas rada konkurences jomā.Vācijas
valdības arguments, kas pamatots ar domu, ka ir jāsaglabā visas minētā
nolīguma daļas, kuras veicina attiecīgo uzlabojumu tā, kā to iecerējušas
līgumslēdzējas puses, nozīmē, ka uz jautājumu par to, vai visas šīs
daļas ir ne tikai labvēlīgas, bet arī vajadzīgas attiecīgo preču
ražošanas un izplatīšanas uzlabošanai, jau ir atbildēts apstiprinoši.Šis
arguments ir izteikts ne tikai tādēļ, lai mazinātu minēto prasību, ka
uzlabojumam jābūt vajadzīgam, bet arī lai līdzās citām sekām rūpes par
līgumslēdzēju pušu īpašajām interesēm apvienotu ar objektīviem
uzlabojumiem, ko paredz Līgums.Otrkārt,
Komisijai savā vērtējumā par to dažādo elementu salīdzinošo nozīmīgumu,
kas tai iesniegti izskatīšanai, vajadzēja gan izvērtēt šo elementu
efektivitāti attiecībā pret objektīvi konstatējamu uzlabojumu preču
ražošanā un izplatīšanā, gan arī nolemt, vai iegūtais rezultāts būtu
pietiekams, lai uzskatītu, ka atbilstošie konkurences ierobežojumi ir
vajadzīgi.Arguments, kas pamatots ar
vajadzību saglabāt visas līgumslēdzēju pušu vienošanās tiktāl, ciktāl
tās var veicināt paredzēto uzlabojumu, nevar būt saderīgs ar iepriekš
minēto viedokli.Tāpēc Vācijas federālās
valdības iebildums, kas pamatots ar nepareiziem pieņēmumiem, nevar
padarīt Komisijas vērtējumu par spēkā neesošu.Prasītājas apgalvo, ka, pieļaujot paralēlo importu, ekskluzīvais pārstāvis vairs nevarēs veikt plānošanu perspektīvā.Zināma nenoteiktība ir raksturīga visām turpmāku pārdošanas iespēju prognozēm.Šādām prognozēm faktiski ir jāpamatojas uz vairākiem mainīgiem un ar risku saistītiem faktoriem.Paralēlā
importa pieļaušana patiešām var palielināt risku koncesionāram, kas
iepriekš pasūta konkrētu tādu preču daudzumu, kuras tas, pēc tā
uzskatiem, varēs pārdot.Tomēr šāds risks ir raksturīgs jebkāda veida komercdarbībai un tādējādi nevar būt pamatojums īpašai aizsardzībai šajā jomā.Prasītājas
pārmet Komisijai, ka tā nav, pamatojoties uz konkrētiem faktiem,
aplūkojusi jautājumu par to, vai ir iespējams nodrošināt garantijas
remontu un klientu apkalpošanu bez pilnīgas teritoriālās aizsardzības.Prasītājas īpaši uzsver preču zīmes Grundig reputācijas nozīmi minēto pakalpojumu pienācīgā sniegšanā attiecībā uz visām Grundig ierīcēm, kas laistas tirgū.Ja tiktu pieļauts paralēlais imports, Consten
būs spiesta atteikt šos pakalpojumus attiecībā uz ierīcēm, ko
importējuši tās konkurenti, kuri paši pienācīgi nenodrošina šos
pakalpojumus.Šāds atteikums arī būtu pretrunā ar patērētāju interesēm.Attiecībā
uz bezmaksas garantijas pakalpojumiem lēmumā ir noteikts, ka pircējs
savas tiesības uz šādu garantiju var īstenot tikai attiecībā pret savu
piegādātāju, ievērojot nosacījumus, par ko notikusi vienošanās.Prasītājas šo apgalvojumu būtībā neapstrīd.Bažas par kaitējumu, ko Grundig produktu reputācijai varētu nodarīt nepienācīgi pakalpojumi, šajos apstākļos nešķiet pamatotas.Consten galvenais konkurents UNEF, kas Grundig produktus Francijā ir sācis pārdot vēlāk nekā Consten
un kam bija jāuzņemas liels risks, tomēr veic bezmaksas garantijas
remontu un klientu apkalpošanu par atlīdzību, pamatojoties uz
nosacījumiem, kuri kopumā acīmredzot nav kaitējuši Grundig preču zīmes reputācijai.Turklāt
nekas neliedz prasītājām, izmantojot attiecīgu reklāmu, informēt
patērētājus par pakalpojumu veidu un citām priekšrocībām, ko piedāvā Grundig produktu oficiālais izplatīšanas tīkls.Tāpēc nav taisnība, ka paralēlie importētāji tādā pašā mērā gūst labumu no Consten veiktās reklāmas.Tāpēc prasītāju izvirzītie iebildumi nav pamatoti.Prasītājas
pārmet Komisijai, ka tā nav aplūkojusi jautājumu par to, vai pilnīga
teritoriālā aizsardzība vēl joprojām bija vajadzīga, lai amortizētu
ievērojamās izmaksas, kas Consten radušās, ieviešot Grundig produktus Francijas tirgū.Atbildētāja
iebilst, ka pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas tai nekas nebija zināms
par izmaksām, kas saistītas ar ievešanu tirgū un nav amortizētas.Šis atbildētājas apgalvojums nav apstrīdēts.Komisijai nevar prasīt pēc savas ierosmes veikt izmeklēšanu šajā jautājumā.Turklāt
prasītāju arguments būtībā ir tāds, ka koncesionārs nebūtu pieņēmis
saskaņotos nosacījumus bez pilnīgas teritoriālās aizsardzības.Tomēr šis fakts nav saistīts ar 85. panta 3. punktā minētajiem izplatīšanas uzlabojumiem.Tāpēc šis iebildums ir jānoraida.Turklāt prasītāja Grundig
apgalvo, ka bez pilnīgas teritoriālās aizsardzības ekskluzīvais
izplatītājs nepiekristu uzņemties tirgus novērošanai vajadzīgās
izmaksas, jo no tā centieniem varētu gūt labumu paralēlie importētāji.Atbildētāja
iebilst, ka no šādas tirgus novērošanas, kas ļauj produktiem, kuri
paredzēti eksportam uz Franciju, veikt tehniskus uzlabojumus atbilstoši
Francijas patērētāju vēlmēm, labumu var gūt tikai Consten.Consten
kā ekskluzīvais koncesionārs – apstrīdētajā lēmumā tas netiek
apstrīdēts – būtu vienīgais uzņēmums, kas saņem ierīces ar īpaši
Francijas tirgum pielāgotām īpašībām.Tāpēc šis iebildums nav pamatots.Iebildumi,
kas izvirzīti par to lēmuma daļu, kas attiecas uz 85. panta
3. punkta a) apakšpunktā minētā nosacījuma izpildi attiecīgajā
gadījumā, aplūkojot tos gan atsevišķi, gan kopumā, nešķiet pamatoti. Tā
kā nosacījumi, kas jāizpilda, lai varētu piemērot 85. panta
3. punktā paredzēto atbrīvojumu, ir kumulatīvi, tad argumenti par
pārējiem pamatiem attiecībā uz atbrīvojumu nav jāaplūko. Par nosacīta atbrīvojuma nepiemērošanuTā kā prasītāja Grundig uzskata, ka atteikums piemērot atbrīvojumu ir pamatots ar pilnīgas teritoriālās aizsardzības esamību par labu Consten,
tā apgalvo, ka saskaņā ar Padomes Regulas Nr. 17/62 7. panta
1. daļu Komisijai vismaz vajadzēja atļaut noslēgt ekskluzīvās
izplatīšanas līgumu ar nosacījumu, ka netiks radīti šķēršļi paralēlajam
importam. Tā kā šāda nosacīta atbrīvojuma
nav, lēmuma rezolutīvajā daļā ir pārsniegts lēmuma pamatojums, kā arī
lēmuma mērķis, proti, aizliegt pilnīgu teritoriālo aizsardzību.Apstrīdētā lēmuma daļēja atcelšana šī iebilduma turpmāku izskatīšanu padara nevajadzīgu. Par tiesāšanās izdevumiemSaskaņā
ar Tiesas Reglamenta 69. panta 3. punktu, ja lietas
dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, Tiesa
var nolemt, ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala vai ka lietas dalībnieki
paši pilnībā vai daļēji sedz savus tiesāšanās izdevumus. Šajā gadījumā tā ir.Tādēļ
tiesāšanās izdevumus, no vienas puses, sedz prasītājas un Itālijas
Republikas un Vācijas Federatīvās Republikas valdības kā personas, kas
iestājušās lietā, un, no otras puses, atbildētāja un uzņēmumi Leissner un UNEF kā personas, kas iestājušās lietā.Ņemot vērā procesuālos dokumentus_uzklausījusi tiesneša–referenta ziņojumu_uzklausījusi lietas dalībnieku apsvērumus_uzklausījusi ģenerāladvokāta secinājumus_ņemot vērā Eiropas Ekonomikas Kopienas līgumu un īpaši tā 3., 36., 85., 86., 222. un 234. pantu_ņemot vērā Padomes Regulu Nr. 17/62 un Regulu Nr. 19/65_ņemot vērā Protokolu par Eiropas Ekonomikas Kopienas Tiesas Statūtiem_ņemot vērā Tiesas Reglamentu_noraidījusi visus citus plašos vai pretrunīgos argumentus, Tiesa nospriež:1)      Eiropas
Ekonomikas Kopienas Komisijas 1964. gada 23. septembra lēmums
par procedūru saskaņā ar Līguma 85. pantu (IV-A/00004-03344 Grundig – Consten),
kas publicēts 1964. gada 20. oktobra “Eiropas Kopienu
Oficiālajā Vēstnesī” (2545.–2564. lpp.), ir atcelts tiktāl, ciktāl
tā 1. pantā ir noteikts, ka ar 1957. gada 1. aprīļa
līgumu kopumā ir pārkāpts 85. pants, ieskaitot minētā līguma daļas,
kas neveido minēto pārkāpumu;2)      pārējā daļā prasības lietās 56/64 un 58/64 tiek noraidītas kā nepamatotas;3)      prasītājas, atbildētāja un personas, kas iestājušās lietā, sedz katra savus tiesāšanās izdevumus.HammesDelvauxStrauβDonnerTrabucchiLecourtMonacoPasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 1966. gada 13. jūlijā.Sekretārs       PriekšsēdētājsA. Van Houtte       Ch. L. Hammes* Tiesvedības valoda – franču.