62024CJ0391
TIESAS SPRIEDUMS (desmitā palāta)
2025. gada 2. oktobrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums 2008/947/TI – Spriedumu un probācijas lēmumu savstarpējā atzīšana – 1. pants – Piemērošanas joma – Atbrīvošana ar uzraudzību, uzliekot pienākumu saņemt medicīnisko aprūpi slēgta tipa iestādē – Ar brīvības atņemšanu saistīts pasākums – Atzīšanas un izpildes pienākums
Lietā C‑391/24 [Nolgers] (
i
)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko strafuitvoeringsrechtbank van de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Briseles pirmās instances tiesas, kurā tiesvedība noris holandiešu valodā, piespriesto kriminālsodu izpildes tiesa, Beļģija) iesniegusi ar 2024. gada 3. jūnija lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 4. jūnijā, krimināllietā
LZ,
TIESA (desmitā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs D. Gracijs [D. Gratsias], tiesneši J. Regans [E. Regan] (referents) un B. Smulderss [B. Smulders],
ģenerāladvokāts: M. Špunars [M. Szpunar],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Beļģijas valdības vārdā – L. Jans, C. Pochet un M. Van Regemorter, pārstāves,
–
Nīderlandes valdības vārdā – M. K. Bulterman un J. Langer, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – T. Franchoo un H. Leupold, kā arī J. Vondung, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Pamatlēmumu 2008/947/TI (2008. gada 27. novembris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu tādiem spriedumiem un probācijas lēmumiem, kuri paredzēti probācijas pasākumu un alternatīvu sankciju uzraudzībai (OV 2008, L 337, 102. lpp.).
2
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā par LZ lūgumu par atbrīvošanu, piemērojot uzraudzību.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Pamatlēmums 2008/909/TI
3
Padomes Pamatlēmuma 2008/909/TI (2008. gada 27. novembris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz spriedumiem krimināllietās, ar kuriem piespriesti brīvības atņemšanas sodi vai ar brīvības atņemšanu saistīti pasākumi, lai tos izpildītu Eiropas Savienībā (OV 2008, L 327, 27. lpp.), 1. pantā “Definīcijas” noteikts:
“Šajā pamatlēmumā:
a)
“spriedums” ir galīgs sprieduma valsts tiesas pieņemts galīgais lēmums vai rīkojums, ar ko piespriež sodu fiziskai personai;
b)
“sods” ir jebkurš brīvības atņemšanas sods vai ar brīvības atņemšanu saistīts pasākums, kas, pamatojoties uz kriminālprocesu, ir piespriests uz noteiktu vai nenoteiktu laiku par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu;
[..].”
4
Šī pamatlēmuma 3. panta “Mērķis un darbības joma” 1. punktā noteikts:
“Šā pamatlēmuma mērķis ir izstrādāt noteikumus, saskaņā ar kuriem dalībvalstij jāatzīst spriedums un jāizpilda sods, lai sekmētu notiesātās personas sociālo rehabilitāciju.”
5
Atbilstoši minētā pamatlēmuma 8. panta “Sprieduma atzīšana un soda izpilde” 3. punktam:
“Ja soda veids neatbilst izpildes valsts tiesību aktiem, izpildes valsts kompetentā iestāde var pielāgot to sodam vai pasākumam, kas paredzēts šīs valsts tiesību aktos attiecībā uz līdzīgiem nodarījumiem. Tāds sods vai pasākums pēc iespējas atbilst sodam, kas piespriests sprieduma valstī, un tādēļ sodu nepārvērš par naudassodu.”
6
Šī paša pamatlēmuma 9. panta “Neatzīšanas un neizpildīšanas pamats” 1. punktā noteikts:
“Izpildes valsts kompetentā iestāde var atteikties atzīt spriedumu un izpildīt sodu, ja:
[..]
k)
sodā iekļauts ar psihiatrisku vai veselības aprūpi saistīts pasākums vai cits ar brīvības atņemšanu saistīts pasākums, ko, neskarot 8. panta 3. punktu, izpildes valsts nevar izpildīt saskaņā ar tās tiesību sistēmu vai veselības aprūpes sistēmu;
[..].”
Pamatlēmums 2008/947
7
Atbilstoši Pamatlēmuma 2008/947 3. apsvērumam:
“Pamatlēmums [2008/909] attiecas uz brīvības atņemšanas sodu vai ar brīvības atņemšanu saistītu pasākumu savstarpēju atzīšanu un izpildi. Vajadzīgi papildu kopīgi noteikumi, jo īpaši gadījumiem, kad ar brīvības atņemšanu nesaistīti sodi, kas saistīti ar probācijas pasākumu vai alternatīvu sankciju uzraudzību, ir piespriesti personām, kam nav likumīgas un pastāvīgas dzīvesvietas sprieduma valstī.”
8
Šī pamatlēmuma 1. panta “Mērķi un darbības joma” 1.–3. punktā noteikts:
“1.   Šā pamatlēmuma mērķis ir atvieglot notiesāto personu sociālo rehabilitāciju, uzlabojot upuru un visas sabiedrības aizsardzību, un atvieglot probācijas pasākumu un alternatīvo sankciju piemērošanu tādiem likumpārkāpējiem, kas nedzīvo sprieduma valstī. Lai sasniegtu šos mērķus, šajā pamatlēmumā ir paredzēti noteikumi, saskaņā ar kuriem dalībvalsts, kas nav dalībvalsts, kurā attiecīgā persona ir notiesāta, atzīst spriedumus un, attiecīgā gadījumā, probācijas lēmumus un uzrauga probācijas pasākumus, ko piemēro, pamatojoties uz spriedumu, vai šādā spriedumā noteiktās alternatīvās sankcijas, un pieņem visus pārējos lēmumus saistībā ar minētā sprieduma izpildi, ja vien pamatlēmumā nav noteikts savādāk.
2.   Šo pamatlēmumu piemēro tikai:
a)
spriedumu un, attiecīgā gadījumā, probācijas lēmumu atzīšanai;
b)
lai nodotu atbildību par probācijas pasākumu un alternatīvo sankciju uzraudzību;
c)
visiem citiem lēmumiem, kas saistīti ar a) un b) apakšpunktā minētajiem, kā minēts un paredzēts šajā pamatlēmumā.
3.   Šis pamatlēmums neattiecas uz:
a)
spriedumu izpildi krimināllietās, kurās piespriesti brīvības atņemšanas sodi vai ar brīvības atņemšanu saistīti pasākumi, uz ko attiecas Pamatlēmums [2008/909];
[..].”
9
Saskaņā ar minētā pamatlēmuma 2. pantu “Definīcijas”:
“Šajā pamatlēmumā:
1)
“spriedums” ir galīgs sprieduma valsts tiesas pieņemts nolēmums vai rīkojums par to, ka fiziska persona ir izdarījusi noziedzīgu nodarījumu, un ar ko piespriež:
a)
brīvības atņemšanas sodu vai jebkuru ar brīvības atņemšanu saistītu pasākumu, ja nosacīta pirmstermiņa atbrīvošana no soda izciešanas ir noteikta, pamatojoties uz spriedumu vai uz tam sekojošu probācijas lēmumu;
b)
nosacītu sodu; vai
c)
soda noteikšanas nosacītu atlikšanu;
d)
alternatīvu sankciju;
2)
“nosacīts sods” ir brīvības atņemšana vai jebkurš ar brīvības atņemšanu saistīts pasākums, kura izpilde ir nosacīti pilnībā vai daļēji atlikta soda piespriešanas laikā, piemērojot vienu vai vairākus probācijas pasākumus. Šādus probācijas pasākumus var iekļaut pašā spriedumā vai noteikt atsevišķā kompetentās iestādes pieņemtā probācijas lēmumā;
3)
“soda noteikšanas nosacīta atlikšana” ir spriedums, ar ko soda noteikšana ir nosacīti atlikta, piemērojot vienu vai vairākus probācijas pasākumus, vai kurā brīvības atņemšanas soda vai pasākuma, kas saistīts ar brīvības atņemšanu, vietā ir noteikts viens vai vairāki probācijas pasākumi. Šādus probācijas pasākumus var iekļaut pašā spriedumā vai noteikt atsevišķā kompetentās iestādes pieņemtā probācijas lēmumā;
4)
“alternatīvā sankcija” ir sankcija, kas nav brīvības atņemšanas sods, ar brīvības atņemšanu saistīts pasākums vai finansiāla sankcija, kas nosaka pienākumu vai rīkojumu;
5)
“probācijas lēmums” ir spriedums vai sprieduma valsts kompetentās iestādes galīgais lēmums, ko pieņem uz tāda sprieduma pamata, kas:
a)
piešķir nosacītu pirmstermiņa atbrīvošanu no soda izciešanas; vai
b)
piemēro probācijas pasākumus;
6)
“nosacīta pirmstermiņa atbrīvošana no soda izciešanas” ir kompetentās iestādes galīgais lēmums vai ar valsts tiesību aktiem pamatots lēmums par notiesātās personas pirmstermiņa atbrīvošanu, kad daļa no brīvības atņemšanas soda vai ar brīvības atņemšanu saistīta pasākuma ir izciesta, piemērojot vienu vai vairākus probācijas pasākumus;
7)
“probācijas pasākumi” ir pienākumi un rīkojumi, ko fiziskai personai piespriedusi kompetenta iestāde saskaņā ar sprieduma valsts tiesību aktiem saistībā ar nosacītu sodu, soda noteikšanas nosacītu atlikšanu vai nosacītu pirmstermiņa atbrīvošanu no soda izciešanas;
[..].”
10
Šī paša pamatlēmuma 4. panta “Probācijas pasākumu un alternatīvo sankciju veidi” 1. punktā noteikts:
“Pamatlēmumu piemēro šādiem probācijas pasākumiem un alternatīvajām sankcijām:
[..]
k) pienākums saņemt medicīnisko aprūpi [..].”
11
Pamatlēmuma 2008/947 9. panta “Probācijas pasākumu vai alternatīvo sankciju pielāgošana” 1. un 3. punktā noteikts:
“1.   Ja probācijas pasākuma vai alternatīvās sankcijas būtība vai ilgums, vai probācijas perioda ilgums nav saderīgi ar izpildes valsts tiesību aktiem, minētās valsts kompetentā iestāde var pielāgot tos atbilstīgi probācijas pasākumu vai alternatīvo sankciju būtībai un ilgumam, vai probācijas perioda ilgumam, ko piemēro attiecībā uz līdzvērtīgiem nodarījumiem saskaņā ar izpildes valsts tiesību aktiem. Pielāgotais probācijas pasākums, alternatīvā sankcija vai probācijas perioda ilgums, ciktāl iespējams, atbilst pasākumiem un sankcijām, kas piespriesti sprieduma valstī.
[..]
3.   Pielāgotais probācijas pasākums, alternatīvā sankcija vai probācijas periods nav stingrāks vai garāks par sākotnēji piespriesto probācijas pasākumu, alternatīvo sankciju vai probācijas periodu.”
12
Šī pamatlēmuma 11. panta “Pamati atteikumam atzīt spriedumu, kā arī pārņemt tā uzraudzību” 1. punktā paredzēts:
“Izpildes valsts kompetentā iestāde var atteikties atzīt spriedumu vai, attiecīgā gadījumā, probācijas lēmumu un atteikties uzņemties atbildību par probācijas pasākumu vai alternatīvo sankciju uzraudzību, ja:
[..]
i)
spriedumā vai, attiecīgā gadījumā, probācijas lēmumā paredzēta medicīniska/terapeitiska ārstēšana, kuru izpildes valsts neatkarīgi no 9. panta nevar uzraudzīt saskaņā ar tās tiesību sistēmu vai veselības aprūpes sistēmu;
[..].”
Beļģijas tiesības
13
Strafwetboek (Kriminālkodekss) 34.bis pantā noteikts:
“Nodošana kriminālsodu izpildes tiesai ir papildsods, kas ir vai var tikt piespriests likumā paredzētajos gadījumos sabiedrības aizsardzībai pret personām, kuras ir izdarījušas noteiktus smagus noziedzīgus nodarījumus pret personu neaizskaramību. Šis papildsods sākas, beidzoties pamata cietumsodam vai brīvības atņemšanas sodam.”
14
2006. gada 17. maijawet betreffende de externe rechtspositie van de veroordeelden tot een vrijheidsstraf en de aan het slachtoffer toegekende rechten in het raam van de strafuitvoeringsmodaliteiten (Likums par personu, kurām piespriests brīvības atņemšanas sods, statusu un par tiesībām, kas cietušajam atzītas soda izpildes kārtībā; 2006. gada 15. jūnijaBelgisch Staatsblad, 30455. lpp.), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “WERV”), 56. pantā paredzēts:
“§ 1.   Kriminālsodu izpildes tiesa notiesātajam var piemērot īpašus individualizētus nosacījumus, kas ļauj īstenot sociālās reintegrācijas plānu, kurā ņemti vērā 47. panta 1. punktā minētie nepiemērotības gadījumi, vai kas izrādās nepieciešami cietušo interesēs.
[..]”
15
WERV 95/2. pantā noteikts:
“§ 1. Notiesātajam saskaņā ar Kriminālkodeksa 34.bis–34.quater pantu piespriestais sods – nodošana kriminālsodu izpildes tiesai – sākas pamatsoda beigās.
§ 2. Kriminālsodu izpildes tiesa pirms pamatsoda termiņa beigām saskaņā ar 2. iedaļā noteikto procedūru lemj vai nu par brīvības atņemšanu, vai arī par tai nodotā notiesātā atbrīvošanu ar uzraudzību.
Pēc pirmajā daļā paredzētās kriminālsodu izpildes tiesas veiktās pārbaudes notiesātais, kurš ir atbrīvots nosacīti pēc pārbaudes laika beigām, tiek atbrīvots, piemērojot uzraudzību, vajadzības gadījumā pievienojot 95/7. panta 2. punktā paredzētos nosacījumus.
§ 3. Kriminālsodu izpildes tiesai nodotajam notiesātajam tiek piemērota brīvības atņemšana, ja attiecībā uz viņu ir risks, ka viņš veiks smagus noziegumus attiecībā pret trešo personu fizisko neaizskaramību, un to nav iespējams novērst, atbrīvošanai, piemērojot uzraudzību, pievienojot īpašus nosacījumus.”
16
Atbilstoši WERV 95/7. pantam:
“[..]
§ 2. Ja kriminālsodu izpildes tiesa piešķir atbrīvošanu, piemērojot uzraudzību, tā konstatē, ka uz tai nodoto notiesāto attiecas 55. pantā paredzētie vispārīgie nosacījumi.
Kriminālsodu izpildes tiesa var pakļaut tai nodoto notiesāto īpašiem individualizētiem nosacījumiem, kas mazina risku, ka viņš izdarīs smagus noziedzīgus nodarījumus pret personu fizisko vai garīgo integritāti, vai kas izrādās nepieciešami cietušo interesēs.
Ja notiesātais ir nodots kriminālsodu izpildes tiesas rīcībā par kādu no Kriminālkodeksa 371/1., 371/2., 372. pantā, 373. panta otrajā un trešajā daļā, 375. pantā, 376. panta otrajā un trešajā daļā vai 377. panta pirmajā, otrajā, ceturtajā un sestajā daļā minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem, kriminālsodu izpildes tiesa var noteikt, ka atbrīvošanai, piemērojot uzraudzību, pievieno nosacījumu, ka ir jāapmeklē konsultācijas vai jāārstējas dzimumnoziedznieku terapijā vai jāārstējas specializētā iestādē. Kriminālsodu izpildes tiesa nosaka, cik ilgi notiesātajam ir jāapmeklē šīs konsultācijas vai jāārstējas.
[..]”
17
WERV 95/21. pantā paredzēts:
“Pēc brīvības atņemšanas uz vienu gadu, kas pamatota tikai ar lēmumu, kurš pieņemts pēc nodošanas kriminālsodu izpildes tiesai, šī tiesa pēc savas ierosmes pārbauda iespēju piemērot atbrīvošanu, piemērojot uzraudzību. Kriminālsodu izpildes tiesai nodotajam notiesātajam piespriesto brīvības atņemšanu patur spēkā, ja attiecībā uz viņu ir risks, ka viņš veiks smagus noziegumus attiecībā pret trešo personu fizisko neaizskaramību, un to nav iespējams novērst, atbrīvošanai, piemērojot uzraudzību, pievienojot īpašus nosacījumus.
Direktors sniedz atzinumu četrus mēnešus pirms pirmajā daļā minētā termiņa. Piemēro 95/3. panta 2. punktu.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
18
Nīderlandes pilsonim LZ 2011. gada 2. decembrīrechtbank van eerste aanleg van Antwerpen (Antverpenes pirmās instances tiesa, Beļģija) piesprieda brīvības atņemšanas sodu uz astoņiem gadiem par izvarošanu, pielietojot vardarbību pret savu nepilngadīgo meitu, kura faktu rašanās laikā bija jaunāka par četrpadsmit gadiem, ar atbildību pastiprinošu apstākli, ka viņš bija tiešais augšupējais radinieks, kā arī par noziegumu pret dzimumneaizskaramību pret viņa nepilngadīgo meitu un kādu viņas draudzeni, par bērnu pornogrāfijas materiālu glabāšanu un izplatīšanu un draudu izteikšanu. Viņam tika piespriests arī sods – nodošana kriminālsodu izpildes tiesai uz desmit gadiem, tostarp piemērojot Kriminālkodeksa 34.bis pantu.
19
2013. gada 26. novembrī LZ lūdza viņu pārvietot uz ieslodzījuma vietu Nīderlandē, lai tur turpinātu soda izpildi. Nīderlandes iestādes noraidīja viņa lūgumu, pamatojoties uz to, ka LZ nav pietiekamas saiknes ar Nīderlandi un ka viņš nav iekļauts šīs dalībvalsts pašvaldību pamatreģistros.
20
2015. gada 27. augustā LZ iesniedza tādu pašu lūgumu, piebilstot, ka vēlas reintegrēties Nīderlandē. Atbildē Nīderlandes iestādes norādīja, ka tās ir gatavas atzīt brīvības atņemšanas sodu, bet ne nodošanu kriminālsodu izpildes tiesai, pamatojoties uz to, ka Nīderlandes tiesībās šim pasākumam nav ekvivalenta. Praksē pārsūtīšanas uz Nīderlandi sekas būtu LZ atbrīvošana pēc brīvības atņemšanas soda beigām, līdz ar to šāda pārsūtīšana nevarēja notikt.
21
2019. gada 3. jūlijā LZ bija izcietis piespriesto astoņu gadu cietumsodu un spēkā stājās nodošana kriminālsodu izpildes tiesai.
22
Šajā kontekstā strafuitvoeringsrechtbank van de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Briseles pirmās instances tiesas, kurā tiesvedība noris holandiešu valodā, piespriesto kriminālsodu izpildes tiesa, Beļģija), kas ir iesniedzējtiesa, ir jālemj par LZ “atbrīvošanu, piemērojot uzraudzību”, vai viņa brīvības atņemšanas turpināšanu saskaņā ar WERV 95/2.–95/30. pantu.
23
Šī tiesa precizē, ka saskaņā ar WERV 95/21. pantu sodu izpildes tiesai nodotajam notiesātajam piespriesto brīvības atņemšanu patur spēkā, ja ir risks, ka viņš veiks smagus noziegumus attiecībā pret trešo personu fizisko neaizskaramību, un to nav iespējams novērst, atbrīvošanai, piemērojot uzraudzību, pievienojot īpašus nosacījumus.
24
Šajā gadījumā, ņemot vērā it īpaši cietuma, kurā atrodas LZ, psihosociālā dienesta sagatavoto ziņojumu, minētā tiesa secināja, ka ir augsts risks, ka viņš varētu izdarīt smagus noziedzīgus nodarījumus, kas apdraud trešo personu garīgo vai fizisko integritāti, un ka ir absolūti nepieciešama ilglaicīga viņa psihisko traucējumu “ārstēšana stacionārā”, lai novērstu šo risku.
25
Iesniedzējtiesa norāda, ka nav bijis iespējams veikt “ārstēšanu stacionārā” Beļģijā, jo LZ, Nīderlandes pilsonim, tur nav uzturēšanās tiesību un ka uz viņu neattiecas veselības apdrošināšana, kaut arī viņš vienmēr ir dzīvojis Beļģijā, kur viņš ir dzimis.
26
Sazinoties ar Nīderlandes iestādēm, lai apsvērtu iespēju atbilstoši LZ vēlmēm saņemt “ārstēšanos stacionārā” Nīderlandē slēgta tipa iestādē, šīs iestādes 2024. gada 29. janvārī norādīja, ka šis pasākums ir tāds brīvības atņemšanas sods, ko nevar atzīt un izpildīt saskaņā ar Pamatlēmumu 2008/947.
27
Līdz ar to iesniedzējtiesai ir šaubas par iespēju, pamatojoties uz Pamatlēmumu 2008/947, lūgt atzīt un izpildīt spriedumu, ar kuru tiktu pasludināta atbrīvošana, piemērojot uzraudzību, kas papildināta ar īpašu nosacījumu, ka attiecīgajai personai ir jāsaņem ilgtermiņa “ārstēšana stacionārā” slēgta tipa iestādē. Tomēr šī tiesa šajā ziņā precizē, ka tai savukārt nav šaubu par Pamatlēmuma 2008/909 tvērumu, jo, pēc tās domām, tam nav nozīmes.
28
Tā kā LZ lūgto atbrīvošanu, piemērojot uzraudzību, nevarēja īstenot brīdī, kad minētajai tiesai ir jāpieņem nolēmums, šī tiesa noraidīja minēto lūgumu, vienlaikus nolemjot, ka tas tiks pārskatīts, tiklīdz Tiesa būs sniegusi atbildi uz tās jautājumiem.
29
Šajos apstākļos strafuitvoeringsrechtbank van de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Briseles pirmās instances tiesas, kurā tiesvedība noris holandiešu valodā, piespriesto kriminālsodu izpildes tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Pamatlēmums 2008/947 jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja [Beļģijas Karaliste] nodošanas kriminālsodu izpildes tiesas uzraudzībā ietvaros pasludina spriedumu, ar kuru notiesātā persona tiek atbrīvota, piemērojot uzraudzību, to papildinot ar īpašiem nosacījumiem, un šo spriedumu Beļģijas kompetentā iestāde kopā ar pamatlēmumā minēto apliecinošo dokumentu pārsūta kompetentajai iestādei Nīderlandē, tad [Nīderlandes Karalistei] spriedums ir jāatzīst un jāizpilda, tostarp uzraugot īpašo nosacījumu pareizu piemērošanu, turklāt tā ņem vērā, ka notiesātajai personai ir Nīderlandes pilsonība un šī persona vēlas atgriezties Nīderlandē?
Vai tas tā ir arī tad, ja kā īpašs nosacījums ir izvirzīts, ka notiesātajai personai seksuālo problēmu dēļ ir jāveic ārstēšanās stacionārā Nīderlandē un no cietuma tā jāpārved uz slēgta tipa aprūpes iestādi Nīderlandē?”
Tiesvedība Tiesā
30
Iesniedzējtiesa lūdza lietai piemērot Eiropas Savienības Tiesas statūtu 23.a pantā un Tiesas Reglamenta 107. pantā paredzēto steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedību.
31
2024. gada 18. jūnijā Tiesa pēc tiesneša referenta priekšlikuma un ģenerāladvokāta uzklausīšanas nolēma šo pieteikumu neapmierināt, jo nav izpildīti minētajā 107. pantā paredzētie steidzamības nosacījumi.
Par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību
32
Formāli neizvirzot iebildi par nepieņemamību, Nīderlandes valdība pauž šaubas, vai pastāv saikne starp prejudiciālajā jautājumā lūgto Savienības tiesību interpretāciju un pamatlietas faktiskajiem apstākļiem vai priekšmetu. Proti, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izrietot, ka LZ iesniedzējtiesā iesniegtais lūgums par atbrīvošanu, piemērojot uzraudzību, tika noraidīts. Šī iemesla dēļ šajā tiesā vairs nenorisinās tiesvedība par tajā iesniegto lūgumu, jo minētā tiesa ir uzdevusi Tiesai prejudiciālu jautājumu, paredzot vēlāku šī lūguma izskatīšanu.
33
Kā izriet no pastāvīgās judikatūras, ar LESD 267. pantu izveidotā procedūra ir Tiesas un valstu tiesu sadarbības instruments, ar ko Tiesa valstu tiesām sniedz norādes par Savienības tiesību interpretāciju, kuras tām vajadzīgas, lai izspriestu tajās izskatāmās lietas. Prejudiciālā nolēmuma procedūras pamatā ir nevis konsultatīvu viedokļu sniegšana par vispārīgiem vai hipotētiskiem jautājumiem, bet gan vajadzība efektīvi atrisināt strīdu. Kā izriet no paša LESD 267. panta formulējuma, lūgtajam prejudiciālajam nolēmumam jābūt “vajadzīgam”, lai iesniedzējtiesa varētu “sniegt spriedumu” lietā, kuru tā izskata (spriedums, 2025. gada 8. maijs, Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
34
Tiesa ir vairākkārt atgādinājusi, ka gan no LESD 267. panta formulējuma, gan no tā sistēmas izriet, ka prejudiciālā nolēmuma procedūras priekšnoteikums citastarp ir tāda strīda faktiska izskatīšana valstu tiesās, attiecībā uz kuru tām ir jāpieņem nolēmums, kurā var tikt ņemts vērā prejudiciālais nolēmums (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 8. maijs, Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, 26. punkts un tajā minētā judikatūra).
35
Tātad Tiesa pēc savas iniciatīvas var pārbaudīt, vai tiesvedība pamatlietā turpinās (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 8. maijs, Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, 27. punkts un tajā minētā judikatūra).
36
Šajā ziņā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet – lai gan iesniedzējtiesa ir noraidījusi LZ iesniegto pieteikumu par atbrīvošanu, piemērojot uzraudzību, tā arī ir nolēmusi, ka šis lūgums tiks pārskatīts, tiklīdz tā būs saņēmusi atbildi uz Tiesai uzdoto prejudiciālo jautājumu.
37
Līdz ar to jāuzskata, ka tiesvedība šajā tiesā pamatlietā joprojām turpinās un ka Tiesas atbilde uz uzdoto jautājumu tiks ņemta vērā, taisot nolēmumu šajā tiesvedībā.
38
Šādos apstākļos lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir pieņemams.
Par prejudiciālo jautājumu
39
Ar uzdoto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Pamatlēmums 2008/947 jāinterpretē tādējādi, ka izpildes valsts kompetentajai iestādei, pamatojoties uz šo pamatlēmumu, ir jāatzīst un jāizpilda spriedums, kuru tai ir nosūtījusi sprieduma valsts kompetentā iestāde un ar kuru ir noteikta personas, kas izcieš brīvības atņemšanas sodu, atbrīvošana, piemērojot uzraudzību, to papildinot ar īpašu nosacījumu, ka šai personai jāsaņem psihisko traucējumu “ārstēšana stacionārā” slēgta tipa iestādē.
40
Lai atbildētu uz šo jautājumu, jāpārbauda, vai šāds spriedums ietilpst minētā pamatlēmuma piemērošanas jomā.
41
Pamatlēmuma 2008/947 1. pants atbilstoši tā nosaukumam attiecas uz šī pamatlēmuma mērķiem un darbības jomu. Kā izriet no šī panta 1. punkta, minētajā pamatlēmumā citastarp ir ietverti noteikumi, saskaņā ar kuriem dalībvalsts, kas nav dalībvalsts, kurā attiecīgā persona ir notiesāta, atzīst spriedumus un attiecīgā gadījumā probācijas lēmumus un uzrauga probācijas pasākumus, ko piemēro, pamatojoties uz spriedumu, vai tajā noteiktās alternatīvās sankcijas.
42
Saskaņā ar šī pamatlēmuma 1. panta 2. punktu tas ir piemērojams vienīgi šī punkta a) apakšpunktā paredzētajai spriedumu un attiecīgā gadījumā probācijas lēmumu atzīšanai, b) apakšpunktā paredzētajai probācijas pasākumu un alternatīvo sankciju uzraudzības nodošanai un saskaņā ar c) apakšpunktu – jebkuram citam lēmumam, kas saistīts ar 1. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā minētajiem, atbilstoši tam, kas aprakstīts un paredzēts šajā pamatlēmumā.
43
Pamatlēmuma 2008/947 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā citastarp šī pamatlēmuma piemērošanas nolūkos ir definēts jēdziens “spriedums”, kas tātad ir galīgs sprieduma valsts tiesas pieņemts nolēmums vai rīkojums par to, ka fiziska persona ir izdarījusi noziedzīgu nodarījumu, un ar ko piespriež, pirmkārt, brīvības atņemšanas sodu vai ar brīvības atņemšanu saistītu pasākumu, ja nosacīta atbrīvošana ir noteikta, pamatojoties uz šo spriedumu vai vēlāku probācijas lēmumu, otrkārt, nosacītu sodu, treškārt, nosacītu sodu vai, ceturtkārt, alternatīvu sankciju. Saskaņā ar 2. panta 5. punktu “probācijas lēmums” ir sprieduma valsts kompetentās iestādes galīgais spriedums vai lēmums, kas pieņemts, pamatojoties uz tādu spriedumu, ar kuru paredz nosacītu atbrīvošanu vai probācijas pasākumus, un šie pasākumi saskaņā ar minētā panta 7. punktu ietver pienākumus un rīkojumus, ko fiziskai personai piespriedusi kompetenta iestāde saskaņā ar sprieduma valsts tiesību aktiem saistībā ar nosacītu sodu, soda noteikšanas nosacītu atlikšanu vai nosacītu pirmstermiņa atbrīvošanu. Turklāt, ņemot vērā pamatlietā aplūkotos apstākļus, jāuzsver, ka saskaņā ar šī panta 6. punktu jēdziens “nosacīta pirmstermiņa atbrīvošana no soda izciešanas” attiecas uz kompetentās iestādes pieņemtu vai no valsts tiesībām izrietošu galīgu lēmumu, ar kuru notiesātā persona tiek priekšlaikus atbrīvota pēc tam, kad ir izpildīta daļa brīvības atņemšanas soda vai ar brīvības atņemšanu saistīta pasākuma, piemērojot vienu vai vairākus probācijas pasākumus.
44
No iepriekšējā punktā izklāstītajām definīcijām, kā arī no definīcijām, kas attiecas uz jēdzieniem “nosacīts sods”, “soda noteikšanas nosacīta atlikšana” un “alternatīvā sankcija”, kas minēti attiecīgi Pamatlēmuma 2008/947 2. panta 2., 3. un 4. punktā, izriet, ka šī pamatlēmuma piemērošanas joma saskaņā ar 1. panta 2. punktu ietver tādu spriedumu atzīšanu un izpildi, ar kuriem personām, kas ir atzītas par tādām, kuras izdarījušas noziedzīgu nodarījumu, ir jāizpilda sodi vai pasākumi, kas tām neatņem brīvību.
45
Šādu interpretāciju apstiprina minētā 1. panta 3. punkta a) apakšpunkts, kurā ir precizēts, ka Pamatlēmums 2008/947 nav piemērojams tādu spriedumu izpildei krimināllietās, kuros piespriests brīvības atņemšanas sods vai ar brīvības atņemšanu saistīts pasākums, uz ko attiecas Pamatlēmums 2008/909. Proti – kā nospriedusi Tiesa – no šīs tiesību normas izriet, ka abu šo pamatlēmumu piemērošanas jomas ir savstarpēji izslēdzošas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 5. oktobris, QS (Izpildes nosacītas atlikšanas atcelšana), C‑219/22, EU:C:2023:732, 41. punkts un tajā minētā judikatūra).
46
Šajā ziņā Pamatlēmuma 2008/909 3. panta, kurā atbilstoši tā nosaukumam ir definēts pamatlēmuma mērķis un darbības joma, 1. punktā ir noteikts, ka šī pamatlēmuma mērķis ir izstrādāt noteikumus, saskaņā ar kuriem dalībvalstij jāatzīst spriedums un jāizpilda sods, lai sekmētu notiesātās personas sociālo rehabilitāciju, un jēdzieni “spriedums” un “sods” attiecīgi šī pamatlēmuma 1. panta a) un b) punktā ir definēti attiecīgi, pirmkārt, kā sprieduma valsts tiesas pieņemts galīgais lēmums vai rīkojums, ar ko piespriež sodu fiziskai personai, un, otrkārt, jebkurš brīvības atņemšanas sods vai ar brīvības atņemšanu saistīts pasākums, kas, pamatojoties uz kriminālprocesu, ir piespriests uz noteiktu vai nenoteiktu laiku par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu.
47
Tādējādi saskaņā ar Pamatlēmuma 2008/947 1. panta 1. punktu, lasot to kopsakarā ar 1. panta 3. punkta a) apakšpunktu un ņemot vērā šī pamatlēmuma 3. apsvērumu, tas attiecas uz sodu vai ar brīvības atņemšanu nesaistītu pasākumu savstarpēju atzīšanu un izpildi, savukārt uz brīvības atņemšanas sodu vai ar brīvības atņemšanu saistītu pasākumu savstarpēju atzīšanu un izpildi attiecas Pamatlēmums 2008/909.
48
Šo interpretāciju par Pamatlēmuma 2008/909 un Pamatlēmuma 2008/947 attiecīgo piemērošanas jomu apstiprina šo pamatlēmumu noteikumi, kas konkrētāk attiecas uz medicīniska rakstura pasākumiem.
49
Runājot par Pamatlēmumu 2008/947, tā 4. panta 1. punkta k) apakšpunktā ir norādīts, ka šis pamatlēmums citastarp ir piemērojams probācijas pasākumiem un alternatīvām sankcijām, kas ietver pienākumu saņemt ārstēšanu. Turklāt saistībā ar sprieduma atzīšanas vai tā uzraudzības atteikuma pamatiem, uz kuriem izpildes valsts kompetentā iestāde var atsaukties, minētā pamatlēmuma 11. panta 1. punkta i) apakšpunkts attiecas uz spriedumu vai attiecīgā gadījumā probācijas lēmumu, kas ietver pasākumu attiecībā uz medicīnisku vai terapeitisku aprūpi, kuras izpildi, neraugoties uz šī pamatlēmuma 9. pantu, izpildes valsts nevar uzraudzīt tās tiesību vai veselības sistēmas īpatnību dēļ.
50
Runājot par Pamatlēmumu 2008/909, neatzīšanas un neizpildīšanas pamatos, kas minēti tā 9. pantā, atbilstoši 9. panta 1. punkta k) apakšpunktam ir minēta situācija, kad piespriestais sods ietver psihiatrisku vai veselības aprūpi vai citu ar brīvības atņemšanu saistītu pasākumu, ko, neraugoties uz šī pamatlēmuma 8. panta 3. punktu, izpildes valsts nevar izpildīt saskaņā ar šīs valsts tiesību vai veselības aizsardzības sistēmu. No tā izriet, ka šajā tiesību normā paredzētos aprūpes pasākumus veido ar brīvības atņemšanu saistīti pasākumi.
51
No šīm tiesību normām izriet, ka spriedumi, ar kuriem tiek noteikts medicīniska rakstura pasākums, ietilpst vai nu Pamatlēmuma 2008/947 piemērošanas jomā, ja tas nav saistīts ar brīvības atņemšanu, vai arī Pamatlēmuma 2008/909 piemērošanas jomā, ja, gluži pretēji, tas ietver brīvības atņemšanu.
52
Līdz ar to spriedums, ar kuru saskaņā ar sprieduma dalībvalsts tiesībām ir pasludināta atbrīvošana, piemērojot uzraudzību, var būt atzīšanas un izpildes lūguma saskaņā ar Pamatlēmumu 2008/947 priekšmets, ciktāl ar šo spriedumu saistītais nosacījums nav ar brīvības atņemšanu saistīts pasākums, jo šādā gadījumā uz šādu spriedumu attiecas Pamatlēmums 2008/909.
53
Šajā gadījumā jānorāda, ka, ņemot vērā iesniedzējtiesas sniegto informāciju par paredzēto pasākumu, kā arī šī sprieduma 46. punktā izklāstītos apsvērumus, atbrīvošanas, piemērojot uzraudzību, pasākums, kurš personai, kas izcieš brīvības atņemšanas sodu, noteikts saistībā ar šai personai piespriesto sodu – nodošanu kriminālsodu izpildes tiesai, ja tas ir saistīts ar īpašu nosacījumu, ka minētajai personai jāpakļaujas psihisku traucējumu “ārstēšanai stacionārā” slēgta tipa iestādē, ir pasākums, kas ir piemērots noziedzīga nodarījuma dēļ, kura sekas šī nosacījuma būtības dēļ ir tādas, ka šai personai tiek atņemta brīvība.
54
Līdz ar to sprieduma, ar kuru noteikts šāds pasākums, atzīšana un izpilde ietilpst nevis Pamatlēmuma 2008/947, bet gan Pamatlēmuma 2008/909 piemērošanas jomā.
55
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka Pamatlēmums 2008/947 jāinterpretē tādējādi, ka tāda sprieduma atzīšana un izpilde, ar kuru ir pasludināta personas, kas izcietusi brīvības atņemšanas sodu, atbrīvošana, piemērojot uzraudzību, kas ir papildināta ar īpašu nosacījumu, ka šai personai jāsaņem psihisko traucējumu “ārstēšana stacionārā” slēgta tipa iestādē, neietilpst šī pamatlēmuma piemērošanas jomā un līdz ar to izpildes valsts kompetentajai iestādei nevar būt pienākuma atzīt un izpildīt šādu spriedumu, pamatojoties uz minēto pamatlēmumu.
Par tiesāšanās izdevumiem
56
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nospriež:
Padomes Pamatlēmums 2008/947/TI (2008. gada 27. novembris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu tādiem spriedumiem un probācijas lēmumiem, kuri paredzēti probācijas pasākumu un alternatīvo sankciju uzraudzībai,
jāinterpretē tādējādi, ka
tāda sprieduma atzīšana un izpilde, ar kuru ir pasludināta personas, kas izcieš brīvības atņemšanas sodu, atbrīvošana, piemērojot uzraudzību, kas ir papildināta ar īpašu nosacījumu, ka šai personai jāsaņem psihisko traucējumu “ārstēšana stacionārā” slēgta tipa iestādē, neietilpst šī pamatlēmuma piemērošanas jomā un līdz ar to izpildes valsts kompetentajai iestādei nevar būt pienākuma atzīt un izpildīt šādu spriedumu, pamatojoties uz minēto pamatlēmumu.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – holandiešu.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.