PIRMĀS INSTANCES TIESAS RĪKOJUMS (piektā palāta)
2007. gada 5. martā
Lieta T‑455/04
Derya Beyatli un Armagan Candan
pret
Eiropas Kopienu Komisiju
Ierēdņi – Atklāts konkurss – Paziņojums par konkursu – Termiņi – Sūdzība – Nepieņemamība
Priekšmets Prasība atcelt konkursa žūrijas priekšsēdētāja 2004. gada 5. maija lēmumu, ar ko prasītājiem tiek paziņots, ka viņi nav izturējuši
atklātā konkursa EPSO/A/1/03 rakstveida pārbaudījumus
Nolēmums Prasību noraidīt kā nepieņemamu. Katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.
Kopsavilkums
Ierēdņi – Prasība – Iepriekšēja administratīva sūdzība – Jēdziens
(Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkts; Eiropas Parlamenta, Padomes, Komisijas, Tiesas, Revīzijas palātas, Ekonomikas
un sociālo lietu komitejas, Reģionu komitejas un Eiropas ombuda Lēmuma 2002/620 4. pants)
Vēstuli, ko kandidāts, kurš nav izturējis Eiropas Kopienu Personāla atlases biroja (EPSO) organizēta starpiestāžu konkursa pārbaudījumus, ir adresējis vienīgi Komisijas delegācijas kandidāta dalībvalstī vadītājam
un kurā vispārējos vārdos ir kritizēta valodas diskriminācija, kuras dēļ esot cietuši daži kandidāti, un pausta pārliecība,
ka Eiropas Savienība veiks vajadzīgos pasākumus, lai atrisinātu šo problēmu, bet kurā nav izteikts neviens konkrēts prasījums
attiecībā uz atlases komisijas lēmumu, nevar atzīt par sūdzību Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkta nozīmē. Šāda vēstule,
kas nav pietiekami precīza, lai administrācija varētu uzskatīt, ka tai ir iesniegta sūdzība, izpaužas kā kandidāta politisks
aicinājums Eiropas Savienībai veikt vajadzīgos pasākumus, lai izbeigtu apgalvoto diskrimināciju.
Ja šāda vēstule bija domāta kā sūdzība, tā saskaņā ar Lēmuma 2002/620 par EPSO [Eiropas Kopienu Personāla atlases biroja]
izveidi 4. pantu bija jānosūta šim birojam, bet fakts, ka EPSO to varēja pārsūtīt Komisijas delegācijas vadītājs, neietekmē
šādas vēstules kvalificēšanu, kas ir atkarīga no tās satura un nevis no tā, vai vēstules saņēmējs to, iespējams, pārsūta citām
personām vai iestādēm.
(skat. 45., 46., 48., 50. un 58. punktu)
Atsauce
Tiesa: 2000. gada 29. jūnijs, C‑154/99 P Politi/Fondation européenne pour la formation, Recueil, I‑509. lpp., 16. punkts.