62003CJ0160_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑160/03
par prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši EKL 230. pantam,
ko 2003. gada 8. aprīlī cēla
Spānijas Karaliste, ko pārstāv L. Fragvasa Gadeja [ L. Fraguas Gadea ], pārstāve, kas norādīja adresi Luksemburgā,
prasītāja,
ko atbalsta
Somijas Republika, ko pārstāv T. Pinne [ T. Pynnä ], pārstāve, kas norādīja adresi Luksemburgā,
persona, kas iestājusies lietā,
pret
Eurojust, ko pārstāv H. Rivass de Andress [ J. Rivas de Andrés ], abogado, un D. O’Kīfs [ D. O’Keeffe ], solicitor,
atbildētāja.
TIESA (virspalāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris [ V. Skouris ], palātu priekšsēdētāji P. Janns [ P. Jann ], K. V. A. Timmermanss [ C. W. A. Timmermans ], A. Ross [ A. Rosas ] (referents) un E. Borgs Bartets [ A. Borg Barthet ], tiesneši R. Šintgens [ R. Schintgen ], N. Kolnerika [ N. Colneric ], S. fon Bārs [ S. von Bahr ], H. N. Kunja Rodrigess [ J. N. Cunha Rodrigues ], E. Juhāss [ E. Juhász ], Dž. Arestis [ G. Arestis ], M. Ilešičs [ M. Ilešič ] un J. Malenovskis [ J. Malenovský ],
ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [ M. Poiares Maduro ],
sekretārs H. fon Holšteins [ H. von Holstein ], sekretāra palīgs,
ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2004. gada 6. oktobrī,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2004. gada 16. decembrī,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Savā prasības pieteikumā Spānijas Karaliste lūdz atcelt septiņos Eurojust
sludinājumos konkursiem uz pagaidu darbinieku vietām (turpmāk tekstā –“apstrīdētie konkursu sludinājumi”) punktu, kas attiecas uz dokumentiem, kuri angļu valodā jāiesniedz personām, kuru kandidatūras pieteikums ir citā valodā, kā arī dažus citus punktus katrā konkursa sludinājumā attiecībā uz kandidātu kvalifikāciju valodu zināšanu jomā.
Atbilstošās tiesību normas
2. Līguma par Eiropas Savienību VI sadaļa, proti, LES 29.–42. pants, ietver noteikumus par policijas un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās.
3. LES 31. pants apraksta kopīgās rīcības mērķus policijas un tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās.
4. LES 34. panta 2. punkts paredz:
“Padome nosaka pasākumus un veicina sadarbību, ievērojot attiecīgu formu un procedūras, kas izklāstītas šajā sadaļā, sekmējot Savienības mērķu sasniegšanu. Šajā sakarā Padome pēc kādas dalībvalsts vai Komisijas ierosinājuma vienprātīgi var
[..]
c) pieņemt lēmumus jebkādos citos nolūkos, kas atbilst šīs sadaļas mērķiem, izņemot dalībvalstu normatīvo aktu tuvināšanu. Šie lēmumi ir saistoši, un tiem nav tiešas iedarbības; Padome ar kvalificētu balsu vairākumu paredz pasākumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu šos lēmumus Savienības līmenī;
[..]”
5. LES 35. pants attiecas uz Tiesas kompetenci attiecībā uz Līguma par Eiropas Savienību VI sadaļas noteikumiem. Šī panta 6. un 7. punkts formulēts šādi:
“6. Tiesas kompetencē ir pārbaudīt pamatlēmumu un lēmumu likumību, ja dalībvalsts vai Komisija ir griezusies Tiesā sakarā ar kompetences trūkumu, par būtisku procedūras noteikumu pārkāpumiem, par šā Līguma vai jebkuru ar tā piemērošanu saistīto tiesību normu pārkāpumiem vai arī par pilnvaru nepareizu izmantošanu. Šajā punktā paredzētā griešanās tiesā jāveic divos mēnešos pēc attiecīgā akta publicēšanas.
7. Tiesas kompetencē ir izšķirt jebkuras domstarpības starp dalībvalstīm attiecībā uz tādu aktu interpretāciju vai piemērošanu, kas pieņemti saskaņā ar 34. panta 2. punktu, ja vien šādas domstarpības nevar izšķirt Padome sešos mēnešos pēc tam, kad kāds no locekļiem griezies Padomē. Tiesas kompetencē ir arī izšķirt jebkuras domstarpības starp dalībvalstīm un Komisiju attiecībā uz tādu konvenciju interpretāciju vai piemērošanu, kas pieņemtas saskaņā ar 34. panta 2. punkta d) apakšpunktu.”
6. LES 41. panta 1. punkts paredz:
“Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 189., 190., 195., 196. līdz 199. pantu, 203., 204. pantu, 205. panta 3. punktu, 206. līdz 209. pantu, 213. līdz 219. pantu, 255. un 290. pantu piemēro noteikumiem, kas attiecas uz šajā sadaļā minētajām jomām.”
7. LES 46. pants, kas ir daļa no Līguma par Eiropas Savienību nobeiguma noteikumiem, formulēts šādi:
“Eiropas Kopienas dibināšanas līguma, Eiropas Ogļu un tērauda kopienas dibināšanas līguma un Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līguma noteikumi, kas attiecas uz Eiropas Kopienu Tiesas pilnvarām un šo pilnvaru īstenojumu, attiecas tikai uz šādiem šā Līguma noteikumiem:
[..]
b) uz VI sadaļas noteikumiem saskaņā ar 35. pantā paredzētajiem nosacījumiem;
[..].”
8. EKL 12. panta pirmā daļa nosaka:
“Piemērojot šo Līgumu un neskarot tajā paredzētos īpašos noteikumus, ir aizliegta jebkāda diskriminācija pilsonības dēļ.”
9. EKL 230. panta pirmā daļa formulēta šādi:
“Tiesa izskata jautājumus par to, cik likumīgi ir Eiropas Parlamenta un Padomes kopīgi pieņemtie tiesību akti, kā arī Padomes, Komisijas un ECB pieņemtie tiesību akti, izņemot ieteikumus un atzinumus, kā arī tādi Eiropas Parlamenta tiesību akti, kas pieņemti, lai radītu tiesiskas sekas vis‑a‑vis trešām personām.”
10. EKL 236. pants paredz, ka, “ievērojot ierobežojumus un nosacījumus, ko paredz Civildienesta noteikumi vai Nodarbināšanas kārtība, Tiesas jurisdikcijā ir visas domstarpības starp Kopienu un tās darbiniekiem”.
11. 1. pants Padomes 1958. gada 15. aprīļa Regulā Nr. 1, kas nosaka Eiropas Ekonomikas Kopienas valodu lietojumu (OV 1958, 17, 385. lpp.), kas grozīta ar Aktu par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes iestāšanās nosacījumiem un to līgumu pielāgošanu, ar kuriem dibināta Eiropas Savienība (OV 1994, C 241, 21. lpp., un OV 1995, L 1, 1. lpp.), formulēts šādi:
“Savienības oficiālās valodas un tās iestāžu darba valodas ir vācu, angļu, dāņu, spāņu, somu, franču, grieķu, itāļu, holandiešu, portugāļu un zviedru.”
12. Padomes 2002. gada 28. februāra Lēmums 2002/187/TI, ar ko izveido Eurojust, lai pastiprinātu cīņu pret smagiem noziegumiem (OV L 63, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Lēmums”), ir pieņemts, pamatojoties uz Līgumu par Eiropas Savienību, jo īpaši LES 31. pantu un 34. panta 2. punkta c) apakšpunktu. Šī lēmuma 1. pantā paredzēts, ka Eurojust
ir Savienības iestāde, kam ir juridiskas personas statuss.
13. Saskaņā ar minētā lēmuma 2. pantu Eurojust
sastāvā ir viens valsts loceklis, ko norīko katra dalībvalsts saskaņā ar tās tiesību sistēmu un kas ir prokurors, tiesnesis vai policijas darbinieks ar līdzvērtīgu kompetenci.
14. Eurojust
mērķi, kas aprakstīti Lēmuma 3. pantā, ir: sekmēt un uzlabot izmeklēšanas un kriminālvajāšanas koordināciju starp dalībvalstu kompetentajām iestādēm, uzlabot sadarbību starp šīm iestādēm, jo īpaši, veicinot starptautiskās savstarpējās juridiskās palīdzības īstenošanu un izdošanas pieprasījuma realizāciju, kā arī atbalstīt šīs iestādes, lai padarītu efektīvāku to veikto izmeklēšanu un kriminālvajāšanu. Atkarībā no gadījuma Eurojust
var palīdzēt arī tādā izmeklēšanā un kriminālvajāšanā, kas attiecas uz dalībvalsti un trešo valsti vai dalībvalsti un Kopienu.
15. Lēmuma 30. pants ar nosaukumu “Personāls” paredz:
“1. Eurojust
personāls ir pakļauts noteikumiem un regulām, kas piemērojamas Eiropas Kopienu ierēdņiem un citiem darbiniekiem, jo īpaši attiecībā uz to pieņemšanu darbā un statusu.
2. Eurojust
personāls sastāv no darbiniekiem, kas pieņemti darbā saskaņā ar noteikumiem un regulām, kas minētas 1. punktā, ņemot vērā visus Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu 27. pantā minētos kritērijus, kas noteikti Regulā (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 259/68 [..], tostarp viņu ģeogrāfisko sadalījumu. [..]
3. Personāls veic savus uzdevumus kolēģijas pakļautībā, paturot prātā Eurojust
mērķus un pilnvaras [..].”
16. Lēmuma 31. pants, ar nosaukumu “Palīdzība, tulkojot mutiski un rakstiski”, nosaka:
“1. Savienības oficiālo valodu lietojums ir attiecināms uz Eurojust
tiesas procesiem [darbu] [spāņu valodas tekstā “El régimen lingüístico de las instituciones de la Comunidad Europea será aplicable a Eurojust ”].
2. Padomes gada pārskatu, kas minēts 32. panta 1. punkta otrajā daļā, sastāda Savienības iestāžu oficiālajās valodās.”
17. Eiropas Kopienu pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības (turpmāk tekstā – “Nodarbināšanas kārtība”) 12.–15. pants attiecas uz šo darbinieku nodarbināšanas nosacījumiem. Tās 12. pants nosaka:
“1. Pagaidu darbinieka pieņemšana darbā ir virzīta uz to, lai iestādei nodrošinātu pakalpojumus, ko sniedz visspējīgākie, visefektīvākie un visgodīgākie cilvēki, kas pieņemti darbā, ņemot vērā pēc iespējas plašāku ģeogrāfisko teritoriju, un izraudzīti no Eiropas Kopienu dalībvalstu pilsoņiem.
[..]
2. Pagaidu darbinieku var pieņemt darbā vienīgi ar nosacījumu, ka
[..]
e) viņš pierāda, ka viņam ir labas kādas Kopienu valodas zināšanas un apmierinošas kādas citas Kopienu valodas zināšanas apjomā, kas vajadzīgs viņa pienākumu veikšanai.”
18. Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 91. pants, ko piemēro pagaidu darbiniekiem saskaņā ar Nodarbināšanas kārtības 73. pantu, kas atsaucas uz Civildienesta noteikumu VII sadaļas noteikumiem par apelāciju, paredz nosacījumus ierēdņu apelācijas sūdzību pieņemamībai Tiesā. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru apelācija ir pieejama vispārējo konkursu vai atlases procedūru kandidātiem, neskatoties uz to, vai viņi ir vai nav Kopienu darbinieki (šajā sakarā skat. 1965. gada 31. marta spriedumu lietā 23/64 Vandevyvere /Parlaments, Recueil, 205., 214. lpp.).
19. 2003. gada 13. februārī “Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī” tika publicēti apstrīdētie konkursu sludinājumi. Šajos konkursu sludinājumos valodu zināšanu prasības ir šādas:
– darbinieka amatam datu aizsardzības jomā (OV C 34 A, 1. lpp.) – “ļoti labas angļu un franču valodas zināšanas; spēja strādāt citās Eiropas Kopienu valodās tiks uzskatīta par priekšrocību”;
– grāmatveža amatam (OV C 34 A, 4. lpp.) – “vienas Eiropas Kopienu oficiālās valodas padziļinātas zināšanas un apmierinošas otras Eiropas Kopienu valodas zināšanas, tostarp apmierinošas angļu valodas zināšanas”;
– informātikas un Eiropas tiesu tīkla informācijas tehnoloģiju eksperta ( Internet
mājas lapas administratora) amatam (OV C 34 A, 6. lpp.) – “labas angļu valodas zināšanas ir būtiskas, prasme sazināties vismaz divās citās Eiropas Kopienu oficiālajās valodās, tostarp franču valodā, noteikti tiks uzskatīta par priekšrocību”;
– juridiskā padomnieka amatam (OV C 34 A, 11. lpp.) – “ļoti labas angļu un franču valodas zināšanas; spēja strādāt citās Eiropas Kopienu valodās tiks uzskatīta par priekšrocību”;
– bibliotekāra/arhivāra amatam (OV C 34 A, 13. lpp.) netiek izvirzītas nekādas īpašas prasības;
– preses atašeja amatam (OV C 34 A, 16. lpp.) – “spēja sazināties vismaz angļu un franču valodā, citu Eiropas Kopienu valodu zināšanas tiks uzskatītas par priekšrocību”;
– Vispārējās administrācijas sekretāra amatam (OV C 34 A, 18. lpp.) – “padziļinātas angļu un franču valodas zināšanas, apmierinošas citu Eiropas Kopienu valodu zināšanas tiks uzskatītas par priekšrocību”.
20. Minētajos konkursu sludinājumos norādīts, ka kandidatūras pieteikums katram kandidātam jāaizpilda savā valodā, kā arī angļu valodā. Turklāt šim pieteikumam jāpievieno motivācijas vēstule un CV tikai angļu valodā.
Prasības pamati
21. Spānijas Karaliste izvirza trīs pamatus savas prasības atbalstam.
22. Pirmais pamats attiecas uz Nodarbināšanas kārtības 12. panta 2. punkta e) apakšpunkta pārkāpumu; saskaņā ar šo normu kandidātiem var pieprasīt tikai vienas valodas, proti – principā, viņu dzimtās valodas, padziļinātas zināšanas, kā arī kādas citas valodas apmierinošas zināšanas, kuras izvēle atstāta kandidātu ziņā.
23. Otrais pamats attiecas uz Eurojust
valodu lietojuma, ko paredz Lēmuma 31. pants, pārkāpumu. Šo valodu lietojumu nosaka Regula Nr. 1, kuras 1. pants uzskaita oficiālās valodas un iestāžu darba valodas. Tā kā minētajā lēmumā nav nevienas normas, kas noteiktu, ka Eurojust
darba valodas ir angļu un franču, Eurojust
locekļi un šīs iestādes sekretariāta darbinieki var izmantot visas Savienības oficiālās valodas. Līdz ar to konkursu sludinājumi pārkāpj Eurojust
valodu lietojumu.
24. Trešais pamats attiecas uz nediskriminācijas principa, kas paredzēts EKL 12. pantā, kā arī pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpumu. Spānijas Karaliste šajā sakarā apgalvo – tas, ka kandidātiem tiek pieprasīts iesniegt noteiktus dokumentus angļu valodā, kā arī konkursu sludinājumu nosacījumi par angļu un franču valodas zināšanām, veido acīmredzamu diskrimināciju pilsonības dēļ, jo tiek radītas priekšrocības kandidātiem, kuru dzimtā valoda ir angļu vai franču. Labvēlīgāka attieksme pret šīm valodām nav ne attaisnojama, ne pamatojama, ar ko tiek pārkāpts EKL 253. pantā noteiktais pienākums norādīt pamatojumu.
Par prasības pieņemamību
Lietas dalībnieku argumenti
25. Pirms argumentu sniegšanas Eurojust
izvirza iebildi par nepieņemamību, kas jāizvērtē.
26. Eurojust
apgalvo, ka prasība ir nepieņemama, jo tās celšanai nav neviena juridiska pamata.
27. Pirmkārt, prasību nevar balstīt uz EKL 230. pantu, jo to aktu sarakstā, kuru likumību var kontrolēt Tiesa, nav minēti akti, ko pieņēmusi Eurojust, kas ir Eiropas Savienības iestāde, kam ir juridiskas personas statuss.
28. Otrkārt, prasību nevar balstīt uz LES 35. panta 6. punktu, jo apstrīdētie akti nav ne pamatlēmums, ne kāds no šajā normā paredzētajiem lēmumiem.
29. Treškārt, prasību nevar balstīt uz Civildienesta noteikumu 91. pantu, ciktāl šī norma, lai arī tā ļauj kandidātam iesniegt prasību par konkursu sludinājumiem, neļauj dalībvalstij iesniegt prasību par aktiem, ko uzskata par nelabvēlīgiem personām, uz kurām attiecas Civildienesta noteikumi.
30. Ceturtkārt, prasību nevar balstīt uz Lēmumu, jo tas nepiešķir Tiesai pilnvaras spriest par Eurojust
aktiem.
31. Visbeidzot, prasību nevar balstīt uz LES 35. panta 7. punktu, jo runa nav par prasību attiecībā uz Lēmuma 31. panta 1. punkta interpretāciju, kas celta atbilstoši LES 35. panta 7. punktā paredzētajai procedūrai.
32. Spānijas Karaliste atgādina, ka Kopiena ir tiesiska kopiena, kuras akti ir pakļauti Tiesas kontrolei (2002. gada 25. jūlija spriedums lietā C‑50/00 P Uniòn de Pequeños Agricultores /Padome, Recueil, I‑6677. lpp., 38. punkts), un apgalvo, ka neviens akts, ko ir pieņēmusi iestāde, kurai saskaņā ar Kopienu tiesībām ir juridiskas personas statuss, nevar izvairīties no tiesas kontroles.
33. Tā atzīst, ka saskaņā ar LES 35. un 46. pantu Tiesas kompetence trešā pīlāra jomā ir ierobežota. Tomēr apstrīdētos konkursu sludinājumus nevar uzskatīt par tiesību aktiem, kas pieņemti šajā jomā, un Tiesas kontroli pār šiem aktiem nevar pakļaut nosacījumiem.
34. Tomēr Spānijas Karaliste atstāj Tiesas ziņā izvērtēt to, kāds būtu vispiemērotākais tiesiskais pamats tās prasībai, jebkurā gadījumā lūdzot, lai iespējamā kļūda, ko tā pieļāvusi šī pamata izvēlē, neizraisītu prasības atzīšanu par nepieņemamu vai lēmuma pēc būtības nepieņemšanu šajā lietā.
Tiesas vērtējums
35. Vispirms jāuzsver, ka tieši prasītājam ir pienākums izvēlēties savas prasības juridisko pamatu, nevis Kopienu tiesai pašai izvēlēties vispiemērotāko tiesisko pamatu (šajā sakarā skat. Tiesas 1974. gada 8. oktobra spriedumu lietā 175/73 Union syndicale
u.c./Padome, Recueil, 917. lpp., un Pirmās instances tiesas 1998. gada 8. jūnija rīkojumu lietā T‑148/97 Keeling /ITSB, Recueil, II‑2217. lpp.). No prasības izvērtēšanas izriet, ka prasītājs to pamatoja ar EKL 230. pantu. Tātad tieši attiecībā uz šo pantu ir jāizvērtē minētās prasības pieņemamība.
36. Kā izriet no EKL 230. panta, Tiesa “izskata jautājumus par to, cik likumīgi ir Eiropas Parlamenta un Padomes kopīgi pieņemtie tiesību akti, kā arī Padomes, Komisijas un ECB pieņemtie tiesību akti, izņemot ieteikumus un atzinumus, kā arī tādi Eiropas Parlamenta tiesību akti, kas pieņemti, lai radītu tiesiskas sekas vis‑a‑vis trešām personām”.
37. Jāatzīst, ka ar šo prasību apstrīdētie akti nav iekļauti to tiesību aktu sarakstā, kuru likumību Tiesa var kontrolēt saskaņā ar minēto pantu.
38. Turklāt LES 41. pants neparedz, ka EKL 230. pants ir piemērojams Līguma par Eiropas Savienību VI sadaļas noteikumiem par policijas un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās, jo Tiesas kompetence šajā jomā precizēta LES 35. pantā, uz ko atsaucas LES 46. panta b) apakšpunkts.
39. Jebkurā gadījumā, Spānijas Karaliste apstrīdēja to, ka apstrīdētie konkursu sludinājumi uzskatāmi par aktiem, kas pieņemti Līguma par Eiropas Savienību VI sadaļas ietvaros.
40. Tādējādi prasību, kas iesniegta, pamatojoties uz EKL 230. pantu, nevar atzīt par pieņemamu.
41. Kas attiecas uz tiesībām uz efektīvu tiesisko aizsardzību tiesiskas kopienas ietvaros, kas, kā to apgalvo Spānijas Karaliste, nozīmē, ka visi tādas iestādes lēmumi, kurai saskaņā ar Kopienu tiesībām ir juridiskas personas statuss, ir pakļauti tiesas kontrolei, jāatzīmē, ka šajā lietā apstrīdētie akti ir pakļauti tiesas kontrolei.
42. Kā tas izriet no Lēmuma 30. panta, Eurojust
personāls ir pakļauts noteikumiem un regulām, kas piemērojamas Eiropas Kopienu ierēdņiem un citiem darbiniekiem. No tā izriet, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru galvenajām ieinteresētajām personām, proti, kandidātiem uz dažādiem amatiem, kas norādīti apstrīdētajos konkursu sludinājumos, ir iespēja vērsties Kopienu tiesā apstākļos, kas paredzēti Civildienesta noteikumu 91. pantā (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Vandevyvere /Parlaments, 214. lpp.).
43. Šādas prasības gadījumā dalībvalstīm ir iespēja iestāties lietā atbilstoši Tiesas Statūtu 40. pantam un vajadzības gadījumā, kā tas izriet no šo statūtu 56. panta otrās un trešās daļas, tās var iesniegt apelācijas sūdzību par Pirmās instances tiesas spriedumu.
44. No visiem šiem faktiem izriet, ka prasība ir nepieņemama.
Par tiesāšanās izdevumiem
45. Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Eurojust
ir prasījis piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums ir nelabvēlīgs, tad jāpiespriež Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 4. punkta pirmo daļu Somijas Republika, kas iestājās lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:
1) prasība ir nepieņemama;
2) Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;
3) Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.