62021TO0449
VISPĀRĒJĀS TIESAS RĪKOJUMS (astotā palāta)
2022. gada 20. jūnijā (
*1
)
Atcelšanas prasība – Procesa jautājums – Tāda advokāta īstenotas pārstāvības trūkums, kurš ir tiesīgs praktizēt tikai Apvienotās Karalistes tiesās vienā no gadījumiem, kas izsmeļoši uzskaitīti Līguma par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības un Eiropas Atomenerģijas kopienas 91. panta 2. punktā – Tāda advokāta īstenotas pārstāvības trūkums, kurš ir tiesīgs praktizēt dalībvalsts tiesā vai citas valsts, kas ir EEZ līguma puse, tiesā – Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. pants
Lietā T‑449/21
Natixis
, Parīze (Francija), ko pārstāv J.‑J. Lemonnier, L. Ghebali, avocats, J. Stratford, E. Neil, barristers, un M. García, solicitor,
prasītāja,
pret
Eiropas Komisiju, ko pārstāv M. Farley, T. Franchoo un I. Söderlund, pārstāvji,
atbildētāja,
VISPĀRĒJĀ TIESA (astotā palāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. Svenningsens [J. Svenningsen] (referents), tiesneši R. Barentss [R. Barents] un K. Makiokī [C. Mac Eochaidh],
sekretārs: E. Kulons [E. Coulon],
ņemot vērā uz Vispārējās tiesas Reglamenta 130. panta 2. punkta pamata 2022. gada 14. martā iesniegto prasītājas pieteikumu Vispārējai tiesai atzīt R. Howell, barrister, un E. Davis, solicitor, par tās pārstāvjiem šajā lietā, kā arī Komisijas apsvērumus par šo pieteikumu,
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Ar savu prasību Natixis, pamatojoties uz LESD 263. pantu, lūdz atcelt Komisijas Lēmumu C(2021) 3489 final (2021. gada 20. maijs) par procedūru saskaņā ar LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu (lieta AT.40324 – Eiropas valstu obligācijas) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), ciktāl šis lēmums skar prasītāju.
Atbilstošās tiesību normas
2
Kā liecina Līguma par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības un Eiropas Atomenerģijas kopienas (OV 2020, L 29, 7. lpp., turpmāk tekstā – “izstāšanās līgums”) 185. pants, tas stājās spēkā 2020. gada 1. februārī. Līdz ar to no šā datuma Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste vairs nav Eiropas Savienības dalībvalsts.
3
Izstāšanās līguma 126. pantā bija paredzēts pārejas posms, kurš beidzās 2020. gada 31. decembrī un kura laikā, ja vien šajā līgumā nav noteikts citādi, Apvienotajā Karalistē bija piemērojamas Savienības tiesības.
4
Kopš tā laika attiecības starp Savienību un Apvienoto Karalisti reglamentē Tirdzniecības un sadarbības nolīgums starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu, no vienas puses, un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti, no otras puses (OV 2021, L 149, 10. lpp., turpmāk tekstā – “tirdzniecības un sadarbības nolīgums”).
Juridiskais pamatojums
5
Saistībā ar šo prasību 2021. gada 30. jūlijā iesniegtajā pieteikumā prasītāja norādīja, ka tās pārstāvji ir J. Stratford, R. Howell, barristers, J.‑J. Lemonnier, avocat, E. Davis un M. García, solicitors.
6
Attiecībā uz R. Howell un E. Davis, kā arī M. Garcia Vispārējā tiesa kā apliecinošos dokumentus, kas paredzēti tās Reglamenta 51. panta 2. punktā, saņēma General Council of the Bar of England and Wales (Anglijas un Velsas Advokātu kolēģijas ģenerālpadome, Apvienotā Karaliste) apliecinājumu, ka R. Howell ir barrister statuss, Solicitors Regulation Authority (solicitors profesiju regulējošā iestāde, Apvienotā Karaliste) apliecinājumu, ka E. Davis ir solicitor statuss, kā arī šīs pašas iestādes apliecinājumu, ka M. García ir solicitor statuss un Barreau de Paris [Parīzes advokātu kolēģijas] apliecinājumu par viņas reģistrāciju šajā advokatūrā ar oriģinālo amata nosaukumu (solicitor) atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 98/5/EK (1998. gada 16. februāris) par pasākumiem, lai atvieglotu advokāta profesijas pastāvīgu praktizēšanu dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā iegūta kvalifikācija (OV 1998, L 77, 36. lpp.).
7
2021. gada 11. oktobra vēstulē prasītāja lūdza Vispārējo tiesu izskaidrot, ar kādu pamatojumu bija pieņemts Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 7. septembra lēmums, ar kuru viņš liedz R. Howell un E. Davis, kā arī M. García pārstāvēt prasītāju šajā tiesvedībā, jo, ņemot vērā uzrādītos apliecinošos dokumentus, viņi ir tiesīgi praktizēt tikai Apvienotās Karalistes tiesās.
8
Procesa organizatoriskajos pasākumos, kas veikti, pamatojoties uz Vispārējās tiesas Reglamenta 89. un 90. pantu, kā arī uz Eiropas Savienības Tiesas Reglamenta statūtu 24. panta 2. punktu, Vispārējā tiesa, pirmkārt, izjautāja lietas dalībniekus par M. García situāciju, ko apliecina Parīzes advokātu kolēģijas atbilstoši Direktīvai 98/5 izsniegts dokuments, un, otrkārt, lūdza Francijas valdību sniegt informāciju par iespējām advokātam, kurš ir tiesīgs praktizēt Apvienotajā Karalistē, praktizēt Francijas tiesās.
9
Atbildē prasītāja informēja Vispārējo tiesu, ka M. García bija tiesīga praktizēt arī Īrijas tiesās, un iesniedza dokumentu, kas to apliecina.
10
Ņemot vērā šo jauno informāciju, M. García tika atļauts pārstāvēt prasītāju šajā tiesvedībā.
11
2022. gada 14. marta vēstulē prasītāja vēlreiz lūdza Vispārējo tiesu sniegt skaidrojumu par to, kādēļ R. Howell un E. Davis netika atļauts to pārstāvēt šajā tiesvedībā.
12
Saskaņā ar [Vispārējās tiesas] Reglamenta 130. panta 2., 5. un 7. punktu, ja lietas dalībnieks atsevišķā dokumentā lūdz Vispārējo tiesu lemt par procesa jautājumu, tad Vispārējā tiesa pēc iespējas ātrāk lemj par šo pieteikumu, nosakot pārējiem lietas dalībniekiem termiņu, kādā tie var iesniegt savus apsvērumus par šo pieteikumu.
13
Tā kā Komisija savus apsvērumus iesniedza noteiktajā termiņā, ir jālemj par prasītājas pieteikumu atļaut to pārstāvēt R. Howell un E. Davis, attiecībā uz kuriem Vispārējā tiesā tika iesniegti tikai tādi dokumenti, kas apliecina, ka viņi ir tiesīgi praktizēt Apvienotās Karalistes tiesās.
14
Iesākumā jānorāda, ka šajā tiesvedībā prasītāju likumīgi pārstāv vairāki advokāti [avocats] un barristers un viens solicitor.
15
Līdz ar to šis procesa jautājums neietekmē prasības pieņemamību.
16
Attiecībā uz lietas būtību ir jāatgādina, ka saistībā ar tāda lietas dalībnieka pārstāvību Savienības tiesās, uz kuru neattiecas Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. panta pirmā un otrā daļa, statūtu 19. panta trešajā un ceturtajā daļā, kas saskaņā ar minēto statūtu 56. pantu ir piemērojamas tiesvedībā Vispārējā tiesā, ir paredzēti divi atšķirīgi un kumulatīvi nosacījumi, proti, pirmkārt, ka lietas dalībnieki, uz kuriem neattiecas 19. panta pirmā un otrā daļa, ir jāpārstāv advokātam un, otrkārt, ka vienīgi advokāts, kam ir atļauja praktizēt dalībvalsts vai citas valsts, kas ir Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) (OV 1994, L 1, 3. lpp.) līgumslēdzēja puse, tiesās, var pārstāvēt lietas dalībnieku vai palīdzēt tam Savienības tiesās (skat. spriedumu, 2022. gada 24. marts, PJ un PC/EUIPO, C‑529/18 P un C‑531/18 P, EU:C:2022:218, 58. punkts un tajā minētā judikatūra, un rīkojumu, 2021. gada 7. decembris, Daimler/EUIPO – Volkswagen (IQ), T‑422/21, EU:T:2021:888, 15. punkts un tajā minētā judikatūra).
17
Taču tādā prasībā kā šī vispirms ir jāņem vērā, iespējams, attiecīgie starptautisko nolīgumu starp Apvienoto Karalisti un Savienību, proti, izstāšanās līguma un tirdzniecības un sadarbības nolīguma, noteikumi.
18
Vispirms jānorāda, ka izstāšanās līguma 87., 90.–92. un 95. pantā, lasot tos kopsakarā, būtībā ir paredzēts, ka advokāts, kurš ir tiesīgs praktizēt Apvienotās Karalistes tiesās, izsmeļoši uzskaitītos gadījumos var pārstāvēt lietas dalībnieku vai palīdzēt tam Vispārējā tiesā.
19
Pirmkārt, saskaņā ar izstāšanās līguma 91. panta 1. punktu un atbilstoši esošajam pilnvaru sadalījumam starp Tiesu un Vispārējo tiesu advokāts, kurš ir pārstāvējis lietas dalībnieku 2020. gada 31. decembrī, var turpināt to pārstāvēt vai tam palīdzēt saistībā ar prasību, kas iesniegta Vispārējā tiesā.
20
Otrkārt, saskaņā ar izstāšanās līguma 91. panta 2. punkta pirmo teikumu kopsakarā ar šā līguma 95. panta 1. un 3. punktu un atbilstoši esošajam pilnvaru sadalījumam starp Tiesu un Vispārējo tiesu, advokāts, kurš ir tiesīgs praktizēt Apvienotās Karalistes tiesās, var pārstāvēt lietas dalībnieku vai palīdzēt tam Vispārējā tiesā saistībā ar atcelšanas prasību, kas vērsta pret Savienības iestāžu, organizāciju un struktūru lēmumiem pirms 2020. gada 31. decembra, kuri adresēti Apvienotajai Karalistei vai fiziskām un juridiskām personām, kas dzīvo vai ir dibinātas Apvienotajā Karalistē.
21
Tas pats attiecas uz Savienības iestāžu, organizāciju un struktūru pieņemtiem lēmumiem, kas adresēti Apvienotajai Karalistei vai fiziskām un juridiskām personām, kuras dzīvo vai ir dibinātas Apvienotajā Karalistē, un kas pieņemti pēc 2020. gada 31. decembra, vai nu procesā, kurā LESD 107. un 108. pants piemērots atbalstam, kas piešķirts pirms 2020. gada 31. decembra, un kurš sākts pirms 2024. gada 31. decembra, vai – kā šajā gadījumā – procesā uz LESD 101. vai 102. panta pamata, kas uzsākts pirms 2020. gada 31. decembra, vai arī procesā uz Padomes Regulas (EK) Nr. 139/2004 (2004. gada 20. janvāris) par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV 2004, L 24, 1. lpp.) pamata, kas uzsākts pirms 2020. gada 31. decembra, vai Vērtspapīru un tirgus iestādes (ESMA) izmeklēšanā attiecībā uz dažiem prezumētiem, izsmeļoši uzskaitītiem pārkāpumiem, kura sākta pirms 2020. gada 31. decembra, vai Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) izmeklēšanā, kas sākta pirms 2024. gada 31. decembra.
22
Treškārt, saskaņā ar izstāšanās līguma 91. panta 2. punkta otro teikumu kopsakarā ar tā 90. pantu un atbilstoši esošajam pilnvaru sadalījumam starp Tiesu un Vispārējo tiesu, advokāts, kurš ir tiesīgs praktizēt Apvienotās Karalistes tiesās, var pārstāvēt šo valsti vai palīdzēt tai Vispārējā tiesā procedūrās [tiesvedībās], kurās šī valsts ir nolēmusi iestāties lietā atbilstoši izstāšanās līguma 90. panta otrās daļas c) punktam.
23
Taču pretēji prasītājas apgalvotajam šī prasība neatbilst nevienam no gadījumiem, kas izsmeļoši uzskaitīti izstāšanās līgumā un atgādināti iepriekš 18.–22. punktā.
24
Šī prasība, bez šaubām, tika iesniegta pēc 2020. gada 31. decembra, un tā ir vērsta pret lēmumu, kas pieņemts tiesvedībā uz LESD 101. panta pamata, kura 2020. gada 31. decembrī vēl nebija pabeigta.
25
Tomēr no apstrīdētā lēmuma un no dokumentiem, ko prasītāja iesniegusi atbilstoši Reglamenta 78. panta 4. punktam, izriet, ka tā ir Francijā dibināta un reģistrēta sabiedrība.
26
Tādēļ apstrīdēto lēmumu attiecībā uz prasītāju nevar uzskatīt par tādu, kas adresēts Apvienotajā Karalistē reģistrētai juridiskai personai, kā paredzēts izstāšanās līguma 91. panta 2. punkta pirmajā teikumā kopsakarā ar šā līguma 95. panta 1. un 3. punktu.
27
Šo secinājumu neliek apšaubīt tas, ka savukārt citi šā paša lēmuma adresāti, proti, NatWest Group plc un Nomura International plc, ir reģistrēti Apvienotajā Karalistē, jo saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Komisijas lēmums, kas pieņemts uz LESD 101. panta pamata, pat ja tas ir izstrādāts un publicēts kā viens lēmums, ir jāvērtē kā atsevišķu lēmumu kopums, kuros attiecībā uz katru sabiedrību, kas ir lēmuma adresāts, ir konstatēts pārkāpums vai pārkāpumi, par kuriem tā vainojama un par kuriem tai attiecīgā gadījumā piespriests naudas sods (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2002. gada 15. oktobris, Limburgse Vinyl Maatschappij u.c./Komisija, C‑238/99 P, C 244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, no C‑250/99 P līdz C‑252/99 P un C‑254/99 P, EU:C:2002:582, 100. punkts un tajā minētā judikatūra).
28
Tas pats attiecas uz prasītājas apgalvojumu, ka tā “veicot uzņēmējdarbību” Apvienotajā Karalistē kā overseas company [aizjūras sabiedrība], jo no tās iesniegtajiem dokumentiem, it īpaši no Companies House (komercreģistra iestāde, Apvienotā Karaliste) izsniegtā dokumenta, izriet, ka tā šajā valstī ir reģistrēta, bet tur neveic uzņēmējdarbību.
29
Turklāt pretēji prasītājas apgalvotajam no 2021. gada 7. decembra rīkojuma IQ (T‑422/21, EU:T:2021:888) nekādā ziņā neizriet, ka advokāti, kas ir tiesīgi praktizēt tikai Apvienotās Karalistes tiesās, varētu to pārstāvēt šajā prasībā. Prasība, kas ir šā rīkojuma pamatā, kā acīmredzami nepieņemama tika noraidīta tādēļ, ka prasītāju nav pārstāvējis advokāts, kurš ir tiesīgs praktizēt dalībvalsts vai citas valsts, kas ir EEZ līguma puse, tiesās.
30
Visbeidzot, pieņemot, ka prasītāja atsaucas uz izstāšanās līguma 94. panta 2. punktu, atliek norādīt, kā izriet no sadaļas, kurā iekļauts minētais pants, ka šajā normā advokātiem, kuri ir tiesīgi praktizēt Apvienotās Karalistes tiesās, atzītās pārstāvības vai palīdzības tiesības ir spēkā vienīgi administratīvajā procesā, kas minēts izstāšanās līguma 92. un 93. pantā, izņemot eventuālas turpmākas tiesvedības, kuras reglamentē tā paša līguma 91. pants (pēc analoģijas skat. rīkojumu, 2021. gada 7. decembris, IQ, T‑422/21, EU:T:2021:888, 23. punkts).
31
Līdz ar to, kā norāda Komisija, prasītājai nav pamata apgalvot, ka saskaņā ar izstāšanās līgumu R. Howell un E. Davis, kuri ir tiesīgi praktizēt tikai Apvienotās Karalistes tiesās, būtu tiesīgi to pārstāvēt saistībā ar šo prasību Vispārējā tiesā.
32
Tāpat prasītāja nevarētu atsaukties uz jelkādu tirdzniecības un sadarbības nolīguma noteikumu.
33
Tirdzniecības un sadarbības nolīguma 194. panta 1. punktā, protams, ir paredzēts, ka šā nolīguma puse atļauj otras puses juristam [advokātam] sniegt tās teritorijā izraudzītus juridiskus pakalpojumus, izmantojot minētā jurista [šā advokāta] piederības jurisdikcijas profesionālo nosaukumu atbilstoši šā paša nolīguma 128., 129., 135., 137. un 143. pantam. Taču šā nolīguma 193. panta a) un g) punktā ir noteikts, ka no šā režīma ir izslēgti juridiskie pakalpojumi, kas saistīti ar Savienības tiesībām, kurās ietilpst arī apstrīdētajā lēmumā aplūkotais LESD 101. pants, kā arī kādas no šā nolīguma puses juridiskā pārstāvība tiesās un citās pienācīgi izveidotās oficiālās tiesās, tajā skaitā Vispārējā tiesā.
34
Tagad, kad ir noraidīta prasītājas iespēja atsaukties uz izstāšanās līgumu vai tirdzniecības un sadarbības nolīgumu, ir jāpārbauda, vai uz Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. panta pamata, uz kuru atsaucas Vispārējās tiesas Reglamenta 51. panta 1. punkts, R. Howell un E. Davis, attiecīgi barrister un solicitor, tomēr var tikt atļauts pārstāvēt prasītāju.
35
Šajā nolūkā viņiem ir jāiegūst advokāta statuss Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. panta trešās daļas izpratnē.
36
Attiecībā uz viņu tiesībām praktizēt dalībvalsts vai citas valsts, kas ir EEZ līguma puse, tiesā ir jānorāda, ka šī prasība tika iesniegta 2021. gada 30. jūlijā, proti, pēc izstāšanās līguma 126. pantā paredzētā pārejas posma, kurš beidzās 2020. gada 31. decembrī un kura laikā, ja vien šajā līgumā nav noteikts citādi, Apvienotajai Karalistei un tās teritorijā ir piemērojamas Savienības tiesību normas, neraugoties uz to, ka tai ir trešās valsts statuss.
37
No tā izriet, ka jautājumu par to, vai prasītājas norādītie advokāti, kuri ir tiesīgi praktizēt tikai Apvienotās Karalistes tiesās, ir uzskatāmi par tādiem, kuri atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. panta ceturtajai daļai ir tiesīgi praktizēt dalībvalsts vai citas valsts, kas ir EEZ līguma puse, tiesās, vairs nevar izskatīt uz Savienības tiesību normu vai aktu, tostarp to, kas piemērojami advokātu profesijai, piemēram, Direktīvas 98/5 vai Padomes Direktīvas 77/249/EEK (1977. gada 22. marts) par pasākumiem, kas palīdz advokātiem sekmīgi īstenot brīvību sniegt pakalpojumus (OV 1977, L 78, 17. lpp.), pamata.
38
Līdz ar to šāda pārbaude ir jāveic, pamatojoties uz dalībvalsts speciālo tiesisko regulējumu, kas vienpusēji atļauj minētajiem advokātiem praktizēt tās tiesās (šajā ziņā skat. spriedumu, 2022. gada 24. marts, PJ un PC/EUIPO, C‑529/18 P un C‑531/18 P, EU:C:2022:218, 59. punkts).
39
Taču prasītāja nenorāda ne uz vienu šādu tiesisko regulējumu.
40
Šajā ziņā, ņemot vērā Francijas valdības atbildi uz procesa organizatorisko pasākumu, var norādīt, ka Francijā šāda tiesiskā regulējuma nav.
41
Faktiski Francijas tiesības atļauj šādam advokātam pārstāvēt lietas dalībnieku Francijas tiesās vai nu tad, ja viņš pirms pārejas posma beigām ir reģistrēts Francijas advokātu reģistrā kā Francijas advokāts, vai arī tad, ja viņš pirms pārejas posma beigām ir iesniedzis lūgumu atzīt viņa profesionālo kvalifikāciju un šis lūgums tiek izskatīts, vai arī tad, ja viņš pēc pārejas posma beigām ir nokārtojis Francijas tiesību zināšanu pārbaudes eksāmenu, kas paredzēts piemērojamā tiesiskajā regulējumā, un ir likumīgi ierakstīts Francijas advokātu reģistrā kā Francijas advokāts.
42
Līdz ar to nedz R. Howell, nedz E. Davis nevar atzīt par prasītājas pārstāvjiem saistībā ar tās celto prasību par apstrīdēto lēmumu nedz uz izstāšanās līguma, nedz uz tirdzniecības un sadarbības nolīguma pamata, nedz arī uz [Vispārējās tiesas] Reglamenta 51. panta 1. punkta pamata kopsakarā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 19. panta ceturto daļu.
43
No tā izriet, ka šī prasība ir jānoraida.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (astotā palāta)
izdod rīkojumu:
1)
Pieteikumu Vispārējai tiesai par R. Howell un E. Davis atzīšanu par Natixis pārstāvjiem noraidīt.
2)
Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.
Luksemburgā, 2022. gada 20. jūnijā
Sekretārs
E. Coulon
Priekšsēdētājs
J. Svenningsen
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.