Дело C‑544/23
T.T. и BAJI Trans, s.r. o.
срещу
Národný inšpektorát práce
(Преюдициално запитване, отправено от Najvyšší správny súd Slovenskej republiky)
Решение на Съда (голям състав) от 1 август 2025 година
„ Преюдициално запитване — Регламенти (ЕИО) № 3821/85 и (ЕС) № 165/2014 — Изискване за периодичен технически преглед на тахографите — Дерогиране — Член 49, параграф 1, последно изречение и член 51, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Принцип за обратното действие на по-благоприятния наказателен закон — Административни санкции с наказателноправен характер — Касационно обжалване — Нов закон, влязъл в сила след постановяването на обжалваното по касационен ред съдебно решение — Понятие „влязла в сила осъдителна присъда “
1.        Основни права — Харта на основните права — Приложно поле — Прилагане на правото на Съюза — Национална правна уредба, която има връзка с правото на Съюза — Правна уредба, санкционираща нарушението на разпоредбите на правото на Съюза — Налагане на административна санкция за това нарушение — Приемане на мерки при упражняването на дискреционно правомощие или право на преценка, което е неразделна част от установения с правен акт на Съюза режим — Съответни актове, представляващи прилагане на правото на Съюза
(член 51, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз; член 13, параграф 1 от Регламент № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета; Регламенти № 165/2014 и 2020/1054 на Европейския парламент и на Съвета; Регламент № 3821/85 на Комисията)
(вж. т. 50—58; т. 1 от диспозитива)
2.        Основни права — Харта на основните права — Принцип за законоустановеност на престъплението и наказанието — Приложно поле — Критерии за преценка на наказателноправния характер на санкцията — Правна квалификация на нарушението във вътрешното право, естество на нарушението и тежест на налаганата санкция —Производства или санкции, които не са квалифицирани по вътрешното право като наказателноправни, но които въз основа на другите два критерия трябва да се разглеждат като такива — Включване — Преценка на репресивната цел на мярката — Мярка, която преследва и превантивна цел — Липса на последици — Степен на тежест на налаганата санкция — Преценка с оглед на максималното наказание
(член 49, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
(вж. т. 63—79)
3.        Основни права — Харта на основните права — Принцип за законоустановеност на престъплението и наказанието — Принцип на прилагане с обратна сила на по-лекото наказание — Приложимост по отношение на административна санкция с наказателноправен характер — Съответна санкция, наложена на основание на норма, която след определянето на санкцията е изменена по по-благоприятен за санкционираното лице начин — Допустимост — Условия
(член 49, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
(вж. т. 81—94; т. 2 от диспозитива)
4.        Основни права — Харта на основните права — Принцип за законоустановеност на престъплението и наказанието — Принцип на прилагане с обратна сила на по-лекото наказание — Съдебно решение, с което се отхвърля жалбата срещу административна глоба, която има наказателноправен характер и попада в приложното поле на правото на Съюза — Касационно обжалване — По-благоприятна за осъденото лице правна уредба, която е влязла в сила след обявяването на обжалваното съдебно решение — Задължително прилагане от сезирания с касационна жалба съд — Обжалвано решение, което по националното право се смята за влязло в сила — Липса на последици
(член 49, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз; Регламент 2020/1054 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 96—114; т. 3 от диспозитива)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Najvyšší správny súd Slovenskej republiky (Върховен административен съд на Словашката република), Съдът, заседаващ в голям състав, уточнява обхвата на принципа за обратното действие на по-благоприятния наказателен закон (lex mitior), закрепен в член 49, параграф 1, последно изречение от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), в контекста на съдебен контрол на административна санкция във фазата на касационното обжалване.
С наказателно постановление, издадено през декември 2016 г., Т.Т. е признат за виновен в извършване на нарушение, тъй като е управлявал превозно средство, предназначено за превоз на бетон, което принадлежи на BAJI Trans и чийто тахограф(1) не е имал валиден периодичен технически преглед. На това основание на Т.Т. е наложена глоба в размер на 200 евро.
След като административната жалба, която T.T. е подал срещу това постановление, е отхвърлена с решение на Националната инспекция по труда, T.T. и Baji Trans подават пред Krajský súd v Bratislave (Окръжен съд Братислава) жалба срещу тези актове.
Този съд отхвърля жалбата, преценявайки по-специално, че задължението за използване на тахографи във всички пътни превозни средства е предвидено в Регламент № 3821/85(2) и в националната правна уредба, без да се засягат изключенията по Регламент № 561/2006(3). Тези изключения не включват обаче превозните средства, предназначени за превоз на бетон.
Страните съответно подават касационна жалба срещу постановеното съдебно решение, подчертавайки, че Регламент № 561/2006 е изменен с Регламент 2020/1054(4). Вследствие на това изменение, настъпило след подаването на касационната им жалба, деянията, извършени от T.T., вече не били противоправни, тъй като Словашката република е използвала произтичащата от въпросното изменение възможност да освободи предназначените за превоз на бетон превозни средства от изискването да бъдат снабдени с тахограф.
Сезирана с тази жалба, запитващата юрисдикция решава да отправи запитване до Съда главно по въпроса дали принципът lex mitior трябва да се прилага от касационния съд при оспорване на административна санкция, когато по-лекият закон е влязъл в сила, след като нисшестоящият административен съд се е произнесъл по същество с решение, което по националното право е влязло в сила и което е обжалвано по касационен ред.
Съображения на Съда
На първо място, Съдът посочва, че държава членка прилага правото на Съюза по смисъла на член 51, параграф 1 от Хартата — и че следователно последната е приложима — когато, от една страна, в съответствие с Регламента относно контролните уреди(5) и с Регламент № 165/2014(6) налага административна санкция на водач на превозно средство заради неизпълнение от негова страна на задълженията, предвидени с тези регламенти. От друга страна, това важи и когато държавата членка използва впоследствие възможността си по последния регламент(7) да освободи от спазването на такива задължения някои пътни превозни средства.
Всъщност, най-напред, към датата на извършеното от T.T. нарушение както Регламент относно контролните уреди, така и Регламентът за тахографите са изисквали, без възможни изключения, наличието на тахограф в превозни средства като процесните и периодични прегледи на този уред. Освен това тези два регламента задължават държавите членки да санкционират нарушенията на разпоредбите им(8). В този смисъл словашките органи са приложили правото на Съюза, приемайки национална правна уредба, изискваща използването на тахографи във всички пътни превозни средства, и налагайки на T.T. административна санкция за това, че не е спазил изискванията за периодични прегледи на задължителния за превозното му средство тахограф.
Съдът отбелязва също така, че спорът в главното производство се отнася по-специално до възможността T.T. да бъде санкциониран за извършването на процесното нарушение преди влизането в сила на Регламент 2020/1054, при все че поради комбинирания ефект на този регламент и на посочената по-горе национална правна уредба превозните средства за превоз на готова бетонна смес вече са освободени съгласно словашкото право от изискването да бъдат снабдени с тахограф. Такова изменение на релевантната национална правна уредба, което е мярка, предприета при упражняването на дискреционно правомощие или право на преценка, което е неразделна част от установения с правен акт на Съюза режим, също представлява прилагане на правото на Съюза по смисъла на член 51, параграф 1 от Хартата
На второ място, Съдът постановява, че член 49, параграф 1, последно изречение от Хартата е приложим по отношение на административна санкция с наказателноправен характер, наложена на основание на норма, която след определянето на тази санкция е изменена по по-благоприятен за санкционираното лице начин, стига това изменение да отразява промяна във възгледите относно наказателноправната квалификация на деянието, което е извършено от въпросното лице, или относно наказанието, което следва да се прилага.
За да стигне до този извод, Съдът най-напред припомня, че прилагането на тази разпоредба предполага последователно приемане във времето на различни правни режими и отразява по-благоприятна за дееца промяна във възгледите. Освен това Европейският съд по правата на човека вече е постановил, че член 7 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи(9) не гарантира обратното действие на благоприятно за дееца изменение на правна уредба, когато това изменение се дължи единствено на промяна във фактическите обстоятелства след извършването на престъплението и затова е без значение за разглеждането на самото престъпление.
В случая T.T. е санкциониран за това, че е управлявал превозно средство за доставяне на готова бетонна смес, чийто тахограф не е имал валиден периодичен преглед.
Ясно е, че правните норми на Съюза относно изискването някои превозни средства да бъдат снабдени с периодично преглеждан тахограф са изменени, след извършеното от T.T. нарушение, в посока, която би могла да е благоприятна за него, ако словашките органи са решили в съответствие с член 3, параграф 2 от Регламента за тахографите да освободят този вид превозни средства от изискването да бъдат снабдени с такъв уред. Словашкият законодател е решил да приложи предвидената в тази разпоредба възможност(10). Такова премахване в словашкото право на изискването превозните средства, предназначени за превоз на готова бетонна смес, да бъдат снабдени с тахограф, изглежда, отразява промяна във възгледите на словашкия законодател относно това дали следва да наказва деяния като това, в което е упрекнат T.T.
Накрая, доколкото член 49 от Хартата съдържа най-малкото същите гаранции като предвидените в член 7 от ЕКПЧ, които трябва да се вземат като минимален праг на защита, Съдът отбелязва, че изискванията, на които член 49, параграф 1 от Хартата подчинява евентуалното прилагане на принципа за обратното действие на по-благоприятния наказателен закон, осигуряват, предвид практиката на Европейския съд по правата на човека, равнище на защита на този принцип, което е съобразено с гарантираното в член 7 от ЕКПЧ, както е тълкуван от този съд.
На последно място, Съдът уточнява, че по силата на член 49, параграф 1, последно изречение от Хартата съд, сезиран с касационна жалба срещу съдебно решение, с което се отхвърля жалбата срещу административна глоба, която има наказателноправен характер и попада в приложното поле на правото на Съюза, по принцип е длъжен да приложи по-благоприятната за осъденото лице правна уредба, която е влязла в сила след обявяването на това съдебно решение, независимо от факта, че по националното право такова решение се квалифицира като влязло в сила.
В това отношение, от една страна, Съдът припомня, че съдържащото се в тази разпоредба правило относно обратното действие на по-благоприятния наказателен закон намира приложение, докато няма влязла в сила осъдителна присъда. Всъщност това правило предполага от датата, на която в съответния правен ред е прието, че вече не е необходимо да се наказва или да се наказва толкова строго определено поведение, подобна оценъчна промяна да се прилага незабавно за всички наказателни производства, които все още не са приключили с влязла в сила осъдителна присъда. Това тълкуване на член 49, параграф 1, последно изречение от Хартата не е в разрез с прага на защита, предвиден в член 7 от ЕКПЧ.
От друга страна, приемането на наказателнопроцесуални норми действително е от компетентността на държавите членки, доколкото Съюзът не е приел такива норми, но при упражняването на тази компетентност тези държави са длъжни да спазват задълженията, които произтичат за тях от правото на Съюза, включително прогласените в Хартата основни права. Следователно, макар въпросът дали осъдителната присъда е влязла в сила, да се преценява с оглед на правото на постановилата я държава членка, това не променя факта, че за целите на прилагането на член 49, параграф 1, последно изречение от Хартата това понятие трябва да получи самостоятелно и еднакво тълкуване навсякъде в Съюза, доколкото определя обхвата на гарантираното с тази разпоредба право и съответно обхвата на задълженията, които произтичат от нея за държавите членки.
В този смисъл обстоятелството, че съгласно националното право даден осъдителен акт се смята за влязъл в сила, не е определящо за прилагането на въпросната разпоредба от съда, пред който се оспорва този акт.
Всъщност според Съда осъдителният акт не може да се смята за влязъл в сила по смисъла на член 49, параграф 1, последно изречение от Хартата, когато срещу него може да се използва редовен способ за защита, а именно всеки способ за защита, който е част от нормалния ход на процеса и който като такъв представлява процесуално развитие, което страните е разумно да очакват. Такава е хипотезата, когато осъденото лице или държавният обвинител може — в определен от закона срок и без да трябва да доказва наличието на извънредни обстоятелства — да оспори пред съда осъдителния акт или наложеното наказание, искайки съответно отмяна или изменение.
Ето защо, когато осъденото лице или държавният обвинител може — в определен от закона срок и без да трябва да доказва наличието на извънредни обстоятелства — да оспори по касационен ред дадено съдебно решение, за целите на прилагането на член 49, параграф 1, последно изречение от Хартата това решение влиза в сила едва когато страните са изчерпали този способ за защита или са оставили да изтече срокът за касационно обжалване, без да предприемат такова.
Следователно член 49, параграф 1, последно изречение от Хартата предполага касационният съд по принцип да е длъжен по отношение на извършителя на деяние, за което санкцията е свързана с прилагане на правото на Съюза, да приложи благоприятната за този извършител наказателноправна уредба, дори ако тази правна уредба е влязла в сила след обявяването на обжалваното по касационен ред съдебно решение. Не променя този извод обстоятелството, че съгласно националното право обжалваното по касационен ред решение може да бъде отменено само ако е опорочено поради незаконосъобразност, или обстоятелството, че касационният съд е длъжен да се произнесе с оглед на положението, съществувало към датата на обявяването на това решение. Всъщност, докато осъдителният акт не влезе в сила, съдът прилага спрямо извършителя на престъпление по-благоприятния за него наказателен закон.
В това отношение, когато не е възможно национална разпоредба да бъде тълкувана в съответствие с изискванията на правото на Съюза, принципът на предимство на последното изисква националният съд, който в рамките на правомощията си трябва да прилага разпоредбите на това право, да остави без приложение всяка разпоредба от националното право, която противоречи на разпоредбите на правото на Съюза с директен ефект. Член 49, параграф 1, последно изречение от Хартата е формулиран ясно и точно и не е обвързан с никакво условие, така че има директен ефект. Затова, ако установи, че вътрешното ѝ право не ѝ позволява да приложи към висящия пред нея спор гаранциите по тази разпоредба, запитващата юрисдикция би била длъжна да осигури в рамките на своята компетентност защитата, която произтича за правните субекти от посочената разпоредба, и да гарантира пълното ѝ действие, при необходимост оставяйки без приложение всяка противоречаща ѝ национална разпоредба.
1      Този уред, който регистрира скоростта, се използва по-специално в моторните превозни средства.
2      Вж. член 3 от Регламент (ЕИО) № 3821/85 на Съвета от 20 декември 1985 година относно контролните уреди за регистриране на данните за движението при автомобилен транспорт (ОВ L 370, 1985 г., стр. 8; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 1, стр. 234, наричан по-нататък „Регламентът относно контролните уреди“).
3      Запитващата юрисдикция споменава членове 3 и 13 от Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година за хармонизиране на някои разпоредби от социалното законодателство, свързани с автомобилния транспорт, за изменение на Регламенти (ЕИО) № 3821/85 и (ЕО) № 2135/98 на Съвета и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 3820/85 на Съвета (ОВ L 102, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 214).
4      Регламент (ЕС) 2020/1054 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2020 година за изменение на Регламент (ЕО) № 561/2006 по отношение на минималните изисквания за максималното дневно и седмично време на управление, минималните прекъсвания и дневните и седмичните почивки, и на Регламент (ЕС) № 165/2014 по отношение на установяването на местоположението чрез тахографи (ОВ L 249, 2020 г., стр. 1).
5      По-конкретно, става въпрос за член 19, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 3821/85 на Съвета от 20 декември 1985 година относно контролните уреди за регистриране на данните за движението при автомобилен транспорт (ОВ L 370, 1985 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 1, стр. 234), изменен с Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 г. (ОВ L 102, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 214).
6      Съгласно член 41, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 165/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 4 февруари 2014 година относно тахографите в автомобилния транспорт, за отмяна на Регламент (ЕИО) № 3821/85 на Съвета относно контролните уреди за регистриране на данните за движението при автомобилен транспорт и за изменение на Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета за хармонизиране на някои разпоредби от социалното законодателство, свързани с автомобилния транспорт (ОВ L 60, 2014 г., стр. 1, наричан по-нататък „Регламентът за тахографите“).
7      Тази възможност е предвидена в член 3, параграф 2 от този регламент, отнасяща се до категориите превозни средства, посочени в член 13, параграф 1 от Регламент № 561/2006, допълнен с Регламент (ЕС) 2020/1054.
8      Това задължение произтича от член 19, параграф 1 от Регламента относно контролните уреди и от член 41, параграф 1 от Регламента за тахографите.
9      Конвенция, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г. (наричана по-нататък „ЕКПЧ“).
10      Всъщност словашкият законодател е решил да освободи автоматично и по същите причини като възприетите от законодателя на Съюза всички изброени в член 13, параграф 1 от Регламент № 561/2006 категории превозни средства от изискването да бъдат снабдени с тахограф.