62000CC0360_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Johdanto
1. Esillä olevalla ennakkoratkaisukysymyksellä pyritään selvittämään, voiko yli 30 vuotta ennen Euroopan yhteisön perustamista kuollut henkilö - tai voidaanko pikemminkin tällaisen henkilön puolesta - vedota perustamissopimusten määräyksiin ja etenkin kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltoon. Tällä jokseenkin yksinkertaistetulla esitystavalla on se etu, että huomio kiinnitetään taiteelliseen tai henkiseen teokseen sovellettavan oikeudellisen järjestelmän erityispiirteisiin. Kun kansainvälistä lainsäädäntöä ei ole yhdenmukaistettu, näille oikeuksille ominaista epävakaisuutta on pyritty vähentämään osoittamalla niille - tavallaan - tietty kansalaisuus, joka on yleensä sama kuin tekijän kansalaisuus.
Sovellettavat oikeussäännöt
Kansallinen oikeus
2. Pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan taiteellisia ja henkisiä teoksia suojattiin Saksassa tekijänoikeudesta ja lähioikeuksista annetulla lailla (Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte (Urheberrechtsgesetz); jäljempänä UrhG), sellaisena kuin se oli voimassa vuonna 1965. Tässä laissa tehtiin ero Saksan kansalaisten teosten ja ulkomaisten tekijöiden teosten suojan osalta.
3. Kun ensiksi mainitut saivat Saksan järjestelmän nojalla suojan, joka ulottui kaikkiin teoksiin, olipa ne julkistettu tai ei ja riippumatta siitä, missä teos esitettiin ensimmäisen kerran (UrhG:n 120 §:n 1 momentti), viimeksi mainituille tämä suoja annettiin vain ensimmäisen kerran Saksan alueella esitettyjen teosten osalta (UrhG:n 121 §:n 1 momentti).
Kaikissa muissa tapauksissa ulkomaisten tekijöiden oikeuksia suojattiin kansainvälisin sopimuksin.
4. Saksan kansalaisille myönnetty suoja päättyy, kun tekijän kuolemaa seuraavan tammikuun ensimmäisestä päivästä on kulunut 70 vuotta (UrhG:n 64 ja 69 §).
5. Italian oikeudessa tekijänoikeus on voimassa 22.4.1944 annetun lain 25 §:n ja 20.7.1945 annetun asetuksen 1 §:n nojalla 56 vuotta tekijän kuolemasta.
Kansainvälinen oikeus
6. Tärkein tekijänoikeuksien suojaamista koskeva kansainvälinen sopimus on kirjallisten ja taiteellisten teosten suojaamisesta 19.9.1886 tehty Bernin yleissopimus, sellaisena kuin se on tarkistettuna Pariisissa 24.7.1971 ja muutettuna 28.9.1979 (jäljempänä Bernin sopimus).
7. Bernin sopimuksen 7 artiklan mukaan suoja on voimassa tekijän elinajan ja viisikymmentä vuotta hänen kuolemastaan (1 kappale), laskettuna seuraavan vuoden tammikuun ensimmäisestä päivästä (5 kappale). Sopimuspuolet voivat kuitenkin myöntää pitemmän suoja-ajan (6 kappale).
Suoja-aika määräytyy aina sen maan lainsäädännön mukaan, jossa suojaa vaaditaan; kuitenkaan suoja-aika ei ole, ellei tuon maan lainsäädännöstä muuta johdu, teoksen alkuperämaassa määrättyä suoja-aikaa pitempi (8 kappale). Tästä järjestelmästä käytetään tavallisesti lyhyempää nimitystä "suoja-aikojen vertailu".
Saksan lainsäädännöstä "ei johdu muuta" tässä Bernin sopimuksen 7 artiklan viimeisessä kappaleessa tarkoitetulla tavalla.
8. Kyseisessä kappaleessa sallitut rajoitukset on vahvistettu teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehdyn sopimuksen (TRIPS) 3 artiklan 1 kappaleessa. Tässä sopimuksessa määrätään myös, että allekirjoittajavaltioiden on noudatettava Bernin sopimuksen 1-21 artiklaa sekä sen liitettä (9 artikla).
Yhteisön oikeus
Kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kielto
9. EY 12 artiklan (entinen EY:n perustamissopimuksen 6 artikla) 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
"Kaikki kansalaisuuteen perustuva syrjintä on kiellettyä tämän sopimuksen soveltamisalalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän sopimuksen erityismääräyksien soveltamista."
Tekijänoikeuksia koskevan suojan yhdenmukaistaminen
10. Neuvosto antoi 29.10.1993 direktiivin 93/98/ETY tekijänoikeuden ja tiettyjen lähioikeuksien suojan voimassaoloajan yhdenmukaistamisesta (jäljempänä direktiivi 93/98/ETY). Jäsenvaltioiden oli 1.7.1995 mennessä saatettava kansallinen lainsäädäntönsä direktiivin mukaiseksi.
11. Direktiivin 10 artiklan 2 kohdan mukaan direktiivissä säädettyjä suojan voimassaoloaikoja on sovellettava kaikkiin teoksiin ja kohteisiin, joita suojataan ainakin yhdessä jäsenvaltiossa täytäntöönpanolle asetettuna määräpäivänä.
12. Puccinin teoksia ei suojattu yhdessäkään jäsenvaltiossa 1.7.1995.
Tosiseikat ja pääasian oikeudenkäynti
13. Pääasian kantaja G. Ricordi & Co. Bühnen- und Musikverlag GmbH (jäljempänä Ricordi) on osa tunnettua kustantamoa, joka on erikoistunut partituurien ja librettojen julkaisemiseen. Sillä on esitysoikeudet vuonna 1924 kuolleen italialaisen säveltäjän Giacomo Puccinin oopperaan La Bohème.
14. La Bohème esitettiin ensimmäisen kerran 1.2.1896 Torinon Teatro Regiossa Arturo Toscaninin johdolla. Libretto, jonka ovat kirjoittaneet Luigi Illica ja Guiseppe Giacosa, perustuu Henri Murgerin romaaniin Scènes de la vie bohème, joka julkaistiin vuonna 1847 ja oli suuri menestys. Kyseiseen teokseen pohjautuu myös Leoncavallon samanniminen ooppera, joka esitettiin ensimmäisen kerran Venetsian La Fenicessä 5.5.1897.
15. Vaikka La Bohème oli menestys jo ensimmäisistä esityskerroista lähtien, osa kriitikoista epäili sen suosion kestoa, mutta tämä ooppera on saanut loistavan vastaanoton kaikissa maailman teattereissa. Thomas A. Edison ei erehtynyt kirjoittaessaan, että "ihmiset kuolevat ja hallitukset vaihtuvat, mutta La Bohèmen aariat elävät ikuisesti". Ernst Krause pitää La Bohèmea, intuitiivista hengen, intohimon ja värin sekoitusta, Puccinin mestariteoksena ja korostaa säveltäjän orkesterisovitusta ja uskomatonta instrumentaalista taidetta, jota ensimmäisenä Verdi arvosti.
16. La Bohèmea esitettiin ensi-iltansa jälkeen ympäri maailmaa. Ensin Palermossa, sitten Manchesterissa, Berliinin Hofoperissa, vuonna 1898 Pariisin Opéra Comiquessa, Barcelonan Liceossa ja Madridin Teatro Príncipe Alfonsossa, vuonna 1900 New Yorkin Metropolitanissa. Se oli viimeinen teos, joka esitettiin 5.4.1925 Madridin Teatro Realissa ennen kuin teatteri suljettiin, ja esityksiä oli aina 1960-luvulle asti. Tuolloin siinä esiintyivät Miguel Fleta ja Matilde Revenga Saco de Vallen johdolla.
17. Tämän oopperan levittäminen antaa kuvan tekijänoikeuden merkityksestä ja niistä taloudellisista vaikutuksista, joita kansallisen tuomioistuimen pyytämällä tulkintaratkaisulla saattaa olla.
18. Land Hessen, joka on pääasian oikeudenkäynnin vastaaja, hallinnoi Wiesbadenin Staatstheateria (valtionteatteri).
19. Kausina 1993/1994 ja 1994/1995 Wiesbadenin Staatstheaterissa oli useita esityksiä Giacomo Puccinin oopperasta La Bohème ilman Ricordin suostumusta.
20. Ricordi luotti siihen, että Puccinin teoksia suojattaisiin Saksassa 31.12.1994 asti, jolloin tekijän kuolemasta laskettava 70 vuoden ajanjakso päättyi, sovellettaessa kansallista lakia (UrhG:n 120 ja 121 §) ilman syrjintää. Land Hessen väitti, että Bernin sopimuksen 7 artiklan mukaan La Bohèmeen oli sovellettava Italian oikeuden mukaista 56 vuoden aikaa, joten suoja-aika oli päättynyt 31.12.1980.
21. Näissä olosuhteissa Ricordi nosti kanteen, jonka Landgericht hyväksyi. Landgericht on ensimmäisenä oikeusasteena toimivaltainen tuomioistuin sellaisissa siviiliasioissa, joissa riidan rahamääräinen intressi on suuri ja joissa on kyse hallinnon vahingonkorvausvastuusta.
22. Vastaajan muutoksenhakuasteessa Frankfurt am Mainin Oberlandesgerichtissa tekemää valitusta ei hyväksytty.
23. Land Hessen haki tämän jälkeen muutosta (Revision) Bundesgerichtshofissa, jossa se uudisti vaatimuksensa alkuperäisen kanteen hylkäämisestä.
Ennakkoratkaisukysymys
24. Tässä viimeksi mainitussa oikeudenkäynnissä Bundesgerichtshofin ensimmäinen siviiliosasto päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle EY 234 artiklan ensimmäisen ja kolmannen kohdan mukaisesti seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Onko EY 12 artiklan ensimmäisen kohdan mukaista syrjintäkieltoa sovellettava, jos teoksen ulkomainen tekijä oli jo kuollut silloin, kun perustamissopimus tuli voimaan siinä valtiossa, jonka kansalainen hän oli, jos muussa tapauksessa kansallinen oikeus johtaisi epäyhdenvertaiseen kohteluun verrattaessa toisiinsa ulkomaisen tekijän teosten ja niin ikään ennen perustamissopimuksen voimaantuloa kuolleen kotimaisen tekijän teosten saamaa suoja-aikaa?"
Asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa ja esitetyt huomautukset
25. Huomautuksia ovat esittäneet paitsi pääasian asianosaiset, myös Saksan liittotasavallan hallitus ja komissio. Vain Land Hessen ehdottaa kysymykseen kieltävää vastausta.
26. Land Hessenin mukaan epäyhdenvertainen kohtelu ei tässä tapauksessa perustu tekijän kansalaisuuteen, vaan kansallisten suojajärjestelmien eroihin. Kyseisen suojan ulottuvuus liittyy vain välillisesti tekijän kansalaisuuteen.
27. Land Hessen väittää vielä, ettei EY 12 artiklan kieltoa voida soveltaa, sillä sekä teoksen ensimmäinen esittäminen että tekijän kuolema ovat tapahtuneet ennen perustamissopimuksen voimaantuloa.
28. Ricordi yhtyy Saksan hallituksen ja komission kantaan väittäessään, että kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kielto ulottuu myös ennen Rooman sopimuksen voimaantuloa syntyneiden tilanteiden seurauksiin. Väitettä tuetaan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöllä ja neuvoston lainsäädännöllä ja etenkin direktiivillä 93/98/ETY. Kyseiseen direktiiviin on sisällytetty periaate, jonka mukaan EY 12 artiklaa voidaan soveltaa tilanteissa, jotka perustuvat vuotta 1958 varhaisempiin tapahtumiin.
29. Komission mukaan Saksan lainsäädäntö on lisäksi ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa, koska siinä syrjitään välillisesti tekijän oikeudenhaltijoita, joilla on tavallisesti sama kansalaisuus kuin tekijällä, kuten silloin kun kyse on perillisistä.
Ennakkoratkaisukysymyksen arviointi
30. Sekä ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin että huomautuksia esittäneet eri osapuolet lähtevät siitä, että Saksan lain soveltaminen voi esillä olevassa asiassa johtaa EY 12 artiklassa kiellettyyn syrjintään. On kuitenkin aiheellista pohtia, voitaisiinko oikeudellista ongelmaa lähestyä muulla tavoin.
31. Koska tekijänoikeuden sisällön määrittelyssä otetaan huomioon tekijän henkilö, voidaan todeta, että erilainen kohtelu, joka ei ole objektiivisesti perusteltua, merkitsee kansalaisuuteen perustuvaa välitöntä syrjintää.
32. Esillä olevassa asiassa tekijänoikeuteen vetoaa kuitenkin saksalainen yritys, joka on perustettu kyseisen maan oikeuden mukaan. Vaikka tekijänoikeuksien siirtyminen on mahdollista, voidaan ajatella, että niiden erilainen kohtelu Saksan oikeudessa merkitsee kansalaisuuteen perustuvaa välillistä syrjintää, sillä tilastollisesti se vaikuttaa paljon useampiin muiden jäsenvaltioiden kansalaisiin kuin maan omiin kansalaisiin.
33. Tätä pohdintaa voitaisiin vielä syventää ja miettiä, onko tätä eroa pidettävä esteenä tavaroiden tai palvelujen vapaalle liikkuvuudelle. Nämä kysymykset tulevat esiin tarkasteltaessa tekijänoikeuden luonnetta, jossa yhdistyvät henkilökohtaiset, taloudelliset ja omistusoikeudelliset intressit sekä maine ja kunnia. Tässä tapauksessa olisi syytä käsitellä erikseen EY 30 artiklan perusteella sallittuja rajoituksia ja kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltoa, jotka saattavat olla päällekkäisiä.
34. Uskoakseni yhteisöjen tuomioistuimen tähänastisessa oikeuskäytännössä on kuitenkin käsitelty ylen määrin tämänkaltaisia kysymyksiä, minkä vuoksi siirryn suoraan asiakysymykseen.
35. Tarkasteltaessa EY 12 artiklan kiellon soveltamista tekijänoikeuden erityispiirteisiin on pidettävä lähtökohtana asiassa Phil Collins ym. 20.10.1993 annettua tuomiota, kuten kaikki asian osapuolet myöntävät.
36. Tämän ennakkoratkaisun perustana olevat riidat koskivat saman Saksan lain, joka on kyseessä nyt esillä olevassa asiassa, eri säännösten soveltamista. Tuolloin oli ratkaistava, voitiinko yhteisön oikeudessa hyväksyä se, että jäsenvaltiossa kotimaiselle tekijälle annettiin mahdollisuus kieltää ulkomailla toteutetusta esityksestä ilman tämän suostumusta valmistetun äänitteen myynti ja evätä tämä oikeus toisen jäsenvaltion tekijältä samoissa olosuhteissa.
37. Ennen kuin yhteisöjen tuomioistuin vastasi suoraan tähän kysymykseen, se tutki yleisellä tasolla, kuuluvatko tekijänoikeus ja lähioikeudet perustamissopimuksen soveltamisalaan silloisen 7 artiklan ensimmäisessä kohdassa, joka vastaa nykyisen EY 12 artiklan samaa kohtaa, tarkoitetulla tavalla.
38. Yhteisöjen tuomioistuimen perustelut vakuuttavat yksinkertaisuudellaan. Yhteisöjen tuomioistuin myönsi, ettei alaa ole yhdenmukaistettu ja että tästä syystä lainsäädäntövalta on jäsenvaltioilla, mutta korosti tekijänoikeuden ennen kaikkea taloudellista puolta, sillä sen kaupallinen hyödyntäminen on tulonlähde oikeudenhaltijalle. Tämän vuoksi kyseisiä oikeuksia, vaikka niihin sovelletaan kansallisia lainsäädäntöjä, koskevat perustamissopimuksessa esitetyt vaatimukset, ja ne kuuluvat näin ollen perustamissopimuksen soveltamisalaan.
39. Kyseisessä tuomiossa todetaan, että muiden kirjallisia ja taiteellisia teoksia koskevien yksinoikeuksien tavoin tekijänoikeudet voivat vaikuttaa tavaroiden liikkuvuuteen ja palveluiden tarjoamiseen sekä kilpailuun yhteisössä. Niihin on näin ollen sovellettava EY 28 ja EY 30 artiklaa, jotka koskevat tavaroiden vapaata liikkuvuutta, EY 49 ja EY 55 artiklaa näitä oikeuksia hallinnoivien yhtiöiden tarjoamiin palveluihin ja lisäksi yhteisön kilpailusääntöjä.
40. Yhteisöjen tuomioistuin päätteli aikaisemmin esittämiensä perustelujen nojalla, että tekijänoikeuksiin, jotka yhteisön sisäiseen tavaroiden ja palvelujen kauppaan kohdistuvien vaikutustensa vuoksi kuuluvat perustamissopimuksen soveltamisalaan, "sovelletaan välttämättä [EY 12] artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettua yleistä syrjintäkiellon periaatetta, eikä siis ole tarpeen tarkastella niitä [EY 28, EY 30, EY 49 ja EY 55] artiklaan sisältyvien erityismääräysten perusteella".
41. Tätä tärkeää toteamusta, joka on esitetty täysin kategorisesti ja ehdoitta, on pidettävä perustana ratkaistaessa Bundesgerichtshofissa esillä olevaan asiaan liittyvät kysymykset.
42. Käsiteltävänä oleva asia poikkeaa edellä mainitusta tuomiosta siinä, että toisin kuin brittiläiset Phil Collins ja Cliff Richard, italialainen säveltäjä Giacomo Puccini oli kuollut jo vuosikymmeniä ennen Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellon voimaantuloa 1.1.1958. On tutkittava, riittääkö tämä seikka perusteeksi esitetystä poikkeavalle ratkaisulle.
43. Sanon jo etukäteen, etten usko näin olevan. Jotta asia olisi näin, EY 12 artiklan kieltoa pitäisi tulkita siten, että sen soveltaminen edellyttää oikeussubjektia, jolla on mahdollisuus vedota siihen. Tätä ei voida päätellä määräyksestä itsestään eikä myöskään yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, ja vielä vähemmän perustamissopimusten hengestä.
44. EY 12 artiklan ensimmäinen kohta on laadittu hyvin selkeää sanamuotoa käyttäen: kaikki kansalaisuuteen perustuva syrjintä on kiellettyä.
45. Tämä tarkoittaa sitä, että kaikki epäyhdenvertainen kohtelu, joka perustuu olennaisesti kansalaisuuteen, on perustamissopimuksen vastaista, jollei sitä voida objektiivisesti perustella ja jollei se ole oikeassa suhteessa tavoiteltuun päämäärään nähden, riippumatta siitä, vetoaako siihen vahinkoa kärsinyt henkilö tai kuka tahansa muu, jolla on siihen perusteltu intressi.
46. Yhtenäismarkkinoiden luominen ei merkitse pelkästään sitä, että jäsenvaltion kansalaisille annetaan oikeus harjoittaa mitä tahansa laillista taloudellista toimintaa toisessa jäsenvaltiossa samoin edellytyksin kuin tämän viimeksi mainitun valtion kansalaiset, vaan myös sitä, että perustamissopimuksen soveltamisaloilla kansalaisuutta yksinkertaisesti lakataan pitämästä perusteltuna kriteerinä annettaessa taloudellisille suhteille oikeudellinen sisältö ja säänneltäessä niiden kehitystä. Tämä on mielestäni tärkein EY 12 artiklaan sisältyvä lisäarvo verrattuna moniin muihin perustamissopimuksen määräyksiin, joilla on samankaltainen tarkoitus.
47. On huomattava, että luopuminen kansalaisuuskriteeristä perustuu suoraan EY 12 artiklaan sisältyvään kieltoon. Toisin sanoen ei ole tarpeen suorittaa välillisen syrjinnän yhteydessä edellytettyä tilastollista tutkimusta tai todennäköisyysarviointia. Ei voida myöskään väittää, että kyseessä oleva Saksan lainsäädäntö voisi kuulua yhteisöjen tuomioistuimen tälle käsitteelle antaman määritelmän piiriin. Välittömällä syrjinnällä näet tarkoitetaan sellaisia peitellyn syrjinnän muotoja, joissa muita erotteluperusteita kuin kansalaisuutta käyttämällä tosiasiallinen lopputulos on sama. Tästä ei ole kysymys esillä olevassa asiassa, sillä epäedullinen kohtelu perustuu kansalaisuuteen.
Jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan vain maan omat kansalaiset voivat saada tietyn taloudellisen oikeuden, olisi suoraan ristiriidassa EY 12 artiklan kanssa. Samalla tavoin ristiriidassa olisi esimerkiksi säännös, jossa annetaan tiettyjä etuja Italian kansalaisten lastenlastenlapsille tai tanskalaisten lasten vanhemmille. Ei ole tarpeen tutkia tilastollisesti, onko suurin osa italialaisten lastenlastenlapsista italialaisia tai ovatko tanskalaisten lasten vanhemmat pääsääntöisesti tanskalaisia. Kielletty syrjintä perustuu lainvastaisen liittymäkohdan valintaan sinänsä, eikä vahinko ole ratkaiseva tekijä.
48. Tälle käsitykselle saadaan ainakin implisiittisesti tukea yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä.
49. Edellä mainitun asian C-326/92, joka on toinen asiassa Phil Collins annetun tuomion antamiseen johtaneista asioista, tosiseikoista ilmenee, että taiteilija, jonka oikeuksia asia koski, ei ollut näiden oikeuksien haltija silloin, kun riita sai alkunsa, vaan nämä oikeudet olivat siirtyneet brittiläiselle yhtiölle, joka oli puolestaan luovuttanut ne saksalaiselle yhtiölle.
Jos ratkaisevana olisi pidetty kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän subjektiivista puolta, yhteisöjen tuomioistuimen olisi pitänyt selittää joko välitöntä syrjintää esiintyneen, koska tekijänoikeuksien luovuttamisesta odotettavissa ollut taloudellinen hyöty pieneni kansallisessa oikeudessa säädetyn epäedullisemman kohtelun vuoksi, taikka välillistä syrjintää esiintyneen, koska ulkomaisten tekijöiden oikeudensaajat ovat prosentuaalisesti yleensä niin ikään ulkomaalaisia.
50. Yhteisöjen tuomioistuin ei lähestynyt asiaa kummallakaan tavalla, vaan jätti tämän seikan huomiotta ja ratkaisi asian samalla tavalla kuin asiassa C-92/92, jossa vahinkoa oli aiheutunut suoraan tekijälle itselleen. Yhteisöjen tuomioistuin totesi pelkästään, että kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellolla estetään se, että jonkin jäsenvaltion lainsäädännössä evätään sellaisilta tekijöiltä sekä heidän oikeudenhaltijoiltaan, jotka ovat muiden jäsenvaltioiden kansalaisia, kotimaan kansalaisille myönnetty oikeus kieltää ilman heidän suostumustaan valmistetun äänitteen kaupan pitäminen valtion alueella.
51. Kaiken edellä esitetyn perusteella katson, että EY 12 artiklan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että siinä kielletään ottamasta huomioon kansalaisuutta koskeva edellytys sen syrjivän luonteen vuoksi määriteltäessä - epäedullisesti - perustamissopimuksen soveltamisalaan kuuluvan taloudellisluonteisen oikeussuhteen sisältöä.
52. Land Hessen väittää, että epäyhdenvertainen kohtelu perustuu jäsenvaltioiden voimassa olevan lainsäädännön erilaisuuteen ja liittyy tekijän kansalaisuuteen vain välillisesti.
Tähän väitteeseen voidaan vastata, että Bernin sopimuksen 7 artiklan 8 kappaleen mukainen suoja-aikojen vertailua koskeva menetelmä on paitsi käytännössä toteutettu Saksassa toistamalla viittauksin kansallisten lainsäädäntöjen erilaisuuksista johtuva epäyhdenvertainen kohtelu, se on myös selvästi epäedullisempi ulkomaisille tekijöille, joiden suoja-aika ei voi ylittää saksalaisille tekijöille myönnettävää suoja-aikaa, ja siinä todennäköisessä tilanteessa, että tekijän omassa jäsenvaltiossa myönnetty suoja-aika on lyhyempi, sovelletaan tätä lyhyempää aikaa. Jos kaikki jäsenvaltiot soveltaisivat samankaltaista järjestelmää, saksalaiset tekijät saisivat kussakin valtiossa käytännössä kaikkein pisimmän hyväksytyn suoja-ajan, kun taas Saksassa yksikään tekijä ei voisi vedota laajempaan suojaan. Tämä toimenpide on räikeän protektionistinen.
53. Näyttää siis siltä, että arvioitaessa kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää esittämälläni tavalla objektiiviselta kannalta ei ole lainkaan merkityksellistä, onko viitehenkilö, eikä syrjinnän kohteeksi joutunut, kuollut vai ei, joko ennen perustamissopimuksen voimaantuloa tai sen jälkeen, sillä se, onko epäyhdenvertaista kohtelua pidettävä yhteensopivana yhteisön oikeuden kanssa, voidaan ratkaista ainoastaan perusteilla, jotka ovat objektiivisia, kansalaisuudesta riippumattomia ja oikeassa suhteessa laillisesti tavoiteltuun päämäärään nähden.
54. Oikeudenkäynnin kuluessa on väitetty, että syrjivälle toimenpiteelle saattaisi olla oikeuttamisperusteita. Ainoa esitetty selitys on se, että kun Bernin sopimuksen 7 artiklan 8 kappaleen mukaisessa järjestelmässä annetaan heikompi suoja tekijän kansallisen lainsäädännön nojalla, tämä kannustaa vahvistamaan tätä suojaa kunkin jäsenvaltion lainsäädännössä, mikä on kaikkien tekijöiden intressien mukaista.
55. Vaikka tämä syy onkin perusteltu kansainvälisoikeudellisissa sopimussuhteissa, sitä ei voida hyväksyä Euroopan unionin kaltaisessa integraatioprosessissa, jossa jäsenvaltioilla on vastavuoroinen lojaalisuusvelvoite, mikä estää sen, että kansalliset lainsäätäjät velvoittaisivat yksipuolisesti soveltamaan omia lainsäädännöllisiä ratkaisujaan. Kun yhdenmukaistamista ei ole toteutettu riittävän pitkälle, ei voida myöskään väittää, että Saksassa myönnetty 70 vuoden pituinen suoja-aika olisi suositeltavampi kuin Italiassa voimassa oleva lyhyempi suoja-aika. Kysymys ei sitä paitsi ole pelkästään tekijöiden intresseistä.
56. Vastaavista syistä ei voida myöskään perustellusti vedota teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehtyyn sopimukseen (TRIPS), jossa on omaksuttu Bernin sopimuksen 7 artiklan 8 kappaleen mukainen vertaileva menetelmä. TRIPS-sopimukseen ei liity yhteisölle ominaista integraatiota ja vastavuoroista lojaalisuutta koskevaa logiikkaa, ja siihen voidaan vedota vain suhteessa kolmansiin valtioihin.
57. Land Hessen viittaa lopuksi ratkaisuun, joka on omaksuttu direktiivissä 93/98/ETY ja jonka mukaan suoja-ajat yhdenmukaistetaan ainoastaan niiden teosten osalta, joita suojattiin vähintään yhdessä jäsenvaltiossa 1.7.1995.
58. Direktiivissä ei ole asetettu edellytykseksi, että tekijä oli edelleen elossa Rooman sopimuksen tullessa voimaan - ja direktiivissä vahvistettu päivämäärä huomioon ottaen sen ajalliseen soveltamisaikaan kuuluu varsin monia teoksia, joiden tekijöistä ei ehtinyt tulla yhteisön kansalaisia - mistä ei voida johtaa minkäänlaista EY 12 artiklassa määrätyn kiellon ulottuvuutta koskevaa tulkintasääntöä, eikä johdetun oikeuden säännöksellä voida rajoittaa primäärioikeuteen kuuluvan määräyksen, ja vielä vähemmän yhteisön oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvan periaatteen, tehokasta vaikutusta.
59. Koska syrjivää toimenpidettä ei voida oikeuttaa millään muilla perusteilla, kansallista lainsäädäntöä on pidettävä yhteisön oikeusjärjestyksen vastaisena.
60. Koska esillä olevassa asiassa ei ole pidetty istuntoa, en ole voinut tutkia, millainen vaikutus esittämäni kaltaisella yhteisöjen tuomioistuimen toteamuksella olisi. Yhteisöjen tuomioistuin voi kuitenkin sille esitettyjen seikkojen perusteella ja erityisesti mikäli jäsenvaltioiden suoja-aikojen vertailua koskeva periaate on yleisesti hyväksytty tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, arvioida, onko sen oikeuskäytännön taannehtivia vaikutuksia rajoitettava riittävän monien oikeusvarmuutta koskevien pakottavien vaatimusten vuoksi.
Ratkaisuehdotus
61. Kaiken esitetyn perusteella ehdotan yhteisöjen tuomioistuimelle, että se vastaa Bundesgerichtshofin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Kansallinen lainsäädäntö, jonka johdosta kirjallinen tai taiteellinen teos saa tekijänsä kansalaisuuden perusteella heikomman suojan, on EY 12 artiklan ensimmäiseen kohtaan sisältyvän kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellon vastainen.