Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)
30 päivänä huhtikuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Kilpailu – SEUT 101 artikla – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Direktiivi 2014/104/EU – 3 artiklan 2 kohta – Oikeus täyteen korvaukseen kartellin aiheuttamasta vahingosta – Koron maksaminen – 22 artiklan 2 kohta – Kansallisten täytäntöönpanosäännösten ajallinen soveltaminen – Sen ajankohdan määrittäminen, josta alkaen korkoa on maksettava – Vahingon aiheutumisajankohta tilanteessa, jossa tavaroita on ostettu ylihintaan
Asiassa C‑191/25,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Oberster Gerichtshof (ylin yleinen tuomioistuin, Itävalta) on esittänyt 27.2.2025 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 10.3.2025, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Wenzel Logistics GmbH
vastaan
Mercedes-Benz Group AG,
jossa asian käsittelyyn osallistuvat
MAN Truck & Bus SE ja
MAN Truck & Bus Deutschland GmbH,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Lycourgos (esittelevä tuomari) sekä tuomarit O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Piçarra ja N. Fenger,
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        Wenzel Logistics GmbH, edustajanaan M. Pilz, Rechtsanwalt,
–        Mercedes-Benz Group AG, edustajinaan J. Bottyanfy, C. von Köckritz, H. Weiß ja H. Wollmann, Rechtsanwälte,
–        MAN Truck & Bus SE ja MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, edustajinaan F. Neumayr ja M. Schifferl, Rechtsanwälte,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään B. Ernst ja A. Keidel,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee tietyistä säännöistä, joita sovelletaan jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin kilpailuoikeuden säännösten rikkomisen johdosta kansallisen lainsäädännön nojalla nostettuihin vahingonkorvauskanteisiin, 26.11.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/104/EU (EUVL 2014, L 349, s. 1) 3 artiklan 2 kohdan ja 22 artiklan 2 kohdan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Wenzel Logistics GmbH ja Mercedes-Benz Group AG ja joka koskee SEUT 101 artiklan 1 kohdan rikkomisesta aiheutuneen vahingon korvaamista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3        SEUT 101 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Sisämarkkinoille soveltumattomia ja kiellettyjä ovat sellaiset yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset sekä yritysten yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua sisämarkkinoilla tai joista seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy sisämarkkinoilla, ja erityisesti sellaiset sopimukset, päätökset ja menettelytavat:
a)      joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan osto- tai myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja;
– –”
4        Direktiivin 2014/104 johdanto-osan 12 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Tässä direktiivissä vahvistetaan unionin säännöstö, joka koskee oikeutta saada korvaus unionin kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneesta vahingosta, erityisesti asiavaltuuden ja vahingon määritelmän osalta, sellaisina kuin ne ilmenevät [Euroopan] unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, eikä se estä unionin säännöstön kehittämistä jatkossa. Jokainen, joka on kärsinyt tällaisen rikkomisen johdosta vahinkoa, voi vaatia korvausta todellisesta vahingosta (damnum emergens) ja saamatta jääneestä voitosta (lucrum cessans) sekä korkojen maksamista riippumatta siitä, onko nämä luokat määritelty kansallisessa lainsäädännössä erikseen vai yhdessä. Korko on keskeinen osa kärsityn vahingon hyvittämiseksi maksettavaa korvausta, jossa otetaan huomioon ajan kuluminen, ja sitä olisi maksettava ajalta, joka ulottuu vahingon syntymisestä siihen saakka, kun korvaus on maksettu, riippumatta siitä, onko kyseinen korko kansallisen lainsäädännön mukaan hyvitys- vai viivästyskorko ja otetaanko ajan kuluminen huomioon erillisenä luokkana (korko) vai todellisen vahingon tai saamatta jääneen voiton olennaisena osana. Jäsenvaltioiden velvollisuutena on vahvistaa tuota tarkoitusta varten sovellettavat säännöt.”
5        Direktiivin 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeus täyteen korvaukseen”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka on kärsinyt vahinkoa kilpailuoikeuden rikkomisen johdosta, voi vaatia ja saada täyden korvauksen kyseisestä vahingosta.
2.      Täydellä korvauksella saatetaan vahinkoa kärsinyt henkilö asemaan, jossa se olisi ollut, jos kilpailuoikeuden rikkomista ei olisi tapahtunut. Tätä varten sen on katettava oikeus korvaukseen todellisesta vahingosta ja saamatta jääneestä voitosta sekä koron maksaminen.
– –”
6        Direktiivin 21 artiklan, jonka otsikko on ”Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä”, 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 27 päivänä joulukuuta 2016. – –”
7        Direktiivin 22 artiklassa, jonka otsikko on ”Ajallinen soveltaminen”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisia säädöksiä, jotka on 21 artiklan nojalla annettu tämän direktiivin aineellisten säännösten noudattamiseksi, ei sovelleta taannehtivasti.
2.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 21 artiklan nojalla annettuja muita kuin 1 kohdassa tarkoitettuja kansallisia säädöksiä ei sovelleta vahingonkorvauskanteisiin, jotka on nostettu kansallisessa tuomioistuimessa ennen 26 päivää joulukuuta 2014.”
8        Direktiivi 2014/104 tuli 23 artiklansa nojalla voimaan 20. päivänä sen jälkeen, kun se oli julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä, eli 26.12.2014.
Itävallan oikeus
9        Yleisen siviililain (Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä ABGB), 1000 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Jos korkojen suuruudesta ei ole sovittu tai jos ne perustuvat lakiin, korkoa on maksettava neljän prosentin vuosikoron mukaan, jos ei laissa toisin säädetä.”
10      ABGB:n 1333 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.       Vahingoista, joita velallinen on aiheuttanut velkojalleen rahasaatavan maksun viivästymisellä, hyvitetään maksamalla lakisääteiset korot (1000 §:n 1 momentti).
2.      Velkoja voi vaatia lakisääteisten korkojen lisäksi korvausta myös velallisen hänelle aiheuttamista muista vahingoista, erityisesti välttämättömistä kustannuksista, joita aiheutuu tarkoituksenmukaisista oikeudenkäynnin ulkopuolisista perintätoimista, siltä osin kuin nämä ovat asianmukaisessa suhteessa perittävään saatavaan.”
11      Kartellien ja muiden kilpailunrajoitusten torjunnasta annetun lain (vuoden 2005 kartellilaki) (Bundesgesetz gegen Kartelle und andere Wettbewerbsbeschränkungen (Kartellgesetz 2005)) (BGBl. I, 61/2005, jäljempänä KartG), sellaisena kuin se on julkaistu BGBl. I:ssä, 13/2013, 37a §:n 1 momentissa säädettiin seuraavaa:
”Se, joka tuottamuksellisesti rikkoo [kilpailulainsäädäntöä], on velvollinen korvaamaan siitä aiheutuneen vahingon. Jos tavara tai palvelu on ostettu ylihintaan, oikeutta vahingonkorvaukseen ei suljeta pois sillä perusteella, että tavara tai palvelu on myyty edelleen. Vahingon laajuutta – – määritettäessä huomioon voidaan ottaa erityisesti se etu, jonka yritys on saanut rikkomuksesta. Yrityksen on maksettava vahingonkorvaussaatavalle korkoa vahingon aiheutumisajankohdasta alkaen soveltuvin osin ABGB:n 1333 §:n mukaisesti.”
12      KartG:n 86 §:n, sellaisena kuin se on julkaistu BGBl. I:ssä, 13/2013, mukaan kyseistä 37a §:ää sovellettiin 28.2.2013 jälkeen tehtyihin kilpailulainsäädännön rikkomuksiin.
13      Vuonna 2017 Itävallan lainsäätäjä muutti KartG:tä saattaakseen direktiivin 2014/104 osaksi Itävallan oikeusjärjestystä. KartG:n 37c §:n, sellaisena kuin se on julkaistu BGBl. I:ssä, 56/2017, 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Se, joka tuottamuksellisesti rikkoo kilpailulainsäädäntöä, on velvollinen korvaamaan siitä aiheutuneen vahingon.”
14      KartG:n 37d §:ssä, sellaisena kuin se on julkaistu BGBl. I:ssä, 56/2017, säädetään seuraavaa:
”1.      Vahingonkorvaus sisältää myös saamatta jääneen voiton.
2.      Korvausvelvollisen on maksettava vahingonkorvaussaatavalle korkoa vahingon aiheutumisajankohdasta alkaen soveltuvin osin ABGB:n 1333 §:n mukaisesti.”
15      KartG:n 86 §:n, sellaisena kuin se on julkaistu BGBl. I:ssä, 56/2017, mukaan tämän tuomion kahdessa edellisessä kohdassa tarkoitetut säännökset ovat tulleet voimaan 27.12.2016 ja niitä sovelletaan 26.12.2016 jälkeen aiheutuneiden vahinkojen korvaamiseen, kun taas ennen 27.12.2016 aiheutuneet vahingot kuuluvat KartG:n, sellaisena kuin se on julkaistu BGBl. I:ssä, 13/2013, säännösten ja näin ollen erityisesti kyseisen lain 37a §:n soveltamisalaan tämän tuomion 11 ja 12 kohdassa mainittujen sääntöjen mukaisesti.
16      KartG:n 37a §:ssä, sellaisena kuin se on julkaistu BGBl. I:ssä, 176/2021, säädetään seuraavaa:
”1.      Tämän jakson säännöksillä säännellään siviilioikeudellista vastuuta kilpailulainsäädännön rikkomisesta aiheutuneista vahingoista sekä niitä koskevien vahingonkorvausvaatimusten esittämistä.
2.      Niillä pannaan täytäntöön direktiivi [2014/104].”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
17      Komissio antoi 19.7.2016 päätöksen C(2016) 4673 final [SEUT] 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (asia AT.39824 – Kuorma-autot). Tiivistelmä päätöksestä on julkaistu 6.4.2017 Euroopan unionin virallisessa lehdessä (EUVL 2017, C 108, s. 6).
18      Kyseisen päätöksen mukaan 15 kuorma-autojen valmistajaa eli MAN SE, MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, MAN Truck & Bus AG, Daimler AG, Fiat Chrysler Automobiles NV, CNH Industrial NV, Iveco SpA, Iveco Magirus AG, AB Volvo (publ), Volvo Lastvagnar AB, Renault Trucks SAS, Volvo Group Trucks Central Europe GmbH, PACCAR Inc., DAF Trucks Deutschland GmbH ja DAF Trucks NV osallistuivat erityisesti SEUT 101 artiklassa kiellettyyn kartelliin kollusiivisilla yhteistyöjärjestelyillä, jotka koskivat kuorma-autojen hinnoittelua ja niiden bruttohintojen korotuksia Euroopan talousalueella sekä voimassa olleiden standardien edellyttämien kuorma-autojen päästövähennystekniikoiden käyttöönoton ajankohtaa ja siihen liittyvien kustannusten siirtämistä eteenpäin (jäljempänä kyseessä oleva kartelli). MAN SE, MAN Truck & Bus Deutschland GmbH ja MAN Truck & Bus AG osallistuivat kyseiseen rikkomiseen 17.1.1997–20.9.2010 ja mainitut muut 12 yhtiötä 17.1.1997–18.1.2011.
19      Wenzel Logistics on Itävaltaan sijoittautunut kuljetusyhtiö, joka osti kyseessä olevan kartellin toimintajaksojen aikana useammilta kartelliin osallistuneiden yhtiöiden jakelijoilta etenkin Mercedes-Benz-merkkisiä kuorma-autoja; kyseisen merkin haltija oli Daimler AG, josta on tullut Mercedes-Benz Group.
20      Wenzel Logistics nosti 13.1.2021 Landesgericht für Zivilrechtssachen Grazissa (Grazissa sijaitseva siviiliasioita käsittelevä osavaltion tuomioistuin, Itävalta) vahingonkorvauskanteen, jossa se vaati Mercedes-Benz Groupin velvoittamista maksamaan sille 848 357,92 euron suuruinen rahamäärä korvauksena vahingosta, jonka se väittää itselleen aiheutuneen kyseessä olevasta kartellista. Wenzel Logisticsin mukaan mainittu rahamäärä vastasi sen todellisuudessa maksaman kuorma-autojen hankintahinnan ja hinnan, jonka se olisi maksanut ilman kyseessä olevaa kartellia, välistä erotusta lisättynä lakisääteisillä koroilla ja kuluilla.
21      Wenzel Logistics katsoi, että korkoa oli KartG:n 37d §:n nojalla maksettava vahingon aiheutumisajankohdasta alkaen.
22      Mercedes-Benz Group, jota pääasian väliintulijat MAN Truck & Bus SE ja MAN Truck & Bus Deutschland GmbH tukevat, väitti, että kyseessä oleva kartelli ei ollut vaikuttanut Wenzel Logisticsilta laskutettuihin nettohintoihin ja että Wenzel Logistics oli joka tapauksessa siirtänyt hinnat omille asiakkailleen. Mercedes-Benz Group väitti myös, että Itävallan oikeudessa kartelleista aiheutuneiden vahinkojen korvaamista koskevaa oikeutta on säännelty KartG:llä vasta 1.3.2013 alkaen. Mercedes-Benz Groupin mukaan on niin, että koska oikeus korvaukseen kyseessä olevan kartellin aiheuttamasta vahingosta oli syntynyt ennen mainittua ajankohtaa, korkoa on ABGB:n nojalla maksettava siitä ajankohdasta alkaen, jona korko erääntyi maksettavaksi. Mercedes-Benz Group katsoi, että mainittu ajankohta on määritettävä Wenzel Logisticsin kanteen tiedoksiantamisajankohdan eikä vahingon aiheutumisajankohdan perusteella.
23      Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz määräsi 2.4.2024 antamallaan tuomiolla asiantuntijalausunnon perusteella Mercedes-Benz Groupin maksamaan Wenzel Logisticsille 172 857,42 euron suuruisen rahamäärän, johon sisältyi 4 prosentin vuosikorko. Kyseinen tuomioistuin katsoi ABGB:n 1333 §:n, luettuna yhdessä muiden Itävallan siviilioikeuden säännösten kanssa, perusteella, että korkoa oli maksettava siitä ajankohdasta alkaen, jona korvauksen saamista koskevaan oikeuteen vedottiin rahamääräisesti määritetyllä maksukehotuksella tai kanteessa, eli nyt käsiteltävässä asiassa 21.1.2021, jolloin vahingonkorvauskanne annettiin Mercedes-Benz Groupille tiedoksi, alkaen.
24      Oberlandesgericht Graz (Grazissa sijaitseva osavaltion ylioikeus, Itävalta) hylkäsi Wenzel Logisticsin alioikeuden tuomiosta tekemän valituksen 10.10.2024 antamallaan tuomiolla.
25      Oberlandesgericht Graz muistutti tuomiossaan, että direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohta, joka koskee oikeutta täyteen korvaukseen kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneesta vahingosta korkoineen, on saatettu osaksi Itävallan oikeusjärjestystä KartG:n 37d §:llä, sellaisena kuin se on julkaistu BGBl. I:ssä, 56/2017, ja että mainitun lain 86 §:n mukaan kyseistä 37d §:ää sovelletaan ainoastaan vahinkoihin, jotka ovat aiheutuneet 26.12.2016 jälkeen. Kyseinen tuomioistuin katsoi näin ollen, ettei mainittua 37d §:ää voida 1.3.2013 voimaan tulleen KartG 37a §:n tavoin soveltaa ajallisesti Wenzel Logisticsin nostamaan vahingonkorvauskanteeseen. Mainittu tuomioistuin katsoi siis alioikeuden tukeutuneen perustellusti Itävallan siviilioikeuden yleisiin sääntöihin ja jättäneen huomiotta KartG:hen sisältyvät erityissäännöt.
26      Wenzel Logistics teki Oberlandesgericht Grazin tuomiosta Revision‑valituksen Oberster Gerichtshofiin (ylin yleinen tuomioistuin, Itävalta), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
27      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan oikeus saada täysi korvaus korkoineen kartellin aiheuttamasta vahingosta perustuu suoraan SEUT 101 artiklan 1 kohtaan ja tehokkuusperiaatteeseen. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan unionin tuomioistuin on lisäksi täsmentänyt, että direktiivin 2014/104 3 artiklan 1 ja 2 kohta heijastavat mainittua SEUT 101 artiklan 1 kohtaa koskevaa oikeuskäytäntöä, joten kyseisen 3 artiklan 1 ja 2 kohdan täytäntöön panemiseksi toteutettuja kansallisia toimenpiteitä on mainitun direktiivin 22 artiklan 2 kohdan mukaisesti sovellettava välittömästi kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluviin vahingonkorvauskanteisiin.
28      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan mainittu oikeuskäytäntö huomioon ottaen ei voida sulkea pois sitä vaihtoehtoa, että KartG:n 37d §:ää, sellaisena kuin se on julkaistu BGBl. I:ssä, 56/2017, on sovellettava pääasiassa. Kyseisen tuomioistuimen mukaan tämä on mahdollista kuitenkin ainoastaan, jos KartG:n 86 §:ää ei sovelleta, sillä siinä säädetään, että mainittu 37d § koskee ainoastaan 26.12.2016 jälkeen aiheutuneiden vahinkojen korvaamista. Mainittu tuomioistuin haluaa tiedustella unionin tuomioistuimelta, onko direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohta, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 22 artiklan 2 kohdan kanssa, ymmärrettävä tosiasiallisesti siten, että KartG:n 37d §:n kaltaista kansallista säännöstä sovelletaan Wenzel Logisticsin nostaman vahingonkorvauskanteen kaltaiseen vahingonkorvauskanteeseen.
29      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa lisäksi tietää, mitkä kriteerit on otettava huomioon määritettäessä direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohdan kannalta vahingon aiheutumisajankohta, joka on kyseisen direktiivin johdanto-osan 12 perustelukappaleen mukaan ajankohta, josta alkaen korkoa on maksettava. Kyseinen tuomioistuin pohtii, onko Wenzel Logisticsin nostaman vahingonkorvauskanteen kaltaisen vahingonkorvauskanteen – joka koskee sellaisen kartellin aiheuttamaa vahinkoa, jossa on kyse tavaroiden myynnistä ylihintaan –, yhteydessä korko laskettava kyseisten ylihinnoiteltujen tavaroiden maksuajankohdasta vai jostakin muusta ajankohdasta alkaen, kuten ajankohdasta, jona tavaroiden ostohinta on erääntynyt maksettavaksi tai jona myyntisopimus on tehty.
30      Tässä tilanteessa Oberster Gerichtshof on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko direktiivin [2014/104] 3 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä 22 artiklan 2 kohdan kanssa, tulkittava siten, että [kyseistä] kartellivahingonkorvaukseen liittyvien korkojen maksamista koskevaa 3 artiklan 2 kohtaa on sovellettava vahingonkorvauskanteisiin, jotka on nostettu kansallisessa tuomioistuimessa 26.12.2014 tai sen jälkeen?
Mikäli tähän kysymykseen vastataan kieltävästi: minkä muun ajankohdan mukaan direktiivin [2014/104] 3 artiklan 2 kohdan sovellettavuus määräytyy?
2)      Onko direktiivin [2014/104] 3 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että kartellivahingon aiheutumisajankohdaksi, josta alkaen kartellivahingonkorvaukseen liittyvää korkoa on maksettava, on katsottava se päivä, jona vahinkoa kärsinyt on maksanut kielletyn kartellihintasopimuksen perusteella vaaditun ylihinnan?
Mikäli tähän kysymykseen vastataan kieltävästi: minä muuna ajankohtana vahingon on katsottava aiheutuneen?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Tutkittavaksi ottaminen
31      Mercedes-Benz Groupin, jota MAN Truck & Bus SE ja MAN Truck & Bus Deutschland GmbH tukevat, mukaan ennakkoratkaisukysymykset, jotka koskevat direktiivin 2014/104 tulkintaa, ovat ilmeisen merkityksettömiä pääasian kohteena oleva oikeusriidan ratkaisun kannalta, koska Wenzel Logisticsin vahingonkorvauskanne ei kuulu kyseisen direktiivin ajalliseen soveltamisalaan. Mercedes-Benz Groupin mukaan on selvää, että direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohta on kyseisen direktiivin 22 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”aineellinen säännös”. Mercedes-Benz Group katsoo siten, että kun otetaan huomioon kyseisen 22 artiklan 1 kohdassa vahvistettu taannehtivan soveltamisen kielto, kansallisia säännöksiä, joilla on pantu direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohta täytäntöön, ei voida soveltaa Wenzel Logisticsin vahingonkorvauskanteeseen, joka koskee ennen direktiivin 2014/104 voimaantuloa aiheutuneita vahinkoja.
32      Tältä osin on muistutettava, että SEUT 267 artiklalla käyttöön otetussa menettelyssä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltävänä asia on ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden tarkastaminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä, esittämillä unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. Unionin tuomioistuin voi jättää tutkimatta ennakkoratkaisupyynnön ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 7.9.1999, Beck ja Bergdorf, C‑355/97, EU:C:1999:391, 22 kohta ja tuomio 12.2.2026, Valora Effekten Handel, C‑864/24, EU:C:2026:94, 28 kohta).
33      Kuten ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista ensimmäistä kysymystä koskevista tiedoista ilmenee, kyseinen tuomioistuin on nyt käsiteltävässä asiassa epävarma, koskeeko direktiivin 2014/104 22 artiklan 1 kohdassa vahvistettu taannehtivan soveltamisen kielto tiettyä Itävallan oikeuden säännöstä eli KartG:n 37d §:ää, jolla mainitun direktiivin 3 artiklan 2 kohta on pantu täytäntöön.
34      Kysymys ei ole hypoteettinen eikä selvästi vailla yhteyttä pääasian tosiseikkoihin ja kohteeseen. On näet riidatonta, että Wenzel Logistics vaatii KartG:n 37d §:n soveltamista vahingonkorvauskanteeseensa niiden Itävallan siviilioikeuden yleisten sääntöjen asemesta, joita Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz ja Oberlandesgericht Graz sovelsivat kyseiseen vahingonkorvauskanteeseen. KartG:n 37d §:ää sovellettaessa korko lasketaan vahingon aiheutumisajankohdasta alkaen, kun taas Itävallan siviilioikeuden yleisiä sääntöjä sovellettaessa korkoa on ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa päätöksessä olevien tietojen mukaan maksettava vasta siitä ajankohdasta alkaen, jona kyseinen kanne annettiin Mercedes-Benz Groupille tiedoksi. Ensimmäisessä kysymyksessä mainituilla direktiivin 2014/104 säännöksillä on näin ollen merkitystä määritettäessä, voidaanko KartG:n 37d §:ää soveltaa pääasiaan, ja unionin tuomioistuimella on tiedossaan ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, jotka ovat tarpeen kysymykseen vastaamiseksi.
35      Ensimmäinen kysymys on näin ollen otettava tutkittavaksi.
36      Toinen kysymys perustuu lähtökohtaan, jonka paikkansapitävyys selvitetään ensimmäisen kysymyksen tarkastelun yhteydessä ja jonka mukaan KartG:n 37d §:n kaltaista kansallista säännöstä, jolla direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohta on pantu täytäntöön, voidaan soveltaa vahingonkorvauskanteeseen, joka koskee ennen kyseisen direktiivin voimaantuloa aiheutuneita vahinkoja. Siinä tapauksessa, että mainittu lähtökohta osoittautuu paikkansapitäväksi, tähän toiseen kysymykseen, joka koskee sitä, mitä johtopäätöksiä kyseisen direktiivin 3 artiklan 2 kohdasta voidaan tehdä vahingon aiheutumisajankohdan määrittämiseksi korkojen laskemista varten, on vastattava.
37      Toinen kysymys ei siis ole hypoteettinen eikä selvästi vailla yhteyttä pääasian tosiseikkoihin ja kohteeseen, ja unionin tuomioistuimella on tiedossaan ne tosiseikat ja oikeudelliset seikat, jotka ovat tarpeen hyödyllisen vastauksen antamiseksi ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle, joten myös toinen kysymys on otettava tutkittavaksi. Lisäksi on todettava, että Mercedes-Benz Groupin, jota MAN Truck & Bus SE ja MAN Truck & Bus Deutschland GmbH tukevat, argumentti, jonka mukaan direktiivi 2014/104 ei sisällä – toisin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin antaa toisen kysymyksen esittämisellä ymmärtää – ainuttakaan pakottavaa sääntöä, jossa viitattaisiin vahingon aiheutumisajankohtaan, on asiakysymystä koskeva argumentti.
Asiakysymys
Ensimmäinen kysymys
38      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohtaa ja 22 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että kansallista säännöstä, jolla pannaan täytäntöön oikeus täyteen korvaukseen kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneesta vahingosta ja jossa säädetään, että mainittuun täyteen korvaukseen liittyvät korot on laskettava kyseisen vahingon aiheutumisajankohdasta alkaen, on sovellettava välittömästi kaikkiin sellaisiin kanteisiin, joilla pyritään saamaan tällainen korvaus ja jotka on nostettu aikaisintaan mainitun direktiivin voimaantulopäivänä eli 26.12.2014.
39      Kansallisten säännösten, joilla direktiivi 2014/104 on pantu täytäntöön, ajallisen soveltamisen osalta on tärkeää tehdä ero sen mukaan, kodifioidaanko kyseessä olevalla kansallisella säännöksellä täytäntöön pannulla mainitun direktiivin säännöllä SEUT 101 artiklaa koskeva unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö, jolloin kyseistä kansallista säännöstä on sovellettava välittömästi, vai johtuuko mainittu sääntö yksinomaan kyseisestä direktiivistä, mikä merkitsee, että kansallisen säännöksen ajallista soveltamista on arvioitava mainitun direktiivin 22 artiklan kannalta (ks. vastaavasti tuomio 16.2.2023, Tráficos Manuel Ferrer, C‑312/21, EU:C:2023:99, 33 kohta).
40      Unionin tuomioistuin on jo todennut direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohdassa vahvistetusta säännöstä, jonka mukaan täyden korvauksen kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneesta vahingosta on katettava korvaus todellisesta vahingosta ja saamatta jääneestä voitosta sekä koron maksaminen, että kyseisellä säännöllä kodifioidaan mainitun direktiivin johdanto-osan 12 perustelukappaleesta ilmenevien tavoin erityisesti 13.7.2006 annettuun tuomioon Manfredi ym. (C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461, 95 kohta) perustuva, SEUT 101 artiklan 1 kohtaa koskeva oikeuskäytäntö, joten kyseisen 3 artiklan 2 kohdan täytäntöön panemiseksi toteutettuja kansallisia toimenpiteitä on sovellettava välittömästi kaikkiin kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluviin vahingonkorvauskanteisiin, kuten mainitun direktiivin 22 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan (ks. vastaavasti tuomio 16.2.2023, Tráficos Manuel Ferrer, C‑312/21, EU:C:2023:99, 34 ja 35 kohta).
41      Unionin tuomioistuin on siten selventänyt, että kansallisen oikeuden säännöksiä, joilla direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohta on pantu täytäntöön, on sovellettava välittömästi vahingonkorvauskanteisiin, joilla pyritään saamaan korvaus kilpailuoikeuden rikkomisella aiheutetusta vahingosta, mutta todennut myös 16.2.2023 antamansa tuomion Tráficos Manuel Ferrer (C‑312/21, EU:C:2023:99) 35 kohdassa, että tämä välitön sovellettavuus koskee kanteita, jotka kuuluvat kyseisen direktiivin soveltamisalaan sen 22 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
42      Kuten viimeksi mainitusta säännöksestä ilmenee, direktiivin 2014/104 soveltamisalan ulkopuolelle jäävät ennen kyseisen direktiivin voimaantulopäivää eli ennen 26.12.2014 nostetut kanteet ja jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansallisia säännöksiä, joilla pyritään saattamaan mainittu direktiivi osaksi kunkin jäsenvaltion oikeusjärjestystä, ei sovelleta tällaisiin kanteisiin.
43      Unionin tuomioistuin on täsmentänyt viimeksi mainitun seikan osalta, että jos direktiivin 2014/104 22 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu kansallinen säännös tulee voimaan 26.12.2014 ja kyseisen direktiivin täytäntöönpanolle varatun määräajan päättymisajankohdan eli 27.12.2016 välisenä aikana, kyseessä oleva jäsenvaltio voi katsoa ennen kyseisen kansallisen säännöksen voimaantuloa tai ennen 27.12.2016 nostettujen vahingonkorvauskanteiden jäävän mainitun direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle (ks. vastaavasti tuomio 28.3.2019, Cogeco Communications, C‑637/17, EU:C:2019:263, 28 ja 29 kohta).
44      Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä ilmenee nyt käsiteltävässä asiassa, että Wenzel Logistics nosti vahingonkorvauskanteensa, jossa se vaati korvausta kyseessä olevan kartellin aiheuttamasta vahingosta, 13.1.2021. Vaikuttaa myös siltä, että KartG:n 37d §:llä, jossa säädetään muun muassa, että korkoa on maksettava vahingon aiheutumisajankohdasta alkaen, pyritään saattamaan direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohta osaksi Itävallan oikeusjärjestystä. Näissä olosuhteissa, joiden paikkansapitävyyden tarkistaminen ei kuulu unionin tuomioistuimelle, KartG:n 37d §:ää on sovellettava pääasiassa kyseessä olevaan tilanteeseen.
45      Tältä osin ei ole tarpeen selvittää, onko direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohta kyseisen direktiivin 22 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”aineellinen säännös”. Kuten 16.2.2023 annetun tuomion Tráficos Manuel Ferrer (C‑312/21, EU:C:2023:99) 33 ja 35 kohdasta, joiden sisältö on palautettu mieleen tämän tuomion 39–41 kohdassa, näet ilmenee, kansallisten säännösten, joilla direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohta on pantu täytäntöön, ajallinen soveltamisala ei voi riippua – koska muutoin SEUT 101 artiklan 1 kohdan, jonka tulkinta on kodifioitu kyseisen 3 artiklan 2 kohtaan, tehokas vaikutus vaarantuisi – kyseisen direktiivin 22 artiklassa säädetyistä rajoituksista, ainoana poikkeuksena mainitun 22 artiklan 2 kohdassa säädetty rajoitus, jonka mukaan kansallisia säännöksiä, joilla mainittu direktiivi on pantu täytäntöön, ei voida missään tapauksessa soveltaa ennen direktiivin voimaantuloa nostettuihin kanteisiin.
46      KartG:n 86 §:n kaltaisen kansallisen säännöksen, jossa rajoitetaan kyseisen lain 37d §:n sovellettavuus koskemaan ainoastaan kanteita, joissa vaaditaan korvausta 26.12.2016 jälkeen aiheutuneista vahingoista, ja jonka seurauksena Wenzel Logisticsin nostaman kanteen kaltaisen kanteen, jossa vaaditaan korvausta ennen 27.12.2016 aiheutuneesta vahingosta, yhteydessä korkoa ei makseta vahingon aiheutumishetkestä vaan kanteen tiedoksiantamishetkestä alkaen, on katsottava vaarantavan SEUT 101 artiklan 1 kohdan tehokkaan vaikutuksen.
47      Tältä osin on huomattava, että direktiivin 2014/104 antamisajankohtana unionin tuomioistuin oli jo todennut 13.7.2006 antamansa tuomion Manfredi ym. (C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461) 95 ja 97 kohdassa lähinnä, että kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneen vahingon täysimääräisessä korvaamisessa ei voida jättää huomiotta tiettyjä tekijöitä, jotka voivat vähentää korvauksen tosiasiallista arvoa, kuten ajan kulumista, sillä muutoin kyseessä ei olisi tosiasiallinen korvaus. Näiden tekijöiden osalta unionin tuomioistuin viittasi mainitun tuomion 97 kohdassa analogisesti 2.8.1993 antamaansa tuomioon Marshall (C‑271/91, EU:C:1993:335, 31 kohta) perustuvaan aiempaan oikeuskäytäntöönsä. Kuten direktiivin 2014/104 johdanto-osan 12 perustelukappaleesta ilmenee, kyseisellä direktiivillä pyritään muun muassa kodifioimaan mainittu unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö, jonka mukaan kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneen vahingon täyteen korvaukseen sisältyy koron maksaminen vahingon aiheutumisajankohdasta alkaen.
48      Mainitun oikeuskäytännön ja direktiivin 2014/104 johdanto-osan 12 perustelukappaleen, jotka ovat keskeisiä kyseisen direktiivin 3 artiklan 2 kohdan tulkinnan kannalta, perusteella on katsottava, että KartG:n 86 §:n kaltainen kansallinen säännös, jonka soveltaminen johtaa ennen 27.12.2016 aiheutuneiden vahinkojen osalta siihen, että koron laskennassa ei oteta huomioon ajan kulumista vahingon aiheutumisajankohdan ja sen ajankohdan välillä, jona vahinkoa kärsinyt vetoaa korvausta koskevaan oikeuteensa, ei takaa SEUT 101 artiklan 1 kohdan täyttä tehokkuutta. Näin on sitäkin suuremmalla syyllä, koska kilpailuoikeudellisten asioiden erityispiirteet edellyttävät lähtökohtaisesti monitahoista tosiseikkojen ja taloudellisten seikkojen analysointia (ks. vastaavasti tuomio 20.4.2023, Repsol Comercial de Productos Petrolíferos, C‑25/21, EU:C:2023:298, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Näiden erityispiirteiden seurauksena on tavallisesti se, että kartellin aiheuttaman vahingon aiheutumisen ja sen, että toimivaltainen kilpailuviranomainen toteaa kartellin olemassaolon, välillä on pitkä aika. Komissio totesi kyseessä olevan kartellin, johon Daimler, josta on tullut Mercedes-Benz Group, oli osallistunut 17.1.1997–18.1.2011, olemassaolon vasta 19.7.2016.
49      Koska KartG:n 86 §:n kaltaisen kansallisen säännöksen on katsottava vaarantavan SEUT 101 artiklan 1 kohdan tehokkaan vaikutuksen, on muistutettava, että mainittu unionin primaarioikeuden määräys tuottaa välittömiä oikeusvaikutuksia yksityisten välisissä suhteissa ja sillä perustetaan yksityisten hyväksi oikeuksia, joita kansallisten tuomioistuinten on suojeltava (tuomio 30.1.1974, BRT ja Société belge des auteurs, compositeurs et éditeurs, 127/73, EU:C:1974:6, 16 kohta ja tuomio 4.9.2025, Nissan Iberia, C‑21/24, EU:C:2025:659, 50 kohta).
50      On myös muistutettava, että kansallisen tuomioistuimen on tulkittava kansallista oikeutta mahdollisimman pitkälle SEUT 101 artiklan 1 kohdan sanamuodon ja tarkoituksen mukaisesti ottamalla huomioon kansallinen oikeus kokonaisuudessaan ja soveltamalla siinä hyväksyttyjä tulkintatapoja taatakseen kyseisen unionin primaarioikeuden määräyksen täyden tehokkuuden ja päätyäkseen ratkaisuun, joka on tällä määräyksellä tavoitellun päämäärän mukainen. Jos kansallinen tuomioistuin ei katso pystyvänsä tekemään unionin oikeuden mukaista tulkintaa johtuen tietyistä rajoituksista, jotka liittyvät esimerkiksi kieltoon tulkita kansallista oikeutta contra legem, kansallisen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta pääasiassa kyseessä olevaa kansallista säännöstä ja sovellettava suoraan SEUT 101 artiklan 1 kohtaa sen käsiteltävänä olevaan asiaan (ks. vastaavasti tuomio 6.10.2021, Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, 71–73 kohta).
51      Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohtaa ja 22 artiklan 2 kohtaa, luettuina yhdessä SEUT 101 artiklan 1 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että kansallista säännöstä, jolla pannaan täytäntöön oikeus täyteen korvaukseen kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneesta vahingosta ja jossa säädetään, että mainittuun täyteen korvaukseen liittyvät korot on laskettava kyseisen vahingon aiheutumisajankohdasta – joka voi mahdollisesti olla aikaisempi kuin mainitun direktiivin voimaantulo – alkaen, on sovellettava välittömästi kaikkiin sellaisiin kanteisiin, joilla pyritään saamaan tällainen korvaus ja jotka on nostettu mainitun kansallisen säännöksen voimaantulon jälkeen, tai, jos kansallinen säännös on tullut voimaan kyseisen direktiivin täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymisen jälkeen, kaikkiin tällaisiin vahingonkorvauskanteisiin, jotka on nostettu mainitun määräajan päättymisen jälkeen.
Toinen kysymys
52      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että sellaisen vahingon täysimääräiseksi korvaamiseksi, jonka on aiheuttanut sellaisista kollusiivisista yhteistyöjärjestelyistä muodostunut kartelli, joiden johdosta tavaroita oli myyty ylihintaan, kyseisen vahingon aiheutumisajankohtana, josta alkaen korkoa on maksettava, on pidettävä ajankohtaa, jona vahinkoa kärsinyt maksoi ylihinnan.
53      Kuten tämän tuomion 40 ja 47 kohdassa on todettu, unionin lainsäätäjä on kodifioinut direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohtaan unionin tuomioistuimen aiemman oikeuskäytännön, jonka mukaan kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneen vahingon täyteen korvaukseen sisältyy muun muassa koron maksaminen vahingon aiheutumisajankohdasta alkaen.
54      Tämä velvollisuus ilmenee jo täyden korvauksen käsitteen määritelmästä, joka sisältyy mainitun direktiivin 3 artiklan 2 kohtaan, jonka mukaan tällaisella korvauksella ”saatetaan vahinkoa kärsinyt henkilö asemaan, jossa se olisi ollut, jos kilpailuoikeuden rikkomista ei olisi tapahtunut”.
55      Vahingon aiheutuminen saa aikaan tilanteen, joka on perustavanlaatuisesti erilainen kuin tilanne, jossa asianomainen henkilö olisi, jos kyseessä olevaa rikkomista ei olisi tehty, joten kaikkien korvauksen osatekijöiden – ajan kulumisesta hyvityksenä maksettavat korot mukaan lukien – on perustuttava vahingon aiheutumisajankohtaan.
56      Unionin lainsäätäjä ei ole kuitenkaan täsmentänyt kriteerejä, joiden perusteella on yksilöitävä se tosiseikka, joka määrittää vahingon aiheutumisen. Koska tätä kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneesta vahingosta täyden korvauksen saamista koskevan oikeuden konkreettista täytäntöönpanotapaa ei ole yhdenmukaistettu, jäsenvaltioilla on tältä osin harkintavaltaa.
57      Tällä vapaudella ei kuitenkaan puututa jokaisen jäsenvaltion velvollisuuteen toteuttaa kaikki direktiivin täyden vaikutuksen varmistamiseksi tarvittavat toimenpiteet direktiivillä tavoitellun päämäärän mukaisesti (ks. vastaavasti tuomio 10.4.1984, von Colson ja Kamann, 14/83, EU:C:1984:153, 15 kohta ja tuomio 1.8.2025, Alace ja Canpelli, C‑758/24 ja C‑759/24, EU:C:2025:591, 62 kohta).
58      SEUT 101 artiklan 1 kohtaan perustuva velvollisuus varmistaa ”täysi korvaus” vahingosta direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla edellyttää, että jäsenvaltion viranomaiset nojautuvat kriteereihin, joiden perusteella voidaan yksilöidä se seikka, joka määrittää ratkaisevalla tavalla sen hetken, jona vahinkoa kärsineelle alkoi aiheutua vahinkoa kilpailuoikeuden rikkomisen vuoksi. Jos kyseisen vahingon aiheutumista määrittää useampi yhtä merkityksellinen seikka, koron laskemisen lähtökohdaksi on yksilöitävä se seikka, joka toteutui ensin.
59      Jos vahinko muodostuu toisistaan erillisistä osatekijöistä, vahingon aiheutumishetkeä koskeva arviointi on lisäksi tehtävä tämän tuomion edellisessä kohdassa esitettyjen toteamusten mukaisesti erikseen vahingon kunkin eri osatekijän osalta.
60      Nyt käsiteltävässä asiassa on yhtäältä niin, että ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä ilmenee, että Wenzel Logisticsin väitetysti kärsimä vahinko on seurausta kuorma-autojen ostamisesta ylihintaan kyseessä olevan kartellin takia, ja toisaalta niin, että – kuten käy ilmi direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohdasta, jonka sanamuoto perustuu SEUT 101 artiklan 1 kohtaan, jolla on välittömiä oikeusvaikutuksia yksityisten välillä, kuten tämän tuomion 49 kohdassa on muistutettu – kyseisessä direktiivissä tarkoitettu vahinko kattaa paitsi todellisen vahingon myös saamatta jääneen voiton, joten vaikuttaa siltä, että jollei niistä selvityksistä muuta johdu, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tehtävä kaikkien merkityksellisten seikkojen perusteella, vahingon aiheutumisen voisi määrittää se hetki, jona varat eivät enää olleet käytettävissä ylihintojen maksamisen vuoksi.
61      Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä SEUT 101 artiklan 1 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että sellaisen vahingon täysimääräiseksi korvaamiseksi, jonka on aiheuttanut sellaisista kollusiivisista yhteistyöjärjestelyistä muodostunut kartelli, joiden johdosta tavaroita oli myyty ylihintaan, kyseisen vahingon aiheutumisajankohtana, josta alkaen korkoa on maksettava, on pidettävä ajankohtaa, jona toteutui se seikka, joka määrittää ratkaisevalla tavalla sen hetken, jona vahinkoa kärsineelle alkoi aiheutua todellista vahinkoa tai tulonmenetystä kyseisen kartellin vuoksi.
Oikeudenkäyntikulut
62      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      Tietyistä säännöistä, joita sovelletaan jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin kilpailuoikeuden säännösten rikkomisen johdosta kansallisen lainsäädännön nojalla nostettuihin vahingonkorvauskanteisiin, 26.11.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/104/EU 3 artiklan 2 kohtaa ja 22 artiklan 2 kohtaa, luettuina yhdessä SEUT 101 artiklan 1 kohdan kanssa,
on tulkittava siten, että
kansallista säännöstä, jolla pannaan täytäntöön oikeus täyteen korvaukseen kilpailuoikeuden rikkomisesta aiheutuneesta vahingosta ja jossa säädetään, että mainittuun täyteen korvaukseen liittyvät korot on laskettava kyseisen vahingon aiheutumisajankohdasta – joka voi mahdollisesti olla aikaisempi kuin mainitun direktiivin voimaantulo – alkaen, on sovellettava välittömästi kaikkiin sellaisiin kanteisiin, joilla pyritään saamaan tällainen korvaus ja jotka on nostettu mainitun kansallisen säännöksen voimaantulon jälkeen, tai, jos kansallinen säännös on tullut voimaan kyseisen direktiivin täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymisen jälkeen, kaikkiin tällaisiin vahingonkorvauskanteisiin, jotka on nostettu mainitun määräajan päättymisen jälkeen.
2)      Direktiivin 2014/104 3 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä SEUT 101 artiklan 1 kohdan kanssa,
on tulkittava siten, että
sellaisen vahingon täysimääräiseksi korvaamiseksi, jonka on aiheuttanut sellaisista kollusiivisista yhteistyöjärjestelyistä muodostunut kartelli, joiden johdosta tavaroita oli myyty ylihintaan, kyseisen vahingon aiheutumisajankohtana, josta alkaen korkoa on maksettava, on pidettävä ajankohtaa, jona toteutui se seikka, joka määrittää ratkaisevalla tavalla sen hetken, jona vahinkoa kärsineelle alkoi aiheutua todellista vahinkoa tai tulonmenetystä kyseisen kartellin vuoksi.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: saksa.