62023CJ0657
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (seitsemäs jaosto)
10 päivänä huhtikuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Yhteinen maatalouspolitiikka – Yhteisen maatalouspolitiikan rahoitus, hallinnointi ja seuranta – Asetus (EU) N:o 1306/2013 – Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) myönnetty rahoitus – 54 artikla – Euroopan unionin taloudellisten etujen suojaaminen – Asetus (EY, Euratom) N:o 2988/95 – 3 artikla – Tuesta perusteettomasti maksettujen määrien takaisinperintä – Vanhentumisaika – Ohjeellinen määräaika
Asiassa C‑657/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Nejvyšší správní soud (ylin hallintotuomioistuin, Tšekki) on esittänyt 4.10.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 7.11.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
M. K.
vastaan
Ministerstvo zemědělství,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (seitsemäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. Gavalec (esittelevä tuomari) sekä tuomarit Z. Csehi ja F. Schalin,
julkisasiamies: M. Campos Sánchez-Bordona,
kirjaaja: hallintovirkamies R. Stefanova-Kamisheva,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 11.12.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
M. K., edustajanaan F. Šimák, advokát,
–
Ministerstvo zemědělství, asiamiehenään R. Pokorný,
–
Tšekin hallitus, asiamiehinään J. Benešová, J. Očková, M. Smolek ja J. Vláčil,
–
Bulgarian hallitus, asiamiehinään T. Mitova ja R. Stoyanov,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään L. Radu Bouyon ja K. Walkerová,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 549) 54 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat M. K. ja Ministerstvo zemědělství (maatalousministeriö, Tšekki) ja joka koskee päätöstä, jossa määrätään, että tuesta perusteettomasti maksetut määrät peritään takaisin M. K:lta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetus (EY, Euratom) N:o 2988/95
3
Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 (EYVL 1995, L 312, s. 1) johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”– – on – – tärkeää torjua [Euroopan] yhteisöjen taloudellisia etuja vahingoittavat toimet kaikilla aloilla”.
4
Kyseisen asetuksen 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamiseksi annetaan yleinen säännöstö yhteisön oikeuteen kohdistuvia väärinkäytöksiä [koskevista] yhtenäisistä tarkastuksista sekä hallinnollisista toimenpiteistä ja seuraamuksista.
2.   Väärinkäytösten tunnusmerkit toteuttaa jokainen yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen rikkominen, joka johtuu taloudellisen toimijan teosta tai laiminlyönnistä ja jonka tuloksena on tai voisi olla vahinko yhteisöjen yleiselle talousarviolle tai yhteisöjen hoidossa oleville talousarvioille, joko suoraan yhteisöjen puolesta kannettujen omien varojen vähenemisen tai lakkaamisen taikka perusteettoman menon takia.”
5
Asetuksen 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Seuraamusmenettelyn vanhentumisaika on neljä vuotta 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta väärinkäytöksestä. Alakohtaisissa säännöstöissä voidaan kuitenkin säätää lyhyemmästä määräajasta, joka ei saa olla kolmea vuotta lyhyempi.
Jatkuvien tai toistuvien väärinkäytösten osalta vanhentumisaika alkaa kulua siitä päivästä, jona väärinkäyttö on päättynyt. Monivuotisten ohjelmien suhteen vanhentumisaika jatkuu kaikissa tapauksissa ohjelman lopulliseen päättymiseen.
Seuraamusmenettelyn vanhentuminen keskeytyy, kun toimivaltainen viranomainen antaa asianomaiselle henkilölle tiedoksi tutkimuksen tai menettelyn vireilletulon, joka liittyy väärinkäytökseen. Vanhentumisaika alkaa kulua uudelleen jokaisesta keskeytettävästä toimesta.
Vanhentumisaika päättyy kuitenkin viimeistään sinä päivänä, jona kaksinkertaisen vanhentumisajan pituinen aika päättyy ilman, että toimivaltainen viranomainen on määrännyt seuraamuksesta, paitsi niissä tapauksissa, joissa hallinnollinen menettely on keskeytetty 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
2.   Hallinnollisesta seuraamuksesta annetun päätöksen täytäntöönpanoaika on kolme vuotta. Tämä aika alkaa siitä päivästä, jona päätöksestä tulee lopullinen.
Keskeyttämiseen ja lykkäämiseen sovelletaan kansallisen lainsäädännön asianomaisia säännöksiä.
3.   Jäsenvaltiot säilyttävät mahdollisuuden soveltaa tämän artiklan 1 ja 2 kohdassa säädettyä pitempää määräaikaa.”
Asetus N:o 1306/2013
6
Asetuksen N:o 1306/2013 johdanto-osan 37 perustelukappaleessa todettiin seuraavaa:
”(37)
[Euroopan maatalouden tukirahaston (maataloustukirahasto)] osalta takaisin perityt määrät olisi maksettava takaisin rahastoon, jos meno ei ole unionin oikeuden mukainen eikä tukioikeutta ole. Jotta kaikkien tarpeellisten hallinnollisten menettelyjen, myös sisäisten tarkastusten, suorittamiseen jäisi riittävästi aikaa, jäsenvaltioiden olisi pyydettävä tuki takaisin tuensaajalta 18 kuukauden kuluessa siitä, kun valvontakertomus tai vastaava asiakirja, jossa todetaan, että sääntöjenvastaisuus on tapahtunut, on hyväksytty ja, tapauksen mukaan, otettu vastaan maksajavirastossa tai takaisinperinnästä vastaavassa elimessä. Olisi säädettävä taloudellisen vastuun järjestelmästä, jota sovelletaan tehtyihin sääntöjenvastaisuuksiin, jos määriä ei ole peritty kokonaisuudessaan takaisin. Tältä osin olisi otettava käyttöön menettely, jonka avulla [Euroopan] komissio voi suojata [Euroopan] unionin talousarvioon liittyvät edut päättämällä veloittaa osittain jäsenvaltiolta sääntöjenvastaisuuksien vuoksi menetetyt määrät, joita ei ole peritty takaisin kohtuullisen määräajan kuluessa. Tietyissä jäsenvaltion laiminlyöntiä koskevissa tapauksissa on perusteltua veloittaa asianomaiselta jäsenvaltiolta koko määrä. Kuitenkin jos jäsenvaltio on noudattanut sisäisistä menettelyistään johtuvia velvollisuuksia, taloudellinen taakka olisi jaettava oikeudenmukaisesti unionin ja jäsenvaltion kesken. Samoja sääntöjä olisi sovellettava [Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoon (maaseuturahasto)], kuitenkin niin, että sääntöjenvastaisuuksien vuoksi takaisin perittyjen tai peruutettujen määrien olisi oltava käytettävissä kyseessä olevan jäsenvaltion hyväksyttyihin maaseudun kehittämisohjelmiin, koska varat on myönnetty tuolle jäsenvaltiolle. Olisi myös annettava säännökset jäsenvaltioiden raportointivelvoitteesta.”
7
Asetuksen N:o 1306/2013 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Maaseuturahaston menot”, säädettiin seuraavaa:
”Maaseuturahasto pannaan täytäntöön jäsenvaltioiden ja unionin välisen yhteisen hallinnoinnin kautta. Siitä rahoitetaan unionin rahoitusosuus maaseudun kehittämisohjelmiin, jotka toteutetaan maaseudun kehittämistukea koskevan unionin oikeuden mukaisesti.”
8
Asetuksen N:o 1306/2013 IV osastoon, jonka otsikko on ”Rahastojen varainhoito”, sisältyy IV luku, jonka otsikko on ”Tilien tarkastaminen ja hyväksyminen” ja jonka III jakso koskee sääntöjenvastaisuuksia.
9
Kyseisessä III jaksossa olevassa mainitun asetuksen 54 artiklassa, jonka otsikko on ”Yhteiset säännökset”, säädettiin seuraavaa:
”1.   Sääntöjenvastaisuuden tai laiminlyönnin vuoksi aiheettomasti suoritettujen maksujen osalta jäsenvaltioiden on pyydettävä tuki takaisin tuensaajalta 18 kuukauden kuluessa siitä, kun maksajavirasto tai takaisinperinnästä vastaava elin on hyväksynyt tai tarvittaessa vastaanottanut valvontakertomuksen tai vastaavan asiakirjan, jossa todetaan, että sääntöjenvastaisuus on tapahtunut. Vastaavat määrät on samanaikaisesti perintäpyynnön kanssa ilmoitettava maksajaviraston velallisluettelossa.
2.   Jos takaisinperintää ei toteuteta neljän vuoden kuluessa perintäpyynnön päivämäärästä tai kahdeksan vuoden kuluessa, jos perintäasia on viety kansalliseen tuomioistuimeen, takaisin perimättä olevasta tuesta aiheutuvista taloudellisista seurauksista vastaa 50 prosentin osalta asianomainen jäsenvaltio, ja 50 prosentin osalta ne katetaan unionin talousarviosta, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta jäsenvaltion velvoitteeseen noudattaa perintämenettelyjä 58 artiklan mukaisesti.
Jos takaisinperintämenettelyssä todetaan lopullisella hallinnollisella tai oikeudellisella päätöksellä, että väärinkäytöstä ei ole tapahtunut, asianomainen jäsenvaltio ilmoittaa sille ensimmäisen alakohdan mukaisesti aiheutuneen taloudellisen taakan rahastoille menona.
Jos takaisinperintää ei asianomaisesta jäsenvaltiosta riippumattomista syistä ole mahdollista toteuttaa ensimmäisen alakohdan mukaisessa määräajassa ja takaisin perittävä määrä on yli 1 miljoona euroa, komissio voi jäsenvaltion pyynnöstä kuitenkin jatkaa määräaikaa ajalla, joka on enintään puolet alkuperäisestä määräajasta.
3.   Asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa jäsenvaltiot voivat jättää takaisinperinnän suorittamatta. Tällainen päätös voidaan tehdä vain,
a)
jos takaisinperinnästä aiheutuneet ja ennakoitavat kustannukset ovat yhteensä suuremmat kuin takaisin perittävä määrä; – –
– –
b)
jos takaisinperintä osoittautuu mahdottomaksi velallisen tai sääntöjenvastaisuudesta oikeudellisesti vastuussa olevien henkilöiden maksukyvyttömyyden vuoksi, joka on todettu ja tunnustettu asianomaisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti.
Jos tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu päätös tehdään ennen kuin takaisin perimättä olevaan määrään sovelletaan 2 kohdassa tarkoitettuja sääntöjä, takaisin perimättä olevasta tuesta aiheutuvat taloudelliset seuraukset katetaan unionin talousarviosta.
4.   Jäsenvaltion on merkittävä tämän artiklan 2 kohdan soveltamisesta aiheutuneet sen vastattavina olevat taloudelliset seuraukset vuotuiseen tilinpäätökseen, joka on toimitettava komissiolle 102 artiklan 1 kohdan c alakohdan iv alakohdan mukaisesti. Komissio tarkastaa, että tämä on tehty, ja tekee tarvittavat mukautukset 51 artiklassa tarkoitetun täytäntöönpanosäädöksen antamisen johdosta.
5.   Komissio voi, jos 52 artiklan 3 kohdassa säädettyä menettelyä on noudatettu, hyväksyä täytäntöönpanosäädöksiä, joilla jätetään unionin rahoituksen ulkopuolelle unionin talousarvioon otetut määrät,
a)
jos jäsenvaltio ei ole noudattanut 1 kohdassa tarkoitettuja määräaikoja;
b)
jos se katsoo, että jäsenvaltion 3 kohdan nojalla tekemä päätös jättää takaisinperintä suorittamatta ei ole perusteltu;
c)
jos se katsoo, että sääntöjenvastaisuuden tai takaisinperinnän suorittamatta jättämisen syynä on kyseisen jäsenvaltion hallintoviranomaisesta tai muusta virallisesta elimestä johtuva sääntöjenvastaisuus tai laiminlyönti.
Tällaiset täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 116 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua neuvoa-antavaa menettelyä noudattaen.”
10
Kyseisen asetuksen III jaksossa olevassa 56 artiklassa, jonka otsikko on ”Maaseuturahastoa koskevat erityissäännökset”, säädettiin seuraavaa:
”Jos maaseudun kehittämistoimissa tai ‑ohjelmissa on havaittu sääntöjenvastaisuuksia tai laiminlyöntejä, jäsenvaltioiden on tehtävä rahoituksen mukautuksia peruuttamalla asianomainen unionin rahoitus kokonaan tai osittain. Jäsenvaltioiden on otettava huomioon todettujen sääntöjenvastaisuuksien laatu ja vakavuus sekä maaseuturahaston taloudellisen menetyksen suuruus.
Maaseuturahaston kautta tapahtuvan unionin rahoituksen peruutetut määrät sekä takaisinperityt määrät ja niihin liittyvät korot osoitetaan uudelleen asianomaiseen ohjelmaan. Jäsenvaltio voi kuitenkin käyttää unionin rahoituksen peruutetut tai takaisinperityt määrät uudelleen johonkin toimeen ainoastaan saman maaseudun kehittämisohjelman puitteissa ja edellyttäen, ettei varoja käytetä uudelleen toimiin, joihin on sovellettu rahoituksen mukautusta. Maaseudun kehittämisohjelman päättämisen jälkeen jäsenvaltion on palautettava takaisin perityt määrät unionin talousarvioon.”
11
Asetuksen N:o 1306/2013 V osastoon, jonka otsikko on ”valvontajärjestelmät ja seuraamukset”, sisältyy I luku, jonka otsikko on ”Yleiset säännöt” ja jossa on asetuksen 58–66 artikla.
12
Kyseisen asetuksen 58 artiklan, jonka otsikko on ”Unionin taloudellisten etujen suojaaminen”, 1 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on annettava yhteisen maatalouspolitiikan yhteydessä kaikki tarvittavat lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset sekä toteutettava muut tarvittavat toimenpiteet unionin taloudellisten etujen tehokkaan suojan varmistamiseksi, erityisesti
– –
e)
aiheettomasti suoritettujen maksujen perimiseksi takaisin korkoineen ja tarvittaessa oikeustoimiin ryhtymiseksi.”
Tšekin oikeus
13
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selventää, että pääasiassa kyseessä olevan tuen maksuajankohtana 7.7.2015 Tšekin oikeusjärjestyksessä ei säädetty tuensaajalle perusteettomasti maksetun tuen takaisinperintää koskevasta vanhentumisajasta.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
14
M. K., joka on tšekkiläinen luonnollinen henkilö, haki 28.6.2012 Tšekin maaseudun kehittämisohjelman toimenpiteestä III.1.2 ”Tuki yritysten perustamiseen ja kehittämiseen” (jäljempänä MKO) tukea ”Liiketoimintaan tarkoitetun rakennuksen kunnostustyöt” ‑nimiseen hankkeeseen.
15
M. K. allekirjoitti 13.3.2013 tukisopimuksen, jossa hän sitoutui noudattamaan MKO:n sääntöjä.
16
M. K:lle maksettiin 7.7.2015 kyseessä olevan hankkeen perusteella tuki, jonka määrä oli 5239422 Tšekin korunaa (CZK) (n. 210000 euroa).
17
Státní zemědělský intervenční fond (maatalouden interventiorahasto) totesi kyseistä hanketta koskevan 29.4.2016 tehdyn tarkastuksen johdosta 24.5.2016 annetussa lausunnossa, ettei kyseessä olevaa rakennusta ollut käytetty asianomaisessa liiketoiminnassa ja että MKO:n sääntöjen rikkominen, johon M. K. oli syyllistynyt, edellytti maksetun tuen määrän alentamista 100 prosentilla.
18
Maatalousministeriön arviointilautakunta vahvisti 12.9.2016 edellä mainitun lausunnon.
19
Maatalouden interventiorahasto teki 11.6.2018 päätöksen, jossa kaikki M. K:lle täten perusteettomasti maksetut varat, joiden määrä oli 5239422 CZK, määrättiin takaisinperittäviksi.
20
Maatalousministeriö hylkäsi 7.5.2020 M. K:n edellä mainitusta päätöksestä tekemän hallinnollisen muutoksenhakemuksen.
21
Městský soud v Praze (Prahan kaupunkioikeus, Tšekki), joka käsitteli M. K:n kannetta päätöksestä, jolla hänen hallinnollinen muutoksenhakemuksensa oli hylätty, totesi tutkittuaan väitteen, jonka mukaan kyseessä olevan jäsenvaltion oikeus vaatia M. K:ta maksamaan takaisin pääasiassa kyseessä oleva tuki oli lakannut, koska Tšekin toimivaltaiset viranomaiset olivat vaatineet kyseisen tuen takaisin perimistä asetuksen N:o 1306/2013 54 artiklan 1 kohdassa säädetyn 18 kuukauden pituisen määräajan päätyttyä, ettei tämä oikeus ollut tässä tapauksessa lakannut, koska kyseinen määräaika oli ohjeellinen määräaika eikä vanhentumisaika ja ainoastaan viimeksi mainitun noudattamatta jättäminen olisi voinut johtaa mainitun oikeuden lakkaamiseen.
22
Edellä mainittu tuomioistuin poikkesi tuomiossaan tältä osin Nejvyšší správní soudin (ylin hallintotuomioistuin, Tšekki), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, oikeuskäytännöstä, joka perustuu viimeksi mainitun tuomioistuimen yhdeksännen jaoston antamaan päätökseen, jossa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen määräajan todettiin olevan vanhentumisaika.
23
Městský soud v Prazen antamasta tuomiosta on tehty kassaatiovalitus ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen, jossa pääasia on annettu viidennen jaoston käsiteltäväksi.
24
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen viides jaosto on siirtänyt asian kyseisen tuomioistuimen laajennetun jaoston käsiteltäväksi, koska se on katsonut, että vallitsevasta kansallisesta oikeuskäytännöstä on poikettava, sillä asetuksen N:o 1306/2013 54 artiklan 1 kohdassa säädetty 18 kuukauden määräaika on ohjeellinen määräaika ja asianomaisella jäsenvaltiolla on siten oikeus vaatia kyseessä olevan tuen saajalta perusteettomasti maksettujen määrien takaisinmaksua myös tämän määräajan päätyttyä.
25
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että sen on pyydettävä ennakkoratkaisua unionin tuomioistuimelta ensinnäkin sen vuoksi, että sen oma oikeuskäytäntö on ristiriitaista asetuksen N:o 1306/2013 54 artiklan 1 kohdassa säädetyn määräajan luonnehdinnan osalta, toiseksi sen vuoksi, että mitään ajateltavissa olevista tulkinnoista ei voida pitää selvänä ja uskottavana eikä myöskään olennaisesti vakuuttavampana kuin muita tulkintoja, sekä kolmanneksi sen vuoksi, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ei ilmene vastausta asiaan.
26
Asetuksen N:o 1306/2013 54 artiklan 1 kohdan tulkinnasta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa yhtäältä, että – toisin kuin asetuksen N:o 1306/2013 54 artiklan 1 kohdassa säädetty määräaika – asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdassa mainittua määräaikaa on nimenomaisesti luonnehdittu vanhentumisajaksi.
27
Toisaalta mainittu tuomioistuin toteaa, että asetuksen N:o 1306/2013 54 artiklan 1 kohdassa säännellään asianomaisen jäsenvaltion ja unionin välistä suhdetta eikä tämän jäsenvaltion ja kyseessä olevan tuen saajan välistä suhdetta.
28
Sen sijaan kyseinen tuomioistuin toteaa 8.5.2019 annettuun tuomioon Järvelaev (C‑580/17, EU:C:2019:391) viitaten, että mainitun tuomion 95 ja 96 kohtaa voidaan tulkita siten, etteivät ne ole esteenä tulkinnalle, jonka mukaan asetuksen N:o 1306/2013 54 artiklan 1 kohdassa säädetty 18 kuukauden määräaika on samalla ohjeellinen määräaika asianomaisen jäsenvaltion ja unionin välisessä suhteessa ja vanhentumisaika tämän jäsenvaltion ja kyseessä olevan tuen saajan välisessä suhteessa.
29
Tässä tilanteessa Nejvyšší správní soud on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [asetuksen N:o 1306/2013] 54 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että siinä säädetyn 18 kuukauden määräajan päätyttyä lakkaa jäsenvaltion oikeus vaatia tuensaajaa palauttamaan aiheettomasti suoritettuja maksuja?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
30
Aluksi on todettava, että vaikka esitetyssä kysymyksessä viitataan ainoastaan asetuksen N:o 1306/2013 54 artiklan 1 kohtaan sikäli kuin on kyse asianomaisen jäsenvaltion perusteettomasti maksetun maaseuturahaston tuen takaisinperintää tuensaajalta koskevan oikeuden lakkaamisesta, ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tosiasiassa pohtivan sitä, onko mainitulla säännöksellä otettu käyttöön asianomaisen jäsenvaltion ja tuensaajan väliseen suhteeseen sovellettava vanhentumisaika, joka sulkee pois asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdassa säädetyn vanhentumisajan soveltamisen.
31
Tässä tilanteessa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on katsottava kysymyksellään tiedustelevan lähinnä sitä, onko asetuksen N:o 1306/2013 54 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä sille, että maaseuturahaston tuesta perusteettomasti maksettujen määrien takaisinperintää tuensaajalta koskeva menettely voidaan aloittaa sen jälkeen, kun 18 kuukauden määräaika, joka alkaa siitä, kun maksajavirasto tai takaisinperinnästä vastaava elin on hyväksynyt tai tarvittaessa vastaanottanut valvontakertomuksen tai vastaavan asiakirjan, jossa todetaan, että sääntöjenvastaisuus on tapahtunut, on päättynyt.
32
Tältä osin on muistettava, että asetuksen N:o 2988/95 1 artiklan 1 kohdalla otetaan käyttöön ”yleinen säännöstö [unionin] oikeuteen kohdistuvia väärinkäytöksiä [koskevista] yhtenäisistä tarkastuksista sekä hallinnollisista toimenpiteistä ja seuraamuksista”, jotta – kuten kyseisen asetuksen johdanto-osan kolmannesta perustelukappaleesta käy ilmi – voidaan ”torjua [unionin] taloudellisia etuja vahingoittavat toimet kaikilla aloilla” (tuomio 24.6.2004, Handlbauer, C‑278/02, EU:C:2004:388, 31 kohta ja tuomio 22.12.2010, Corman, C‑131/10, EU:C:2010:825, 36 kohta).
33
Kuten asetuksen N:o 2988/95 4 artiklan 1 kohdasta ilmenee, tällaisiin hallinnolliin toimenpiteisiin voi lukeutua perusteettomasti saadun etuuden peruuttaminen velvoittamalla perusteettomasti saatujen määrien takaisinmaksuun ilman, että tämä toimenpide kuitenkaan olisi luonteeltaan seuraamus (ks. vastaavasti tuomio 17.9.2014, Cruz & Companhia, C‑341/13, EU:C:2014:2230, 45 kohta ja tuomio 7.4.2022, IFAP, C‑447/20 ja C‑448/20, EU:C:2022:265, 46 kohta).
34
Asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua vanhentumisaikaa sovelletaan siten sekä niihin väärinkäytöksiin, jotka johtavat kyseisen asetuksen 5 artiklassa tarkoitetun hallinnollisen seuraamuksen määräämiseen, että pääasiassa kyseessä olevien kaltaisiin väärinkäytöksiin, joihin kohdistetaan perusteettomasti saadun edun takaisin perimistä koskeva kyseisen asetuksen 4 artiklan mukainen hallinnollinen toimenpide (ks. vastaavasti tuomio 2.3.2017, Glencore Céréales France, C‑584/15, EU:C:2017:160, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 6.2.2025, Emporiki Serron – Emporias kai Diathesis Agrotikon Proionton, C‑42/24, EU:C:2025:56, 18 kohta).
35
Asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa vahvistetaan seuraamusmenettelyä koskeva vanhentumisaika, jota sovelletaan muun muassa tällaisiin hallinnollisiin toimenpiteisiin ja joka alkaa kulua kyseessä olevasta sääntöjenvastaisuudesta, jolla saman asetuksen 1 artiklan 2 kohdan mukaan tarkoitetaan ”jokai[sta] [unionin] oikeuden säännöksen tai määräyksen rikkomi[sta], joka johtuu taloudellisen toimijan teosta tai laiminlyönnistä ja jonka tuloksena on tai voisi olla vahinko [unionin] yleiselle talousarviolle” (tuomio 29.1.2009, Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb ym., C‑278/07–C‑280/07, EU:C:2009:38, 21 kohta ja tuomio 7.4.2022, IFAP, C‑447/20 ja C‑448/20, EU:C:2022:265, 47 kohta).
36
Kun unionin lainsäätäjä antoi asetuksen N:o 2988/95 ja erityisesti sen 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan, se päätti ottaa käyttöön yleisen vanhentumisaikaa koskevan säännön, jolla sen tarkoituksena oli yhtäältä määritellä kaikissa jäsenvaltioissa sovellettava vähimmäisvanhentumisaika ja toisaalta sulkea pois mahdollisuus aloittaa unionin taloudellisia etuja vahingoittavia sääntöjenvastaisuuksia koskeva menettely sen jälkeen, kun neljä vuotta on kulunut tästä sääntöjenvastaisuudesta (ks. vastaavasti tuomio 29.1.2009, Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb ym., C‑278/07–C‑280/07, EU:C:2009:38, 27 kohta ja tuomio 7.4.2022, IFAP, C‑447/20 ja C‑448/20, EU:C:2022:265, 48 kohta).
37
Mainitun 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan toisessa virkkeessä täsmennetään, että tätä neljän vuoden vanhentumisaikaa sovelletaan, kun alakohtaisissa säännöstöissä – eli unionin tasolla eikä kansallisella tasolla annetuissa säännöstöissä – ei säädetä ”lyhyemmästä määräajasta, joka ei saa olla kolmea vuotta lyhyempi” (ks. vastaavasti tuomio 22.12.2010, Corman, C‑131/10, EU:C:2010:825, 41 ja 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38
Näin ollen jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset ovat asetuksen N:o 2988/95 voimaantulosta lähtien voineet aloittaa unionin taloudellisia etuja vahingoittavia sääntöjenvastaisuuksia koskevan menettelyn lähtökohtaisesti neljän vuoden määräajassa muilla aloilla kuin niillä, joille unionin lainsäätäjä on säätänyt lyhyemmästä vanhentumisajasta (ks. vastaavasti tuomio 5.3.2019, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, 117 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39
Siinä tapauksessa, että unionin lainsäätäjä on päättänyt luoda muulla yleissäännöstöllä taikka alakohtaisella säännöstöllä velvollisuuden väärin käytettyjen tai sääntöjenvastaisesti saatujen varojen takaisinperimiseen, niiden takaisinperimisen oikeudellisena perustana on kuitenkin juuri kyseinen säännöstö (tuomio 4.10.2024, komissio v. PB, C‑721/22 P, EU:C:2024:836, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40
Kun pääasiassa kyseessä olevien määrien kaltaiset määrät, jotka on maksettu aiheettomasti maaseuturahaston ohjelmakauden 2007–2013 osalta hyväksymän ja yhteisrahoittaman tukiohjelman yhteydessä, peritään takaisin kyseisen ohjelmakauden päättymisen jälkeen eli 1.1.2014 jälkeen, takaisinperinnän on näin ollen perustuttava asetuksen N:o 1306/2013 säännöksiin ja erityisesti sen 56 artiklaan (tuomio 29.2.2024, Eesti Vabariik (Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet), C‑437/22, EU:C:2024:176, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41
Tältä osin on todettava, että asetuksen N:o 1306/2013 IV osastossa, jonka otsikko on ”Rahastojen varainhoito”, ja tarkemmin sanoen sen IV luvussa, jonka otsikko on ”Tilien tarkastaminen ja hyväksyminen”, olevan 54 artiklan 1 kohdassa säädetään yleisesti, että ”sääntöjenvastaisuuden tai laiminlyönnin vuoksi aiheettomasti suoritettujen maksujen osalta jäsenvaltioiden on pyydettävä tuki takaisin tuensaajalta”.
42
Siinä taloudellisen vastuun järjestelmässä, joka koskee sääntöjenvastaisuuksia, joiden takia tuesta perusteettomasti maksetut määrät on perittävä takaisin tuensaajalta, asetuksen N:o 1306/2013 54 artiklassa säädetään taloudellisten seurausten jakautumisesta unionin talousarvion ja kyseisten määrien takaisinperinnästä vastaavan jäsenvaltion talousarvion kesken.
43
Tähän liittyen kyseisen 54 artiklan 1 kohdassa säädetään 18 kuukauden pituisesta määräajasta, joka alkaa siitä, kun sääntöjenvastaisuus on virallisesti todettu, ja jonka kuluessa jäsenvaltioiden olisi vaadittava tuki takaisin asianomaiselta tuensaajalta uhalla, että kyseessä olevan tuen määrä veloitetaan kyseisiltä jäsenvaltioilta 54 artiklan 5 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan mukaisesti.
44
Viimeksi mainitun säännöksen mukaan komissio nimittäin voi, jos asetuksen N:o 1306/2013 52 artiklan 3 kohdassa säädettyä menettelyä on noudatettu, hyväksyä täytäntöönpanosäädöksiä, joilla jätetään unionin rahoituksen ulkopuolelle unionin talousarvioon otetut määrät, jos asianomainen jäsenvaltio ei ole noudattanut saman asetuksen 54 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua 18 kuukauden määräaikaa.
45
Lisäksi mainitun asetuksen johdanto-osan 37 perustelukappaleessa todetaan, että ”jäsenvaltioiden olisi pyydettävä tuki takaisin tuensaajalta 18 kuukauden kuluessa siitä, kun valvontakertomus tai vastaava asiakirja, jossa todetaan, että sääntöjenvastaisuus on tapahtunut, on hyväksytty ja, tapauksen mukaan, otettu vastaan maksajavirastossa tai takaisinperinnästä vastaavassa elimessä”, ja tältä osin huomautetaan, että ”olisi säädettävä taloudellisen vastuun järjestelmästä, jota sovelletaan tehtyihin sääntöjenvastaisuuksiin, jos määriä ei ole peritty kokonaisuudessaan takaisin” ja että ”olisi otettava käyttöön menettely, jonka avulla komissio voi suojata unionin talousarvioon liittyvät edut päättämällä veloittaa osittain jäsenvaltiolta sääntöjenvastaisuuksien vuoksi menetetyt määrät, joita ei ole peritty takaisin kohtuullisen määräajan kuluessa”.
46
Näin ollen jäsenvaltion, joka toteaa sääntöjenvastaisuuden, on perittävä perusteettomasti maksettu tuki takaisin ja sen on erityisesti vaadittava tuensaajalta takaisinmaksua 18 kuukauden kuluessa siitä, kun maksajavirasto tai takaisinperinnästä vastaava elin on hyväksynyt tai tarvittaessa vastaanottanut valvontakertomuksen tai vastaavan asiakirjan, jossa todetaan, että sääntöjenvastaisuus on tapahtunut. Tästä seuraa, että jäsenvaltio voi ja unionin varojen moitteettoman varainhoidon intressin takia sen myös pitää suorittaa tämä takaisinperintä mahdollisimman pian (tuomio 8.5.2019, Järvelaev, C‑580/17, EU:C:2019:391, 95 ja 96 kohta).
47
Asetuksen N:o 1306/2013 54 artiklan 1 kohta, jossa säädetään perusteettomasti maksettujen määrien takaisin perimisestä asianomaiselta tuensaajalta sääntöjenvastaisuuden perusteella, koskee näin ollen unionin ja kyseessä olevan jäsenvaltion välistä taloudellista suhdetta, eikä kyseistä säännöstä siten sovelleta jäsenvaltion ja perusteettomien maksujen saajan väliseen suhteeseen.
48
Näin ollen kyseisessä säännöksessä tarkoitetun 18 kuukauden pituisen määräajan, joka alkaa siitä, kun maksajavirasto tai takaisinperinnästä vastaava elin on hyväksynyt tai tarvittaessa vastaanottanut valvontakertomuksen tai vastaavan asiakirjan, jossa todetaan, että sääntöjenvastaisuus on tapahtunut, päättyminen ei voi johtaa siihen, että jäsenvaltion oikeus vaatia perusteettomasti maksetun tuen takaisinmaksua tuensaajalta lakkaa. Sen sijaan tämän määräajan päättymisellä voi olla kyseisen jäsenvaltion kannalta seurauksia, jotka koskevat sen velvollisuuksia unionin talousarviosta peräisin olevien varojen varainhoidon alalla.
49
Edellä sanottu huomioon ottaen esitettyyn kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1306/2013 54 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että maaseuturahaston tuesta perusteettomasti maksettujen määrien takaisinperintää tuensaajalta koskeva menettely voidaan aloittaa sen jälkeen, kun 18 kuukauden määräaika, joka alkaa siitä, kun maksajavirasto tai takaisinperinnästä vastaava elin on hyväksynyt tai tarvittaessa vastaanottanut valvontakertomuksen tai vastaavan asiakirjan, jossa todetaan, että sääntöjenvastaisuus on tapahtunut, on päättynyt.
Oikeudenkäyntikulut
50
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (seitsemäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta, hallinnoinnista ja seurannasta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 352/78, (EY) N:o 165/94, (EY) N:o 2799/98, (EY) N:o 814/2000, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 485/2008 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1306/2013 54 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa,
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä sille, että Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) tuesta perusteettomasti maksettujen määrien takaisinperintää tuensaajalta koskeva menettely voidaan aloittaa sen jälkeen, kun 18 kuukauden määräaika, joka alkaa siitä, kun maksajavirasto tai takaisinperinnästä vastaava elin on hyväksynyt tai tarvittaessa vastaanottanut valvontakertomuksen tai vastaavan asiakirjan, jossa todetaan, että sääntöjenvastaisuus on tapahtunut, on päättynyt.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: tšekki.