62012CC0239
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
YVES BOT
22 päivänä tammikuuta 2013 (
1
)
Asia C-239/12 P
Abdulbasit Abdulrahim
vastaan
Euroopan unionin neuvosto ja
Euroopan komissio
”Muutoksenhaku — Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka (YUTP) — Tiettyihin Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet — Asetus (EY) N:o 881/2002 — Asianomaisen poistaminen niiden henkilöiden, ryhmien ja yhteisöjen luettelosta, joihin sovelletaan varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttämistä — Oikeussuojan tarve — Lausunnon antamisen raukeaminen”
1.
Unionin yleinen tuomioistuin on äskettäin antanut joukon määräyksiä, joiden mukaan lausunnon antaminen kyseisissä asioissa raukeaa, koska kantajien nimet on poistettu luetteloista, joilla asetetaan rajoittavia toimenpiteitä. (
2
)
2.
Nyt käsiteltävä valitus koskee unionin yleisen tuomioistuimen 28.2.2012 antamaa määräystä asiassa T-127/09, Abdulrahim vastaan neuvosto ja komissio (jäljempänä valituksenalainen määräys), jolla unionin yleinen tuomioistuin katsoi erityisesti, että lausunnon antaminen kumoamiskanteesta, jonka Abdulrahim oli nostanut tiettyihin Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä sekä Afganistaniin suuntautuvan tiettyjen tavaroiden ja palvelujen viennin kieltämisestä, Afganistanin Talebania koskevien lentokiellon ja varojen sekä muiden taloudellisten resurssien jäädyttämisen laajentamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 467/2001 kumoamisesta 27.5.2002 annetusta neuvoston asetuksesta (EY) N:o 881/2002, (
3
) sellaisena kuin se on muutettuna 22.12.2008 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1330/2008, (
4
) tai vaihtoehtoisesti viimeksi mainitusta asetuksesta, raukeaa.
3.
Nyt käsiteltävän valituksen keskeinen ongelmakenttä koskee sitä, säilyykö kantajien oikeussuojan tarve, kun heihin kohdistunut rajoittava toimenpide on oikeudenkäynnin aikana kumottu. (
5
)
4.
Tässä ratkaisuehdotuksessa esitän syyt, joiden perusteella katson, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että lausunnon antaminen Abdulrahimin kumoamiskanteesta raukeaa, koska tällä ei enää ollut oikeussuojan tarvetta.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt ja asian tausta
5.
Abdulrahimin nimi lisättiin 21.10.2008 luetteloon, jonka on laatinut Afganistanin tilanteesta 15.10.1999 annetun Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmalla 1267 (1999) perustettu pakotekomitea.
6.
Tämän perusteella Abdulrahimin nimi lisättiin asetuksella N:o 1330/2008 luetteloon henkilöistä ja yhteisöistä, joiden varat ja muut taloudelliset resurssit on jäädytettävä asetuksen N:o 881/2002 nojalla (jäljempänä riidanalainen luettelo).
7.
Abdulrahim nosti kannekirjelmällä, jonka allekirjoitettu alkuperäiskappale saapui unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 15.4.2009, Euroopan unionin neuvostoa ja Euroopan komissiota vastaan kanteen, jossa vaadittiin yhtäältä asetuksen N:o 881/2002 tai asetuksen N:o 1330/2008 kumoamista siltä osin kuin kyseiset toimet koskevat häntä ja toisaalta kyseisten toimien väitetysti aiheuttaman vahingon korvaamista. Kanne rekisteröitiin asianumerolla T-127/09.
8.
Pakotekomitea päätti 22.12.2010 poistaa Abdulrahimin nimen luettelostaan.
9.
Abdulrahimin asianajajat pyysivät 6.1.2011 kirjallisesti komissiota poistamaan hänen nimensä riidanalaisesta luettelosta.
10.
Abdulrahimin nimi poistettiin riidanalaisesta luettelosta asetuksen N:o 881/2002 muuttamisesta 143. kerran 18.1.2011 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 36/2011. (
6
)
11.
Komissio toimitti kirjeellä, joka saapui unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 27.7.2011, tuomioistuimelle jäljennöksen asetuksesta N:o 36/2011.
12.
Asianosaisia kehotettiin 17.11.2011 päivätyllä kirjaamon kirjeellä lausumaan kirjallisesti asetuksen N:o 36/2011 antamisen vaikutuksista erityisesti kanteen kohteen osalta.
13.
Neuvosto ja komissio vaativat kirjaamoon 6.12.2011 toimitetuissa kirjallisissa huomautuksissaan, että unionin yleinen tuomioistuin toteaisi, että kumoamisvaatimus oli menettänyt kohteensa ja että lausunnon antaminen siitä raukeaa. Vahingonkorvausvaatimuksen ja oikeudenkäyntikulujen osalta nämä asianosaiset pitäytyivät aiemmissa vaatimuksissaan.
14.
Abdulrahim vastusti vaatimusta kumoamisvaatimusta koskevan lausunnon antamisen raukeamisesta. Hän esitti erityisesti asiassa PKK vastaan neuvosto 3.4.2008 annettuun tuomioon (
7
) vedoten perustelut, joista on yhteenveto valituksenalaisen määräyksen 19 kohdassa ja joihin unionin yleinen tuomioistuin vastasi kyseisessä määräyksessä.
II Valituksenalainen määräys
15.
Valituksenalainen määräys annettiin unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 113 artiklan nojalla, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin voi milloin tahansa omasta aloitteestaan, asianosaisia kuultuaan ratkaista, onko asia jätettävä tutkimatta ehdottoman prosessinedellytyksen puuttumisen vuoksi, tai todeta, että kanne on menettänyt kohteensa ja lausunnon antaminen asiassa raukeaa. (
8
) Unionin yleinen tuomioistuin katsoi tapauksen tulleen riittävästi selvitetyksi esitetyillä asiakirjoilla ilman suullisen käsittelyn järjestämistä.
16.
Kyseisen määräyksen 22 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin huomautti aluksi oikeuskäytännöstä, jonka mukaan kantajan oikeussuojan tarpeen on, kun otetaan huomioon kanteen kohde, oltava olemassa kannetta nostettaessa, tai muuten kanne jätetään tutkimatta. Tämän oikeudenkäynnin kohteen on oikeussuojan tarpeen tavoin oltava olemassa tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka sillä uhalla, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa, mikä edellyttää sitä, että kanteen lopputulos voi tuottaa kantajalle etua. (
9
)
17.
Valituksenalaisen määräyksen 24 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin huomautti niin ikään, että oikeuskäytännön mukaan se, että vastaajana oleva toimielin peruuttaa tai tietyissä olosuhteissa kumoaa riidanalaisen toimen, saa kumoamiskanteen menettämään kohteensa, koska se tuottaa kantajan haluaman tuloksen ja toteuttaa hänen tavoitteensa täysin. (
10
)
18.
Tämän määräyksen 27 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että komissio poisti asetuksella N:o 36/2011 Abdulrahimin nimen riidanalaisesta luettelosta, johon nimi oli merkitty asetuksella N:o 1330/2008. Nimen poistaminen merkitsee viimeksi mainitun asetuksen kumoamista siltä osin kuin kyseinen säädös koski Abdulrahimia. Valituksenalaisen määräyksen 28 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että kumoaminen tuottaa Abdulrahimin haluaman lopputuloksen ja toteuttaa hänen tavoitteensa täysin, koska asetuksen N:o 36/2011 hyväksymisen jälkeen häneen ei enää kohdistu hänelle vastaisia rajoittavia toimenpiteitä.
19.
Kyseisen määräyksen 29 ja 30 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin huomautti, että kumoamiskanteen kantajalla voi kyllä olla edelleen intressi saada kumotuksi toimi, joka on kumottu lainsäädäntötoimin oikeudenkäynnin aikana, jos kyseisen toimen kumoamisella tuomioistuimessa voi sellaisenaan olla oikeudellisia vaikutuksia. (
11
) Toimielimen, jonka antama toimi kumotaan tuomioistuimessa, on SEUT 266 artiklan perusteella toteutettava tuomion täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet. Nämä toimenpiteet eivät koske sitä, että toimi sellaisenaan poistetaan yhteisön oikeusjärjestyksestä, koska tällainen seuraus aiheutuu jo itsessään siitä, että tuomioistuin kumoaa kyseisen toimen. Täytäntöönpanotoimenpiteillä pyritään pikemminkin poistamaan kumoamistuomiolla todetut lainvastaisuudet. Kyseinen toimielin voi näin ollen joutua palauttamaan kantajan tilanteen riittävällä tavalla ennalleen tai estämään samanlaisen toimen antamisen. (
12
)
20.
Valituksenalaisen määräyksen 31 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin katsoi kuitenkin, että käsiteltävänä olevassa asiassa ei oikeudenkäyntiasiakirjoista eikä valittajan perusteluista ilmene, että kumoamiskanne voisi asetuksen N:o 36/2011 hyväksymisen jälkeen tuottaa valittajalle saman määräyksen 22 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettua etua siten, että hänellä olisi edelleen oikeussuojan tarve.
21.
Unionin yleinen tuomioistuin toi valituksenalaisen määräyksen 32 kohdassa erityisesti esille, että ensinnäkään se seikka, että unionin toimielimen toimen kumoaminen lainsäädäntötoimin ei merkitse sen lainvastaisuuden tunnustamista ja vaikuttaa ex nunc toisin kuin kumoamistuomio, jolla kumottu toimi poistetaan oikeusjärjestyksestä taannehtivasti eikä sen katsota olleen koskaan olemassa, (
13
) ei voi olla perusteena valittajan intressille saada riidanalainen asetus kumotuksi.
22.
Kyseisen määräyksen 33 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että käsiteltävän asian olosuhteissa ei yhtäältä mikään seikka osoita, että toimen poistaminen ex tunc tuottaisi valittajalle minkäänlaista etua. Mikään ei etenkään osoita, että kumoamistuomio pakottaisi komission toteuttamaan SEUT 266 artiklan mukaisesti toimenpiteitä mahdollisesti todetun lainvastaisuuden poistamiseksi.
23.
Valituksenalaisen määräyksen 34 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että toisaalta väitetyn lainvastaisuuden tunnustaminen itsessään voi kyllä olla yksi SEUT 268 artiklaan ja SEUT 340 artiklaan perustuvassa vahingonkorvauskanteessa vaadittavista korvausmuodoista. Se ei kuitenkaan riitä perusteeksi oikeussuojan tarpeen jatkumiselle SEUT 263 ja SEUT 264 artiklaan perustuvissa riita-asioissa, jotka koskevat toimielinten toimien kumoamista. Päinvastaisessa tapauksessa kantajalla olisi edelleen intressi vaatia toimen kumoamista sen peruuttamisesta tai kumoamisesta huolimatta, mikä olisi kyseisen määräyksen 24 ja 29 kohdassa tarkoitetun oikeuskäytännön kanssa yhteensopimatonta.
24.
Oikeuskäytännöstä, jonka mukaan kantajalla voi säilyä intressi saada kumottu ja korvattu päätös, jolla asetetaan rajoittavia toimenpiteitä, kumotuksi, (
14
) unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen määräyksen 35 kohdassa, että tämä oikeuskäytäntö on syntynyt erityisessä tilanteessa, joka eroaa nyt käsiteltävän asian tilanteesta. Kyseiset asiat koskivat näet toimia, jotka oli, toisin kuin asetus N:o 1330/2008, paitsi kumottu myös korvattu uusilla toimilla siten, että kyseisiä yhteisöjä koskevat rajoittavat toimenpiteet säilytettiin. Kumottujen toimien alkuperäiset vaikutukset kyseisiin yhteisöihin siis jatkuivat ne korvaavien toimien nojalla. Nyt käsiteltävässä asiassa kuitenkin asetuksella N:o 36/2011 pelkästään poistettiin valittajan nimi riidanalaisesta luettelosta ja kumottiin siten asetus N:o 1330/2008 siltä osin kuin se koskee valittajaa, mutta ei säädetty uudesta valittajaa koskevasta rajoituksesta. Asetuksen vaikutukset eivät siis jatkuneet. Lisäksi edellä mainittu oikeuskäytäntö perustuu toimen kumoamiseen lainsäädäntötoimin ja sen kumoamisen tuomioistuimessa aiheuttamien vaikutusten väliseen eroon, jolla ei käsiteltävänä olevassa asiassa ole merkitystä, kuten valituksenalaisen määräyksen 32 kohdasta ilmenee.
25.
Valituksenalaisen määräyksen 36 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, että tätä erottelua tukee asiassa Hassan ja Ayadi vastaan neuvosto ja komissio 3.12.2009 annettu unionin tuomioistuimen tuomio. (
15
) Sen sijaan, että unionin tuomioistuin olisi automaattisesti päätellyt, että kyseisillä valittajilla oli edelleen oikeussuojan tarve käsiteltävänä olleissa asioissa, se pohti kyseisen tuomion 57 kohdassa omasta aloitteestaan yhtäältä sitä, oliko ratkaisun antaminen asioissa vielä tarpeen, kun otettiin huomioon riidanalaisen asetuksen peruuttaminen ja sen korvaaminen taannehtivasti toisella toimella. Kyseisen tuomion 59–63 kohdassa unionin tuomioistuin toisaalta totesi käsiteltävänä olleissa asioissa useita erityispiirteitä, joiden perusteella se päätteli saman tuomion 64 ja 65 kohdassa, että ”näissä erityisissä olosuhteissa” uuden toimen antamisen (ja riidanalaisen asetuksen samanaikaisen kumoamisen) ei voitu katsoa vastaavan riidanalaisen asetuksen yksinkertaista kumoamista tuomioistuimessa, toisin kuin yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Lezzi Pietro vastaan komissio 8.3.1993 antamassa määräyksessä (
16
) oli katsottu. Näitä erityispiirteitä ei esillä olevassa asiassa kuitenkaan ole. Tarkemmin sanoen asetus N:o 36/2011 on käsiteltävänä olevassa asiassa lopullinen, koska siitä ei voi enää nostaa kumoamiskannetta. Näin ollen voidaan sulkea pois se, että asetus N:o 1330/2008 tulisi uudelleen voimaan valittajan osalta, toisin kuin unionin tuomioistuin totesi edellä mainitussa asiassa Hassan ja Ayadi vastaan neuvosto ja komissio antamansa tuomion 63 kohdassa.
26.
Kun toiseksi on kyse siitä, että kantajalla voi edelleen olla intressi vaatia unionin toimielimen toimen kumoamista, jotta siihen väitetysti liittyvä lainvastaisuus ei toistuisi tulevaisuudessa, (
17
) unionin yleinen tuomioistuin muistutti valituksenalaisen määräyksen 37 kohdassa, että tällainen SEUT 266 artiklan ensimmäisestä kohdasta johtuva oikeussuojan tarve voi olla olemassa vain, jos väitetty lainvastaisuus voi toistua tulevaisuudessa riippumatta kanteeseen johtaneen asian olosuhteista. (
18
) Käsiteltävänä olevan asian asiakirja-aineistossa ei kuitenkaan mikään viittaa tähän. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi päinvastoin, että koska asetus N:o 36/2011 annettiin valittajan erityisen tilanteen sekä ilmeisesti Libyan tilanteen kehityksen perusteella, ei näyttänyt todennäköiseltä, että väitetty lainvastaisuus voisi toistua tulevaisuudessa riippumatta kanteeseen johtaneista olosuhteista.
27.
Kun kolmanneksi on kyse perustelusta, jonka mukaan seuraamuksen määrääminen kansainvälisen oikeuden pakottavan normin väitetystä rikkomisesta olisi erittäin tärkeän yleisen edun mukaista, unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen määräyksen 38 kohdassa, että vaikka se ei tältä osin mitenkään hyväksy komission jäämistä seuraamuksitta, perustelu ei riitä perusteeksi valittajan henkilökohtaiselle intressille jatkaa kanteen ajamista. Vaikka komission onkin noudatettava kansainvälisen oikeuden pakottavia normeja eikä sillä ole oikeutta tehdä päätöstä kidutuksella saatujen tietojen perusteella, kuten valittaja toteaa, kantajan kanneoikeus ei voi perustua yleiseen etuun tai toimielinten etuun, vaan hän voi vedota ainoastaan omaan henkilökohtaiseen etuunsa ja seikkoihin, jotka ovat hänelle henkilökohtaisesti vastaisia. (
19
)
28.
Kun neljänneksi on kyse mahdollisista vahingollisista seurauksista, joita asetuksen N:o 1330/2008 väitetystä lainvastaisuudesta voi aiheutua, unionin yleinen tuomioistuin huomautti valituksenalaisen määräyksen 39 kohdassa, että vastaajina olevien toimielinten esittämä vaatimus lausunnon antamisen raukeamisesta koski ainoastaan kumoamisvaatimusta. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan Abdulrahim voi siis edelleen vapaasti vaatia korvausta vahingosta, jonka hän väittää kärsineensä, SEUT 268 artiklaan ja SEUT 340 artiklan toiseen ja kolmanteen kohtaan perustuvassa vahingonkorvausvaatimuksessaan. (
20
)
29.
Kun viidenneksi on kyse perustelusta, jonka mukaan valittajalle aiheutuneiden oikeudenkäyntikulujen korvaamiseksi on saatava päätös siitä, onko käsiteltävänä oleva kanne perusteltu, unionin yleinen tuomioistuin viittasi valituksenalaisen määräyksen 69–71 kohtaan.
30.
Edellä esitetyn perusteella unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen määräyksen 41 kohdassa, että kumoamisvaatimuksesta ei enää ollut tarpeen lausua.
31.
Vahingonkorvausvaatimuksen osalta unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että se oli selvästi oikeudellisesti perusteeton ja siltä puuttuivat vieläpä selvästi tutkittavaksi ottamisen edellytykset, kun otettiin huomioon oikeudenkäyntiasiakirjat, asiakirja-aineistosta ilmenevät seikat sekä asianosaisten kirjallisesti esittämät selvitykset.
32.
Valituksenalaisen määräyksen 45 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin muistutti Euroopan unionin elinten lainvastaista menettelyä koskevan, sopimussuhteen ulkopuolisen unionin vastuun syntymisen edellytyksistä, ja määräyksen 48 kohdassa se totesi, että vahingon määrää ei ollut esitetty eikä vahinkoa ollut näytetty toteen.
33.
Valituksenalaisen määräyksen 52 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin katsoi myös, että syy-yhteyttä ei ollut näytetty toteen, koska Abdulrahimin väitetysti kärsimä aineellinen vahinko, joka syntyi siitä, että hänen varansa, rahoituksen lähteensä ja taloudelliset resurssinsa eivät olleet hänen saatavillaan, ja jossa oli kyse niiden käyttöoikeuden epäämisestä, ei aiheutunut käsiteltävänä olevassa asiassa suoraan ja välittömästi kyseessä olevien yhteisön säädösten antamisesta vaan aikaisempien, 21.10.2008 tehtyjen päätösten eli pakotekomitean päätöksen, jolla hänen nimensä lisättiin kyseisen komitean luetteloon, ja Britannian viranomaisten tekemän päätöksen, jolla asetettiin rajoittavia toimenpiteitä häntä kohtaan, tekemisestä.
III Valitus
34.
Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin
—
kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 28.2.2012 antaman määräyksen
—
toteaa, että kumoamiskanne ei ole menettänyt kohdettaan
—
palauttaa asian unionin yleiselle tuomioistuimelle kumoamiskanteen ratkaisemista varten
—
velvoittaa komission korvaamaan tästä valituksesta ja asian käsittelystä unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien unionin yleisen tuomioistuimen kehotuksesta tapahtuneesta huomautusten esittämisestä aiheutuneet kulut.
35.
Valittaja vetoaa vaatimustensa tueksi kahteen perusteeseen.
36.
Ensimmäisessä, kolmeen osaan jakautuvassa valitusperusteessaan valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se ei pyytänyt julkisasiamiehen ratkaisuehdotusta ja/tai pyytänyt valittajalta huomautuksia mahdollisen suullisen käsittelyn aloittamisesta ja/tai aloittanut suullista käsittelyä siitä, oliko kumoamiskanne menettänyt kohteensa.
37.
Toisessa valitusperusteessaan valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että kanne oli menettänyt kohteensa.
IV Arviointi
A Ensimmäinen valitusperuste
1. Ensimmäinen osa: oikeudellinen virhe, jossa on kyse siitä, että unionin yleinen tuomioistuin ei pyytänyt julkisasiamiehen ratkaisuehdotusta
38.
Valittaja väittää, että näin toimiessaan unionin yleinen tuomioistuin rikkoi työjärjestyksensä 114 artiklan 4 kohtaa, johon viitataan työjärjestyksen 113 artiklassa, jonka perusteella valituksenalainen määräys annettiin.
39.
Tältä osin on riittävää muistuttaa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen velvollisuus kuulla julkisasiamiestä ennen ratkaisun antamista on luettava unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 2 artiklan 2 kohdan ja 18 ja 19 artiklan valossa, joista käy ilmi yhtäältä, että unionin yleisen tuomioistuimen tuomarin nimeäminen julkisasiamieheksi on valinnanvaraista silloin, kun tuomioistuin kokoontuu jaostossa, ja toisaalta, että kyseisen työjärjestyksen viittauksia julkisasiamieheen sovelletaan ainoastaan tapauksiin, joissa on tosiasiallisesti nimetty tuomari julkisasiamieheksi. (
21
) Koska asiassa T-127/09 ei ollut nimetty julkisasiamiestä avustamaan unionin yleisen tuomioistuimen toista jaostoa, unionin yleisellä tuomioistuimella ei ollut velvollisuutta kuulla julkisasiamiestä, ennen kuin se totesi, että lausunnon antaminen asiassa raukesi. Unionin yleinen tuomioistuin ei siten ole tehnyt tältä osin oikeudellista virhettä.
40.
Näin ollen ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomana.
1. Toinen osa: oikeudellinen virhe, jossa on kyse siitä, että valittajalta ei pyydetty huomautuksia mahdollisen suullisen käsittelyn aloittamisesta
41.
Valittaja vetoaa vertailuun unionin tuomioistuimen työjärjestyksen, sellaisena kuin se oli voimassa nyt käsiteltävän valituksen tekoajankohtana, ja unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen välillä sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklaan ja väittää niiden perusteella, että unionin yleinen tuomioistuin ei voinut sivuuttaa asian käsittelyn suullista vaihetta pyytämättä häntä etukäteen esittämään huomautuksia asiasta.
42.
Tästä on riittävää todeta, että unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 113 artiklan sekä 114 artiklan 3 ja 4 kohdan sanamuodossa ei määrätä tällaisesta asianosaisten kuulemisesta. Kuten neuvosto aiheellisesti totesi, unionin yleinen tuomioistuin toimi työjärjestyksensä 113 artiklan mukaisesti pyytäessään asianosaisia ilmaisemaan kirjallisesti näkemyksensä asetuksen N:o 36/2011 antamisen vaikutuksista erityisesti kanteen kohteen osalta. Asianosaisia kuultuaan unionin yleinen tuomioistuin toimi työjärjestyksensä 114 artiklan 3 kohdan mukaisesti päättäessään, että suullista vaihetta ei ollut tarpeen aloittaa ennen asian ratkaisemista. Tältä osin tuomioistuinta ei voida syyttää mistään oikeudellisesta virheestä.
43.
Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on näin ollen hylättävä perusteettomana.
2. Kolmas osa: oikeudellinen virhe, jossa on kyse siitä, että unionin yleinen tuomioistuin ei aloittanut asian käsittelyn suullista vaihetta
44.
Valittaja katsoo, että unionin yleisellä tuomioistuimella on vain poikkeustapauksissa mahdollisuus jättää käsittelyn suullinen vaihe pois, ja korostaa suullisen vaiheen perustuslaillista merkitystä. Valittajan mukaan käsittelyn suullinen vaihe on jätettävä pois vain asioissa, joihin ei liity mitään olennaisen tärkeää oikeudellista tai tosiseikastoa koskevaa kysymystä. Hän huomauttaa, että hänen unionin yleiselle tuomioistuimelle osoittamansa vastauksen, joka koski hänen oikeussuojan tarpeensa jatkumista, ja komission ja neuvoston lyhyiden huomautusten jälkeen unionin yleinen tuomioistuin antoi suoraan ratkaisun.
45.
Valittaja tuo esiin, että unionin yleisen tuomioistuimen päättely perustuu lähes kokonaisuudessaan sellaisiin seikkoihin ja sellaiseen oikeuskäytäntöön, joista ei käyty keskustelua ja joista valittaja ei saanut tilaisuutta esittää näkemyksiään sen enempää kirjallisesti kuin suullisesti. Oikeuskäytäntöviittauksia lukuun ottamatta unionin yleinen tuomioistuin esitti erityisesti tosiseikkoja, jotka koskivat Libyan tilannetta, ja totesi, että oli epätodennäköistä, että väitetty rikkominen toistuisi tulevaisuudessa.
46.
On riittävää todeta komission tavoin, että unionin yleinen tuomioistuin saattoi työjärjestyksensä 113 artiklan ja 114 artiklan 3 kohdan mukaisesti antaa valituksenalaisen määräyksen aloittamatta asian käsittelyn suullista vaihetta, koska se katsoi saaneensa riittävästi tietoa ja koska valittajalla oli ollut mahdollisuus esittää kirjallisia huomautuksia kysymyksestä. (
22
) Lisäksi, kuten neuvosto toteaa, valittaja ei ilmaise konkreettisesti, mitä uusia seikkoja hän olisi voinut suullisessa käsittelyssä esittää unionin yleiselle tuomioistuimelle verrattuna hänen esittämiinsä kirjallisiin huomautuksiin.
47.
Nämä seikat huomioon ottaen katson, että ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa on hylättävä perusteettomana.
48.
Koska mikään ensimmäisen valitusperusteen kolmesta osasta ei ole menestynyt, ensimmäinen valitusperuste on kokonaisuudessaan hylättävä perusteettomana.
B Toinen valitusperuste
49.
Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että valittajan kanne oli menettänyt kohteensa ja että hänen kumoamisvaatimuksestaan ei enää ollut tarpeen lausua. Valittaja arvostelee yleisesti unionin yleisen tuomioistuimen suppeaa tulkintaa, jonka mukaan oikeudenkäyntimenettelyn jatkaminen ei tuottaisi lopputuloksellaan valittajalle etua.
50.
Valittajan unionin tuomioistuimessa esittämistä perusteluista ilmenee erityisesti, että valittaja kiistää sen, että hänen nimensä poistaminen riidanalaisesta luettelosta, mikä merkitsee asetuksen N:o 1330/2008 kumoamista, ”toteuttaisi täysin” hänen tavoitteensa, toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen määräyksen 28 kohdassa. Tässä yhteydessä valittaja itse asiassa kyseenalaistaa unionin yleisen tuomioistuimen kielteisen arvion hänen oikeussuojan tarpeensa jatkumisesta.
51.
Jotta kantajalla olisi oikeussuojan tarve, hänen täytyy pystyä todistamaan, että riidanalaisen toimen kumoaminen tuottaisi hänelle hyötyä. (
23
) Vaatimus oikeussuojan tarpeesta koskee sekä kumoamiskannetta että valitusta. (
24
) Oikeussuojan tarpeen on oltava paitsi henkilökohtainen myös ajankohtainen.
52.
Oikeussuojan tarpeen henkilökohtaiselle ulottuvuudelle on ominaista se, että riidanalaisen toimen on vaikutettava kantajan etuihin niin, että kantajalle aiheutuu siitä vahinkoa. (
25
) Toisin sanoen kyseisen toimen täytyy ”vaikuttaa kielteisesti” kantajan asemaan (
26
) ja vaikutuksen täytyy ilmetä haittana. (
27
) Vaikka sääntöön liittyykin tiettyjä vivahteita, (
28
) periaatteessa kenelläkään ei siis ole intressiä riitauttaa itselleen edullisen päätöksen laillisuutta. (
29
)
53.
Riidanalaisen toimen kumoamisen on tuotettava kantajalle hyötyä. Kuten julkisasiamies Lenz toteaa, ”[kantajan] oikeudellisen aseman on parannuttava” (
30
) riidanalaisen toimen kumoamisen seurauksena, jotta oikeussuojan tarpeella olisi henkilökohtainen ulottuvuus. Kantajan on voitava hyötyä kumoamisesta siten, että kumoaminen poistaa kyseisen toimen kielteiset vaikutukset hänen oikeudelliseen asemaansa. (
31
) Näin ilmaistuna vaatimus, jonka mukaan oikeussuojan tarpeen on oltava henkilökohtainen, ilmentää ajatusta, että kantaja ei voi toimia yleisen edun nimissä. (
32
)
54.
Lisäksi oikeussuojan tarve edellyttää, että kantaja osoittaa riidanalaisen toimen vaikuttavan hänen oikeudelliseen tai aineelliseen asemaansa riittävän välittömällä ja varmalla tavalla siten, että tuomio voi tosiasiallisesti toteuttaa hänen tavoitteensa, vaikka vain muuten kuin aineellisesti. (
33
) Henkilökohtaista oikeussuojan tarvetta koskevaa edellytystä arvioitaessa ratkaisevaa on se, että toimi on tosiasiallisesti kantajalle vastainen. Ei siis riitä, että riidanalainen toimi voi itsessään olla jollekin henkilölle vastainen. Toisin sanoen oikeussuojan tarvetta ei voida arvioida abstraktilla tasolla, vaan siinä on otettava huomioon kantajan henkilökohtainen tilanne. (
34
)
55.
Kantajan on todistettava hänen aineelliselle tai oikeudelliselle tilanteelleen aiheutuva vahinko, vaikka todisteena voi itse asiassa olla kanteen kohde itsekin. Riittäväksi todisteeksi kantajan oikeussuojan tarpeesta onkin toisinaan katsottu se, että kantajalle epäedullinen päätös on osoitettu hänelle itselleen. (
35
)
56.
Oikeussuojan tarpeen ajallinen ulottuvuus taas merkitsee, että oikeussuojan tarpeen on oltava olemassa kanteen nostamisajankohtana ja edelleen asian käsittelyn aikana. Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen määräyksen 22 kohdassa, oikeudenkäynnin kohteen on oikeussuojan tarpeen tavoin oltava olemassa tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka sillä uhalla, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa, mikä edellyttää sitä, että kanteen lopputulos voi tuottaa kantajalle etua. Kuten unionin yleinen tuomioistuin saman määräyksen 29 kohdassa huomautti, erityisesti kumoamiskanteessa kantajalla voi olla intressi saada kumotuksi toimi, joka on kumottu lainsäädäntötoimin oikeudenkäynnin aikana, jos kyseisen toimen kumoamisella voi sellaisenaan olla oikeudellisia vaikutuksia.
57.
Kuten unionin yleinen tuomioistuin on toisessa asiassa todennut, se voi hyvän oikeudenhoidon vuoksi katsoa, että kanteesta ei ole tarpeen lausua enää silloin, kun kantaja, jolla aluksi oli oikeussuojan tarve, on menettänyt kokonaan henkilökohtaisen intressin riidanalaisen päätöksen kumoamiseen kyseisen kanteen nostamisen jälkeen tapahtuneen seikan vuoksi. (
36
)
58.
Katson kuitenkin, että unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisessa määräyksessä arvioinut valittajan oikeussuojan tarpeen säilymistä liian tiukasti. Valittajan tavoin katson, että unionin yleisen tuomioistuimen perusteluja voidaan monelta osin arvostella.
59.
Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen määräyksen 32 kohdassa, nähdäkseni se, että unionin toimielimen toimen kumoaminen lainsäädäntötoimin ei merkitse sen lainvastaisuuden tunnustamista ja vaikuttaa ainoastaan ex nunc toisin kuin kumoamistuomio, jonka nojalla kumottava säädös poistetaan oikeusjärjestyksestä taannehtivasti ja katsotaan, että sitä ei ole koskaan annettukaan, (
37
) voi nyt käsiteltävässä asiassa synnyttää Abdulrahimille intressin saada asetus N:o 1330/2008 kumotuksi tuomioistuimessa. Tältä osin on mielestäni virheellistä todeta, että ”nyt käsiteltävässä asiassa mikään ei osoita, että kyseisen säädöksen katoaminen ex nunc tuottaisi Abdulrahimille minkäänlaista etua”, kuten unionin yleinen tuomioistuin valituksenalaisen määräyksen 33 kohdassa totesi.
60.
Huolimatta riidanalaisen säädöksen kumoamisesta asian käsittelyn aikana valittajalla on näet säilynyt henkilökohtainen intressi vaatia nimensä taannehtivaa poistamista riidanalaisesta luettelosta unionin oikeusjärjestyksessä, mikä onkin ydinsisältönä unionin toimen kumoamisessa tuomioistuimen tuomiolla. Tätä ei muuta se, että kumoamistuomio ei pakottaisi komissiota ja/tai neuvostoa toteuttamaan SEUT 266 artiklan nojalla lisätoimenpiteitä kumoamistuomiossa todettujen lainvastaisuuksien poistamiseksi, vaikka unionin yleinen tuomioistuin näyttääkin valituksenalaisen määräyksen 33 kohdassa pitävän tätä seikkaa ratkaisevana.
61.
Kun otetaan huomioon käsiteltävässä asiassa kyseessä olevat varojen jäädyttämistoimenpiteet, jotka kiistatta ovat kyseisille henkilöille vastaisia, sillä niillä paitsi rajoitetaan heidän omistusoikeutensa käyttöä myös nimetään heidät julkisesti henkilöiksi, jotka ovat yhteydessä terroristijärjestöön, (
38
) on nähdäkseni selvää, että valittajalla on kyseisen unionin toimen kumomisesta huolimatta edelleen intressi saada unionin tuomioistuimet tunnustamaan, että häntä ei olisi pitänyt lainkaan merkitä riidanalaiseen luetteloon tai että häntä ei olisi pitänyt merkitä siihen unionin toimielinten noudattamalla menettelyllä. Valittajan näkökulmasta ja niiden tavoitteiden kannalta, joihin hän pyrkii nostamalla kumoamiskanteen luetteloon merkitsemisestään, tällainen riidanalaisen toimen muodollisen ja/tai aineellisen lainvastaisuuden tunnustaminen ei ole sama asia kuin hänen nimensä poistaminen luettelosta tulevaisuuden osalta. Tältä osin on pidettävä mielessä, että nimen poistaminen luettelosta tulevaisuuden osalta ei poista epäilyä nimen luetteloon merkitsemisen aiheellisuudesta tai aiheettomuudesta ja/tai sen menettelyn laillisuudesta, jolla merkitseminen unionissa toteutettiin.
62.
Se, että valittaja voi edelleen vedota oikeussuojan tarpeeseensa nyt käsiteltävässä asiassa, perustuu tarkkaan ottaen seuraaviin syihin.
63.
Ensiksikin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan valittajalla voi säilyä intressi vaatia unionin toimielimen toimen kumoamista tuomioistuimessa, jotta voitaisiin välttää se, että kyseistä tointa väitetysti rasittava lainvastaisuus toistuu tulevaisuudessa. (
39
) Toisen muotoilun mukaan oikeussuojan tarve säilyy, kun riidanalaisen toimen kumoaminen on sellaisenaan omiaan tuottamaan oikeusvaikutuksia etenkin estämällä unionin toimielinten sääntöjenvastaisen toiminnan uusiutumisen. (
40
) Tällainen oikeussuojan tarve ilmenee SEUT 266 artiklan ensimmäisestä kohdasta, jonka nojalla toimielimen, jonka toimi on kumottu, on toteutettava unionin tuomioistuimen tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet. (
41
)
64.
Unionin tuomioistuin on tosin täsmentänyt, että tällainen oikeussuojan tarve voi olla olemassa vain silloin, kun väitetty lainvastaisuus voi toistua tulevaisuudessa riippumatta olosuhteista siinä asiassa, joka johti kantajan nostamaan kanteeseen. Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen määräyksen 37 kohdassa, tämä edellytys kuitenkin täyttyy valittajan nostaman kumoamiskanteen yhteydessä. Kanteen tarkoituksena on näet etenkin riitauttaa riidanalaisen asetuksen menettelyllinen yhteensopivuus unionin oikeuden kanssa erityisesti, kun otetaan huomioon oikeus tulla kuulluksi ja oikeus tehokkaaseen tuomioistuinvalvontaan. Valittajalla on siis edelleen intressi saada tuomio sen menettelyn laillisuudesta, jolla hänen nimensä merkittiin riidanalaiseen luetteloon unionissa, jotta väitetty lainvastaisuus ei toistuisi tulevaisuudessa häneen mahdollisesti kohdistettavassa vastaavassa menettelyssä. (
42
) Unionin tuomioistuinten tuomio voisi tarvittaessa saada unionin toimielimet tulevaisuudessa tekemään asianmukaiset muutokset luetteloihin merkitsemistä koskevaan järjestelmään. (
43
)
65.
Toiseksi valittaja saattoi perustellusti vedota siihen, että väitetyn lainvastaisuuden tunnustaminen olisi omiaan palauttamaan hänen maineensa. Tältä osin katson, että valittajalla on vähintään muu kuin aineellinen intressi saada unionin tuomioistuimilta ratkaisu, jonka mukaan häntä ei olisi lainkaan pitänyt merkitä riidanalaiseen luetteloon tai häntä ei olisi pitänyt merkitä siihen unionin toimielinten noudattamalla menettelyllä. (
44
) Huomattakoon lisäksi, että valittaja vetoaa kumoamiskanteessaan siihen, että hänen ja hänen perheensä oikeutta yksityiselämään on loukattu etenkin hänen maineelleen aiheutetun vahingon kautta. (
45
) Vahingonkorvauskanteesta riippumatta kumoamistuomio voi siis toimia valittajalle aiheutuneen aineettoman vahingon korvaamismuotona.
66.
Olen näin ollen eri mieltä kuin komissio ja neuvosto siltä osin kuin nämä toimielimet väittävät, että menettelyä koskeviin väitteisiin perustuva kumoamistuomio ei voisi osaltaan palauttaa valittajan mainetta. Nähdäkseni tässä perustelussa kielletään se, että muoto ja sisältö ovat kiinteässä yhteydessä toisiinsa siten, että menettelyn sääntöjenvastaisuus on omiaan vaikuttamaan riidanalaisen toimen sisältöön. (
46
) Tämä pätee etenkin silloin, kun kantaja vetoaa siihen, että hänen oikeuttaan tulla kuulluksi on loukattu, kuten nyt käsiteltävässä asiassa, ja että tämä loukkaus esti häntä osoittamasta, että hänellä ei ollut minkäänlaista yhteyttä terroristijärjestöihin ja että häntä ei olisi siis saanut merkitä riidanalaiseen luetteloon.
67.
Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin on jättänyt huomiotta oikeuskäytännön, jonka mukaan kantajan intressi saada kumotuksi toimi, joka vaikuttaa häneen kielteisesti, voi säilyä myös siltä osin kuin hän voi käyttää unionin tuomioistuinten toteamusta toimen lainvastaisuudesta perusteena mahdolliselle vahingonkorvauskanteelle, jonka tavoitteena olisi korvata riittävällä tavalla vahinko, jonka riidanalainen toimi on hänelle aiheuttanut. (
47
)
68.
Mielestäni nämä seikat osoittavat, että valittajan tavoitteet eivät ole toteutuneet ”täysin” riidanalaisen toimen tultua kumotuksi lainsäädäntötoimin oikeudenkäyntimenettelyn aikana. Valittaja saavutti kyllä osan tavoitteistaan eli nimensä poistamisen riidanalaisesta luettelosta ja siihen liittyvien vaikutusten poistamisen. Hänen luetteloon merkitsemiseensä liittyviä mahdollisia virheitä ei kuitenkaan ole korjattu. Valittajan henkilökohtainen oikeussuojan tarve ei siis ole kaikilta osin hävinnyt.
69.
Täsmennän vielä, että vaikka voidaankin myöntää, että asiat, joissa oli kyse kumotuista ja korvatuista rajoittavista toimenpiteistä ja henkilöiden, joihin ne kohdistuivat, nimien säilyttämisestä riidanalaisessa luettelossa, (
48
) poikkeavat nyt käsiteltävästä asiasta, jossa valittajan nimi yksinkertaisesti poistetaan riidanalaisesta luettelosta, kuten unionin yleinen tuomioistuin ilmaisee valituksenalaisen määräyksen 35 ja 36 kohdassa, tämä eroavuus ei edellä esitetyistä syistä millään tavoin merkitse, että kantajien oikeussuojan tarpeen olisi jälkimmäisessä tilanteessa katsottava hävinneen.
70.
Kaikista näistä syistä katson, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että sen ei enää ollut aihetta lausua kumoamisvaatimuksesta, koska valittajalla ei enää ollut oikeussuojan tarvetta. Toinen valitusperuste on näin ollen perusteltu, ja valituksenalainen määräys on siis kumottava. Ehdotan myös, että unionin tuomioistuin palauttaa asian unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta yleinen tuomioistuin lausuisi Abdulrahimin kumoamisvaatimuksesta, ja määrää, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
V Ratkaisuehdotus
71.
Edellä esitettyjen seikkojen perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin
—
kumoaa asiassa T-127/09, Abdulrahim vastaan neuvosto ja komissio, 28.2.2012 annetun unionin yleisen tuomioistuimen määräyksen siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että lausunnon antaminen kumoamisvaatimuksesta raukesi
—
palauttaa asian unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta se lausuisi Abdulrahimin kumoamisvaatimuksesta, ja määrää, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Asia T-142/11, SIR v. neuvosto, määräys 6.7.2011; asia T-160/11, Petroci v. neuvosto, määräys 6.7.2011; asia T-255/11, Fellah v. neuvosto, määräys 7.12.2011; asia T-285/11, Gooré v. neuvosto, määräys 15.12.2011; asia T-436/11, Afriqiyah Airways v. neuvosto, määräys 17.1.2012; asia T-527/09, Ayadi v. komissio, määräys 31.1.2012; asia T-218/11, Dagher v. neuvosto, määräys 17.2.2012; yhdistetyt asiat T-76/07, T-362/07 ja T-409/08, El Fatmi v. neuvosto, määräys 24.4.2012; yhdistetyt asiat T-118/11, T-123/11 ja T-124/11, Attey ym. v. neuvosto, määräys 4.6.2012; yhdistetyt asiat T-131/11, T-132/11, T-137/11, T-139/11–T-141/11, T-144/11–T-148/11 ja T-182/11, Ezzedine ym. v. neuvosto, määräys 4.6.2012 ja asia T-543/11, Ghreiwati v. neuvosto, määräys 3.7.2012.
(
3
)	EYVL L 139, s. 9.
(
4
)	EUVL L 345, s. 60.
(
5
)	Samankaltainen ongelmakenttä on eräissä muissa asioissa, jotka ovat vireillä unionin tuomioistuimessa, kuten asiassa C-183/12 P, Ayadi v. komissio. Lisäksi unionin tuomioistuimessa edelleen vireillä olevissa yhdistetyissä asioissa C-584/10 P, C-593/10 P ja C-595/10 P, komissio ym. v. Kadi, Kadin nimi oli poistettu riidanalaisesta luettelosta oikeudenkäynnin aikana samoin kuin Danièle Boni-Claverien nimi unionin tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa C-480/11 P, Boni-Claverie v. neuvosto. Ks. myös asia C-417/11 P, neuvosto v. Bamba, tuomio 15.11.2012, jossa unionin tuomioistuin ei asian ratkaisun yhteydessä tehnyt päätelmiä Bamban oikeussuojan tarpeesta siihen nähden, että tämän nimi oli poistettu kyseisten rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevista henkilöistä tehdyistä luetteloista näiden luettelojen säännöllisen uudelleentarkastelun päätteeksi asian käsittelyn aikana (88 kohta).
(
6
)	EUVL L 14, s. 12, ja oikaisu EUVL 2011, L 36, s. 12.
(
7
)	Asia T-229/02, 46–51 kohta.
(
8
)	Määräyksessä täsmennetään, että päätös tehdään kyseisen työjärjestyksen 114 artiklan 3 kohdan (”jollei unionin yleinen tuomioistuin päätä toisin, hakemuksen jatkokäsittely on suullinen”) ja 4 kohdan (”unionin yleinen tuomioistuin ratkaisee hakemuksen julkisasiamiestä kuultuaan tai lykkää sen ratkaistavaksi lopullisen tuomion yhteydessä”) mukaisesti.
(
9
)	Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin viittasi asiaan C-362/05 P, Wunenburger v. komissio, tuomio 7.6.2007 (Kok., s. I-4333, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) sekä yhdistettyihin asioihin T-494/08-T-500/08 ja T-509/08, Ryanair v. komissio, tuomio 10.12.2010 (Kok., s. II-5723, 42 ja 43 kohta).
(
10
)	Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin viittasi asiaan T-451/04, Mediocurso v. komissio, määräys 28.3.2006 (26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) sekä em. asioihin SIR v. neuvosto (18 kohta) ja Petroci v. neuvosto (15 kohta).
(
11
)	Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin viittasi asiaan T-25/96, Arbeitsgemeinschaft Deutscher Luftfahrt-Unternehmen ja Hapag-Lloyd v. komissio, määräys 14.3.1997 (Kok., s. II-363, 16 kohta) sekä asiaan T-184/01, IMS Health v. komissio, määräys 10.3.2005 (Kok., s. II-817, 38 kohta).
(
12
)	Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin viittasi edellä mainittuun asiaan Arbeitsgemeinschaft Deutscher Luftfahrt-Unternehmen ja Hapag-Lloyd v. komissio (määräyksen 17 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
13
)	Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin viittaa yhdistettyihin asioihin T-481/93 ja T-484/93, Exporteurs in Levende Varkens ym. v. komissio, tuomio 13.12.1995 (Kok., s. II-2941, 46 kohta).
(
14
)	Ks. vastaavasti em. asian PKK v. neuvosto (tuomion 46–51 kohta) lisäksi asia T-228/02, Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran v. neuvosto, tuomio 12.12.2006 (Kok., s. II-4665, 35 kohta); asia T-327/03, Al-Aqsa v. neuvosto, tuomio 11.7.2007 (39 kohta) ja asia T-256/07, People’s Mojahedin Organization of Iran v. neuvosto, tuomio 23.10.2008 (Kok., s. II-3019, 48 kohta).
(
15
)	Yhdistetyt asiat C-399/06 P ja C-403/06 P (Kok., s. I-11393).
(
16
)	Asia C-123/92 (Kok., s. I-809).
(
17
)	Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin viittasi edellä mainitussa asiassa Wunenburger v. komissio annettuun tuomioon (50 kohta).
(
18
)	Ks. edellä alaviitteessä 17 mainittu tuomio (51 ja 52 kohta).
(
19
)	Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin viittaa asiaan 85/82, Schloh v. neuvosto, tuomio 30.6.1983 (Kok., s. 2105, 14 kohta).
(
20
)	Tätä vaatimusta tarkasteltiin valituksenalaisen määräyksen 42 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa.
(
21
)	Asia C-580/08 P, Srinivasan v. Euroopan oikeusasiamies, määräys 25.6.2009 (35 kohta); asia C-266/10 P, Seacid v. parlamentti ja neuvosto, määräys 22.10.2010 (11 kohta) ja asia C-426/10 P, Bell & Ross v. SMHV, tuomio 22.9.2011 (28 kohta, Kok., s. I-8849).
(
22
)	Ks. etenkin asia C-547/03 P, AIT v. komissio, tuomio 19.1.2006 (Kok., s. I-845, 35 kohta) sekä asia C-368/05 P, Polyelectrolyte Producers Group v. neuvosto ja komissio, määräys 8.12.2006 (46 kohta).
(
23
)	Ks. julkisasiamies Tesauron ratkaisuehdotus asiassa C-19/93 P, Rendo ym. v. komissio, tuomio 19.10.1995 (Kok., s. I-3319, ratkaisuehdotuksen 19 kohta).
(
24
)	Ks. valitusten osalta erityisesti em. asia Rendo ym. v. komissio (tuomion 13 kohta); em. asia Hassan ja Ayadi v. neuvosto ja komissio (tuomion 58 kohta) ja asia C-27/09 P, Ranska v. People’s Mojahedin Organization of Iran, tuomio 21.12.2011 (43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, Kok., s. I-13427).
(
25
)	Cassia, P., L’accès des personnes physiques ou morales au juge de la légalité des actes communautaires, Dalloz, 2002, s. 464.
(
26
)	Asia T-16/96, Cityflyer Express v. komissio, tuomio 30.4.1998 (Kok., s. II-757, 34 kohta).
(
27
)	Edellä alaviitteessä 25 mainittu teos Cassia, P., s. 464.
(
28
)	Tältä osin ks. Rideau, J., Jurisclasseur Europe, nide 330, 88 kohta.
(
29
)	Ks. etenkin asia T-6/95 R, Cantine dei colli Berici v. komissio, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin määräys 15.3.1995 (Kok., s. II-647, 29 kohta).
(
30
)	Ks. julkisasiamies Lenzin ratkaisuehdotus asiassa C-309/89, Codorniu v. neuvosto, tuomio 18.5.1994 (Kok., s. I-1853, Kok. Ep. XV, s. I-177, ratkaisuehdotuksen 9 kohta).
(
31
)	Wathelet, M., Contentieux européen, Larcier, 2010, s. 186.
(
32
)	Van Raepenbusch, S., ”L’intérêt à agir dans le contentieux communautaire”, Mélanges en hommage à Georges Vandersanden, Bruylant, 2008, s. 384.
(
33
)	Edellä alaviitteessä 32 mainittu teos, s. 385.
(
34
)	Edellä alaviitteessä 32 mainittu teos, s. 389 ja 390. Tekijä viittaa asiaan 15/67, Bauer v. komissio, tuomio 12.12.1967 (Kok., s. 511); yhdistettyihin asioihin T-285/02 ja T-395/02, Vega Rodríguez v. komissio, tuomio 9.11.2004 (Kok. H., s. I-A-333 ja II-1527, 25 kohta) sekä asiaan F-3/05, Schmit v. komissio, määräys 15.5.2006 (Kok. H., s. I-A-1-9 ja II-A-1-33, 40 kohta).
(
35
)	Sellaisten päätösten osalta, joissa todetaan, että yrityskeskittymä ei sovellu yhteismarkkinoille, ks. asia T-102/96, Gencor v. komissio, tuomio 25.3.1999 (Kok., s. II-753, 42 kohta) ja asia T-22/97, Kesko v. komissio, tuomio 15.12.1999 (Kok., s. II-3775, 57 kohta).
(
36
)	Asia T-28/02, First Data ym. v. komissio, määräys 17.10.2005 (Kok., s. II-4119, 36 kohta).
(
37
)	Tästä erosta ks. erityisesti em. asiat Exporteurs in Levende Varkens ym. v. komissio (tuomion 46 kohta) sekä Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran v. neuvosto (tuomion 35 kohta).
(
38
)	Unionin tuomioistuin on myöntänyt, että rajoittavilla toimenpiteillä on huomattava vaikutus niiden kohteena olevien henkilöiden oikeuksiin ja vapauksiin. Ks. erityisesti em. asia Hassan ja Ayadi v. neuvosto ja komissio (tuomion 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös asia C-229/05 P, PKK ja KNK v. neuvosto, tuomio 18.1.2007 (Kok., s. I-439, 110 kohta).
(
39
)	Em. asia Wunenburger v. komissio (tuomion 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
40
)	Ks. etenkin asia 53/85, AKZO Chemie ja AKZO Chemie UK v. komissio, tuomio 24.6.1986 (Kok., s. 1965, Kok. Ep. VIII, s. 675, 21 kohta); asia T-46/92, Scottish Football v. komissio, tuomio 9.11.1994 (Kok., s. II-1039, 14 kohta) ja asia T-121/08, PC-Ware Information Technologies v. komissio, tuomio 11.5.2010 (Kok., s. II-1541, 39 ja 40 kohta). Ks. valituksen osalta myös asia C-535/06 P, Moser Baer India v. neuvosto, tuomio 3.9.2009 (Kok., s. I-7051, 25 kohta).
(
41
)	Em. asia Wunenburger v. komissio (tuomion 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
42
)	Ks. analogisesti em. asia Wunenburger v. komissio (tuomion 52–59 kohta) sekä asia T-299/05, Shanghai Excell M&E Enterprise ja Shanghai Adeptech Precision v. neuvosto, tuomio 18.3.2009 (Kok., s. II-565, 48–52 kohta).
(
43
)	Ks. vastaavasti asia 92/78, Simmenthal v. komissio, tuomio 6.3.1979 (Kok., s. 777, 32 kohta).
(
44
)	Kantajan muusta kuin aineellisesta intressistä riita-asian ratkaisuun ks. etenkin asiat 155/78, M. v. komissio, tuomio 10.6.1980 (Kok., s. 1797, 6 kohta) ja C-198/07 P, Gordon v. komissio, tuomio 22.12.2008 (Kok., s. I-10701, 42–45 kohta) sekä viimeksi mainitussa asiassa esittämäni ratkaisuehdotuksen 49–53 kohta. Ks. myös asia T-131/99, Shaw ja Falla v. komissio, tuomio 21.3.2002 (Kok., s. II-2023, 36 kohta).
(
45
)	Ks. asia T-127/09, kanteen 99 kohta.
(
46
)	Koska menettelyn sääntöjenvastaisuus on voinut vaikuttaa riidanalaisen asetuksen laillisuuteen, valittajalla on siis oikeutettu intressi vedota siihen, että olennaisia menettelymääräyksiä on mahdollisesti jätetty noudattamatta (ks. asia C-304/89, Oliveira v. komissio, tuomio 7.5.1991, Kok., s. I-2283, 17 kohta).
(
47
)	Ks. etenkin asia 76/79, Könecke Fleischwarenfabrik v. komissio, tuomio 5.3.1980 (Kok., s. 665, 9 kohta); yhdistetyt asiat C-68/94 ja C-30/95, Ranska ym. v. komissio, tuomio 31.3.1998 (Kok., s. I-1375, 74 kohta); asia C-174/99 P, parlamentti v. Richard, tuomio 13.7.2000 (Kok., s. I-6189, 33 ja 34 kohta) ja asia C-59/06 P, Marcuccio v. komissio, tuomio 6.12.2007 (32 kohta). Ks. myös asia T-6/96, Contargyris v. neuvosto, määräys 29.5.1997 (Kok. H., s. I-A-119 ja II-357, 32 kohta) sekä em. asia Shanghai Excell M&E Enterprise ja Shanghai Adeptech Precision v. neuvosto (53 kohta).
(
48
)	Ks. etenkin tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 14 mainitut tuomiot sekä em. asiassa Hassan ja Ayadi v. neuvosto ja komissio annettu tuomio.