62004CC0353_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Tämän ennakkoratkaisumenettelyn taustalla on riita-asia, joka koskee kahden jäädytetyn kanaerän toimittamisesta maksettavaa vientitukea. Kyseisen jäsenvaltion tulliviranomaiset ottivat viennin johdosta näytteen ja varanäytteen, joita tutkittaessa löytyi rikkoutuneita luita, joissa ei ollut kudosta.
2. Bundesfinanzhof (Saksa) kysyy yhteisöjen tuomioistuimelta, sovelletaanko sääntöjä, jotka koskevat tämäntyyppisen tuotteen kaupan pitämistä yhteisössä, määritettäessä, olivatko riidanalaiset kanat laadultaan kunnollisia ja myyntikelpoisia ja saattoivatko ne siten oikeuttaa vientitukeen.
3. Jos tähän ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa tietää myös, mitä seurauksia on katsottava aiheutuvan siitä, että molemmista näytteistä tai vain toisesta löytyi virheellisiä tuotteita, kun näytteiden määrä ei mahdollista sen todentamista, ylittyivätkö sallitut poikkeamat, joita sovelletaan tämän tuotteen kaupan pitämiseen yhteisössä.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Vientituen myöntämistä koskevat säännöt
4. Vientituella pyritään korvaamaan tuotteen maailmanmarkkinahintojen ja yhteisön korkeampien hintojen välinen ero. Vientituki rahoitetaan yhteisön talousarviosta, tarkemmin sanottuna Euroopan maatalouden ohjaus‑ ja tukirahastosta (EMOTR).
5. Pääasian tosiseikkojen tapahtumisaikana vientitukijärjestelmä määriteltiin komission asetuksessa (ETY) N:o 3665/87.(2) Tämän asetuksen 2 osastossa, joka koskee ”[v]ienti[ä] kolmansiin maihin”, oleva Tukioikeus-niminen 1 luku sisältää säännökset, joihin tukioikeus perustuu. Tässä 1 luvussa olevassa 13 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tukea ei myönnetä tuotteille, jotka eivät ole laadultaan virheettömiä, [kunnollisia] ja myyntikelpoisia ja[, jos tuotteet] on tarkoitettu ihmisravinnoksi, kun niiden ominaisuudet tai kunto estävät niiden käytön tai rajoittavat huomattavasti niiden käyttöä tähän tarkoitukseen.” * (3)
6. Asetus N:o 3665/87 on pääasian tosiseikkojen tapahtumisajan jälkeen kumottu ja korvattu komission asetuksella (EY) N:o 800/1999.(4) Viimeksi mainitun asetuksen 21 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tukea ei myönnetä tuotteille, jotka eivät ole vienti-ilmoituksen vastaanottamispäivänä laadultaan virheettömiä, kunnollisia ja myyntikelpoisia.
Tuotteet täyttävät ensimmäisen alakohdan vaatimukset, kun niitä voidaan pitää kaupan yhteisön alueella tavanomaisissa olosuhteissa sellaisina kun ne on kuvattu tukihakemuksessa, ja jos tuotteet on tarkoitettu ihmisravinnoksi, niiden ominaisuudet tai kunto eivät estä niiden käyttöä tai rajoita huomattavasti niiden käyttöä tähän tarkoitukseen.
Tuotteiden osalta ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen vaatimusten noudattaminen on tarkastettava yhteisössä voimassa olevien vaatimusten tai käytäntöjen mukaisesti.
– – ”
7. Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa SEPA 26.5.2005 antamassaan tuomiossa(5) katsonut, että kun tässä 21 artiklassa säädetään, että tuotteet täyttävät virheetöntä, kunnollista ja myyntikelpoista laatua koskevan vaatimuksen, ”kun niitä voidaan pitää kaupan yhteisön alueella tavanomaisissa olosuhteissa”, siinä ei muuteta asetuksen N:o 3665/87 13 artiklalla luotua oikeudellista tilannetta vaan pysytetään se.(6)
B Vaatimukset, joita sovelletaan siipikarjanlihan kaupan pitämiseen yhteisössä
8. Neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 1906/90(7) vahvistetaan yleiset säännöt, joita sovelletaan siipikarjanlihan kaupan pitämiseen yhteisössä. Tämän asetuksen mukaisella ”siipikarjanlihan” käsitteellä on ymmärrettävä tarkoitettavan ihmisravinnoksi soveltuvaa siipikarjanlihaa.(8)
9. Tässä asetuksessa säädetään erityisesti, että siipikarjanliha on luokiteltava joko A- tai B‑luokkaan ruhon tai sen palojen rakenteen ja ulkonäön perusteella.
10. Lisäksi asetuksen 1 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa säädetään, että asetuksen säännökset eivät koske siipikarjanlihaa, joka on tarkoitettu vientiin yhteisön ulkopuolelle.
11. Asetuksen N:o 1906/90 soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt määritellään komission asetuksessa (ETY) N:o 1538/91.(9)
12. Tämän asetuksen 6 artiklan mukaan siipikarjan ruhojen ja palojen on täytettävä useita laatua koskevia vähimmäisvaatimuksia, jotta ne voidaan luokitella A‑ tai B‑luokkaan. Niiden on siten oltava esillepano huomioon ottaen kokonaisia, puhtaita ja vailla vieraita aineita, likaa ja verta, vailla vieraita hajuja, vailla näkyviä veritahroja, paitsi jos nämä ovat pieniä ja tuskin havaittavia, sekä vailla suuria ruhjeita. Niiden on myös oltava vailla esiin työntyviä katkenneita luita.(10)
13. Kun siipikarjanliha myydään eränä, jolla tarkoitetaan samasta teurastamosta tai leikkaamosta tulevaa saman lajin ja tyypin muodostamaa kokonaisuutta,(11) 6 artiklassa asetettuihin edellytyksiin sovelletaan sallittuja poikkeamia. Nämä esitetään asetuksen N:o 1538/91 7 artiklassa, jossa säädetään seuraavaa:
”1. Päätökset, jotka johtuvat 1, 2 ja 6 artiklan noudattamatta jättämisestä, voivat koskea ainoastaan tämän artiklan säännösten mukaisesti tarkastettua kokonaista erää.
– –
3. Seuraavan suuruinen näyte otetaan satunnaisesti kustakin 1 artiklassa mainitusta tuotteesta jokaisesta teurastamossa, leikkaamossa taikka tukku‑ tai vähittäismyyntivarastossa tarkastettavasta erästä, tai kun kyseessä on tuonti kolmansista maista, tulliselvityksen yhteydessä:
– – ”
14. Tämän artiklan 3 kohdassa olevassa taulukossa todetaan, minkä suuruinen näytteen on oltava suhteessa erän kokoon. Erästä, jossa on 100–500 yksikköä, on siten otettava näytteeksi 30 yksikköä. Erästä, jossa on 501–3 200 yksikköä, on otettava 50 yksikköä, ja jos erässä on enemmän kuin 3 200 yksikköä, näytteeksi on otettava 80 yksikköä.
15. Tässä taulukossa säädetään myös virheellisten yksikköjen sallitusta määrästä suhteessa näytteiden määrään. Jos erässä on 100–500 yksikköä, näytteeksi otetuista 30 yksiköstä virheellisiä saa olla yhteensä 5, joista 2 yksikköä saa olla asetuksen N:o 1538/91 6 artiklan 1 kohdassa asetettujen vaatimusten vastaisia. Jos erässä on 501–3 200 yksikköä, näytteeksi otetuista 50 yksiköstä virheellisiä saa olla yhteensä 7, joista 3 yksikköä saa olla edellä mainitun 6 artiklan vaatimusten vastaisia. Jos erässä on enemmän kuin 3 200 yksikköä, näytteeksi otetuista 80 yksiköstä virheellisiä saa olla yhteensä 10, joista 4 saa olla edellä mainitun 6 artiklan vaatimusten vastaisia.
16. Tämän asetuksen 7 artiklan 5 kohdan mukaan nämä sallitut poikkeamat ovat kaksinkertaisia, jos lihaerä kuuluu B-luokkaan.
17. Asetuksen 7 artiklan 6 kohdassa säädetään, että jos tarkastettavaa erää ei hyväksytä, valvovan toimielimen on kiellettävä sen kaupan pitäminen, tai jos erä tuodaan kolmansista maista, sen maahantuonti, kunnes osoitetaan, että se on saatettu vastaamaan 1 ja 6 artiklan säännöksiä.
C Valvontaa koskevat säännöt
18. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa neuvoston asetukseen (ETY) N:o 2913/92,(12) jolla säännellään kaikkea kauppaa yhteisön jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välillä. Tullikoodeksia sovelletaan siis vientiin, joka suuntautuu yhteisöstä kolmanteen maahan.
19. Tullikoodeksin 70 ja 71 artiklassa säädetään oikeudellisesta olettamasta, jonka nojalla tulosten, jotka saadaan tarkastettaessa osa tavaroista, katsotaan koskevan kaikkia tavaroita. Näissä artikloissa säädetään seuraavaa:
” 70 artikla
1. Jos tarkastetaan ainoastaan osa ilmoituksessa tarkoitetuista tavaroista, tarkastuksen tulokset koskevat kaikkia ilmoituksessa tarkoitettuja tavaroita.
Tavaranhaltija voi kuitenkin pyytää lisätarkastusta arvioidessaan, etteivät osittaisen tarkastuksen tulokset koske tarkastamatonta osaa ilmoituksessa tarkoitetuista tavaroista.
2. Jos ilmoituslomake koskee useampaa tavaralajia, kutakin tavaralajia koskevia tietoja pidetään 1 kohtaa sovellettaessa erillisenä ilmoituksena.
71 artikla
1. Ilmoituksen tutkimisessa saatavia tuloksia käytetään sovellettaessa sitä tullimenettelyä koskevia säännöksiä, johon tavarat asetetaan.
2. Jos ilmoitusta ei tarkasteta, 1 kohdassa tarkoitettuja säännöksiä sovelletaan ilmoituksessa annettujen tietojen perusteella.”
20. Yhteisön oikeudessa on myös erityissäännöksiä vientitukea saaviin maataloustuotteisiin viennin yhteydessä kohdistettavasta valvonnasta. Nämä säännökset sisältyvät yleisten puitteidensa osalta neuvoston asetukseen (ETY) N:o 386/90.(13) Tässä asetuksessa säädetään, että jäsenvaltioiden on suoritettava tavaroiden fyysinen tarkastus viennin tullimuodollisuuksia suoritettaessa ja ennen vientiluvan myöntämistä vienti-ilmoituksen tueksi esitettyjen asiakirjojen perusteella.(14) Fyysinen tarkastus on suoritettava pistotarkastuksin säännöllisesti ja ennakolta ilmoittamatta.(15)
21. Vientitukea mahdollisesti saavien tuotteiden fyysistä tarkastusta koskevista yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä säädetään komission asetuksessa (EY) N:o 2221/95.(16)
22. Tämän asetuksen 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. ”Fyysisellä tarkastuksella” tarkoitetaan asetuksen (ETY) N:o 386/90 2 artiklan a alakohdan mukaisesti sen todentamista, että vienti-ilmoitus, mukaan lukien sen tueksi esitetyt asiakirjat, ja tavara, sen [määrän], luonteen ja ominaisuuksien osalta, ovat yhdenmukaiset.
Liitteessä esitetyissä olosuhteissa on sovellettava siinä annettuja menetelmiä.
Vientitullipaikka valvoo asetuksen (ETY) N:o 3665/87 13 artiklan säännösten noudattamista.
– – ” * (17)
II Pääasian tosiseikat
23. Nowaco Germany (jäljempänä Nowaco) ilmoitti joulukuussa 1997 ja helmikuussa 1998 vientiin kaksi lähetystä, jotka sisälsivät jäädytettyjä kano ja ja joissa oli 2 647 ja 2 750 laatikkoa. Saksan toimivaltainen tarkastusviranomainen otti kummastakin lähetyksestä näytteen ja varanäytteen. Joulukuun 1997 lähetyksestä otettuja kahta näytettä tutkittaessa löytyi rikkoutuneita ja vailla kudosta olleita luita. Helmikuun 1998 lähetyksen osalta vain ensimmäisessä näytteessä löytyi vasemman siiven esiin työntyviä katkenneita luita, mutta toinen näyte oli virheetön.
24. Hauptzollamt katsoi, että vientitukea ei ollut maksettava kummastaan lähetyksestä.
25. Finanzgericht katsoi Nowacon tästä päätöksestä tekemän valituksen johdosta, että valittajalla oli oikeus saada puolet vientituesta helmikuun 1998 lähetyksen osalta, ja hylkäsi valituksen muilta osin.
26. Finanzgericht katsoi siten, ettei tavaroiden voitu katsoa olevan laadultaan virheettömiä, kunnollisia ja myyntikelpoisia, jos ne eivät täyttäneet asetuksessa N:o 1538/91 asetettuja vaatimuksia, jotka koskevat siipikarjanlihan kaupan pitämistä yhteisössä. Finanzgericht kuitenkin päätti, että Nowacolla oli oikeus saada puolet vientituesta helmikuun 1998 lähetyksen osalta, koska tullikoodeksin 70 artiklassa ilmaistun olettaman mukaan tämän lähetyksen oli katsottava muodostuvan 50-prosenttisesti laadultaan virheettömistä, kunnollisista ja myyntikelpoisista tuotteista.
27. Nowaco ja Hauptzollamt hakivat muutosta tähän tuomioon Revision-menettelyssä. Nowaco väittää, että sillä on oikeus täysimääräiseen vientitukeen sekä joulukuussa 1997 että helmikuussa 1998 ilmoitetuista jäädytettyjä kanoja sisältävistä lähetyksistä. Hauptzollamt puolestaan väittää, että tukea on maksettava vain helmikuun 1998 lähetyksen osalta ja vain 48,1 prosentin suuruisena sen mukaisesti, mikä oli ensimmäisen näytteen, jossa löytyi esiin työntyviä katkenneita luita, paino suhteessa virheettömän toisen näytteen painoon.
III Ennakkoratkaisukysymykset
28. Bundesfinanzhof on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat kysymykset:
”1) Voidaanko määritettäessä sitä, onko tavara, jolle haetaan vientitukea, laadultaan kunnollinen ja myyntikelpoinen, soveltaa siipikarjanlihan kaupan pitämisen vaatimuksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1906/90 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 5 päivänä kesäkuuta 1991 annettua komission asetusta (ETY) N:o 1538/91?
2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
a) Sovelletaanko yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 70 artiklaa määritettäessä, onko tavara, jolle haetaan vientitukea, laadultaan kunnollinen ja myyntikelpoinen?
b) Sovelletaanko asetuksen N:o 2913/92 70 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyä yhdenmukaisen laadun olettamaa myös tilanteessa, jossa tavarasta tutkitaan vain yksi näyte, kun sovellettavissa yhteisön oikeuden säännöksissä kuitenkin tietyssä määrin sallitaan tavarassa olevat virheet ja näin ollen edellytetään ja jopa nimenomaisesti säädetään, että tietylle vähimmäismäärälle näytteitä on tehtävä fyysinen tarkastus sen toteamiseksi, onko näitä sallittuja poikkeamia noudatettu?
3) Jos myös toisen kysymyksen a ja b alakohtaan vastataan myöntävästi:
Mikä vaikutus edellä mainitulla yhdenmukaisen laadun olettamalla on silloin, kun useista yhdellä tulli-ilmoituksella vientiin ilmoitetuista eristä otetaan useita näytteitä ja kun tarkastuksessa osoittautuu, että osa näytteistä on laadultaan kunnollisia ja myyntikelpoisia mutta toiset näytteet eivät ole?”
IV Tapauksen tarkastelu
A Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
29. Ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellään Bundesfinanzhof kysyy pääasiallisesti, onko asetuksen N:o 3665/87 13 artiklaa tulkittava siten, että siipikarjanlihan on vastattava asetuksen N:o 1538/91 6 ja 7 artiklassa säädettyjä laatuvaatimuksia ja sallittuja poikkeamia, jotta sen voitaisiin katsoa olevan tässä säännöksessä tarkoitetuin tavoin laadultaan kunnollista ja myyntikelpoista ja oikeuttavan vientitukeen.
30. Bundesfinanzhof toteaa ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa päätöksessään, että se esittää tämän kysymyksen yhtäältä sen vuoksi, että asetuksessa N:o 1538/91 määritellään asetuksen N:o 1906/90 soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja viimeksi mainitussa asetuksessa säädetään nimenomaisesti, ettei sitä sovelleta siipikarjanlihan vientiin yhteisön ulkopuolelle. Toisaalta asetuksen N:o 1538/91 siinä versiossa, jota sovelletaan nyt esillä olevaan asiaan, säädetään asetuksen 6 artiklassa asetettujen vaatimusten noudattamista koskevista sallituista poikkeamista vain ”valmispakkausten” osalta mutta ei sellaisten jäädytettyjen kanojen osalta, joita ei ole pakattu valmiiksi.
31. Kun otetaan huomioon yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa SEPA antamassa tuomiossa omaksuma kanta, katson, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava myöntävästi.
32. Yhteisöjen tuomioistuin on tässä tuomiossa nimittäin katsonut, että asetuksen N:o 3665/87 13 artiklaa oli tulkittava siten, että yhteisöstä kolmanteen maahan vietävän tuotteen voidaan katsoa olevan ”laadultaan virheetön, kunnollinen ja myyntikelpoinen” ja siten oikeuttavan vientitukeen vain, jos sitä voidaan pitää yhteisön alueella kaupan tavanomaisissa olosuhteissa.(18) Yhteisöjen tuomioistuin on tässä tuomiossa katsonut, että naudanlihan, jonka kaupan pitämiselle ihmisravinnoksi yhteisössä on asetettu tietty määrä rajoituksia erityisesti niin, että sitä saa myydä vain paikallisilla markkinoilla, ei voida katsoa olevan tässä 13 artiklassa tarkoitetuin tavoin laadultaan virheetöntä, kunnollista ja myyntikelpoista.(19)
33. Edellä mainitussa asiassa SEPA annetusta tuomiosta voidaan siis päätellä, että tuotteen voidaan katsoa olevan asetuksen N:o 3665/87 13 artiklassa tarkoitetuin tavoin laadultaan kunnollinen ja myyntikelpoinen vain, jos se täyttää laatuvaatimukset, jotka koskevat sen kaupan pitämistä ihmisravinnoksi yhteisössä.
34. Koska siipikarjanlihan kaupan pitämiseen ihmisravinnoksi yhteisössä sovellettiin pääasian tosiseikkojen tapahtumisaikaan asetuksessa N:o 1538/91 säädettyjä laatuvaatimuksia, näillä vaatimuksilla on siis merkitystä ratkaistaessa, oikeuttaako kolmanteen maahan suuntautuva siipikarjanlihaerän vienti tukeen.
35. Kun otetaan huomioon edellä mainitussa asiassa SEPA annetussa tuomiossa hyväksytty tulkinta, asetuksen N:o 1906/90 1 artiklan 3 kohtaa, jonka mukaan tätä asetusta ei sovelleta vientiin yhteisön ulkopuolelle, ei ole mielestäni ymmärrettävä niin, että se olisi esteenä tälle käsitykselle. Tätä säännöstä on tulkittava niin, että siipikarjanlihan vientiin yhteisön ulkopuolelle ei sovelleta kaikkia niitä asetuksessa N:o 1906/90 säädettyjä yleisiä sääntöjä, joilla säännellään tämän tuotteen kaupan pitämistä yhteisössä ja jotka koskevat kyseisen tuotteen luokittelua kahteen luokkaan ja merkinnöille asetettuja erityisvaatimuksia.
36. Tämän vain asetusta N:o 1906/90 koskevan säännöksen soveltamisalaa ei saa ulottaa koskemaan asetuksessa N:o 1538/91 säädettyjä laatuvaatimuksia. Näillä vaatimuksilla on siis merkitystä arvioitaessa, onko siipikarjanliha, jolle haetaan vientitukea, asetuksen N:o 3665/87 13 artiklassa tarkoitetuin tavoin laadultaan kunnollista ja myyntikelpoista.
37. Asetuksen N:o 1538/91 6 artiklan mukaan siipikarjan ruhojen ja palojen on täytettävä useita laatuvaatimuksia ja erityisesti oltava vailla esiin työntyviä katkenneita luita, jotta ne voisivat kuulua A‑ tai B‑luokkaan ja jotta niitä siten voitaisiin pitää yhteisössä kaupan ihmisravinnoksi. Tällaisten katkenneiden luiden esiintyminen ei kuitenkaan ole olennainen virhe, joka ehdottomasti estäisi pitämästä kyseistä ruhoa tai palaa kaupan yhteisössä.
38. Yhteisön lainsäätäjä on nimittäin säätänyt tämän asetuksen 7 artiklassa, ettei se, että siipikarjanlihaerässä on tuotteita, joissa on esiin työntyviä katkenneita luita, estä pitämästä tätä erää kaupan, jos virheellisten tuotteiden määrä ei ylitä ylärajaa, joka riippuu kyseisen erän koosta ja kyseessä olevasta luokasta. Erässä, jossa on 100–500 yksikköä, esiin työntyviä katkenneita luita saa siten olla 30 yksikön suuruisesta näytteestä enintään 2 yksikössä A-luokkaan kuuluvan erän osalta ja 4 yksikössä B-luokkaan kuuluvan erän osalta. Erässä, jossa on 501–3 200 yksikköä, tällaisia katkenneita luita saa olla 50 yksikön suuruisesta näytteestä enintään 3 yksikössä A-luokkaan kuuluvan erän osalta ja 6 yksikössä B-luokkaan kuuluvan erän osalta. Jos erässä on yli 3 200 yksikköä, 80 yksikön suuruisesta näytteestä saa olla asetuksen N:o 1538/91 6 artiklan 1 kohdan vaatimusten vastaisia yksikköjä enintään 4 A-luokkaan kuuluvan erän osalta ja 8 B-luokkaan kuuluvan erän osalta.
39. Asetuksen N:o 1538/91 7 artiklan 1 kohdassa säädetään lisäksi, että päätökset, jotka johtuvat tämän asetuksen 6 artiklassa säädettyjen laatuvaatimusten noudattamatta jättämisestä, voivat koskea ainoastaan 7 artiklan säännösten mukaisesti tarkastettua kokonaista erää. Siipikarjanlihaerän kaupan pitäminen yhteisössä voidaan siis kieltää vain, jos on otettu näyte, jossa on 7 artiklan vaatimusten mukainen määrä yksikköjä, ja todettu, että tässä näytteessä olevien virheellisten tuotteiden määrä ylittää tässä artiklassa säädetyt sallitut poikkeamat.
40. Tästä seuraa, että yhteisössä voidaan rajoituksetta pitää kaupan siipikarjalihaerää, jossa olevissa tuotteissa on esiin työntyviä katkenneita luita, kun näiden tuotteiden määrä näytteessä, jonka koosta säädetään asetuksessa N:o 1538/91, ei ylitä tässä asetuksessa säädettyä sallittua poikkeamaa.
41. Kun otetaan huomioon yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa SEPA antamassa tuomiossa hyväksymä kanta, tällaisten erien, joita voidaan siten pitää yhteisössä kaupan tavanomaisissa olosuhteissa, on katsottava olevan asetuksen N:o 3665/87 13 artiklassa tarkoitetuin tavoin laadultaan kunnollisia ja myyntikelpoisia ja oikeuttavan vientitukeen. Toisin sanoen viejäjäsenvaltion viranomaisten on arvioidessaan, onko siipikarjanlihaerän katsottava olevan tässä säännöksessä tarkoitetuin tavoin laadultaan kunnollinen ja myyntikelpoinen, tukeuduttava asetuksen N:o 1538/91 6 artiklassa ilmaistuihin laatuvaatimuksiin ja tämän asetuksen 7 artiklassa säädettyihin sallittuihin poikkeamiin.
42. Vientitukien myöntämistä koskevista säännöistä ei mielestäni ole löydettävissä mitään perustetta olla soveltamatta näitä sallittuja poikkeamia ja asettaa tämän yhteisön tuen myöntämiselle ankarampia edellytyksiä kuin ne, joilla säännellään kyseisten tuotteiden kaupan pitämistä koko yhteisössä.
43. Koska – kuten komissio toteaa kirjallisissa huomautuksissaan – vientituen määrä on kaiken lisäksi sama A-luokan ja B-luokan siipikarjanlihan osalta, katson, että tämä erottelu on jätettävä huomiotta, kun on kysymys vientituen myöntämisestä. Mielestäni siis riittää, että B-luokan tuotteille säädettyjä sallittuja poikkeamia ei ylitetä, jotta siipikarjanlihaerän vienti oikeuttaa vientitukeen. Tällaiset tuotteet, jotka täyttävät nämä vähimmäisvaatimukset, voivat nimittäin liikkua yhteisön alueella tavanomaisissa olosuhteissa.
44. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on vielä epävarma asetuksen N:o 1538/91 7 artiklassa säädettyjen sallittujen poikkeamien soveltamisesta, koska sallituista poikkeamista oli säädetty valmispakkausten osalta, mutta nyt esillä olevassa asiassa ei ole kysymys valmiiksi pakatusta lihasta eli kuluttajalle tarkoitetusta lihasta.
45. Vaikka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tulkinta, jonka mukaan asetuksessa N:o 1538/91 esitetyt sallitut poikkeamat on säädetty valmispakkauksia varten, on pakko hyväksyä, yhdyn myös tämän tuomioistuimen käsitykseen, jonka mukaan näitä sallittuja poikkeamia on sovellettava analogisesti myös muihin kuin valmiiksi pakattuihin tuotteisiin.
46. Asetuksen N:o 1906/90 2 artiklan 4 kohdassa olevasta määritelmästä nimittäin ilmenee, että valmiiksi pakattua lihaa on neuvoston direktiivin 79/112/ETY(20) 1 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti pakattu liha. Viimeksi mainitussa säännöksessä olevan määritelmän mukaan valmiiksi pakatulla elintarvikkeella tarkoitetaan kuluttajalle ja suurtalouksille sellaisenaan tarkoitettua kokonaisuutta. Jos tällaisista sallituista poikkeamista on säädetty silloin, kun tuote on tarkoitettu ostajille, jotka tarvitsevat eniten suojelua, on näin ollen loogista, että sallittuja poikkeamia sovelletaan myös silloin, kun sama tuote on tarkoitus myydä välikäsille.
47. Kaikki nämä seikat huomioon ottaen ehdotan, että ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan niin, että asetuksen N:o 3665/87 13 artiklaa on tulkittava siten, että siipikarjanlihan on vastattava asetuksen N:o 1538/91 6 ja 7 artiklassa säädettyjä laatuvaatimuksia ja sallittuja poikkeamia, jotta sen voitaisiin katsoa olevan asetuksen N:o 3665/87 13 artiklassa tarkoitetuin tavoin laadultaan kunnollista ja myyntikelpoista ja oikeuttavan vientitukeen.
B Toisen ennakkoratkaisukysymyksen a alakohta
48. Toisen ennakkoratkaisukysymyksensä a alakohdassa Bundesfinanzhof kysyy, sovelletaanko tullikoodeksin 70 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyä yhdenmukaisen laadun olettamaa määritettäessä, onko tavaran, jolle haetaan vientitukea, katsottava olevan laadultaan kunnollinen ja myyntikelpoinen.
49. Kuten edellä on todettu, tämän säännöksen mukaan siinä tapauksessa, että ainoastaan osa ilmoituksessa tarkoitetuista tavaroista tarkastetaan, tarkastuksen tulosten katsotaan koskevan kaikkia ilmoituksessa tarkoitettuja tavaroita.
50. Mielestäni myös tähän kysymykseen on vastattava myöntävästi. Tullikoodeksia nimittäin sovelletaan 1 artiklansa mukaan yhteisön ja kolmansien maiden väliseen kauppaan, ja kuten vientitukea saavien maataloustuotteiden fyysistä tarkastusta koskevat yksityiskohtaiset käytännön säännöt sisältävän asetuksen N:o 2221/95 kahdeksannessa perustelukappaleessa vahvistetaan, tullikoodeksi kattaa erityisesti tällaisiin tukiin oikeuttavien maataloustuotteiden viennin.
51. Sen – ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen mukaan tämän ennakkoratkaisukysymyksen esittämiseen johtaneen – seikan, että viejä ei ole velvollinen esittämään tietoja kyseisten tuotteiden kunnollisuudesta ja myyntikelpoisuudesta vienti-ilmoituksessa, jonka perusteella näiden tuotteiden fyysinen tarkastus suoritetaan, ei pidä johtaa vastakkaiseen ratkaisuun.
52. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on äskettäin todennut asiassa Fleisch-Winter 1.12.2005 antamassaan tuomiossa,(21) se, että viety tuote on laadultaan virheetön, kunnollinen ja myyntikelpoinen, on edellytys vientituen myöntämiselle, ja kun viejä ilmoittaa tavaran menettelyssä, jossa tämä yhteisön tuki saadaan, hän antaa ymmärtää, että kyseinen tavara todellakin täyttää tämän edellytyksen.(22)
53. Vietyjen tuotteiden fyysisessä tarkastuksessa ei siis pyritä pelkästään todentamaan, että ne vastaavat vienti-ilmoituksessa olevaa kuvausta. Siinä on todennettava myös, että tuotteet ovat laadultaan virheettömiä, kunnollisia ja myyntikelpoisia, kuten asetuksessa N:o 2221/95 vahvistetaan nimenomaisesti, sillä sen 5 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetään, että vientitullipaikka valvoo asetuksen N:o 3665/87 13 artiklan säännösten noudattamista.
54. Tullikoodeksin 70 artiklassa ilmaistua olettamaa on siis todellakin sovellettava, kun on arvioitava, onko kyseessä oleva tavara laadultaan kunnollinen ja myyntikelpoinen. Tämä käsitys vastaa yhteisön tullilainsäädännölle asetettua kaksiosaista tavoitetta, sillä tällä lainsäädännöllä pyritään yhtäältä varmistamaan, että vientitukea myönnetään vain tuotteille, jotka täyttävät yhteisön säännöstössä säädetyt laatuvaatimukset, ja toisaalta takaamaan nopeat ja tehokkaat menettelyt. Viimeksi mainitun tavoitteen saavuttaminen vaarantuisi, jos viejäjäsenvaltion tullitoimipaikka joutuisi sen arvioimiseksi, ovatko kyseessä olevat tavarat todellakin laadultaan kunnollisia ja myyntikelpoisia, tarkastamaan koko erän, josta on tehty yksi ilmoitus.
55. Ehdotan näin ollen, että toisen ennakkoratkaisukysymyksen a alakohtaan vastataan siten, että tullikoodeksin 70 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyä yhdenmukaisen laadun olettamaa sovelletaan, kun on määritettävä, onko tavaran, jolle haetaan vientitukea, katsottava olevan asetuksen N:o 3665/87 13 artiklassa tarkoitetuin tavoin laadultaan kunnollinen ja myyntikelpoinen.
C Toisen ennakkoratkaisukysymyksen b alakohta
56. Toisen ennakkoratkaisukysymyksensä b alakohdalla Bundesfinanzhof kysyy pääasiallisesti, sovelletaanko asetuksen N:o 2913/92 70 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyä yhdenmukaisen laadun olettamaa, kun voimassa olevissa yhteisön säännöksissä säädetään sallittu poikkeama sen osalta, kuinka paljon virheellisiä tuotteita saa olla, ja kun vientiin tarkoitettujen tuotteiden fyysisen tarkastuksen yhteydessä tarkastettavaksi otettujen yksikköjen määrä alittaa sen yksikköjen vähimmäismäärän, joka on näissä säännöksissä säädetty sen toteamista varten, onko tätä sallittua poikkeamaa noudatettu.
57. Bundesfinanzhof toteaa esittävänsä tämän kysymyksen sen vuoksi, että tullihallinto ei ollut kummankaan riidanalaisen lähetyksen osalta ottanut tarkastettavaksi riittävää määrää yksikköjä, jotta olisi voitu määrittää, onko sallittu poikkeama, joka on asetuksen N:o 1538/91 7 artiklassa säädetty sellaisten tuotteiden määrälle, joissa on esiin työntyviä katkenneita luita, ylittynyt.
58. Mielestäni tullikoodeksin 70 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa ilmaistua olettamaa ei voida soveltaa tällaisessa tapauksessa.
59. Edellä on nimittäin todettu, että viejäjäsenvaltion viranomaisten on arvioidessaan, onko siipikarjanlihan, jolle haetaan vientitukea, katsottava olevan asetuksen N:o 3665/87 13 artiklassa tarkoitetuin tavoin laadultaan kunnollista ja myyntikelpoista, tukeuduttava sekä asetuksen N:o 1538/91 6 artiklassa ilmaistuihin laatuvaatimuksiin että tämän asetuksen 7 artiklassa säädettyihin sallittuihin poikkeamiin. Nämä poikkeamat on määritelty suhteessa erän kokoon ja näytteen kokoon.
60. Ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen annettavaa vastausta koskevan analyysin yhteydessä on päätelty, että siipikarjanlihan voidaan katsoa olevan laadultaan kunnollista ja myyntikelpoista ja oikeuttavan vientitukeen sillä edellytyksellä, että ruhoja tai paloja, joissa on esiin työntyviä katkenneita luita, on 100–500 yksikön erässä enintään 4 yksikössä 30 yksikön suuruisesta näytteestä, 501–3 200 yksikön erässä enintään 6 yksikössä 50 yksikön suuruisesta näytteestä ja yli 3 200 yksikön erässä enintään 8 yksikössä 80 yksikön suuruisesta näytteestä.
61. Sen selvittäminen, onko näitä sallittuja poikkeamia noudatettu, edellyttää näin ollen, että viejäjäsenvaltion tulliviranomaiset ottavat vientiin tarkoitettujen tuotteiden fyysisen tarkastuksen yhteydessä tarkastettavaksi sellaisen määrän yksikköjä, joka vastaa asetuksen N:o 1538/91 7 artiklan vaatimuksia. Jotta tullikoodeksin 70 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyä yhdenmukaisen laadun olettamaa voitaisiin soveltaa määritettäessä, onko kolmanteen maahan vietäväksi tarkoitettu siipikarjanliha todellakin laadultaan kunnollista ja myyntikelpoista, fyysisessä tarkastuksessa otetun näytteen on näin ollen vastattava asetuksen N:o 1538/91 7 artiklan vaatimuksia eli siinä on oltava 30, 50 tai 80 yksikköä siitä riippuen, onko tarkastettavassa erässä 100–500 yksikköä, 501–3 200 yksikköä vai yli 3 200 yksikköä.
62. Ehdotan siis, että toisen ennakkoratkaisukysymyksen b alakohtaan vastataan siten, että asetuksen N:o 2913/92 70 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyä yhdenmukaisen laadun olettamaa ei sovelleta, kun sovellettavissa yhteisön säännöksissä säädetään sallittu poikkeama sen osalta, kuinka paljon virheellisiä tuotteita saa olla, ja kun vientiin tarkoitettujen tuotteiden fyysisen tarkastuksen yhteydessä tarkastettavaksi otettujen yksikköjen määrä alittaa sen yksikköjen vähimmäismäärän, joka on näissä säännöksissä säädetty sen toteamista varten, onko tätä sallittua poikkeamaa noudatettu.
D Kolmas ennakkoratkaisukysymys
63. Muistutan, että siltä varalta, että myös toisen kysymyksen a ja b alakohtaan on vastattava myöntävästi, Bundesfinanzhof kysyy, mikä vaikutus edellä mainitulla yhdenmukaisen laadun olettamalla on silloin, kun useista yhdellä tulli-ilmoituksella vientiin ilmoitetuista eristä otetaan useita näytteitä ja kun tarkastuksessa osoittautuu, että osa näytteistä on laadultaan kunnollisia ja myyntikelpoisia mutta toiset näytteet eivät ole.
64. Vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt tämän kysymyksen vain siltä varalta, että toisen ennakkoratkaisukysymyksen a ja b alakohtaan vastataan myöntävästi, kysymys on tarpeen pääasian ratkaisemiseksi siinäkin tapauksessa, että yhteisöjen tuomioistuin edellä ehdotetun mukaisesti päättää vastata toisen kysymyksen b alakohtaan kieltävästi. Tämän vuoksi kehotan yhteisöjen tuomioistuinta vastaamaan kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen.
65. Pääasian olosuhteet huomioon ottaen ehdotan myös, ettei yhteisöjen tuomioistuin rajoittaisi tämän kysymyksen tutkimista vain siihen tilanteeseen, että otettujen näytteiden fyysinen tarkastus on johtanut ristiriitaisiin tuloksiin, kuten on tapahtunut helmikuun 1998 lähetyksen osalta. Ehdotan, että viimeinen kysymys ymmärrettäisiin siten, että sillä pyritään selvittämään, mitä viejäjäsenvaltion tulliviranomaisten on pääteltävä, kun vientiin tarkoitettujen tuotteiden fyysisen tarkastuksen yhteydessä tarkastettavaksi otettujen yksikköjen määrä alittaa sen yksikköjen määrän, joka on sovellettavassa yhteisön lainsäädännössä vahvistettu sen toteamista varten, onko tässä lainsäädännössä säädettyä sallittua poikkeamaa noudatettu, ja kun näitä yksikköjä tutkittaessa on ilmennyt, että ne eivät – kokonaan tai vain osittain – olleet tämän lainsäädännön mukaisia.
66. Nyt esillä olevassa asiassa Finanzgericht on jäädytettyjä kanoja sisältäneistä joulukuun 1997 ja helmikuun 1998 lähetyksistä otettujen näytteiden tulokset huomioon ottaen päättänyt, että joulukuun 1997 lähetyksestä ei ollut maksettava lainkaan vientitukea, koska molemmissa näytteissä oli ollut esiin työntyviä katkenneita luita, ja että helmikuun 1998 lähetyksestä oli maksettava puolet tuesta, koska vain toisessa näytteessä oli virheellisiä tuotteita.
67. Hauptzollamt on vaatinut Bundesfinanzhofissa, että tämä päätös on pysytettävä joulukuun 1997 lähetyksen osalta ja että helmikuun 1998 lähetyksen osalta vientituki on myönnettävä 48,1 prosentin suuruisena eli virheettömän näytteen painon ja esiin työntyviä katkenneita luita sisältävän toisen näytteen painon suhteessa.
68. Katson ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tavoin, että näitä ratkaisuja ei voida sen enempää joulukuun 1997 lähetyksen osalta kuin helmikuun 1998 lähetyksenkään osalta hyväksyä pelkästään otettujen näytteiden tarkastuksessa saatujen tulosten perusteella.
69. On nimittäin todettu, että jos otetut näytteet eivät sisällä asetuksen N:o 1538/91 7 artiklan vaatimusten mukaista määrää yksikköjä, tullikoodeksin 70 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyä yhdenmukaisen laadun olettamaa ei voida soveltaa. Nyt esillä olevassa asiassa otettujen näytteiden tarkastuksen tuloksia ei siis voida ulottaa koskemaan kaikkia tuotteita, joita kummankin lähetyksen osalta tehdyssä ilmoituksessa tarkoitetaan.
70. Ratkaistaessa, mitä näiden näytteiden tarkastuksen tuloksista on nyt esillä olevassa asiassa katsottava seuraavan, on mielestäni pidettävä lähtökohtana asetuksen N:o 3665/87 13 artiklaa, jonka mukaan tukea ei myönnetä tuotteille, jotka eivät ole laadultaan virheettömiä, kunnollisia ja myyntikelpoisia.
71. Kun tämä vaatimus otetaan huomioon, pelkästään se seikka, että näytteet on nyt esillä olevassa asiassa otettu asetuksen N:o 1538/91 7 artiklan vaatimusten vastaisesti, ei mielestäni riitä antamaan viejälle oikeutta kyseisiin tukiin. Se, että näitä näytteitä tarkastettaessa on löytynyt virheellisiä tuotteita, herättää epäilyn siitä, vastaavatko viedyt tuotteet asetuksen N:o 3665/87 13 artiklassa ilmaistuja vaatimuksia.
72. Koska ei ole yhteistä sääntöä, jolla säänneltäisiin tällaista tapausta, ja koska EY 10 artiklan mukaan kunkin jäsenvaltion asiana on varmistaa yhteisön säännöstöjen täytäntöönpano omalla alueellaan erityisesti yhteisen maatalouspolitiikan osalta,(23) kansallisten viranomaisten – tuomioistuimet mukaan lukien – kuuluu tutkia kansallisen oikeuden sääntöjen mukaisesti, ettei virheellisten tuotteiden lukumäärä kyseisessä lähetyksessä ylitä sovellettavassa oikeudessa säädettyjä sallittuja poikkeamia. Viejäjäsenvaltion tulliviranomaisille on siis voitava antaa toimivalta todistaa muilla keinoilla kuin sovellettavan yhteisön säännöstön vaatimusten vastaisesti otetuilla näytteillä, että tässä säännöstössä säädetyt sallitut poikkeamat ovat ylittyneet.
73. Jos tätä näyttöä ei kuitenkaan voida esittää, katson, että viejältä ei loppujen lopuksi pidä evätä vientitukea sellaisten näytteiden perusteella, joilla ei voida todentaa, että sovellettavassa yhteisön säännöstössä säädetyt sallitut poikkeamat ovat ylittyneet. Asiassa Derudder 4.3.2004 annetussa tuomiossa(24) hyväksyttyä ratkaisua ei siis mielestäni pidä soveltaa tällaisessa tapauksessa.
74. Tässä tuomiossa yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä oli tapaus, jossa tavaranhaltija oli riitauttanut lisämaksupäätöksen, jonka jäsenvaltion tulliviranomaiset olivat osoittaneet sille yhteisöön suuntautuneesta riisintuonnista, ja se vetosi erityisesti siihen, että näiden viranomaisten tavarasta ottamat näytteet eivät olleet edustavia.(25) Asiassa oli kysymys siitä, onko yhteisön säännöstöä tulkittava niin, että tavaranhaltija tai tämän edustaja, joka on osallistunut tulliviranomaisten näytteenottoon maahantuoduista tavaroista kiistämättä näytteen edustavuutta, voi vapaasti kiistää näytteen edustavuuden, mikäli nämä viranomaiset vaativat sitä maksamaan maahantuonnista lisämaksua näytteestä tehdyn analyysin nojalla.
75. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että tavaranhaltijalla tai tämän edustajalla on tällaisessa tapauksessa oikeus kiistää näytteen edustavuus. Yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin rajoitti tämän oikeuden käyttämistä. Se nimittäin totesi, että oikeuden käyttäminen edellyttää, ettei kyseessä olevia tavaroita ole luovutettu tai, jos ne on luovutettu, ettei niitä ole millään tavoin muutettu, minkä toteen näyttäminen kuuluu tavaranhaltijalle.(26)
76. Tästä seuraa, että jos mikään näistä edellytyksistä ei täyty, tavaranhaltija joutuu kärsimään seuraukset siitä, että otettua näytettä analysoitaessa on ilmennyt, että näytteeseen sisältynyt tavara ei vastannut ilmoituksessa mainittua tavaraa.
77. Käsitykseni mukaan tätä ratkaisua ei voida soveltaa silloin, kun sovellettavassa yhteisön säännöstössä säädetään nimenomaisesti virheellisten tuotteiden lukumäärää koskevista sallituista poikkeamista ja määritetään tarkasti, minkä suuruinen näyte kyseessä olevan tavaran fyysisessä tarkastuksessa on otettava, jotta voitaisiin todentaa, etteivät nämä sallitut poikkeamat ole ylittyneet. Tällaisessa tapauksessa on mielestäni perusteltua pitää lähtökohtana, että asianomaisten tulliviranomaisten kuuluu tuntea sovellettava yhteisön oikeus ja varmistaa sen täytäntöönpano. Tämä käsitys voi saada tukea asetuksen N:o 2221/95 5 artiklan 1 kohdan kolmannesta alakohdasta, jossa – kuten edellä on todettu – säädetään, että viejäjäsenvaltion tullitoimipaikka valvoo asetuksen N:o 3665/87 13 artiklan säännösten noudattamista.
78. Sen todentaminen, että näitä sallittuja poikkeamia on noudatettu, edellyttää näin ollen, että tulliviranomaiset ottavat siipikarjanlihan kaupan pitämiseen sovellettavan yhteisön säännöstön vaatimusten mukaisen näytteen eli näytteen, jossa on 30, 50 tai 80 yksikköä siitä riippuen, kuinka monta yksikköä viedyssä erässä on. Sen salliminen, että nämä viranomaiset voivat ottaa tarkastettavaksi vähemmän yksiköitä, kuin mitä on säädetty, heikentäisi viedyn tavaran fyysisen tarkastuksen tehokkuutta merkittävästi, koska virheellisten tuotteiden löytymisen todennäköisyys kasvaa tarkastettavaksi otettujen yksikköjen määrän kasvaessa. Tällainen fyysinen tarkastus, jossa tutkitaan säädettyä määrää vähemmän yksikköjä, voisi siten johtaa siihen, että tukea myönnetään erille, jotka eivät täytä asetettuja laatuvaatimuksia.
79. Samoin se, että nyt esillä olevassa asiassa katsottaisiin pelkästään sellaisten näytteiden perusteella, jotka on otettu asetuksen N:o 1538/91 7 artiklan vaatimusten vastaisesti, että joulukuun 1997 ja helmikuun 1998 lähetykset eivät ole laadultaan kunnollisia ja myyntikelpoisia, merkitsisi, että kansalliset viranomaiset saavat rikkoa tätä säännöstöä ja evätä taloudellisilta toimijoilta oikeuksia, joita yhteisön lainsäätäjä on aikonut antaa näille.
80. Mielestäni tämä käsitys ei ole ristiriidassa edellä mainitussa asiassa Fleisch-Winter äskettäin annetussa tuomiossa hyväksytyn ratkaisun kanssa. Tässä tuomiossa kyseessä ollut pääasian oikeudenkäynti koski vientitukia, joita vaadittiin sellaisten naudanlihaerien viennistä kolmanteen maahan, joiden osalta viejäjäsenvaltion tulliviranomaisten suorittama tutkimus oli osoittanut, että ne saattoivat olla peräisin Yhdistyneestä kuningaskunnasta ja siten kuulua sen kiellon alaisuuteen, joka koski toimituksia tämän jäsenvaltion ulkopuolelle ja joka oli asetettu nautaeläimen spongiformisen enkefalopatian torjunnan yhteydessä.
81. Kysymys oli siitä, onko asetuksen N:o 3665/87 13 artiklaa tulkittava siten, että siinä vaaditaan, että viejän on osoitettava vientituen myöntämistä varten, ettei viety tuote ole peräisin jäsenvaltiosta, josta vienti on kiellettyä, jos kansallisilla viranomaisilla on tietoja, joiden mukaan tuotteeseen kohdistuu vientikielto. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että jos näillä kansallisilla viranomaisilla on tällaisia tietoja, viejän on osoitettava, että kyseinen tuote on peräisin jäsenvaltiosta, josta vienti ei ole kiellettyä.(27)
82. Jos tavaran alkuperästä on epäilyjä, viejän on siis osoitettava, ettei tavara ole peräisin jäsenvaltiosta, josta peräisin olevat toimitukset toiseen jäsenvaltioon ovat kiellettyjä. Huomautan kuitenkin, että yhteisöjen tuomioistuin on tähän ratkaisuun päätyäkseen todennut, että kyseisen tuotteen alkuperää voidaan pitää oikeudellisena ominaisuutena, jota ei voida todentaa siinä fyysisessä tarkastuksessa, joka tulliviranomaisten on suoritettava asetuksen N:o 386/90 ja asetuksen N:o 2221/95 5 artiklan nojalla.(28)
83. Tämä ero, jonka yhteisöjen tuomioistuin on tehnyt tuotteen alkuperän ja sen sellaisten muiden omaisuuksien välillä, jotka voidaan todentaa tuotteen fyysisessä tarkastuksessa, saa ajattelemaan, että alkuperän osalta hyväksyttyä ratkaisua ei voida soveltaa näihin muihin ominaisuuksiin. Katson tämän perusteella, että edellä mainitussa asiassa Fleisch-Winter hyväksyttyä ratkaisua ei voida soveltaa, kun epäily kohdistuu siihen, onko asetuksen N:o 1538/91 6 artiklassa asetettuja laatuvaatimuksia noudatettu, erityisesti vaatimusta, jonka mukaan siipikarjan ruhoissa ja paloissa ei saa olla esiin työntyviä katkenneita luita.
84. Edellä todetun perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti: Kun tuotteiden, joista on tehty yksi ilmoitus, fyysisessä tarkastuksessa otettuja näytteitä tutkittaessa on löytynyt tuotteita, jotka eivät ole sovellettavan yhteisön lainsäädännön mukaisia, mutta tarkastettavaksi otettujen yksikköjen määrä alittaa sen yksikköjen määrän, joka on vahvistettu sen toteamista varten, onko tässä lainsäädännössä säädettyjä sallittuja poikkeamia noudatettu, kansallisten viranomaisten on tutkittava kansallisen oikeuden sääntöjen mukaisesti, ettei virheellisten tuotteiden lukumäärä kyseisessä lähetyksessä ylitä näitä sallittuja poikkeamia. Jollei näyttöä sallittujen poikkeamien ylittymisestä kuitenkaan esitetä, viejältä ei saa evätä vientitukea.
V Ratkaisuehdotus
85. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että Bundesfinanzhofin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin vastataan seuraavasti:
1) Maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27 päivänä marraskuuta 1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87 13 artiklaa on tulkittava siten, että siipikarjanlihan on vastattava siipikarjanlihan kaupan pitämisen vaatimuksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1906/90 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 5 päivänä kesäkuuta 1991 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1538/91, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 4.6.1996 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1000/96, 6 ja 7 artiklassa säädettyjä laatuvaatimuksia ja sallittuja poikkeamia, jotta sen voitaisiin katsoa olevan asetuksen N:o 3665/87 13 artiklassa tarkoitetuin tavoin laadultaan kunnollista ja myyntikelpoista ja oikeuttavan vientitukeen.
2) Yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 70 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyä yhdenmukaisen laadun olettamaa sovelletaan, kun on määritettävä, onko tavaran, jolle haetaan vientitukea, katsottava olevan asetuksen N:o 3665/87 13 artiklassa tarkoitetuin tavoin laadultaan kunnollinen ja myyntikelpoinen.
3) Tätä olettamaa ei sovelleta, kun sovellettavissa yhteisön säännöksissä säädetään sallittu poikkeama sen osalta, kuinka paljon virheellisiä tuotteita saa olla, ja kun vientiin tarkoitettujen tuotteiden fyysisen tarkastuksen yhteydessä tarkastettavaksi otettujen yksikköjen määrä alittaa sen yksikköjen vähimmäismäärän, joka on näissä säännöksissä säädetty sen toteamista varten, onko tätä sallittua poikkeamaa noudatettu.
4) Kun tuotteiden, joista on tehty yksi ilmoitus, fyysisessä tarkastuksessa otettuja näytteitä tutkittaessa on löytynyt tuotteita, jotka eivät ole sovellettavan yhteisön lainsäädännön mukaisia, mutta tarkastettavaksi otettujen yksikköjen määrä alittaa sen yksikköjen määrän, joka on vahvistettu sen toteamista varten, onko tässä lainsäädännössä säädettyjä sallittuja poikkeamia noudatettu, kansallisten viranomaisten on tutkittava kansallisen oikeuden sääntöjen mukaisesti, ettei virheellisten tuotteiden lukumäärä kyseisessä lähetyksessä ylitä näitä sallittuja poikkeamia. Jollei näyttöä sallittujen poikkeamien ylittymisestä kuitenkaan esitetä, viejältä ei saa evätä vientitukea.
(1) .
(2)  –	Maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27 päivänä marraskuuta 1987 annettu asetus (EYVL L 351, s. 1).
(3) * 	Lainausta on korjattu yhteisöjen tuomioistuimessa, koska asetuksen suomenkielinen versio on epätarkka.
(4)  –	Maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 15 päivänä huhtikuuta 1999 annettu asetus (EYVL L 102, s. 11).
(5)  –	Asia C‑409/03, SEPA, tuomio 26.5.2005 (Kok. 2005, s. I‑4321).
(6)  –	Edellisessä alaviitteessä mainittu asia, tuomion 27 kohta.
(7)  –	Tietyistä siipikarjan kaupan pitämisen vaatimuksista 26 päivänä kesäkuuta 1990 annettu asetus (EYVL L 173, s. 1).
(8)  –	Asetuksen N:o 1906/90 2 artiklan 1 kohta. Terveystarkastustoimenpiteet, joilla pyritään takaamaan, että tuore siipikarjanliha soveltuu ihmisravinnoksi, on yhdenmukaistettu terveyttä koskevista ongelmista tuoreen siipikarjanlihan kaupassa 15 päivänä helmikuuta 1971 annetulla neuvoston direktiivillä 71/118/ETY (EYVL L 55, s. 23).
(9)  –	Asetuksen N:o 1906/90 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 5.6.1991 annettu asetus (EYVL L 143, s. 11), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 4.6.1996 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1000/96 (EYVL L 134, s. 9; jäljempänä asetus N:o 1538/91).
(10)  –	Asetuksen N:o 1538/91 6 artiklan 1 kohdan viides luetelmakohta.
(11)  –	Erän käsite määritellään asetuksen N:o 1538/91 1 a artiklassa.
(12)  –	Yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annettu asetus (EYVL L 302, s. 1; jäljempänä tullikoodeksi).
(13)  –	Tukea tai muita taloudellisia suorituksia saavien maataloustuotteiden viennin yhteydessä suoritettavasta valvonnasta 12 päivänä helmikuuta 1990 annettu asetus (EYVL L 42, s. 6).
(14)  –	Asetuksen N:o 386/90 2 artiklan a alakohta.
(15)  –	Asetuksen N:o 386/90 3 artiklan 1 kohdan a alakohta.
(16)  –	Asetuksen N:o 386/90 yksityiskohtaisista soveltamissäännöistä tukea saavien maataloustuotteiden viennin yhteydessä tehtävästä fyysisestä tarkastuksesta 20 päivänä syyskuuta 1995 annettu asetus (EYVL L 224, s. 13), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 26.6.1997 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1167/97 (EYVL L 169, s. 12; jäljempänä asetus N:o 2221/95).
(17) * 	Lainausta on korjattu yhteisöjen tuomioistuimessa, koska asetuksen suomenkielinen versio on virheellinen.
(18)  –	Em. asia SEPA, tuomion 22–32 kohta.
(19)  –	Em. asia SEPA, tuomion 32 kohta.
(20)  –	Kuluttajalle myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 18 päivänä joulukuuta 1978 annettu direktiivi (EYVL 1979, L 33, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 14.6.1989 annetulla neuvoston direktiivillä 89/395/ETY (EYVL L 186, s. 17).
(21)  –	Asia C‑309/04, Fleisch-Winter, tuomio 1.12.2005 (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(22)  –	Tuomion 28 ja 32 kohta.
(23)  –	Yhdistetyt asiat 205/82–215/82, Deutsche Milchkontor ym., tuomio 21.9.1983 (Kok. 1983, s. 2633, Kok. Ep. VII, s. 229, 17 kohta).
(24)  –	Asia C‑290/01, Derudder, tuomio 4.3.2004 (Kok. 2004, s. I‑2041).
(25)  –	Asian taustalla oli sellaisen riisierän tuonti yhteisöön, jonka oli ilmoitettu olevan ”rikkoutunutta riisiä”. Tullitoimipaikka oli ottanut tästä tavarasta joitakin näytteitä, joita analysoitaessa ilmeni, että se ei sisältänyt vähintään 90:tä prosenttia rikkoutuneita riisinjyviä, joten siihen oli sovellettava korkeampaa tuontitullia.
(26)  –	Em. asia Derudder, tuomion 47 kohta.
(27)  –	Em. asia Fleisch-Winter, tuomion 37 kohta.
(28)  –	Em. asia Fleisch-Winter, tuomion 34 kohta.