62023CJ0544_RES
Asia C‑544/23
T.T. ja BAJI Trans, s.r. o.
vastaan
Národný inšpektorát práce
(Ennakkoratkaisupyyntö – Najvyšší správny súd Slovenskej republiky)
Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 01.8.2025
Ennakkoratkaisupyyntö – Asetukset (ETY) N:o 3821/85 ja (EU) N:o 165/2014 – Ajopiirturien tarkastamista määräajoin koskeva velvoite – Poikkeus – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan viimeinen virke ja 51 artiklan 1 kohta – Lievemmän rikoslain taannehtivuutta koskeva periaate – Luonteeltaan rikosoikeudelliset hallinnolliset seuraamukset – Kassaatiovalitus – Uusi laki, joka on tullut voimaan valituksen kohteena olevan tuomion antamisen jälkeen – Lainvoimaisen tuomion käsite
Perusoikeudet – Perusoikeuskirja – Soveltamisala – Unionin oikeuden soveltaminen – Kansallinen säännöstö, jolla on yhteys unionin oikeuteen – Säännöstö, jossa määrätään seuraamuksia unionin oikeuden säännösten rikkomisesta – Hallinnollisen seuraamuksen määrääminen kyseisen rikkomisen vuoksi – Toimenpiteiden toteuttaminen käyttämällä harkinta- tai arviointivaltaa, joka perustuu unionin oikeuden toimella luotuun järjestelmään – Asianomaiset toimet merkitsevät unionin oikeuden soveltamista
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 561/2006 13 artiklan 1 kohta sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukset N:o 165/2014 ja 2020/1054; neuvoston asetus N:o 3821/85)
(ks. 50–58 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Perusoikeudet – Perusoikeuskirja – Legaliteettiperiaate – Soveltamisala – Seuraamuksen rikosoikeudellisen luonteen arviointikriteerit – Rikollisen teon oikeudellinen luonnehdinta kansallisessa oikeudessa, teon luonne ja määrättävän seuraamuksen ankaruus – Menettelyt tai seuraamukset, joita ei kansallisessa oikeudessa luonnehdita rikosoikeudellisiksi mutta joita pidetään sellaisina kahden muun kriteerin perusteella, kuuluvat soveltamisalaan – Sen arvioiminen, onko toimenpiteen tarkoituksena olla rangaistus – Toimenpide, jolla on myös ennaltaehkäisevä tarkoitus – Vaikutuksettomuus – Määrättävän seuraamuksen ankaruus – Arviointi suhteessa enimmäisrangaistukseen
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohta)
(ks. 63–79 kohta)
Perusoikeudet – Perusoikeuskirja – Legaliteettiperiaate – Lievemmän rangaistuksen taannehtivaa soveltamista koskeva periaate – Soveltaminen luonteeltaan rikosoikeudelliseen hallinnolliseen seuraamukseen – Asianomainen seuraamus on määrätty sellaisen säännön nojalla, jota on seuraamuksen määräämisen jälkeen muutettu siten, että se on seuraamuksen kohteena olevalle henkilölle lievempi – Hyväksyttävyys – Edellytykset
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohta)
(ks. 81–94 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Perusoikeudet – Perusoikeuskirja – Legaliteettiperiaate – Lievemmän rangaistuksen taannehtivaa soveltamista koskeva periaate – Tuomioistuinratkaisu, jolla on hylätty kanne luonteeltaan rikosoikeudellisesta hallinnollisesta sakosta, joka kuuluu unionin oikeuden soveltamisalaan – Kassaatiovalitus – Tuomitulle lievempi kansallinen säännöstö, joka on tullut voimaan riidanalaisen ratkaisun antamisen jälkeen – Valitusta käsittelevän tuomioistuimen on sovellettava kyseistä säännöstöä – Riidanalainen ratkaisu, jota pidetään kansallisessa oikeudessa lainvoimaisena – Vaikutuksettomuus
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohta; Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus N:o 2020/1054)
(ks. 96–114 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin, joka käsittelee Najvyšší správny súd Slovenskej republikyn (ylin hallintotuomioistuin, Slovakia) esittämää ennakkoratkaisupyyntöä, täsmentää suuressa jaostossa Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 49 artiklan 1 kohdan viimeisessä virkkeessä vahvistetun lievemmän rikoslain (lex mitior) taannehtivuutta koskevan periaatteen ulottuvuutta tuomioistuimen tutkiessa hallinnollisen seuraamuksen laillisuutta kassaatiovalituksen yhteydessä.
T.T:n todettiin joulukuussa 2016 tehdyllä hallinnollisella päätöksellä syyllistyneen rikkomiseen, koska hän oli ajanut betonin kuljettamiseen tarkoitettua BAJI Transin omistamaa ajoneuvoa, jonka ajopiirturille (
1
) ei ollut tehty asianmukaista määräaikaistarkastusta. T.T. määrättiin tällä perusteella maksamaan 200 euron suuruinen sakko.
Koska kansallinen työsuojeluviranomainen hylkäsi T.T:n kyseisestä päätöksestä tekemän oikaisuvaatimuksen, T.T. ja Baji Trans nostivat näistä päätöksistä kanteen Krajský súd v Bratislavessa (Bratislavan alueellinen tuomioistuin, Slovakia).
Kyseinen tuomioistuin hylkäsi niiden kanteen ja katsoi muun muassa, että velvoitteesta käyttää ajopiirturia kaikissa tieliikenteessä käytetyissä kuljetusajoneuvoissa säädetään asetuksessa N:o 3821/85 (
2
) ja kansallisessa säännöstössä, jollei asetuksessa N:o 561/2006 (
3
) tarkoitetuista poikkeuksista muuta johdu. Nämä poikkeukset eivät kuitenkaan koskeneet betonin kuljettamiseen tarkoitettuja ajoneuvoja.
Asianosaiset tekivät tämän jälkeen tästä viimeksi mainitusta ratkaisusta kassaatiovalituksen ja korostivat, että asetusta N:o 561/2006 on muutettu asetuksella 2020/1054. (
4
) Tämän muutoksen, joka on tehty niiden kassaatiovalituksen jälkeen, seurauksena T.T:n tekemät teot eivät ole enää lainvastaisia, koska Slovakian tasavalta on soveltanut tähän muutokseen perustuvaa mahdollisuutta vapauttaa betonin kuljettamiseen tarkoitetut ajoneuvot velvoitteesta varustaa ne ajopiirturilla.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, joka käsittelee tätä valitusta, päätti tiedustella unionin tuomioistuimelta pääasiallisesti, onko kassaatiotuomioistuimen sovellettava lex mitior ‑periaatetta ottaessaan kantaa riitautettuun hallinnolliseen seuraamukseen, kun lievempi laki on tullut voimaan asiaratkaisun antavan alemman oikeusasteen hallintotuomioistuimen sellaisen ratkaisun jälkeen, josta on tullut kansallisen oikeuden nojalla lainvoimainen ja josta on tehty kassaatiovalitus.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensimmäiseksi unionin tuomioistuin toteaa, että jäsenvaltio soveltaa unionin oikeutta perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla ja että kyseistä määräystä siis sovelletaan, kun yhtäältä jäsenvaltio määrää valvontalaiteasetuksen (
5
) ja asetuksen N:o 165/2014 (
6
) nojalla ajoneuvon kuljettajalle hallinnollisen seuraamuksen sillä perusteella, ettei tämä ole noudattanut näissä asetuksissa asetettuja velvoitteita. Toisaalta näin on myös silloin, kun jäsenvaltio käyttää tämän jälkeen sille tässä viimeksi mainitussa asetuksessa (
7
) annettua mahdollisuutta vapauttaa tietyt tieliikenteessä käytetyt kuljetusajoneuvot tällaisista velvoitteista.
Aluksi näet T.T:n tekemän rikkomuksen ajankohtana sekä valvontalaiteasetuksessa että ajopiirtureita koskevassa asetuksessa säädettiin ilman poikkeusmahdollisuutta, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa ajoneuvoissa on oltava ajopiirturi ja että tämä laite on tarkastettava määräajoin. Näissä kummassakin asetuksessa velvoitetaan lisäksi jäsenvaltiot määräämään seuraamuksia niiden säännösten rikkomisesta. (
8
) Slovakian viranomaiset ovat siis soveltaneet unionin oikeutta, kun ne ovat antaneet kansallisen säännöstön, jossa asetetaan velvoite käyttää ajopiirturia kaikissa tieliikenteessä käytetyissä kuljetusajoneuvoissa ja määränneet T.T:lle hallinnollisen seuraamuksen siitä, että hän ei ole noudattanut velvoitteita tarkastaa määräajoin ajopiirturi, joka hänen ajoneuvossaan on oltava.
Unionin tuomioistuin huomauttaa lisäksi, että pääasia koskee erityisesti mahdollisuutta määrätä T.T:lle seuraamus kyseessä olevan rikkomuksen tekemisestä ennen asetuksen 2020/1054 voimaantuloa, vaikka kyseisen asetuksen ja edellä mainitun kansallisen säännöstön yhteisvaikutuksesta valmisbetonin kuljetusajoneuvot on vastedes vapautettu Slovakian oikeudessa siitä velvoitteesta, että niissä on oltava ajopiirturi. Myös tällainen merkityksellisen kansallisen säännöstön muuttaminen, joka on toimenpide, joka on toteutettu käyttämällä harkinta- tai arviointivaltaa, joka on erottamaton osa unionin oikeuden toimella luotua järjestelmää, merkitsee kuitenkin unionin oikeuden soveltamista perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
Toiseksi unionin tuomioistuin toteaa, että perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan viimeistä virkettä voidaan soveltaa luonteeltaan rikosoikeudelliseen hallinnolliseen seuraamukseen, joka on määrätty sellaisen säännön nojalla, jota on kyseisen seuraamuksen määräämisen jälkeen muutettu siten, että se on seuraamuksen kohteena olevalle henkilölle lievempi, kunhan tämä muutos heijastaa muuttunutta kantaa kyseisen henkilön tekemien tekojen rikosoikeudellisesta luokittelusta tai sovellettavasta rangaistuksesta.
Unionin tuomioistuin muistuttaa tähän johtopäätökseen tullakseen aluksi, että kyseisen määräyksen soveltaminen edellyttää oikeudellisten järjestelmien ajallista seuraantoa ja heijastaa muuttunutta, rikoksentekijälle edullista kantaa. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on lisäksi jo todennut, että ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (
9
) 7 artiklassa ei taata rikoksentekijälle lievemmän säännöstöön tehdyn muutoksen taannehtivaa soveltamista, jos tämä muutos selittyy yksinomaan tosiseikkojen muuttumisella kyseisen rikoksen tekemisen jälkeen, ja että sillä ei näin ollen ole merkitystä tutkittaessa rikosta sellaisenaan.
Nyt käsiteltävässä tapauksessa T.T:lle on määrätty seuraamus siitä, että hän on kuljettanut valmisbetonin toimituksiin käytettävää ajoneuvoa, jonka ajopiirturille ei ollut tehty asianmukaista määräaikaistarkastusta.
On ilmeistä, että unionin oikeuden sääntöjä, jotka koskevat velvoitetta varustaa tietyt ajoneuvot ajopiirturilla ja varmistaa sen tarkastus määräajoin, on muutettu T.T:n tekemän rikkomuksen jälkeen tavalla, joka saattoi olla hänelle edullinen, jos Slovakian viranomaiset päättäisivät ajopiirtureita koskevan asetuksen 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti vapauttaa tämän tyyppiset ajoneuvot velvoitteesta varustaa ne tällaisella laitteella. Slovakian lainsäätäjä on kuitenkin päättänyt soveltaa kyseisessä säännöksessä säädettyä mahdollisuutta. (
10
) Se, että Slovakian oikeudessa on poistettu valmisbetonin kuljettamiseen tarkoitettujen ajoneuvojen osalta velvoite varustaa ne ajopiirturilla, näyttää siis kuvastavan Slovakian lainsäätäjän kannan muuttumista siltä osin kuin on kyse halusta säätää rangaistaviksi T.T:n syyksi luettujen kaltaiset teot.
Koska lopuksi perusoikeuskirjan 49 artikla sisältää samat takeet kuin ne, joista määrätään Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklassa, joka on otettava huomioon vähimmäissuojana, unionin tuomioistuin huomauttaa, että niillä vaatimuksilla, jotka perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdassa asetetaan lievemmän rikoslain taannehtivuutta koskevan periaatteen mahdolliselle soveltamiselle, varmistetaan – kun otetaan huomioon Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö – tämän periaatteen suojan taso, joka ei alita Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklan, sellaisena kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on sitä tulkinnut, tarjoamaa tasoa.
Viimeiseksi unionin tuomioistuin täsmentää, että tuomioistuimen, joka käsittelee kassaatiovalitusta tuomioistuinratkaisusta, jolla on hylätty kanne luonteeltaan rikosoikeudellisesta hallinnollisesta sakosta, joka kuuluu unionin oikeuden soveltamisalaan, on perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan viimeisen virkkeen nojalla lähtökohtaisesti sovellettava tuomitulle lievempää kansallista säännöstöä, joka on tullut voimaan kyseisen tuomioistuinratkaisun antamisen jälkeen, riippumatta siitä, että tällainen ratkaisu luonnehditaan kansallisessa oikeudessa lainvoimaiseksi.
Tältä kohdin yhtäältä unionin tuomioistuin huomauttaa, että kyseiseen määräykseen sisältyvää lievemmän rikoslain taannehtivuutta koskevaa sääntöä on tarkoitus soveltaa niin kauan kuin mitään lainvoimaista tuomiota ei ole annettu. Tämä sääntö merkitsee näet sitä, että siitä ajankohdasta lähtien, jona asianomaisessa oikeusjärjestyksessä on katsottu, ettei tietystä menettelystä ole enää tarpeen rangaista tai rangaista yhtä ankarasti, tällaista arvioinnin muutosta on sovellettava välittömästi kaikkiin rikosoikeudellisiin menettelyihin, joita ei ole vielä saatettu päätökseen lainvoimaisella tuomiolla. Tällä perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan viimeisen virkkeen tulkinnalla ei jätetä huomiotta Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklassa taattua suojan tasoa.
Toisaalta vaikka rikosprosessia koskevat säännöt kuuluvat jäsenvaltioiden toimivaltaan siltä osin kuin unioni ei ole antanut asiaa koskevia säännöksiä, jäsenvaltioiden on kuitenkin tätä toimivaltaa käyttäessään noudatettava niille unionin oikeudesta aiheutuvia velvoitteita, joihin kuuluvat perusoikeuskirjassa vahvistetut perusoikeudet. Vaikka tuomion lainvoimaisuutta on arvioitava kyseisen tuomion antaneen jäsenvaltion oikeuden perusteella, tätä käsitettä on siis tulkittava perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan viimeistä virkettä sovellettaessa koko unionissa itsenäisesti ja yhtenäisesti, koska sillä määritetään kyseisessä määräyksessä taatun oikeuden laajuus ja näin ollen siitä jäsenvaltioille aiheutuvien velvoitteiden laajuus.
Se, että tuomiota pidetään kansallisen oikeuden nojalla lainvoimaisena, ei siis ole ratkaisevaa, kun tuomioistuin, jolta on haettu muutosta tähän langettavaan ratkaisuun, soveltaa kyseistä määräystä.
Unionin tuomioistuin näet katsoo, että tuomiota ei voida pitää perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan viimeisen virkkeen tarkoituksessa lainvoimaisena silloin, kun siihen voidaan kohdistaa varsinainen muutoksenhakukeino eli mikä tahansa muutoksenhakukeino, joka on osa prosessin tavanomaista kulkua ja joka merkitsee sellaisenaan menettelyvaihetta, johon jokaisen asianosaisen on kohtuudella varauduttava. Näin on silloin, kun tuomittu tai syytetoimista vastaava viranomainen voi laissa säädetyssä määräajassa ja tarvitsematta perustella poikkeuksellisia olosuhteita hakea tuomioistuimelta muutosta tuomion tai määrätyn rangaistuksen kumoamiseksi tai muuttamiseksi.
Kun tuomitun tai syytetoimista vastaavan viranomaisen on mahdollista tehdä tuomioistuinratkaisusta kassaatiovalitus laissa säädetyssä määräajassa ja tarvitsematta perustella poikkeuksellisia olosuhteita, kyseisestä ratkaisusta on perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan viimeistä virkettä sovellettaessa tarkoitus tulla lainvoimainen vasta, kun asianosaiset ovat käyttäneet tämän oikeussuojakeinon loppuun tai antaneet tällaisen valituksen tekemiselle asetetun määräajan kulua loppuun valitusta tekemättä.
Perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan viimeinen virke merkitsee näin ollen sitä, että kassaatiotuomioistuin on lähtökohtaisesti velvollinen soveltamaan rikoksentekijään, jolle määrätty seuraamus kuuluu unionin oikeuden soveltamisen piiriin, rikosoikeudellista säännöstöä, joka on kyseiselle rikoksentekijälle lievempi, vaikka tämä säännöstö olisi tullut voimaan kyseisen kassaatiovalituksen kohteena olevan tuomioistuinratkaisun antamisen jälkeen. Tätä päätelmää ei muuta se, että kansallisen oikeuden mukaan valituksen kohteena oleva ratkaisu voidaan kumota vain siltä osin kuin siihen liittyy lainmukaisuutta koskeva virhe tai että kassaatiotuomioistuimen on lausuttava asiasta kyseisen ratkaisun antamispäivänä vallinneen asiantilan perusteella. Jokaisen tuomioistuimen tehtävänä on näet soveltaa rikoksentekijään hänelle lievempää rikoslakia niin kauan kuin hänen tuomionsa ei ole lainvoimainen.
Viimeksi mainituilta osin on niin, että jos kansallista säännöstä ei ole mahdollista tulkita unionin oikeuden vaatimusten mukaisesti, unionin oikeuden ensisijaisuuden periaate edellyttää, että kansallinen tuomioistuin, jonka tehtävänä on toimivaltansa puitteissa soveltaa unionin oikeuden säännöksiä, jättää soveltamatta kaikki kansallisen oikeuden säännökset, jotka ovat ristiriidassa unionin oikeuden välittömän oikeusvaikutuksen omaavien säännösten kanssa. Perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdan viimeisen virkkeen sanamuoto on selvä ja täsmällinen eikä siihen liity mitään ehtoa, joten sillä on välitön oikeusvaikutus. Jos ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on todettava, ettei se saa kansallisen oikeutensa mukaan soveltaa kyseiseen määräykseen perustuvia takeita kyseisessä tuomioistuimessa vireillä olevassa oikeusriidassa, sen on siis toimivaltansa rajoissa varmistettava yksityisille tästä määräyksestä johtuva suoja ja taattava sen täysi vaikutus jättämällä tarvittaessa soveltamatta kaikki sen kanssa ristiriidassa olevat kansalliset säännökset.
(
1
)	Tätä laitetta, joka tallentaa nopeuden, käytetään muun muassa autoissa.
(
2
)	Ks. tieliikenteen valvontalaitteista 20.12.1985 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3821/85 (EYVL 1985, L 370, s. 8, jäljempänä valvontalaiteasetus) 3 artikla.
(
3
)	Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin mainitsee tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 3821/85 ja (EY) N:o 2135/98 muuttamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3820/85 kumoamisesta 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 561/200 (EUVL 2006, L 102, s. 1) 3 ja 13 artiklan.
(
4
)	Asetuksen (EY) N:o 561/2006 muuttamisesta siltä osin kuin on kyse vuorokautista ja viikoittaista enimmäisajoaikaa, vähimmäistaukoja sekä vuorokautisia ja viikoittaisia lepoaikoja koskevista vähimmäisvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 165/2014 muuttamisesta siltä osin kuin on kyse ajopiirtureilla tapahtuvasta paikannuksesta 15.7.2020 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2020/1054 (EUVL 2020, L 249, s. 1).
(
5
)	Kyse on tarkemmin sanottuna tieliikenteen valvontalaitteista 20.12.1985 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3821/85 (EYVL 1985, L 370, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 15.3.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 561/2006 (EUVL 2006, L 102, s. 1), 19 artiklan 1 kohdasta.
(
6
)	Tieliikenteessä käytettävistä ajopiirtureista, tieliikenteen valvontalaitteista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3821/85 kumoamisesta sekä tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 561/2006 muuttamisesta 4.2.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 165/2014 (EUVL 2014, L 60, L 60, s. 1; jäljempänä ajopiirtureita koskeva asetus) 41 artiklan 1 kohdan nojalla.
(
7
)	Tästä mahdollisuudesta säädetään kyseisen asetuksen 3 artiklan 2 kohdassa asetuksen N:o 561/2006, sellaisena kuin se on täydennettynä asetuksella 2020/1054, 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen ajoneuvoluokkien osalta.
(
8
)	Tämä velvoite ilmenee valvontalaiteasetuksen 19 artiklan 1 kohdasta ja ajopiirtureita koskevan asetuksen 41 artiklan 1 kohdasta.
(
9
)	Roomassa 4.11.1950 allekirjoitettu yleissopimus (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus).
(
10
)	Slovakian lainsäätäjä on näet päättänyt vapauttaa suoraan lain nojalla kaikki asetuksen N:o 561/2006 13 artiklan 1 kohdassa luetellut ajoneuvoluokat velvoitteesta varustaa ne ajopiirturilla samoista syistä, jotka unionin lainsäätäjä on ottanut huomioon.