62008CO0062
DOMSTOLENS BESLUT (andra avdelningen)
den 19 februari 2009 (
*1
)
I mål C-62/08,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, framställd av Hof van Cassatie (Belgien) genom beslut av den 7 februari 2008, som inkom till domstolen den 18 februari 2008, i målet
UDV North America, Inc.
mot
Brandtraders NV,
meddelar
DOMSTOLEN (andra avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden C.W.A. Timmermans (referent) samt domarna J.-C. Bonichot, K. Schiemann, P. Kūris och L. Bay Larsen,
generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
justitiesekreterare: R. Grass,
efter att ha meddelat den domstol som hänskjutit frågan att domstolen har för avsikt att avgöra frågan genom att meddela ett motiverat beslut i enlighet med artikel 104.3 andra stycket i rättegångsreglerna,
efter att ha berett parter och övriga som avses i artikel 23 i domstolens stadga tillfälle att inkomma med yttranden,
och efter att ha hört generaladvokaten,
följande
Beslut
1
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 9.1 a och 9.2 d i rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken (EGT L 11, 1994, s. 1; svensk specialutgåva, område 17, volym 2, s. 3).
2
Begäran har framställts i ett mål mellan företaget UDV North America Inc. (nedan kallat UDV), Stamford (Förenta staterna) och företaget Brandtraders NV (nedan kallat Brandtraders), Zeebrugge (Belgien), med anledning av det sistnämndas användning av gemenskapsvarumärket Smirnoff Ice som UDV är innehavare av.
Tillämpliga bestämmelser
3
Sjunde skälet i förordning nr 40/94 har följande lydelse:
”Det skydd som följer av gemenskapsvarumärket, vars funktion framförallt är att garantera att varumärket anger ursprunget, är absolut om det råder identitet mellan varumärket och kännetecknet och mellan varorna eller tjänsterna. Skyddet gäller också vid likhet mellan varumärket och kännetecknet och mellan varorna eller tjänsterna. Begreppet likhet bör tolkas i förhållande till risken för förväxling. En särskild förutsättning för skydd är att det finns en risk för förväxling. Denna risk måste bedömas mot bakgrund av en lång rad faktorer, särskilt i hur hög grad varumärket är känt på marknaden, den association som det använda eller registrerade kännetecknet framkallar, graden av likhet mellan varumärket och kännetecknet samt mellan de ifrågavarande varorna eller tjänsterna.”
4
I artikel 9 i förordning nr 40/94, som har rubriken ”Rättigheter som är knutna till ett gemenskapsvarumärke”, föreskrivs följande:
”1.   Ett gemenskapsvarumärke ger innehavaren ensamrätt. Innehavaren har rätt att förhindra tredje man som inte har hans medgivande att i näringsverksamhet använda
a)
ett kännetecken som är identiskt med gemenskapsvarumärket för varor och tjänster som är identiska med dem för vilka gemenskapsvarumärket är registrerat,
b)
ett kännetecken som är identiskt med eller liknar gemenskapsvarumärket om de varor eller tjänster som omfattas av varumärket är identiska med eller av liknande slag som de som omfattas av kännetecknet, och detta kan leda till förväxling hos allmänheten, inbegripet risken för association mellan kännetecknet och varumärket,
c)
ett kännetecken som är identiskt med eller liknar gemenskapsvarumärket med avseende även på varor och tjänster av annat slag än de för vilka gemenskapsvarumärket är registrerat, om detta är känt i gemenskapen och om användningen av kännetecknet utan skälig anledning drar otillbörlig fördel av eller är till förfång för gemenskapsvarumärkets särskiljningsförmåga eller renommé.
2.   Bl.a. kan följande förbjudas enligt punkt 1:
a)
att anbringa kännetecknet på varor eller deras förpackning,
b)
att utbjuda varor till försäljning, marknadsföra dem eller lagra dem för dessa ändamål eller utbjuda eller tillhandahålla tjänster under kännetecknet,
c)
att importera eller exportera varor under kännetecknet,
d)
att använda kännetecknet på affärshandlingar och i reklam.
…”
Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
5
UDV är innehavare av gemenskapsvarumärket Smirnoff Ice. Detta varumärke är med verkan från den 6 mars 2000 registrerat under nr 001540913 för varor i klass 33 i Niceöverenskommelsen om internationell klassificering av varor och tjänster vid varumärkesregistrering av den 15 juni 1957, med ändringar och tillägg. Denna klass motsvarar följande beskrivning: ”Alkoholhaltiga drycker, nämligen destillerade spritdrycker, och likörer”.
6
Brandtraders driver en internetsida (nedan kallad webbplatsen) på vilken medlemsföretag anonymt kan föra in annonser avseende köp eller försäljning och på vilken de, likaledes anonymt, kan förhandla sina transaktioner och eventuellt ingå överenskommelser i enlighet med de allmänna villkor som anges på sidan.
7
Även andra än medlemmarna kan besöka webbplatsen och skaffa upplysningar om utbudet och efterfrågan, men dessa får inga upplysningar om var varorna finns eller vilket pris som begärs.
8
I enlighet med de allmänna villkoren sluter Brandtraders, så snart detta upplyses om en överenskommelse, försäljningsavtal mot provision med köparen i egenskap av kommissionär för säljaren, det vill säga i eget namn men för säljarens räkning.
9
Den 11 december 2001 utbjöd en säljare på webbplatsen varor som betecknades ”Smirnoff Ice/24btl/30 cl/5%”. Den tillgängliga kvantiteten angavs liksom den omständigheten att det var fråga om varor med en tullstatus kallad T1, det vill säga varorna var föremål för extern gemenskapstransitering.
10
På UDV:s begäran upprättade en domstolstjänsteman den 13 december 2001 ett protokoll som innehåller en utskrift av samtliga sidor på webbplatsen och som således omfattar utbudet av de ifrågavarande varorna såsom detta är åtkomligt för icke medlemmar.
11
Efter det att UDV den 19 december 2001 hade ingett en ansökan om förbudsföreläggande, förelade Voorzitter van de rechtbank van koophandel te Brussel genom beslut Brandtraders att behålla de ifrågavarande varorna i befintligt skick och förenade detta förbud med ett vite på 500 euro för varje artikel som flyttades. I detta beslut utsågs även en expert för att mer detaljerat beskriva den påstådda överträdelsen.
12
Med beaktande av bland annat expertutlåtandet slogs omständigheterna i målet vid den nationella domstolen senare fast på det sätt som följer, vilket framgår av beslutet om hänskjutande och av handlingarna i målet.
13
Efter det att Hillyard Trading Ltd (nedan kallat Hillyard), Gibraltar, hade utbjudit varor på webbplatsen, ingick detta företag en överenskommelse med Checkprice UK Ltd (nedan kallat Checkprice), Norwich (Förenade kungariket), om försäljning av 3040 lådor om 24 flaskor Smirnoff Ice från Kapstaden (Sydafrika).
14
Den 3 september 2001 slöt Brandtraders i eget namn, men för Hillyards räkning ett försäljningsavtal med Checkprice som innehöll de försäljningsvillkor som Hillyard och Checkprice hade överenskommit. Brandtraders sände dessutom en skrivelse till Hillyard med bekräftelse på att avtalet slutits. Varumärket Smirnoff Ice angavs i denna bekräftelse men inte i försäljningsavtalet. I den ovannämnda skrivelsen angavs vidare att Brandtraders agerade i eget namn men för säljarens räkning.
15
Den 15 oktober 2001 sände Brandtraders en faktura till Checkprice avseende 2846 lådor med oförtullade varor, eftersom 194 lådor hade skadats vid lossningen. På denna faktura angavs försäljningspriset jämte Brandtraders provision. På fakturan nämndes varumärket Smirnoff Ice.
16
Sedan den ovannämnda fakturan betalats den 22 oktober 2001 ställdes varorna, som hade lossats i hamnen i Felixstowe (Förenade kungariket) till Checkprices förfogande. De sattes därefter i fri omsättning.
17
Den 30 oktober 2001 betalade Brandtraders, efter att ha erhållit en kreditnota som Hillyard utställt den 29 oktober 2001 för de skadade lådorna, den faktura avseende de ifrågavarande varorna som Hillyard hade sänt den 18 september 2001. På denna faktura nämndes varumärket Smirnoff Ice.
18
Den 28 december 2001 väckte UDV en förbudstalan mot Brandtraders vid Voorzitter van de rechtbank van koophandel te Brussel. Målet handlades i enlighet med förfarandet för beviljande av interimistiska åtgärder och säkerhetsåtgärder.
19
I beslut av den 19 april 2002 slogs fast att denna talan kunde tas upp till prövning och skulle bifallas.
20
Enligt detta beslut, som fattades i ett kontradiktoriskt förfarande, hade Brandtraders överträtt artikel 9.1 och 9.2 i förordning nr 40/94, först och främst med anledning av att detta företag den 3 september 2001 hade köpt ett parti Smirnoff Ice av Hillyard-flaskor och sålt detta till Checkprice, vidare på grund av att Brandtraders dessförinnan hade gjort reklam med avseende på denna transaktion på webbplatsen och slutligen på grund av att Brandtraders på nytt gjorde reklam härför på webbplatsen den 13 december 2001. Brandtraders förelades vidare att inte upprepa dessa överträdelser vid vite av 100 euro för varje begången överträdelse.
21
Beslutet överklagades till Hof van beroep te Brussel, som upphävde detta genom beslut av den 23 september 2003 och avslog UDV:s ansökan om förbudsföreläggande.
22
Hof van beroep te Brussel fann först och främst att den lossning av varorna i Felixstowes hamn som utfördes av Brandtraders speditör inte under några förhållanden kunde anses innebära att detta företag hade använt varumärket Smirnoff Ice.
23
Enligt Hof van beroep te Brussel kan det utbud av varor med varumärket Smirnoff Ice som är i fråga i målet vid den nationella domstolen inte tillskrivas Brandtraders, eftersom detta företag inte fört in uppgifterna på webbplatsen och detta företag dessutom inte har någon kontroll över vad som bjuds ut på sidan. Den ovannämnda domstolen fann att det i förevarande mål inte är fråga om användning i den mening som avses i artikel 9.2 b i förordning nr 40/94.
24
Hof van beroep te Brussel fann beträffande omnämnandet av varumärket Smirnoff Ice i Brandtraders affärshandlingar samt särskilt i Brandtraders bekräftelse och fakturor, för det tredje att detta omnämnande utgör användning i näringsverksamhet och att denna ägt rum inom gemenskapen även om varorna inte funnits där.
25
Då Brandtraders inte hade använt det med ett varumärke identiska kännetecken som var i fråga i målet vid den nationella domstolen, i egenskap av innehavare av ägande- eller nyttjanderätten till varor som var föremål för ett försäljningsavtal som detta företag är bundet av i egenskap av part, eftersom försäljningen skedde för tredje mans – i förevarande fall säljarens – räkning, hade detta företag enligt Hof van beroep te Brussel inte använt detta kännetecken i den mening som avses i artikel 9.1 a och 9.2 d i förordning nr 40/94.
26
UDV överklagade beslutet av den 23 september 2003 till Hof van Cassatie och hävdade att det för att artikel 9.1 a och 9.2 d i förordning nr 40/94 ska vara tillämplig, i motsats till vad Hof van beroep te Brussel slagit fast, inte fordras att en berörd tredje man som agerar mellanhand, i förevarande fall Brandtraders, ska agera för egen räkning eller använda det ifrågavarande kännetecknet i egenskap av innehavare av ägande- eller nyttjanderätten till varor som är föremål för ett försäljningsavtal som han är bunden av i egenskap av part, för att han ska anses ha använt detta kännetecken i den mening som avses i de ovannämnda bestämmelserna.
27
Under dessa omständigheter beslutade Hof van Cassatie att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1)
Fordras det för att ett kännetecken ska anses ha använts i den mening som avses i artikel 9.1 a och 9.2 d i … förordning … nr 40/94 … att den tredje man som avses i artikel 9.1 a i denna förordning
a)
använder kännetecknet för egen räkning?
b)
använder kännetecknet i egenskap av innehavare av ägande- eller nyttjanderätten till varor som är föremål för ett försäljningsavtal som han själv är bunden av i egenskap av part?
2)
Kan en mellanhand, i ett handelsförfarande, som agerar i eget namn men inte för egen räkning uppfylla kraven på en tredje man som använder kännetecknet i den mening som avses i de ovannämnda bestämmelserna?”
Prövning av tolkningsfrågorna
28
Domstolen anser att svaret på de ställda frågorna inte ger utrymme för något rimligt tvivel och har därför, i enlighet med artikel 104.3 andra stycket i rättegångsreglerna, meddelat den hänskjutande domstolen att den har för avsikt att avgöra saken genom ett motiverat beslut, och den har därvid berett parter och övriga som avses i artikel 23 i domstolens stadga tillfälle att yttra sig i denna fråga.
29
I sitt svar på domstolens anmaning har UDV inte invänt mot domstolens avsikt att avgöra saken genom ett motiverat beslut. Förenade kungarikets regering har i sitt svar angett att den inte har för avsikt att yttra sig i denna fråga.
30
Den hänskjutande domstolen har ställt frågorna för att få klarhet i huruvida användningsbegreppet i artikel 9.1 a och 9.2 d i förordning nr 40/94 omfattar en sådan situation som den som är aktuell i målet vid den nationella domstolen, i vilken mellanhanden, som agerar i eget namn men för säljarens räkning och därför inte innehar ägande- eller nyttjanderätten till de varor som är föremål för ett försäljningsavtal som han själv är bunden av i egenskap av part, i sina affärshandlingar använder ett kännetecken som är identiskt med ett gemenskapsvarumärke och använder detta för varor eller tjänster som är identiska med dem som varumärket registrerats för.
31
Domstolen konstaterar inledningsvis att en av de överträdelser som Brandtraders klandras för inte omfattas av UDV:s överklagande till Hof van Cassatie och därför inte heller omfattas av begäran om förhandsavgörande. Det rör sig om den överträdelse beträffande vilken Hof van beroep te Brussel fann att omnämnandet av varumärket Smirnoff Ice på webbplatsen, såsom detta anges i det varuerbjudande som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, inte kan tillskrivas Brandtraders och således inte utgör användning i den mening som avses i artikel 9.2 b i förordning nr 40/94.
32
Anledning saknas därför att behandla de argument Brandtraders åberopat i sitt skriftliga yttrande med avseende på denna påstådda överträdelse.
33
Det saknas för det andra anledning att pröva de argument som Brandtraders har åberopat i sitt skriftliga yttrande med avseende på de principer som följer av domstolens praxis och bland annat av dom av den 18 oktober 2005 i mål C-405/03, Class International (REG 2005, s. I-8735) i fråga om varor som omfattas av ett tullförfarande för extern transitering och beträffande den omständigheten att varor utbjuds eller importeras under ett kännetecken som är identiskt med eller liknar ett registrerat varumärke, såsom de som avses i artikel 9.2 b och c i förordning nr 40/94.
34
Den överträdelse som gjorts gällande i målet vid den nationella domstolen avser nämligen omständigheter som hänför sig till användning av ett sådant kännetecken på affärshandlingar, såsom de som avses i artikel 9.2 d i förordning nr 40/94. Dessa omständigheter äger enligt Hof van beroep te Brussel, och såsom anförts ovan i punkt 24 i detta beslut, rum inom gemenskapen även om varorna i förekommande fall inte finns där.
35
Beslutet av Hof van beroep te Brussel har emellertid inte överklagats till den hänskjutande domstolen i detta avseende. Den rättsfråga som Hof van beroep te Brussel avgjorde avses därför inte med förevarande begäran om förhandsavgörande.
36
Det framgår av beslutet om hänskjutande att tolkningsfrågorna härrör från den uppfattning som Brandtraders gjorde gällande vid Hof van beroep te Brussel och som denna domstol följde, nämligen att den omständigheten att Brandtraders angav varumärket Smirnoff Ice på sina affärshandlingar, samt särskilt i sin bekräftelse och sina fakturor inte utgör användning av ett kännetecken som är identiskt med ett registrerat varumärke i den mening som avses i artikel 9.1 a och 9.2 d i förordning nr 40/94, eftersom Brandtraders inte använde detta kännetecken i egenskap av innehavare av ägande- eller nyttjanderätten till varor som är föremål för ett försäljningsavtal som detta företag självt är bundet av i egenskap av part, på grund av att Brandtraders genomförde försäljningen för tredje mans – i förevarande fall säljarens – räkning.
37
Brandtraders har i sitt skriftliga yttrande grundat denna uppfattning på följande argument som anfördes även vid Hof van beroep te Brussel.
38
Enligt belgisk rätt agerar en kommissionär, såsom den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, i eget namn men för tredje mans – kommittentens – i förevarande fall säljarens räkning. Om denne agerar för säljarens räkning i samband med ett försäljningsavtal, får kommissionären därför inte någon ägande- eller nyttjanderätt till varorna.
39
Brandtraders har hävdat att analogt med Beneluxdomstolens rättspraxis kan en innehavare av ett registrerat varumärke med stöd av sin ensamrätt förbjuda tredje man att använda ett kännetecken som är identiskt med detta varumärke endast om denne använder kännetecknet för sina egna varor.
40
Eftersom kommissionärens användning av det ovannämnda kännetecknet per definition inte avser hans egna varor, kan innehavaren av det ifrågavarande varumärket inte invända mot användningen med stöd av sin ensamrätt.
41
Det saknas fog för detta argument.
42
Det finns en fast rättspraxis avseende användningsbegreppet i artikel 5.1 i rådets första direktiv 89/104/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar (EGT L 40, s. 1; svensk specialutgåva, område 13, volym 17, s. 178) (se bland annat dom av den 12 november 2002 i mål C-206/01, Arsenal Football Club, REG 2002, s. I-10273, av den 16 november 2004 i mål C-245/02, Anheuser-Busch, REG 2004, s. I-10989, den 25 januari 2007 i mål C-48/05, Adam Opel, REG 2007, s. I-1017, den 11 september 2007 i mål C-17/06, Céline, REG 2007, s. I-7041, och av den 12 juni 2008 i mål C-533/06, O2 Holdings och O2 (UK), REG 2008, s. I-4291, punkt 57). Denna bestämmelse är identisk med bestämmelsen i artikel 9.1 i förordning nr 40/94 och ska tolkas på samma sätt. Enligt nämnda rättspraxis är det, för att en varumärkesinnehavare ska kunna åberopa sin ensamrätt under sådana omständigheter som dem som är i fråga i målet vid den nationella domstolen och som avses i de ovannämnda artiklarna 5 och 9.1 a, nämligen att tredje man använder ett kännetecken som är identiskt med varumärket för varor eller tjänster som är identiska med dem som detta varumärke har registrerats för, tillräckligt att följande fyra villkor är uppfyllda:
—
Tecknet används utan tillstånd från varumärkesinnehavaren.
—
Tecknet används i näringsverksamhet.
—
Tecknet används med avseende på varor och tjänster.
—
Tredje man använder kännetecknet som varumärke, det vill säga tredje mans användning av kännetecknet skadar eller kan skada varumärkets funktion, i synnerhet dess grundläggande funktion som är att garantera varans eller tjänstens ursprung för konsumenterna.
43
Med beaktande av ovannämnda tillämpningsvillkor saknar det relevans huruvida ifrågavarande tredje man använder ett kännetecken som är identiskt med ett registrerat varumärke för varor som inte är hans egna i den meningen att han inte har någon ägande- eller nyttjanderätt till dem. Denna omständighet kan således inte ensam innebära att denna användning inte omfattas av användningsbegreppet i artikel 9.1 i förordning nr 40/94.
44
Domstolen har slagit fast att användningen, för att anses ske i näringsverksamhet, ska ske i samband med en affärsverksamhet som syftar till att ge ekonomisk vinst och inte i privatlivet (domen i det ovannämnda målet Arsenal Football Club, punkt 40).
45
Det är uppenbart att den användning som är i fråga i förevarande mål och som gjorts av en sådan aktör som Brandtraders, har skett i näringsverksamhet som syftar till att ge ekonomisk vinst.
46
Det är nämligen utrett i målet vid den nationella domstolen att Brandtraders agerade inom ramen för ett försäljningsavtal och erhöll ersättning för detta. Den omständigheten att kommissionären härvid agerat för säljarens räkning saknar relevans i detta avseende.
47
Det står vidare klart att den användning som är i fråga i målet vid den nationella domstolen har skett för varor, eftersom det – även om ett kännetecken som är identiskt med ett registrerat varumärke inte har anbringats på tredje mans varor – är fråga om användning ”för varor [eller] tjänster” i den mening som avses i artikel 9.1 a i förordning nr 40/94 när tredje man använder kännetecknet på sådant sätt att ett samband uppstår mellan kännetecknet och de varor som saluförs eller de tjänster som tillhandahålls av denne tredje man, vilket i målet vid den nationella domstolen skedde genom att det ifrågavarande kännetecknet användes i affärshandlingar (se, för ett motsvarande synsätt, domen i det ovannämnda målet Arsenal Football Club, punkt 41, och Céline, punkterna 22 och 23).
48
När ett sådant samband har uppstått saknar det i övrigt relevans om tredje man använder ett kännetecken som är identiskt med ett registrerat varumärke för att saluföra varor som inte är hans egna, i den meningen att han inte erhåller någon ägande- eller nyttjanderätt till dem under den transaktion som han deltagit i.
49
Det kan dessutom inte ifrågasättas att omsättningskretsen under sådana förhållanden som dem som är i fråga i målet vid den nationella domstolen kan tolka tredje mans användning av det ovannämnda kännetecknet så, att den anger eller att avsikten är att ange att denne tredje man är det företag som varorna har sitt ursprung i. Denna användning kan därför stärka uppfattningen att ett materiellt samband föreligger i näringsverksamhet mellan dessa varor och det företag som dessa varor har sitt ursprung i (se, för ett motsvarande synsätt, domen i det ovannämnda målet Anheuser-Busch, punkt 60).
50
Genom att använda ett kännetecken på sådant sätt tillskansar sig tredje man i realiteten den grundläggande rättighet som en varumärkesinnehavare har i enlighet med varumärkesrätten, nämligen ensamrätten att använda det ifrågavarande kännetecknet för att särskilja varor.
51
Det är i ett sådant fall uppenbart att varumärket används som varumärke. Det saknar härvid i övrigt betydelse att tredje man använder kännetecknet i samband med saluföring av varor för en annan aktörs räkning och denne är den ende som har ägande- och nyttjanderätt till varorna.
52
Det är slutligen utrett att UDV inte gett Brandtraders tillstånd att använda kännetecknet på det sätt som är i fråga i målet vid den nationella domstolen.
53
Härav följer att tredje mans användning av ett kännetecken som är identiskt med ett registrerat varumärke under sådana omständigheter som dem som är i fråga i målet vid den nationella domstolen omfattas av användningsbegreppet i artikel 9.1 i förordning nr 40/94, när det står klart att de tillämpningsvillkor som denna bestämmelse innehåller med avseende på detta begrepp är uppfyllda.
54
Av det ovan anförda följer att tolkningsfrågorna ska besvaras med att användningsbegreppet i artikel 9.1 a och 9.2 d i förordning nr 40/94 omfattar en sådan situation som den som är aktuell i målet vid den nationella domstolen, i vilken mellanhanden, som agerar i eget namn men för säljarens räkning och därför inte är innehavare av ägande- eller nyttjanderätten till varor som är föremål för ett försäljningsavtal som han själv är bunden av i egenskap av part, i sina affärshandlingar använder ett kännetecken som är identiskt med ett gemenskapsvarumärke och använder detta för varor eller tjänster som är identiska med dem som varumärket registrerats för.
Rättegångskostnader
55
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:
Användningsbegreppet i artikel 9.1 a och 9.2 d i rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken omfattar en sådan situation som den som är aktuell i målet vid den nationella domstolen, i vilken mellanhanden, som agerar i eget namn men för säljarens räkning och därför inte är innehavare av ägande- eller nyttjanderätten till varor som är föremål för ett försäljningsavtal som han själv är bunden av i egenskap av part, i sina affärshandlingar använder ett kännetecken som är identiskt med ett gemenskapsvarumärke och använder detta för varor eller tjänster som är identiska med dem som varumärket registrerats för.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: nederländska.