62017TJ0466_RES
T‑466/17. sz. ügy
Printeos, SA és társai
kontra
Európai Bizottság
A Törvényszék ítélete (kibővített harmadik tanács), 2019. szeptember 24.
„Verseny – Kartellek – A szabványos/katalógusból kiválasztható borítékok és az egyedi igények szerint nyomott borítékok európai piaca – Az EUMSZ 101. cikk megsértését megállapító határozat – Részleges megsemmisítés az indokolási kötelezettség megsértése miatt – Módosító határozat – Vitarendezési eljárás – Bírságok – Alapösszeg – Kivételes kiigazítás – A teljes forgalom 10%‑ában meghatározott felső határ – Az 1/2003/EK rendelet 23. cikkének (2) bekezdése – A ne bis in idem elve – Jogbiztonság – Jogos bizalom – Egyenlő bánásmód – A szankciók halmozása – Arányosság – Méltányosság – Korlátlan felülvizsgálati jogkör”
Megsemmisítés iránti kereset – Megsemmisítést kimondó ítélet – Joghatások – Végrehajtási intézkedések hozatalára vonatkozó kötelezettség – Terjedelem – A Bizottság által vitarendezési eljárás végén hozott, a versenyszabályok megsértését megállapító határozat – Az indokolás elégtelensége miatti megsemmisítés – A bírságot kiszabó részre korlátozódó részleges megsemmisítés – Ugyanolyan összegű bírságot kiszabó új határozat meghozatala – A ne bis in idem elve – Alkalmazhatatlanság – A jogbiztonság és a bizalomvédelem elvének megsértése – Hiány
(EUMSZ 101. cikk, és EUMSZ 266. cikk, első bekezdés; EGT‑Megállapodás, 53. cikk; az Európai Unió Alapjogi Chartája, 50. cikk)
(lásd: 56–69. pont)
Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Az alapösszeg megállapítása – Vitarendezési eljárás végén kiszabott bírság – Az iránymutatásban előírt módszer alkalmazásának hiánya – Az egyenlő bánásmód elvének megsértése – Hiány
(EUMSZ 101. cikk, (1) bekezdés; 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés; 2006/C 210/02 bizottsági közlemény, 13. és 37. pont)
(lásd: 91–95, 98, 99, 103–135. pont)
Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Az alapösszeg megállapítása – Vitarendezési eljárás végén kiszabott bírság – Az iránymutatásban előírt módszer alkalmazásának hiánya – Az egyenlő bánásmód elvének megsértése – Harmadik személy javára elkövetett jogsértésre való hivatkozás kizártsága
(EUMSZ 101. cikk, (1) bekezdés; 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés; 2006/C 210/02 bizottsági közlemény, 13. és 37. pont)
(lásd: 91–95, 98, 99, 136–146. pont)
Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Maximális összeg – A maximális összegnek az ugyanazon jogsértésben részt vevő valamennyi szankcionált vállalkozással szembeni kiszabása – Az egyenlő bánásmód elvének megsértése – Hiány
(1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) és (3) bekezdés)
(lásd: 96., 97., 101., 102. pont)
Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Nemzeti versenyhatóság által kiszabott bírság figyelembevételének hiánya – Eltérő terület, versenyellenes magatartások és időszakok – A méltányosság elvének megsértése – Hiány
(EUMSZ 101. cikk; EGT‑Megállapodás, 53. cikk)
(lásd: 152–158. pont)
Összefoglalás
A Törvényszék a 2019. szeptember 24‑i Printeos és társai kontra Bizottság ítéletében (T‑466/17) elutasította a szabványos, katalógusból kiválasztható borítékok és az egyedi igények szerint nyomott borítékok értékesítésével foglalkozó több társaság (a továbbiakban: felperesek) keresetét, amely elsődlegesen az EUMSZ 101. cikk megsértése miatt bírságot kiszabó európai bizottsági határozat (
1
)(a továbbiakban: megtámadott határozat) részleges megsemmisítésére irányult. E jogsértés a felperesek és másik négy vállalatcsoport közötti, több európai ország területére kiterjedő megállapodások, illetve összehangolt magatartások formáját öltötte.
A megtámadott határozatot egy korábbi, a felperesekkel szemben 4729000 euró bírságot kiszabó, vitarendezési eljárás végén hozott bizottsági határozatnak (
2
) (a továbbiakban: eredeti határozat) az indokolás elégtelensége miatti részleges megsemmisítését (
3
) követően hozták meg. Ezen ítéletet követően a Bizottság meghozta az eredeti határozatot módosító megtámadott határozatot, amelyben ugyanilyen összegű bírságot szabott ki.
A Törvényszék először is úgy ítélte meg, hogy amikor az uniós jogi aktus megsemmisítése olyan eljárási hibán alapul, mint az indokolás elégtelensége, és az uniós bíróság nem élt a korlátlan felülvizsgálati jogkörével annak érdekében, hogy a kiszabott bírságot megváltoztassa, a Bizottság a felperesekkel szemben bírságot kiszabó új határozatot hozhat anélkül, hogy fel lehetne hozni vele szemben a jogbiztonság, a bizalomvédelem és a ne bis in idem elvének megsértésére alapított jogalapon alapuló kifogásokat. E tekintetben a Törvényszék kifejtette, hogy a ne bis in idem elvének alkalmazása azt feltételezi, hogy állást foglaltak a jogsértés megvalósulásával kapcsolatban, vagy hogy megvizsgálták az e jogsértéssel kapcsolatban végzett értékelés jogszerűségét. Ennélfogva a ne bis in idem elve önmagában nem zárja ki az eljárás újbóli megindítását ugyanazon versenyellenes magatartás tekintetében, amennyiben az első határozatot eljárási okokból semmisítették meg, a kifogásolt tényállásra vonatkozó érdemi döntés nélkül, mivel a megsemmisítést kimondó határozat ilyen körülmények között nem tekinthető „felmentésnek” a kifejezés büntetőjogi értelmében. A Törvényszék megállapította, hogy e megközelítés arra az esetre is érvényes, amikor egy bírságot kiszabó határozatot az indokolás elégtelensége miatt semmisítenek meg, amennyiben e határozatot vitarendezési eljárás végén hozták.
Másodszor az egyenlő bánásmód elvének a bírság összegének meghatározásakor való megsértésére alapított jogalapot illetően a Törvényszék megállapította, hogy ezen elv tiszteletben tartásának ellenőrzése érdekében különbséget kell tenni egyrészt az érintett vállalkozásokkal szemben kiszabandó bírságok alapösszegének kötelezően egyenlő megállapítása, másrészt pedig a 10%‑os felső határnak az említett vállalkozásokkal szemben az 1/2003 rendelet (
4
) 23. cikke (2) bekezdésének második albekezdése alapján történő alkalmazása között, amely e vállalkozások teljes forgalma alapján változhat. Ugyanis, noha a Bizottság a jogsértés gazdasági jelentőségének, valamint az abban részt vevő egyes vállalkozások relatív súlyának jellemzése érdekében az alapösszeg kiszámításakor érvényesen választhatott olyan módszert, amely a jogsértéssel érintett teljes év során teljesített eladások értékén alapult, ebben az összefüggésben köteles volt tiszteletben tartani az egyenlő bánásmód elvét. Ezzel szemben a 10%‑os felső határnak a bírságok végösszegének meghatározása érdekében történő alkalmazása főszabály szerint nem függ a jogsértés e gazdasági jelentőségétől, az egyes részt vevő vállalkozások relatív súlyától, sem pedig az azok által elkövetett, említett jogsértés súlyától vagy időtartamától, hanem tisztán automatikus jelleget ölt, amely kizárólag a vállalkozások teljes forgalmával függ össze, így az említett alkalmazás ipso facto megfelelt az egyenlő bánásmód elvének.
Mindazonáltal a Törvényszék tévesnek ítélte a Bizottság azon elemzését, miszerint a 10%‑os felső határ alkalmazásának eredménye a kiszabandó bírságok kiszámításának valamely közbenső szakaszában ipso facto az egyenlő bánásmód elvével összhangban álló eredményeket hoz. E tekintetben a Törvényszék rámutatott arra, hogy a Bizottság e megközelítést alkalmazva, amely megközelítés nem tartozik az 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének hatálya alá, az 1/2003/EK rendelet 23. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján kiszabott bírságok megállapításáról szóló iránymutatás (
5
) 37. pontja szerinti mérlegelési jogkörével élt. A Törvényszék azt követően, hogy megvizsgálta a kiindulási összegeknek a megtámadott határozat címzettjeinek minősülő különböző vállalatcsoportok tekintetében e megközelítés keretében elvégzett kiigazítását, úgy ítélte meg, hogy e vállalatcsoportok egyike – objektív igazolás nélkül – kedvezőbb bánásmódban részesült. Ugyanakkor a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a felperesek nem hivatkozhatnak az ilyen egyenlőtlen bánásmódból eredő jogellenességre előnyök szerzése végett.
Ami az EUMSZ 101. cikk és a nemzeti versenyjog azon kérdésben való párhuzamos alkalmazását illeti, hogy a felperesek magatartása a jelen esetben milyen hatásokat fejtett ki spanyol területen, amely párhuzamos alkalmazás a méltányosság elvének megsértésére alapított harmadik jogalap tárgyát képezte, a Törvényszék mindenekelőtt megállapította, hogy a megtámadott határozat nem e területre vonatkozott, és hogy a spanyol versenyhatóság egy másik időszakban tanúsított magatartásokat szankcionált. A Törvényszék megállapította, hogy e körülmények között a felperesek versenyellenes magatartásával összefüggő, teljes körű és kellően elrettentő szankció pontosan e magatartásnak az említett különböző területeken kifejtett valamennyi hatásának figyelembevételét követeli meg, az időbeli tényezőt is ideértve, így nem kifogásolható, hogy a Bizottság ugyanezen okokból nem csökkentette a felperesekkel szemben az eredeti és a megtámadott határozatban kiszabott bírságot.
(
1
)	Az [EUMSZ] 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének alkalmazására vonatkozó eljárásban (AT.39780 – „borítékok” ügy) 2014. december 10‑én hozott C(2014) 9295 final határozatot módosító, 2017. június 16‑i C(2017) 4112 final bizottsági határozat.
(
2
)	Az [EUMSZ] 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének alkalmazására vonatkozó eljárásban (AT.39780 – „borítékok” ügy) 2014. december 10‑én hozott C(2014) 9295 final bizottsági határozat.
(
3
)	A Törvényszék 2016. december 13‑iPrinteos és társai kontra Bizottság ítélete (T‑95/15, EU:T:2016:722).
(
4
)	[Az EUMSZ 101.] és [EUMSZ 102. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.).
(
5
)	HL 2006. C 210., 2. o.