62024CC0321
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. május 22. (
1
)
C‑321/24. sz. ügy
BC
kontra
SCP Attal et Associés
(a tribunal judiciaire de Paris [párizsi elsőfokú bíróság, Franciaország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdése – A tőke szabad áramlása – Korlátozás – Öröklés – Öröklési nyilatkozat – A közjegyző munkadíjának kiszámítása – Két tagállamban található vagyontárgyakból álló örökség – Az EUMSZ 65. cikk (1) bekezdésének a) pontja – Adójogi rendelkezés – Az EUMSZ 65. cikk (1) bekezdésének b) pontja – Az adójogi jogsértések megakadályozásához szükséges intézkedések vagy a tőkemozgások igazgatási vagy statisztikai célú bejelentésére szolgáló eljárás bevezetésére irányuló intézkedések”
1.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapjául szolgáló jogvitában egy olyan elhunyt személy (Franciaországban lakóhellyel rendelkező) örököse támadja a Franciaországban benyújtott öröklési nyilatkozatban közreműködő francia közjegyző díjazását, aki Belgiumban rendelkezett szokásos tartózkodási hellyel, és hagyatéka Belgiumban és Franciaországban található vagyontárgyakból áll.
2.
Az öröklés helye szerinti tagállam Belgium és egy belga közjegyző készítette az öröklési nyilatkozatot a teljes hagyaték vonatkozásában. Az örökös álláspontja szerint a francia közjegyző díjazása nem az összes vagyontárgy alapján számítható ki, hanem kizárólag a hagyatéki vagyon Franciaországban található része alapján. Máskülönben indokolatlan kettős fizetésre kerül sor.
3.
A jogvita elbírálására hivatott bíróság lényegében az EUMSZ 63. cikk és az EUMSZ 65. cikk értelmezését kéri a Bíróságtól annak tisztázása érdekében, hogy e cikkekkel ellentétes‑e az ugyanazon öröklésben közreműködő két tagállam közjegyzőjének kettős díjazása, ha mindkét közjegyző a teljes hagyaték alapján számítja ki a munkadíját.
4.
A Bíróság már határozott a tőke szabad mozgásának a határokon átnyúló vonatkozású öröklések megadóztatásából eredő korlátozásairól. (
2
) A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyát illetően eltér az előző kérelmektől: a kérdések olyan nemzeti rendelkezést érintenek, amely bár kapcsolatban áll a halál esetén történő vagyonátszállást terhelő adókötelezettséghez, ugyanakkor önmagában nem adójogi szabály.
I. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
5.
A 88/361/EGK irányelv 1. cikke (1) bekezdésének értelmében: (
3
)
„A következő rendelkezések sérelme nélkül a tagállamok eltörlik a tagállamokban honos személyek közötti tőkemozgásokra vonatkozó korlátozásokat. Az irányelv alkalmazásának megkönnyítése érdekében a tőkemozgások osztályozása az I. mellékletben foglalt nómenklatúrával összhangban történik.”
6.
A 88/361 irányelv I. mellékletében felsorolt tőkemozgások között az e melléklet XI. részében szerepelnek a személyes tőkemozgások, és ezek közé tartoznak az örökségek és a hagyatékok.
B.
A francia jog
1. A Code de commerce ([francia] kereskedelmi törvénykönyv)
7.
A törvénykönyv („Az egyes szabályozott díjakról” szóló) IV bis. címet magában foglaló törvényi részében az L. 444‑1. cikk határozza meg a közjegyzői szolgáltatások szabályozott díjait. E cikk harmadik bekezdése értelmében a közjegyző más szakmákkal versengve nyújtott szolgáltatásaira nem szabályozott díj, hanem tiszteletdíj vonatkozik.
8.
A törvénykönyv szabályozási részében az R. 444‑2. cikk a következő fogalommeghatározásokat tartalmazza:
„1° »Díj«: az L. 444‑1. cikk első bekezdésében említett szakemberek a szabályozás tárgyát képező szolgáltatásaiért járó munkadíj és költségátalány összegének meghatározására szolgáló elemek összessége.
2° »Munkadíj«: az ilyen szakember által olyan szolgáltatásokért kapott összeg, amelyek díját e törvénykönyv törvényi részének IV bis. címe szabályozza.
[…]
4° »Arányos munkadíj«: az alapértékre alkalmazott százalékos arány, vagy különböző mértékű alapértékekre alkalmazott progresszív vagy degresszív százaléktartomány alapján számított munkadíj.
5° »Tiszteletdíj«: az ilyen szakember által olyan szolgáltatásokért cserébe kapott összeg, amelyet nem a 2.° pontban említett cím alatt kerül szabályozásra.
[…]”
9.
Az R. 444‑3. cikk előírja:
„[»Az egyes szabályozott díjakról« szóló] jelen cím 4‑7. sz. melléklete, 4‑8. sz. melléklete és 4‑9. sz. melléklete részletezi a következőket:
1° A […] közjegyzők […] szolgáltatásainak jegyzéke, amelyek díját a jelen cím szabályozza;
[…]
3° Az L. 444‑1. cikk harmadik bekezdésében meghatározott feltételek szerint nyújtott szolgáltatások tájékoztató jellegű jegyzéke, és adott esetben az e szolgáltatásokra vonatkozó díjaknak az érintett szakemberek általi beszedésére irányadó szabályok.”
10.
A törvénykönyv szabályozási részének az azon szolgáltatások jegyzékét tartalmazó 4‑7. sz. mellékletében, amelyek szabályozott díjaira a törvénykönyv (szabályozási részének) IV bis. címe az irányadó, az R. 444‑3. cikkhez csatolt 5. sz. táblázat vonatkozik a közjegyzőkre, és a táblázat 8. pontjában található az öröklési nyilatkozat.
11.
A törvénykönyv „Arrêtés” c. részének A. 444‑63. cikke kimondja:
„Az öröklési nyilatkozat (5. táblázat 8. szám) díja a teljes bruttó értékkel arányos munkadíj […], a következő díjszabás szerint […].”
2. A Code général des impôts (általános adótörvénykönyv)
12.
Az öröklésre vonatkozó különös rendelkezések között a 800. cikk kimondja:
„Az örökös, a hagyományos és a megajándékozott, e személy gyámja vagy gondnoka részletes nyilatkozatot köteles benyújtani.
E kötelezettség alól mentesül:
1. A törvényes örökös, a túlélő házastárs, illetve az elhunyt személlyel bejegyzett élettársi kapcsolatban élő személy, ha a hagyatéki vagyon bruttó értéke nem haladja meg az 50000 eurót, feltéve, hogy e személy korábban nem kapott az elhunyttól ajándékot, illetve nem bejegyzett, illetve nem bejelentett ingyenes juttatást;
2. Az első szakaszban említettektől eltérő személy, ha a hagyatéki vagyon bruttó értéke nem éri el a 3000 eurót.”
13.
A 802. cikk értelmében:
„Az örökös, a megajándékozott és a hagyományos, annak gyámja, gondnoka vagy törvényes képviselője által aláírt öröklési nyilatkozatot minden esetben a következő megjegyzéssel kell zárni:
»A nyilatkozattevő kijelenti, hogy e nyilatkozat hiteles és valós; az általános adótörvénykönyv 1837. cikkében előírt szankciók terhe mellett kijelenti továbbá, hogy e nyilatkozat a legjobb tudomása szerint tartalmazza az elhunytat részben vagy egészben megillető valamennyi készpénzt, követelést, francia vagy külföldi értékpapírt.«
[…].”
II. A tényállás, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
14.
Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben szereplő tényállás a következőket tartalmazza:
–
A francia állampolgárságú XY 2020. július 29‑én hunyt el Belgiumban, ahol szokásos tartózkodási hellyel rendelkezett.
–
XY örököse a francia állampolgárságú, Franciaországban lakóhellyel rendelkező és franciaországi adóilletőségű BC.
–
XY hagyatéka Franciaországban és Belgiumban található ingó és ingatlan vagyontárgyakból áll.
–
A hagyatéki eljárást 2020. október 12‑én egy uccle‑i (Belgium) közjegyző indította meg, aki vállalta, hogy elkészíti az öröklési nyilatkozatot Belgiumban. E nyilatkozat a hagyatékban lévő összes vagyontárgyat tartalmazza, azok elhelyezkedésétől függetlenül.
–
BC a belga közjegyző számára a teljes hagyaték bruttó értéke alapján számított díjazást fizetett. (
4
)
–
Franciaországban BC a párizsi SCP Attal et Associés közjegyzői irodát (a továbbiakban: Attal et Associés) bízta meg az öröklési nyilatkozat elkészítésével. E nyilatkozatot 2021. március 18‑án írták alá, és benyújtották az illetékes nyilvántartási szolgálathoz.
–
Az öröklési nyilatkozat nyilvántartásba vételét követően az Attal et Associés a díjazásának megállapítása céljából a tribunal judiciaire de Paris (párizsi elsőfokú bíróság, Franciaország) hivatalvezetőjétől a költségek ellenőrzéséről szóló igazolást kért.
–
A költségigazolás megerősítette az Attal et Associés által megállapított díjazás összegét, amely a teljes hagyaték bruttó értékét vette alapul.
15.
BC a tribunal judiciaire de Paris (párizsi elsőfokú bíróság) előtt vitatta a költségigazolást. BC az igazolás megsemmisítését és új igazolás kiállítását kéri, amelyben a francia közjegyző díjazását kizárólag a Franciaországban található hagyatéki vagyontárgyak bruttó értéke alapján számítják.
16.
BC e tekintetben két érvet hoz fel:
–
A közjegyzői munkadíj számítási alapjának egyeznie kell a hagyatéki illeték kiszámításánál alkalmazott alappal. A kettős adóztatás elkerülésére irányuló 1959. évi francia‑belga megállapodás (
5
) értelmében a Franciaországban adóköteles alap kizárólag az országban található vagyontárgyak értékét veszi figyelembe.
–
A francia közjegyző tekintetében a teljes hagyaték bruttó értéke alapján a belga közjegyző (
6
) ugyanezen az alapon megállapított díjazásának figyelembevétele nélkül meghatározott díjazás az EUMSZ 63. cikk értelmében a tőke szabad mozgásának korlátozását jelenti, mivel csökkenti az örökség értékét.
17.
Az Attal et Associés a költségigazolás helybenhagyását kérte. E fél álláspontja szerint:
–
Franciaországban az ingyenes átruházások illetékét az elhunyt teljes hagyatéka alapján számítják, de az az 1959. január 20‑i francia‑belga egyezmény értelmében csak a Franciaországban található vagyontárgyak után fizetendő.
–
A francia hatóságoknak benyújtott öröklési nyilatkozatban fel kell tüntetni az elhunyt összes vagyontárgyát, ideértve a külföldön található vagyontárgyakat is.
–
A közjegyzői munkadíj számításának alapja az örökségbe tartozó valamennyi vagyontárgy, akár Franciaországban, akár más államban található. Következésképpen, a közjegyzőt a Franciaországban és Belgiumban található vagyontárgyakat magába foglaló teljes örökség bruttó értéke alapján számított munkadíj illeti meg.
18.
Ebben a helyzetben a tribunal judiciaire de Paris (párizsi elsőfokú bíróság) előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni az Európai Unió működéséről szóló szerződés 63. cikkének (1) bekezdését, hogy azzal ellentétes az Európai Unió két tagállama azon közjegyzőinek kettős díjazása, akik a két tagállamban található vagyontárgyakat magában foglaló ugyanazon hagyaték tárgyában járnak el, amely díjazás kiszámításának alapját egyaránt a hagyaték teljes bruttó értéke képezi, a másik közjegyzőnek fizetett díjazás figyelembevétele nélkül, ha a közjegyző közreműködését jogszabály írja elő?
2)
Úgy kell‑e értelmezni az Európai Unió működéséről szóló szerződés 63. cikkének (1) bekezdését, hogy azzal ellentétes az, hogy a közjegyző díjazását, akinek az Európai Unió két tagállamában található vagyontárgyakat magában foglaló hagyaték tekintetében való közreműködését jogszabály írja elő, a hagyaték teljes bruttó értéke alapján számítsák ki, és nem csupán a saját tagállamában található vagyontárgyak bruttó értéke alapján?
3)
Úgy kell‑e értelmezni az Európai Unió működéséről szóló szerződés 63. cikkének (1) bekezdését és 65. cikke (1) bekezdésének a) pontját, hogy az ugyanazon hagyaték tárgyában eljáró két közjegyző kettős díjazása, amelyet egyaránt a hagyatékot alkotó, a két tagállamban található vagyontárgyak teljes bruttó értéke alapján számítanak ki, az »adójoguk […] vonatkozó rendelkezés[ének]« minősülhet, amely kivételt képez a tőke szabad mozgása korlátozásának az előbbi rendelkezésben előírt tilalma alól, ha a közjegyző közreműködését jogszabály írja elő?
4)
Úgy kell‑e értelmezni az Európai Unió működéséről szóló szerződés 63. cikkének (1) bekezdését és 65. cikke (1) bekezdésének a) pontját, hogy az ugyanazon hagyaték tárgyában eljáró két közjegyző kettős díjazása, amelyet egyaránt a hagyatékot alkotó, a két tagállamban található vagyontárgyak teljes bruttó értéke alapján számítanak ki, az adójogi jogsértések megakadályozásához szükséges intézkedésnek vagy a tőkemozgások igazgatási vagy statisztikai célú bejelentésére szolgáló eljárásnak minősülhet, amely kivételt képez a tőke szabad mozgása korlátozásának az előbbi rendelkezésben előírt tilalma alól, ha a közjegyző közreműködését jogszabály írja elő?”
III. A Bíróság előtti eljárás
19.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem 2024. április 30‑án érkezett a Bírósághoz.
20.
A Bíróság eljárási szabályzatának 101. cikke értelmében a felvilágosításkérést intézett a kérdést előterjesztő bírósághoz, amely arra 2024. december 20‑i beadványában válaszolt. (
7
)
21.
Az Attal et Associés, a francia kormány és a Bizottság terjesztett elő írásbeli észrevételeket.
22.
A Bíróság tárgyalás tartását nem tartotta szükségesnek.
IV. Elemzés
A.
Elfogadhatóság
23.
A francia kormány írásbeli észrevételeiben (
8
) az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságát kifogásolja. E kormány álláspontja szerint téves a kérdést előterjesztő szerv kérdéseinek alapjául szolgáló előfeltevés (a francia jogban a közjegyző igénybevételének kötelezettsége az öröklési nyilatkozat elkészítéséhez).
24.
A francia kormány szerint:
–
Az általános adótörvénykönyv 800. cikke értelmében az örökös, a hagyományos vagy a megajándékozott köteles öröklési nyilatkozatot benyújtani az adóhatósághoz. A nyilatkozat elkészítésének elősegítése érdekében a pénzügyminisztérium honlapján formanyomtatványok és részletes útmutató áll rendelkezésükre. (
9
) A közjegyző közreműködése nem kötelező.
–
A közjegyző igénybevétele azonban elengedhetetlen az örökléssel kapcsolatos bizonyos okiratok esetében, amelyek más rendelkezések hatálya alá tartoznak, céljuk az öröklési nyilatkozathoz képest eltérő, és amelyekért a közjegyző eltérő díjazásban részesül.
–
Az előterjesztő bíróság által annak alátámasztására felhozott rendelkezések, hogy „5000 eurót meghaladó értékű hagyaték esetén, valamint akkor, ha a hagyaték ingatlant foglal magában, kötelezően közjegyzőhöz kell fordulni”, (
10
) nem az öröklési nyilatkozatra, hanem más okiratokra vonatkoznak.
–
Egyes esetekben az öröklési nyilatkozathoz csatolni kell ezen okiratokat, vagy más olyan okiratokat, amelyek esetében kötelező a közjegyző közreműködése. Ez a helyzet az ingatlanokat tartalmazó hagyatékkal, amelyekkel kapcsolatban a tulajdonjog igazolása szükséges. Továbbá akkor, ha a hagyaték összege eléri vagy meghaladja az 5000 eurót, mivel az örökösi minőség bizonyításához a közjegyző által aláírt közhiteles okirat szükséges. Ezen okiratok eltérnek az öröklési nyilatkozattól, amelynek esetében közjegyző közreműködése nem szükséges.
25.
A Bíróság felvilágosításkérését követően a kérdést előterjesztő bíróság a következőket közölte: (
11
)
–
„A francia jogban nincs olyan konkrét rendelkezés, amely kötelezővé teszi közjegyző igénybevételét […] az öröklési nyilatkozat benyújtásához, ám gyakorlatilag kötelezettség, amelyet ténylegesen a közjegyző monopóliumának megfelelően a közjegyző előtt végzendő más cselekmények egyidejűsége, jogilag pedig a nyilvános információs oldalon szereplő általános iratok és a törvényben előírt szabályozott díj bevezetése követel meg.
–
Ugyanezen okok miatt BC gyakorlatilag nem készíthette el saját maga az öröklési nyilatkozatot.”
26.
Az előterjesztő bíróság ugyanezen beadványában a hivatalos tájékoztatást szolgáló francia internetes oldalakra hivatkozik, (
12
) amelyek a közjegyző közreműködését elkerülhetetlennek mutatják be az ingatlanokat tartalmazó öröklés esetén, amely okból az örökösök azt hihetik, hogy e közreműködés az öröklési nyilatkozathoz is elengedhetetlen. E bíróság hozzáteszi, hogy a francia közjegyző díjazása törvényben szabályozott, az örökösök által nem vitatható, és e díjazás nem veszi figyelembe az ezen nyilatkozattal egyenértékű okiratért egy másik tagállam közjegyzőjének már kifizetett munkadíjat, amelyet szintén a teljes hagyaték bruttó értéke alapján számítanak, mint Franciaországban.
27.
Az EUMSZ 267. cikk szerinti eljárásban a Bíróság kizárólag az uniós jog értelmezésével vagy érvényességével kapcsolatban hozhat előzetes döntést. A Bíróságnak különösen nem feladata a nemzeti jog rendelkezéseinek értelmezéséről határozni, sem azt megítélni, hogy a kérdést előterjesztő bírósághelyesen értelmezi‑e e rendelkezéseket. (
13
)
28.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint „a Bíróságnak, amikor előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre válaszol, az a feladata, hogy az uniós bíróságok és a nemzeti bíróságok között fennálló hatáskörmegosztás keretén belül azt az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban meghatározott ténybeli és szabályozási hátteret vegye figyelembe, amelybe e kérdések illeszkednek.” (
14
)
29.
A Bíróságnak nem feladata az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban leírt jogi keret helytállóságának vizsgálata, és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések releváns voltát vélelmezni kell. E kérdéseket többek között akkor tekintik elfogadhatatlannak, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával. A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem esetében nem áll fenn ez a helyzet.
30.
Meg kell tehát állapítani, hogy a francia kormánynak a kérdést előterjesztő nemzeti szerv által adott értelmezés téves jellegére vonatkozó érvei nem érintik az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatóságát.
B.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első és második kérdés
31.
Az előterjesztő bíróság első és második kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, azt kívánja megtudni, hogy az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdésével:
–
ellentétes‑e két tagállam azon közjegyzőinek kettős díjazása, akik a mindkét tagállamban található vagyontárgyakat magában foglaló ugyanazon hagyaték tárgyában járnak el, amely díjazás kiszámításának alapját „a hagyaték teljes bruttó értéke képezi, a másik közjegyzőnek fizetett díjazás figyelembevétele nélkül”, amennyiben a közjegyző közreműködését jogszabály írja elő.
–
ellentétes‑e, hogy a közjegyző díjazását, akinek a két tagállamban található vagyontárgyakat magában foglaló hagyaték tekintetében való közreműködését jogszabály írja elő, „a hagyaték teljes bruttó értéke alapján számítsák ki, és nem csupán a saját tagállamában található vagyontárgyak bruttó értéke alapján”.
32.
Mivel a „tőkemozgások” fogalmának meghatározása hiányzik a Szerződésekből, a Bíróság a tőkemozgások a 88/361 irányelv I. mellékletét képező nómenklatúrájának jelzésértéket tulajdonított. A Bíróság ezt konkrétan úgy értette, hogy „az említett melléklet bevezetésének harmadik bekezdése szerint a benne foglalt nómenklatúra nem ad kimerítő felsorolást a tőkemozgásokról.” (
15
)
33.
A Bíróság emlékeztetett arra, hogy az örökségek és a hagyatékok a 88/361 irányelv I. mellékletének „Személyes tőkemozgások” elnevezésű XI. részében találhatók, majd megállapította, hogy „az öröklés az [EUMSZ 63. cikk] értelmében tőkemozgásnak minősül, kivéve azon eseteket, amikor a tőkemozgás összetevői egyetlen tagállamon belülre korlátozódnak.” (
16
)
34.
A vitatott öröklés Belgiumban és Franciaországban található vagyontárgyakat foglal magában. (
17
) Ezért meg kell vizsgálni, hogy ezen öröklés keretében és annak sajátosságaira tekintettel a hivatalosan szabályozott díjszabás körébe tartozó közjegyzői díjazás a tőke szabad mozgására vonatkozó, az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdése által tiltott korlátozásnak minősül‑e. (
18
)
35.
Az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdésének összefüggésében a „korlátozás” mind a tagállamok, mind a tagállamok és harmadik országok közötti szabad tőkemozgás mindenfajta korlátozását jelenti, (
19
) és e szabadság minden, akár csekély jelentőségű korlátozása is tilos. (
20
)
36.
Az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdésében a tőkemozgást korlátozóként tiltott intézkedések azon intézkedéseket foglalják magukban, amelyek alkalmasak arra, hogy eltántorítsák a külföldi illetőségűeket attól, hogy valamely tagállamban beruházásokat hajtsanak végre, illetve az említett tagállam illetőségével rendelkezőket attól, hogy más tagállamokban hajtsanak végre beruházásokat. (
21
)
37.
A Bíróság által az öröklés terén az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdésével kapcsolatban elbírált ügyek gyakorlatilag mindegyike az örököst terhelő öröklési illeték vagy az örökléshez kapcsolódó jövedelemadó megállapítására vonatkozó nemzeti szabályokat érinti. (
22
)
38.
A Bíróság az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdésének értelmezése során kimondta, hogy a tőke szabad mozgásával ellentétesek az olyan rendelkezések, amelyek értelmében az adóztató tagállamon kívül található vagyontárgyakat érintő öröklést súlyosabb adóteher sújtja, mint a kizárólag e tagállamban található vagyontárgyakat érintő öröklést, ami ily módon a hagyaték értékének csökkenéséhez vezet. (
23
)
39.
Az alapjogvita tárgya egy nem adójogi jellegű nemzeti rendelkezés alkalmazása. A francia közjegyző szolgáltatásaiért fizetett (szabályozott díjszabás körébe tartozó) munkadíjra vonatkozó szabályokat a kereskedelmi törvénykönyv tartalmazza, és ‑ ismétlem ‑ nem adóterhet rónak ki. Az előterjesztő bíróság, a francia kormány és a Bizottság sem ért egyet azzal, hogy e szabályok adójogi jellegűek lennének. (
24
)
40.
Ugyanakkor az EUMSZ 63. cikkének (1) bekezdésében foglalt tilalom „a tőkemozgásra vonatkozó minden korlátozás[t]” érint. (
25
) Nem korlátozódik a nemzeti adójogi szabályozásból vagy más adózási jellegű akadályokból eredő korlátozásokra.
41.
Ha a határokon átnyúló vonatkozású örökség átszállása egy nemzeti intézkedés következtében olyan értékvesztést szenved el, amely a tisztán belföldi átszállás esetében nem következik be, ezen intézkedés visszatartó hatása hátrányosan befolyásolja a tőkemozgás szabadságát.
42.
Ezen intézkedés ténylegesen meghatározza, hogy a több tagállamban található vagyontárgyakat magában foglaló öröklésre gazdasági értelemben súlyosabb teher hárul (még ha az nem is adóteher), mint az egyetlen államban található vagyontárgyakból álló öröklésre. (
26
)
43.
Az öröklésre alkalmazandó, ilyen értékcsökkenést előidéző, akár adójellegű, akár más fajta nemzeti intézkedések visszatartanak attól, hogy élni lehessen a tőke szabad mozgásával, és ezért főszabály szerint tilosak. (
27
)
44.
Franciaországban az általános adótörvény 800. cikke kötelezővé teszi az örökléssel kapcsolatos nyilatkozattételt. A nyilatkozatnak részleteznie kell az elhunyt aktív és passzív hagyatékát, (
28
) és fel kell tüntetnie az örökösök személyét. A nyilatkozatot az adóhatósághoz kell benyújtani az öröklés után fizetendő illeték kiszámítása és az adócsalás megelőzése érdekében. A nyilatkozat benyújtása kötelező, kivéve bizonyos személyeket, ha az örökség értéke nem haladja meg a törvényben meghatározott összeget.
45.
Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés és az előterjesztő bíróság által később közölt információk szerint Franciaországban a jelen ügyhöz hasonló esetekben a közjegyző közreműködése jogi követelmény, illetve kötelező a nemzeti szabályozás által ösztönzött gyakorlat alapján. Következésképp a közjegyző olyan szolgáltatást nyújt, amelynek díjazását (munkadíját) törvény szabályozza.
46.
A francia közjegyzőnek az öröklési nyilatkozatban való közreműködéséért fizetett munkadíj a teljes hagyaték bruttó értékével arányosan, egy megadott lépcsőzetes rendszer szerint kerül kiszámításra. Minden nyilatkozathoz kötött öröklés esetén azonos a kiszámításra vonatkozó szabály. E szabály nem tesz különbséget az örökös vagy az elhunyt állampolgársága vagy lakóhelye függvényében, és nem változik a bejelentendő vagyontárgyak fellelhetőségének helyétől függően sem.
47.
A nemzetközi öröklés esetében azonban annak összetételéből adódóan valószínű, hogy az öröklési nyilatkozatot adózási célból azon másik állam is megköveteli, amelyben hagyatéki vagyontárgyak találhatóak. E vagyontárgyak értéke hasonlóképpen a hagyaték bruttó értékének részeként az öröklési nyilatkozatot készítő közjegyző díjazásának számítási alapját képezheti. (
29
)
48.
Ezzel összefüggésben egy olyan intézkedés, mint a jelen ügyben vitatott:
–
egyfelől alkalmas arra, hogy eltántorítsa az intézkedés alkalmazásának helye szerinti tagállamban lakókat a külföldi beruházástól, illetve a külföldi illetőségűeket attól, hogy ezen államban hajtsanak végre beruházásokat.
–
másfelől ezen intézkedés követkeményeként az adott államon belül és kívül található vagyontárgyakból álló olyan örökség, amelynek bruttó összértéke megegyezik a kizárólag az adott államban található vagyontárgyakból álló örökség értékével, végső soron kevesebbet ér az örökséget alkotó vagyontárgyak elhelyezkedése miatt.
49.
A Bíróság e kettős korlátozó hatásra az adójogi szabályok hatásaira vonatkozó ítélkezési gyakorlatában utalt. Álláspontom szerint e joggyakorlat kivetíthető más nemzeti szabályokra is, még ha nem is adóügyi jellegűek, ám ugyanolyan korlátozó hatással bírnak.
50.
A Bíróság ebben az értelemben megállapította, hogy:
–
„azok a nemzeti rendelkezések, amelyek meghatározzák valamely ingatlannak az öröklés útján történő szerzés esetén fizetendő illeték összegének kiszámításakor figyelembe veendő értékét, nemcsak visszatarthatnak más tagállamokban lakó személyeket az érintett tagállamban található ingatlan megvásárlásától […], hanem csökkenthetik a hagyaték fekvési helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban lakó személy hagyatékának értékét.” (
30
)
–
„az öröklés esetét illetően az ítélkezési gyakorlat továbbá megerősítette, hogy az [EUMSZ 63.] cikk (1) bekezdése szerint tiltott, tőkemozgást korlátozó intézkedések közé tartoznak azok, amelyek csökkentik a hagyaték fekvési helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban lakó személy hagyatékának értékét, és e hagyatékot adóztatják.” (
31
)
51.
A jelen ügyhöz hasonló esetben bemutatott hátrány nem tulajdonítható annak, hogy két tagállam párhuzamosan gyakorolta adózási jogkörét. (
32
) Ezért nem alkalmazhatók a jelen jogvitára a Bíróság azon ítéletei, amelyekben azt mondja ki, hogy amennyiben az e (kettős) adóztatási jogkör gyakorlásából származó hátrányos következmények nem tartalmaznak hátrányos megkülönböztetést, nem képeznek az alapszabadságokat érintő korlátozást. (
33
)
52.
Következésképpen úgy vélem, hogy a tőke szabad mozgásának az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdése értelmében vett korlátozását képezi az a szabály, amely az öröklési nyilatkozatban közreműködő (francia) közjegyző munkadíjának kiszámítása céljából a számítási alapba az öröklés helye szerinti másik tagállamban (Belgium) található öröklési vagyon értékét is belefoglalja, amennyiben e másik állam szabályozása szerint a saját közjegyzőjének szintén a hagyaték bruttó értéke alapján jár díjazás, így a hagyatékot kettős díjazás terheli.
C.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik és negyedik kérdés
53.
Az előterjesztő bíróság e két kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, azt kívánja megtudni, hogy:
–
Értelmezhető‑e úgy az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdése és az EUMSZ 65. cikk (1) bekezdésének a) pontja, hogy a közjegyzők kettős díjazása a jelen ügyhöz hasonló körülmények között az „[a tagállamok adójog[a] […] vonatkozó rendelkezés[ének]” minősül, amely kivételt képez a tőke szabad mozgása korlátozásának tilalma alól.
–
Értelmezhető‑e úgy az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdése és az EUMSZ 65. cikk (1) bekezdésének a) pontja, hogy a közjegyzők kettős díjazása a jelen ügyhöz hasonló körülmények között az adójogi jogsértések megakadályozásához szükséges intézkedésnek vagy a tőkemozgások igazgatási vagy statisztikai célú bejelentésére szolgáló eljárásnak minősül.
54.
Mindkét kérdés az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom alóli kivételekre vonatkozik. Az EUMSZ 65. cikk (1) bekezdése értelmében a 63. cikk rendelkezései nem érintik a tagállamoknak azt a jogát, hogy:
–
„alkalmazzák adójoguk azon vonatkozó rendelkezéseit, amelyek a lakóhely vagy a tőkebefektetés helye alapján az adózók között különbséget tesznek” (a) pont); vagy
–
„meghozzák a szükséges intézkedéseket a nemzeti törvények és rendeletek megsértésének megakadályozására, különösen az adózás […] terén, vagy hogy eljárásokat alakítsanak ki a tőkemozgások igazgatási vagy statisztikai célú bejelentésére […]” (b) pont). (
34
)
55.
Az EUMSZ 65. cikk (1) bekezdésének a) és b) pontja kivételeket határoz meg a tőke szabad mozgásának alapelve alól. Ezért mint ilyen, szigorúan értelmezendő. (
35
)
56.
A közjegyzői szolgáltatásokért fizetendő munkadíj szabályozása nem „adójogi rendelkezés”, miként azt már kifejtettem. Az előterjesztő bíróság, a Bizottság és a francia kormány maga is osztja ezen értékelést.
57.
Való igaz, hogy a vitatott nemzeti intézkedés a későbbiekben adójogi hatással járó öröklési nyilatkozatban való közjegyzői közreműködés munkadíját (szabályozott díját) rögzíti. Készséggel elismerem, hogy e közreműködés (a többi közjegyzői közreműködéshez hasonlóan) némileg összefügg az örökösök adókötelezettségeivel.
58.
Ugyanakkor a közjegyző által nyújtott szolgáltatásért járó díj a céljára és jellegére tekintettel nem adójellegű, és önmagában az állami adóügyi hatáskörök megnyilvánulásának sem tekinthető. E díj a kereskedelmi jog keretébe illeszkedik, célja a közjegyzői hivatás gyakorlásának szabályozása az öröklési nyilatkozat elkészítéséért járó díjazás számítási képletének rögzítésével.
59.
A szabályozott díjszabás szerint számított közjegyzői munkadíj a nyújtott szolgáltatás ellenértékének felel meg. Nem abból áll, hogy a közjegyző az adós képviseletében beszed egy pénzösszeget, amelyet ezután átad az államnak az állami feladatok finanszírozására. Továbbá e munkadíj nem kapcsolódik az öröklési illetékhez, amennyiben a közjegyzői díj a hagyaték bruttó értéke alapján kerül meghatározásra, függetlenül attól, hogy az illeték végül az összes vagyontárgyat, vagy azoknak csak egy részét terheli.
60.
Az ilyen jellegű intézkedésre nem vonatkozik az EUMSZ 65. cikk (1) bekezdésének a) pontjában foglalt kivétel.
61.
Az ilyen intézkedésre az EUMSZ 65. cikk (1) bekezdése b) pontja sem vonatkozik. A Bíróság pontosítása szerint ahhoz, hogy az érintett intézkedést e rendelkezés értelmében vett „szükséges intézkedésnek” lehessen tekinteni, az szükséges, hogy közvetlen célja a pénzügyi intézmények prudenciális felügyeletére vonatkozó nemzeti „törvények és rendeletek megsértésének a megakadályozása legyen”. (
36
)
62.
Egyetértek a Bizottsággal, (
37
) hogy ugyanez a követelmény alkalmazható az „adózás […] terén” elfogadott intézkedésekre is, amelyeket az EUMSZ 65. cikk (1) bekezdésének b) pontja a pénzügyi intézmények prudenciális felügyeletére vonatkozó intézkedésekkel azonos szinten említ.
63.
E követelményre figyelemmel az EUMSZ 65. cikk (1) bekezdésének b) pontjában foglalt kivétel körébe tartozhat az a nemzeti rendelkezés, amely akkor is kötelezi az örökösöket az öröklési nyilatkozat benyújtására, ha az öröklés határokon átnyúló vonatkozású. Továbbá azon rendelkezés is, amely szankciókat szab az adózóra a vagyontárgyak elhallgatása vagy elrejtése miatt, vagy amely a csalárd bevallást bünteti.
64.
Mindazonáltal, az öröklési nyilatkozatban közreműködő közjegyző munkadíjának megállapítása céljából elfogadott nemzeti intézkedés nem tartozik az EUMSZ 65. cikk (1) bekezdésének b) pontjában rögzített, „az adózás […] terén” elfogadott kivétel alá. Ezen intézkedésnek nem az adóellenőrzés a sajátos célja.
65.
Ugyanebben az értelemben, a Bizottság fenntartja, hogy a kereskedelmi törvénykönyv (a közjegyzői munkadíjat a fentebb kifejtettek szerint kiszámító) A. 444‑63. cikkének nem célja az adójogi jogsértések megelőzése.
66.
Álláspontom szerint egy ilyen jellegű intézkedés a tőkemozgások igazgatási vagy statisztikai célú bejelentési eljárásaira vonatkozó kivétel körébe sem tartozik.
67.
Összességében úgy vélem, hogy a jelen jogvitára nem alkalmazhatók az EUMSZ 65. cikk (1) bekezdésének a) és b) pontjában foglalt, az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben hivatkozott kivételek.
D.
Indokolják‑e az intézkedést egyéb, közérdeken alapuló kényszerítő indokok?
68.
Noha az előzetes döntéshozatalra utaló végzés nem hivatkozik közérdeken alapuló kényszerítő indokokra, mind a Bizottság, mind pedig a francia kormány azt állítja, hogy a jelen ügyben fennállhat ilyen indok. (
38
)
69.
Ha a Bíróság az előzetes kérdések megfogalmazásához tartja magát, nem szükséges elemeznie a francia kormány és a Bizottság érveit. Arra az esetre, ha a Bíróság mégis foglalkozna ezen érvekkel, kifejtem az ezekkel kapcsolatos véleményemet.
70.
A Bizottság azzal érvel, hogy a közjegyzői tevékenységek közérdekű célokat követnek, (
39
) és a francia közjegyző által az általános adótörvénykönyv 800. és 802. cikke alapján készített öröklési nyilatkozat célja az örökösi jogállás meghatározása és egyszersmind az adójogi jogsértések megelőzése. (
40
)
71.
A Bizottság mindazonáltal úgy véli, hogy még ha az intézkedés e célokból indokolt is, a francia szabályozás „túlzott” terhet ró az örökösre, mivel a közjegyző díjazását a hagyatékot alkotó vagyontárgyak összességével arányosan állapítja meg, ideértve a külföldön található vagyontárgyakat is. (
41
)
72.
A francia kormány a Bizottság által előadottakhoz hasonlóan a közjegyzői tevékenység közérdekű céljaira hivatkozik, (
42
) és azzal érvel, hogy a közjegyzői munkadíj szabályozott díjak alapján történő kiszámítása elkerüli „a szolgáltatások minőségét rontó […] árversenyt”. (
43
)
73.
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a tőke szabad mozgásának korlátozása csak akkor fogadható el, ha azt közérdeken alapuló nyomós indokok igazolják, és amennyiben a korlátozás alkalmas az elérni kívánt cél koherens és szisztematikus módon történő elérésének biztosítására, és nem haladja meg az ahhoz szükséges mértéket. (
44
)
74.
A Bíróság a közjegyzői hivatás betöltéséhez állampolgársági feltételt előíró tagállamok ellen a Bizottság által indított kötelezettségszegési eljárások sorozatában megállapította, hogy e feltétel ellentétes az EK 43. cikkel (a letelepedés szabadsága). E megállapítást annak jelzését követően tette, hogy „az a tény, hogy a közjegyzői tevékenység olyan közérdekű célt követ, amely többek között a magánszemélyek között létrejött okiratok tekintetében a jogszerűség és jogbiztonság biztosítására irányul, olyan közérdeken alapuló kényszerítő indoknak minősül, amely a közjegyzői tevékenység sajátosságaiból fakadóan igazolhatja az EK 43. cikk esetleges korlátozását […] feltéve, hogy e korlátozások lehetővé teszik az említett célok elérését, és ahhoz szükségesek.” (
45
)
75.
A közjegyzői feladatkör megkérdőjelezhetetlen jelentőséggel bír a jogügyletekben, mivel hozzájárul „a magánszemélyek között létrejött okiratok tekintetében a jogszerűség és jogbiztonság” biztosításához. A jelen eljárásban ezt senki sem vonta kétségbe.
76.
Az öröklési nyilatkozatban a francia közjegyző közreműködését illetően az annak jogilag nem kötelező jellegére hivatkozó fél (a francia kormány) ugyanakkor azzal érvel, hogy a közjegyzőnek az ezen eljárásban való közreműködéséért járó díjazás olyan közérdekű célt szolgál, amely indokolja a tőke szabad mozgásának korlátozását.
77.
Ezen érvet nem tartom meggyőzőnek: ha Franciaországban nem jogi előírás a közjegyző igénybevétele az öröklési nyilatkozat megtételéhez, nem értem, hogy az ilyen eljárásban eljáró közjegyző díjazása miként köthető egy közérdeken alapuló kényszerítő indokhoz.
78.
Azon feltevés esetén, amelyet az előterjesztő bíróság állít, miszerint az öröklési nyilatkozatban akár de facto, akár jogi kötelezettség miatt elkerülhetetlen a közjegyző közreműködése, megjelenhetnek közérdeken alapuló kényszerítő indokok: e közreműködési kötelezettség előírása a jogszerűség és a jogbiztonság biztosítása érdekében szükséges.
79.
Mindazonáltal, még ezen utóbbi feltevés mellett is, a közérdeken alapuló kényszerítő indokokon alapuló igazolás a szabályozott díjszabás körébe tartozó közjegyzői munkadíj fizetésére vonatkozik, de nem arra, hogy e munkadíj valamely díjtételt tartalmazzon. Konkrétan, álláspontom szerint az ilyen indokolás nem terjed ki arra, hogy a határokon átnyúló vonatkozású öröklés esetén az örökösöket az öröklés helye szerinti államtól eltérő államban olyan közjegyzői munkadíj terhelje, amelyet a másik államban található vagyontárgyakat tartalmazó hagyaték bruttó értéke alapján számítanak, a jelen előzetes döntéshozatalra utaló végzésben szereplőkhöz hasonló körülmények között.
80.
Végső soron, ha megállapításra kerülne valamely közérdeken alapuló kényszerítő indok fennállása, egyetértek a Bizottsággal abban, hogy a francia szabályozás túllép a célja eléréséhez szükséges mértéken: túlzott terhet ró az örökösre azáltal, hogy a közjegyző díjazását a hagyatékot alkotó vagyontárgyak összességével arányosan állapítja meg, ideértve a külföldön található vagyontárgyakat is.
V. Végkövetkeztetés
81.
A fentiekre tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy a következő választ adja a tribunal judiciaire de Paris (párizsi elsőfokú bíróság, Franciaország) számára:
„Az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdését, valamint az EUMSZ 65. cikk (1) bekezdésének a) és b) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
–
A tagállamok közötti tőkemozgásnak az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdése által tiltott korlátozásának minősül az öröklés helye szerinti tagállamtól eltérő (A) tagállam olyan rendelkezése vagy gyakorlata, amely szerint egy két tagállamban található vagyontárgyakból álló hagyaték esetén (A) tagállam közjegyzőjének az öröklési nyilatkozat benyújtásában való kötelező közreműködéséért olyan szabályozott díj jár, amely a közjegyzői munkadíjat a másik (B) tagállamban található vagyontárgyakat magában foglaló teljes hagyaték bruttó értéke alapján kerül kiszámításra, figyelmen kívül hagyva az e másik, (B) tagállam közjegyzőjének az ezen nyilatkozattal egyenértékű okiratért fizetett, szintén a teljes hagyaték bruttó értéke alapján számított díjazást.
–
A tagállamok közötti tőkemozgások említett korlátozása nem tartozik az EUMSZ 65. cikk (1) bekezdésének a) és b) pontjában előírt azon kivételek közé, amelyek felhatalmazzák a tagállamokat arra, hogy adójoguk vonatkozó rendelkezéseit alkalmazzák, meghozzák a szükséges intézkedéseket a nemzeti törvényeik és rendeleteik megsértésének megakadályozására, vagy eljárásokat alakítsanak ki a tőkemozgások igazgatási vagy statisztikai célú bejelentésére.”
(
1
)	Eredeti nyelv: spanyol.
(
2
)	Lásd a közelmúltból többek között: 2023. október 12‑iBA (Öröklés – Lakásügyi szociálpolitika az Európai Unióban) ítélet (C‑670/21, EU:C:2023:763); 2021. december 21‑iFinanzamt V (Öröklés – Részleges illetékmentesség és a kötelesrész levonása) ítélet (C‑394/20, EU:C:2021:1044); 2018. november 22‑iHuijbrechts ítélet (C‑679/17, EU:C:2018:940).
(
3
)	A Szerződés 67. cikkének végrehajtásáról szóló, 1988. június 24‑i tanácsi irányelv (HL 1988. L 178., 5. o.; magyar nyelvű különkiadás: 10. fejezet, 1. kötet, 10. o.).
(
4
)	A jelen indítványban különbségtétel nélkül használom az „activo hereditario bruto” és „masa hereditaria bruta” (a hagyaték bruttó értéke) kifejezést.
(
5
)	Az 1959. január 20‑án aláírt Convention fiscale entre la France et la Belgique tendant à éviter les doubles impositions et à régler certaines autres questions en matière d'impôts sur les successions et de droits d’enregistrement (a kettős adóztatás elkerüléséről, valamint bizonyos, a hagyatékot terhelő adókkal és az illetékekkel kapcsolatos kérdések szabályozásáról szóló megállapodás).
(
6
)	A felperes szerint az öröklés a belga közjegyző területi illetékességébe tartozik, mivel az elhunyt szokásos tartózkodási helye Belgium volt.
(
7
)	Lásd: a jelen indítvány 25. és 26. pontja.
(
8
)	A francia kormány írásbeli észrevételeinek 23‑33. pontja.
(
9
)	A „Comment remplir une déclaration de succession?” c. dokumentum magyarázatokkal és a különböző űrlapokra mutató hivatkozásokkal a https://www.impots.gouv.fr/sites/default/files/formulaires/2705-sd/2023/2705-sd_4288.pdf címen elérhető. E dokumentumban a „devez‑vous faire appel à un notaire?” kérdésre adott válasz: „Faire appel à un notaire n’est pas obligatoire mais peut être utile pour les opérations les plus complexes […] Si vous chargez un notaire de remplir votre déclaration de succession, il devient votre mandataire mais vous restez toujours responsable vis‑à‑vis de l’administration.” (kiemelés az eredeti szövegben)
(
10
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés 31. és 53. pontja.
(
11
)	2024. december 20‑i beadvány.
(
12
)	Konkrétan ezen oldalakra utal: https://www.impots.gouv.fr/particulier/declarer-une-succesion és https://www.service-public.fr/particuliers/vosdroits/F80.
(
13
)	2023. május 11‑iBezirkshauptmannschaft Lilienfeld ítélet (C‑155/22, EU:C:2023:394), 49. pont.
(
14
)	2020, április 2‑i Coty Germany ítélet (C‑567/18, EU:C:2020:267), 21. pont.
(
15
)	2009. február 12‑iBlock ítélet (C‑67/08, EU:C:2009:92), 19. pont, hivatkozással a 2006. február 23‑ivan Hilten‑van der Heijden ítélet (C‑513/03, EU:C:2006:131), 39. pontjára és a 2008. január 17‑iJäger ítélet (C‑256/06, EU:C:2008:20; a továbbiakban: Jäger ítélet) 24. pontjára.
(
16
)	2006. február 23‑ivan Hilten‑van der Heijden ítélet (C‑513/03, EU:C:2006:131), 40. és 42. pont; Jäger ítélet, 25. pont; 2009. február 12‑iBlock ítélet (C‑67/08, EU:C:2009:92), 20. pont; 2016. június 30‑iFeilen ítélet (C‑123/15, EU:C:2016:496), 16. pont.
(
17
)	Az ügy a hagyaték megnyílása szerinti tagállamot (Belgium) és egy másik tagállamot (Franciaország) érint, amely utóbbi szabályozásáról folyik a vita. A jelen indítvány értelemszerűen az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben bemutatott tényekre korlátozódik.
(
18
)	Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem hivatkozik arra, hogy a vitatott intézkedés „azoknak a személyeknek a szabad mozgása előtti [egyik akadálynak tekinthető], akik jelenleg nehézségekbe ütköznek a határokon átnyúló vonatkozású örökléssel összefüggő jogaik érvényesítése során”, amire az öröklési ügyekre irányadó joghatóságról, az alkalmazandó jogról, az öröklési ügyekben hozott határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az öröklési ügyekben kiállított közokiratok elfogadásáról és végrehajtásáról, valamint az európai öröklési bizonyítvány bevezetéséről szóló, 2012. július 4‑i 650/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2012. L 201., 107. o.; helyesbítések: HL 2012. L 344., 3. o.; HL 2013. L 60., 140. o.; HL 2019. L 243., 9. o.) (7) preambulumbekezdése utal.
(
19
)	2023. március 2‑iPrivatBank és társai ítélet (C‑78/21, EU:C:2023:137), 48. pont.
(
20
)	2021. október 6‑iECOTEX BULGARIA ítélet (C‑544/19, EU:C:2021:803), 65. pont. Miként a 2023. szeptember 7‑iFinanzamt G (Fejlesztési támogatási projektek) ítélet (C‑15/22, EU:C:2023:636) 50. pontja megállapította, az EUMSZ 63. cikkének (1) bekezdése nem tiltja azon intézkedéseket, amelyek korlátozó hatásai túl bizonytalanok és túl közvetettek.
(
21
)	2024. január 18‑iJD (Helyben lakás feltétele) ítélet (C‑562/22, EU:C:2024:55), 34. pont; 2024. június 20‑iFaurécia ítélet (C‑420/23, EU:C:2024:534), 21. pont; és 2024. december 19‑iCredit Suisse Securities (Europe) ítélet (C‑601/23, EU:C:2024:1048), 30. pont.
(
22
)	2003. december 11‑iBarbier ítélet (C‑364/01, EU:C:2003:665), 62. pont; Jäger ítélet, 30. pont; 2008. szeptember 11‑iArens‑Sikken ítélet (C‑43/07, EU:C:2008:490), 36. pont. A tilalom nem korlátozódik a vagyontárgyak megszerzésétől vagy megtartásától egy adott tagállamban visszatartó szabályokra. Lásd például: 2011. március 31‑iSchröder ítélet (C‑450/09, EU:C:2011:198), 32. pont; a 2015. február 24‑iGrünewald ítélet (C‑559/13, EU:C:2015:109) 20. pontja az előöröklés keretében jogosultként a vagyontárgy fekvésétől eltérő tagállamban lakóhellyel rendelkezők megnevezéséről.
(
23
)	Jäger ítélet, 31. pont; 2014. szeptember 3‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet (C‑127/12, EU:C:2014:2130), 57. pont; 2016. június 30‑iFeilen ítélet (C‑123/15, EU:C:2016:496), 19. pont.
(
24
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés 62. pontja, a francia kormány írásbeli észrevételeinek 61. pontja és a Bizottság írásbeli észrevételeinek 51. pontja.
(
25
)	Így „korlátozásnak” minősül az öröklési illetékre tekintettel a névre szóló társasági részvények értékelésének elévülési idejét megállapító szabály is, mivel „az örököseik hosszabb ideig maradnak abban a bizonytalan helyzetben, hogy esetleg utólagos adómegállapítást alkalmaznak esetükben”: 2011. szeptember 15‑iHalley ítélet (C‑132/10, EU:C:2011:586), 24. pont. Lásd az öröklés területén kívül például: 1999. március 16‑iTrummer és Mayer ítélet (C‑222/97, EU:C:1999:143); 2002. március 5‑iReisch és társai ítélet (C‑515/99, C‑519/99‑C‑524/99 és C‑526/99‑C‑540/99, EU:C:2002:135); 2018. március 6‑iSEGRO és Horváth ítélet (C‑52/16 és C‑113/16, EU:C:2018:157).
(
26
)	Nem vitatom, hogy – amint arra a francia kormány (írásbeli észrevételeinek 113. pontjában) rámutat – a bármilyen fajta külföldi vagyontárgyat tartalmazó öröklési nyilatkozat készítése nagyobb anyagi nehézséggel járhat, mint a belföldi öröklés esetében, és felmerülhetnek többletköltségek, például fordítási költségek is. Két külön dolog azonban az ezen esetleges költségek ügyfélre gyakorolt hatása, és az ilyen típusú költségeken kívüli, szabályozott hatósági díj rendszerszintű alkalmazása a szabályozott díjhoz kötött közjegyzői munkadíj kiszámításához.
(
27
)	Miként már kifejtettem, az ilyen intézkedés nem tilos, ha korlátozó hatása túl bizonytalan és túl közvetett. Továbbá akkor sem tilos, ha az uniós jog által indokolt.
(
28
)	A nyilatkozatban fel kell sorolni az összes vagyontárgyat, ideértve azokat, amelyek után a kettős adóztatás elkerüléséről szóló megállapodás értelmében Franciaországban nem kell illetéket fizetni. Meg kell jegyezni, hogy ezen egyezmények némelyike felhatalmazza a részes államokat a teljes hagyatéki vagyonra tekintettel meghatározott átlagérték szerinti illetékszámításra.
(
29
)	Akinek a közreműködése kötelező, vagy ha nem is, díjazása törvényben szabályozott hatósági díj szerint történik. Ha nem így van, akkor az örökös feladata a kettős kiadás elkerülése.
(
30
)	Jäger ítélet, 30. pont.
(
31
)	Jäger ítélet, 31. pont.
(
32
)	Szigorúan véve nem állítható, hogy a közjegyző szolgáltatásaiért járó munkadíj meghatározására szolgáló szabályozott díjak számítási szabályai az adózási hatáskörök gyakorlását érintik.
(
33
)	2016. május 26‑iNN (L) International ítélet (C‑48/15, EU:C:2016:356), 47. pont; 2022. szeptember 22‑iAdmiral Gaming Network és társai ítélet (C‑475/20‑C‑482/20, EU:C:2022:714), 43. pont. A francia kormány (írásbeli észrevételeinek 88. és azt követő pontjaiban) ezen érvet hozza fel, ami ugyanakkor nem felel meg a saját észrevételei tartalmának, amelyben élesen elutasítja a vizsgált szabály adójogi jellegét.
(
34
)	Az előterjesztő szerv kételyei az e két kérdésben megjelölt célok érdekében a tagállamok által elfogadott rendelkezésekre és intézkedésekre szorítkoznak.
(
35
)	Az EUMSZ 65. cikk (1) bekezdésének a) pontjával összefüggésben: 2024. november 7‑iXX ítélet (Az úgynevezett unit‑linked szerződések) ítélet (C‑782/22, EU:C:2024:932), 43. pont; 2024. december 19‑iCredit Suisse Securities (Europe) ítélet (C‑601/23, EU:C:2024:1048), 51. pont; ugyanezen rendelkezés b) pontjával összefüggésben: 2018. március 6‑iSEGRO és Horváth ítélet (C‑52/16 és C‑113/16, EU:C:2018:157), 95. és 96. pont; 2019. május 21‑iBizottság kontra Magyarország ítélet (Mezőgazdasági földterületeken létesített haszonélvezeti jog) ítélet (C‑235/17, EU:C:2019:432), 103. pont.
(
36
)	2023. március 2‑iPrivatBank és társai ítélet (C‑78/21, EU:C:2023:137), 60. pont, hivatkozással a 2012. június 7‑iVBV – Vorsorgekasse ítéletre (C‑39/11, EU:C:2012:327), 30. pont.
(
37
)	A Bizottság írásbeli észrevételeinek 58. pontja.
(
38
)	Az Attal et Associés írásbeli észrevételeinek utolsó pontjában a 2011. május 24‑iBizottság kontra Franciaország ítélet (C‑50/08, EU:C:2011:335; a továbbiakban: Bizottság kontra Franciaország ítélet) a közjegyzői tevékenységek közérdekű célkitűzéseiről szóló egyik részének idézésére szorítkozik, de nem bontja ki ezen érvet.
(
39
)	A Bizottság kontra Franciaország ítélet 87. pontjára hivatkozik.
(
40
)	A Bizottság írásbeli észrevételeinek 38. és 39. pontja.
(
41
)	A Bizottság írásbeli észrevételeinek 45. pontja.
(
42
)	A francia kormány írásbeli észrevételeinek 98‑101. pontja, hivatkozással a Bizottság kontra Franciaország ítéletre.
(
43
)	A francia kormány írásbeli észrevételeinek 102‑107. pontja.
(
44
)	2023. október 12‑iBA (Öröklés – Lakásügyi szociálpolitika az Európai Unióban) ítélet (C‑670/21, EU:C:2023:763), 67. pont; 2024. július 29‑iKeva és társai ítélet (C‑39/23, EU:C:2024:648), 64. pont.
(
45
)	2011. május 24‑iBizottság kontra Belgium ítélet (C‑47/08, EU:C:2011:334), 97. pont; Bizottság kontra Franciaország ítélet, 87. pont; Bizottság kontra Luxemburg ítélet (C‑51/08, EU:C:2011:336), 97. pont; Bizottság kontra Ausztria ítélet (C‑53/08, EU:C:2011:338), 96. pont; Bizottság kontra Németország ítélet (C‑54/08, EU:C:2011:339), 98. pont; Bizottság kontra Görögország ítélet (C‑61/08, EU:C:2011:340), 89. pont. A Bíróság ezen ítéletekben a közjegyzői tevékenység sajátosságait illetően a közjegyzők díjazásának rendszerét hozta fel példaként.