62012CC0487_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemben arra kérték fel a Bíróságot, hogy tisztázza a szabad árképzés azon elvének terjedelmét, amelyet az 1008/2008/EK rendelet(2) 22. cikkének (1) bekezdése állapít meg.
2. A Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo n° 1 de Ourense (Spanyolország) Bírósághoz intézett kérdése különösen arra irányul, hogy a fenti rendelkezéssel összeegyeztethető‑e az a nemzeti jogszabály, amely megtiltja a légi fuvarozók számára, hogy az utasok poggyászainak(3) feladására választható felár címén díjat számítsanak fel.
3. Az 1008/2008 rendelet 22. cikke a „Szabad árképzés” címet viseli, és a légiközlekedési szolgáltatások „[á]rképzési előírás[airól]” szóló IV. fejezetben található. E cikk (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A [közszolgáltatási kötelezettségre vonatkozó általános szabályokról szóló] 16. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül, a közösségi légi fuvarozók és – viszonossági alapon – harmadik országok légi fuvarozói szabadon állapítják meg a légi vitel‑ és légi tarifadíjakat a Közösségen belüli járatokon.”
4. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a – többek között egy internetes oldalon légi utazásokat értékesítő – Vueling Airlines SA (a továbbiakban: Vueling) és az Instituto Galego de Consumo de la Xunta de Galicia (a galíciai autonóm közösség fogyasztóvédelmi intézete, a továbbiakban: IGC) között folyamatban lévő azon jogvitában terjesztették elő, amelynek tárgya a Vueling légi fuvarozási szerződéseinek tartalmát szankcionáló bírság ez utóbbi általi kiszabása.
5. A Vueling ugyanis 2010 augusztusában két poggyász interneten keresztül történő feladása miatt 40 euróval megemelte az M. J. Arias Villegas által vásárolt repülőjegyek alapárárát (241,48 euró).
6. M. J. Arias Villegas utazásából visszatérve 2010. november 15‑én panaszt nyújtott be a Vueling ellen, úgy ítélve meg, hogy az említett társasággal kötött légi fuvarozási szerződés tisztességtelen feltételt tartalmazott. Az IGC, amelyhez a panaszt áttették, 3000 euró összegű közigazgatási bírságot szabott ki a Vuelingra a légi közlekedésről szóló, 1960. július 21‑i 48/1960. sz. törvény (Ley 48/1960 sobre Navegación Aérea)(4) 97. cikke, valamint a fogyasztók és felhasználók védelméről szóló általános törvény és más kiegészítő törvények egységes szerkezetbe foglalt változata (texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias)(5) 82., 86., 87. és 89. cikke alapján.
7. Az LNA 97. cikke ugyanis az alábbiakat írja elő:
„A fuvarozó az utasokkal együtt és a jegy árának ellenében köteles szállítani azok poggyászát, figyelembe véve a rendeletek által meghatározott súlyhatárokat – a poggyászok számától függetlenül – és méretkorlátozásokat.
A súlyhatár és a méret túllépésére külön szabályok vonatkoznak.
E tekintetben nem minősülnek poggyásznak azok a tárgyak és kézipoggyászok, amelyeket az utas magánál tart. A fuvarozó köteles az utasok által felvitt tárgyakat és a poggyászokat kézipoggyászként ingyenesen a fedélzeten szállítani, ideértve a repülőtéri üzletekben vásárolt árukat is. Kizárólag a légi jármű jellegzetességeivel összefüggő biztonsági, a tárgy súlyával vagy méretével kapcsolatos okokra figyelemmel tagadható meg ezen tárgyak és poggyászok felvitele.”
8. Miután az IGC‑hez benyújtott fellebbezése sikertelen volt, a Vueling keresetet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz 2012. április 27‑én, mivel úgy ítélte meg, hogy a rá kiszabott közigazgatási bírság ellentétes a szabad árképzésnek az 1008/2008 rendelet 22. cikkében kimondott elvével.
9. A kérdést előterjesztő bíróság határozatában úgy ítéli meg, hogy az LNA 97. cikke kimondja a légi utas azon jogát, hogy egy poggyászt a repülőjegy alapárán felüli többletköltség vagy felár nélkül adjon fel. E jog a légi fuvarozási szerződés törvényi fogalmához tartozik, és a fogyasztó védelmére irányuló logikus és ésszerű intézkedés, amely nem ellentétes a légi viteldíjak uniós jog által kimondott liberalizációjával.
10. A kérdést előterjesztő bíróság mindemellett megjegyzi, hogy nem mindegyik spanyol bíróság osztja ezt az álláspontot. Néhány bíróság ugyanis éppen ellenkezőleg úgy ítéli meg, hogy az 1008/2008 rendelet 22. cikke lehetővé teszi a légi fuvarozóknak, hogy a repülőjegy alapárára felárat alkalmazzanak a poggyász feladása címén, e rendelkezésnek ugyanis a spanyol jog ellentétes rendelkezéseivel szemben is érvényesülnie kell.
11. E körülmények között határozott úgy a Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo n° 1 de Ourense, hogy felfüggeszti az eljárását, és a következő kérdést terjeszti előzetes döntéshozatal céljából a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a[z 1008/2008 rendelet] 22. cikkének (1) bekezdését, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás (a[z LNA] 97. cikke), amely a személyszállítással foglalkozó légitársaságokat arra kötelezi, hogy minden esetben ismerjék el az utasok azon jogát, hogy egy poggyászt a megvásárolt jegy alapárán felüli többletköltség vagy felár nélkül adhatnak fel?”
12. A jelen indítványban kifejtem annak indokait, amelyek miatt úgy ítélem meg, hogy az 1008/2008 rendelet 22. és 23. cikkében kimondott elvekkel az uniós jogalkotó a légi fuvarozási szerződés teljesítéséhez kapcsolódó az uniós jog a légi fuvarozási szerződés teljesítéséhez kapcsolódó valamennyi kereskedelmi szolgáltatás – ideértve a poggyászok feladásához hasonló szolgáltatásokat is – tekintetében elismerte a légi fuvarozók árképzési szabadságát, a fogyasztók tájékoztatására vonatkozó kötelező szabályok bevezetésével ugyanakkor védelemben részesíti a jogaikat és érdekeiket.
I – Értelmezésem
13. A kérdést előterjesztő bíróság azt a kérdést intézte a Bírósághoz, hogy a szabad árképzés 1008/2008 rendelet 22. cikkének (1) bekezdésében kimondott elvével ellentétes‑e az alapügyben szereplőhöz hasonló olyan nemzeti jogszabály, amely megtiltja a légitársaságoknak, hogy választható felár címén díjat számítsanak fel az utasok poggyászainak feladására.
14. Másként fogalmazva az olyan a légi fuvarozók, mint a Vueling, a Ryanair Ltd, az easyJet Airline Co. Ltd, a HOP!, vagy pedig a Germanwings az uniós joggal ellentétesen járnak‑e el, amikor választható szolgáltatás címén díjat számítanak fel az utasok poggyászainak feladására.
A – Előzetes észrevételek
15. E kérdés az ún. low cost (alacsony költségű vagy fapados) légi közlekedési társaságok piacra lépése miatt vetődik fel, amit az ágazat liberalizációja és a verseny előtti megnyitása, valamint e társaságok üzleti modelljének fejlődése váltott ki.
16. E modell ugyanis az utazási költségeik csökkentésére gondot fordító ügyfélkör számára különösen alacsony áron kínál rövid‑ és közép‑hatótávolságú menetrendszerinti járatokat, ugyanolyan biztonsági szintet biztosítva, mint bármely más társaság, azonban korlátozott minőségű szolgáltatást nyújtva. A „low cost” légitársaságok így a nagyon alacsony árak logikája érdekében a lényeges szolgáltatásokra koncentrálnak.(6) Azáltal, hogy a hagyományos repülőjegy árában szokásosan bennefoglalt minden egyes szolgáltatásra díjat számítanak fel, még inkább differenciált és progresszív árakat kínálnak. Így a hagyományos gazdasági szereplők által nyújtott szokásos kiegészítő szolgáltatások – mint az ülőhelyfoglalás, a poggyász fuvarozása, a fedélzeten való étkezés, vagy akár az újságok rendelkezésre bocsátása – választható szolgáltatásokká válnak. Következésképpen nem mindig egyszerű a foglalás elején kínált jegy megvásárlási árában foglalt vagy abban nem szereplő járulékos költségek megbecsülése, és a különböző társaságok által alkalmazott árak összehasonlítása.
17. Ami a Vuelinget illeti, e társaság légi utazásokat értékesít többek között egy internetes oldalon. Ha ma fiktív foglalást kezdeményezünk ezen az oldalon, az alábbiak szerint jelenik meg az üzleti stratégiája.
18. Ha az ügyfél az említett oldalon elérhető foglalási folyamat során kiválaszt egy adott járatot, három különböző díjszabás jelenik meg az internetes oldal közepén, nevezetesen a „Basic” díjszabás, az „Optima” díjszabás, valamint az „Excellence” díjszabás. E díjszabások mindegyike alatt szerepel az általa nyújtott előnyök szöveges leírása, adott esetben logókkal szimbolizálva.(7)
19. E leírás szerint a „Basic” díjszabás a legalacsonyabb áron való utazást teszi lehetővé. Semmilyen külön logó nincs mellette feltüntetve.
20. Az „Optima” díjszabást egy ülőhely, egy bőrönd, valamint egy óralap ábrás megjelölése szimbolizálja. Lehetővé teszi többek között egy legfeljebb 23 kilogramm súlyú, raktérben elhelyezendő poggyász feladását, a repülőgép elején vagy végén található ülőhely foglalását, valamint az utasfelvétellel és a repülőjegy módosításával kapcsolatban bizonyos előnyök biztosítását. Végül, ami az „Excellence” díjszabást illeti, a jelen indítvány megfogalmazásának időpontjában azt egy ülőhely, egy bőrönd, valamint egy óralap ábrás megjelölése szimbolizálja. Az „Optima” díjszabás által nyújtott előnyökön felül lehetővé teszi egy legfeljebb 14 kilogrammos kézipoggyász szállítását, valamint a repülőgép első sorában található ülőhely foglalását. Ezenkívül lehetővé teszi az ügyfélnek, hogy rögtön a foglalási folyamat végén elvégezze az utasfelvételt, beléphessen a „VIP” váróterembe, elsőbbséget élvezzen a check‑in pultnál, valamint a biztonsági ellenőrzéskor és a beszállásnál. Végül lehetővé teszi étkezés igénybevételét a fedélzeten, a járat módosítását, és adott esetben járattörlés esetén a díj visszatérítését, továbbá hűségpontok gyűjtését.
21. Ha az ügyfél a „Basic” díjszabást választja az egész utazására, az internetes oldal jobb oldalán az e foglalásra vonatkozó költségjegyzék jelenik meg, „Az ön útvonala” cím alatt. E költségjegyzék a tulajdonképpeni járat „Basic” díjszabásán felül – amely magában foglalja az adókat – tartalmazza a kezelési költséget, valamint adott esetben a hitelkártyával való fizetéshez kapcsolódó költségeket. Ezen költségek összege jelenti „A mindent magában foglaló végösszeget”. A foglalás folytatásához az ügyfélnek meg kell adni a személyes adatait. Ezt követően el kell fogadni az „Utazási feltételeket” és „A honlap használatának feltételeit”. Az „Utazási feltételek” poggyászra vonatkozó 8.4. pontja a következőképpen rendelkezik:
„A »Basic« díjszabásban egy darab, legfeljebb 23 kilogrammos poggyász feladása az egyes járatok sajátosságai alapján változó felár megfizetése ellenében lehetséges. Az »Optima« és az »Excellence« díjszabás tartalmazza egy darab, legfeljebb 23 kilogrammos poggyász ingyenes feladását.
A választott díjszabástól függetlenül az utas egynél több, legfeljebb 23 kilogrammos poggyászt adhat fel, ha mindegyikért megfizeti a megfelelő felárat. Felár megfizetése ellenében lehetséges nehezebb poggyászok feladása, legfeljebb 32 kilogrammos súlykorláttal darabonként.
[…]”
22. Miután az ügyfél elfogadta e feltételeket, a „Járatának személyre szabása” ikonra való kattintással kell folytatnia a foglalási folyamatot. A Vueling magának a légi szolgáltatásnak a kiegészítésére irányuló különböző szolgáltatásokat ajánl így fel, amelyekről az ügyfél dönt, elutasítja vagy választható felár megfizetése ellenében elfogadja azokat. Az ügyfél ebben a szakaszban választhatja például 13 eurótól „kezdődően” (reklámár) egy poggyász feladását, vagy egy kedvtelésből tartott állat szállítását. Ezen lépések mindegyikét követően az ügyfél által választott opciók szerint módosul „A mindent magában foglaló végösszeg”. Az ügyfél így az utazás teljes árának megfelelő egyetlen összeg megfizetésével véglegesítheti a foglalását.
23. Amint a Vueling az észrevételeiben arra rámutatott,(8) az tehát a cél, hogy az ajánlat tagozódása révén személyre szabott, az igényeikhez és a pénzügyi lehetőségeikhez alkalmazkodó légiközlekedési szolgáltatást nyújtsanak az ügyfeleknek. E stratégia végrehajtása egyfelől a légiközlekedési szolgáltatás alapvető elemeinek az e szolgáltatást alkotó járulékos elemeitől való megkülönböztetését, másfelől a járulékos elemeknek választható elemekké való átalakítását jelenti oly módon, hogy lehetővé tegye az ügyfeleknek ezen opciók kifejezett nyilatkozat alapján, „opt‑in” alapon történő választását, ha szükségesnek ítélik meg. A legalacsonyabb áron történő utazás, ahogyan azt a „Basic” díjszabás teszi lehetővé, következésképpen számos szolgáltatásról való lemondást jelent, amelyeket viszont tartalmaznak az „Optima”, valamint az „Excellence” magasabb díjszabásai.
24. A „low cost” társaságok stratégiája tehát a következőképpen összegezhető:
„Azért, hogy az ügyfél rendkívül vonzó árakban részesülhessen, [a légitársaság] vállalja a fuvarozását, azonban kizárólag a fuvarozását”(9) .
25. Az uniós jog és különösen az 1008/2008 rendelet 22. cikkének (1) bekezdése alapján megkérdőjelezhető e gazdasági modell? Az ilyen, a poggyász feladásához hasonló szolgáltatásokra választható jellegű díj felszámítására irányuló stratégia ellentétes a fogyasztó jogaival és az uniós jogalkotó által ebben a rendeletben megállapított szabályokkal?
26. Álláspontom szerint nem.
27. Kétségtelen, hogy a légi piac liberalizálását és az ágazat ennek következtében végbement deregulációját tisztességtelen és megtévesztő gyakorlatok kísérték a légitársaságok, és különösen a „low cost” társaságok részéről. Közülük többeket szankcionáltak a légi fuvarozási szerződéseikben foglalt, jogellenesnek vagy tisztességtelennek ítélt feltételek,(10) vagy a személyzetük foglalkoztatási feltételei miatt. Ez utóbbiak tehát rossz hírnévvel rendelkeznek, annál is inkább, hogy olyan modellen alapulnak, amelyek jelenleg sértik a légi közlekedés hagyományos kódexeit. Sok utas lepődik meg következésképpen azon, hogy olyan szolgáltatásokért kell felárat fizetniük, amelyeket eddig teljes mértékben tartalmazott a repülőjegy alapára. Ez a piac liberalizálásának ára? Nyilvánvalóan igen. E liberalizációnak, amelyet az uniós jogalkotó 1987‑ben kezdett meg, célja a piac verseny előtti megnyitása, valamint a tagállamok számára addig elismert szabályozási hatáskör korlátozása révén a nemzeti piacok átjárhatóvá tétele és a légitársaságok versenyképességének javítása volt. A végcél az volt, hogy a fogyasztók javára változatosabbá tegyék a kínálatot, valamint alacsonyabb díjszabást vezessenek be.
28. Vitathatatlan, hogy e célt sikerült elérni. Az új társaságoknak a légi közlekedési piacra való belépése a díjszabásaik felülvizsgálatára kényszerítette a hagyományos gazdasági szereplőket, amelyeknek tegnap még azt róttuk fel, hogy visszaéltek az erőfölényükkel vagy összehangolták az árakat. A repülőjegyek árai tehát jelentős mértékben csökkentek, lehetővé téve ezáltal az utazást és a repülőgép igénybevételét azon fogyasztók számára, akiknek erre eddig soha nem voltak forrásaik. E liberalizáció tehát lehetővé tette egy korlátozott vásárlóerővel rendelkező ügyfélkör szükségleteinek kielégítését. A „low cost” társaságok megtalálták a közönségüket, és a hagyományos gazdasági szereplők jelenleg a „low cost” társaságokéhoz hasonló tevékenységi formák irányába fordulnak, az Air France SA létrehozta a HOP! nevű leányvállalatát, a Deutsche Lufthansa AG pedig a Germanwingst.
29. Az ágazat deregulációja tehát nyereséggel járt a hagyományos légi fuvarozók és a „low cost” társaságok számára, az easyJet Airline Co. Ltd‑re, a Ryanair Ltd‑re, a Brussels Airlines‑ra, vagy pedig az Air France SA‑ra kiszabott szankciók ezt kellően alátámasztják. Ettől még nem szabad megfeledkezni arról, hogy a verseny felpezsdítésével és a piac új gazdasági szereplők számára való megnyitásával e piaci liberalizáció végeredményben számos előnnyel járt közvetlenül a fogyasztók számára az árak érzékelhető csökkenése révén.
30. A légi közlekedési szolgáltatásokra, és különösen a poggyászok feladására vonatkozó díjszabásokat illetően tehát nem szabad szem elől téveszteni a problémát. Míg a légi fuvarozók kereskedelmi gyakorlatainak új keretek közé helyezésére irányuló szándék teljesen jogszerű, ugyanakkor az 1008/2008 rendelet az ágazat deregulációjára irányul azáltal, hogy a fuvarozók számára elismeri a szabad árképzést. A jelen ügyben annak meghatározása tehát a kérdés, hogy a poggyász feladására választható felár címén díj felszámítása e szabadság körébe tartozik‑e, vagy pedig önmagában tiltott gyakorlatról van szó, amelyet a fogyasztóvédelemre vonatkozó általános és különös rendelkezések szempontjából kell értelmezni. Mindazonáltal úgy ítélem meg, hogy a kérdés soha nem teheti lehetővé olyan szabályozás újbóli bevezetését, amelynek a hatályon kívül helyezéséről az uniós jogalkotó gondoskodott, hacsak nem kívánunk e jogalkotó helyébe lépni.
31. A jelen ügyben úgy ítélem meg, hogy e választható díjszabás illeszkedik az uniós jogalkotó által az 1008/2008 rendelet 22. cikkének (1) bekezdésében elismert szabad árképzés területébe.
B – A normák általam történő értelmezése
32. E következtetés levonásához a hagyományos értelmezési módokhoz kell folyamodni, amelyek között szerepel a célkutató értelmezés. Amint ugyanis látható, az uniós jogalkotó által az 1008/2008 rendelet 2. cikkének 18. pontjában és 22. cikkének (1) bekezdésében használt kifejezések rendkívül szélesek, sőt homályosak.
33. Márpedig teljesen egyértelmű, hogy az 1008/2008 rendelet keretében létrehozott rendszer a légi közlekedési piac liberalizációjára irányul. E folyamat a légi szolgáltatások vitel‑ és tarifadíjairól szóló, 1992. július 23‑i 2409/92/EGK tanácsi rendelettel(11) kezdődött, és a piac verseny előtti megnyitásával azt a célt tűzte ki, hogy változatosabbá tegyék a kínálatot, valamint alacsonyabb díjszabást vezessenek be a fogyasztók javára.
34. Az uniós jogalkotó e célból elismerte a légi fuvarozók teljes árképzési szabadságát a „légi viteldíjak”(12) tekintetében. Korlátozta következésképpen a tagállamok által e területen eddig gyakorolt teljes szabadságot azáltal, hogy a díjszabások jóváhagyására vonatkozó jogkört – amellyel ez utóbbiak rendelkeztek – egy egyszerű előzetes bejelentési intézkedéssel váltotta fel, valamint azáltal, hogy azon esetekre korlátozta a beavatkozásukat, amikor a díjak szintje a felhasználók számára hátrányos mértékben túlságosan magas, vagy pedig az folyamatosan csökken, és beavatkozásukkal megállítják ezen eltérést.
35. Az 1008/2008 rendeletnek – az 1. cikkének (1) bekezdése értelmében – szintén az a célja, hogy szabályozza a Közösségen belüli légiközlekedési szolgáltatások díjainak megállapítását.
36. E rendelet 22. cikkének (1) bekezdésében az uniós jogalkotó megállapítja a „légi viteldíjak” szabad árképzésének elvét. A tagállamok beavatkozási területét tovább korlátozva így folytatja az ágazat deregulációs folyamatát, mivel eltörli a díjak előzetes bejelentésére vonatkozó intézkedéseket, valamint a fent említett védzáradékokat.
37. Az említett rendelet 23. cikkében az uniós jogalkotó a fogyasztóknak a fuvarozó tisztességtelen vagy megtévesztő gyakorlataival szembeni védelmére vonatkozó különös rendelkezéseket vezet be. Amint láthatjuk, e szabad árképzéshez tehát a nyújtott szolgáltatások részleteinek olyan egyértelműségére vonatkozó kötelezettség társul, hogy e díjak mértékét a felhasználó pontosan megbecsülhesse a kínálatok versenyében. Ez csak az árak viszonylagos összetettsége esetén valósulhat meg, ami véleményem szerint azon rendszer szellemének magának a következménye, amelyet az uniós jogalkotó a maga által, saját maga számára kitűzött célok – nevezetesen a kínálat változatosabbá tétele, és következésképpen a felhasználó vásárlóerejéhez igazított szolgáltatások sokfélesége – elérése érdekében kíván létrehozni.
38. A következőkben részletesen megvizsgálom a légi szolgáltatások díjszabásának alapjául szolgáló mindegyik elvet.
1. A szabad árképzés elve
39. Amint arra rámutattam, az 1008/2008 rendelet 22. cikkének (1) bekezdésében az uniós jogalkotó megállapítja a „légi viteldíjak” szabad árképzésének elvét. Ezen elv terjedelmének részletesebb vizsgálata előtt az alábbi két észrevételt kell tenni.
40. Először is, az uniós jogalkotó nem határozza meg magának a viteldíjnak a fogalmát. A jelen indítványban mindazonáltal abból az előfeltevésből indulok ki, hogy e fogalom azon szállítás díját jelenti, amelyet az utas adott útvonalra, járatra, időpontra, és adott esetben foglalási osztályra foglal.
41. Másodsorban meg kell jegyezni, hogy a szabad árképzés nem vonatkozik a közszolgáltatási kötelezettség körébe tartozó légiközlekedési szolgáltatásokra alkalmazandó díjakra, mégpedig az 1008/2008 rendelet 22. cikke (1) bekezdésének megfelelően. E szabadság nem vonatkozik a hatóságok vagy a repülőtér‑üzemeltetők által kivetett terhekre, így az adókra, a repülőtéri díjakra, valamint a biztonsági és üzemanyagfelárakra és illetékekre, amelyek a jellegüknél fogva nem tartozhatnak a gazdasági szereplők szabad mérlegelési körébe, és amelyeket az uniós jogalkotó kifejezetten és külön‑külön említ az 1008/2008 rendelet 23. cikkének (1) bekezdésében.
42. Ezen pontosítást követően számomra úgy tűnik, hogy a légi fuvarozók – a költségek e két csoportjának kivételével – a szolgáltatásaik díjszabása tekintetében teljes szabadságot élveznek.
43. Először is, az uniós jogalkotó különösen széles kifejezést használ e szabadság alkalmazási körének meghatározására.
44. Az 1008/2008 rendelet francia nyelvi változatában a szabad árképzést a „tarifs des passagers” [„légi viteldíjak”] tekintetében kell gyakorolni, amely fogalom önmagában nagyon széles jelentéssel bír. A német és az angol nyelvi változatban az uniós jogalkotó még ennél is szélesebb fogalmakat használ, mivel a „flugpreise” és „air fares” kifejezéseket alkalmazza, amelyek a „tarifs aériens” [a légi szolgáltatás díjai] fogalomra vonatkoznak. Ezenkívül a spanyol nyelvi változatban e jogalkotó egészen a „tarifas […] de los servicios aéreos” kifejezés használatáig elmegy.
45. Egyébiránt e „légi viteldíjak”, vagy méginkább e „légi szolgáltatási díjak” meghatározása az 1008/2008 rendelet nyelvi változataitól függetlenül azonos annak 2. cikkének 18. pontjában, és „azok[ra] az árak[ra vonatkozik], amelyeket az utasa [a] légi szállításért a légi fuvarozó […] részére fizet, továbbá ezen árak alkalmazási feltételei, beleértve az ügynöknek és az egyéb kisegítő szolgálatoknak nyújtott díjazást és feltételeket [helyesen: beleértve az ügynöknek nyújtott díjazást és feltételeket, valamint egyéb kiegészítő szolgáltatásokat” (13) .
46. Márpedig „az utas [által] […] a légi szállításért [fizetett]” „ár” e rendelet 2. cikkének 18. pontja szerinti fogalmába beletartozhat a fuvarozási szolgáltatás teljesítése következtében felmerült minden nettó költség az ügyfél által kezdeményezett járatfoglalástól kezdve ez utóbbi poggyászának a futószalagon való kiadásáig. A légifuvarozási szerződés teljesítése ugyanis számos szolgáltatást jelent, amelyek között szerepel az utasfelvétel, a beszállítás és az utasok fogadása a repülőgép fedélzetén, ez utóbbiak és poggyászaik szállítása az indulási helytől a célállomásig, és mindez a biztonsági feltételeknek megfelelően, az utasokról való gondoskodás a repülés alatt, a kiszállításuk, és végül a poggyászaik kiadása. E szolgáltatások összessége nem kizárólag az utas szűk értelemben vett szállításával kapcsolatos költségeket jelenti, hanem a foglalása kezelésével, a repülőjegyének kibocsátásával, a légi jármű és a repülőtéri infrastruktúra használatával és működtetésével, valamint a poggyászok kezelésével kapcsolatos költségeket is. A légifuvarozási szerződés megfelelő végrehajtása különböző szakmák, így a kereskedelmi ügynökök, a földi egység és személyzet, gépszerelők és egyéb karbantartók közreműködését is feltételezi.
47. Egyébiránt az uniós jogalkotó nem azon árak említésére korlátozódik, „amelyeket az utasa légi szállításért […] fizet”. Kifejezetten említi ugyanis „az ügynöknek nyújtott díjazás[sal] és az egyéb kiegészítő szolgáltatások[kal]” kapcsolatos költségeket és feltételeket, ami tehát jóval meghaladja a szűk értelemben vett légi fuvarozás végrehajtásával közvetlenül összefüggő költségeket. E tekintetben nem gondolom azt, hogy a „kiegészítő szolgáltatások” 1008/2008 rendelet 2. cikkének 18. pontja szerinti fogalma szükségképpen az ügynökök által kínált szolgáltatásokhoz kapcsolódna. E fogalom következésképpen számos szolgáltatásra terjedhet ki.
48. Ezen elemekre tekintettel következésképpen számomra úgy tűnik, hogy a légi viteldíjak fogalma a kereskedelmi szolgáltatások széles körére terjed ki, amelyek lehetnek az utas szállítása céljából kötelező vagy nélkülözhetetlen szolgáltatások, illetve járulékosabb jellegű szolgáltatások, amelyekre választható felár alkalmazható.(14)
49. Ami a poggyász felvételével kapcsolatos díj kiszabását illeti, véleményem szerint semmi kétség, hogy e fogalomba tartozik, és következésképpen az 1008/2008 rendelet 22. cikkének (1) bekezdésében elismert szabad árképzés körébe illeszkedik. Emlékeztetek ugyanis arra, hogy a poggyász feladása olyan kereskedelmi szolgáltatásnak minősül, amely költséget jelent a légi fuvarozó számára, mivel a poggyászok kezelésével, válogatásával, tárolásával, kiadásával és őrzésével kapcsolatos költségeket feltételez.
50. Másodsorban a légi fuvarozók számára elismert szabad árképzés kiterjed a légi viteldíjak alkalmazási módozataira is. A fogyasztók tájékoztatásával kapcsolatban az 1008/2008 rendelet 23. cikkében megállapított szabályok tiszteletben tartása mellett a légi fuvarozók így szabadon meghatározhatják azon feltételeket, amelyek mellett a díjaikat alkalmazzák. Másként fogalmazva, a közszolgáltatási feladat körébe tartozó légi járatok kivételével e légi fuvarozók szabadon meghatározhatják azon szolgáltatások körét, amelyet a fuvarozási szerződésükbe kívánnak foglalni, és meghatározhatják, hogy milyen módon kívánják ezek díjait meghatározni, anélkül hogy a tagállamok felülvizsgálati joggal rendelkeznének e tekintetben. Amint az Európai Bizottság észrevételeiben megjegyzi, a tagállamoknak e rendelet értelmében nem jogosultak arra, hogy részletesen meghatározzák a repülőjegyek árára alkalmazandó árképzési feltételeket, sem pedig arra, hogy pontosítsák az ez utóbbiba beleértendő szolgáltatásokat.(15) E szabály mentén rajzolódnak ki a légitársaságok különböző üzleti modelljei és versenystratégiái, és dönthetnek ez utóbbiak kínálataik változatosságáról és tagozódásáról.
51. Ami a feladott poggyásszal kapcsolatos díjat illeti, és amennyiben e szolgáltatást biztonsági szabályok nem teszik kötelezővé, ahogyan az ülőhely biztosítását kötelezővé tehetik, a légi fuvarozók következésképpen választhatnak.
52. Dönthetnek úgy, hogy az említett szolgáltatás költségét belefoglalják a repülőjegy alapárába, ahogyan azt a hagyományos gazdasági szereplők többsége teszi, amelyek a szolgáltatásuk minőségére kívánnak hangsúlyt helyezni, és azt a „low cost” társaságokkal szembeni versenyre tekintettel megerősíteni.
53. A légi fuvarozók úgy is határozhatnak, hogy csökkentik a poggyászok kezelésével, válogatásával, tárolásával és kiadásával kapcsolatos költségeket azáltal, hogy kiveszik e szolgáltatást az alapkínálatból, és azt választható felárért kínálják. E gyakorlat lehetővé teszi, hogy a más légitársaságok által kínáltnál kedvezőbb áron kínálják a járatot, és illeszkedik az 1008/2008 rendeletben célul kitűzött üzleti logikához, azonban különösen a felhasználó által igényelt szolgáltatásokkal arányos díjszabás biztosítását teszi lehetővé.
54. Ezen értelmezés nyilvánvalóan nem alkalmazható a kézipoggyászokra (azaz az utastérbe felvitt poggyászokra), a légi fuvarozónak két okból is biztosítania kell ezek ingyenességét. Egyrészt a feladott poggyásszal szemben a kézipoggyász egyedül az utas felelőssége alá tartozik. Ezenfelül semmiképpen nem tartozik a légi fuvarozó által nyújtott és az 1008/2008 rendeletben említett kereskedelmi szolgáltatások körébe, mivel a feladott poggyásszal szemben a feladásával, a nyomon követésével és a tárolásával kapcsolatban semmilyen költséget nem feltételez.
55. Másrészt az, hogy magunknál, személyes őrizetünkben tarthassuk a számunkra legértékesebbnek vagy legnélkülözhetetlenebbnek ítélt tárgyakat, magának a személynek a méltóságához kapcsolódik, amint azt a kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra utaló határozatában elismerte. E körülmények esetén következésképpen a jövőre nézve sem tudom ismerni a kézipoggyász utáni díj felszámítását.
56. Ezen elemek összességére tekintettel következésképpen úgy vélem, hogy az 1008/2008 rendelet 22. cikkének (1) bekezdésével nem ellentétes, hogy a Vuelinghoz hasonló légitársaság választható felár címén díjat szabjon ki az utasok poggyászainak feladására.
57. Ha a Bíróság nem ért egyet ezzel az értelmezéssel, és úgy kell tekinteni, hogy a poggyász feladása olyan kötelező szolgáltatás, amelynek költségét tartalmazza a repülőjegy alapára, e szolgáltatás tartalmát egységesen kell meghatározni. Ez megköveteli, hogy a Bíróság – az esetlegesen igénybe vett repülőgép típusával kapcsolatos biztonsági feltételeket figyelembe véve – az Európai Unió 28 tagállamára vonatkozóan határozza meg a poggyász engedélyezett maximális méretét és súlyát. Márpedig egyértelmű, hogy a poggyászfelvétellel kapcsolatos ilyen műszaki szabályok meghatározására irányuló döntés nem tartozik a hatáskörébe és a feladatkörébe sem.
58. Egyébk ént az ilyen hozzáállás számomra nehezen összeegyeztethetőnek tűnik a szabad versennyel és a fogyasztók védelmével kapcsolatos követelményekre tekintettel, amelyeken az 1008/2008 rendelet nyugszik. Egyrészt bármilyen formában jelenjen is meg e fogalom, e hozzáállás valamely kereskedelmi szolgáltatást érintő verseny korlátozásához vezet, ami nyilvánvalóan sérti e rendelet hatékony érvényesülését. Másrészt ez megakadályozza a felhasználó által igényelt szolgáltatások arányos díjszabásának megállapítását oly módon, hogy a kizárólag kézipoggyásszal utazó utas viseli az utastársa poggyászának feladásával kapcsolatos költségeket, ami számomra a fogyasztó védelme megsértésének tűnik.
2. A fogyasztók jogainak védelme
59. Az uniós jogalkotó a fogyasztó jogainak védelmére vonatkozóan az 1008/2008 rendelet 23. cikkében kimondott követelmények kötelező tiszteletben tartásával behatárolta a légi fuvarozók számára elismert szabad árképzést.
60. Az 1008/2008 rendelet „Tájékoztatás és megkülönböztetésmentesség” című 23. cikkének (1) bekezdése az alábbiakat mondja ki:
„A Szerződés hatálya alá tartozó tagállam területén található repülőtérről kiinduló légi járatok a nagyközönség számára rendelkezésre álló, felkínált vagy bármilyen formában – többek között az interneten – közzétett légi viteldíjaival […] együtt az azokra vonatkozó feltételeket is fel kell tüntetni. A megfizetendő végső árat mindenkor fel kell tüntetni, és annak magában kell foglalnia az alkalmazandó légi vitel[díjakat], valamint a közzététel idején elkerülhetetlen és előre látható valamennyi vonatkozó adót, díjat, felárat és illetéket. A végső ár megjelölése mellett feltüntetik legalább az alábbiakat:
a) légi vitel[díj];
b) adók;
c) repülőtéri díjak; valamint
d) egyéb díjak, felárak és illetékek, mint például a védelmi díj vagy üzemanyagfelár;
amennyiben a b), c) és d) pontban felsorolt díjakat a légi vitel[díjon] felül kell megfizetni. A választható felárakat egyértelmű, átlátható és világos formában tüntetik fel minden jegyfoglalási folyamat kezdetén, és azok elfogadásáról az ügyfél dönt [helyesen: azok elfogadása az ügyfél kifejezett nyilatkozatával történik].”
61. A légi szolgáltatások díjszabására vonatkozó e rendelkezés különös szabálynak minősül 2005/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben,(16) valamint európai parlamenti és tanácsi irányelvben(17) szereplő általános szabályokhoz képest. E rendelkezés célja, hogy biztosítsa a légi fuvarozók által alkalmazott díjszabás nagyobb átláthatóságát a fogyasztó azon tisztességtelen vagy megtévesztő gyakorlatokkal szembeni nagyobb fokú védelmének megvalósítása érdekében, amelyekre nagyon is gyakran hivatkoznak az utasok.
62. Szükségtelen ugyanis kifejteni, hogy a díj az a kritérium, amely meghatározza, hogy az utasok melyik légi fuvarozót választják. Márpedig az egyéb összetevők – különösen az adók, a díjak és egyéb választható felárak következtében – jelentős költsége miatt jelentős különbség van a repülőjegy alapára és a foglalása végén az utas által fizetendő teljes ár között.
63. Egyébiránt a kereskedelmi gyakorlatok, ahogyan a légitársaságokra rótt különböző terhek is, a repülőjegyárak összetevőinek sokféleségét hozták létre, ami nem járul hozzá az árképzési táblázatok átláthatóságához.
64. Végül e költségek közül néhány – a marketinggel összefüggő okokból – rejtett, ami ellentmondásban áll az alkalmazott ár átlátható módon való közlésére irányuló igénnyel.
65. Az 1008/2008 rendelet 23. cikkének (1) bekezdésében az uniós jogalkotó tehát egyértelmű megkülönböztetést tett egyrészt a viteldíj, az adók és más jellegű díjak között, amelyek a közzétételük időpontjában elkerülhetetlenek és előre láthatók, másfelől a választható felárak között.
66. Ami a légi viteldíjakat, az adókat és más jellegű díjakat illeti, a légi fuvarozó köteles e díjak mindegyikének alkalmazási feltételeit annak formájától függetlenül feltüntetni, ahogyan azokat közzétette.
67. Ami a választható felárakat illeti, a Bíróság a fent hivatkozott ebookers.com Deutschland ügyben hozott ítéletében rámutatott arra, hogy a légi fuvarozónak biztosítania kell, hogy ezeket egyértelműen, átláthatóan és világosan közöljék az ügyféllel, mégpedig minden jegyfoglalási folyamat kezdetén, és meg kell bizonyosodnia arról, hogy az ügyfél számára olyan helyzetet biztosítottak, hogy kifejezett nyilatkozatával elfogadhassa vagy elutasíthassa a kérdéses szolgáltatást („opt‑in”).(18)
68. Így ha valamely légi fuvarozó az 1008/2008 rendelet 22. cikkének (1) bekezdésében számára elismert szabad árképzés keretében választható felár címén díjat szabhat ki a poggyász feladására, ezt mindenképpen az e rendelet 23. cikkének (1) bekezdésében a fogyasztó tájékoztatása tekintetében különösen előírt követelményeket tiszteletben tartva kell megtennie.
69. A következőkben azt kell megvizsgálni, hogy e rendelkezésekkel ellentétes‑e az ahhoz hasonló nemzeti szabályozás, mint amelyet az LNA 97. cikke vezetett be. Emlékeztetek arra, hogy e cikket úgy értelmezte a kérdést előterjesztő bíróság, hogy az megtiltja a légi fuvarozók számára, hogy a repülőjegy alapárán felüli felár címén díjat szabjanak ki az utasok poggyászainak feladására.
70. Ha így értelmezzük e jogszabályt, az nyilvánvalóan nem egyeztethető össze az uniós joggal. Olyan állami szabályozást állít ugyanis vissza, amelynek a felszámolásáról az uniós jogalkotó az 1008/2008 rendeletben az ágazat deregulációja és liberalizációja révén már gondoskodott. Amint arra rámutattam, a közszolgáltatási feladat ellátása körébe tartozó légi járatok kivételével a tagállamok már nem rendelkeznek felülvizsgálati joggal a légi fuvarozók által megállapított árak mértéke, az alkalmazandó árképzési feltételek és a repülőjegy alapárába belefoglalható szolgáltatások jellege tekintetében.
71. Ezenkívül e jogszabály azon harmonizációt ingatja meg, amely az uniós jogalkotó célja volt az 1008/2008 rendelet címének megfelelően „a Közösségben a légi járatok működtetésére vonatkozó közös
szabályok”(19) létrehozatala révén. E rendelet (2), (5), (16) és (18) preambulumbekezdéséből ugyanis kitűnik, hogy a cél a légiközlekedési belső piacon az uniós jog hatékonyabb és egységesebb alkalmazására irányul oly módon, hogy egyrészről elkerülhető legyen a szabályok nemzeti szinten való eltérő alkalmazásából eredő versenytorzulás, másrészről lehetővé váljon a fogyasztók számára a légiközlekedési szolgáltatásokra vonatkozó árak hatékony összehasonlítása. Mivel a légi közlekedés a jellegéből adódóan nemzetközi piac, amelyen az ugyanolyan méretű légitársaságok olyan foglalási eszközöket alkalmaznak, amelyek ma nem ismernek határokat, az uniós jogalkotó által kitűzött célokra tekintettel nélkülözhetetlen, hogy ez utóbbiak tevékenységét az Unió valamennyi tagállamának területén ténylegesen közös szabályok vezéreljék. Márpedig az ilyen szabályozás nyilvánvalóan sérti e célokat.
72. Következésképpen és az előző megfontolások összességére tekintettel úgy ítélem meg, hogy a szabad árképzés 1008/2008 rendelet 22. cikkének (1) bekezdésében kimondott elvét úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az alapügyben szereplőhöz hasonló olyan nemzeti jogszabály, amely megtiltja a légi fuvarozók számára, hogy választható felár címén díjat számítsanak fel az utasok poggyászainak feladására.
73. Mindamellett úgy ítélem meg, hogy az illetékes nemzeti hatóságoknak kell megbizonyosodniuk arról, hogy amikor a légi fuvarozók e szolgáltatásra díjat számítanak fel, tiszteletben tartják‑e azokat a követelményeket, amelyek a fogyasztó jogainak az e rendelet 23. cikkének (1) bekezdésében kimondott védelme alapján rájuk vonatkoznak, és így egyértelműen, átláthatóan és világosan közlik‑e már az ügyfél által kezdeményezett foglalási folyamat kezdetén a poggyász feladásával kapcsolatos díjszabás módozatait, továbbá levetővé teszik‑e ezen ügyfél számára, hogy kifejezett nyilatkozatával elfogadhassa vagy elutasíthassa a kérdéses szolgáltatást.
74. A jelen ügyben következésképpen a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia, hogy a Vueling tiszteletben tartotta‑e az említett követelményeket J. M. Arias Villegas esetében.
II – Végkövetkeztetések
75. A fenti megfontolások alapján azt javasolom a Bíróságnak, hogy a Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo n° 1 de Ourense által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre az alábbi választ adja:
A szabad árképzés elvét, amelyet a Közösségben a légi járatok működtetésére vonatkozó közös szabályokról szóló, 2008. szeptember 24‑i 1008/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 22. cikkének (1) bekezdése állapít meg, úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az alapügyben szereplőhöz hasonló olyan nemzeti jogszabály, amely megtiltja a légi fuvarozók számára, hogy választható felár címén díjat számítsanak fel az utasok poggyászainak feladására.
Mindamellett az illetékes nemzeti hatóságoknak kell megbizonyosodniuk arról, hogy amikor a légi fuvarozók e szolgáltatásra díjat számítanak fel, tiszteletben tartják azokat a követelményeket, amelyek a fogyasztó jogainak az e rendelet 23. cikkének (1) bekezdésében kimondott védelme alapján rájuk vonatkoznak, és így egyértelműen, átláthatóan és világosan közlik már az ügyfél által kezdeményezett foglalási folyamat kezdetén a poggyász feladásával kapcsolatos díjszabás módozatait, továbbá levetővé teszi ezen ügyfél számára, hogy kifejezett nyilatkozatával elfogadhassa vagy elutasíthassa a kérdéses szolgáltatást.
(1) .
(2)  –	A Közösségben a légi járatok működtetésére vonatkozó közös szabályokról szóló, 2008. szeptember 24‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 293., 3. o.).
(3)  –	Az 1008/2008 rendelet nem határozza meg a feladott poggyász fogalmát. A jelen indítványban abból az elvből indulok ki, hogy e fogalom az utazása során az utasnál lévő azon személyes holmikra terjed ki, amelyeknek az őrzését a fuvarozó vállalja, és amelyre azonosító címkét ad ki, ellentétben a kézipoggyásszal, amely az utas őrizetében marad.
(4)
–	BOE 176. sz., 1960. július 23., 10291. o. E cikknek a 2011. március 4‑i 1/2011. sz. törvénnyel (BOE 55. sz., 2011. március 5., 24995. o., a továbbiakban: LNA) módosított változata.
(5)  –	A 2007. november 16‑i 1/2007. sz. királyi törvényerejű rendelettel (Real Decreto Legislativo 1/2007, BOE 287. sz., 2007. november 30., 49181. o.) elfogadott változat.
(6)  –	Meg kell említeni, hogy e gazdasági modell nem kizárólag a légiközlekedési ágazatot érinti. Így a szállodaiparban a Formule 1 a vendég alapvető szükségletére – vagyis az alacsonyabb áron való alvásra – összpontosít, és a szolgáltatást annak legegyszerűbb fogalmára csökkenti, mivel általában nem nyújt semmilyen olyan járulékos szolgáltatást, mint az étkezés, valamint az éjszakai porta, és mivel az olyan szokásosan nyújtott szolgáltatásokat, mint a televízió, választható felár ellenében kínálják. A kereskedelmi ágazatban néhány olyan élelmiszer‑forgalmazó cég, mint a Leader Price, a Lidl vagy pedig az Ed, a végsőkig leegyszerűsített árukészlettel rendelkező üzleteket hozott létre, ahol a választék az alapvető termékekre korlátozódik. Az autóiparban a Renault‑Nissan jövőbeli ultra low cost gépjármű modelljei – a Dacia márka Logan sorozatához hasonlóan – a végsőkig leegyszerűsített formában kerülnek kifejlesztésre, csak azt tartva meg, amit a gépjárművezető számára alapvetően szükségesnek ítéltek, és/vagy ami az európai előírások értelmében kötelező.
(7)  –	Megállapítottam, hogy a foglalás napjától függően változhatnak az ezen egyes díjszabások alatt feltüntetett szimbólumok, miközben továbbra is benne foglaltatnak az érintett árban.
(8)  –	Az említett észrevételek 4–9. pontja.
(9)  – H. Kelleher, az első amerikai „low cost” légitársaság, a Southwest Airlines elnök‑vezérigazgatója által tartott előadás.
(10) – A repülőjegyár foglalást követő emelésének lehetősége, a felelősség alóli mentesség, vis major
esetén a visszatérítés megtagadása, műszaki problémák miatti járattörlés esetén a kártérítés hiánya, a beszállás megtagadása, a repülőtéri illetékek felszámítása, különböző és változatos kezelési költségek, a személyes adatok kezelése stb.
(11)
–	HL L 240., 15. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 292. o.
(12)  –	Lásd a 2409/92 rendelet 5. cikkének (1) bekezdését. E rendelet 2. cikkének a) pontja úgy határozza meg a légi viteldíjakat, mint „amelyeket az utasnak a légi fuvarozó vagy annak ügynöke részére kell fizetnie saját, valamint a poggyásza szállításáért, továbbá ezen árak alkalmazási feltételei, beleértve az ügynököknek nyújtott díjazást és feltételeket, valamint egyéb kiegészítő szolgáltatásokat”.
(13)
–	Kiemelés tőlem.
(14)  –	A Bíróság a C‑112/11. sz., ebookers.com Deutschland ügyben 2012. július 19‑én hozott ítéletében tisztázta, hogy a választható felárak „olyan szolgáltatásokhoz kapcsolódnak, amelyek magához a légi járathoz képest többletet jelentve nem kötelezők és nem is elengedhetetlenek az utas‑ vagy áruszállításhoz, ezért az ügyfél választ elfogadásuk vagy elutasításuk között” (14. pont).
(15)  –	Az említett észrevételek 19. pontja.
(16)  –	A belső piacon az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatairól, valamint a 84/450/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK, a 98/27/EK és a 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvek, valamint a 2006/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló 2005. május 11‑i irányelv (HL L 159., 22. o.).
(17)
–	A fogyasztók jogairól, valamint a 93/13/EGK tanácsi irányelv és az 1999/44/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról, valamint a 85/577/EGK tanácsi irányelv és a 97/7/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló 2011. október 25‑i irányelv (HL L 304., 64. o.).
(18)  –	Ezen ítélet 14. pontja.
(19)
–	Kiemelés tőlem.