Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (kuues koda)
23. aprill 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Sotsiaalkindlustus – Võõrtöötajad – Määrus (EÜ) nr 883/2004 – Töötushüvitised – Arvutamine – Artikli 62 lõiked 1 ja 2 – Viimane liikmesriigi õigusaktide alusel töötamine või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemine – Artikli 62 lõige 3 – Muus liikmesriigis kui „pädevas liikmesriigis“ asuva töötushüvitise saaja elukoht – Arvutusreegel, mille kohaselt ei võeta arvesse „üksnes“ palka või kutsetegevuse tulu, mida asjaomane isik sai viimasel töötamisel või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisel – Riigisisesed õigusnormid, mis näevad viimasena teises liikmesriigis töötanud isikute puhul ette erineva arvutusreegli
Kohtuasjas C‑116/25,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Administrativen sad – Blagoevgradi (Blagoevgradi halduskohus, Bulgaaria) 3. veebruari 2025. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 4. veebruaril 2025, menetluses
Ts. E. S.
versus
Direktor na Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen institut – Blagoevgrad,
EUROOPA KOHUS (kuues koda),
koosseisus: koja president I. Ziemele, esimese koja president kuuenda koja kohtuniku ülesannetes F. Biltgen (ettekandja) ja kohtunik A. Kumin,
kohtujurist: T. Ćapeta,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        Ts. E. S., esindajad: advokati D. Grozdanova ja K. Spiriev,
–        Bulgaaria valitsus, esindajad: T. Mitova ja T. Tsingileva,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: B.‑R. Killmann ja G. Koleva,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotluses palutakse tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta
määruse (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta (ELT 2004, L 166, lk 1; ELT eriväljaanne 05/05, lk 72 ja parandus ELT 2009, L 202, lk 90), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta
määrusega (EÜ) nr 988/2009 (ELT 2009, L 284, lk 43) (edaspidi „määrus nr 883/2004“), artikli 62 lõikeid 1 ja 2.
2        Taotlus on esitatud Bulgaaria kodaniku Ts. E. S‑i ja Direktor na Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen institut – Blagoevgradi (Bulgaaria riikliku sotsiaalkindlustusameti Blagoevgradi piirkondliku osakonna juhataja) vahelises kohtuvaidluses töötushüvitise suuruse üle, mida viimane teise liikmesriigi õigusaktide alusel määratavate töötushüvitiste arvutamiseks Bulgaaria õiguses kehtestatud uue reegli alusel Ts. E. S‑ile maksis.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3        Määruse nr 883/2004 põhjendustes 1, 4 ja 45 on märgitud:
„(1)      Riiklike sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimisnormid mahuvad isikute vaba liikumise raamesse ja peaksid kaasa aitama nende elustandardi ja tööhõive tingimuste paranemisele.
[…]
(4)      Vaja on arvestada siseriiklike sotsiaalkindlustusalaste õigusaktide erijooni ning rajada üksnes koordineerimissüsteem.
[…]
(45)      Kuna kavandatava meetme eesmärki, milleks on koordineerimismeetmete abiga tagada isikute vaba liikumise õiguse tõhus rakendamine, ei suuda liikmesriigid täielikult saavutada ning seetõttu on eesmärk meetme ulatuse ja mõju tõttu paremini saavutatav ühenduse tasandil, võib ühendus võtta meetmeid kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. […]“.
4        Määruse artiklis 1 „Mõisted“ on ette nähtud:
„[…]
j)      elukoht – koht, kus isik tavaliselt elab;
[…]“.
5        Määruse artiklis 62 „Hüvitiste arvutamine“ on sätestatud:
„1.      Selle liikmesriigi pädev asutus, kelle õigusaktide kohaselt arvutatakse hüvitisi varasema palga või kutsetegevuse tulu põhjal, võtab hüvitise arvutamisel arvesse üksnes palka või kutsetegevuse tulu, mida asjaomane isik sai viimasel töötamisel või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisel nimetatud õigusaktide alusel.
2.      Lõiget 1 kohaldatakse ka siis, kui pädeva asutuse kohaldatavates õigusaktides on sätestatud eriloomuline vaatlusperiood selle palga määratlemiseks, mille alusel hüvitised arvutatakse, ja kui asjaomase isiku suhtes kohaldati kogu või osa nimetatud perioodi vältel teise liikmesriigi õigusakte.
3.      Erandina lõigetest 1
ja 2 ning kooskõlas rakendusmäärusega, võtab elukohajärgne asutus artikli 65 lõike 5 punktiga a hõlmatud töötute puhul arvesse palka või kutsetegevuse tulu, mida asjaomane isik sai liikmesriigis, mille õigusakte tema suhtes kohaldati tema viimasel töötamisel või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisel.“
6        Määruse artiklis 65 „Töötud, kes elasid muus liikmesriigis kui pädev riik“ on ette nähtud:
„[…]
2.      Täielikult töötu isik, kes oma viimase töötamise või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise ajal elas muus liikmesriigis kui pädev liikmesriik, ja kes elab jätkuvalt selles liikmesriigis või naaseb sellesse liikmesriiki, peab olema kättesaadav elukohajärgse liikmesriigi tööhõivetalitusele. Täielikult töötu isik võib lisaks olla kättesaadav viimase töötamise või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise liikmesriigi tööhõivetalitusele, ilma et see piiraks artikli 64 kohaldamist.
Töötu isik, kes pole piirialatöötaja ja kes ei naase oma elukohajärgsesse liikmesriiki, peab olema kättesaadav tööhõivetalitusele liikmesriigis, mille õigusakte tema suhtes viimati kohaldati.
3.      Lõike 2 esimeses lauses osutatud töötu isik peab end tööotsijana registreerima elukohajärgse liikmesriigi pädevas tööhõivetalituses, alluma seal kehtivatele kontrollimenetlusele ja täitma selle liikmesriigi õigusaktides sätestatud tingimusi. Kui ta registreerib ennast tööotsijana ka liikmesriigis, kus ta viimati töötas või tegutses füüsilisest isikust ettevõtjana, peab ta täitma selles riigis kohaldatavaid nõudeid.
4.      Lõike 2 teise lause ja lõike 3 teise lause rakendamine, samuti elukoha liikmesriigi ja viimase töötamise liikmesriigi asutuste ja talituste vahel teabevahetuse, koostöö ja vastastikuse abistamise korraldus sätestatakse rakendusmääruses.
5.      a)      Lõike 2 esimeses ja teises lauses osutatud töötu isik saab hüvitisi kooskõlas elukohajärgse liikmesriigi õigusaktidega, nagu oleks neid tema suhtes kohaldatud tema viimase töötamise või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise ajal. Nimetatud hüvitisi maksab elukohajärgne asutus.
[…]“.
Bulgaaria õigus
7        Sotsiaalkindlustusseadustiku (Kodeks za sotsialno osiguryavane) (DV
nr 110, 17.12.1999) muudetud redaktsioonis (DV
nr 67, 9.8.2024), mis kehtib alates 13. augustist 2024 (edaspidi „KSO“), on artiklis 54a „Õigus töötushüvitisele“ sätestatud:
„Õigus töötushüvitisele on isikutel, kelle eest on tasutud või tulnud tasuda sotsiaalkindlustusmakseid fondi „Töötus“ kindlustuse lõppemise kuule eelnenud viimasest 18 kuust vähemalt 12 kuu vältel ja
1.      kes on tööhõiveametis töötuna arvele võetud;
2.      kellel ei ole tekkinud õigust vanaduspensionile Bulgaarias ega mõnes muus riigis või kes ei saa vähendatud vanaduspensioni vastavalt artiklile 68a ega tööandjapensioni vastavalt artiklile 168;
3.      kes ei tee palgatööd, mille suhtes kehtib käesoleva seadustiku või mõne muu riigi õigusnormide alusel kindlustuskohustus, välja arvatud isikud, kes on hõlmatud tööseadustiku (Kodeks na truda) [DV
nr 26, 1.4.1986 ja DV
nr 27, 4.4.1986)] artikli 114a lõikega 1.“
8        KSO artikli 54b „Töötushüvitise suurus“ lõigetes 1, 5 ja 8 on ette nähtud:
„(1)      Töötushüvitise päevamäär on 60% ühe päeva keskmisest töötasust või töötuskindlustusmaksega maksustatud keskmisest päevatulust, millelt on kindlustuse lõppemise kuule eelnenud 24 kalendrikuu jooksul tasutud või tulnud tasuda sissemakseid fondi „Töötus“, ning see ei või olla väiksem töötushüvitise ühe päeva miinimumsummast ega suurem töötushüvitise ühe päeva maksimumsummast.
[…]
(5)      Töötushüvitise kuumäära arvutamiseks korrutatakse lõike 1 kohaselt kindlaks määratud päevamäär selle kuu tööpäevade arvuga, mille eest on hüvitis ette nähtud.
[…]
(8)      Kui lõikes 1 osutatud ajavahemik, mis on määrav ühe päeva keskmise töötasu või töötuskindlustusmaksega maksustatud ühe päeva keskmise tulu arvutamiseks, või kindlustuse lõppemise kuu hõlmab kindlustusperioode, mis on täitunud sellise riigi õigusaktide alusel, kelle suhtes on kohaldatavad sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimist käsitlevad Euroopa Liidu määrused, võetakse töötushüvitise suuruse kindlaksmääramisel arvesse järgmist:
1.      tulu, mida sai isik oma viimase töötamise ajal;
2.      kindlustuse lõppemise kuule eelnenud viimase 24 kalendrikuu jooksul Bulgaarias saadud kogu tulu […] ning tulu, mis on saadud teistes riikides, kelle suhtes on kohaldatavad sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimist käsitlevad Euroopa Liidu määrused.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
9        Põhikohtuasja kaebaja Ts. E. S. on Bulgaaria kodanik, kes elab alaliselt Bulgaarias, kus on tema huvide kese.
10      Kuni 2024. aasta mai lõpuni töötas ta Bulgaarias. Juunis 2024 asus ta ajutiselt elama Hispaaniasse, kus ta töötas ajavahemikul 7. juunist kuni 13. juulini 2024 ehk kokku 28 päeva hooajatöötajana Hispaania tööandja heaks, mille eest sai ta 2590,80 euro suurust töötasu.
11      14. juulil 2024 jäi põhikohtuasja kaebaja täielikult töötuks ja naasis Bulgaariasse, kus ta esitas 2. augustil 2024 Bulgaaria pädevatele asutustele töötushüvitise taotluse.
12      Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen institut – Blagoevgrad (Bulgaaria riikliku sotsiaalkindlustusameti Blagoevgradi piirkondlik osakond) rahuldas 13. septembri 2024. aasta otsusega selle taotluse ja andis põhikohtuasja kaebajale õiguse saada ajavahemikul 25. juulist 2024 kuni 22. juulini 2025 töötushüvitist päevamääraga 29,71 Bulgaaria leevi (BGN) (ligikaudu 15 eurot).
13      Selle summa kindlaksmääramisel võeti aluseks sotsiaalkindlustusmaksega maksustatud kogutulu, mida põhikohtuasja kaebaja oli saanud sissemaksete tegemise lõppemise kuule eelnenud viimase 24 kalendrikuu jooksul, s.o ajavahemikul 1. juulist 2022 kuni 13. juulini 2024 ehk kogusummas 25 154,03 Bulgaaria leevi (ligikaudu 12 860 eurot), mis hõlmab nii viimasena Hispaanias töötamise ajal töötamis‑ ja sissemakseperioodil teenitud töötasu kui ka kogu muud sotsiaalkindlustusmaksega maksustatavat tulu, mis on seotud kõnealuse 24 kuu jooksul Bulgaarias täitunud varasemate töötamis‑ ja sissemakseperioodidega.
14      Arvestades, et sissemaksete tegemise lõppemise kuule eelnenud viimase 24 kalendrikuu jooksul oli põhikohtuasja kaebajal täitunud töötamis‑ ja kindlustusperioodid nii Bulgaaria kui ka teise liikmesriigi õigusaktide alusel, kohaldas Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen institut – Blagoevgrad (riikliku sotsiaalkindlustusameti Blagoevgradi piirkondlik osakond) KSO artikli 54b lõiget 8. Nimetatud säte, mis jõustus 13. augustil 2024, teeb erandi KSO artikli 54b lõikes 1 sätestatud töötushüvitiste arvutamise meetodist, mida kohaldatakse isikute suhtes, kes on kõnealuse 24 kuu jooksul töötanud või tegutsenud füüsilisest isikust ettevõtjana üksnes Bulgaarias.
15      Pärast seda, kui riikliku sotsiaalkindlustusameti Blagoevgradi piirkondliku osakonna juhataja jättis 16. oktoobri 2024. aasta otsusega põhikohtuasja kaebaja vaide käesoleva kohtuotsuse punktis 12 nimetatud otsuse peale rahuldamata, esitas viimane eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Administrativen sad – Blagoevgradile (Blagoevgradi halduskohus, Bulgaaria) kaebuse, mille põhjenduseks ta väidab, et tema suhtes ei ole kohaldatav määruse nr 883/2004 artikli 62 lõige 3, mille kohaselt „võetakse arvesse“ töötasu, mida asjaomane isik sai liikmesriigis, mille õigusakte tema suhtes tema viimasel töötamisel kohaldati. Ta leiab, et tema olukorras on seevastu kohaldatavad selle määruse artikli 62 lõiked 1 ja 2, mille kohaselt tuleb töötushüvitise suuruse arvutamisel „võtta arvesse üksnes“ töötasu, mida asjaomane isik sai viimasel töötamisel.
16      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et kuni ajani, mil jõustus KSO artikli 54b lõikes 8 sätestatud uus reegel, mis käsitleb teise liikmesriigi õigusaktide alusel määratavate töötushüvitiste arvutamist, tõlgendati määruse nr 883/2004 artikli 62 lõikeid 1 ja 2 riigisiseses kohtupraktikas järjepidevalt selliselt, et töötushüvitise arvutamise alus on üksnes töötasu või tulu, mis on saadud viimasel töötamisel või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisel. Alates uue reegli kehtestamisest on aga osa liikmesriigi kohtuid varasemast kohtupraktikast loobunud ja leidnud, et kuivõrd määruse nr 883/2004 eesmärk on üksnes koordineerida sotsiaalkindlustusskeeme, mitte luua üldist sotsiaalkindlustussüsteemi, siis on liikmesriikide pädevuses reguleerida sotsiaalkindlustushüvitiste saamise õiguse tingimusi. Seetõttu leiavad need kohtud nüüd, et määruse artikli 62 lõiked 1 ja 2 ei kohusta liikmesriike määrama kindlaks töötushüvitise suurust
üksnes töötasu või tulu alusel, mis on saadud viimasel töötamisel või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisel, sõltumata sellest, milliste liikmesriigi õigusaktide alusel töötati või tegutseti füüsilisest isikust ettevõtjana.
17      Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, kas KSO artikli 54b lõige 8 on kooskõlas määruse nr 883/2004 artikli 62 lõigetega 1 ja 2.
18      Ühelt poolt on Euroopa Kohus 23. jaanuari 2020. aasta kohtuotsuses Bundesagentur für Arbeit (C‑29/19, EU:C:2020:36, punktid 32–37) leidnud, et määruse nr 883/2004 kõnealuse sätte kohaselt tuleb töötajate vaba liikumise õigust arvestades töötushüvitise arvutamisel võtta arvesse üksnes töötasu, mida töötaja, kelle suhtes on kohaldatud rohkem kui ühe liikmesriigi õigusakte, sai viimasel töötamisel.
19      Teiselt poolt, nähes ette töötushüvitise arvutamise reegli, mis teeb erandi KSO artikli 54b lõikes 1 sätestatud reeglist, juhul kui arvestusperiood on osaliselt või täielikult täitunud teise liikmesriigi õigusaktide alusel, võib KSO artikli 54b lõige 8 olla vastuolus määruse nr 883/2004 artikli 62 lõigetega 1 ja 2.
20      Neil asjaoludel otsustas Administrativen sad – Blagoevgrad (Blagoevgradi halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas [määruse nr 883/2004] artikli 62 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus, et töötushüvitise suuruse arvutamisel ei võeta arvesse üksnes viimasel töötamisel saadud töötasu, kui pädeva asutuse kohaldatav liikmesriigi õigus näeb hüvitise arvutamise aluse kindlaksmääramiseks ette teatud arvestusperioodi ja asjaomase isiku viimase töötamise periood on sellest perioodist lühem, kuid kõik töötamisperioodid või osa neist on täitunud teise liikmesriigi õigusaktide alusel?
2.      Kas [määruse nr 883/2004] artikli 62 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad töötushüvitise suuruse arvutamiseks ette erineva korra olenevalt
sellest, kas asjaomaste õigusnormide kohaselt nõutavad töötamisperioodid on täielikult täitunud selle liikmesriigi õigusaktide alusel või on täielikult või osaliselt täitunud teise liikmesriigi õigusaktide alusel?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Sissejuhatavad märkused
21      Oma kahe küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul tõlgendada määruse nr 883/2004 artikli 62 lõikeid 1 ja 2.
22      Sellega seoses tuleb märkida, et kõnealuse sätte sõnastusest endast nähtub, et selles nähakse ette töötushüvitise arvutamise reegel, mida kohaldatakse sellise isiku olukorra suhtes, kes viimasena töötas või tegutses füüsilisest isikust ettevõtjana liikmesriigi pädeva asutuse õigusaktide alusel.
23      Töötushüvitiste kohta, mida sellel isikul on õigus nimetatud liikmesriigi pädevalt asutuselt saada, on määruse nr 883/2004 artikli 62 lõigetes 1 ja 2 sätestatud, et selle liikmesriigi pädev asutus, kelle õigusaktide kohaselt arvutatakse hüvitisi varasema palga või kutsetegevuse tulu põhjal, võtab hüvitise arvutamisel arvesse „üksnes palka või kutsetegevuse tulu, mida asjaomane isik sai viimasel töötamisel või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisel“, kusjuures seda arvutusreeglit kohaldatakse ka juhul, kui kohaldatavates õigusaktides on ette nähtud arvestusperiood.
24      Seevastu täielikult töötute isikute puhul, kes viimase töötamise või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise ajal elasid muus liikmesriigis kui pädev liikmesriik ja kes elavad endiselt
selles liikmesriigis või naasevad sellesse liikmesriiki määruse nr 883/2004 artikli 65 lõike 2 esimese ja teise lause tähenduses, nagu on osutatud määruse artikli 65 lõike 5 punktis a, tuleb täpsustada, et nimetatud määruse artikli 62 lõige 3 näeb ette erandi artikli 62 lõigetes 1 ja 2 sätestatud arvutamise reeglitest.
25      Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest esiteks, et põhikohtuasja kaebaja töötas viimasena muude õigusaktide alusel kui need, mille alusel makstakse talle töötushüvitist. Nimelt töötas ta viimasena Hispaanias selle liikmesriigi õigusaktide alusel, samas Bulgaaria õigusaktide alusel tunnustati tema õigust töötushüvitistele Bulgaarias.
26      Teiseks täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et põhikohtuasja kaebaja elab alaliselt Bulgaarias, kus on tema huvide kese. Euroopa Kohtule esitatud kohtuasja toimikus ei ole ühtegi asjaolu, mille alusel võiks asuda seisukohale, et põhikohtuasja kaebaja oleks ajal, mil ta viimasena töötas, või pärast töötamise lõpetamist viinud oma elukoha Bulgaariast üle Hispaaniasse.
27      Neil asjaoludel ilmneb – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et viimase töötamise ajal Hispaanias oli põhikohtuasja kaebaja elukoht Bulgaarias ja pärast viimase töötamise lõpetamist elas ta endiselt selle liikmesriigi territooriumil, see tähendab muus liikmesriigis kui tema viimase töökoha liikmesriik, mistõttu on määruse nr 883/2004 artikli 62 lõikes 3 sätestatud arvutamise reegel tema olukorra suhtes kohaldatav.
28      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelise koostöö raames Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldab viimati nimetatul tema menetluses oleva kohtuasja lahendada. Seda silmas pidades võib Euroopa Kohus arvesse võtta neid liidu õigusnorme, millele liikmesriigi kohus ei ole oma küsimustes viidanud (20. märtsi 1986. aasta kohtuotsus Tissier, 35/85, EU:C:1986:143, punkt 9, ja 11. detsembri 2025. aasta kohtuotsus Staatssecretaris Jeugd, Preventie en Sport (elektroonilised sigaretid), C‑665/24, EU:C:2025:960, punkt 37).
29      Seega tuleb asuda seisukohale, et oma kahe küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul tõlgendada määruse nr 883/2004 artikli 62 lõiget 3.
Esimene küsimus
30      Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 883/2004 artikli 62 lõiget 3 koostoimes selle määruse artikli 65 lõike 2 esimese ja teise lausega ning lõike 5 punktiga a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus elukohaliikmesriigiks oleva liikmesriigi õigusnorm, mille kohaselt teise liikmesriigi, s.o viimase töökoha liikmesriigi õigusaktide alusel määratavate töötushüvitiste arvutamisel ei määrata isikule, kellel on osaliselt või täielikult täitunud elukohaliikmesriigi õigusaktides ette nähtud arvestusperiood, makstava töötushüvitise suurus kindlaks „üksnes“ töötasu või kutsetegevuse tulu alusel, mida isik sai viimasel töötamisel või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisel asjaomase teise liikmesriigi õigusaktide alusel.
31      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liidu õigusnormi tõlgendamisel arvesse võtta mitte üksnes normi sõnastust, vaid ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa õigusnorm on (6. oktoobri 1982. aasta kohtuotsus Cilfit, 283/81, EU:C:1982:335, punkt 20, ja 11. detsembri 2025. aasta kohtuotsus GKV‑Spitzenverband, C‑743/23, EU:C:2025:954, punkt 41).
32      Esiteks on määruse nr 883/2004 artikli 62 lõikes 3 sätestatud, et töötushüvitise arvutamisel „võtab elukohajärgne asutus […] arvesse palka või kutsetegevuse tulu, mida asjaomane isik sai liikmesriigis, mille õigusakte tema suhtes kohaldati tema viimasel töötamisel või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisel“.
33      Teiseks, nagu on meelde tuletatud käesoleva kohtuotsuse punktis 23, on selle määruse artikli 62 lõigetes 1 ja 2 ette nähtud, et viimase töökoha liikmesriigi pädev asutus võtab hüvitise arvutamisel arvesse „üksnes palka või kutsetegevuse tulu, mida asjaomane isik sai viimasel töötamisel või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisel“, kusjuures seda arvutusreeglit kohaldatakse ka juhul, kui pädeva asutuse kohaldatavates õigusaktides on ette nähtud arvestusperiood.
34      Järelikult, kui nimetatud määruse artikli 62 lõike 1 kohaselt peab viimase töökoha liikmesriigi pädev asutus võtma arvesse üksnes töötasu või kutsetegevuse tulu, mida asjaomane isik sai viimasel töötamisel või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisel, siis tähendab sellise täpsustuse puudumine artikli 62 lõikes 3 seda, et elukohariigi asutus on kohustatud – kuid mitte eranditult – arvesse võtma töötasu või kutsetegevuse tulu, mida määruse artikli 65 lõike 5 punktis a osutatud töötu sai viimasel töötamisel või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisel.
35      Kolmandaks, nagu nähtub määruse nr 883/2004 põhjendusest 4, arvestab see määrus riigisiseste sotsiaalkindlustusalaste õigusaktide erijooni ja sellega rajatakse üksnes koordineerimissüsteem. See eesmärk ei nõua, et määruse artikli 62 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et elukohaliikmesriik peab võtma hüvitiste arvutamisel arvesse üksnes töötasu või kutsetegevuse tulu, mida asjaomane isik sai viimasel töötamisel või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisel, hoolimata selle sätte sõnastusest ja kontekstist, mis on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktides 32–34.
36      Igal juhul ei saa määruse nr 883/2004 artikli 65 lõike 5 punktis a osutatud töötu tugineda elukohaliikmesriigi ametiasutuste suhtes selle määruse artikli 62 lõigete 1 ja 2 tõlgendusele, mille Euroopa Kohus andis 23. jaanuari 2020. aasta kohtuotsuses Bundesagentur für Arbeit (C‑29/19, EU:C:2020:36), millele eelotsusetaotluse esitanud kohus eelotsusetaotluses viitab. Nimetatud kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasi puudutas nimelt kõnealuse määruse kohaldamisalasse kuuluvat töötajat, kes elas liikmesriigis, kus ta viimasena töötas ja mille õigusaktide alusel maksti talle töötushüvitist. Taolise olukorra suhtes oli kohaldatav kõnealuse määruse artikli 62 lõigetes 1 ja 2 sätestatud arvutusreegel ning seega erineb see olukorrast, milles on põhikohtuasja kaebaja.
37      Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 883/2004 artikli 62 lõiget 3 koostoimes selle määruse artikli 65 lõike 2 esimese ja teise lausega ning lõike 5 punktiga a tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus elukohaliikmesriigiks oleva liikmesriigi õigusnorm, mille kohaselt teise liikmesriigi, s.o viimase töökoha liikmesriigi õigusaktide alusel määratavate töötushüvitiste arvutamisel ei määrata isikule, kellel on osaliselt või täielikult täitunud elukohaliikmesriigi õigusaktides ette nähtud arvestusperiood, makstava töötushüvitise suurus kindlaks „üksnes“ töötasu või kutsetegevuse tulu alusel, mida isik sai viimasel töötamisel või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisel asjaomase teise liikmesriigi õigusaktide alusel.
Teine küsimus
38      Teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 883/2004 artiklit 62 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene õigusnorm, mis näeb töötushüvitise arvutamisel ette eri reeglid olenevalt
sellest, kas töötutel
isikutel on täitunud kogu arvestusperiood riigisiseste õigusaktide alusel või kas see arvestusperiood on neil osaliselt või täielikult täitunud teise liikmesriigi õigusaktide alusel.
39      Sellega seoses ilmneb eelotsusetaotlusest, et KSO artikli 54b lõige 8 näeb esiteks ette, et arvestusperiood hõlmab nii riigisiseste õigusaktide kui ka teiste liikmesriikide õigusaktide alusel täitunud töötamis‑ ja sissemakseperioode, ning teiseks, et kui arvestusperiood hõlmab teise liikmesriigi õigusaktide alusel täitunud töötamis‑ ja sissemakseperioode, võetakse töötushüvitise suuruse kindlaksmääramisel arvesse viimasel töötamisel saadud tulu ning kindlustuse lõppemise kuule eelnenud viimase 24 kalendrikuu jooksul Bulgaaria ja mis tahes teise liikmesriigi õigusaktide alusel saadud tulu.
40      Sellises riigisiseses õigusnormis, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ette nähtud erireeglid isikute puhul, kes on kasutanud oma õigust vabalt liikuda ja kelle olukorra suhtes on kohaldatav määruse nr 883/2004 artikli 62 lõikes 3 sätestatud arvutusreegel, võtavad arvesse nii riigisiseste õigusaktide kui ka teise liikmesriigi õigusaktide alusel täitunud töötamisperioode, järgides selle määruse põhjendustest 1 ja 45 tulenevat eesmärki tagada isikute vaba liikumise õiguse tegelik kasutamine. Lisaks on nende reeglitega tagatud, et vastavalt artikli 62 lõikele 3 võetakse arvesse töötasu või kutsetegevuse tulu, mis on saadud viimasel töötamisel või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisel teise liikmesriigi õigusaktide alusel.
41      Eeltoodut arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et määruse nr 883/2004 artiklit 62 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mis näeb töötushüvitise arvutamisel ette eri reeglid olenevalt
sellest, kas töötutel
isikutel on täitunud kogu arvestusperiood selle liikmesriigi õigusaktide alusel või kas see arvestusperiood on neil osaliselt või täielikult täitunud teise liikmesriigi õigusaktide alusel.
Kohtukulud
42      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kuues koda) otsustab:
1.      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 988/2009, artikli 62 lõiget 3 koostoimes määruse nr 883/2004 (muudetud redaktsioonis) artikli 65 lõike 2 esimese ja teise lausega ning lõike 5 punktiga a
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus elukohaliikmesriigiks oleva liikmesriigi õigusnorm, mille kohaselt teise liikmesriigi, s.o viimase töökoha liikmesriigi õigusaktide alusel määratavate töötushüvitiste arvutamisel ei määrata isikule, kellel on osaliselt või täielikult täitunud elukohaliikmesriigi õigusaktides ette nähtud arvestusperiood, makstava töötushüvitise suurus kindlaks „üksnes“ töötasu või kutsetegevuse tulu alusel, mida isik sai viimasel töötamisel või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemisel asjaomase teise liikmesriigi õigusaktide alusel.
2.      Määruse nr 883/2004 (määrusega nr 988/2009 muudetud redaktsioonis) artiklit 62
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnorm, mis näeb töötushüvitise arvutamisel ette eri reeglid olenevalt sellest, kas töötutel isikutel on täitunud kogu arvestusperiood selle liikmesriigi õigusaktide alusel või kas see arvestusperiood on neil osaliselt või täielikult täitunud mõne teise liikmesriigi õigusaktide alusel.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: bulgaaria.