62023CJ0339
EUROOPA KOHTU OTSUS (kümnes koda)
24. oktoober 2024 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Tarbijakaitse – Tarbijakrediidilepingud – Direktiiv 2008/48/EÜ – Ülemäärase võlakoormuse risk – Artikkel 8 – Krediidiandja kohustus kontrollida tarbija krediidivõimelisust – Artikkel 10 – Krediidilepingus sisalduv kohustuslik teave – Artikkel 23 – Karistus selle kohustuse rikkumise korral – Samaväärsed karistused – Karistuste tõhusus, proportsionaalsus ja hoiatavus
Kohtuasjas C‑339/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskichi (Siemianowice Śląskie rajoonikohus, Poola) 28. aprilli 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 30. mail 2023, menetluses
Horyzont Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty
versus
LC,
EUROOPA KOHUS (kümnes koda),
koosseisus: koja president D. Gratsias, neljanda koja president I. Jarukaitis ja kohtunik Z. Csehi (ettekandja),
kohtujurist: L. Medina,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Poola valitsus, esindajad: B. Majczyna ja S. Żyrek,
–
Tšehhi valitsus, esindajad: S. Šindelková, M. Smolek ja J. Vláčil,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: P. Ondrůšek ja M. Owsiany‑Hornung,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ (ELT 2008, L 133, lk 66), artikleid 8, 10 ja 23.
2
Taotlus on esitatud Horyzont Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (edaspidi „Horyzont“), kes on Nest Bank S.A. nõude omandaja, ja füüsilise isiku LC vahelises kohtuvaidluses tarbijakrediidilepingust (edaspidi „tarbijakrediidileping“) tuleneva nõude tasumise üle.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3
Direktiivi 2008/48 põhjendustes 26 ja 47 on märgitud:
„(26)
[…] Eriti laieneval krediiditurul on oluline, et krediidiandjad ei tegeleks vastutustundetu laenamisega ega annaks krediiti ilma eelneva krediidivõimelisuse hinnanguta ning liikmesriigid peaksid teostama vajalikku järelevalvet sellise käitumise ärahoidmiseks ja ette nägema vajalikud meetmed krediidiandjate karistamiseks, kui nad nii käituvad. [K]rediidiandjatel [peaks] olema kohustus individuaalselt kontrollida tarbija krediidivõimelisust. Sel eesmärgil peaks krediidiandjatel olema lubatud kasutada mitte ainult asjaomase krediidilepingu ettevalmistamise ajal tarbija poolt esitatud teavet, vaid ka pikaaegse ärisuhte ajal esitatud teavet. Liikmesriikide ametiasutused peaksid andma ka krediidiandjatele asjakohaseid juhtnööre ja suuniseid. Tarbijad peaksid samuti toimima läbimõeldult ja austama oma lepingulisi kohustusi.
[…]
(47)
Liikmesriigid peaksid kehtestama eeskirjad karistuste kohta, mida kohaldatakse käesoleva direktiivi alusel vastu võetud siseriiklike õigusaktide rikkumise korral, ja tagama nende eeskirjade rakendamise. Kuigi liikmesriikidele jääb karistuste valikul otsustusõigus, peaksid sätestatud karistused olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.“
4
Direktiivi artikli 8 „Kohustus hinnata tarbija krediidivõimelisust“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Liikmesriigid tagavad, et enne krediidilepingu sõlmimist hindab krediidiandja tarbija krediidivõimelisust vajaduse korral tarbijalt saadud piisava teabe alusel ja kasutades vajadusel asjakohaseid andmebaase. Liikmesriigid, kelle õigusaktid sätestavad krediidiandjale kohustuse hinnata tarbija krediidivõimelisust asjakohaseid andmebaase kasutades, võivad selle nõude säilitada.“
5
Direktiivi artiklis 10 „Krediidilepingus sisalduv kohustuslik teave“ on loetletud krediidilepingutes sisalduv kohustuslik teave.
6
Selle direktiivi artiklis 23 „Karistused“ on sätestatud:
„Liikmesriigid kehtestavad eeskirjad karistuste kohta, mida kohaldatakse käesoleva direktiivi alusel vastu võetud siseriiklike õigusnormide rikkumise korral, ning võtavad kõik vajalikud meetmed nende rakendamise tagamiseks. Kehtestatud karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.“
Poola õigus
Tarbijakrediidi seadus
7
12. mai 2011. aasta tarbijakrediidiseadusega (ustawa o kredycie konsumenckim; Dz. U. nr 126, jrk nr 715), põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „tarbijakrediidiseadus“), võeti Poola õiguskorda üle direktiiv 2008/48.
8
Tarbijakrediidiseaduse artiklis 9 on sätestatud:
„1.   Krediidiandja on enne krediidilepingu sõlmimist kohustatud hindama tarbija krediidivõimelisust. […]
2.   Krediidivõimelisust hinnatakse tarbija esitatud teabe alusel või asjakohastest andmebaasidest või krediidiandja andmekogudest saadud andmete alusel.
3.   Tarbija on kohustatud krediidiandja nõudmisel esitama dokumendid ja teabe, mis on vajalikud tarbija krediidivõimelisuse hindamiseks.
4.   Kui krediidiandja on pank või muu asutus, kellel on seaduse alusel õigus krediiti anda, hinnatakse krediidivõimelisust vastavalt 29. augusti 1997. aasta pangandusseaduse (ustawa – Prawo bankowe; Dz. U. nr 140, jrk nr 939) artiklile 70 ning vastavalt muudele normidele, mis nende asutuste suhtes kohaldamisele kuuluvad, võttes arvesse lõikeid 1–3.“
9
Tarbijakrediidiseaduse artikli 45 lõikes 1 on sätestatud, et kui rikutakse sätteid, mis näevad ette krediidiandja erinevad kohustused, sealhulgas teavitamiskohustuse, maksab tarbija pärast krediidiandjale kirjaliku teate esitamist krediidi tagasi lepingus sätestatud tähtaja jooksul ja korras, ilma krediidiandjale võlgnetavate intresside ja muude krediidiga seotud tasudeta.
Tsiviilseadustik
10
23. aprilli 1964. aasta tsiviilseadustiku (ustawa – Kodeks cywilny; Dz. U. nr 16, jrk nr 93) põhikohtuasja asjaolude suhtes kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 58 sätestatud:
„1.   Tehing, mis on seadusega vastuolus või mille eesmärk on seadusest kõrvale hoidmine, on tühine, kui asjasse puutuvas sättes ei ole ette nähtud muud tagajärge, eelkõige seda, et tehingu kehtetud sätted asendatakse asjakohaste seadusesätetega.
2.   Ühiskonnaelu põhimõtetega vastuolus olev tehing on tühine ja loetakse, et seda ei ole kunagi tehtud.
3.   Kui tühisus puudutab ainult osa tehingust, jääb tehing ülejäänud osas kehtivaks, kui juhtumi asjaoludest ei tulene, et ilma tingimusteta, mille tühisus tuvastati, ei oleks seda tehingut tehtud.“
Seadus tsiviilkohtumenetluse seadustiku kohta
11
17. novembri 1964. aasta seaduse tsiviilkohtumenetluse seadustiku kohta (ustawa – Kodeks postępowania cywilnego; Dz. U. nr 43, jrk nr 296) põhikohtuasja asjaolude suhtes kohaldatavas redaktsioonis on artikli 5054 lõikes 1 sätestatud:
„Nõude muutmine ei ole lubatud. Artiklid 75–85, artiklid 194–196 ja artikkel 198 ei kuulu kohaldamisele.“
Pangandusseadus
12
Pangandusseaduse põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 70 sätestatud:
„1.   Pank seab krediidi andmise sõltuvusse krediidisaaja maksevõimest. Krediidivõimelisuse all mõistetakse võimet maksta võetud krediit koos intressiga tagasi lepingus kindlaksmääratud kuupäevadel. Krediidisaaja peab panga nõudmisel esitama krediidivõimelisuse hindamiseks vajalikud dokumendid ja teabe.
2.   Pank võib anda krediiti füüsilisele isikule […], kes ei ole krediidivõimeline, tingimusel et:
1)
nähakse ette erimeede krediidi tagasimaksmise tagamiseks;
[…]
3.   krediidisaaja peab võimaldama pangal viia läbi tema rahalise ja majandusliku seisu hindamise mis tahes toiminguid ning kontrollida krediidikasutust ja krediidi tagasimaksmist.“
13
Selle seaduse põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 78a sätestatud:
„Käesoleva seaduse sätteid kohaldatakse panga poolt tarbijakrediidiseaduse sätete kohaselt sõlmitud krediidi- ja rahalaenulepingute suhtes osas, milles need ei ole hõlmatud viimati nimetatud seadusega.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
14
LC ja Nest Bank, mille asukoht on Varssavis (Poola), sõlmisid 28. septembril 2017 tarbijakrediidilepingu. Tarbijakrediidi summa, mille LC võttis, oli 49148,06 Poola zlotti (PLN) (ligikaudu 10457 eurot) ja tagasimakstav kogusumma oli 62573,16 zlotti (ligikaudu 13313,44 eurot). Nimetatud summa koosnes laenu põhisummast, intressist kogu lepingu kehtivuse ajal ja „laenu andmise lepingutasust“ summas 7323,06 zlotti (ligikaudu 1558 eurot). Tarbijakrediit tuli tagasi maksta 60 kuumaksega summas 1042 zlotti (ligikaudu 221 eurot) hiljemalt 3. oktoobriks 2022.
15
Tarbijakrediidilepingus märkis LC, et tema igakuine keskmine netosissetulek on 1755,62 zlotti (ligikaudu 373 eurot). Selles lepingus oli mainitud ka LC võetud võlga, mis seisnes krediidis, mille kuumaksed ulatusid 320 zlotini (ligikaudu 68 eurot).
16
Nest Bank loovutas tarbijakrediidilepingust tuleneva nõude Horyzontile, kelle asukoht on samuti Varssavis.
17
Kuna LC ei maksnud saadud krediidisummat ettenähtud tähtaja jooksul tagasi, esitas Horyzont Sąd Rejonowy Lublin Zachód w Lubliniele (Lublini läänepiirkonna rajoonikohus Lublinis, Poola) maksekäsu kiirmenetluse avalduse. See kohus tunnistas avalduse vastuvõetavaks ja tegi LC suhtes makseettepaneku. LC esitas selle makseettepaneku peale vastuväite Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskichile (Siemianowice Śląskie rajoonikohus, Poola), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus. LC väidab oma vastuväites, et Nest Bank ei hinnanud tarbijakrediidilepingu sõlmimise ajal tema krediidivõimelisust.
18
Põhikohtuasjas tuvastas eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Nest Bank andis asjaomast tarbijakrediiti, rikkudes õigusnorme, millega on Poola õigusesse üle võetud krediidiandja kohustus hinnata krediidisaaja krediidivõimelisust kooskõlas direktiivi 2008/48 artikli 8 lõikega 1. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus selle rikkumise tagajärgede kohta.
19
Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kuigi liikmesriigi õiguses on ette nähtud mitu karistust, ei näinud Poola seadusandja direktiivi 2008/48 ülevõtmisel siiski ette konkreetset karistust tarbijakrediiti saada sooviva tarbija krediidivõimelisuse hindamise kohustuse rikkumise eest.
20
Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab, et tarbijakrediidiseaduse artikkel 45 näeb ette nn tasuta krediidi andmise karistuse. See karistus kuulub nende hulka, mida kohaldatakse ainult selles nimetatud rikkumistele, mille hulgas ei ole direktiivi 2008/48 artikli 8 lõikes 1 sätestatud tarbija krediidivõimelisuse hindamise kohustuse rikkumist. Ta märgib lisaks, et on võimalik kohaldada tsiviilseadustiku artiklit 58, mis võimaldab määrata karistuse, mis seisneb asjaomase tehingu tühisuses. Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab, et ta ei palu Euroopa Kohtul selgitada, millist riigisisest õigusnormi tuleb põhikohtuasjas kohaldada, vaid ta palub tõlgendada asjasse puutuvaid liidu õiguse sätteid, kuna liikmesriigi õiguses ette nähtud karistuste paljusus toob kaasa ka erisuse direktiivist 2008/48 tulenevate kohustuste rikkumise eest määratava karistuse proportsionaalsuse osas.
21
Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab, et 10. juuni 2021. aasta kohtuotsuses Ultimo Portfolio Investment (Luxembourg) (C‑303/20, EU:C:2021:479) viitas Euroopa Kohus kaalutlusruumile, mis liikmesriigi kohtul on tuvastatud rikkumise raskusega proportsionaalse meetme kohaldamisel ja eelkõige selle valikul. Tal on tekkinud küsimus, kas see tähendab, et see meede peab olema samaväärne karistustega, mis on ette nähtud direktiivi 2008/48 ülevõtvatest sätetest tulenevate muude kohustuste rikkumise eest.
22
Sellega seoses täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et nii direktiivi 2008/48 artikli 8 lõikes 1 sätestatud kohustus kui ka sellest direktiivist tulenevad teavitamiskohustused on tarbijate jaoks põhjapaneva tähtsusega. Seetõttu tekib tal küsimus, kas direktiivi 2008/48 artiklis 23 ette nähtud karistuste diferentseerimine on riigisisese õiguse kohaselt lubatav, samas kui direktiivi 2008/48 artiklites 8 ja 10 ettevõtjale pandud kohustusi tuleb pidada samaväärseteks, st samal tasemel olevateks ja samu eesmärke taotlevateks.
23
Neil asjaoludel otsustas Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich (Siemianowice Śląskie rajoonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [direktiivi 2008/48] artiklit 8 tuleb tõlgendada nii, et selles väljendatud krediidiandja kohustus hinnata tarbija (krediidisaaja) krediidivõimelisust on samaväärne nimetatud direktiivis sätestatud ülejäänud kohustustega (eelkõige teavitamiskohustustega artikli 10 ja sellele järgnevate artiklite kohaselt) nii, et karistused, millele viitab direktiivi artikkel 23, ei saa olla erinevad ehk need ei saa ette näha erinevaid õiguslikke tagajärgi seoses iga nimetatud kohustuse rikkumisega eraldivõetult?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
24
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2008/48 artiklit 23 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, kui karistus, mida kohaldatakse juhul, kui rikutud on selle direktiivi artikli 8 lõikes 1 ette nähtud tarbija krediidivõimelisuse hindamise kohustust, erineb karistusest, mis on sätestatud muude – võimalik, et samaväärsete – selles direktiivis ette nähtud kohustuste rikkumise eest ning eelkõige sama direktiivi artikli 10 lõike 2 kohase tarbijakrediidilepingutesse lisatava teabega seotud kohustuse rikkumise eest.
25
Olgu märgitud, et direktiivi 2008/48 artikli 23 kohaselt kehtestavad liikmesriigid eeskirjad karistuste kohta, mida kohaldatakse selle direktiivi alusel vastu võetud riigisiseste õigusnormide rikkumise korral, ning võtavad kõik vajalikud meetmed nende rakendamise tagamiseks. Kehtestatud karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.
26
Viidatud artikli 23 sõnastusest tuleneb seega, et direktiivist tulenevate kohustuste rikkumise korral kohaldatavad karistusnormid peavad olema määratletud nii, et karistused oleksid tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad, ning et liikmesriigid peavad võtma kõik vajalikud meetmed nende rakendamise tagamiseks. Nagu on märgitud sama direktiivi põhjenduses 47, jääb liikmesriikidele karistuste valikul otsustusõigus (27. märtsi 2014. aasta kohtuotsus LCL Le Crédit Lyonnais, C‑565/12, EU:C:2014:190, punkt 43).
27
Sellega seoses tuleb märkida, et kohtupraktikast tuleneb, et selleks, et saavutada direktiivi 2008/48 artikliga 23 taotletav eesmärk, milleks on tagada, et karistused oleksid tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad, ei pea mitte ainult liikmesriigi seadusandjal, vaid peab ka liikmesriigi kohtutel olema võimalus valida kohtuasja esemest tulenevates piirides vahend, mis on kohtuasja asjaolusid arvestades proportsionaalne tuvastatud kohustuse täitmatajätmise raskusega. Liikmesriigi kohtud peavad seega arvesse võtma riigisiseseid õigusnorme kogumis ja tõlgendama neid võimalikult suures ulatuses selle direktiivi sõnastust ja eesmärki arvesse võttes, et saavutada tulemus, mis on direktiiviga taotletavate eesmärkidega kokkusobiv (vt selle kohta 10. juuni 2021. aasta kohtuotsus Ultimo Portfolio Investment (Luxembourg), C‑303/20, EU:C:2021:479, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
28
Seega, kui liikmesriigi kehtestatud karistuste süsteem direktiivist 2008/48 tulenevate kohustuste rikkumise eest vastab käesoleva kohtuotsuse punktides 26 ja 27 viidatud kohtupraktika nõuetele, ei ole selle direktiivi artikliga 23 vastuolus see, kui erinevate kohustuste rikkumine toob kaasa erinevad karistused.
29
Sellega seoses tuleb aga täpsustada, et direktiiv 2008/48 näeb ette erinevad kohustused, millel on erinevad eesmärgid.
30
Nimelt on direktiivi 2008/48 artikli 8 lõike 1 tähenduses kohustus hinnata tarbija krediidivõimelisust enne krediidilepingu sõlmimist kantud eesmärgist – nagu on sõnaselgelt märgitud selle direktiivi põhjenduses 26 – kasvatada krediidiandjate vastutustundlikkust ja kaitsta tarbijaid, tagades, et krediidiandjad ei annaks laene vastutustundetult, ilma tarbija krediidivõimelisust eelnevalt hindamata (vt selle kohta 11. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Nárokuj, C‑755/22, EU:C:2024:10, punktid 34 ja 46 ning seal viidatud kohtupraktika).
31
Niisugune kohustus on tarbija seisukohast põhjapaneva tähtsusega, kuna selle eesmärk on kaitsta tarbijaid ülemäärase võlakoormuse ja maksejõuetuse riski eest (vt selle kohta 10. juuni 2021. aasta kohtuotsus Ultimo Portfolio Investment (Luxembourg), C‑303/20, EU:C:2021:479, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
32
Krediidilepingu sõlmimisele eelnev ja sellega kaasnev teave lepingutingimuste ja lepingu sõlmimise tagajärgede kohta, eelkõige direktiivi 2008/48 artikli 10 lõikes 2 ette nähtud teave, võimaldab tarbijal omakorda otsustada, kas ta soovib ennast siduda müüja või teenuste osutaja poolt eelnevalt koostatud tingimustel. See teave on seega tarbija jaoks samuti põhjapaneva tähtsusega (vt selle kohta 21. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Radlinger et Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
33
Kuigi kohtupraktikast tuleneb, et nii kohustus hinnata tarbija krediidivõimelisust enne krediidilepingu sõlmimist direktiivi 2008/48 artikli 8 lõike 1 tähenduses kui ka eelkõige selle direktiivi artikli 10 lõikes 2 ette nähtud teavitamiskohustus on põhjapaneva tähtsusega, tuleb siiski tõdeda, et neil kohustustel on erinevad eesmärgid ja nende rikkumine ei too kaasa sarnaseid tagajärgi ei asjaomase sättega kaitstud õigushüve ega krediidilepingu poolte seisukohast.
34
Nii võib tarbija krediidivõimelisuse kontrollimise kohustuse rikkumisest tuleneda, et tarbija sõlmib krediidilepingu, mis toob tarbijale kaasa ülemäärase võlakoormuse ja maksejõuetuse. Seevastu võivad teavitamiskohustuse rikkumise tagajärjed sõltuvalt konkreetsest kohustusest märkimisväärselt varieeruda, kusjuures selle rikkumise raskus sõltub praktikas muu hulgas sellest krediidilepingust puudu olevate asjaolude arvust ja olulisusest. Näiteks võivad sellised rikkumised muuta tarbija jaoks keeruliseks krediidipakkumiste võrdlemise või sellest krediidilepingust tulenevate õiguste kasutamise.
35
Eelnevast järeldub, et kahe põhimõttelise tähtsusega kohustuse rikkumine võib tarbijale kaasa tuua erinevaid tagajärgi ning kohaldatavad karistused, mis ei ole tingimata samad, peavad mõlemal juhul olema eelkõige proportsionaalsed, võttes arvesse nii rikkumise individuaalset raskust kui ka sellest tarbijale tulenevaid erinevaid tagajärgi.
36
Kõiki eelnevalt esitatud kaalutlusi arvestades tuleb vastata esitatud küsimusele, et direktiivi 2008/48 artiklit 23 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, kui karistus, mida kohaldatakse juhul, kui rikutud on selle direktiivi artikli 8 lõikes 1 ette nähtud tarbija krediidivõimelisuse hindamise kohustust, erineb karistusest, mis on sätestatud muude – võimalik, et samaväärsete – selles direktiivis ette nähtud kohustuste rikkumise eest ning eelkõige sama direktiivi artikli 10 lõike 2 kohase tarbijakrediidilepingutesse lisatava teabega seotud kohustuse rikkumise eest, tingimusel et artiklis 23 sätestatud tingimused on täidetud.
Kohtukulud
37
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kümnes koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta direktiivi 2008/48/EÜ, mis käsitleb tarbijakrediidilepinguid ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 87/102/EMÜ, artiklit 23
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus, kui karistus, mida kohaldatakse juhul, kui rikutud on selle direktiivi artikli 8 lõikes 1 ette nähtud tarbija krediidivõimelisuse hindamise kohustust, erineb karistusest, mis on sätestatud muude – võimalik, et samaväärsete – selles direktiivis ette nähtud kohustuste rikkumise eest ning eelkõige sama direktiivi artikli 10 lõike 2 kohase tarbijakrediidilepingutesse lisatava teabega seotud kohustuse rikkumise eest, tingimusel et artiklis 23 sätestatud tingimused on täidetud.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: poola.