62005CC0054
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
PAOLO MENGOZZI
esitatud 11. jaanuaril 2007 (
1
)
Kohtuasi C-54/05
Euroopa Ühenduste Komisjon
versus
Soome Vabariik
Sisukord
I. Sissejuhatus
II. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigus
B. Soome õigusnormid
III. Kohtueelne menetlus
IV. Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus
V. Kohustuste rikkumine
A. Poolte argumentide kokkuvõte
B. Hinnang
1. Transiidiloa nõue
a) Sissejuhatavad märkused
b) Kaupade vaba liikumise takistuse esinemine
c) Takistuse võimalikud õigustused
i) Liiklusohutus
ii) Maksukontrolli tõhusus
2. Transiidiloa kehtivusaeg
VI. Kohtukulud
VII. Ettepanek
„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — EÜ artiklid 28 ja 30 — Teises liikmesriigis registrisse kantud sõiduki importimine — Kohustus hankida transiidiluba”
I. Sissejuhatus
1.
Käesolevas kohtuasjas palub Euroopa Ühenduste Komisjon 9. veebruaril 2005 esitatud hagis Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Soome Vabariik nõuab teises liikmesriigis õiguspäraselt registreeritud ja kasutatavate sõidukite importimiseks ja kasutuselevõtmiseks transiidiluba (siirtolupa), siis on ta rikkunud EÜ artiklitest 28 ja 30 tulenevaid kohustusi.
II. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigus
2.
EÜ artikkel 28 keelab liikmesriikidevahelised koguselised impordipiirangud ja kõik samaväärse toimega meetmed.
3.
Vastavalt EÜ artiklile 30 on liikmesriikidevahelised impordi keelud või piirangud, mis on õigustatud nimelt avaliku julgeoleku seisukohalt ja inimeste elu ja tervise kaitsmiseks, lubatud, kui need ei kujuta endast suvalise diskrimineerimise vahendit või ühendusesisese kaubanduse varjatud piiramist.
B. Soome õigusnormid
4.
11. detsembri 2002. aasta ajoneuvolaki 1090/2002 (sõidukiseadus 1090/2002) § 8 sätestab üldise registreerimiskohustuse ja kohustusliku tehnoülevaatuse, välja arvatud selles seaduses või selle seaduse alusel sätestatud erandjuhtudel. Nimetatud seaduse § 64 kohaselt võib registreerimiskohustusest teha määrusega erandeid välisriigis registreeritud sõidukite puhul, mis võivad liigelda Soome teedevõrgus vaid teatud juhtudel või ajutiselt. (
2
)
5.
29. detsembri 1994. aasta autoverolaki 1482/1994 (mootorsõidukimaksuseadus 1482/1994) § 1 sätestab üldreegli, et riigile tuleb maksta automaksu (autovero) enne sõiduauto Soomes registreerimist või kasutuselevõtmist. Selle seaduse § 35 näeb ette erandid üldisest registreerimismaksu kohustusest ajutiselt kasutatavatele sõidukitele ja sõidukitele, mida kasutatakse transiidiloa alusel.
6.
Registreerimiskohustusest lubatud erandid kehtestati 18. detsembri 1995. aasta määruses 1598/1995 sõidukite registreerimise kohta (asetus ajoneuvojen rekisteröinnistä) (edaspidi „määrus 1598/1995”), mille punkti 8 lõige 2 näeb ette, et välisriigis registrisse kantud sõidukit või ajutise registreerimismärgiga sõidukit võib Soome liikluses registreerimata kasutada sama määruse punktides 46–48, 48a, 49–51, 51a, 51b ja 52–56 sätestatud tingimustel. Samad tingimused kehtivad sõiduki kasutamisele transiidiloa alusel.
7.
Määruse 1598/1995 punkt 48 sätestab:
„1.   Registreerimisega tegelev ametiasutus ja toll võivad sõiduki tehnoseisundi kontrolli viimiseks, Soomes registreerimata sõiduki transiidiks, näitusel ja võistlusel osalemiseks või esitlemiseks Soomes või sõiduki transiidiks muul erandlikul põhjusel väljastada taotluse alusel kirjaliku transiidiloa selle sõiduki liikluses kasutamiseks. Transiitnumbrid (transiitmärgi kleebised) väljastatakse koos transiidiloa väljastamisega.
2.   Transiidiluba väljastatakse, kui sõiduki kohta on olemas kehtiv liikluskindlustus ning on tasutud [aastamaks].
3.   Transiidiluba väljastatakse liikluses kasutamiseks vajalikuks ajaks. Pikemaks kui seitsmeks päevaks saab luba väljastada üksnes erandlikel asjaoludel. Selliseks asjaoluks ei saa lugeda võistlusel osalemist.
4.   Sõidukit ei või transiidiloa alusel kasutada, kui see oma seisukorralt, mõõtmetelt või massilt ei ole kõlblik liikluses kasutamiseks.”
8.
2003. aastal lisati sellesse punkti lõige 5, mis jõustus 1. jaanuaril 2004. See näeb ette pikendatud transiidiloa, mis võimaldab üksikisikul kasutada imporditud sõidukit enne esmakordset registreerimist oma tarbeks ajutiselt kuni kolm kuud. See säte kehtis kuni 31. detsembrini 2005.
9.
Määruse 1598/1995 punktis 48a on esitatud sõidukite transiitnumbritega (transiitmärgi kleebis) tähistamise kord.
10.
Sama määruse punktis 49 on sedastatud, et juhil peab sõidukiga liiklemisel kaasas olema transiidiloa tõend.
11.
18. detsembri 2003. aasta valtioneuvoston asetus ajoneuvoliikennerekisterin tiedoista 1116/2003 (määrus 1116/2003 sõidukiregistrisse kantavate andmete kohta) punkti 21 lõikes 2 on loetletud transiidiloal esitatud teave, mis kantakse sõidukiregistrisse, nimelt „loa omaniku nimi, aadress, isikukood või [ettevõtte või organisatsiooni] registrikood, sõiduki mark ja mudel, valmistajatehase tähis, registreerimismärgi andmed, tsiviilvastutuskindlustuse andmed, loa väljastamise kuupäev ja selle väljastanud ametiasutus, loa kehtivusaeg ja eesmärk, loaga seotud tasud ja vajaduse korral teekond”.
12.
Lõpuks, määruse 1598/1995 punktis 65 kehtestatakse sanktsioonid selle määruse sätete eiramise eest. See kirjutab ette, et politsei-, tolli- ja piirivalveametnik võib konfiskeerida sõiduki registreerimismärgid ning transiidiloa ja transiitmärgi kleebised ning sõiduki kinni pidada. Politsei, tolli või piirivalveteenistuse väljastatud kirjaliku loa alusel võib selliselt konfiskeeritud sõiduki juhtida sihtkohta remonti või tehnoülevaatusele.
13.
Kokkuvõttes peab Soome elanik teises liikmesriigis kui Soome Vabariik registreeritud ja kasutatava või veel registreerimata sõiduki kasutuselevõtmiseks, enne kui ta võib oma sõidukit kasutada, selle kas Soomes registreerima või taotlema Soome pädevatelt ametiasutustelt transiidiluba, millega – kui need ametiasutused on selle andnud – on lubatud selles riigis sõita seitse päeva enne sõiduki registreerimist ja mis vabastab inimese selleks ajaks sellega seotud maksu tasumisest. Transiidiloa nõuet kohaldatakse ka siis, kui Soome elaniku sõiduk viiakse läbi Soome teise liikmesriiki. Ilma selle loata või pärast loa kehtivusaja aegumist on keelatud sõidukit kasutada.
III. Kohtueelne menetlus
14.
Pärast seda, kui komisjon oli saanud mitu kaebust Soome õigusaktide ja ametiasutuste praktika kohta seoses transiidilubadega, mida nõutakse välisriigis registreeritud sõidukite importimisel, saatis ta Soome valitsusele 17. mail 2002 kirja, milles küsis selgitusi kõnealuste õigusnormide kohta.
15.
Kuna Soome Vabariigi vastus komisjoni ei rahuldanud, saatis ta Soomele 9. aprillil 2003 märgukirja, milles ta juhtis tähelepanu asjaolule, et Soomes elavatele isikutele, kes soovivad importida välisriigis registreeritud sõidukit, pandud kohustus hankida Soome piiri ületamisel transiidiluba, ühes kohustusega kindlustada sõiduk Soomes uuesti, piirab kaupade vaba liikumist ja rikub seega EÜ artiklit 28. Komisjon märkis ühtlasi, et transiidiloa seitsmepäevane kehtivusaeg on liiga lühike ja on sellisena vastuolus EÜ artikliga 28.
16.
Olles läbi vaadanud Soome Vabariigi vastuse märgukirjale, saatis komisjon talle 16. detsembri 2003. aasta kirjaga põhjendatud arvamuse vastavalt EÜ artiklile 226.
17.
Kuna komisjon täheldas, et Soome Vabariik kordas oma algseid seisukohti ja ei olnud võtnud määratud tähtajaks meetmeid oma õigusnormide põhjendatud arvamusega kooskõlastamiseks, otsustas ta esitada käesoleva hagi.
IV. Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus
18.
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
—
tuvastada, et kuna Soome Vabariik nõuab teises liikmesriigis õiguspäraselt registreeritud ja kasutatavate sõidukite eest transiidiluba, on ta rikkunud EÜ artiklitest 28 ja 30 tulenevaid kohustusi;
—
mõista kohtukulud välja Soome Vabariigilt.
19.
Soome Vabariik palub Euroopa Kohtul:
—
jätta hagi rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
20.
Pärast menetlusdokumentide vahetamist kuulati poolte kohtukõned ära 9. novembri 2006. aasta kohtuistungil.
V. Kohustuste rikkumine
A. Poolte argumentide kokkuvõte
21.
Komisjon leiab esimese võimalusena, et määrusega 1598/1995 kehtestatud transiidiloakord on vastuolus EÜ artiklitega 28 ja 30.
22.
Komisjoni arvates on transiidiloa menetlus seadusest tulenev haldusmenetluse staadium, mis eelneb sõidukiregistreerimismenetlusele, kui Soomes elav isik soovib importida teises liikmesriigis õiguspäraselt registreeritud sõidukit.
23.
Komisjoni arvates on sellise loa kehtestamisel EÜ artikli 28 tähenduses koguselise impordipiirangu või samaväärse toimega meetme tunnused, kuna Soomes elaval isikul ei ole ühtki õiguslikku tagatist, et ta võib Soome liikluses kasutada teises liikmesriigis õiguspäraselt registreeritud sõidukit, mille ta on Soome importinud või viib läbi Soome teise liikmesriiki.
24.
Komisjoni hinnangul tuleneb määruse 1598/1995 punkti 48 sõnastusest, et transiidiloa väljastamine on jäetud pädevate ametiasutuste otsustada, ilma et selle taotlejal oleks mingit kindlust, et see luba talle väljastatakse. Sellest annab tema sõnul tunnistust ka see, et on võimatu kindlalt teada, milliste kriteeriumide alusel see luba antakse.
25.
Ta rõhutab ühtlasi, et sõiduki valdaja peab üldjuhul peatuma Soome piiril, et taotleda transiidiluba, ja et igal juhul nõuab transiidiloa taotlemine, isegi kui taotlus esitatakse enne Soome piiri ületamist, et sõidukit importida sooviv isik peab minema tolliametisse, ning sellega kaasnevad kulud.
26.
Komisjon väidab, et igal juhul on Euroopa Kohtu praktika seisukohast EÜ artikliga 28 vastuolus siseriiklik õigusakt, mis säilitab – olgugi et puhtformaalse – impordilitsentsinõude või samalaadse menetluse nõude.
27.
Peale selle väidab komisjon vastuseks Soome valitsuse argumentidele, milles püütakse transiidiloa väljastamist õigustada maksukontrolli tõhususe, liiklusohutuse tagamise ja sõidukiregistri ajakohastamisega seotud põhjustel, ühelt poolt, et maksukontrolli tõhusust saab tagada kaupade vaba liikumist vähem piiravate vahenditega, ja teiselt poolt, et transiidiloakorda ei saa rohkem õigustada ka liiklusohutusega seotud põhjustega, nimelt seetõttu, et seda luba nõutakse ainult Soomes elavatele isikutele kuuluvate ja välisriigis registreeritud sõidukite kohta. Soome Vabariigi argumendi kohta, et vaja on teada Soomes registreerimata sõidukite tehnilisi omadusi, lisab komisjon, et sellist nõuet saab täita, kasutades nõukogu 29. aprilli 1999. aasta direktiivis 1999/37/EÜ sõidukite registreerimisdokumentide kohta (
3
) ette nähtud vahendeid teise liikmesriigi väljastatud registreerimisdokumendi põhjal.
28.
Lõpuks väidab komisjon teise võimalusena, et isegi kui oletada, et Euroopa Kohus välistab kohustuste rikkumise seoses transiidiloa väljastamisega, on selle loa seitsmepäevane kehtivusaeg oma lühidust arvestades juba iseenesest EÜ artiklitega 28 ja 30 vastuolus. Selles hinnangus tugineb ta kohtuotsusele Cura Anlagen. (
4
)
29.
Selle kohta rõhutab komisjon repliigis, et seitsmepäevasest perioodist ei piisa kõikide sõiduki Soomes registreerimiseks vajalike formaalsuste täitmiseks ja selle eest maksu tasumiseks.
30.
Pealegi ei mõista komisjon, miks ei võiks Soome ametiasutused kehtivaid õigusnorme muuta nii, et asendada seitsmepäevase kehtivusajaga põhimõtteline transiidiloa kord õigusega kasutada sõidukit kolm kuud enne sõiduki registreerimist Soomes.
31.
Kõigepealt väidab Soome Vabariik, et ta on ühinenud kolme rahvusvahelise transpordikonventsiooniga (Pariisi (1923), Genfi (1949) ja Viini (1968) konventsioon) ja et need konventsioonid sätestavad, et Soomes kasutatav sõiduk peab olema Soomes registreeritud. Ta rõhutab ühtlasi, et kui alaliselt Soomes elav isik soovib selles riigis kasutada teises liikmesriigis registreeritud sõidukit, peab ta selleks hankima selle sõiduki importimiseks transiidiloa ja vastavad registreerimismärgi kleebised; ajutised või alalised välisriigi registreerimismärgid transiidiloa asemel ei ole lubatud.
32.
Seejärel leiab Soome Vabariik esimese võimalusena, et transiidiloakord, mis erineb sõidukiregistreerimismenetlusest endast, ei ole impordipiirang EÜ artikli 28 tähenduses.
33.
Ta rõhutab asjaolu, et vastupidi komisjoni väidetule ei ole transiidiloa väljastamisel otsest seost piiri ületamisega. Loa hankimise kohustus tekib seevastu sõiduki kasutuselevõtmisest. Seega kehtib transiidiloa nõue tema sõnul vahet tegemata kõikidele Soomes veel registreerimata sõidukitele.
34.
Ta rõhutab lisaks transiidiloa hinna taskukohasust, (
5
) loa hankimise menetluse kiirust ja lihtsust, kuna luba väljastatakse sõiduki tehnoseisundit eelnevalt kontrollimata ning sõiduk ei pea transiidiloa taotluse esitamisel olema taotleja valduses.
35.
Peale selle märgib Soome Vabariik, et pädevate ametiasutuste kaalutlusõigus transiidiloa väljastamiseks sõltub loa andmiseks kehtestatud tingimustest ja et järelikult ei saa nende ametiasutuste otsus põhineda meelevaldsel hinnangul, vastupidi komisjoni väitele.
36.
Teise võimalusena leiab Soome Vabariik, et transiidiloamenetlus on igal juhul põhjendatud, kuna tegemist on lihtsaima viisiga tagada tõhusa maksukontrolli, sõidukiregistri ajakohastamise ja liiklusohutuse tagamise eesmärkide saavutamine.
37.
Selle kohta väidab ta esiteks, et kui Soome territooriumil liikleb (Soomes) registreerimata sõiduk, siis peab olema eksimise ohuta võimalik kindlaks teha, kas tegemist on registreerimismaksust vabastatud sõidukiga või sõidukiga, mille eest oleks tulnud seda maksu maksta. Transiidiluba võimaldab Soome elanikele kuuluvate sõidukite puhul usaldusväärselt kindlaks teha sõiduki kasutuselevõtmise kuupäeva, millest algab maksuvaba kasutamise tähtaeg, ja võimaldab vältida ulatuslikke liikluskontrolle, mis puudutaksid välisriikide registreerimismärgiga sõidukeid ning mida oleks transiidiloa puudumise korral vaja korraldada.
38.
Teiseks väidab ta, et transiidiloasüsteem tagab, et teave kasutatava sõiduki ja selle loa omaniku kohta kantakse sõidukiregistrisse, mis on tema sõnul liiklusohutuse tagamiseks tingimata vajalik. Ta lisab, et registrisse kantud andmed on vajalikud liikluseeskirjade rikkumise või õnnetuse korral, samuti selleks, et kontrollida sõiduki tehnilisi omadusi, mis mõjutavad liiklusohutust. Vastupidi komisjoni seisukohale lähtuvalt direktiivist 1999/37 ei saa tema sõnul neid andmeid usaldusväärselt koguda üksnes selle liikmesriigi sõidukiregistrist, kus sõiduk on juba registreeritud. Kuigi selle direktiivi artiklis 9 nimetatakse elektrooniliste vahendite kasutamist liikmesriikide pädevate ametiasutuste vahel, ei ole tema sõnul ühenduses ühist registrit, millest saaks sõidukite kohta kiiresti usaldusväärset teavet.
39.
Lõpuks leiab Soome Vabariik transiidiloa kehtivusaja kohta, et see on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega ning ei ole seega vastuolus EÜ artiklitega 28 ja 30, arvestades nimelt selle loa väljastamise paindlikkust ja lihtsust tulenevalt sellest, et sõiduki tehnilist seisukorda eelnevalt ei kontrollita. Peale selle saab kehtivusaega taotluse alusel pikendada.
40.
Ta lisab, et seitsmepäevane kehtivusaeg puudutab eriti müügiks imporditud, Soomes transiidil või lühiajaliseks kasutuseks mõeldud sõidukeid. Soome Vabariik märgib, et teistel juhtudel väljastatakse üldjuhul transiidiluba, mille kehtivusaega on pikendatud kolme kuuni, vastavalt määruse 1598/1995 punkti 48 lõikele 5. Ta rõhutab siiski, et käesolev hagi ei puuduta seda pikendatud transiidiluba.
B. Hinnang
1. Transiidiloa nõue
a) Sissejuhatavad märkused
41.
Komisjon süüdistab Euroopa Kohtus Soome Vabariiki esimese võimalusena EÜ artiklitest 28 ja 30 tulenevate kohustuste rikkumises, kuna Soome Vabariik nõuab teises liikmesriigis õiguspäraselt registreeritud ja kasutatavate sõidukite puhul, et sõiduki valdaja või omanik taotleks sõiduki Soomes kasutuselevõtmiseks transiidiloa väljastamist.
42.
Kohtueelset menetlust ja Euroopa Kohtus esitatud poolte argumente arvestades tuleks enne, kui hinnata, kas on toime pandud etteheidetud kohustuste rikkumist, teha neli sissejuhatavat märkust.
43.
Kõigepealt pean vajalikuks täpsustada, et käesolev menetlus ei kahjusta Soome Vabariigi pädevust – mida tunnustatakse tema nimetatud rahvusvaheliste konventsioonidega, nagu ka Euroopa Kohtu praktikas (
6
) – kehtestada selle liikmesriigi territooriumil alaliselt liiklemiseks mõeldud sõidukite kohta registreerimiskohustus ja vastav maks. Komisjoni algatatud menetluse eesmärk on üksnes lasta tuvastada, et kuivõrd transiidiloa nõue on erinev sõidukite registreerimise nõudest, siis on see vastuolus kaupade vaba liikumise põhimõttega.
44.
Seejärel tuleks märkida, et kohtueelses etapis heitis komisjon Soome valitsusele veel ette sõidukite eest, millele kehtib transiidiloa väljastamise menetlus, Soomes kohustusliku edasikindlustuse nõudmist. Hagi esitamisel komisjon siiski piirdus vaidluse esemes ainult transiidiloa väljastamise ja selle kehtivusaja probleemidega.
45.
Lisaks on oluline täpsustada, et vaidlusalused Soome õigusnormid ei kehtesta selliselt, nagu pooled neid tõlgendavad, transiidiloa väljastamise kohustust sõidukitele, mis on registreeritud teises liikmesriigis ja mida kasutavad teiste liikmesriikide kodanikud ajutiselt Soomes turismis. Neid õigusnorme kohaldatakse nimelt määruse 1598/1995 sätete alusel ainult teises liikmesriigis registreeritud ja kasutatavatele sõidukitele, mille omanik on Soome elanik.
46.
Lõpuks tuleb märkida, et Soome Vabariigile oma õigusnormide komisjoni põhjendatud arvamusega kooskõlastamiseks antud tähtaja lõpus ei olnud Euroopa Kohtus poolte nimetatud direktiivi 1999/37 sõidukite registreerimisdokumentide kohta ülevõtmise tähtaeg veel möödas. (
7
) Teadaolevalt tuleb liikmesriigi kohustuste rikkumise esinemist hinnata lähtudes liikmesriigi olukorrast põhjendatud arvamuses määratud tähtpäeva seisuga. (
8
) Käesoleval juhul ei olnud sel ajal, nimelt 19. veebruaril 2004, seega ühtegi ühist või ühenduse tasandil ühtlustatud eeskirja teises liikmesriigis registreeritud ja kasutatavate sõidukite liikmesriikides kasutuselevõtmise kohta, mille rikkumist komisjon oleks võinud Soome Vabariigile ette heita.
47.
Et see on nii ja kuna puuduvad ühised või ühenduse tasandil ühtlustatud eeskirjad, peavad liikmesriigid järgima EÜ asutamislepingus sätestatud põhivabadusi, mille hulgas on kaupade vaba liikumine. (
9
)
48.
Seega tuleb kontrollida, kas komisjonil on õigus väita, et Soome Vabariik on rikkunud EÜ artiklitest 28 ja 30 tulenevaid kohustusi, kui ta nõuab transiidiluba teises liikmesriigis registreeritud ja kasutatavate sõidukite kohta määruses 1598/1995 sätestatud tingimustel.
49.
Selle kontrollimiseks tuleb analüüsida, kas kõnealused siseriiklikud õigusnormid kujutavad endast EÜ artikliga 28 keelatud takistust kaupade vabale liikumisele ja kui see on nii, siis kas see takistus on õigustatud.
b) Kaupade vaba liikumise takistuse esinemine
50.
Kohtupraktika kohaselt on EÜ artikliga 28 keelatud koguseliste piirangutega samaväärse toimega kõik riiklikud meetmed, mis otseselt või kaudselt, tegelikkuses või potentsiaalselt, piiravad või võivad piirata ühendusesisest kaubandust. (
10
)
51.
Seega, isegi kui siseriikliku meetme eesmärk ei ole reguleerida liikmesriikidevahelist kaubandust, on määrav selle mõju – olgu see tegelik või võimalik – ühendusesisesele kaubandusele.
52.
Pealegi, kui liikmesriikide õigusaktid ei ole ühtlustatud, võivad samaväärse toimega meetmed olla sellised siseriiklikud eeskirjad, mida kohaldatakse vahet tegemata kõikidele toodetele, välja arvatud juhul, kui need puudutavad õiguslikult ja faktiliselt ühtemoodi kodumaiseid tooteid ja teistest liikmesriikidest pärit tooteid. (
11
)
53.
Käesoleval juhul mõjutavad minu arvates määruse 1598/1995 sätted teistest liikmesriikidest pärit sõidukite kasutuselevõtmist ja järelikult turustamist õiguslikult ja faktiliselt teistmoodi.
54.
Kahtlemata ei tekita nende sätete järgi transiidiloa hankimise kohustust Soome piiri ületamine, vaid sõiduki Soomes kasutuselevõtmine. Seega võiks arvestada, nagu Soome valitsus väitis, et need sätted on kohaldatavad põhimõtteliselt vahet tegemata kõikidele (Soome elanike) sõidukitele, mis ei ole veel Soomes registreeritud.
55.
Õiguslikult aga kehtestavad need transiidiloa nõude, nimelt ühesuguse eelneva loa menetluse eri olukordades sõidukite kasutuselevõtmiseks.
56.
Siinkohal tuletan meelde, et määruse 1598/1995 sõnastuse järgi kehtib transiidiloa nõue nii Soomes turustatavatele sõidukitele, mis ei ole veel saanud mingit registreerimismärki, kui ka nendele sõidukitele, mis on juba registreeritud ja kasutusel teises liikmesriigis.
57.
Kui selline nõue on küll mõistetav Soomes turustatavate sõidukite puhul, mis ei ole veel üldse registreeritud, nimelt nende tehnilise seisukorra tõendamiseks ja selleks, et võimaldada neid ajutiselt kasutada liikluses Soome teedevõrgus, siis ei saa seevastu nõustuda – kui see ei ole just õigustatud – sellise loa nõude kehtestamisega teises liikmesriigis juba registreeritud ja kasutatavatele sõidukitele, arvestades, et see on topeltnõue nende registreeringuga, mis on juba üks tagatis selle kohta, et sõidukid vastavad tehnilistele nõuetele ja on kõlblikud ühenduses vabalt liiklemiseks, vähemalt ajutiselt.
58.
See olukord on minu arvates lõpuks samastatav olukordadega, kus Euroopa Kohus on otsustanud, et siseriiklikud sätted, mis kehtestavad nõude, et liikmesriigis õiguspäraselt toodetud ja turustatavad tooted läbivad samad kontrollid, mis on nõutavad esmakordselt turule viidud teise liikmesriigi toodetele ja on teises liikmesriigis eelnevalt heaks kiidetud, on EÜ artikli 28 tähenduses koguselise impordipiiranguga samaväärse toimega meetmed. (
12
)
59.
Faktiliselt võivad määruse 1598/1995 sätted heidutada Soome elanikke ostmast sõidukeid teistest liikmesriikidest Soome importimiseks ja Soomes kasutamiseks transiidiloa väljastamisega seotud asjaajamise ja sõiduki kinnipidamise tõttu selle loa aegumisel.
60.
Pealegi õigustab asjaolu, et määruse 1598/1995 punktis 48 nimetatud ametiasutustel on selle loa väljastamise suhtes voli, kahtlemata mitte meelevaldne, aga igal juhul kaalutlusõigus, seda enam transiidiloa pidamist samaväärse toimega meetmeks EÜ artikli 28 tähenduses, sest nagu märgib komisjon, ei ole teises liikmesriigis juba registreeritud sõidukite puhul mingit tagatist, et selle loa saab.
61.
Need hinnangud kehtivad minu arvates a fortiori sõidukite kohta, mis lihtsalt läbivad Soome territooriumi transiidi korras ja mille omanikele kehtib samuti nõue hankida transiidiluba.
62.
Esitatud põhjendustest lähtudes arvan ma, et komisjon väitis õigusega, et Soome transiidiloakord kujutab endast EÜ artikliga 28 keelatud takistust kaupade vabale liikumisele.
c) Takistuse võimalikud õigustused
63.
Nüüd tuleks kontrollida, kas seda meedet on vaatamata selle ühendusesisest kaubandust piiravale toimele võimalik õigustada ühega EÜ artiklis 30 loetletud avalikest huvidest või Euroopa Kohtu praktikas tunnustatud kohustuslikest nõuetest.
64.
Euroopa Kohus tõlgendab kitsalt EÜ artiklis 30 ette nähtud erandeid, mis kõik puudutavad mittemajanduslikke huve, (
13
) ja täpsustab, et selleks, et õigustus oleks vastuvõetav, on vaja kontrollida, et see meede vastab proportsionaalsuse põhimõttele. (
14
)
65.
Kui puuduvad ühenduse tasandil ühtlustatud õigusnormid, määravad liikmesriigid kindlaks oma mittemajanduslike huvide kaitse taseme, mida nad kavatsevad saavutada. Nad peavad siiski tõendama ühelt poolt, et nende õigusnormid on seatud eesmärgi saavutamiseks vajalikud ja teiselt poolt, et need on ka proportsionaalsed selle eesmärgi seisukohast.
66.
Käesolevas kohtuvaidluses väidab Soome Vabariik, et transiidiloakord on õigustatud liiklusohutuse ja maksukontrolli tõhususega seotud põhjustel. Ta viitab ka sõidukiregistri pidamisele ja ajakohastamisele, täpsustamata, kas tegemist on eraldi õigustusega või kuulub see eelnimetatud põhjuste hulka.
67.
Olgu märgitud, et liiklusohutuse suhtes on Euroopa Kohus juba tunnistanud, et selline õigustus kuulub EÜ artikli 30 (
15
) alla ja et see on ka ülekaaluka üldise huvi põhjus kohtupraktika tähenduses. (
16
) Mis puutub maksukontrolli tõhususse, siis seda põhjust on Euroopa Kohtu praktikas peetud üheks kohustuslikest nõuetest. (
17
) Sõidukiregistri pidamine ja ajakohastamine ei ole minu arvates omaette eesmärk, mis võiks iseenesest õigustada kaupade vaba liikumise piiramist. Seda võib siiski kontrollida koos Soome Vabariigi väidetud kahe ülejäänud õigustuse analüüsimisega.
68.
Selle analüüsi raames tuleks kontrollida, kas liikmesriik on tõendanud, et piirangud on taotletavate eesmärkide saavutamise tagamiseks sobivad ja ei lähe kaugemale sellest, mis on eesmärkide saavutamiseks vajalik. (
18
)
i) Liiklusohutus
69.
Soome Vabariik väidab üldiselt, et transiidiloa nõue võimaldab nimelt koguda sõiduki tehniliste omaduste ja sõiduki omaniku kohta teavet, mis on Soome sõidukiregistrisse kantult hädavajalikud liiklusohutuse eesmärgi saavutamiseks.
70.
See argument mind ei veena.
71.
Esiteks toob Soome Vabariik õigustuseks liiklusohutuse, lähtudes üksnes sellest, et on tähtis kanda teave sõidukite tehniliste omaduste ja sõiduki omanike kohta selleks ette nähtud registrisse, ei tõenda aga, et transiidiloa väljastamise menetlus on selle teabe saamiseks hädavajalik.
72.
On aga selge, et sõidukiregistri pidamise ja sellesse kantud teabe ajakohastamise võib eraldada transiidiloa väljastamise menetlusest. Ei ole seega seost selle menetluse ja väidetava liiklusohutuse kontrollimise eesmärgi vahel. Peale selle on Euroopa Kohus juba märkinud sel juhul, kui Soome Vabariik tugines töötajate vabaliikumise kahjustamise õigustuseks liiklusohutusele, et on võimalik identifitseerida nii sõiduki omanikku kui ka sõiduki tehnilisi omadusi, sõltumata sellest, millises liikmesriigis sõiduk on registreeritud, kuna kõikides liikmesriikides on olemas sõidukite registreerimise süsteem. (
19
)
73.
Teiseks oleks minu arvates selleks, et nõustuda liiklusohutuse tagamisega põhjendatud õigustusega, vaja, et transiidiloa väljastamine on seotud sõiduki tehnoülevaatusega. Ent siinkohal tuleb kõigepealt märkida, et Soome Vabariik ei tõenda sellist seost. (
20
) Edasi, sellist ülevaatust võib tegelikult nõuda vaid tingimusel, et järgitakse nõukogu 20. detsembri 1996. aasta direktiivi 96/96/EÜ sätteid mootorsõidukite ja nende haagiste tehnoülevaatust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta. (
21
) See direktiiv puudutab registreerimismenetlust ja näeb täpsemalt ette, et kui sõiduk on läbinud tehnoülevaatuse ühes liikmesriigis, siis tunnustavad kõik teised liikmesriigid selle kohta välja antud tõendit, ilma et see takistaks neil nõuda täiendavaid katseid registreerimiseks oma territooriumil, tingimusel et neid katseid ei ole selle tõendi väljastamiseks juba tehtud. (
22
)
74.
Kolmandaks tuleb täheldada, et nendele isikutele kuuluvad sõidukid, kes ei ole Soome elanikud, võivad selle riigi territooriumil vabalt liikuda, ilma et neilt nõutaks eelnevalt transiidiluba. See tõendab, et kõnealuse meetmega ei saa saavutada liiklusohutuse tagamise eesmärki, kui just mitte möönda, et ohtlikud on ainult teistes liikmesriikides registreeritud sõidukid, mis kuuluvad Soome elanikele, (
23
) mis oleks ebatõenäoline ja mida Soome valitsus ei väidagi.
75.
Eeltoodut arvesse võttes arvan ma, et kõnealustes Soome õigusnormides ette nähtud transiidiluba ei ole õigustatud liiklusohutusega seotud põhjustel.
ii) Maksukontrolli tõhusus
76.
Soome Vabariik väidab, et ta kohaldab Euroopa Kohtu eespool viidatud kohtuotsuses Cura Anlagen tunnistatud põhimõtet, et sõidukite maksustamise osas on pädev elukohariik, millest tema arvates johtub ka pädevus teha sellest maksustamisest erandeid. Transiidiloa nõuet, mis on mõeldud ajutise erandina registreerimismaksu maksmise kohustusest, tuleks seega käsitada Soome Vabariigi maksupädevusse kuuluvana.
77.
See argumentatsioon võimaldab mõista põhjuseid, miks Soome valitsus väidab, et transiidiloaga tekitatud võimalik takistus on õigustatud tõhusa maksukontrolli põhjustel. Ta selgitab, et transiidiluba eristab maksuvabalt kasutatavaid sõidukeid sõidukitest, mille eest on registreerimismaks tasutud, kuivõrd andmed selle loa omaniku ja sõiduki kohta on kantud sõidukiregistrisse ja sõidukid on tähistatud registreerimismärgi kleebistega.
78.
Nagu ma juba rõhutasin, kuulub maksukontrolli tõhusus ülekaaluka üldise huvi nõuete hulka, mida tunnistatakse Euroopa Kohtu praktikas. Tuleks siiski kontrollida, kas transiidiloa nõue on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik ja proportsionaalne.
79.
Kõnealuse meetme vajalikkuse analüüsimisel ehk selle analüüsimisel, kas sellega saab seatud eesmärki saavutada, on minu arvates õige eristada ühelt poolt Soome elanikele kuuluvaid sõidukeid, mis on mõeldud alaliselt Soomes liiklemiseks ja mis järelikult tuleb selles riigis registreerida, ja teiselt poolt Soome elanike sõidukeid, mis lihtsalt viiakse transiidi korras läbi Soome teise liikmesriiki.
80.
Esimesel juhul võib kõnealune siseriiklik õigusnorm vastata maksukontrolli vajadustele, arvestades seda, et see võimaldab sõidukiregistri abil kontrollida sõidukitele pandud registreerimismärgi kleebist, millised sõidukid on ajutiselt registreerimismaksu tasumisest vabastatud, mille omanikud peaksid pärast transiidiloa kehtivusaja aegumist tasuma registreerimismaksu.
81.
Seevastu teisel juhul näib mulle, et transiidiloa nõue ei vasta maksukontrolli tõhususe eesmärgile, kuivõrd seda kohaldatakse sõidukitele, mis ei ole mõeldud registreerimiseks Soomes.
82.
Mis puutub nimetatud meetme proportsionaalsusesse taotletava eesmärgiga, mida tuleb uurida ainult esimesel eespool punktis 80 nimetatud juhul, siis leian ma samuti, et seda eesmärki saab saavutada ka liikmesriikidevahelist kaupade vaba liikumist vähem piirava meetmega.
83.
Nimelt pean võimalikuks väita nagu komisjon, et maksukontrolli eesmärki võiks püüda saavutada näiteks enne liikluses kasutusele võtmist üksikisiku algatusel deklareerimise kohustusega, sellise haldusformaalsuse täitmata jätmise korral kohaldataks asjakohaseid sanktsioone. Teave, mis esitatakse Soome ametiasutustele eelneva deklareerimise ajal, võimaldaks neil ajakohastada sõidukiregistrit arvutivõrgus ja eksimatult kindlaks määrata kuupäeva, kui algab maksuvaba kasutus. See eelnev deklaratsioon ei takista Soome ametiasutustel siiski ette näha mõistlikku tähtaega sõiduki kasutamiseks maksuvabalt alates enne liikluses kasutusele võtmise deklaratsiooni kuupäevast.
84.
Pealegi tuleks märkida, et üksikisikute individuaalne asjaajamine selle spontaanse deklaratsiooni tegemiseks jääks kooskõlla asjaomaste isikute poolt transiidiloa taotlemise praeguse tavaga. Vastupidi sellele, mida Soome valitsus kohtuistungil väitis, ei ole eelnev deklaratsioon siiski transiidiloaga samastatav. Ühelt poolt jätab selline deklaratsioon puutumata sõidukite vaba liikumise põhimõtte, samas kui transiidiloa põhimõte on süsteem, kus enne sõiduki liikluses kasutamist tuleb hankida luba, milleta on keelatud sõidukit liikluses kasutada. Teiselt poolt, nagu ma rõhutasin käesoleva ettepaneku punktis 60, väljastatakse transiidiluba Soome pädevate ametisasutuste äranägemisel, samas kui eelneva deklaratsiooni süsteemi raames peaksid nad piirduma sõiduki ja selle omaniku või valdaja kohta teabe selleks ette nähtud registrisse kandmisega.
85.
Mis puutub Soome valitsuse vastuväidetesse võimalike raskuste kohta seoses ulatuslike liikluskontrollidega, mis tuleks kehtestada transiidiloa nõude kaotamisel, siis tuleb kõigepealt märkida, et võimalikud liikmesriigi sisekorralduslikud probleemid ei õigusta ühendusesisese kaubanduse jaoks piirangulisemate meetmete vastuvõtmist. Seejärel tuleks tähelepanu juhtida sellele, et sõidukiregistri pidamine arvutivõrgus kõikides pädevates ametiasutustes võiks vastata nõudele identifitseerida sõidukeid, mis peaksid olema registreeritud Soomes, ilma et oleks vaja läbi viia ulatuslikke välisriikides registreeritud sõidukite kontrollimisi. See arvutivõrgus register on muide juba olemas, nagu kinnitas Soome Vabariik kohtuistungil.
86.
Lõpuks on asjakohane lisada, et Soome Vabariigi nimetatud liikluskontrollide probleem on olemas ka praeguse transiidiloakorra raames ja puudutab neid Soome elanikke, kes ei ole seda luba taotlenud. Selles suhtes on võimalik arvata, et kuna eelneva deklaratsiooni süsteem on vähem piiranguline kui transiidiloakord, võiks see suurendada nende elanike osakaalu, kes registreerivad nõutud teabe Soome ametiasutustes, ja võrdeliselt vähendada võimalikke süsteemist kõrvale hoidmise juhtusid, mille jaoks ainsana oleks vaja liikluskontrolle.
87.
Esitatu põhjal olen ma seega arvamusel, et selline transiidiluba, nagu on ette nähtud määrusega 1598/1995, ei ole Soome Vabariigi seatud tõhusa maksukontrolli eesmärgiga proportsionaalne meede.
88.
Järelikult teen esimese võimalusena ettepaneku komisjoni hagi liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamiseks rahuldada.
2. Transiidiloa kehtivusaeg
89.
Tuleb meenutada, et komisjon leiab teise võimalusena ja juhuks, kui Euroopa Kohus peaks otsustama, et transiidiloa nõue on õigustatud, et transiidiloa seitsmepäevane kehtivusaeg on selle lühidust arvestades iseenesest vastuolus EÜ artiklitega 28 ja 30.
90.
Soome Vabariik vaidleb sellele argumendile vastu, väites, et transiidiloa seitsmepäevasest kehtivusajast piisab, selleks et kõnealuste sõidukite omanikel oleks võimalik sõiduki registreerimiseks nõutav asjaajamine lõpule viia.
91.
Kuivõrd ma leian, nagu ma varem selgitasin, et transiidiloa nõue on iseenesest takistus kaupade vabale liikumisele, mida ei saa õigustada Soome Vabariigi nimetatud eesmärkidega, siis osutub küsimus selle loa kehtivusaja kohta ilmselgelt ülearuseks. Seega teise võimalusena ja juhuks, kui Euroopa Kohus ei jaga eespool esitatud seisukohti, käsitlen ma seda küsimust.
92.
Selles suhtes tuleb analüüsis keskenduda seitsmepäevasele tähtajale, mis on määruse 1598/1995 punkti 48 lõike 3 järgi transiidiloa põhimõtteline kehtivusaeg, arvestamata sama punkti lõikes 5 ette nähtud kolmekuust tähtaega, mis on erandlik ja mida komisjoni hagi ei puuduta.
93.
Tuleb meenutada, et transiidiloa seitsmepäevase tähtaja aegumisel peab sõiduki omanik oma sõiduki registreerima või kui ta seda ei tee, sõiduki seisma jätma.
94.
See kaalutlus võimaldab samastada transiidiloa kehtivusaega tähtajaga, mille jooksul üksikisik peab oma sõiduki registreerima.
95.
Selle kohta on aga Euroopa Kohus otsustanud, et isegi kui valdkonnas ühenduse õigusnormid puuduvad, ei või liikmesriigid anda nii lühikest tähtaega, et see muudab kehtestatud kohustuste täitmise võimatuks või ülemäära raskeks, arvestades formaalsusi, mida tuleb täita. (
24
)
96.
Käesoleval juhul näib sõiduki Soomes registreerimiseks vajalikke formaalsusi arvestades, sealhulgas arvestades Soome maksuameti otsust tasumisele kuuluva registreerimismaksu summa kohta, mida Soome Vabariigi enda tunnistuse kohaselt ei saa tavaliselt teha seitsme päevaga, määruse 1598/1995 punkti 48 lõikes 3 ette nähtud tähtaeg liiga lühike ja selline meede läheb ilmselgelt kaugemale sellest, mis on Soome õigusnormidega taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik.
97.
Selles suhtes näitab asjaolu, et Soome Vabariik jõustas alates 1. jaanuarist 2004 ajutiselt määruse 1598/1995 punkti 48 uue lõike 5 selleks, et erandkorras pikendada seitsmepäevast tähtaega kolme kuuni, et ta on seisukohal, et seitsmest päevast pikem tähtaeg võib tema seatud eesmärgid saavutada sama tõhusalt.
98.
Eespool toodut arvesse võttes teen ettepaneku otsustada, et transiidiloa seitsmepäevane kehtivusaeg on ebaproportsionaalne.
99.
Teen seega Euroopa Kohtule ettepaneku teise võimalusena ja juhul, kui ta otsustab, et transiidiloa nõue on õigustatud, tuvastada, et kuna Soome Vabariik nägi määrusega 1598/1995 ette selle loa seitsmepäevase kehtivusaja, on ta rikkunud EÜ artiklist 28 tulenevaid kohustusi.
VI. Kohtukulud
100.
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Soome Vabariik on minu arvates kohtuvaidluse kaotanud, leian ma järelikult, et kohtukulud tuleb mõista välja Soome Vabariigilt.
VII. Ettepanek
101.
Kõiki esitatud põhjendusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
—
tuvastada, et kuna Soome Vabariik nõuab teises liikmesriigis õiguspäraselt registreeritud ja kasutatavate sõidukite kasutuselevõtmiseks transiidiluba, nagu on ette nähtud 18. detsembri 1995. aasta määrusega 1598/1995 sõidukite registreerimise kohta (asetus ajoneuvojen rekisteröinnistä 1598/1995), on ta rikkunud EÜ artiklist 28 tulenevaid kohustusi;
—
mõista kohtukulud välja Soome Vabariigilt.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	30. detsembri 2003. aasta ajoneuvoverolaki 2003/1281 (mootorsõidukite aastamaksu käsitlev seadus 2003/1281) § 12 lõike 10 kohaselt on transiidiloa alusel kasutatav sõiduk ka aastamaksust vabastatud (ajoneuvovero).
(
3
)	EÜT L 138, lk 57; ELT eriväljaanne 07/04, lk 351.
(
4
)	21. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas C-451/99 (EKL 2002, lk I-3193).
(
5
)	Kohtutoimiku dokumentide järgi on transiidiloa hind 14 eurot sõiduki kohta.
(
6
)	Vt töötajate vaba liikumise kohta eespool viidatud kohtuotsus Cura Anlagen, punktid 41 ja 42, ning 15. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-464/02: komisjon vs. Taani (EKL 2005, lk I-7929, punktid 75–78); vt ka asutamisvabaduse kohta 15. detsembri 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-151/04 ja C-152/04: Nadin ja Nadin-Lux (EKL 2005, lk I-11203, punktid 41–43).
(
7
)	Nimelt oli vastavalt direktiivi 1999/37 artiklile 8 liikmesriikidel aega 1. juunini 2004 oma õigusnormide selle direktiivi sätetega kooskõlastamiseks vajalike meetmete vastuvõtmiseks, samas kui Soome Vabariigile põhjendatud arvamuses esitatud nõuete täitmiseks ja selles arvamuses määratud tähtaeg lõppes 19. veebruaril 2004.
(
8
)	Vt eelkõige 11. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-110/00: komisjon vs. Austria (EKL 2001, lk I-7545, punkt 13); 2. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C-266/03: komisjon vs. Luksemburg (EKL 2005, lk I-4805, punkt 36) ja 28. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-49/06: komisjon vs. Luksemburg (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 6).
(
9
)	Vt selle kohta 8. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C-14/02: ATRAL (EKL 2003, lk I-4431, punkt 58).
(
10
)	Vt eelkõige 11. juuli 1974. aasta otsus kohtuasjas 8/74: Dassonville (EKL 1974, lk 837, punkt 5); 24. novembri 1993. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-267/91 ja C-268/91: Keck ja Mithouard (EKL 1993, lk I-6097, punkt 16) ja 14. septembri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-158/04 ja C-159/04: Alfa Vita Vassilopoulos ja Carrefour Marinopoulos (EKL 2006, lk I-8135, punkt 15).
(
11
)	Vt eelkõige 20. veebruari 1979. aasta otsus kohtuasjas 120/78: Rewe-Zentral, nn Cassis de Dijon’i kohtuotsus (EKL 1979, lk 649, punktid 6, 14 ja 15), ning eespool viidatud kohtuotsus Keck ja Mithouard, punktid 15 ja 16.
(
12
)	Vt eespool viidatud kohtuotsus ATRAL, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
13
)	Vt selle kohta 28. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-120/95: Decker (EKL 1998, lk I-1831, punkt 39).
(
14
)	Vt nt 12. oktoobri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-314/98: Snellers (EKL 2000, lk I-8633, punkt 55, 56 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
15
)	11. juuni 1987. aasta otsus kohtuasjas 406/85: Gofette ja Gilliard (EKL 1987, lk 2525, punkt 7).
(
16
)	Eespool viidatud kohtuotsus Cura Anlagen, punkt 59, ja 23. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-232/03: komisjon vs. Soome (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 52).
(
17
)	Vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Cassis de Dijon, punkt 8, ja 12. märtsi 1987. aasta otsus kohtuasjas 176/84: komisjon vs. Kreeka (EKL 1987, lk 1193, punkt 25).
(
18
)	Vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus ATRAL, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
19
)	Eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Soome, punkt 51.
(
20
)	Vt Soome Vabariigi repliik, punkt 16.
(
21
)	EÜT 1997, L 46, lk 1; ELT eriväljaanne 07/02, lk 514.
(
22
)	Vt direktiivi 96/96 artikli 3 lõige 2. Vt ka eespool viidatud kohtuotsused Cura Anlagen, punkt 62, ja komisjon vs. Soome, punkt 52.
(
23
)	Nimelt sõidukid, mis võivad alaliselt Soomes liigelda, ja lihtsalt transiidi korras läbi Soome teise liikmesriiki viidavad sõidukid.
(
24
)	Eespool viidatud kohtuotsus Cura Anlagen, punkt 46.