Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
esitatud 19. märtsil 2026(1)
Kohtuasi C‑339/25
Iulicris Recycling SRL
versus
Ibanfirst SA
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal de l’entreprise francophone de Bruxelles (Brüsseli prantsuskeelne kaubanduskohus, Belgia))
Eelotsusemenetlus – Makseteenused siseturul – Direktiiv (EL) 2015/2366 – Makseasutuste volitamine tihedalt seotud kõrvalteenuste osutamiseks – Valuutavahetusteenus – Paindlikud valuutafutuurid – Direktiiv 2014/65/EL – Delegeeritud määrus (EL) 2017/565 – Investeerimisteenused – Finantsinstrumendid – Muu kutsetegevuse käigus juhutine investeerimisteenuse osutamine – Makseteenuste pakkujate juhuti osutatud investeerimisteenuste erand (exemption payment)
1.        Kohtuvaidlus, milles on esitatud käesolev eelotsusetaotlus, toimub kahe äriühingu vahel: a) üks äriühing, mis asub Belgias, on makseteenuste pakkuja direktiivi
(EL) 2015/2366(2) tähenduses ja tal on Belgia ametiasutuste väljastatud tegevusluba; b) teine äriühing, mis asub Rumeenias (edaspidi „klient“), kasutab äritegevuse läbiviimiseks esimese teenuseid.
2.        Eelotsusetaotluse esitanud kohus tahab teada, kas makseteenuse pakkuja saab sõlmida kliendiga õiguspäraselt paindlikke valuutafutuuride lepinguid, millele kohaldatakse direktiivi 2014/65/EL(3) ja delegeeritud määruse (EL) 2017/565(4) korda, kui makseteenuste pakkujal ei ole tegevusluba viimase kahe õigusnormi tähenduses investeerimisühinguna tegutsemiseks.
I.      Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
1.      Muudetud makseteenuste direktiiv
3.        Artiklis 18 („Tegevused“) on märgitud:
„1.      Lisaks makseteenuste osutamisele on makseasutusel õigus tegeleda järgmisega:
a)      halduslike ja tihedalt seotud kõrvalteenuste osutamine, näiteks maksetehingute täitmise tagamine, valuutavahetusteenused, hoidmisteenused ning andmete säilitamine ja töötlemine;
[…]
2.      Kui makseasutused tegelevad ühe või mitme makseteenuse osutamisega, võivad neil olla üksnes maksekontod, mida kasutatakse eranditult maksetehingute jaoks.
3.      Rahalisi vahendeid, mille makseasutused saavad makseteenuse kasutajatelt makseteenuste osutamiseks, ei käsitata hoiuse ega muude tagasimakstavate vahenditena direktiivi 2013/36/EL artikli 9 tähenduses ega e-rahana, nagu määratletud direktiivi 2009/110/EÜ artikli 2 punktis 2.
[…]
5.      Makseasutused ei tohi tegeleda hoiuste või muude tagasimakstavate vahendite kaasamisega direktiivi 2013/36/EL artikli 9 tähenduses.
[…]“.
2.      MiFID II direktiiv
4.        Artiklis 2 („Erandid“) on sätestatud:
„1.      Käesolevat direktiivi ei kohaldata
[…]
c)      isikute suhtes, kes osutavad investeerimisteenust juhuti muu kutsetegevuse hulgas, kui seda tegevust reguleerivad õigus- või haldusnormid või selle kutseala eetikakoodeks ei välista kõnealuse teenuse osutamist;
[…]“.
5.        I lisas on märgitud:
„TEENUSTE JA TEGEVUSTE JA FINANTSINSTRUMENTIDE LOETELUD
[…]
C JAGU
Finantsinstrumendid
[…]
4)      optsioonid, futuurid, vahetuslepingud, intressiforvardid ja muud väärtpaberite, vääringute, intressimäärade või tootlikkuse, lubatud heitkoguse väärtpaberitega seotud tuletislepingud või muud tuletisinstrumendid, finantsindeksid või finantsmeetmed, mida võib arveldada natuuras või rahas;
[…]“.
3.      MiFID II delegeeritud määrus
6.        Artiklis 4, mis käsitleb investeerimisteenuse juhutist osutamist, on sätestatud:
„Direktiivi 2014/65/EL artikli 2 lõike 1 punktis c nimetatud erandi kohaldamisel loetakse investeerimisteenuse osutamine kutsetegevuse käigus juhutiseks, kui on täidetud järgmised tingimused:
a)      kutsetegevuse ja kliendile investeerimisteenuse osutamise vahel esineb tihe ja tegelik seos, nii et investeerimisteenust saab pidada põhikutsetegevuse kõrvaltegevuseks;
b)      põhikutsetegevuse klientidele investeerimisteenuste osutamise eesmärk ei ole olla kutsetegevusega tegelevale isikule süsteemseks tuluallikaks ning
c)      kutsetegevusega tegelev isik ei turusta ega reklaami muul viisil oma võimet osutada investeerimisteenuseid, välja arvatud juhul, kui seda tutvustatakse klientidele kui põhikutsetegevuse kõrvalteenust.“
7.        Artiklis 10 („Valuutadega seotud muude tuletislepingute omadused“) on märgitud:
„1.      Direktiivi 2014/65/EL I lisa C jao punkti 4 kohaldamisel ei ole valuutadega seotud muud tuletislepinguid finantsinstrumendid, kui leping on üks järgmistest:
a)      hetkeleping käesoleva artikli lõike 2 tähenduses,
b)      maksevahendid, mis:
i)      tuleb arveldada füüsiliselt muul põhjusel kui kohustuste täitmata jätmise või lepingu muul põhjusel lõpetamise tõttu;
ii)      on sõlmitud vähemalt isiku poolt, kes ei ole finantssektori vastaspool Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. juuli 2012. aasta määruse (EL) nr 648/2012 [börsiväliste tuletisinstrumentide, kesksete vastaspoolte ja kauplemisteabehoidlate kohta (ELT 2012, L 201, lk 1)] artikli 2 lõike 8 tähenduses;
iii)      on sõlmitud selleks, et lihtsustada makseid tuvastatavate kaupade, teenuste või otseinvesteeringute eest, ning
iv)      millega ei kaubelda kauplemiskohas.
2.      Lõike 1 kohaldamisel on hetkeleping leping ühe valuuta vahetamiseks teise valuuta vastu, mille tingimuste kohaselt toimub üleandmine sellise tähtaja jooksul, mis vastab pikemale kahest järgmisest perioodist:
[…]
Lepingut ei käsitata hetkelepinguna, kui selle selgesõnalistest tingimustest olenemata valitseb lepingupoolte vahel arusaamine, et valuuta üleandmine lükatakse edasi ja seda ei teostata esimeses lõigus sätestatud perioodi jooksul.
[…]“.
B.      Riigisisene õigus
1.      Finantsseadus(5)
8.        Artikli 2 lõike 1 punktis d on esitatud MiFID II direktiivi I lisa C jao punktis 4 esitatud loetelule analoogne finantsinstrumentide loetelu.
2.      Investeerimisseadus(6)
9.        Artikli 4 lõikes 1 jäetakse nimetatud seaduse asjaomase pealkirja kohaldamisalast välja isikud, kes osutavad investeerimisteenuseid MiFID II direktiivi artikli 2 lõike 1 punktis c osundatud tingimustega analoogsetel tingimustel.
3.      Makseseadus(7)
10.      Artikli 43 lõikes 1 on märgitud, et ilma et see piiraks artikli 13 kohaldamist, on makseasutustel lubatud halduslike ja makseteenustega tihedalt seotud kõrvalteenuste osutamine, ja selle sõnastus on muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punkti a sõnastusega analoogne.
II.    Asjaolud, põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
11.      Iulicris Recycling SRL (edaspidi „Iulicris“) on Rumeenia ringlusettevõtja, kes väljastab oma vanaraua eest arved USA dollarites (USD) ja täidab oma maksekohustused Rumeenia leudes (RON).
12.      Ibanfirst SA on internetimakseteenuste pakkuja, kellel on Belgia riigipanga poolt antud vastav tegevusluba alates 22. maist 2013 ja kes osutab teenuseid rahvusvaheliste tehingute valdkonnas.
13.      Iulicris avas 1. juulil 2021 Ibanfirstis pangakonto. Iulicris tellis nimetatud lepingut allkirjastades teatavad teenused, näiteks mitme valuutaga maksekonto, SEPA-maksete(8) vastuvõtmine ja tegemine ning juurdepääs Ibanfirsti platvormile.
14.      Selleks et vähendada USA dollari ja Rumeenia leu vahelise vahetuskursi riski, sõlmis Iulicris ka 17., 28. ja 30. septembril 2021 lepingud kolme paindliku futuuri suhtes,(9) millega USA dollari ja Rumeenia leu vaheliseks vahetuskursiks määrati vastavalt 4,20 kolme miljoni USA dollari puhul, 4,22 kolme miljoni USA dollari puhul ja 4,25 nelja miljoni USA dollari puhul.
15.      Ibanfirst esitas märtsis 2022 mitu järjestikust lisatagatise nõuet (margin call)(10) ja nõudis, et Iulicris kannaks talle selle nimetuse all eri summasid. Ajavahemikul 9. märtsist 2022 kuni 7. oktoobrini 2022 tasus Iulicris Ibanfirstile lisatagatistena kokku 894 724 USA dollarit ja 1 498 000 Rumeenia leud.(11)
16.      Iulicris taotles 26. oktoobril 2022 paindlike futuuride tagamise perioodi pikendamist veel üheks aastaks.
17.      Ibanfirst teatas, et on valmis pikendama paindlikke futuure veel ainult üheks kuuks, seades pikendamise tingimuseks uute lisatagatiste maksmise ja rahalise tagatise andmise.
18.      Iulicris keeldus nendest tingimustest, meenutas Ibanfirstile juba makstud lisatagatiste summat ja kordas oma taotlust pikendada futuure veel üheks aastaks.
19.      Ibanfirst teatas 21. novembril 2022 Iulicrisele, et paindlikud futuurid on lõppenud, ja palus Iulicrisel talle kokkulepitud valuuta kätte toimetada.
20.      Iulicris teavitas Ibanfirsti 28. veebruaril 2023, et paindlikud futuurid sõlmiti avalikku korda rikkudes ja on tühised. Iulicris palus Ibanfirstil talle lisatagatistena tasutud summad tagastada.
21.      Kui ükski kohtuväline toiming ei olnud andnud tulemust, esitas Iulicris Ibanfirsti vastu 25. mail 2023 hagi, milles palus:
–        tunnistada kolmest 2021. aasta septembris sõlmitud paindlikust futuurist tulenevad esialgsed finantsinstrumendid ja kõik finantsinstrumendid, millega need hiljem asendati, tühiseks;
–        kohustada IBANFIRSTi tagastama 894 724 USA dollari ja 1 498 000 Rumeenia leu suurune lisatagatistena makstud summad.
22.      Tribunal de l’entreprise francophone de Bruxelles (Brüsseli prantsuskeelne kaubanduskohus, Belgia) esitab selles kontekstis Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [muudetud makseteenuste direktiivi] artikli 18 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et selleks, et valuutadega seotud futuure võiks pidada tihedalt seotud kõrvalteenusteks, mida makseasutustel on õigus pakkuda, peavad need futuurid:
a)      vastama komisjoni [MiFID II] delegeeritud määruse artikli 10 lõike 1 punktis b sätestatud erandi (makse erand) tegemise tingimustele;
b)      olema osutatud juhuti [MiFID II] direktiivi artikli 2 lõike 1 punkti c tähenduses ja vastama seega [MiFID II] delegeeritud määruse artiklis 4 ette nähtud tingimustele?“
III. Menetlus Euroopa Kohtus
23.      Eelotsusetaotlus saabus Euroopa Kohtusse 17. mail 2025.
24.      Kirjalikud seisukohad on esitanud Iulicris, Ibanfirst, Belgia ja Tšehhi valitsus ning Euroopa Komisjon.
25.      Euroopa Kohus ei pidanud kohtuistungi pidamist vajalikuks.
IV.    Õiguslik hinnang
A.      Vastuvõetavus
26.      Ibanfirst väidab, et eelotsuse küsimuse osa a on vastuvõetamatu, sest see ei ole põhikohtuasja lahendamiseks vajalik. Tema hinnangul:
–        oleks see küsimuse osa asjakohane ainult juhul, kui asja lahendanud kohus leiaks eelnevalt, et vaidlustatud lepingud on valuutatuletislepingud MiFID II direktiivi ja MiFID II delegeeritud määruse artikli 10 lõike 1 punkti b tähenduses;
–        kohtuasjas vaidlustatud lepingud ei jää aga MiFID II õigusliku raamistiku kohaldamisalasse.
27.      Belgia valitsus leiab, et kuna
MiFID II delegeeritud määruse artikli 10 lõike 1 punktiga b jäetakse teatavatel tingimustel valuutaga seotud tuletislepingud finantsinstrumentide määratlusest välja, ei ole tarvis küsida, kas MiFID II direktiivis sätestatud kontrollikord on kohaldatav. Belgia valitsus ei käsitle seega otseselt eelotsuse küsimuse osa a vastuvõetavust, vaid piirdub oma seisukohas sama küsimuse osale b vastamisega.
28.      Leian, et eelotsuse küsimus on tervikuna vastuvõetav. Ühest küljest toetab seda Euroopa Kohtus kasutatav eeldus, et liikmesriikide kohtute esitatud küsimused on asjakohased.(12) Teisest küljest ei saa Ibanfirsti esitatud vastuvõetamatuse väidet käsitleda ilma küsimust sisuliselt analüüsimata.
29.      Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole teinud vaidlustatud lepingute kvalifitseerimise üle sõnaselget otsust, käsitleb [esimese eelotsuse küsimuse punktis a] esitatud küsimus MiFID II delegeeritud määruse sätte tõlgendamist, mis reguleerib „valuutadega seotud muude tuletislepingute omadusi“.
30.      See küsimus eeldab, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates on vähemalt usutav, et vaidlustatud lepinguid on võimalik kvalifitseerida futuurlepinguteks, millele kohaldatakse lõpuks MiFID II õigusaktides ette nähtud teatavaid erandeid.
31.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus võtab vaidluse kokku samamoodi, sedastades, et „[a]rutatava vaidluse lahendus sõltub niisiis sellest, kas makseasutused, kes soovivad pakkuda kas püsiva kutsetegevusena või lihtsalt kutsetegevusena valuutadega seotud tuletisinstrumente
kõrvalteenuse raames, mis on valuutavahetustehing, peavad veenduma, et need instrumendid kuuluvad [MiFID II delegeeritud määruse artikli 10 lõike 1] erandi kohaldamisalasse ega ole seega finantsinstrumendid [MiFID II] direktiivi tähenduses.“(13)
32.      Leian selliste tingimuste puhul, et eelotsuse küsimus on tervikuna vastuvõetav.
B.      Sisulised küsimused
1.      Sissejuhatus: vaidlusaluste lepingute laad
33.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab tuvastama, kas Ibanfirsti luba tegutseda Belgias makseteenuste pakkujana lubas tal sõlmida Iulicrisiga paindlikud valuutafutuurlepingud.
34.      Ibanfirst väidab, et tema õiguslikku suhet Iulicrisiga reguleerib ainult muudetud makseteenuste direktiivi artikkel 18, seda ka paindlike valuutafutuurlepingute puhul. Samal seisukohal on Tšehhi valitsus(14) ja komisjon.(15) Belgia valitsus asub omakorda kompromiss-seisukohale, tunnistades, et muudetud makseteenuste direktiivi kord on iseenesest piisav, aga leiab samas, et arvesse võiks võtta ka MiFID II
õigusaktides sätestatud erandi tegemise kriteeriume.
35.      Iulicris märgib seevastu, et sellised lepingud on MiFID II õigusaktidega reguleeritavad finantsinstrumendid.(16) Ibanfirstil pidi nende pakkumiseks olema luba investeerimisühinguna tegutsemiseks.
36.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub käsitleda muudetud makseteenuste direktiivi ja MiFID II õigusaktide vahelist seost sellise küsimuse puhul, mida liidu seadusandja ei ole siiani sõnaselgelt reguleerinud. Kehtivas õigusraamistikus puudub selge reegel võimaluse kohta, et makseteenuste pakkujal on õigus osutada investeerimisteenuseid ilma MiFID II loata.
37.      Selline reegel on seevastu kehtestatud krediidiasutuste suhtes, kes on saanud tegevusloa direktiivi 2013/36/EL(17) alusel ning osutavad ühte või mitut investeerimisteenust, nagu on märgitud MiFID II direktiivi artikli 1 lõigetes 3 ja 4.
38.      Seega tuleb otsustada, kas on vaja, et makseteenuste pakkuja saaks täiendava tegevusloa investeerimisühinguna tegutsemiseks, et pakkuda mõnda teenust, millele kohaldatakse lõpuks MiFID II korda, isegi kui ta osutab nimetatud teenust kõrvalteenusena ja tema põhitegevusala on makseteenuste pakkumine.
39.      Muudetud makseteenuste direktiivis, mis võeti vastu ELTL artikli 114 alusel, sätestatakse „nõuded makseteenuste tingimuste läbipaistvuse kohta ja teabele esitatavad nõuded“ ja „makseteenuse kasutajate ja makseteenuse pakkujate vastavad õigused ja kohustused seoses makseteenuste osutamisega tavalise majandus- või kutsetegevuse raames“ (artikli 1 lõike 2 punktid a ja b). Nimetatud direktiiv on seega kohaldatav makseteenustele.
40.      MiFID II direktiivis, mis on võetud vastu ELTL artikli 53 lõike 1 alusel, on omakorda sätestatud tingimused, mida kohaldatakse „investeerimisühingute tegevuslubadele ja -tingimustele“ ja „investeerimisteenustele, mida osutavad või investeerimistegevusele, millega tegelevad kolmandate riikide äriühingud filiaali rajamise kaudu“ (artikli 1 lõike 2 punktid a ja b).
41.      MiFID II direktiivi kohaldamisala on seotud mõistega „finantsinstrumendid“, kuivõrd „investeerimisteenused ja -tegevused“, millele seda kohaldatakse, peavad olema seotud nimetatud direktiivi I lisa C jaos loetletud instrumentidega, mis hõlmavad muu hulgas futuure.
42.      Kuigi makseteenuseid ja investeerimisteenuseid reguleerivad õiguslikud raamistikud on erinevad, on need teenused praktikas sageli üksteisega seotud: makseteenuste pakkujad turustavad oma klientidele (põhimõtteliselt kõrvaltegevusena) teatavaid selle põhitegevusega seotud finantsinstrumente.
43.      Käesolevas asjas on tegemist niisuguse olukorraga. Ibanfirst, kes on makseteenuse pakkuja, on pakkunud oma kliendile (Iulicris) täiendavat finantsinstrumenti (paindlikud valuutafutuurlepingud), mis võivad jääda MiFID II direktiivi kohaldamisalasse.
44.      Minu hinnangul saab Ibanfirsti ja Iulicrisi vahel sõlmitud paindlikud valuutafutuurlepingud kvalifitseerida finantsinstrumentideks ehk instrumentideks, millele kohaldatakse põhimõtteliselt MiFID II direktiivi.
45.      MiFID II direktiivis ei ole esitatud mõiste „finantsinstrument“ üldist määratlust, vaid selles on otsustatud esitada I lisas finantsinstrumentide loetelu, millele on direktiiv kohaldatav. Nimetatud lisa C jao punktis 4 kvalifitseeritakse optsioonid, futuurid ja muud tuletislepingud finantsinstrumentideks.
46.      Liidu õiguses ei ole futuuride mõistet samuti määratletud, aga Euroopa Kohus on nõustunud futuuride määratlusega „[…] vastavalt mõiste tavatähendusele finantsõiguses“.(18)
47.      Euroopa Kohus on sellele tuginedes märkinud, et „[f]utuur on sellist liiki tuletisleping, millega kahest poolest üks kohustub ostma ja teine pool müüma tulevikus kindlaksmääratud kuupäeval nn alusvara sellise hinna eest, mis määrati kindlaks lepingu sõlmimisel.“(19)
48.      Kuigi selline määratlus vastas direktiivile 2004/39/EÜ,(20) mis oli MiFID II direktiivi eelkäija, kuna mõlema finantsinstrumentide loetelud on sarnased, võib seda kasutada ka MiFID II direktiivi tõlgendamiseks.
49.      Ibanfirsti ja Iulicrisi vahel sõlmitud lepingud, mis on põhikohtuasjas vaidlustatud, kannavad nimetust paindlikud futuurlepingud (mis on juba iseenesest üsna märkimisväärne) ja kordan, et minu arvates jäävad nad futuuride mõiste määratluse alla, millest Euroopa Kohus lähtub, sest
–        selliste lepingute puhul, mis tunduvad järgivat FX‑mudelit (Forexi ehk Foreing Exchange’i tuletised), püüavad pooled vähendada vahetuskursi muutumisega seotud riski, eelkõige Iulicrisile avalduvat ohtu, kuivõrd tema tegevus toimub Rumeenia leudes, aga ta teeb suure osa müügitehingutest ja tehingutest USA dollarites;
–        vaidlustatud lepingutest tuleneva lepingulise suhte jooksul esitas Ibanfirst Iulicrisile kaks lisatagatise nõuet (margin call), paludes Iulicrisil deponeerida täiendavad vahendid, sest kontol olevate vahendite hulk oli langenud USA dollari ja Rumeenia leu vahetuskursi muutumisest tekkinud kahjumi tõttu allapoole hoidmismarginaali.
50.      Kõik näib seega viitavat sellele, et põhikohtuasjas vaidlustatud paindlikud valuutafutuurlepingud on finantsinstrumendid MiFID II direktiivi tähenduses.
51.      Sellest eeldusest lähtudes tuleb analüüsida, kas Ibanfirst osutas nimetatud lepingute kaudu Iulicrisile investeerimistegevusele omast teenust, isegi kui see toimus põhitegevuse kõrvaltegevusena (Ibanfirsti põhitegevus oli valuutavahetusteenust hõlmavad sidusad makseteenused).
52.      Sellise analüüsi jaoks tuleb tõlgendada muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punkti a eraldiseisvalt ja vajaduse korral koostoimes MiFID II direktiivi artikliga 2 ning MiFID II delegeeritud määruse artiklitega 4 ja 10.
2.      Muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punkti a tõlgendamine
53.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub Euroopa Kohtul kokkuvõttes tõlgendada muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punkti a.
54.      Kohus tahab eelkõige teada, kas selleks, et valuutadega seotud futuurlepinguid „võiks pidada tihedalt seotud kõrvalteenusteks, mida makseasutustel on õigus pakkuda“, peavad need futuurid:
–        vastama komisjoni MiFID II delegeeritud määruse artikli 10 lõike 1 punktis b sätestatud erandi (makse erand) tegemise tingimustele;
–        olema pakutud juhuti MiFID II direktiivi artikli 2 lõike 1 punkti c tähenduses ja vastama seega MiFID II delegeeritud määruse artiklis 4 ette nähtud tingimustele.
55.      Muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punkti a kohaselt „[l]isaks makseteenuste osutamisele on makseasutusel õigus tegeleda […] tihedalt seotud kõrvalteenuste [osutamisega], näiteks […] valuutavahetusteenused […]“.
56.      Mõiste makseteenuste pakkumisega „tihedalt seotud kõrvalteenused“ ei sisalda ühtegi viidet liikmesriikide riigisisesele õigusele. Nagu tuleneb liidu õiguse ühetaolise kohaldamise nõudest ja võrdsuse põhimõttega seotud nõuetest, tuleb sellise liidu õigusnormi sõnastust, mis ei viita sõnaselgelt liikmesriikide õigusele õigusnormi tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramiseks, tavaliselt kogu liidus tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt.(21)
57.      Kuna muudetud makseteenuste direktiivis ei ole makseteenuste pakkumisega „tihedalt seotud kõrvalteenuste“ mõistet määratletud, tuleb seda tõlgendada vastavalt selle harilikule tähendusele tavakeeles, võttes arvesse selle kasutamise konteksti ning eesmärke, mida taotletakse õigusaktiga, mille osa see on.(22)
a)      Grammatiline tõlgendamine
58.      Muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punkt a sisaldab makseteenuste pakkumisega tihedalt seotud kõrvalteenuste hulgas konkreetselt valuutavahetusteenuseid.(23)
59.      Põhikohtuasi on üks näide sellisest kõrvalteenusest. Makseteenuste pakkuja (Ibanfirst) pakub oma kliendile (Iulicris) ka valuutavahetust kui tihedalt seotud kõrvalteenust, sest nimetatud klient võtab makseid vastu USA dollarites ja tegutseb Rumeenia leudes.
60.      Niisiis saab valuutavahetusteenused kvalifitseerida ilma probleemideta makseteenuste pakkumisega tihedalt seotud kõrvalteenusteks.
61.      Analüüsitud säte ei võimalda iseenesest välja selgitada, kas selline kvalifitseerimine on võimalik ka juhul, kui valuutavahetusteenusega kaasneb futuurleping, mille pooled on sõlminud valuuta vahetuskursi muutumisele omaste riskide katmiseks.
62.      Muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punkti a tekstist ei ole seega eriti kasu, et otsustada, millal futuurlepingut, mis on iseenesest finantsinstrument, on võimalik kvalifitseerida makseteenuse pakkuja põhitegevusega tihedalt seotud kõrvalteenuseks.
63.      Liiatigi muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punkt a
–        ei sisalda ühtegi viidet ja selles ei osutata MiFID II delegeeritud määruse artiklis 10 sätestatud erandi tingimustele;
–         ei viita ka teatavate finantsinstrumentide turustamise juhutist laadi käsitlevatele sätetele, mis sisalduvad MiFID II direktiivi artikli 2 lõike 1 punktis c ja MiFID II delegeeritud määruse artiklis 4. Vastupidi vaadates ei sisalda viimased kaks investeerimisteenuseid reguleerivat õigusnormi ühtegi sõnaselget viidet muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punktile a.
64.      Kokkuvõttes ei ole sõnasõnalisest vaatepunktist alust toetada käesoleval juhul muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punkti a tõlgendamist koostoimes MiFID II direktiivi ja MiFID II delegeeritud määrusega. Lisaks on muudetud makseteenuste direktiivi muudatusettepanekus(24) alles artikliga 18 identne säte, milles ei viidata MiFID II direktiivile.
b)      Süstemaatiline tõlgendamine
65.      Süstemaatilises mõttes võiks pooldada muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punkti a tõlgendamist koostoimes MiFID II direktiivi ja MiFID II delegeeritud määruse asjakohaste sätetega.
66.      Sellise ühise tõlgendamise kavatsus põrkub aga üpriski mitme takistusega.
MiFID II õigusaktid on võetud vastu seoses investeerimisteenuse osutamisega, mistõttu on nende loogika teistsugune ja neid kohaldatakse teistsugustele olukordadele.
67.      MiFID II delegeeritud määruse artikli 10 lõike 1 punktis b on sätestatud, et MiFID II direktiivi I lisa C jao punkti 4 kohaldamisel „[…] ei ole valuutadega seotud muud tuletislepingud finantsinstrumendid, kui leping […]“ on teatavaid tingimusi täitev maksevahend.(25)
68.      Selle erandi kohaldamisalasse jäävad lepingud, mille põhiese on maksevahendi loomine, mis tagab kahe eri valuuta vahelise vahetuskursi. Selliste lepingute põhiese ei ole mitte investeerimine, vaid need täiendavad maksetehingut, milles kasutatakse erinevaid valuutasid.
69.      Kordan, et seda tüüpi valuutatuletislepinguid ei käsitata MiFID II raamistikus finantsinstrumentidena, kuigi need on olemuslikult tõepoolest finantsinstrumendid. Selliseid lepinguid turustavad üksused ei pea seega saama tegevusluba MiFID II direktiivi raames investeerimisühinguna tegutsemiseks.
70.      Äsja nimetatud erand erineb siiski muudetud makseteenuste direktiivi artiklis 18 sätestatud erandist: MiFID II delegeeritud määruse artikli 10 lõike 1 punktis b ei nimetata konkreetset tüüpi valuutakursilepingut, samas kui muudetud makseteenuste direktiivi artikkel 18 käsitleb eranditult kõiki valuutavahetusteenuseid. Seetõttu oleks mõlema õigusnormi korraga kohaldamise tagajärg muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 kohaldamisala põhjendamatu piiramine.(26)
71.      Samuti ei saa muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 tõlgendamisel kasutada MiFID II direktiivi artikli 2 lõike 1 punktis c(27) kehtestatud erandit. See MiFID II direktiivis sätestatud erand ei ole muudetud makseteenuste direktiivi artiklis 18 ette nähtuga võrreldav kahel põhjusel:
–        esiteks on terminoloogia küll sarnane, aga muudetud makseteenuste direktiivi artikliga 18 lisatakse nimetatud direktiivi kohaldamisalasse teatavad makseteenustega tihedalt seotud kõrvalteenused. MiFID II direktiiv artikli 2 lõike 1 punktis c jäetakse seevastu nimetatud direktiivi kohaldamisalast kõrvale juhuti osutatavad investeerimisteenused, mida pakuvad äriühingud, kelle tavaline põhitegevus ei ole investeerimisteenuste osutamine;
–        teiseks tooks muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 kohaldamise MiFID II direktiivi artikli 2 lõike 1 punktist c sõltuvusse seadmine kaasa muudetud makseteenuste direktiivi kohaldamisala piiramise: makseteenustega tihedalt seotud kõrvalteenused saaksid olla ainult investeerimisteenused. Nagu eespool juba märgitud, mainitakse muudetud makseteenuste direktiivi artiklis 18 konkreetselt makseteenustega tihedalt seotud kõrvalteenustena teenuseid, mis ei pruugi finantsinstrumente sisaldada, näiteks on see nii tehingute täitmise tagamise ning andmete säilitamise ja töötlemise puhul.
c)      Teleoloogiline tõlgendus
72.      Kuna muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punktis a mainitakse makseteenustega tihedalt seotud kõrvalteenuseid, mida makseteenuste pakkujad oma klientidele pakuvad, on selle eesmärk, et selliste teenuste osutamine oleks hõlmatud ja kaetud tegevuslubadega, mille alusel makseteenuste pakkujad tegutsevad.
73.      Samamoodi täpsustatakse muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõikes 4, mis reguleerib tingimusi, mille täitmisel võivad makseteenuste pakkujad anda krediiti, et selline krediit peab olema seotud kliendile pakutava makseteenusega ja lisaks peab „krediit [olema] kõrvalteenus ning seda antakse üksnes seoses maksetehingu täitmisega“.(28)
74.      Muudetud makseteenuste direktiivi nende sätete mõte on hõlbustada makseteenuste pakkujate tegevust ja seda mitte takistada. Selle eesmärki kirjeldati direktiivis 2007/64/EÜ(29) viisil, mis on endiselt asjakohane ka muudetud makseteenuste direktiivi puhul, millega asendati direktiiv 2007/64/EÜ, kohandades viimase sisu tulenevalt makseteenuste valdkonnas tehnoloogia arengu ja finantsinnovatsiooni tõttu toimunud muutustest.(30)
75.      Kordan, et muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punkti a eesmärk on hõlbustada seda, et kui makseteenuste jaoks on vaja valuutaga kaubelda, piisab selleks makseteenuste pakkuja tegevusloast ja pole vaja taotleda eraldi luba.
76.      Sellest eesmärgist tulenevalt on loogiline muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punkti a tõlgendamisel nõustuda, et „valuutavahetusteenused“ on lisaks tehingutele, millega kaasneb rahasumma ühest valuutast teise konverteerimine ranges mõttes, ka täiendavad tehingud, mis katavad vahetuskursi muutumise tulevast riski.
77.      Kui valuutavahetusteenuseid sellisel viisil tõlgendada (makseteenustega tihedalt seotud kõrvalteenuste osutamine), on makseteenuste pakkujatel võimalik pakkuda oma klientidele paremaid makseteenuseid: vahetuskursi muutumise riski täiendav katmine muudab valuutavahetusteenused tugevamaks.
78.      Kokkuvõttes leian, et teleoloogiline kriteerium on määrav, et tuua muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punkti a kohaldamisalasse nii valuutavahetusteenused ise, kui ka futuurlepingud, mis katavad selliste tehingute puhul vahetuskursi muutumise riski.
79.      Selles mõttes annab makseteenuste pakkuja tegevusluba selle omanikule õiguse osutada valuutavahetusteenuseid, mida täiendavad vajaduse korral futuurlepingud, millega tagatakse sellele tehingule omaste vahetuskursside muutumise riskid, ilma, et selleks oleks vaja taotleda eraldi tegevusluba.
80.      Kui see on nii, puudub vajadus analüüsida MiFID direktiivi eesmärke,(31) mis investeerimisühinguid puudutavas osas erinevad muudetud makseteenuste direktiivi eesmärkidest. Mõlema direktiivi sätete eesmärki tuleb eraldi tõlgendada.
d)      Vahekokkuvõte
81.      Leian eeltoodust tulenevalt, et muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et makseteenustega tihedalt seotud kõrvalteenustena kvalifitseerimiseks peavad futuurlepinguid hõlmavad valuutavahetusteenused täitma nimetatud sättes ette nähtud tingimusi. Selleks ei ole vajalik, et need täidaksid MiFID II õiguslikus raamistikus ette nähtud nõuded.
3.      MiFID II õigusaktide asjakohasus makseteenuste pakkujate poolt paindlike valuutafutuuride lepingute turustamise korral
82.      Põhimõtteliselt piisab eelotsuse küsimusele vastamiseks eespool esitatust: muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punkt a lubab makseteenuste pakkujatel pakkuda selliseid futuurlepinguid, nagu seda on vaidlustatud lepingud, ilma, et selleks oleks vaja (uut) tegevusluba MiFID II õigusaktide kohaldamisalasse jääva investeerimisühinguna tegutsemiseks.
83.      Eelotsusetaotluse sisu arvestades ei oleks see vastus tõenäoliselt siiski täielik, kui jätta analüüsimata MiFID II direktiivi ja MiFID II delegeeritud määruse, millele eelotsusetaotluses viidatakse, võimalik mõju käesolevale kohtuasjale.
84.      Hinnata tuleks seda, kas käesoleva kohtuasja puhul on täidetud tingimused, et jätta MiFID II direktiivi ja MiFID II delegeeritud määruse kohaldamisalast kõrvale teenus, mida Ibanfirst Iulicrisile osutas.
85.      See oleks nii juhul, kui pärast „investeerimisteenusena“ kvalifitseerimist (kuna see hõlmab sellist finantsinstrumenti nagu seda on futuurleping) oleks:
–        seda teenust osutatud juhuti kutsetegevuse hulgas, kui seda tegevust reguleerivad õigus- või haldusnormid ei välista kõnealuse teenuse osutamist (MiFID II direktiivi artikli 2 lõike 1 punkt c), või
–        see teenus hõlmanud valuutadega seotud tuletislepinguid, millel on MiFID II delegeeritud määruse artikli 10 lõikes 1 nimetatud omadused.
86.      Lähtun eelotsusetaotluses esitatud järjekorrast ja käsitlen kõigepealt MiFID II delegeeritud määruse artikli 10 lõike 1 võimalikku mõju.
a)      Valuutadega seotud tuletislepinguid, mida ei käsitata MiFID II delegeeritud määruse artikli 10 lõike 1 kohaselt finantsinstrumentidena
87.      Kui sõlmitakse valuutadega seotud tuletisleping ja selle sisu on kooskõlas MiFID II delegeeritud määruse artikli 10 lõike 1 punkti b sõnastusega, ei käsitata sellist lepingut nimetatud õigusnormi kohaselt finantsinstrumendina.
88.      Nimetatud sätte kohaldamistingimused tähendavad, et valuutadega seotud tuletisleping „on“ maksevahend, mis i) tuleb arveldada füüsiliselt, ii) on sõlmitud vähemalt ühe isiku poolt, kes ei ole finantssektori vastaspool; iii) on sõlmitud selleks, et lihtsustada makseid tuvastatavate kaupade, teenuste või otseinvesteeringute eest ning iv) millega ei kaubelda kauplemiskohas.
89.      Olen juba selgitanud, miks ma leian, et muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punkt a annab eraldiseisvalt makseteenuste pakkujatele õiguse osutada oma klientidele valuutavahetusteenuseid (ka juhul, kui need hõlmavad futuurlepingut). Seega ei ole vaja, et selleks oleks täidetud MiFID II delegeeritud määruse tingimused.
90.      Kui otsustada vastupidise lahenduse kasuks, peaks eelotsusetaotluse esitanud kohus, kellel on võimalik tutvuda kõigi käesolevas kohtuasjas vaidlustatud lepingute tingimustega, hindama finantsinstrumendi esinemise välistamiseks, kas MiFID II delegeeritud määruse artikli 10 lõike 1 punktis b ette nähtud neli konkreetset tingimust on täidetud. Eelotsusetaotluses ei ole selle kohta piisavalt teavet.
b)      MiFID II direktiivi kohaldamata jätmine juhuti muu kutsetegevuse hulgas osutatud investeerimisteenustele
91.      MiFID II direktiivi eelkäija, direktiiv 2004/39, sisaldas MiFID II direktiivi artikli 2 lõike 1 punktile c sarnast sätet, mida Euroopa Kohus on tõlgendanud.
92.      Kohtuotsus Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag jt(32) käsitles kapitali paigutamist puudutavat finantsnõustamist, mis toimub kapitali kogumise elukindlustuslepingu sõlmimist pakkuva kindlustusvahenduse raames. Euroopa Kohus järeldas, et nimetatud tegevus jääb direktiivi 2002/92/EÜ(33) kohaldamisalasse, mitte direktiivi 2004/29 kohaldamisalasse.
93.      Nimetatud otsusest nähtuvad käesoleva kohtuasja jaoks asjakohased tagajärjed:
–        finantsnõustamine võib põhimõtteliselt jääda direktiivi 2004/39 sisulisse kohaldamisalasse, kuna tegemist on „investeerimisteenusega“. Kindlustusvahendaja võib klassifitseerida „investeerimisühinguks“, kui ta osutab sellist nõustamist tavapärase tegevuse või äritegevusena;
–        direktiivi 2004/39 artikli 2 punkt c välistas siiski direktiivi kohaldamisalast isikud, kes osutavad „investeerimisteenust juhuti muu kutsetegevuse hulgas, kui seda tegevust reguleerivad õigus- või haldusnormid ja selle ameti eetikakoodeks ei välista kõnealuse teenuse osutamist“;
–        kindlustusvahendaja kutsealane tegevus seisneb direktiivi 2002/92 artikli 2 punkti 5 kohaselt kindlustusvahenduses. Kui selline vahendaja pakub olemasolevate kindlustustoodete seas niisugust toodet, nagu on kapitali kogumise elukindlustus, tuleb asuda seisukohale, et asjaomase tootega hõlmatud kapitali paigutamist puudutav nõustamine toimub juhuti, kuna see toimub kindlustuslepingu sõlmimist puudutava vahendustegevuse raames, mida reguleerivad liidu õigusnormid, see tähendab direktiivi 2002/92 sätted.(34)
94.      Kohtuotsuse Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag jt loogika alusel on võimalik teha sellised järeldused:
–        makseteenuste pakkuja (nagu Ibanfirst) põhitegevus on makseteenuste pakkumine vastavalt muudetud makseteenuste direktiivi artiklile 1, mille sätteid sellele tegevusele kohaldatakse. Muudetud makseteenuste direktiivi artikkel 18 lubab eespool märgitud tingimustel osutada makseasutustel makseteenustega tihedalt seotud kõrvalteenuseid, näiteks valuutavahetusteenused;
–        kuigi põhimõtteliselt on makseteenuste osutamist täiendavaid futuurlepinguid võimalik kvalifitseerida investeerimistegevuseks, jätab MiFID II direktiivi artikli 2 lõike 1 punkt c nimetatud direktiivi kohaldamisalast välja investeerimisteenused, mida osutatakse reguleeritud kutsetegevuse hulgas juhuti;
–        investeerimisteenuste juhutise osutamise mõiste on välja arendatud MiFID II delegeeritud määruse artiklis 4, milles seatakse kolm tingimust, et MiFID II direktiivi artikli 2 lõike 1 punktis c käsitletud erandit saaks praktikas kohaldada.
95.      MiFID II delegeeritud määruse artikli 4 kohaselt „[…] loetakse investeerimisteenuse osutamine kutsetegevuse käigus juhutiseks, kui on täidetud järgmised tingimused:
a)      kutsetegevuse ja kliendile investeerimisteenuse osutamise vahel esineb tihe ja tegelik seos, nii et investeerimisteenust saab pidada põhikutsetegevuse kõrvaltegevuseks;
b)      põhikutsetegevuse klientidele investeerimisteenuste osutamise eesmärk ei ole olla kutsetegevusega tegelevale isikule süsteemseks tuluallikaks ning
c)      kutsetegevusega tegelev isik ei turusta ega reklaami muul viisil oma võimet osutada investeerimisteenuseid, välja arvatud juhul, kui seda tutvustatakse klientidele kui põhikutsetegevuse kõrvalteenust.“
96.      Pean kordama kaalutlusi, mille tõin eespool välja muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punkti a sõltumatuse kohta, mille kohaldamiseks ei pea olema täidetud MiFID II õigusaktide nõuded.
97.      Kui selle käsitlusega mitte nõustuda, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus, kellel on olemas kõik asjakohased andmed, selgitama välja, kas käesoleva kohtuasja puhul on MiFID II delegeeritud määruse artiklis 4 sätestatud kolm tingimust täidetud. Rõhutan omalt poolt vaid seda, et:
–        Ibanfirsti kui makseteenuste pakkuja kutsetegevus on tihedalt ja objektiivselt seotud niisuguste
investeerimisteenuste osutamisega, mis seisnevad valuutavahetusteenusega makseteenuste (põhikutsetegevus) täiendamises futuurlepingutega. Paindlikud valuutafutuurlepingud on sellest seisukohast lähtudes makseteenuste osutamisega tihedalt seotud teenus;
–        käesoleval juhul on kaheldavam see, et oma põhikutsetegevuse klientidele investeerimisteenuste osutamine ei ole sellise makseteenuste pakkuja jaoks, nagu seda on Ibanfirst, süstemaatiline tuluallikas;
–        samuti võib tekkida küsimusi selle osas, kas Ibanfirst turustab või turundab oma suutlikkust investeerimisteenuseid pakkuda ning kui see on nii, siis kas ta teavitab oma kliente sellest, et need teenused on tema põhikutsetegevuse, milleks on makseteenuste pakkumine, kõrvalteenused.
98.      Rõhutan, et igal juhul ja isegi siis, kui kolm nimetatud tingimust (või mõni neist) ei ole täidetud ja vaidlustatud teenust ei saa kvalifitseerida investeerimisteenuse juhuti osutamiseks MiFID II direktiivi artikli 2 lõike 1 punkti c tähenduses, mida on täpsustatud MiFID II delegeeritud määruse artiklis 4, ei saa seetõttu jätta käesolevas kohtuasjas kohaldamata muudetud makseteenuste direktiivi artiklit 18.
V.      Ettepanek
99.      Eeltoodut arvestades teen ettepaneku vastata tribunal de l’entreprise francophone de Bruxelles’ile (Brüsseli prantsuskeelne kaubanduskohus) järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2366 makseteenuste kohta siseturul, direktiivide 2002/65/EÜ, 2009/110/EÜ ning 2013/36/EL ja määruse (EL) nr 1093/2010 muutmise ning direktiivi 2007/64/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 18 lõike 1 punkti a
tuleb tõlgendada nii, et:
asutustel, kellel on nõutud tegevusluba makseteenuste pakkujana tegutsemiseks, on lubatud pakkuda makseteenustega tihedalt seotud kõrvalteenuseid, näiteks valuutavahetusteenuseid, mis hõlmavad paindlikke valuutafutuurlepinguid.
Seejuures ei ole kohaldatavad:
–        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiivi 2014/65/EL finantsinstrumentide turgude kohta ning millega muudetakse direktiive 2002/92/EÜ ja 2011/61/EL artikli 2 lõike 1 punkt c;
–        komisjoni 25. aprilli 2016. aasta delegeeritud määruse (EL) 2017/565, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/65/EL seoses investeerimisühingute suhtes kohaldatavate organisatsiooniliste nõuete ja tegutsemistingimustega ning nimetatud direktiivi jaoks määratletud mõistetega, artikkel 4 ja artikli 10 lõike 1 punkt b.
1      Algkeel: hispaania.
2      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiiv makseteenuste kohta siseturul, direktiivide 2002/65/EÜ, 2009/110/EÜ ning 2013/36/EL ja määruse (EL) nr 1093/2010 muutmise ning direktiivi 2007/64/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2015, L 337, lk 35). Edaspidi „muudetud makseteenuste direktiiv“.
3      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiiv finantsinstrumentide turgude kohta ning millega muudetakse direktiive 2002/92/EÜ ja 2011/61/EL (ELT 2014, L 173, lk 349). Edaspidi „MiFID II direktiiv“.
4      Komisjoni 25. aprilli 2016. aasta delegeeritud määrus, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/65/EL seoses investeerimisühingute suhtes kohaldatavate organisatsiooniliste nõuete ja tegutsemistingimustega ning nimetatud direktiivi jaoks määratletud mõistetega (ELT 2017, L 87, lk 1). Edaspidi „MiFID II delegeeritud määrus“.
5      2. augusti 2002. aasta seadus finantssektori järelevalve ja finantsteenuste kohta (loi relative à la surveillance du secteur financier et aux services financiers du 2 août 2002) (Moniteur belge, 4.9.2002, lk 39121).
6      25. oktoobri 2016. aasta seadus investeerimisteenuste pakkumise ning portfellihalduse ja investeerimisnõustamisega tegelevate äriühingute asutamise ja kontrollimise kohta (loi à l’accès à l’activité de prestation de services d’investissement et au statut et au contrôle des sociétés de gestion de portefeuille et de conseil en investissement du 25 octobre 2016) (Moniteur belge, 18.11.2016, lk 76915).
7      11. märtsi 2018. aasta seadus makseasutuste ja e‑raha asutuste asutamise ja kontrollimise, makseteenuste pakkuja ja e‑raha emiteerija tegevusele juurdepääsu ning maksesüsteemidele juurdepääsu kohta (loi relative au statut et au contrôle des établissements de paiement et des établissements de monnaie électronique, à l’accès à l’activité de prestataire de services de paiement, et à l’activité d’émission de monnaie électronique, et à l’accès aux systèmes de paiement du 11 mars 2018) (Moniteur belge, 26.3.2018, lk 29444).
8      SEPA on ingliskeelne lühend väljendist Single Euro Payment Area (ühtne euromaksete piirkond). SEPA on ala, kus kodanikud, äriühingud ja muud majandustegevuses osalejad saavad teha ja võtta vastu makseid eurodes, tehes seda Euroopas nii ühe riigi sees kui ka riikide vahel samadel tingimustel ning samade õiguste ja kohustustega olenemata oma asukohast. Tegemist on maksete siseturu olulise elemendiga.
9      Prantsuskeelses eelotsusetaotluses kasutatakse selliste lepingute puhul nimetust contrats à terme flexible. MiFID II direktiivi I lisa C jao punktis 4 käsitletud finantsinstrumentide hulgas on olemas mõiste contrats à terme.
10      Vt mõiste margin call kohta joonealust märkust 11.
11      Futuuride puhul on „esialgne tagatis“ või „lisatagatis“ minimaalne summa, mis tuleb positsiooni avamiseks deponeerida. Tegemist on tagatisega kahjumi katmiseks, mitte kogusumma tasumisega. „Hoidmistagatis“ on minimaalne jääk, mis peab positsiooni hoidmise ajal kontol olema. Kui kontojääk langeb hoidmistagatisest allapoole, esitatakse täiendavate vahendite saamiseks lisatagatise nõue (margin call), kuni esialgne tagatis on taastatud. Lisatagatise nõude esitamisel hoiatatakse poolt, kes peab kontojäägi taastama, ja kui vahendeid ei lisata (või positsioonid suletakse), lõpetatakse tehing riskide katmiseks automaatselt. Lisatagatise nõue on justkui kriitiline riskihoiatus ning tegemist on meetmega, mille eesmärk on tagada turu likviidsus ja stabiilsus, võimaldades kasutada finantsvõimendust.
12      13. novembri 2025. aasta kohtuotsus Inteligo Media (C‑654/23, EUC:2025:871), punkt 71; ja 15. juuni 2021. aasta kohtuotsus Facebook Ireland jt (C‑645/19, EU:C:2021:483), punkt 115.
13      Eelotsusetaotluse III jaotis (arutelu), lõpus. Algkeeles kursiivita.
14      Tšehhi valitsus pooldab oma kirjalikes seisukohtades (punktid 5 ja 12) seda, et valuutafutuurlepingud peavad vastama ainult muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõikes 1 loetletud tingimustele. MiFID II õigusaktides esitatud erandid saavad tulla mängu ainult juhul, kui nimetatud tingimused ei ole täidetud.
15      Komisjon väidab oma kirjalikes seisukohtades (punkt 82), et selleks, et saada teada, kas muudetud makseteenuste direktiivi alusel makseasutusele antud luba võib katta paindlike futuurlepingute sõlmimise, tuleb lähtuda muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 tingimustest, mitte MiFID II
eeskirjadest.
16      Iulicrisi kirjalike seisukohtade punkt 33.
17      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ (ELT 2013, L 176, lk 338).
18      3. detsembri 2015. aasta kohtuotsus Banif Plus Bank (C‑312/14, EU:C:2015:794), punkt 69.
19      3. detsembri 2015. aasta kohtuotsus Banif Plus Bank (C‑312/14, EU:C:2015:794), punkt 69.
20      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiiv finantsinstrumentide turgude kohta, millega muudetakse nõukogu direktiive 85/611/EMÜ ja 93/6/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2000/12/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 93/22/EMÜ (ELT 2004, L 145, lk 1).
21      30. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Hauptpersonalrat der Lehrerinnen und Lehrer (C‑34/21, EU:C:2023:270), punkt 40; ja 2. juuni 2022. aasta kohtuotsus HK/Danmark ja HK/Privat (C‑587/20, EU:C:2022:419), punkt 25.
22      30. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Hauptpersonalrat der Lehrerinnen und Lehrer (C‑34/21, EU:C:2023:270), punkt 41; ja 2. juuni 2022. aasta kohtuotsus HK/Danmark ja HK/Privat (C‑587/20, EU:C:2022:419), punkt 26.
23      Lisaks valuutavahetusteenustele nimetatakse muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 lõike 1 punktis a makseteenuste pakkumisega teenuste hulgas sõnaselgelt järgmisi teenuseid: „[…] maksetehingute täitmise tagamine, […], hoidmisteenused ning andmete säilitamine ja töötlemine“.
24      Ettepanek võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, milles käsitletakse makseteenuseid ja e-raha teenuseid siseturul ning millega muudetakse direktiivi 98/26/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2015/2015/EL ja 2009/110/EÜ (28. juuni 2023. aasta dokument COM(2023) 366 (final)), artikli 10 lõige 1.
25      Nimetatud maksevahend: i) tuleb arveldada füüsiliselt muul põhjusel kui kohustuste täitmata jätmise või lepingu muul põhjusel lõpetamise tõttu; ii) on sõlmitud vähemalt isiku poolt, kes ei ole finantssektori vastaspool Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 648/2012 artikli 2 lõike 8 tähenduses; iii) on sõlmitud selleks, et lihtsustada makseid tuvastatavate kaupade, teenuste või otseinvesteeringute eest, ning iv) on selline, millega ei kaubelda kauplemiskohas.
26      Nagu komisjon oma kirjalikes seisukohtades (punktid 63 ja 64) märgib, piirdub MiFID II delegeeritud määruse artikli 10 lõike 1 punktis b kehtestatud erand valuutatuletislepingutega, mille on sõlminud vähemalt isik, kes ei ole finantssektori vastaspool Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 648/2012 artikli 2 lõike 8 tähenduses. See tähendaks, et muudetud makseteenuste direktiivi artikli 18 kohaldamisalast jäetaks välja kahe finantseerimisasutuse vahel toimuvad valuutavahetustehingud, kui muudetud makseteenuste direktiivis ei ole sellist erandit üldse käsitletud.
27      Selle kohaselt ei kohaldata MiFID II direktiivi „isikute suhtes, kes osutavad investeerimisteenust juhuti muu kutsetegevuse hulgas, kui seda tegevust reguleerivad õigus- või haldusnormid või selle kutseala eetikakoodeks ei välista kõnealuse teenuse osutamist“.
28      Muudetud makseteenuste direktiivi põhjenduses 40 on märgitud, et direktiiv reguleerib „[…] makseasutuste laenutegevust, nimelt krediidiliinide rahastamist ja krediitkaartide väljastamist, üksnes juhul, kui see on tihedalt seotud makseteenustega.“ Nimetatud põhjenduses lisatakse, et „[…] [ü]ksnes juhul, kui makseasutus annab laenu makseteenuste hõlbustamise eesmärgil ja selline laen on lühiajaline ning antud mitte pikemaks tähtajaks kui 12 kuuks, sealhulgas vaba tagasimaksega laenud, on asjakohane lubada makseasutustel anda selliseid laene nende piiriülese tegevuse tõttu, tingimusel et laenu refinantseeritakse peamiselt makseasutuse omavahenditest, samuti kapitaliturgudelt saadud rahaliste vahenditega, ja mitte vahenditega, mida makseasutus hoiab klientide nimel makseteenuste osutamiseks […]“.
29      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. novembri 2007. aasta direktiiv makseteenuste kohta siseturul, millega muudetakse direktiive 97/7/EÜ, 2002/65/EÜ, 2005/60/EÜ ja 2006/48/EÜ ning tunnistatakse kehtetuks direktiiv 97/5/EÜ (ELT 2007, L 319, lk 1).
30      Direktiivi 2007/64 põhjenduse 4 kohaselt oli eesmärk „[…] luua ühenduse tasandil nüüdisaegne ja sidus makseteenuste õiguslik raamistik […] mis oleks neutraalne, et tagada võrdsed võimalused kõikidele maksesüsteemidele eesmärgiga säilitada tarbijate valikuvõimalus, mis oleks võrreldes praeguste riiklike süsteemidega oluliseks sammuks edasi tarbijate kulude vähendamise, turvalisuse ja tõhususe valdkondades“.
31      MiFID II direktiivi põhjenduses 3 sedastatakse, et direktiivi eesmärk on saavutada „[…] ühtlustamise tase, mida on vaja investoritele kõrgetasemelise kaitse pakkumiseks ja selleks, et võimaldada investeerimisühingutel osutada päritoluriigi järelevalve all teenuseid kogu liidus, mis on siseturg […]“.
32      31. mai 2018. aasta otsus Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag jt (C‑542/16, EU:C:2028:369).
33      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. detsembri 2002. aasta direktiiv kindlustusvahenduse kohta (ELT 2003, L 9, lk 3), mis tühistati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. jaanuari 2016. aasta direktiiviga (EL) 2016/97, mis käsitleb kindlustustoodete turustamist (ELT 2016, L 26, lk 19).
34      Nagu märkisin oma 21. novembri 2017. aasta ettepanekus kohtuasjas Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag jt (C‑542/16, EU:C:2017:879), punktid 96, 104 ja 105, on investeerimisteenuste riskitase kindlustusteenuste riskitasemest kõrgem ning seetõttu kontrollivad ametiasutused investeerimisühinguid rangemalt kui kindlustusvahendajaid.