62023CC0745
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
TAMARA ĆAPETA
esitatud 28. novembril 2024 (
1
)
Kohtuasi C‑745/23 [Alenopik] (
i
)
Maksu- ja Tolliamet
versus
UT
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Riigikohus (Eesti))
Eelotsusetaotlus – Määrus (EL) 2018/1672 – Kontroll Euroopa Liitu sisse toodava või Euroopa Liidust välja viidava sularaha üle – Artikli 3 lõige 1 – Euroopa Liitu sisenev füüsiline isik – Meetod kolmanda riigi valuuta väärtuse kindlaksmääramiseks deklareerimise eesmärgil
I. Sissejuhatus
1.
Vaatamata kuritegevuse kiirele muutumisele ja kasvavale küberkuritegevusele, nagu internetipettused ja ebaseaduslikud internetipõhised kauplemiskohad, on rahapesu meetodid endiselt väga traditsioonilised. „Sularaha on kuningas“ ja jääb seega üheks kõige levinumaks abivahendiks rahapesus ja terroristliku tegevuse rahastamises peaaegu igasuguses kuritegelikus tegevuses. (
2
)
2.
Määruse (EL) 2018/1672 (
3
) (edaspidi „sularahakontrolli määrus“) artikli 3 lõike 1 kohaselt peab isik, kellel on kaasas sularaha väärtuses 10000 eurot või enam, deklareerima selle liikmesriigi pädevale asutusele, mille kaudu ta Euroopa Liitu siseneb või sealt lahkub (edaspidi „artikli 3 lõikest 1 tulenev deklareerimiskohustus“).
3.
Samas ei ole sularahakontrolli määruses siiski midagi märgitud meetodi kohta, mille alusel määratakse kindlaks kolmanda riigi valuuta väärtus, et teha kindlaks, kas 10000 euro suurusest piirmäärast on kinni peetud. Kuidas saavad liikmesriikide pädevad asutused seega kindlaks määrata selles valuutas nomineeritud sularaha väärtuse, eelkõige juhul, kui Euroopa Keskpank ei avalda valuutavahetuse viitekurssi? Selline on kokkuvõttes küsimus, millele Euroopa Kohus peab käesolevas kohtuasjas vastama.
II. Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimus
4.
Pärast seda, kui UT („kaebaja esimeses kohtuastmes“; edaspidi „kaebaja“) ja tema tütar olid päeva jooksul asju ajanud ja perekonnaga kohtunud, ületasid nad 13. jaanuaril 2023 Ivangorodi (Venemaa) ja Narva (Eesti) vahelise Sõpruse silla.
5.
Tollipunktis valisid nad piiriületuseks rohelise koridori, andes mõista, et neil ei ole midagi pädevale asutusele deklareerida. Siiski leiti läbivaatuse käigus, et neil oli kummalgi kaasas sularahas 500000 Ukraina grivnat (UAH), mis oli pakitud 100‑grivnastest rahatähtedest koosnevatesse, kummiribadega kokku seotud pakkidesse. Peidetud sularaha leiti nende taskutest, riiete ja jopede kapuutsi voodri alt.
6.
Kuna Euroopa Keskpank ei avalda Ukraina grivna puhul euro viitekurssi (
4
), tugines Eesti pädev asutus selleks, et määrata kindlaks kaebajal ja tema tütrel kaasas olnud 500000 grivna väärtus eurodes, Kanadas asuva veebipõhiseid maksevahendeid ja -teenuseid pakkuva äriühingu veebilehel www.xe.com avaldatud vahetuskursile. (
5
)
7.
Selle veebilehe vahetuskursi kohaselt oli sularaha väärtus, mida kaebaja ja tema tütar kõnealusel piiriületamise päeval kaasas kandsid, kummalgi 12565,71 eurot.
8.
Seetõttu tuvastas Eesti pädev asutus, et kaebajal ja tema tütrel kaasas olnud sularaha väärtus ületas sularahakontrolli määruses ette nähtud 10000 euro suuruse piirmäära, mistõttu oleks tulnud see sularaha deklareerida.
9.
Eesti pädev asutus määras 13. veebruari 2023. aasta otsusega kaebajale sularaha deklareerimata jätmise eest rahatrahvi summas 600 eurot. (
6
) Samuti otsustas see asutus konfiskeerida deklareerimata grivnad.
10.
Viru Maakohtule (Eesti) esitatud kaebuses selgitas kaebaja, et leitud sularaha ei kuulunud talle ja ta ei olnud teadlik selle sularaha deklareerimise kohustusest. Kaebaja selgitas, et sularaha kuulus tegelikult Eestis elavale Ukraina kodanikule RRile, kes Ukrainas käimasoleva sõja tõttu ei saanud seda raha Euroopa Liitu üle kanda. Ta oli seega palunud kaebaja tütrel tuua talle kuuluv sularaha Ivangorodist Eestisse. Olles kontrollinud veebilehel www.tavid.ee Ukraina grivna kurssi, oli RR leidnud, et sularaha ei ole vajada deklareerida, sest selle väärtus jäi nimetatud veebilehe andmetel alla 10000 eurose piirmäära. RR edastas selle teabe kaebaja tütrele, kes teavitas sellest oma ema. Seega väitis kaebaja, et ta ei kavatsenud 500000 grivnat salaja Eestisse tuua, kuid ta oli sularaha varjanud varguse kartuses.
11.
Järgnenud kohtumenetluses rahuldas Viru Maakohus kaebuse osaliselt ning tühistas 28. aprilli 2023. aasta otsusega Eesti pädeva asutuse algse otsuse karistuse ja konfiskeerimise kohta. Viru Maakohus määras selle asemel karistuseks rahatrahvi 400 eurot ja tagastas asitõendina äravõetud 500000 grivnat.
12.
Eesti pädev asutus esitas Riigikohtule (Eesti) kassatsioonkaebuse.
13.
Riigikohus väljendab oma kahtlust selle suhtes, kuidas määrata kindlaks vahetuskurss tema menetluses olevas kohtuasjas. Kohus märgib, et selliste valuutade konverteerimismeetodit, mille kurssi Euroopa Keskpank ei avalda, ei ole ei liidu õiguses ega riigisiseses õiguses täpsustatud.
14.
Neil asjaoludel otsustas Riigikohus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Millisel viisil kindlaks määratud vahetuskursi alusel tuleb tuvastada sularaha väärtus [sularahakontrolli määruse] artikli 3 lõike 1 mõttes, kui tegemist on vääringuga, mille vahetuskurssi Euroopa Keskpank ei avalda?“
15.
Kirjalikud seisukohad esitasid Eesti valitsus ja Euroopa Komisjon. Kohtuistungit ei peetud.
III. Õiguslik analüüs
16.
Käesolev ettepanek on liigendatud järgmiselt. Kõigepealt esitan lühidalt õigusliku raamistiku, millesse sularahakontrolli määruse artikli 3 lõikest 1 tulenev deklareerimiskohustus kuulub (A). Seejärel käsitlen Eesti valitsuse ja komisjoni peamist argumenti, mille kohaselt tuleb sularahakontrolli määruse tõlgendamisel lähtuda liidu tolliseadustikust (
7
) ja selle rakendusmäärusest (
8
) tulenevatest valuuta konverteerimise põhimõtetest (B). Lõpuks selgitan, miks ma leian, et sularahakontrolli määrus jätab küsimuse, kuidas määrata kindlaks välisvaluutas nomineeritud sularaha väärtus, pädevate riigiasutuste lahendada (C).
A.
Artikli 3 lõikest 1 tuleneva deklareerimiskohustuse taust
17.
Liidu seadusandja võttis 1991. aastal vastu rahapesuvastase direktiivi. (
9
) Nagu pealkiri näitab, oli selle direktiivi eesmärk võidelda ebaseadusliku päritoluga ja organiseeritud kuritegevuse kaudu saadud tulu rahapesu vastu, aga ka kaitsta usaldusväärsust ja stabiilsust ning usaldust rahandussüsteemi vastu üldiselt. (
10
) Seetõttu kohustas see direktiiv krediidi- ja finantseerimisasutusi ning teatud kutseala esindajaid tuvastama nende klientide isikusamasuse, kelle tehingute summa oli vähemalt 15000 Euroopa rahaühikut. (
11
)
18.
Sel ajal ei olnud aga üheski liidu õigusaktis kehtestatud kohustust kontrollida sularaha liikumist liikmesriikide piiridel, mistõttu oli vaid osa liikmesriike sellise kontrolli kehtestanud. (
12
)
19.
Tunnistades ohtu, et liidu tasandil kontrolli puudumine võib pärssida rahapesuvastase direktiiviga kehtestatud järelevalvekohustuste tõhusust, käivitati (toona) 15 liikmesriigi tolliteenistuse ühisoperatsioon „Operatsioon Moneypenny“. (
13
) Operatsiooni eesmärk oli uurida sularaha piiriülese liikumise ulatust Euroopa Liidu sise- ja välispiiridel. (
14
)
20.
Kuigi see operatsioon oli piiratud ulatusega, näitas see, et liidu piire ületava sularaha kogus oli selline, et see kujutas endast potentsiaalset ohtu nii Euroopa Liidu kui ka liikmesriikide huvidele, eelkõige võttes arvesse märkimisväärseid erinevusi liikmesriikide vahel toimuva sularaha liikumise kontrollis (kui see oli olemas). (
15
)
21.
Euro kui (peaaegu) ühisraha lisamine ilma piirideta siseturule muutis niisugused riikidevahelised erinevused sularaha liikumise kontrollimisel siseturu sujuva toimimise seisukohast veelgi problemaatilisemaks. (
16
)
22.
Selles kontekstis jõustus määrus nr 1889/2005.
23.
Rahapesuvastase töökonna rahapesuvastaste tegevuste (
17
) täiendamiseks kehtestati määrusega nr 1889/2005 vedajatele, kellel on kaasas sularaha „10000 EUR väärtuses või rohkem“, kohustus deklareerida see summa liikmesriigi pädevatele asutustele (
18
).
24.
Kuigi see piirmäär oli seatud madalamaks kolmanda rahapesuvastase direktiiviga kehtestatud 15 000‑eurosest kontrolli piirmäärast, (
19
) oli määruse nr 1889/2005 eesmärk kõnealust direktiivi täiendada ja reageerida ohule, et määrusega kehtestatud kontroll suurendaks sularaha füüsilist liikumist ebaseaduslikel eesmärkidel Euroopa Liidu välispiiridel (
20
).
25.
2018. aastal asendati sularahakontrolli määrusega sellele eelnev 2005. aasta määrus, et teha teatavaid muudatusi, pidades silmas riikide parimate tavade väljakujundamist ja rahapesuvastase töökonna soovituste ajakohastamist. (
21
)
26.
Sularahakontrolli määrusega säilitati artikli 3 lõikest 1 tulenev deklareerimiskohustus, mis oli kehtestatud eelneva määrusega.
27.
Sularahakontrolli määruse artikli 3 lõike 1 kohaselt peavad niisiis vedajad, kellel on kaasas sularaha väärtuses 10000 eurot või enam, kõnealuse sularaha deklareerima selle liikmesriigi pädevale asutusele, mille kaudu nad Euroopa Liitu sisenevad või liidust lahkuvad, ning esitama selle sularaha pädevale asutusele kontrolliks.
28.
Mõiste „sularaha“ on määratletud nii, et see hõlmab nelja kategooriat, mille hulgas on ka „vääring“. (
22
)
29.
„Vääring“ on määratletud kui „pangatähed ja mündid, mis on maksevahendina ringluses või mis on olnud maksevahendina ringluses ja mida võib veel finantseerimisasutuste või keskpankade kaudu vahetada selliste pangatähtede ja müntide vastu, mis on maksevahendina ringluses“. (
23
)
30.
Sarnaselt eelneva määrusega ei näe sularahakontrolli määrus vähemalt esmapilgul ette artikli 3 lõikest 1 tulenevat deklareerimiskohustust sularaha puhul, mis on nomineeritud ELi‑välises vääringus.
31.
Samas on selle määruse põhjenduses 4 selgitatud, et pidades silmas määruse eesmärki tõkestada ja avastada rahapesu ning terrorismi rahastamist, kohaldatakse kehtestatud sularaha kontrollimise süsteemi 10000 euro suhtes „või sellele vastava[le] summa[le] muus vääringus“. (
24
)
32.
Tõlgendatuna kontekstis, kus tuleb tagada, et finantssüsteemi ja rahavoogusid Euroopa Liidu territooriumil ei kasutataks rahapesuks ja muudel ebaseaduslikel eesmärkidel, (
25
) hõlmab artikli 3 lõikest 1 tuleneva deklareerimiskohustuse kohaldamisala seega ka sularaha, mis on nomineeritud vääringus, mis ei ole euro.
33.
Samas ei ole aga sularahakontrolli määruses sätestatud konkreetset meetodit selleks, et määrata artikli 3 lõikest 1 tuleneva deklaratsioonikohustuse täitmise tagamiseks kindlaks sellise sularaha väärtus, mis ei ole nomineeritud eurodes.
34.
Järelikult tekivad käesolevas asjas küsimused.
B.
Tuginemine liidu tollialastele õigusaktidele
35.
Nii Eesti valitsus kui ka komisjon leiavad oma kirjalikes seisukohtades, et artikli 3 lõikest 1 tuleneva deklareerimiskohustuse täitmiseks tuleb ELi‑välises vääringus sularaha väärtus kindlaks määrata liidu tolliseadustikus ja selle rakendusmääruses sisalduvate tolliväärtust käsitlevate õigusnormide suhtes kohaldatavate valuuta konverteerimise põhimõtete alusel. (
26
)
36.
Ma ei nõustu sellega. Liidu tolliseadustik on kohaldatav üksnes kaupadele ning ringluses olev valuuta maksevahendina ei kuulu mõiste „kaup“ alla.
37.
Igal juhul, isegi kui kohaldataks liidu tollialaseid õigusakte, oleks käesoleva kohtuasja tulemus sama – see tähendab, et kohaldatava vahetuskursi kindlaksmääramine on ikka liikmesriikide ülesanne.
38.
Esiteks selgitan, miks liidu tollialased õigusaktid ei ole kohaldatavad.
39.
Määrates kindlaks liidu tolliseadustiku kohaldamisala, on selle artikli 1 lõikes 1 täpsustatud, et selles määruses sätestatakse „liidu tolliterritooriumile toodava või sealt väljaviidava kauba suhtes kohaldatavad“ üldeeskirjad ja protseduurid. (
27
)
40.
Liidu tolliseadustiku kohaldatavus käesoleva kohtuasja asjaoludele sõltub seega põhimõtteliselt sellest, kas „sularaha“ kujutab endast „kaupa“ selle liidu õigusakti tähenduses või mitte.
41.
Liidu tolliseadustikus ei määratleta mõiste „kaup“ ulatust, (
28
) kuid ei viidata ka liikmesriikide õigusele. Seega tuleb mõistele „kaup“ anda liidu õiguses autonoomne ja ühetaoline tähendus.
42.
Seda tähendust on Euroopa Kohus juba rõhutanud kohtuotsuses komisjon vs. Itaalia, kus ta täpsustas, et „kaubana [liidu] õiguse tähenduses tuleb mõista tooteid, mida saab rahas hinnata ning mis võivad sellistena olla kaubandustehingute ese“. (
29
)
43.
Seoses kaupade vaba liikumisega on Euroopa Kohus kahes hilisemas kohtuotsuses Thompson jt (
30
) ning Bordessa jt (
31
) veel täpsustanud, et mõiste „sularaha“, olgu see siis müntide või pangatähtede kujul, kuivõrd see kujutab endast väärtuslikku vara, ei kujuta endast „kaupa“ kaupade vaba liikumise tähenduses.
44.
Kohtuotsuses Thompson jt esitati Euroopa Kohtule küsimus, kas krugerrandid – Lõuna-Aafrikas vermitud kuldmündid – kuuluvad kaupade vaba liikumist käsitlevate sätete kohaldamisalasse. Euroopa Kohus märkis, et „asutamislepingu süsteemis ei saa maksevahendeid pidada kaupadeks, mis kuuluvad [kaupade vaba liikumise] alla“. (
32
) Euroopa Kohus täpsustas, et „kuigi võib tekkida kahtlusi seoses küsimusega, kas krugerrande tuleb pidada seaduslikuks maksevahendiks, võib siiski märkida, et nende liikmesriikide valuutaturgudel, kes lubavad nende müntidega kauplemist, on need samastatavad valuutaga.“ (
33
) Seega jääb nende ülekandmine kaupade vaba liikumist käsitlevate sätete kohaldamisalast välja. (
34
)
45.
Seda loogikat laiendati liikmesriigi vääringus pangatähtedele kohtuasjas Bordessa jt, mis puudutas füüsilisi isikuid, kes ületasid Hispaania ja Prantsusmaa piiri, kandes vastavalt kaasas 38 miljonit ja 50 miljonit Hispaania peseetat isiku kohta. (
35
) Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus palus Euroopa Kohtul anda juhiseid selle kohta, kas eelneva deklareerimise või haldusloa kord kuulub kaupade vaba liikumise sätete kohaldamisalasse, täpsustas Euroopa Kohus, et „varade füüsiline ülekandmine kuulub [ELTL artikli 65] ja seda sätet rakendava direktiivi kohaldamisalasse“, (
36
) seega kapitali vaba liikumise kohaldamisalasse, mitte kaupade vaba liikumist käsitlevate sätete kohaldamisalasse (
37
).
46.
Eespool viidatud kohtupraktikast tuleneb seega, et välisvaluutas sularaha ei kuulu mõiste „kaup“ alla ELTL artiklis 28 sellele mõistele antud tähenduses seni, kuni finantsturud võimaldavad tehinguid selle vääringuga.
47.
Käesolevas kohtuasjas nähtub riigisisesest toimikust, et need kaks veebilehte, mida kasutatakse võrdlusallikana 10000 eurole vastava summa väljaarvutamiseks Ukraina grivnades, näivad tunnustavat seda vääringut eurodesse vahetatavana. (
38
)
48.
Ainuüksi selle asjaolu põhjal näib mulle olevat tõendatud, et Ukraina grivna on valuuta, mida finantsturud peavad võimalikuks eurodesse ümber konverteerida. (
39
)
49.
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, järeldan ma seega, et Ukraina grivnades sularaha, mida isik kannab endaga kaasa liidu välispiiri ületades, ei kuulu mõiste „kaup“ alla liidu õiguse tähenduses.
50.
Liidu tolliseadustik ei ole seega käesolevas asjas kohaldatav. (
40
)
51.
Teiseks, nagu ma juba käesoleva ettepaneku punktis 37 mõista andsin, ei annaks liidu tollialased õigusaktid, isegi kui need oleksid kohaldatavad, eelotsusetaotluse esitanud kohtule vastust.
52.
Eesti valitsus ja komisjon väidavad, et sularahakontrolli määrust tuleb selgitada liidu tolliseadustiku artikli 53 lõike 1 punkti a ja liidu tolliseadustiku rakendusmääruse artikli 146 lõike 4 abil.
53.
Esimesena nimetatud sätte kohaselt peavad pädevad asutused avaldama ja/või tegema internetis kättesaadavaks kohaldatava vahetuskursi, kui valuuta konverteerimine on vajalik, sest „kauba tolliväärtuse määramiseks kasutatavad tegurid on avaldatud muus vääringus kui selle liikmesriigi vääring“, kus tolliväärtus määratakse. Seda sätet täiendab liidu tolliseadustiku rakendusmääruse artikli 146 lõige 4, mis näeb ette, et kui Euroopa Keskpank ega liikmesriigi pädev asutus ei avalda vahetuskurssi, „määrab […] vahetuskursi kindlaks asjaomane liikmesriik. Vahetuskurss peab kajastama asjaomase liikmesriigi valuuta väärtust võimalikult täpselt“.
54.
Seega on tollialastes õigusaktides üksnes viidatud liikmesriikidele, kohustades neid kohaldatavat vahetuskurssi kindlaks määrama.
C.
Tühimiku täitmise liikmesriikide hooleks jätmine
55.
Kuna sularahakontrolli määrus ei reguleeri meetodit, mille abil tuleb välisvaluuta väärtus eurodes välja arvutada, ja kuna liidu tollialased õigusaktid ei ole kohaldatavad, (
41
) saan üksnes järeldada, et liidu seadusandja on jätnud selle küsimuse liikmesriikide õiguskordades lahendamiseks (
42
).
56.
Isegi kui määrused on aktid, mis ELTL artikli 288 teise lõigu kohaselt on liikmesriikide organite suhtes vahetult kohaldatavad, vajavad need mõnikord siiski otseselt või kaudselt täiendamist. Käesolevas kohtuasjas ongi minu hinnangul tegemist just sellise olukorraga.
57.
Seega võiks eelotsusetaotluse esitanud kohtule lihtsalt vastata, et liidu õigus ei reguleeri sularaha väärtuse saamiseks vahetuskursi kindlaksmääramise meetodit sularahakontrolli määruse artikli 3 lõike 1 kohaldamise kontekstis, kui sularaha on nomineeritud vääringus, mille vahetuskurssi Euroopa Keskpank ei avalda. Selle asemel jätab sularahakontrolli määrus selle küsimuse liikmesriikide otsustada.
58.
See vastus ei pruugi siiski olla eelotsusetaotluse esitanud kohtule eriti abiks.
59.
Kuidas siiski saaks liidu õigus aidata eelotsusetaotluse esitanud kohtul hinnata, kas käesolevas asjas on Eesti pädevate asutuste valitud lahendus asjakohane?
60.
Määrusest tuleneva tühimiku täitmisel peavad liikmesriigid nägema ette lahenduse, mis võimaldab üksikisikutel tõhusalt kasutada õigusi, mis neile selle määrusega on antud.
61.
Sularahakontrolli määruse artikli 3 lõiget 1 võib väljendada ka õigusena: vedajal on õigus tuua Euroopa Liitu kuni 10000 eurot sularahas ilma seda pädevatele asutustele deklareerimata.
62.
Selleks et teada saada, kas on kohustus deklareerida välisvaluutas nomineeritud sularaha, peab sularaha vedajal olema võimalik kindlaks teha, kuidas pädevad asutused arvutavad selle valuuta väärtuse eurodesse. Seega võib järeldada, et liikmesriikide pädevad asutused peavad avaldama teabe välisvaluuta väärtuse eurodesse arvutamise meetodi kohta. See teave peab olema kättesaadav ka Euroopa Liitu sisenevale isikule enne piiri ületamist.
63.
Lisaks ei tohi arvutusmeetodi valik olla meelevaldne.
64.
Seega, kui Euroopa Keskpank ei ole avaldanud ametlikku vahetuskurssi, peab pädevate riigiasutuste kasutatav vahetuskurss vastama väärtusele, mis kajastab võimalikult täpselt vahetuskurssi, millega seda konkreetset valuutat turul müüakse ja ostetakse.
65.
Selline kurss vastab 10 000‑eurose piirmäära kehtestamisel eesmärgile, milleks on kontrollida üksnes märkimisväärset sularaha liikumist, mistõttu reisijate ja kauplejate vaba liikumise õiguse kasutamist riivataks võimalikult vähe. (
43
)
66.
Käesolevas kohtuasjas peaks eelotsusetaotluse esitanud kohus seega esiteks veenduma, kas põhikohtuasja kaebaja oli või võis olla teadlik meetodist, mille abil Eesti pädevad asutused Ukraina grivnasid eurodesse konverteerivad.
67.
Teiseks peaks eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima, kas pädevate asutuste kohaldatav konverteerimispõhimõte, st aadressil www.xe.com avaldatud vahetuskurss kajastab võimalikult täpselt 10000 euro „tegelikku“ (turu)väärtust Ukraina grivnades. (
44
)
68.
Riigisisesest toimikust nähtub, et Eesti pädev asutus jagab artikli 3 lõikest 1 tuleneva deklareerimiskohustuse kohta teavet kõnealuses piiripunktis. Samuti avaldab ta oma veebilehel selleks kasutatavad valuuta konverteerimise põhimõtted. (
45
)
69.
Arvestades, et Euroopa Keskpank ei avalda vahetuskursse euro konverteerimiseks Ukraina grivnadesse, vastab lähtumine sellisest teabeallikast, milles kasutatakse keskmist turukurssi, nagu näib olevat www.xe.com puhul, nõudele kajastada võimalikult täpselt 10000 euro väärtust Ukraina grivnades, et oleks võimalik teostada artikli 3 lõikest 1 tuleneva deklareerimiskohustuse täitmise kontrolli. Seda seetõttu, et sellised kursid tulenevad konkreetses vääringus tehtud tehingute ostu- ja müügikursside keskmisest.
70.
Sellega seoses väitis Eesti valitsus, et kõnealust veebilehte näib kasutatavat veel vähemalt kaks liikmesriiki vääringute puhul, mille vahetuskurssi Euroopa Keskpank ei avalda.
71.
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei selgu vastupidist, ilmneb seega, et Eesti pädevate asutuste lähenemisviis vastab ühelt poolt võimalusele tegelikult kasutada õigust siseneda Euroopa Liidu territooriumile teatava summa välisvääringus sularahaga ilma seda deklareerimata ning teiselt poolt vajadusele tagada tõhus sularaha kontrollimine, et võidelda rahapesu ja terrorismi rahastamise vastu.
IV. Ettepanek
72.
Esitatud arutluskäigust lähtuvalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Riigikohtu (Eesti) esitatud eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2018. aasta määruse (EL) 2018/1672, mis käsitleb liitu toodava või liidust välja viidava sularaha kontrolli ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1889/2005, artikli 3 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et selles ei ole ette nähtud konkreetset meetodit sellise valuuta väärtuse kindlaksmääramiseks eurodes, mille vahetuskurssi Euroopa Keskpank ei avalda.
Selle valuuta konverteerimise meetodi kindlaksmääramine on liikmesriikide ülesanne.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
i
)	Käesoleval kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
(
2
)	Vt selle kohta Europoli finantsteabe rühm, Why is cash still king? A strategic Report on the use of cash by Criminal groups as a facilitator for money laundering, Euroopa Politseiamet, 2015, lk 7.
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2018. aasta määrus, mis käsitleb liitu toodava või liidust välja viidava sularaha kontrolli ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1889/2005 (ELT 2018, L 284, lk 6).
(
4
)	Käesoleva ettepaneku koostamise ajal oli Euroopa Keskpank avaldanud euro viitekursi ainult 31 valuuta kohta. Vt Euroopa Keskpank, Framework for the euro foreign exchange reference rates, 2023, punkt 2.5.
(
5
)	Eesti valitsuse seisukohtade kohaselt hakkasid riigiasutused kasutama seda veebilehte alates 2022. aasta aprillist pärast arutelu teiste liikmesriikide pädevate asutustega, võttes arvesse, et Euroopa Keskpank peatas Vene rubla ja euro päevakursi avaldamise.
(
6
)	Riigisisesest toimikust nähtub, et kaebaja tütre suhtes alustati eraldi menetlust. Käesolev eelotsusetaotlus puudutab üksnes kaebaja enda suhtes alustatud menetlust.
(
7
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. oktoobri 2013. aasta määrus (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT 2013, L 269, lk 1) (edaspidi „liidu tolliseadustik“).
(
8
)	Komisjoni 24. novembri 2015. aasta rakendusmäärus (EL) 2015/2447, millega kehtestatakse määruse nr 952/2013 teatavate sätete üksikasjalikud rakenduseeskirjad (ELT 2015, L 343, lk 558) (edaspidi „liidu tolliseadustiku rakendusmäärus“).
(
9
)	Nõukogu 10. juuni 1991. aasta direktiiv 91/308/EMÜ rahandussüsteemi rahapesu eesmärgil kasutamise vältimise kohta (EÜT 1991, L 166, lk 77; ELT eriväljaanne 09/01, lk 153) (edaspidi „rahapesuvastane direktiiv“).
(
10
)	Vt rahapesuvastase direktiivi esimene põhjendus.
(
11
)	Vt rahapesuvastase direktiivi artikli 3 lõiked 1 ja 2.
(
12
)	Vt komisjoni aruanne nõukogule piiriülese sularaha liikumise kontrolli kohta (Report from the Commission to the Council on controls on cross-border cash movements) (KOM(2002) 328 (õplik)) (edaspidi „komisjoni 2002. aasta aruanne“), punkt 9.
(
13
)	„Operatsiooni Moneypenny“ viisid liikmesriikide tolliteenistused läbi ajavahemikul 1999. aasta septembrist kuni 2000. aasta veebruarini eesmärgiga teha järelevalvet üle 10000 euro suuruste sularahasummade piiriülese liikumise üle, et teha kindlaks, kas sellise liikumise ulatus ohustas finantsasutuste poolt rahapesu tõkestamiseks teostatavate kontrollide tõhusust. Vt nõukogu 7. septembri 2000. aasta dokument 9630/2/00.
(
14
)	Vt komisjoni talituste töödokument – mõjuhinnang, mis täiendab dokumenti, mis sisaldab ettepanekut Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse kohta, mis käsitleb liitu toodava või liidust välja viidava sularaha kontrolli ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1889/2005 (SWD(2016) 470 (final)) (edaspidi „2016. aasta töödokument“), lk 70. Vt ka komisjoni 2002. aasta aruande punktid 4 ja 13 (kus on rõhutatud, et 11. septembri 2001. aasta sündmust arvestades „on finantsasutuste kaudu toimuva raha liikumise kontrollimist tingimata karmistatud, [nii et] seetõttu võidakse alternatiivse lahendusena üha enam kasutada sularaha“ [mitteametlik tõlge]).
(
15
)	Vt 2016. aasta töödokument, lk 71 ja 72.
(
16
)	Vt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. oktoobri 2005. aasta määruse (EÜ) nr 1889/2005 ühendusse sisse toodava või ühendusest välja viidava sularaha kontrollimise kohta (ELT 2005, L 309, lk 9) põhjendus 3. Vt ka komisjoni 2002. aasta aruande punkt 14, milles on rõhutatud, et „„praegune liikmesriikide majanduste läbipõimumine“ tähendab, et [riikidevahelised erinevused sularaha liikumise piirikontrollis] peavad muutuma erandlikuks ja raskesti põhjendatavaks. Range kontroll ühes liikmesriigis võib suunata sularaha liikuma läbi naaberliikmesriigi, kus on vähe kontrolle või ei ole üldse. Liikmesriikide kohaldatavate kontrollisüsteemide erinevus on küsitav ka ühtse turu seisukohast“ [mitteametlik tõlge].
(
17
)	Vt sularahakontrolli määruse põhjendused 5 ja 6, määruse nr 1889/2005 põhjendus 4 ja 2016. aasta töödokumendi lk 114, milles viidatakse rahapesuvastase töökonna IX erisoovitusele, mis hiljem nimetati ümber „soovituseks 32“ ja mida täiendati tõlgendava märkusega. Töökonna soovitustes kutsutakse valitsusi üles võtma meetmeid sularaha liikumise tuvastamiseks, sealhulgas avalikustamiskohustuse kehtestamiseks. Euroopa Kohus on juba viidanud rahapesuvastasele töökonnale kui juhtivale rahvusvahelisele rahapesuvastasele organile (vt selle kohta 25. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Jyske Bank Gibraltar, C‑212/11, EU:C:2013:270, punkt 46).
(
18
)	Vt määruse nr 1889/2005 artikkel 3.
(
19
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. oktoobri 2005. aasta direktiiv 2005/60/EÜ rahandussüsteemi rahapesu ja terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise vältimise kohta (ELT 2005, L 309, lk 15) (edaspidi „kolmas rahapesuvastane direktiiv“). Kuigi selle direktiiviga säilitati 15 000‑eurone piirmäär (vt direktiivi artikli 2 punkt e), näib, et kolmepoolsete läbirääkimiste tulemuseks oli madalam piirmäär 10000 eurot, mille kohta Itaalia delegatsioon rõhutas, et see „ei vasta“ direktiivis sätestatud „15 000‑eurosele piirmäärale“ (vt Euroopa Liidu Nõukogu 2672. istungi (majandus‑ ja rahandusküsimused) protokolli kavand, 12. juuli 2005, 11128/05, lk 6).
(
20
)	Vt sularahakontrolli määruse artikkel 1 ja põhjendus 4, määruse nr 1889/2005 artikkel 2 ja põhjendus 2 ning 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus Chmielewski (C‑255/14, EU:C:2015:475, punkt 17).
(
21
)	Vt sularahakontrolli määruse põhjendus 8.
(
22
)	Vt sularahakontrolli määruse artikli 2 lõike 1 punkti a alapunkt i ja põhjendus 13. Ülejäänud kolm selle mõistega hõlmatud kategooriat on „vabalt kaubeldavad esitaja maksevahendid, väärtuse säilitamiseks kasutatavad suure likviidsusega kaubad ja teatavat liiki ettemaksekaardid“.
(
23
)	Vt sularahakontrolli määruse artikli 2 punkt c.
(
24
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
25
)	Vt selle kohta sularahakontrolli määruse põhjendused 2–4, 10 ja 17 ning 4. mai 2017. aasta kohtuotsus El Dakkak ja Intercontinental (C‑17/16, EU:C:2017:341, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika), millest viimases on selgitatud, et määruse eesmärk on „ennetada, tõkestada ja vältida ebaseaduslikust tegevusest saadud tulude kasutusele võtmist rahandussüsteemis ja nende rahapesujärgset investeerimist eeskätt sellega, et kehtestatakse liitu sisse toodava või sealt välja viidava sularaha kohustusliku deklareerimise põhimõte, mis võimaldab nende kohta teavet koguda“.
(
26
)	Vt käesoleva ettepaneku 7. ja 8. joonealune märkus.
(
27
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
28
)	Selle õigusaktiga nähakse „liidu kauba“ ja „liiduvälise kauba“ jaoks ette üksnes eri liiki staatus; vt liidu tolliseadustiku artikli 5 lõiked 23 ja 24.
(
29
)	10. detsembri 1968. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (7/68, EU:C:1968:51, punkt 428).
(
30
)	23. novembri 1978. aasta kohtuotsus Thompson jt (7/78, EU:C:1978:209) (edaspidi „kohtuotsus Thompson jt“).
(
31
)	23. veebruari 1995. aasta kohtuotsus Bordessa jt (C‑358/93 ja C‑416/93, EU:C:1995:54; edaspidi „kohtuotsus Bordessa jt“).
(
32
)	Kohtuotsus Thompson jt, punkt 25.
(
33
)	Kohtuotsus Thompson jt, punkt 27.
(
34
)	Kohtuotsus Thompson jt, punkt 28.
(
35
)	Vastavalt vahetuskursile 1999. aastal, mil Hispaanias euro kasutusele võeti, on need summad ligikaudu 228300 eurot ja 300500 eurot.
(
36
)	Kohtuotsus Bordessa jt, punkt 13. Direktiiv, millele Euroopa Kohus siinkohal viitab, on nõukogu 24. juuni 1988. aasta direktiiv 88/361/EMÜ asutamislepingu artikli 67 rakendamise kohta (EÜT 1988, L 178, lk 5; ELT eriväljaanne 10/01, lk 10); vt selle kohtuotsuse punkt 1.
(
37
)	Kohtuotsus Bordessa jt, punkt 15.
(
38
)	Nimelt www.xe.com ja www.tavid.ee.
(
39
)	Märgin ka, et Euroopa Liit on sõlminud Ukrainaga assotsieerimislepingu (vt ühelt poolt Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide ning teiselt poolt Ukraina vahel sõlmitud assotsieerimisleping (ELT 2014, L 161, lk 3)), mille kohaselt liit tunnustab Ukraina riigipanga pädevust arvutada ja konverteerida eurodes nomineeritud riigihankelepingute maksumus Ukraina grivnadeks (vt assotsieerimislepingu artikli 149 lõige 3, milles on täpsustatud, et „[r]iigihankelepingu hinnangulise väärtuse arvutamise aluseks on makstav kogusumma käibemaksuta. Künniste kohaldamisel Ukraina arvutab ja konverteerib need väärtused oma riigi vääringusse vastavalt Ukraina riigipanga kehtestatud kursile“). Vt ka selle lepingu artikkel 144, mille kohaselt Euroopa Liit ja Ukraina liberaliseerivad omavahelisi makseid ja ülekandeid.
(
40
)	Igal juhul ei muuda pelk asjaolu, et mõnes liikmesriigis – näiteks Eestis – täidab artikli 3 lõikest 1 tuleneva deklareerimiskohustuse täitmise tagamise ülesannet toll, automaatselt sularahakontrolli määrust liidu tolliõiguse aktiks. Esiteks nähtub sularahakontrolli määruse artikli 2 lõike 1 punktist g koostoimes määruse põhjendusega 12 selgelt, et liikmesriigid võivad määrata sularahakontrolli määruse tähenduses pädevateks asutusteks teisi välispiiril tegutsevaid riigiasutusi, mitte ainult tolli. Tolli kasutamine nende normide kohaldamisel Eestis on seega mugavuse küsimus, mitte aga sularahakontrolli raamistiku kontseptsioon.
(
41
)	Kuid nagu ma märkisin käesoleva ettepaneku punktis 37, ei sisalda liidu tolliseadustik, isegi kui see peaks olema kohaldatav, lahendust Euroopa Kohtule esitatud küsimusele.
(
42
)	Võib vaid spekuleerida selle üle, kas välisvaluuta eurodesse konverteerimise meetodit puudutava normi puudumine oli tahtlik või lihtsalt seadusandja tegevusetus. Sularahakontrolli määruse vastuvõtmist ettevalmistavates materjalides ei ole mainitud, et seda küsimust oleks isegi arutatud.
(
43
)	Nagu on rõhutatud komisjoni 2002. aasta aruandes, tuleks kontrollida üksnes olulisi sularaha liikumisi, „et leida tasakaal“ sularaha liikumise nõuetekohase kontrolli ja asjaomaste vaba liikumise õiguste vahel. Seetõttu peaks piirmäär olema piisavalt kõrge, et päästa reisijaid ja kauplejaid täiendavatest haldusformaalsustest ning pädevaid asutusi ebaproportsionaalselt suurest töökoormusest. Vt komisjoni 2002. aasta aruanne, punktid 18–20.
(
44
)	Sellise valuutavahetusettevõtte veebilehe nagu www.tavid.ee kasutamine näib tegelikult kahjustavat rahavoogude kontrollimise süsteemi tõhusust ja vedajate õigust kanda kaasas sularaha 10000 euro väärtuses või vähem, kuna need ettevõtted määravad oma kursi finantsturgude vahetuskurssidest sõltumatult. Eestis asuva valuutavahetusettevõtte veebilehe kasutamine annaks seega erineva kursi, mis tihti erineb märkimisväärselt sarnase ettevõtte kursist näiteks Hispaanias.
(
45
)	Sellega seoses tuleb märkida, et lihtsalt internetiotsingust sularaha kontrollimise kohta Eesti piiril ilmneb, et Eesti Maksu- ja Tolliameti veebileht on üks esimesi tulemusi. Sellel veebilehel on selgelt märgitud, et sularaha väärtuses 10000 eurot või enam tuleb deklareerida pädevale asutusele. Kõnealusel veebilehel viidatakse ka veebilehele www.xe.com kui välisvaluuta eurodesse ümberarvestamise meetodile. Vt https://www.emta.ee/en/private-client/consignments-travel-settlement/travel/declaration-cash.