62024CJ0348
EUROOPA KOHTU OTSUS (kaheksas koda)
30. oktoober 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Tolliliit – Määrus (EMÜ) nr 2913/92 – Ühenduse tolliseadustik – Tolliladustamisprotseduur – Vabasse ringlusse lubamine – Artikkel 29 – Kauba tolliväärtus – Euroopa Liidu tolliterritooriumile eksportimiseks müüdud kaup – Artikli 112 lõige 3 – Tolliväärtuse kindlaksmääramine – Artikli 214 lõige 1 – Tolliväärtuse kindlaksmääramise hetk – Määrus (EMÜ) nr 2454/93 – Artikli 97n lõige 2 – Kauba päritolutõend – Artikli 118 lõiked 1 ja 3 – Päritolutõendite esitamise tähtaeg – Sooduskohtlemise kaotamine – Kauba päritolu tõendavate dokumentide kehtivus – Artikkel 147 – Järjestikune müük
Kohtuasjas C‑348/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) 12. aprilli 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 9. mail 2024, menetluses
Compañía de Distribución Integral Logista, SA
versus
Administración General del Estado,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: S. Rodin koja presidendi ülesannetes, kohtunikud N. Piçarra ja N. Fenger (ettekandja),
kohtujurist: D. Spielmann,
kohtusekretär: ametnik L. Carrasco Marco,
arvestades kirjalikku menetlust ja 5. juuni 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Compañía de Distribución Integral Logista, SA, esindajad: abogados M. Flores Navarro, J. I. Guerra García ja M. Muñoz Domínguez,
–
Hispaania valitsus, esindaja: A. Pérez‑Zurita Gutiérrez,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: I. Galindo Martín ja F. Moro,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT 1992, L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 82/97 (EÜT 1997, L 17, lk 1; ELT eriväljaanne 02/08, lk 179) (edaspidi „ühenduse tolliseadustik“), artiklit 29, artikli 112 lõiget 3 ja artiklit 214 ning komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT 1993, L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3), mida on muudetud komisjoni 18. novembri 2010. aasta määrusega (EL) nr 1063/2010 (ELT 2010, L 307, lk 1) (edaspidi „määrus nr 2454/93“), artiklit 97k, artikleid 118 ja 147.
2
Taotlus on esitatud Compañía de Distribución Integral Logista, SA ja Agencia Estatal de la Administración Tributaria (Hispaania maksuamet) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab teatavate kaupade tolliväärtuse kindlaksmääramist ja nende kaupade päritolutõendite kehtivust sooduskorra kohaldamiseks.
Õiguslik raamistik
Ühenduse tolliseadustik
3
Ühenduse tolliseadustiku II jaotise „Tegurid, mille alusel kohaldatakse impordi- või eksporditollimaksu ja muid kaubavahetusega ettenähtud meetmeid“ 3. peatükis „Kauba tolliväärtus“ oleva artikli 29 lõikes 1 oli ette nähtud:
„Imporditud kauba tolliväärtus on tehinguväärtus ehk ekspordiks [Euroopa Liidu] tolliterritooriumile müüdud kauba eest tegelikult makstud või makstav hind, mida on vajaduse korral korrigeeritud […]“.
4
Tolliseadustiku artikli 76 lõike 1 punkt c on sõnastatud järgmiselt:
„Selleks et formaalsuste ja protseduuride täitmist võimalikult lihtsustada ning tagada toimingute vastavus nõuetele, lubab toll kooskõlas komiteemenetlusega ettenähtud tingimuste alusel:
[…]
c)
esitada kaubad kõnealusele tolliprotseduurile arvestuskande tegemise kaudu; sel juhul võib toll loobuda nõudest, et deklarant esitaks kauba tollile.“
5
Tolliseadustiku artikli 112 lõike 3 esimene ja teine lõik on sõnastatud järgmiselt:
„Kui vastavalt artikli 76 lõike 1 punktile c lubatakse importkaup vabasse ringlusse, on artikli 214 kohaldamisel arvesse võetav kauba laad, tolliväärtus ja kogus seesama, mida oleks võetud arvesse ajal, kui kaup suunati tolliladustamisprotseduurile.
Esimest lõiku kohaldatakse tingimusel, et kõnealuse kaubaga seotud maksu määramise eeskirjad on selleks ajaks, kui kaup suunati tolliladustamisprotseduurile kinnitatud või aktsepteeritud, juhul kui deklarant ei taotle nimetatud eeskirjade kohaldamist tollivõla tekkimise ajal.“
6
Ühenduse tolliseadustiku artikli 201 lõigetes 1 ja 2 oli sätestatud:
„1.   Tollivõlg impordil tekib, kui:
a)
kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, lubatakse vabasse ringlusse või
[…]
2.   Tollivõlg tekib kõnealuse tollideklaratsiooni aktsepteerimise hetkel.“
7
Tolliseadustiku artikli 214 lõikes 1 oli ette nähtud:
„Kui käesolevas seadustikus ei ole otseselt sätestatud teisiti ja ilma et see piiraks lõike 2 kohaldamist, määratakse kaubalt tasumisele kuuluv impordi- või eksporditollimaksu summa, võttes aluseks arvestuspõhimõtted, mis on selle kauba puhul kohaldatavad ajal, kui selle suhtes tekib tollivõlg.“
Määrus nr 2454/93
8
Määruse nr 2454/93 IV jaotis „Kauba päritolu“ sisaldas 2. peatükki „Sooduspäritolu“. Selle peatüki 1a jaos „Halduskoostöö kord ja meetodid, mida kohaldatakse kuni registreeritud eksportijate süsteemi rakendamiseni“ oli artikli 97k lõikes 5 sätestatud:
„Päritolutõend kehtib kümme kuud alates selle väljaandmisest ekspordiriigis ning see tuleb nimetatud aja jooksul esitada impordiriigi tolliasutustele.“
9
Samas 1a jaos oli nimetatud määruse artikli 97n lõige 2, mis oli sõnastatud järgmiselt:
„Päritolutõendid, mis esitatakse impordiriigi tolliasutustele pärast artikli 97k lõikes 5 nimetatud kehtivusaja möödumist, võib tariifsete soodustuste kohaldamiseks aktsepteerida, kui need dokumendid jäid tähtaja jooksul esitamata erandlike asjaolude tõttu. Kui esitamisega jäädakse hiljaks muudel põhjustel, võivad impordiriigi tolliasutused päritolutõendeid aktsepteerida juhul, kui tooted on tollile esitatud enne kõnealuse tähtaja möödumist.“
10
Samas 2. peatükis oli 2. jagu „Soodustatud riigid või territooriumid, mille suhtes kohaldatakse tariifseid soodusmeetmeid, mille [liit] on teatavate riikide ja territooriumide suhtes ühepoolselt kehtestanud“. Selle 2. jao 2. alajao „Päritolutõend“ artikli 118 lõigetes 1–3 oli sätestatud:
„1.   Päritolutõend kehtib neli kuud alates selle väljaandmisest ekspordiriigis ning see tuleb nimetatud aja jooksul esitada impordiriigi tollile.
2.   Kui päritolutõendid esitatakse impordiriigi tollile pärast lõikes 1 kindlaksmääratud esitamistähtaja lõppu, võib selle aktsepteerida artiklis 98 nimetatud tariifsete soodustuste andmiseks, juhul kui need dokumendid on jäänud tähtaja jooksul esitamata erandlike asjaolude tõttu.
3.   Muudel hilinemisjuhtudel võib impordiriigi toll päritolutõendeid aktsepteerida siis, kui tooted on talle esitatud enne kõnesoleva tähtaja lõppu.“
11
Määruse nr 2454/93 artikli 147 lõike 1 esimeses ja teises lõigus on ette nähtud:
„[Tolliseadustiku] artikli 29 kohaldamisel käsitatakse müügitehingu objektiks oleva kauba vabasse ringlusse lubamiseks deklareerimist piisava tõendina selle kohta, et see on müüdud [liidu] tolliterritooriumile eksportimiseks. Enne tolliväärtuse määramist toimunud järjestikuste müügitehingute puhul käsitatakse tõendina ainult viimast müügitehingut, millega seoses kaup [liidu] tolliterritooriumile toodi, või müügitehingut, mis toimub [liidu] tolliterritooriumil enne kauba vabasse ringlusse lubamist.
Kui deklareeritakse hind, mis tuleneb viimasele müügitehingule eelnenud müügitehingust, millega seoses kaup ühenduse tolliterritooriumile toodi, tuleb tollile tõendada, et kaup müüdi kõnealusele tolliterritooriumile eksportimiseks.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
12
Corporación Habanos müüs sigareid Altadisele (edaspidi „esmane müük“) ja vedas need Kuubalt Angocillo, La Rioja (Hispaania), tollilattu, kuhu Compañía de Distribución Integral Logista need kaubasaajana paigutas.
13
Neil sigaritel, mida ladustati selles tollilaos ja millele kohaldati tolliladustamisprotseduuri, oli mitu sihtotstarvet. Nimelt müüdi osa nimetatud sigaritest, ilma et need oleks lubatud vabasse ringlusse, hilisema müügi eesmärgil lennujaamades asuvates duty free kauplustes. Teise osa samadest sigaritest müüs Altadis Compañía de Distribución Integral Logistale (edaspidi „teine müük“) selleks, et need müüdaks seejärel osaliselt väljaspool liidu tolliterritooriumi, nimelt Ceutasse (Hispaania) ja Melillasse (Hispaania), ning osaliselt tubakakauplustele.
14
Mis puudutab viimati nimetatud osa, mis ainsana on põhikohtuasjas kõne all, siis säilitas Altadis sigarite omandi kuni hetkeni, mil Compañía de Distribución Integral Logista leppis kokku nende müügis tubakakauplustele. Sel hetkel andis Altadis nende sigarite omandiõiguse üle Compañía de Distribución Integral Logistale. Viimane lubas need seejärel müügi eesmärgil vabasse ringlusse ning seejärel tubakakauplustele tarnimiseks.
15
Vabasse ringlusse lubamisel määrati kindlaks asjaomaste sigarite tolliväärtus ja deklareeriti see esmase müügitehingu alusel.
16
Maksuhaldur leidis siiski, et seda esmast müüki, mis toimus enne kauba tollilattu paigutamist, ei saa pidada toimunuks liidu tolliterritooriumile ekspordi eesmärgil. Seega ei saanud seda müüki arvesse võtta kauba tolliväärtuse kindlaksmääramisel määruse nr 2454/93 artiklis 147 ette nähtud järjestikuse müügi korra alusel. Maksuhaldur leidis seega, et see tolliväärtus tuli kindlaks määrata teise müügitehingu alusel.
17
Lisaks märkis maksuhaldur, et Kuubast, Dominikaani Vabariigist, Panamast, Hondurasest, Mehhikost, Peruust ja Egiptusest imporditud kaupadele ei saa kohaldada tariifseid soodustusi, mida Compañía de Distribución Integral Logista kohaldas vabasse ringlusse lubamise ajal, kuna nende soodustuste kohaldamist võimaldavate päritolutõendite väljastamisest oli möödunud kaks aastat.
18
Maksuhaldur väljastas 2015. aasta jaanuarist kuni 2018. aasta jaanuarini aastate 2012–2015 kohta maksuteated, milles nõuti muu hulgas tollimaksu korrigeerimist kahel käesoleva kohtuotsuse punktides 16 ja 17 nimetatud põhjusel.
19
Compañía de Distribución Integral Logista vaidlustas need maksuteated Tribunal Económico-Administrativo Centralis (keskne maksuasjade vaidekomisjon, Hispaania), kes jättis 25. oktoobri 2018. aasta otsusega tollimaksu korrigeerimise peale esitatud kaebuse rahuldamata.
20
Compañía de Distribución Integral Logista esitas selle otsuse peale kaebuse Audiencia Nacionalile (üleriigiline kohus, Hispaania), kes jättis selle 9. juuli 2021. aasta kohtuotsusega rahuldamata.
21
Audiencia Nacional (üleriigiline kohus) leidis esiteks, et ühenduse tolliseadustiku artikli 112 lõikes 3 ei ole välistatud selle seadustiku artikli 29 lõike 1 kohaldamist. Seega, kuna ei olnud tõendatud, et esmamüügi ajal oli kogu kaup, mida Corporación Habanos Altadisele müüs, mõeldud eksportimiseks liidu tolliterritooriumile, ega ka seda, et see saadeti eranditult sellele territooriumile, tuli tolliväärtus kindlaks määrata teise müügitehingu alusel, mis sõlmiti selleks, et eksportida selle müügi esemeks olev kaup nimetatud territooriumile.
22
Teiseks leidis Audiencia Nacional (üleriigiline kohus), et asjakohaseid päritolutõendeid ei saa asjaomase kauba suhtes taotletud sooduskohtlemise kohaldamisel arvesse võtta, kuna need tõendid saadeti pärast tolliseadustiku komitee poolt päritolu kohta koostatud suunistes ette nähtud kaheaastase tähtaja möödumist.
23
Compañía de Distribución Integral Logista esitas kassatsioonkaebuse Tribunal Supremole (Hispaania kõrgeim kohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
24
See kohus leiab, et esiteks on vaja täpsustada tolliladustamisprotseduurile suunatud ja seejärel ühenduse tolliseadustiku artikli 76 lõike 1 punktis c ette nähtud korras vabasse ringlusse lubatud imporditud kauba tolliväärtuse kindlaksmääramise korda ning teiseks eeskirju, mis käsitlevad kauba päritolutõendite kehtivust, kui nende tõendite väljastamisest või koostamisest on möödunud kaks aastat, kui selle ajavahemiku jooksul lubati vabasse ringlusse sama kvoodi alla kuuluv kaup.
25
Neil asjaoludel otsustas Tribunal Supremo (kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas tolliväärtuse puhul tuleb tõlgendada [ühenduse tolliseadustiku] artiklit 29 nii, et selles on kehtestatud ainult tolliväärtuse kindlaksmääramise meetod – tehinguväärtus, mis ei piira üles- või allapoole korrigeerimist –, aga selles ei ole kindlaks määratud nimetatud hinnangu andmise hetke?
2.
Kas arvestades, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt kasutatakse [ühenduse tolliseadustiku] artikli 29 kohaldamisel tolliväärtuse kindlaksmääramise meetodit tehinguväärtuse põhjal, kui kaup on müüdud Euroopa Liitu eksportimiseks, tuleb tolliseadustiku artiklit 29 koostoimes [nimetatud seadustiku] artikli 112 lõikega 3 ja artikliga 214 tõlgendada nii, et kauba suunamine tolliladustamisele [sama seadustiku] artikli 76 lõike 1 punktis c osutatud lihtsustatud menetluse kohaselt toob kaasa või lubab eeldada, et kaup on müüdud [liitu] eksportimiseks? Kas eelmise küsimuse vastust mõjutab kuidagi asjaolu, et kaup lubati vabasse ringlusesse pärast tehingut, mis toimus ajal, kui kaup oli tollilaos?
3.
Juhul, kui vastus eelmises punktis esitatud küsimustele on eitav, siis kas arvestades, et tolliladustamisprotseduuri kui peatamismenetluse tõttu ei teki tollivõlga, mis tekib kauba vabasse ringlusse lubamisel, tuleb [ühenduse tolliseadustiku] artiklit 29, artikli 112 lõiget 3 ja artiklit 214 siiski tõlgendada nii, et tolliväärtuse kindlaksmääramise ajaline lähtepunkt on hetk, kui kaup suunatakse tolliladustamisprotseduurile, või tuleb osutatud sätteid tõlgendada nii, et nimetatud väärtus tuleb arvutada hetkel, kui kaup lubatakse vabasse ringlusse ehk kui tekib tollivõlg, kuigi kaup on varem suunatud tolliladustamisele?
4.
Kas järjestikuste müügitehingute korral on [määruse nr 2454/93] artiklit 147 võimalik tõlgendada nii, et kauba tolliladustamisele suunamine võimaldab eeldada, et viimasele müügitehingule, millega toodi kaup tolliterritooriumile, eelnenud müügitehingu eesmärk oli Euroopa Liitu eksportimine?
5.
Kas päritolusertifikaatide puhul tuleb [määruse nr 2454/93] artiklit 118 ja artiklit 97k tõlgendada nii, et kauba vabasse ringlusse lubamise tõendi esitamine pärast kaheaastase tähtaja möödumist toob kaasa sooduspäritolust tuleneva soodustariifi kohaldamise lõpetamise, kuigi päritolusertifikaati, mille põhjal soodustariifi taotletakse, on nimetatud kaheaastase tähtaja jooksul varem kasutatud kauba osaliselt vabasse ringlusse lubamiseks?“
Esimene ja neljas eelotsuse küsimus
26
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelise koostöö raames Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldab viimasel tema menetluses oleva kohtuasja lahendada. Seda arvestades peab Euroopa Kohus talle esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastama. Sellega seoses on Euroopa Kohtu ülesanne tuletada liikmesriigi kohtu esitatud kogu teabest ja eelkõige eelotsusetaotluse põhjendustest need liidu õiguse aspektid, mida on vaidluse eset silmas pidades vaja tõlgendada (vt 17. juuli 1997. aasta kohtuotsus Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, punktid 22 ja 23, ning 25. veebruari 2025. aasta kohtuotsus Alphabet jt, C‑233/23, EU:C:2025:110, punkt 33).
27
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et maksuhaldur vaidlustas tollideklaratsioonid põhjendusega, et asjaomase kauba tolliväärtus määrati kindlaks selle tehinguväärtuse alusel müügi ajal, mis eelnes kauba paigutamisele liidu tolliterritooriumil asuvasse tollilattu. Toll leidis, et müügil, mis toimus siis, kui kaup paigutati tollilattu, ja enne, kui kaup lubati vabasse ringlusse vastavalt ühenduse tolliseadustiku artikli 76 lõike 1 punktis c ette nähtud lihtsustatud menetlusele, tuleb aluseks võtta nimetatud kauba tehinguväärtus.
28
Selles kontekstis nähtub eelotsusetaotluses esitatud andmetest, et esimese kuni neljanda küsimuse eesmärk on võimaldada eelotsusetaotluse esitanud kohtul kindlaks teha hetk, millest tuleb lähtuda asjaomase kauba tolliväärtuse kindlaksmääramisel, ja müük, mida võib selles osas arvesse võtta, kui huvitatud isik tugineb tolliseadustiku artikli 112 lõikele 3.
29
Neid asjaolusid arvestades tuleb asuda seisukohale, et esimese kuni neljanda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas ühenduse tolliseadustiku artikli 29 lõiget 1 ja artikli 112 lõiget 3 ning määruse nr 2454/93 artiklit 147 tuleb tõlgendada nii, et kui kaup on olnud esmase müügitehingu esemeks, mille alusel see toodi liidu tolliterritooriumile tolliladustamisprotseduurile suunamiseks, ning seejärel teise müügitehingu esemeks, mille alusel lubati kaup vabasse ringlusse selle seadustiku artikli 76 lõike 1 punktis c ette nähtud lihtsustatud korras, on nende kaupade tolliväärtuse kindlaksmääramisel asjakohane hetk kauba sellele protseduurile suunamise aeg ning nimetatud kauba tolliväärtuse võib määrata kindlaks selle tehinguväärtuse alusel esmase müügitehingu ajal.
Ajahetk, millest tuleb lähtuda tolliväärtuse kindlaksmääramisel
30
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on tolliväärtuse kindlaksmääramist käsitlevate liidu õigusnormide eesmärk kehtestada õiglane, ühetaoline ja erapooletu süsteem, mis välistab suvalise või fiktiivse tolliväärtuse kasutamise. Tolliväärtus peab seega vastama imporditud kauba tegelikule majanduslikule väärtusele, kusjuures see väärtus tuleb kindlaks määrata eelkõige imporditud kauba „tehinguväärtuse“ meetodil (vt selle kohta 19. novembri 2020. aasta kohtuotsus 5th AVENUE Products Trading, C‑775/19, EU:C:2020:948, punktid 22 ja 24, ning 15. mai 2025. aasta kohtuotsus Tauritus, C‑782/23, EU:C:2025:353, punktid 51 ja 54).
31
Seda meetodit on kirjeldatud ühenduse tolliseadustiku artikli 29 lõikes 1, mille kohaselt on imporditud kauba tolliväärtus tehinguväärtus ehk ekspordiks liidu tolliterritooriumile müüdud kauba eest tegelikult makstud või makstav hind, mida on vajaduse korral korrigeeritud.
32
Selle sätte sõnastusest ja eelkõige väljendist „ekspordiks [liidu] tolliterritooriumile müüdud“ nähtub, et tehinguväärtus peab liitu eksportimise korral vastama ekspordihinnale. Seega peab müügitehingu toimumise seisuga olema tõendatud, et kolmanda riigi päritolu kaup on lähetatud liidu tolliterritooriumil olevasse sihtkohta (vt 6. juuni 1990. aasta kohtuotsus Unifert, C‑11/89, EU:C:1990:237, punkt 11, ja 9. novembri 2017. aasta kohtuotsus LS Customs Services, C‑46/16, EU:C:2017:839, punkt 27).
33
Samas ei ole selles sättes endas märgitud, millisest ajahetkest tuleb tolliväärtuse kindlaksmääramisel lähtuda.
34
Seevastu tuleneb ühenduse tolliseadustiku artikli 214 lõikest 1, et kui selles seadustikus ei ole otseselt sätestatud teisiti ja ilma et see piiraks selle artikli 214 lõike 2 kohaldamist, määratakse kaubalt tasumisele kuuluv impordi- või eksporditollimaksu summa kindlaks, võttes aluseks arvestuspõhimõtted, mis on selle kauba puhul kohaldatavad ajal, kui selle suhtes tekib tollivõlg.
35
See säte hõlmab põhimõtet, mille kohaselt tuleb tollimaks arvutada tollivõla tekkimise hetke olukorra alusel (vt selle kohta 8. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Exter, C‑330/19, EU:C:2020:809, punkt 33).
36
Sellega seoses tuleneb ühenduse tolliseadustiku artikli 201 lõike 1 punktist a ja lõikest 2, et kui tollivõla tekkimise aluseks olev teokoosseis seisneb asjaomase kauba vabasse ringlusse lubamises, tekib tollivõlg impordil kõnealuse tollideklaratsiooni aktsepteerimise hetkel (vt selle kohta 1. veebruari 2001. aasta kohtuotsus D. Wandel, C‑66/99, EU:C:2001:69, punkt 41).
37
Sellest tuleneb, et kui tollivõlg tekib asjaomase kauba vabasse ringlusse lubamisel, määratakse sellelt kaubalt tasumisele kuuluv imporditollimaksu summa kindlaks nende maksustamiselementide alusel, mis kehtivad kauba suhtes selle kauba kohta esitatud tollideklaratsiooni aktsepteerimise ajal.
38
Samas, mis puudutab ühenduse tolliseadustiku artikli 76 lõike 1 punkti c alusel vabasse ringlusse lubatud importkaupa, siis on tolliseadustiku artikli 112 lõike 3 esimeses ja teises lõigus ette nähtud, et tolliseadustiku artikli 214 kohaldamisel arvesse võetav kauba laad, tolliväärtus ja kogus on seesama, mida oleks võetud arvesse ajal, kui kaup suunati tolliladustamisprotseduurile, tingimusel et neid maksustamiselemente on selleks ajaks, kui kaup suunati tolliladustamisprotseduurile, kinnitatud või aktsepteeritud, ja kui asjaomane isik ei taotle nende kohaldamist tollivõla tekkimise ajal.
39
Sellest järeldub, et kui tollivõlg tekib kauba vabasse ringlusse lubamise tõttu ja kui artikli 112 lõikes 3 ette nähtud tingimused on täidetud, võib asjaomane isik deklareerida kauba tolliväärtuse mitte sellisena, nagu see oli kauba vabasse ringlusse lubamise deklaratsiooni esitamise ajal, vaid kauba tolliladustamisprotseduurile suunamise hetkel.
40
Seega tuleb ühenduse tolliseadustiku artikli 112 lõiget 3 tõlgendada nii, et kui kaup toodi liidu tolliterritooriumile tolliladustamisprotseduurile suunamiseks ja lubati seejärel vabasse ringlusse tolliseadustiku artikli 76 lõike 1 punktis c ette nähtud lihtsustatud korra alusel, võib asjaomane isik deklareerida kauba tolliväärtuse sellisena, nagu see oli sellele tolliprotseduurile suunamise ajal.
Tõend selle kohta, et kaup müüdi liidu tolliterritooriumile eksportimiseks
41
Ühenduse tolliseadustiku artikli 29 lõike 1 kohaldamiseks näeb määruse nr 2454/93 artikli 147 lõige 1 ette kolm eeskirja, mis puudutavad selle tõendamist, et kaup on müüdud liidu tolliterritooriumile eksportimiseks tolliseadustiku artikli 29 tähenduses.
42
Selle määruse artikli 147 lõike 1 esimese lõigu esimeses lauses on sätestatud, et müügitehingu objektiks oleva kauba vabasse ringlusse lubamiseks deklareerimist käsitatakse piisava tõendina selle kohta, et see on müüdud liidu tolliterritooriumile eksportimiseks. Selle sätte teises lauses on täpsustatud, et enne tolliväärtuse kindlaksmääramist toimunud järjestikuste müügitehingute puhul käsitatakse tõendina ainult viimast müügitehingut, millega seoses kaup ühenduse tolliterritooriumile toodi, või müügitehingut, mis toimub nimetatud tolliterritooriumil enne kauba vabasse ringlusse lubamist. Kui deklareeritakse hind, mis tuleneb viimasele müügitehingule eelnenud müügitehingust, millega seoses kaup ühenduse tolliterritooriumile toodi, tuleb tollile tõendada, et kaup müüdi kõnealusele tolliterritooriumile eksportimiseks. Selle määruse artikli 147 lõike 1 teises lõigus on seevastu ette nähtud, et kui deklareeritakse hind, mis tuleneb viimasele müügitehingule eelnenud müügitehingust, millega seoses kaup liidu tolliterritooriumile toodi, tuleb tollile tõendada, et kaup müüdi kõnealusele tolliterritooriumile eksportimiseks.
43
Vastupidi nimetatud määruse artikli 147 lõike 1 esimeses lõigus osutatud juhtudele, mille puhul ei ole vaja rohkem tõendada, et asjaomane müük on sõlmitud ekspordiks liidu tolliterritooriumile, peab asjaomane isik juhul, kui deklareeritud tolliväärtus on hind, mis on seotud müügitehinguga, mis eelneb viimasele müügitehingule, mille alusel kaup sellele territooriumile toodi, tõendama, et selline müük sõlmiti nimetatud territooriumile eksportimiseks.
44
Sama määruse artikli 147 lõike 1 esimeses lõigus osutatud juhtude hulgas on selle sätte esimeses lauses nimetatud vabasse ringlusse lubamiseks deklareeritud kauba müük.
45
Selles osas ei nähtu selle lause sõnastusest, et müük peab toimuma vahetult enne asjaomase kauba vabasse ringlusse lubamist. Seega ei saa välistada, et see kaup suunati tolliladustamisprotseduurile müügi ja vabasse ringlusse lubamise vahelisel ajal.
46
Lisaks tuleb märkida, et määruse nr 2454/93 artikli 147 lõike 1 esimese lõigu teine lause lubab enne väärtuse kindlaksmääramist toimunud järjestikuste müügitehingute puhul deklareerida tolliväärtusena selle viimase müügitehingu hinna, mille alusel kaup liidu tolliterritooriumile toodi.
47
Seega, kuna sellise müügi hinda võib järjestikuste müügitehingute puhul tolliväärtusena arvesse võtta, peab sellist hinda a fortiori saama selleks arvesse võtta ka juhul, kui väärtuse hindamise ajaks oli toimunud vaid üks müük, mille alusel kaup toodi enne vabasse ringlusse lubamist liidu tolliterritooriumile ja seejärel tolliladustamisele.
48
Nimelt on selline arvessevõtmine kooskõlas määruse nr 2454/93 artikli 147 eesmärgiga hõlbustada ühe või mitme müügitehingu esemeks oleva kauba tehinguväärtuse kindlakstegemist, tagades samas, et see väärtus kajastab imporditud kauba tegelikku majanduslikku väärtust.
49
Sellest järeldub, et kui ühenduse tolliseadustiku artikli 112 lõike 3 kohaldamise tingimused on täidetud ja kaup oli kauba tolliladustamisprotseduurile suunamise ajaks sellise müügitehingu esemeks, mille alusel see liidu tolliterritooriumile toodi, võib selle kauba tolliväärtuse määruse nr 2454/93 artikli 147 lõike 1 esimese lõigu alusel kindlaks määrata selle müügitehingu tehinguväärtuse alusel, ilma et oleks vaja rohkem tõendada, et selle eesmärk oli eksport liidu tolliterritooriumile.
50
Neil asjaoludel, kuna kauba suunamine tolliladustamisprotseduurile tähendab, et kaubal võib tulevikus olla erinev tollikäitlusviis, ei oma selle määruse artikli 147 lõike 1 esimese lõigu kohaldamisel tähtsust asjaolu, et sama kvoodi alla kuuluv muu kaup, mis sellele protseduurile suunati, müüdi seejärel vabasse ringlusse lubamata.
51
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele kuni neljandale küsimusele vastata, et ühenduse tolliseadustiku artikli 29 lõiget 1 ja artikli 112 lõiget 3 ning määruse nr 2454/93 artiklit 147 tuleb tõlgendada nii, et kui kaup on olnud esmase müügitehingu esemeks, mille alusel see toodi liidu tolliterritooriumile tolliladustamisprotseduurile suunamiseks, ning seejärel teise müügitehingu esemeks, mille alusel lubati kaup vabasse ringlusse selle seadustiku artikli 76 lõike 1 punktis c ette nähtud lihtsustatud korras, on nende kaupade tolliväärtuse kindlaksmääramisel asjakohane hetk kauba sellele protseduurile suunamise aeg ning nimetatud kauba tolliväärtuse võib kindlaks määrata selle tehinguväärtuse alusel esmase müügitehingu ajal.
Viies eelotsuse küsimus
52
Viienda eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 2454/93 artikli 97k lõiget 5, artikli 97n lõiget 2 ning artikli 118 lõikeid 1 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et impordiriigi toll ei ole kohustatud aktsepteerima kauba suhtes tariifsete soodustuste kohaldamise eesmärgil päritolutõendit, mis on talle esitatud pärast selle kehtivusaja lõppu, kuigi sama päritolutõend oli tollile esitatud juba enne selle kehtivusaja lõppu, selleks et kohaldada tariifseid soodustusi sama kvoodi alla kuuluvale muule kaubale.
53
Kõigepealt tuleb täpsustada, et kuigi kohtuistungil osalejad väljendasid kahtlust, kas määruse nr 2454/93 artikkel 118 on põhikohtuasjas kohaldatav, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima, kas lisaks selle määruse artikli 97k lõikele 5 ja artikli 97n lõikele 2 kohaldatakse selle määruse artiklit 118 teatavatele põhikohtuasjas kõne all olevate kaupade ekspordiriikidele.
54
Esiteks on määruse nr 2454/93 artikli 97k lõikes 5 ette nähtud, et päritolutõend kehtib kümme kuud alates selle väljaandmisest ekspordiriigis ning see tuleb nimetatud aja jooksul esitada impordiriigi tolliasutustele. Selle määruse artikli 97n lõikes 2 on sätestatud, et päritolutõendid, mis esitatakse neile tolliasutustele pärast selle kehtivusaja möödumist, võib tariifsete soodustuste kohaldamiseks aktsepteerida, kui need dokumendid jäid tähtaja jooksul esitamata erandlike asjaolude tõttu. Selles sättes on täpsustatud, et kui esitamisega jäädakse hiljaks muudel põhjustel, võivad impordiriigi tolliasutused päritolutõendeid aktsepteerida juhul, kui tooted on tollile esitatud enne kõnealuse tähtaja möödumist.
55
Teiseks on määruse nr 2454/93 artikli 118 lõikes 1 ette nähtud, et päritolutõend kehtib neli kuud alates selle väljaandmisest ekspordiriigis ning see tuleb sama tähtaja jooksul esitada impordiriigi tollile, samas kui artikli 118 lõikes 2 on ette nähtud, et kui päritolutõendid esitatakse nimetatud tollile pärast selles lõikes 1 kehtestatud esitamistähtaja lõppu, võib selle aktsepteerida selle määruse artiklis 98 nimetatud tariifsete soodustuste andmiseks, juhul kui need dokumendid on jäänud tähtaja jooksul esitamata erandlike asjaolude tõttu. Välja arvatud need hilinenult esitamise juhud, on nimetatud määruse artikli 118 lõikes 3 ette nähtud, et nimetatud toll võib päritolutõendeid aktsepteerida, kui tooted on tollile esitatud enne nimetatud tähtaja möödumist.
56
Neis kahes sätete kogumis on ette nähtud imporditava kauba päritolutõendite kehtivuse ja esitamise tähtajad, selleks et kohaldada neis osutatud tariifseid soodustusi. Tagamaks, et selline kohaldamine on põhjendatud, võimaldavad need tähtajad eelkõige impordiriigi tollil teha selleks vajalikke sisulisi ja dokumentaalseid kontrolle.
57
Lisaks on määruse nr 2454/93 artikli 97n lõike 2 teises lauses ja artikli 118 lõikes 3 ette nähtud juhtum, kus kauba päritolutõendit ei ole impordiriigi tollile esitatud ettenähtud tähtaja jooksul põhjustel, mis ei ole seotud erandlike asjaoludega. Sellistel juhtudel, kui kaup esitati tollile enne nimetatud tähtaegade möödumist, võib toll selle tõendi vastu võtta.
58
Ka need sätted ei piira seda võimalust. Seega peab impordiriigi toll juhtumipõhiselt kindlaks tegema, kas teatavale kaubale saab kohaldada tariifset sooduskohtlemist sellise päritolutõendi alusel, mis on esitatud hilinenult, arvestades eelkõige nimetatud sätete eesmärki, mis on võimaldada tollil kontrollida asjaomase kauba tegelikku päritolu.
59
Sellest järeldub, et toll ei ole kohustatud aktsepteerima päritolutõendit pärast selleks ette nähtud tähtaja möödumist, isegi kui see päritolutõend esitati nimetatud tähtaja jooksul sellise kauba vabasse ringlusse lubamisel, mis kuulub sama kvoodi alla kui see, mille kohta nimetatud päritolutõend hilinenult esitati. Nimelt ei võimalda see asjaolu iseenesest välistada, et tariifse sooduskohtlemise kohaldamiseks on kauba vabasse ringlusse lubamisel vaja teha selle kauba päritolutõendi alusel sisulist ja dokumentaalset kontrolli.
60
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb viiendale küsimusele vastata, et määruse nr 2454/93 artikli 97k lõiget 5, artikli 97n lõiget 2 ning artikli 118 lõikeid 1 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et impordiriigi toll ei ole kohustatud aktsepteerima kauba suhtes tariifsete soodustuste kohaldamise eesmärgil päritolutõendit, mis on talle esitatud pärast selle kehtivusaja lõppu, kuigi sama päritolutõend oli tollile esitatud juba enne selle kehtivusaja lõppu, selleks et kohaldada tariifseid soodustusi sama kvoodi alla kuuluvale muule kaubale.
Kohtukulud
61
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
1.
Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 82/97, artikli 29 lõiget 1 ja artikli 112 lõiget 3 ning komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, mida on muudetud komisjoni 18. novembri 2010. aasta määrusega (EL) nr 1063/2010, artiklit 147
tuleb tõlgendada nii, et
kui kaup on olnud esmase müügitehingu esemeks, mille alusel see toodi Euroopa Liidu tolliterritooriumile tolliladustamisprotseduurile suunamiseks, ning seejärel teise müügitehingu esemeks, mille alusel lubati kaup vabasse ringlusse määruse nr 2913/92, mida on muudetud määrusega nr 82/97, artikli 76 lõike 1 punktis c ette nähtud lihtsustatud korras, on nende kaupade tolliväärtuse kindlaksmääramisel asjakohane hetk kauba sellele protseduurile suunamise aeg ning nimetatud kauba tolliväärtuse võib kindlaks määrata selle tehinguväärtuse alusel esmase müügitehingu ajal.
2.
Määruse nr 2454/93, mida on muudetud määrusega nr 1063/2010, artikli 97k lõiget 5, artikli 97n lõige 2 ning artikli 118 lõiked 1 ja 3,
tuleb tõlgendada nii, et
impordiriigi toll ei ole kohustatud aktsepteerima kauba suhtes tariifsete soodustuste kohaldamise eesmärgil päritolutõendit, mis on talle esitatud pärast selle kehtivusaja lõppu, kuigi sama päritolutõend oli tollile esitatud juba enne selle kehtivusaja lõppu, selleks et kohaldada tariifseid soodustusi sama kvoodi alla kuuluvale muule kaubale.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.