62016CC0255
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MICHAL BOBEK
esitatud 26. juulil 2017 (
1
)
Kohtuasi C‑255/16
Anklagemyndigheden
versus
Bent Falbert
Poul Madsen
JP/Politikens Hus A/S
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Københavns Byret (esimese astme kohus, Kopenhaagen, Taani))
Tehnilistest eeskirjadest teatamise menetlus – Tehnilised eeskirjad hasartmängusektoris – Liikmesriigi kohustus teatada komisjonile tehniliste eeskirjade eelnõudest – Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette karistuse litsentsimata hasartmängu, loterii või kihlveo pakkumise eest ning litsentsimata hasartmängu, loterii või kihlveo reklaamimise eest
I. Sissejuhatus
1.
Bent Falberti, Poul Madsenit ja JP/Politikens Hus A/Si (edaspidi „süüdistatavad“) süüdistatakse kriminaalmenetluses Taanis internetis pakutavate litsentsimata hasartmänguteenuste reklaamimises ajalehe Ekstra Bladet paberväljaandes ja veebilehel. Hasartmängude, loteriide ja kihlvedude seaduses (lov om visse spil, lotterier og væddemål) on ette nähtud karistused litsentsimata hasartmängude, loteriide ja kihlvedude reklaamimise eest.
2.
Süüdistatavad väidavad sisuliselt, et asjaomane siseriiklik õigusnorm kujutab endast direktiivi 98/34(EÜ) (
2
), mida on muudetud direktiiviga 98/48/EÜ (
3
), tähenduses „tehnilist eeskirja“, millest ei ole komisjonile teatatud. Sel põhjusel ei saa kõnealust sätet süüdistatavate vastu kasutada. Selles kontekstis küsib Københavns Byret (esimese astme kohus, Kopenhaagen, Taani), kas direktiivi 98/34 kohaselt oleks tulnud esitada teade.
II. Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
1.
Direktiiv 98/34
3.
Direktiivi 98/34 artiklis 1, on sätestatud järgmised määratlused:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
2.
teenus – infoühiskonna iga teenus ehk kõik vahemaa tagant elektroonilisel teel ja teenusesaaja isikliku taotluse alusel ning tavaliselt tasu eest osutatavad teenused.
Selle määratluse puhul tähendab:
–
„vahemaa tagant“, et teenust osutatakse ilma osapoolte üheaegse kohalolekuta,
–
„elektroonilisel teel“, et teenus saadetakse lähtepunktist ja võetakse sihtkohas vastu elektrooniliste andmetöötlus- (sh pakkimisseadmete) ja säilitusseadmete abil ning seda saadetakse, edastatakse ja võetakse vastu täielikult juhtmete või raadio kaudu, optiliselt või muude elektromagnetiliste vahendite abil,
–
„teenusesaaja isikliku taotluse alusel“, et teenust osutatakse andmeedastusena isikliku taotluse alusel.
[…]
5.
teenuseid puudutav eeskiri – üldist laadi nõuded, mis puudutavad teenuste pakkumisele juurdepääsu ja nende pakkumist punkti 2 tähenduses, eelkõige aga teenusepakkujat, teenuseid ja teenuste tarbijat puudutavad sätted, välja arvatud sätted, mis ei puuduta otseselt nimetatud punktis määratletud teenuseid.
[…]
Selles määratluses:
–
peetakse eeskirja konkreetselt infoühiskonna teenustele suunatuks, kui selle põhjenduste või regulatiivosa kõigi sätete või mõne üksiksätte konkreetseks eesmärgiks on reguleerida nimetatud teenuseid otsesel ja sihikindlal viisil,
–
eeskirja ei peeta konkreetselt infoühiskonna teenustele suunatuks, kui see puudutab nimetatud teenuseid ainult kaudselt ja juhuslikult;
[…]
11.
tehnilised eeskirjad – tehnilised spetsifikatsioonid ja muud nõuded või teenuseid puudutavad eeskirjad, sealhulgas vastavad haldusnormid, mille järgimine turustamisel, teenuste pakkumisel, teenusepakkuja asutamisel või teenuste kasutamisel liikmesriigis või selle põhiosas on de jure või de facto kohustuslik, samuti liikmesriikide õigus- ja haldusnormid, mis keelavad toote valmistamise, impordi, turustamise, kasutamise või keelavad teenuste pakkumise või kasutamise või teenusepakkuja asutamise, välja arvatud need normid, mis on sätestatud artiklis 10.“
4.
Artiklis 8 on sätestatud:
„1.   Piiramata artikli 10 kohaldamist, edastavad liikmesriigid viivitamata komisjonile kõik tehniliste eeskirjade eelnõud, välja arvatud siis, kui tegemist on rahvusvahelise või Euroopa standardi täieliku teksti ülevõtmisega, mille puhul piisab teatest vastava standardi kohta; nad teatavad komisjonile ka põhjused, miks selliste tehniliste eeskirjade jõustamine oli vajalik, kui neid põhjusi ei ole eelnõus juba selgitatud.
[…]“.
B.
Siseriiklik õigus
5.
26. märtsi 2003. aasta seadusega nr 204, millega muudetakse teatavate hasartmängude, loteriide ja kihlvedude seadust ja teisi seadusi ning tunnistatakse kehtetuks hobuste ja koerte võiduajamise kihlvedude seadus (Lov nr. 204 af 26. marts 2003 om ændring af lov om visse spil, lotterier og væddemål og andre love og om ophævelse af lov om væddemål i forbindelse med heste- og hundevæddeløb) (edaspidi „2003. aasta muutmisseadus“), liideti kaks varasemat eraldi seadust hasartmängude ning hobuste ja koerte võiduajamise kihlvedude kohta ning muudeti nende teatavaid sätted.
6.
Nende muudatuste hulka kuulus § 10 (
4
) lisamine järgmises sõnastuses:
„Rahatrahvi või kuni kuuekuuse vangistusega karistatakse igaüht, kes tahtlikult või raske hooletuse tõttu,
(1)
pakub Taanis hasartmängu‑, loterii‑ või kihlveoteenust, ilma et tal oleks §‑s 1 ette nähtud litsentsi,
(2)
vahendab osalemist hasartmängudes, loteriides või kihlvedudes, mille kohta ei ole välja antud §‑s 1 ette nähtud litsentsi.
[…]
3. Rahatrahviga karistatakse igaüht, kes tahtlikult või raske hooletuse tõttu,
[…]
(3)
reklaamib hasartmänge, loteriisid või kihlvedusid, mille kohta ei ole välja antud §‑s 1 ette nähtud litsentsi.“
7.
§ 2 lõike 1 kohaselt võib litsentsi anda ainult ühele äriühingule (monopolile).
8.
2003. aasta muutmisseaduse kommentaarides (
5
) oli § 10 lõike 3 punkti 3 eesmärk väljendatud järgmiselt:
„Tehakse ettepanek keelata niisuguste hasartmängude, loteriide ja kihlvedude reklaamimine, mille suhtes ei ole välja antud seaduse kohast litsentsi.
See muudatus on kooskõlas kehtiva keeluga, mis on sätestatud hobuste võiduajamise kihlvedude seaduse (hestevæddeløbsloven) § 12 lõikes 3, kuid täpsustab kihlveo- ja loteriiseaduse (tips- og lottoloven) § 10 lõikes 4 sisaldunud keeldu.
Keelu eesmärk on kaitsta hasartmängukorraldajaid, kellel on Taani ametiasutustelt saadud litsents, konkurentsi eest, mida pakuvad äriühingud, kellel sellist litsentsi ei ole ning kes ei või seaduslikult ajada Taanis hasartmänguäri ega selliseid mänge levitada.
Reklaamimine käesoleva seaduse tähenduses tähendab igat liiki teateid või teabe edastamist mängukorraldajate tegevuse või pakkumuste kohta.
Keeld ei kehti viidete suhtes trüki- või digitaalmeedia ajakirjanduslikus sisus.
Keeld kehtib kõikidele meediaväljaannetele. Reklaam on seega samas ulatuses keelatud trükimeedias, raadios, televisioonis ja digitaalmeedias, näitkeks reklaambännerite kujul.
Samuti on § 10 lõike 3 punktiga 3 keelatud mängukorraldajate tegevuse, sealhulgas nende veebilehtede, aadresside jne reklaamimine.“
9.
Pärast rikkumismenetlust tunnistati 2003. aasta muutmisseadus kehtetuks ning asendati uue seadusega, millest teatati komisjonile. Ent põhikohtuasja faktilistele asjaoludele kohaldatakse 2003. aasta muutmisseadust.
III. Faktilised asjaolud, menetlus ja eelotsuse küsimused
10.
Süüdistatavad on ajalehe Ekstra Bladet eelmine ja praegune peatoimetaja ja omanik. Neid süüdistatakse Taanis kriminaalmenetluses selles, et Ekstra Bladeti paberväljaandes ja veebisaitidel www.ekstrabladet.dk ja www.ekstrabladet.tv reklaamiti kihlveokontoreid, kes pakkusid Taanis hasartmängu‑ või kihlveoteenust ilma litsentsita.
11.
Taani hasartmängude, loteriide ja kihlvedude seaduse § 10 lõike 1 punktis 1 on ette nähtud karistused hasartmängu-, loterii- ja kihlveoteenuste pakkumise eest ilma litsentsita (edaspidi „§ 10 lõike 1 punkti 1 eeskiri“). Sama seaduse § 10 lõike 3 punktis 3 (edaspidi „§ 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri“) on ette nähtud karistused litsentsita hasartmängude, loteriide ja kihlvedude reklaamimise eest. Mõlemad eeskirjad kehtestati osana 2003. aasta muutmisseadusest, millega muudeti ja konsolideeriti seniste valdkonna õigusaktide vastavad sätted.
12.
2003. aasta muutmisseadus tunnistati Taanis turu liberaliseerimise raames 2010. aastal kehtetuks. Ent kriminaalmenetlus süüdistatavate vastu algatati ajal, mil § 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri oli kohaldatav.
13.
Süüdistatavad väidavad Københavns Byretis (esimese astme kohus, Kopenhaagen), et § 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri on „[infoühiskonna] teenuseid puudutav eeskiri“ direktiivi 98/34 artikli 1 punkti 5 tähenduses. Sellisena oleks tulnud sellest direktiivi 98/34 artikli 8 lõike 1 kohaselt komisjonile teatada. Kuna sellest ei teatatud, siis ei saa süüdistatavate väitel seda nende vastu kasutada.
14.
Infoühiskonna teenuseid § 10 lõike 3 punkti 3 eeskirjas otsesõnu ei mainita. Ent siseriiklik kohus viitab oma eelotsusetaotluses 2003. aasta muutmisseaduse kommentaaride väljavõtetele. Neis väljavõtetes viidatakse muu hulgas internetis pakutavatele hasartmänguteenustele. Sellest tulenevalt leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et § 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri võib potentsiaalselt kuuluda mõiste „[infoühiskonna] teenuseid puudutav eeskiri“ ja direktiivi 98/34 artikli 8 lõikes 1 sätestatud teatamiskohustuse kohaldamisalasse.
15.
Eeltoodust tulenevalt esitab Københavns Byret (esimese astme kohus, Kopenhaagen) Euroopa Kohtule järgmised küsimused:
„Kas käesolev juhtum puudutab õigusnormi, millest tuleb teatada vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiivi 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord – ja mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuli 1998. aasta direktiiviga 98/48/EÜ, millega muudetakse direktiivi 98/34, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord –, artikli 8 lõikele 1 või artikli 1 esimese lõigu punktidele 2, 5 ja 11, kui:
a)
on kavas kehtestada teatavate hasartmängude, loteriide ja kihlvedude seaduse (lov om visse spil, lotterier og væddemål) muudatus, mis seisneb niisuguse sätte lisamises, mille kohaselt muu hulgas karistatakse igaüht, kes tahtlikult või raske hooletuse tõttu „pakub Taanis hasartmängu‑, loterii‑ või kihlveoteenust ilma §‑s 1 ette nähtud litsentsita“, ja igaüht, kes tahtlikult või raske hooletuse tõttu „reklaamib hasartmänge, loteriisid või kihlvedusid, mille kohta ei ole välja antud §‑s 1 ette nähtud litsentsi“, ning
b)
muutmisseaduse eelnõu kommentaaridest [„bemærkningerne til forslaget til ændringsloven“] nähtub, et eespool nimetatud karistussätete eesmärk on muuta selgemaks või seada sisse keeld selliste hasartmängude suhtes, mida pakuvad internetis välismaised hasartmängukorraldajad ja mis on otseselt suunatud Taani turule, osalt keelates välismaiste hasartmängukorraldajate poolt internetis pakutavate hasartmängude reklaami, kuna samadest kommentaaridest nähtuvalt on enne kõnealuseid muudatusi kehtivate õigusnormide kohaselt kahtlemata õigusvastane, kui välismaine hasartmängukorraldaja kasutab müügikanaleid, mille puhul mänguseade asub füüsiliselt Taanis, kuid esineb kahtlusi küsimuses, kas see säte laieneb ka Taani mängijatele suunatud välismaistele hasartmängudele, kui mänguseade asub füüsiliselt väljaspool Taanit, ning sellepärast on vaja täpsustada, et keeld hõlmab selliseidki mänge. Samuti ilmneb kommentaaridest, et on tehtud ettepanek keelata niisuguste hasartmängude, loteriide ja kihlvedude reklaam, mille suhtes ei ole välja antud selle seaduse kohast litsentsi, ning et see muudatus on kooskõlas kehtiva keeluga, mis on sätestatud hobuste võiduajamise kihlvedude seaduse (hestevæddeløbsloven) § 12 lõikes 3, kuid täpsustab [nüüd kehtetuks tunnistatud] kihlveo‑ ja loteriiseaduse (tips‑ og lottoloven) § 10 lõikes 4 sisaldunud keeldu. Veel on kommentaarides märgitud, et keelu eesmärk on kaitsta Taani ametiasutustelt litsentsi saanud hasartmängukorraldajaid niisuguste äriühingute eest, kellel sellist litsentsi ei ole ja kes seetõttu ei saa Taanis õiguspäraselt hasartmänguteenust pakkuda ega vahendada.“
16.
Kirjalikud seisukohad on esitanud põhikohtuasjas süüdistatavad, Taani ja Portugali valitsus ja komisjon. Kirjalikus etapis osalenud menetlusosalised ja samuti Rumeenia valitsus esitasid ka suulisi argumente kohtuistungil, mis peeti 11. mail 2017.
IV. Hinnang
17.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib oma küsimustega sisuliselt, kas § 10 lõike 1 punkti 1 eeskiri ja/või § 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri, millega on ette nähtud karistused litsentsimata hasartmänguteenuste ja selliste litsentsimata teenuste reklaamimise eest, kujutavad endast „[infoühiskonna] teenuseid puudutavaid eeskirju“ ja seega „tehnilisi eeskirju“, millest tuleb teatada (ning mis on seega „teatamisele kuuluvad“) direktiivi 98/34 kohaselt. Seda küsides viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus 2003. aasta muutmisseaduse eesmärgile, mis on väljendatud selle eelnõu kommentaarides.
A.
Vastuvõetavus
18.
Eelotsusetaotluse kohaselt süüdistatakse süüdistatavaid põhikohtuasjas ainult litsentsimata teenuste reklaamimise eest. Seega võib kahelda küsimuste asjakohasuses selles osas, mis puudutab § 10 lõike 1 punkti 1 eeskirja (mis näeb ette karistamise litsentsimata teenuste pakkumise eest).
19.
Ent ma ei leia, et küsimused tuleks lugeda osaliselt vastuvõetamatuiks sellel alusel.
20.
Nimelt on § 10 lõike 1 punkti 1 eeskiri ja § 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri omavahel ilmselt seotud. Litsentsimata teenuste reklaamimise eest karistuse sätestav eeskiri on lahutamatult seotud litsentsi nõudva põhieeskirjaga. Ilma viimati nimetatuta ei oleks ka esimesena nimetatul mõtet. Seega, kui hasartmänguteenuste litsentsi nõue peaks tunnistatama tehniliseks eeskirjaks, millest oleks tulnud teatada, ent mida ei tehtud, siis ei saaks seda üksikisikute vastu kasutada. Raske oleks ette kujutada, et sellel ei ole teatavat „doominoefekti“ samade hasartmänguteenuste reklaamimise (eba)seaduslikkusele.
21.
Nende sätete omavahelise suhte täpne laad on lõpuks siseriikliku õiguse küsimus. Ent vähemalt esmapilgul valitseb nende eeskirjadega seotud vastavate teatamisnõuete osas teatav ühtsuse vajadus. Seega küsimus, kas § 10 lõike 1 punkti 1 eeskirjast oleks tulnud teatada, ei ole ilmselt asjakohatu või hüpoteetiline.
22.
Lisaks, kuivõrd üldiselt eeldatakse Euroopa Kohtule esitatud küsimuste asjakohasust, (
6
) siis on eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused minu hinnangul tervikuna vastuvõetavad.
B.
Sisu
1.
Sissejuhatavad märkused
23.
Siseriiklikud eeskirjad, mille kohta eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused on esitatutud, reguleerivad 1) hasartmänguteenuseid ja 2) reklaamiteenuseid.
24.
Kaalun käesolevas ettepanekus, kas seoses nende kahte liiki teenuste reguleerimisega kujutab § 10 lõike 1 punkti 1 eeskiri või § 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri endast „[infoühiskonna] teenuseid puudutavat eeskirja“ direktiivi 98/34 artikli 1 punkti 5 tähenduses.
25.
Käesoleva ettepaneku teises osas loen hasartmänguteenuse potentsiaalselt infoühiskonna teenuseks ning kaalun, kas § 10 lõike 1 punkti 1 eeskiri või § 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri tuleks liigitada „[infoühiskonna hasartmängu]teenuseid puudutavaks eeskirjaks“. Minu arvates ei saa seda kummagi puhul teha. Mõlemad näivad kujutavat endast hoopis litsentsinõude jõustamise meetmeid. Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale alates kohtuotsusest CIA Security (
7
) ei kujuta sellised meetmed endast „tehnilisi eeskirju“.
26.
Käesoleva ettepaneku kolmandas osas kaalun, kas juhul, kui Euroopa Kohus peaks asuma seisukohale, et kohtuotsusest CIA tulenev loaerand ei ole kohaldatav, tuleks § 10 lõike 1 punkti 1 eeskiri ja/või § 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri liigitada infoühiskonna hasartmänguteenuseid puudutavaks eeskirjaks. Samuti kaalun, kas § 10 lõike 3 punkti 3 eeskirja võiks liigitada „infoühiskonna reklaamiteenuseid puudutavaks eeskirjaks“. Minu arvates ei saa neid nii liigitada, ent selles asjas peab lõpphinnangu andma siseriiklik kohus. Kumbagi neist eeskirjadest ei saa pidada „konkreetselt infoühiskonna teenustele suunatuks“ direktiivi 98/34 artikli 1 punkti 5 tähenduses.
27.
Enne üksikasjaliku analüüsi juurde asumist soovin rõhutada, et käesolevas ettepanekus ei käsitleta küsimust, kas 2003. aasta muutmisseadus on kooskõlas ELi lepingu liikumisvabaduse sätetega. Siseriiklik kohus viitas oma taotluses seda seadust puudutavale rikkumismenetlusele, mille komisjon lõpetas pärast siseriikliku hasartmängude turu liberaliseerimist (mille raames tunnistati kehtetuks siseriikliku õiguse sätted, mida käesolevas asjas arutatakse). Siiski on siseriiklik kohus konkreetselt välistanud oma küsimuste kohaldamisalast mis tahes teema nende siseriiklike sätete kooskõla kohta liikumisvabaduse eeskirjadega.
2.
Hasartmänguteenused: CIA loaerand
a)
CIA loaerandi iseloom
28.
Mõiste „tehnilised eeskirjad“ hõlmab nelja liiki meetmeid, milleks on: 1) „tehniline spetsifikatsioon“ direktiivi 98/34 artikli 1 punkti 3 tähenduses; 2) „muud nõuded“, mis on määratletud nimetatud direktiivi artikli 1 punktis 4; 3) „teenuseid puudutav eeskiri“ nimetatud direktiivi artikli 1 punkti 5 tähenduses; ning 4) „liikmesriikide õigus- ja haldusnormid, mis keelavad toote valmistamise, impordi, turustamise, kasutamise või keelavad teenuste pakkumise või kasutamise või teenusepakkuja asutamise“, vastavalt selle artikli 1 punktile 11. (
8
)
29.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt „ei ole liikmesriigi õigusnormide puhul, mis näevad ette ettevõtjate asutamise või nende poolt teenuste osutamise tingimused, näiteks normid, mille kohaselt kutsetegevuse teostamiseks on vajalik eelnev luba, tegemist tehniliste eeskirjadega direktiivi 98/34 artikli 1 punkti 11 tähenduses“ (
9
). Sama kehtib ka siseriikliku õiguse sätete kohta, millega keelatakse ettevõtjatel tegelemast teatava tegevusega ilma loata. Tegemist on sama mündi kahe küljega. (
10
)
30.
Seetõttu ma viitan sellele eelneva loakohustuse välistamisele mõiste „tehnilised eeskirjad“ kohaldamisalast kui „CIA loaerandile“ (vastavalt esimesele kohtuotsusele, milles seda reeglit kohaldati). (
11
)
b)
Paragrahvi 10 lõike 1 punkti 1 eeskiri
31.
CIA loaerand hõlmab siseriikliku õiguse sätteid, millega keelatakse ettevõtjatel tegelemast teatava tegevusega ilma loata. Loogiliselt peaks see hõlmama ka sätteid, millega on loanõude rikkumise eest ette nähtud karistused. (
12
) Poleks erilist mõtet välistada materiaalõiguslik eeskiri, mis nõuab eelnevat luba, teatamiskohustuse kohaldamisalast (kuna see ei ole „tehniline eeskiri“) ja samal ajal lugeda sellega seotud jõustamissätted, mis toetavad ja jõustavad seda primaarset loanõuet „tehnilisteks nõueteks“ ja kohaldada nende suhtes teatamiskohustust.
32.
Sellest järeldub, et selline eeskiri nagu § 10 lõike 1 punkt 1, millega on ette nähtud trahv või vangistus ilma litsentsi omamata hasartmängu, loterii või kihlveo pakkumise eest, kuulub CIA loaerandi kohaldamisalasse. See ei ole Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt „tehniline eeskiri“ direktiivi 98/34 artikli 1 punkti 11 tähenduses.
c)
Paragrahvi 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri kui hasartmänguteenuste eeskiri
33.
Aga kuidas on lood sellise eeskirjaga nagu § 10 lõike 3 punkt 3, millega on ette nähtud karistused litsentsimata hasartmänguteenuste reklaamimise eest?
34.
Loanõue kui põhiteenuse (hasartmängude) pakkumise eeldus on hõlmatud CIA loaerandiga. Seetõttu ei ole vaja sellest komisjonile teatada.
35.
Nõudmine, et hasartmänguteenuste osutamiseks peab olema juba saadud luba, enne kui võib osutada lisateenuseid (hasartmängude reklaamimine), peaks loogiliselt samuti kuuluma CIA loaerandi kohaldamisalasse. Seetõttu ei ole sellest samuti vaja teatada. Eespool punktides 31 ja 32 toodud põhjustel kehtib sama lähenemine ka sätete suhtes, milles on ette nähtud karistused nende nõuete rikkumise eest.
36.
Ehk teisisõnu, nii § 10 lõike 1 punkti 1 eeskirja kui ka § 10 lõike 3 punkti 3 eeskirja aluseks on täpselt sama nõue: eelnev luba hasartmänguteenuste osutamiseks. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on selline nõue hõlmatud CIA loaerandiga ning sellest ei ole vaja teatada.
37.
Lisan selle seisukoha kohta veel kaks märkust
38.
Esiteks rõhutab eeltoodud mõttekäik CIA loaerandit toetavat olulist eristust, nimelt erinevust, mis valitseb 1) eelneva loa nõude olemasolu ja 2) selle loa tingimuste vahel. Esimest laadi eeskiri (1), mis käsitleb olemasolu ja mille näiteks on § 10 lõike 1 punkti 1 eeskiri ja § 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri, kuulub CIA loaerandi kohaldamisalasse. Viimati nimetatud laadi eeskiri 2), mis käsitleb tingimusi, selle kohaldamisalasse põhimõtteliselt ei kuulu, ning selle suhtes võib kehtida teatamiskohustus.
39.
See eristus on keskne Euroopa Kohtu otsustes M. ja S. ning Fortuna, mis mõlemad käsitlesid Poola hasartmängualaseid õigusakte. (
13
) Kohtuasi M. ja S. puudutas Poola õigusnormi, mis keelas hasartmängude korraldamise ilma eelneva loata. (
14
) Kohtuasi Fortuna puudutas sama Poola seaduse sätet, mis piiras geograafiliselt kasiinodele lubade andmist. (
15
) Euroopa Kohus leidis kohtuotsuses Fortuna, et kõnealune „kasiinosäte“ oli teatamisele kuuluv. Seevastu kohtuotsuses M. ja S. otsustas Euroopa Kohus, et loasäte kuulus CIA loaerandi kohaldamisalasse ega olnud teatamisele kuuluv. Seda tehes ta märkis, et „siseriiklikus sättes nõutav luba hasartmängude korraldamiseks kujutab endast nende mängude korraldamiseks kehtestatud tingimust, [olles erinev] sama seaduse artikli 14 lõikest 1, mis esitab asjaomastele toodetele tingimused, keelates nende käitamise mujal kui kasiinodes“. (kohtujuristi kursiiv). (
16
)
40.
Teiseks, ehkki siseriiklik kohus ei viita sellele sõnaselgelt, pean asjakohaseks mainida ka 2003. aasta muutmisseaduse § 10 lõike 1 punkti 2.
41.
Selle sättega on ette nähtud karistused isikutele, kes „vahendavad osalemist“ litsentsimata hasartmängudes (vastandatuna litsentsimata hasartmängude „pakkumisele“ (§ 10 lõike 1 punkti 1 eeskiri) ning litsentsimata hasartmängude „reklaamimisele“ (§ 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri). Vastavalt 2003. aasta muutmisseaduse kommentaaridele viitab litsentsimata hasartmängudes „osalemise vahendamine“„mis tahes tegevusvormile seoses hasartmängude korraldamise või ebaseaduslikes hasartmängudes osalemise võimaldamisega“. Kommentaarides tuuakse näiteks a) pangandusteenuste osutamine; b) serveriruumi võimaldamine; või c) litsentsimata hasartmänguteenuseid osutavatele ettevõtjatele teabekogumise teenuste osutamine, või d) litsentsimata hasartmänguteenuseid pakkuvate veebilehtede linkimine.
42.
Sarnaselt litsentsimata hasartmänguteenuste reklaamimisele võib neid kõiki sisuliselt üldistatult pidada „kaasosalemiseks“ (
17
) põhisüüteos, milleks on litsentsimata hasartmänguteenuste pakkumine. Jällegi oleks ebaloogiline, kui sedaliiki eeskirjad, mis kõik sisuliselt näevad litsentsimata tegevuse abistamisega seoses ette keelu või karistused, oleksid teatamisele kuuluvad, samas kui kõnealuse litsentsimata tegevuse enda keeld või selle eest karistamine kõnealuse nõude kohaldamisalasse ei kuuluks.
43.
Kokkuvõttes leian ma, et nii § 10 lõike 1 punkti 1 eeskiri kui § 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri kuuluvad CIA loaerandi kohaldamisalasse ning neist ei pidanud direktiivi 98/34 kohaselt teatama, niivõrd kui need puudutavad hasartmänguteenuste reguleerimist.
d)
CIA loaerandi kohaldamisala pärast direktiivi 98/48 kehtestamist
44.
Siinkohal pean vajalikuks käsitleda üksikasjalikumalt kohtuistungil omajagu arutatud argumenti, mis puudutab CIA loaerandi kohaldamisala.
45.
CIA loaerandi kohaldamisalasse kuuluvate õigusnormide puhul ei ole „tegemist tehniliste eeskirjadega direktiivi 98/34 artikli 1 punkti 11 tähenduses“ (
18
) (kohtujurist kursiiv). Ehk teisisõnu, CIA loaerand on kohaldatav direktiivi 98/34 artikli 1 punktis 11 nimetatud kõigile
neljale kategooriale ning sõltumata vaatluse all oleva tehnilise eeskirja kategooriast. Rõhutan, et eeltoodud tsitaat on võetud muu hulgas kahest kohtuotsusest, mis tehti pärast seda, kui kehtestati direktiiv 98/48, millega laiendati tehniliste eeskirjade määratlus direktiivi 98/34 artikli 1 punktis 11 hõlmama „[infoühiskonna] teenuseid puudutavaid eeskirju“.
46.
Vaatamata neile ilmselt selgetele seisukohtadele väidab komisjon, et CIA loaerandit ei kohaldata kõigile artikli 1 punktis 11 loetletud tehniliste eeskirjade kategooriatele. Eeskätt ei kohaldata seda komisjoni arvates „infoühiskonna teenuste eeskirjadele“. (
19
)
47.
Komisjon esitab oma väite toetuseks kaks argumenti, mis põhinevad 1) Euroopa Kohtu kohtuotsuse Ince (
20
) punktidel 75 ja 76 ning 2) direktiivi 98/48 põhjendustel.
48.
Kohtuotsuse Ince punktis 75 loetles Euroopa Kohus rea siseriikliku õiguse sätteid, mida ta pidas selgelt infoühiskonna teenuste eeskirjadeks. (
21
) Seejärel vastandas ta neile teised eeskirjad „näiteks sätted, mis kehtestavad kohustuse omandada tegevusluba spordikihlvedude korraldamise või panuste vastuvõtmisega tegelemiseks ning võimatuse anda selline tegevusluba eraettevõtjatele, [mis] ei kujuta endast seevastu „tehnilisi eeskirju“ nimetatud direktiivi artikli 1 punkti 11 tähenduses. Nimelt ei ole liikmesriigi õigusnormide puhul, mis näevad ette ettevõtjate asutamise või nende poolt teenuste osutamise tingimused, näiteks normid, mille kohaselt kutsetegevuse teostamiseks on vajalik eelnev luba, tegemist tehniliste eeskirjadega mainitud sätte tähenduses (vt selle kohta kohtuotsus Lindberg, C‑267/03, EU:C:2005:246, punkt 87).“ (
22
)
49.
Komisjoni väitel tähendab Euroopa Kohtu poolt CIA loaerandi toetuseks kohtuotsusele Lindberg viitamine, et see reegel kehtib ainult sellistele tehniliste eeskirjade kategooriatele, mis olid asjakohased kohtuotsuse Lindberg tegemise ajal. See välistaks seega infoühiskonna teenuste eeskirjad, mis lisati tehniliste eeskirjade määratlusse alles pärast kohtuotsuse Lindberg tegemist. (
23
)
50.
Ma ei nõustu.
51.
Kohtuotsuse Ince punktis 76 ei ütle Euroopa Kohus „direktiivi artikli 1 punkti 11 tähenduses vastavalt selle sõnastusele kohtuasjas Lindberg käsitletud faktiliste asjaolude toimumise ajal“. On tõsi, et Euroopa Kohus viitab kohtuotsusele Lindberg kui pretsedendile, ent tema viidet direktiivi artikli 1 punktile 11 saab minu meelest mõista vaid kui viidet sellele sättele kohtuasjas Ince käsitletud faktiliste asjaolude toimumise ajal, kuna see oli kohtuasi, mida Euroopa Kohus parasjagu menetles.
52.
Samuti ei pea ma veenvaks komisjoni viidet direktiivi 98/48 põhjendusele 18. Selles põhjenduses märgitakse „[…] nende alla kuuluvad ka näiteks teenusepakkujate asutamist puudutavad eeskirjad, eelkõige need, mis puudutavad litsentside ja lubade väljaandmise süsteemi […]“.
53.
Seda põhjendust tuleb minu meelest lugeda arvestades käesoleva ettepaneku punktides 38–39 nimetatud eristust loa- (või litsentsi)nõude olemasolu ning selle tingimuste vahel. Kuigi teatamisnõue kehtib infoühiskonna teenuste osutamise tingimuste suhtes (mis üldiselt hõlmab loa andmise, litsentsimise ja teenuse sisu tingimusi), siis pelk eelneva loa nõude olemasolu ei ole iseenesest teatamisele kuuluv. (
24
)
54.
Lõpuks räägib komisjoni pakutava CIA loaerandi tõlgenduse vastu ka laiem süsteemne argument: õiguse sidusus ja järjekindlus. Komisjon väidab sisuliselt, et infoühiskonna teenuste eeskirjad on oma olemuselt sedavõrd erinevad, et üldiselt direktiivile 98/34 kohaldatavat kohtupraktikat tuleks nende suhtes diferentseerida. Ent kui see oleks tõesti nii, siis tunduks väga kummaline seadusandlik tehnika, mille komisjon on valinud neid teenuseid puudutava teatamiskohustuse reguleerimiseks. Just komisjoni ettepanekul oligi nii, et direktiiv 98/48 (
25
) jõustus vaid üks kuu pärast direktiivi 98/34 ja lisas sellesse, varem peamiselt tooteid käsitlevasse õigusinstrumenti erilise infoühiskonna teenuste kategooria.
55.
Selles kontekstis on vaevalt üllatav, et Euroopa Kohus nagu iga teinegi kõrgem kohtuvõim peab eelistama tõlgendust, mis toetab ühtsust ja sidusust ühe ja sellesama õigusakti piires, selmet veelgi tükeldada niigi keerukat õigusvaldkonda.
56.
Seetõttu ma ei pea vajalikuks kohtuotsuseid Ince ning M. ja S. ümber vaadata ega piirata CIA loaerandi kohaldamisala. (
26
)
e)
Ettepanek
57.
Eeltoodut arvestades ning niivõrd kui asjaomased siseriiklikud õigusnormid on seotud hasartmänguteenustega, teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Københavns Byreti (esimese astme kohus, Kopenhaagen) küsimustele järgmiselt:
Niivõrd kui need puudutavad hasartmänguteenuseid, ei ole sellised siseriiklikud eeskirjad nagu 26. märtsi 2003. aasta seaduse nr 204, millega muudetakse teatavate hasartmängude, loteriide ja kihlvedude seadust ja teisi seadusi ning tunnistatakse kehtetuks hobuste ja koerte võiduajamise kihlvedude seadus, § 10 lõike 1 punkt 1 ja § 10 lõike 3 punkt 3 „tehnilised eeskirjad“ direktiivi 98/34, koos direktiiviga 98/48 tehtud muudatustega, artikli 1 punkti 11 tähenduses.
3.
Konkreetsuse nõue
58.
Käesoleva ettepaneku punktis 2 toodud analüüs päädib järeldusega, et niivõrd kui need reguleerivad hasartmänguteenuseid, kuuluvad § 10 lõike 1 punkti 1 eeskiri ja § 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri CIA loaerandi kohaldamisalasse ning ei ole seega teatamisele kuuluvad „tehnilised eeskirjad“ direktiivi 98/34 tähenduses.
59.
Kui Euroopa Kohus peaks siiski jõudma erinevale järeldusele ja otsustama, et need sätted ei kuulu CIA loaerandi kohaldamisalasse, siis tuleb kaaluda, kas nad on „[infoühiskonna hasartmängu]teenuseid puudutavad eeskirjad“ direktiivi 98/34 artikli 1 punkti 5 tähenduses.
60.
Ent igal juhul ja sõltumatult CIA loaerandi kohaldamisest tuleb samuti otsustada, kas § 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri, loetuna ja tõlgendatuna iseseisvalt, on selle sätte tähenduses „infoühiskonna teenuste [reklaamimise] teenuseid puudutav eeskiri“.
61.
Mõlemal juhul on õiguslik hindamine samasugune. See sõltub lõppkokkuvõttes sellest, kas § 10 lõike 1 punkti 1 eeskiri või § 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri on „selle põhjenduste või regulatiivosa“ kohaselt „konkreetselt suunatud“ infoühiskonna teenuste reguleerimisele. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab andma selles küsimuses lõpliku hinnangu. Ent minu arvates viitavad mitu asjaolu sellele, et kummalgi kõnealusel eeskirjal ei ole sellist konkreetset suunatust.
62.
Alustan analüüsi, vaadeldes järgmises osas mõistet „konkreetselt suunatud“ seadusandlike muudatuste kontekstis.
a)
Mõiste „teenuseid puudutav eeskiri“ kohaldamine seadusandlike kohanduste kontekstis
63.
Direktiivi 98/48 põhjendustes 7 ja 8 rõhutatakse muret, et siseriiklike normide kohandamine uute infoühiskonna teenuste arvesse võtmiseks võib viia „siseturu uue killustamise, liigse reguleerimise ja õigusaktide kooskõlastamatuseni“. See oli üks peamisi põhjuseid, miks mõistet „tehnilised eeskirjad“ (ja teatamisnõuet) laiendati „teenuseid puudutavatele eeskirjadele“. Kui selline kohandamine on „konkreetselt suunatud“ uute infoühiskonna teenuste reguleerimisele, siis on see hõlmatud mõistega „[infoühiskonna] teenuseid puudutavad eeskirjad“.
64.
Süüdistatavad ja komisjon väidavad oma seisukohtades, et 2003. aasta muutmisseadus on näide sellisest kohandamisest, mis on „konkreetselt suunatud“ infoühiskonna teenuste reguleerimisele. See on nii isegi olenemata sellest, et pealtnäha on muudetud seadus meediumi suhtes neutraalne (st selles ei tehta vahet internetis ja väljaspool seda pakutavate teenuste vahel). Loomulikult on see, kas kohandamist uue majandusega on sõnaselgelt nii väljendatud või on seda tehtud tehnoloogiliselt neutraalsemate terminitega, pelgalt õigusloometehnika küsimus. See ei peaks mõjutama selliste kohanduste liigitamist „teenuseid puudutavateks eeskirjadeks“.
65.
Just selles kontekstis rõhutavadki süüdistatavad ja komisjon, et eeskirja „konkreetse suunatuse“ hindamisel tuleb vaadata kaugemale asjaomase sätte sõnastusest ning kaaluda selle „põhjendusi“.
66.
Taani valitsus märgib omalt poolt, et 2003. aasta muutmisseadusega tunnistati kehtetuks varasemad kihlvedusid reguleerinud seadused ja liideti need uueks seaduseks. Ta väidab, et nii § 10 lõike 1 punkti 1 eeskiri kui § 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri olid olemas juba kahes varasemas seaduses, mis eelnesid praegusele. Need eeskirjad on alati olnud neutraalsed meediumi suhtes (kohaldudes reklaamimisele mis tahes meedias ja mis tahes litsentsimata hasartmängude suhtes olenemata levitamise kanalist). (
27
) 2003. aasta muutmisseadusega ei muudetud kõnealuste hasartmängu- ja reklaamiteenuste piirangute kohaldamisala. Sellega lihtsalt täpsustati nende seni kehtinud kohaldamisala, et välistada selles suhtes võimalikud kahtlused, mis oli samuti tähtis, kuna need sätted olid seotud kriminaalvastutusega.
67.
Analüüsin alljärgnevalt (punktides b, c ja d) üksikasjalikumalt direktiivis 98/34 määratletud mõiste „teenuseid puudutavad eeskirjad“ eri koostisosasid ning kaalun seejärel (punktis e), kuidas seda mõistet tuleks käesolevas asjas kohaldada.
b)
Mõiste „teenuseid puudutavad eeskirjad“ määratluse jaatavad ja eitavad elemendid
68.
Direktiivi 98/34 artikli 1 punktis 5 on sõnaselgelt välistatud mõiste „teenuseid puudutavad eeskirjad“ kohaldamisalast kõik eeskirjad, „mis ei puuduta otseselt [infoühiskonna teenuseid]“. Seejärel piiritletakse selles sättes mõiste „konkreetselt suunatud“ jaatavad ja eitavad jooned:
„– peetakse eeskirja konkreetselt infoühiskonna teenustele suunatuks, kui selle põhjenduste või regulatiivosa kõigi sätete või mõne üksiksätte konkreetseks eesmärgiks on reguleerida nimetatud teenuseid otsesel ja sihikindlal viisil,
– eeskirja ei peeta konkreetselt infoühiskonna teenustele suunatuks, kui see puudutab nimetatud teenuseid ainult kaudselt ja juhuslikult;”
69.
Komisjon väitis oma seisukohas, et eeltoodud eitav määratlus tuleb lugeda erandiks ning seda tuleb seetõttu tõlgendada kitsalt.
70.
Ma ei nõustu.
71.
See, et erandeid tuleb tõlgendada kitsalt, on muidugi õigusliku tõlgenduse kindlalt väljakujunenud põhimõte. Ent minu arvates ei ole see siin kohaldatav: artikli 1 punkt 5 sisaldab pelgalt kaheosalist määratlust. Selle esimene osa on määratletud jaatavalt. Selle teine osa, mis on võrdse taseme ja väärtusega, (
28
) on sõnastatud eitavalt. Õigusloometehnikas on määratluse jaatavad ja eitavad elemendid üksteist täiendavad. Koos lugedes määratlevad nad mõiste „teenuseid puudutavad eeskirjad“ kohaldamisala.
c)
Kas on „konkreetselt suunatud“ või mitte
72.
Et eeskirja saaks lugeda „teenuseid puudutavaks eeskirjaks“, peab see olema „konkreetselt suunatud“ infoühiskonna teenustele. Ehk teisisõnu, kõik või mõned selle sätted peavad oma reguleerimisesemena välja tooma infoühiskonna teenused.
73.
Et eeskirja saaks lugeda „konkreetselt suunatuks“ infoühiskonna teenustele, esitatakse määratluse jaatavas osas kaks kumulatiivset tingimust: eeskirja – või mõne selle üksiksätte – eesmärgiks peab olema „reguleerida" infoühiskonna teenuseid „otsesel ja sihikindlal viisil“. Seevastu määratluse eitavas osas on märgitud, et eeskiri ei kuulu mõiste „teenuseid puudutav eeskiri“ kohaldamisalasse, kui ta „puudutab“ neid teenuseid „kaudselt ja juhuslikult“.
74.
Sissejuhatavalt märgin, et minu arvates ei tuleks sõna „puudutab“ määratluse eitavas osas tõlgendada nii, et see viitab sellele, kuidas asjaomane eeskiri praktikas mõjutab infoühiskonna teenuseid pärast jõustumist. On tõsi, et nt inglis- ja saksakeelse versiooni selline grammatiline tõlgendamine on võimalik. Paljude keeleversioonide, kaasa arvatud taanikeelse versiooni (
29
) puhul ei ole see nii. Pealgi oleks selline tõlgendus täiesti ebapraktiline ja kohatu, arvestades teatamiskohustuse eelnevat iseloomu. (
30
) See nõuaks, et eeskirjade koostamise ajal, mil neist tuleb teatada, teab siseriiklik seadusandja täpselt, mis mõju saab neil tegelikkuses olema.
75.
Tõsi, sellist tulevase mõju arvestamata jätmist võib ära kasutada eriti riukalik ja ettenägelik seadusandja, kuri geenius, kes teadlikult koostab seadusi, varjates nende tõelist tähendust ja teades juba sellel etapil, et nende mõju saab olema erinev nende sõnastusest. Ent sellised ebatõenäolised stsenaariumid ei peaks minu arvates olema määravad tegurid liidu eeskirjade tõlgendamisel. (
31
)
76.
Määratluse mõlemaid osasid tuleks pigem lugeda nii, et need käsitlevad eelkõige asjaomase eeskirja sõnastust ning selle aluseks olevat seadusandlikku tahet õigusakti koostamise ja vastuvõtmise ajal.
77.
Mõlemat määratluse osa ühendab võtmeelemendina see, et eeskiri peab olema „konkreetselt suunatud“ infoühiskonna teenustele. Minu arvates võib üldiselt eeldada, et kui eeskirja või sätte „konkreetne eesmärk“ on reguleerida teenust teatavas konkreetses meediumis, siis selle fakti kohta oleks selge jälg asjaomase meetme tekstis, näiteks oleks seal kasutatud konkreetseid termineid („internetis pakutavad“, „internet“, „elektrooniline“ jne).
78.
Jällegi on teoreetiliselt mõeldav, et eelnõu koostamisel võidakse soovida varjata „ konkreetset eesmärki“. Nagu ma püüdsin eelmistes punktides selgitada, ei saa sellist olukorda välistada, ent seda tuleks pidada üliväga erandlikuks. Üldiselt on nii, et kui „konkreetseks eesmärgiks“ oleks infoühiskonna teenuste reguleerimine, siis võib eeldada, et sellest on mingeidki jälgi asjaomaste sätete sõnastuses.
79.
Teenuseid puudutavate eeskirjade määratluse jaatav osa viitab samuti konkreetsele eesmärgile, mis tuleneb regulatsiooni „sihikindlusest“. Mõiste „sihikindel“ näitab, et eeskirjale on antud meediumi osas piiratud esemeline kohaldamisala (internetis või väljaspool seda pakutavad teenused). Jällegi kajastuks see tõenäoliselt eeskirja sõnastuses.
80.
Eeltoodust tuleneb, et kui eeskiri on pealtnäha kohaldatav teenustele olenemata meediumist (internetis või väljaspool seda), siis on juba see minu arvates tugev tõend, et „konkreetne eesmärk“ei ole infoühiskonna teenuste reguleerimine.
d)
Põhjendused
81.
Konkreetse eesmärgi hindamisel ei ole siiski piisav lähtuda ainuüksi eeskirja sõnastusest. Nagu jaatavas määratluses märgitakse, tuleb arvesse võtta nii selle „regulatiivosa“ kui „põhjendusi“.
82.
Direktiivis 98/34 nende mõistete tähendust ei selgitata. Ent minu meelest viitab „regulatiivosa“ selgelt eeskirja enda sõnastusele.
83.
Mõiste „põhjendused“ tähendus on vähem selge. Nende sõnade loomulik tähendus oleks viide eeskirja kehtestamise dokumenteeritud põhjendusele. Direktiivist ei nähtu, kuidas seda põhjendust tuvastada. Kui läheneda tekstipõhiselt, siis kas see peaks selguma meetmest endast (nt akti preambuli põhjenduste kujul) või kas see võib viidata ka eraldi dokumentidele (nt koos eelnõuga esitatud seletuskirjadele)? Kui läheneda institutsioonipõhiselt, siis kas põhjendused peavad pärinema samalt institutsioonilt, kes on andnud ka asjaomase eeskirja, ja olema tema poolt kinnitatud? (
32
) Kui läheneda ajaliselt, siis kas põhjendused peavad eelnema asjaomasele eeskirjale või olema sellega samaaegsed? (
33
)
84.
Neile küsimustele vastates tuleb arvesse võtta liikmesriike ja nende institutsioone nii üldiselt kui ka juhtumi tasandil.
85.
Esiteks, sõltub see, mis kujutab endast selliseid „põhjendusi“, eeskirja kehtestamise dokumenteeritud põhjenduse tähenduses üldisel tasandil iga liikmesriigi enda seadusandlikest menetluseeskirjadest ning selliste menetluste raames üksikutele dokumentidele omistatavast väärtusest.
86.
Teiseks tuleb seoses analüüsitava eeskirjaga samuti arvesse võtta iga üksikjuhtumi eriomaseid asjaolusid. Näiteks võib juhtuda, et algset eelnõud, nagu valitsus selle parlamendile esitab (koos kohaste põhjendustega eelnõule lisatud seletuskirjas), on parlamendis märkimisväärselt muudetud. Või on isegi parlamendi komisjonis ilma suurema aruteluta koostatud uus tekst. Samuti võib lõpuks vastuvõetav eeskiri tekkida alles pärast pikemaid arutelusid, millesse on kaasatud mitu institutsioonid ja nende liikmed, muutes „põhjenduste“ objektiivse tuvastamise keerukaks või isegi võimatuks. (
34
)
87.
Kuid ikkagi räägivad kõik sellised kaalutlused suuresti järgmise lähenemise kasuks: kui hinnatakse, kas siseriiklik eeskiri on „konkreetselt suunatud“ infoühiskonna teenustele, siis tuleb kõige olulisemaks elemendiks pidada vastava eeskirja enda sõnastust, st selle regulatiivosa. Põhjendused võivad aidata seda tõlgendada. Need võivad lahendada kahtlusi või küsimusi. Ent põhjendusi ei saa ega või lugeda õiguslikult samaväärseteks asjaomase eeskirja regulatiivosaga.
e)
Kohaldamine käesolevas asjas
88.
Lõppkokkuvõttes on siseriikliku kohtu ülesanne hinnata eeltoodud põhimõtetest lähtudes 2003. aasta muutmisseadusega kehtestatud § 10 lõike 1 punkti 1 eeskirja ja § 10 lõike 3 punkti 3 eeskirja konkreetset eesmärki. Esitan selle hindamise hõlbustamiseks järgmised märkused.
89.
Esiteks, menetlusosalised on pakkunud välja nende eeskirjade ja üldisemalt 2003. aasta muutmisseaduse erinevaid tõlgendusi. Ühelt poolt esitleb Taani valitsus muudatusi kui pelgalt olemasoleva õiguse täpsustamist. Teiselt poolt väidavad süüdistatavad ja komisjon, et muudatuste konkreetne eesmärk on laiendada varasemate eeskirjade kohaldamisala infoühiskonna teenustele. Nende arvates on see konkreetne eesmärk eeskirja enda tekstis „peidetud“, ent nähtub 2003. aasta muutmisseaduse kommentaaridest.
90.
Kui siseriiklik kohus jõuab järeldusele, et § 10 lõike 1 punkti 1 eeskiri ja/või § 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri kujutasid endast pelgalt vastavate, nende poolt asendatud sätete täpsustamist, siis nad ei ole ega saa olla teatamisele kuuluvad tehnilised eeskirjad. (
35
) Märgiksin sellega seoses, et nagu on kajastatud eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustes, on 2003. aasta muutmisseaduse kommentaaride väljavõttes § 10 lõike 3 punkti 3 eeskirja kohta märgitud, et see „vastab“ [„overensstemmelse“] juba varem hobuste võiduajamise kihlvedude seaduses olnud sättele ning kujutab endast kihlveo- ja loteriiseaduse sätte „täpsustust“ [“præcisering“]. (
36
) Lisaks kinnitati kohtuistungil, et need varem olemas olnud sätted olid „meediumineutraalsed“, see tähendab, et nad ei olnud sõnaselgelt seotud konkreetse meediumi või levitamisviisiga (paber, raadio, televisioon, internet jne).
91.
Teiseks, niivõrd kui ei ole tegemist pelga täpsustamisega, tuleb minu hinnangul omistada märkimisväärne kaal asjaolule, et eeskirja kohaldatakse pealtnäha vahet tegemata kõikidele teenustele olenemata sellest, kas neid pakutakse internetis või väljaspool seda. Viitan sellega seoses eespool toodud põhjendustele, eeskätt punktidele 72–80. Sellises olukorras on vaja väga selgeid ja veenvaid tõendeid selle kohta, et tegemist on infoühiskonna teenuste reguleerimisega „otsesel ja sihikindlal“ viisil.
92.
Kolmandaks peab siseriiklik kohus põhjendusi tõlgendades otsustama, milline väärtus omistada teatavale dokumendile või dokumentide osadele, arvestades eeskätt rolli, mida nad mängivad õigusloomeprotsessis, ning samuti nende tõlgenduslikku väärtust üldisemalt.
93.
Konkreetselt seoses küsimusega, kas § 10 lõike 3 punkti 3 eeskiri kujutab endast infoühiskonna teenuste reklaamimise teenust, märgiksin järgmist. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotluse kohaselt on selle eeskirja eesmärk kaudselt tagada hasartmängude ilma litsentsita pakkumise keelu parem jõustamine. Konkreetne eesmärk ei näi olevat olnud reklaamimise ja veelgi vähem internetis reklaamimise reguleerimine. Pigem näib olevat tegemist lihtsalt vahendiga saavutamaks eesmärki, milleks on hasartmänguteenuste parem reguleerimine. Nii ei olegi eelotsusetaotluse esitanud kohus ega ka ükski menetlusosaline kaitsnud positsiooni, et 2003. aasta muutmisseaduse konkreetne eesmärk oli laiendada reklaamimise regulatsiooni internetis pakutavatele reklaamiteenustele.
94.
Just see seisukoht näibki konkreetselt kajastuvat § 10 lõike 3 punkti 3 eeskirja käsitlevates 2003. aasta muutmisseaduse eelnõu kommentaarides (
37
) isiku jaoks, kes Taani õigust ei tunne. Viite rõhk nendes kommentaarides ei näi olevat reklaamimisel infoühiskonna teenuste vormis.
95.
Süüdistatavad ja komisjon viitasid oma seisukohtades korduvalt 2003. aasta muutmisseaduse eelnõu kommentaaride teistele osadele. Ent jällegi ei ole minu arvates selge kaal, mida neile viidetele tuleks omistada, ega see, kas nad moodustavad kogumis „konkreetse eesmärgi“. Samuti ei ole selge, mil määral need teised kommentaaride osad on asjakohased hinnates § 10 lõike 3 punkti 3 eeskirja eesmärki, mis on ju käesolevas asjas esitatud süüdistuse alus. Jällegi on eeltoodu puhul suurel määral tegemist siseriikliku õiguse küsimustega, mille peab lahendama siseriiklik kohus.
V. Ettepanek
96.
Eeltoodut arvestades ning niivõrd, kui asjaomased siseriiklikud sätted on seotud reklaamiteenustega, teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Københavns Byreti (esimese astme kohus, Kopenhaagen (Taani)) küsimustele järgmiselt:
Niivõrd kui need puudutavad hasartmänguteenuseid, ei ole sellised siseriiklikud eeskirjad nagu 26. märtsi 2003. aasta seaduse nr 204, millega muudetakse teatavate hasartmängude, loteriide ja kihlvedude seadust ja teisi seadusi ning tunnistatakse kehtetuks hobuste ja koerte võiduajamise kihlvedude seadus (lov nr 204 af 26. marts 2003 om ændring af lov om visse spil, lotterier og væddemål og andre love og om ophævelse af lov om væddemål i forbindelse med heste- og hundevæddeløb lov om væddemål i forbindelse med heste- og hundevæddeløb), § 10 lõike 1 punkt 1 ja § 10 lõike 3 punkt 3 „tehnilised eeskirjad“ Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiivi 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord, koos Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuli 1998. aasta direktiiviga 98/48/EÜ tehtud muudatustega, artikli 1 punkti 11 tähenduses.
Niivõrd kui see puudutab reklaamiteenuseid, ei ole selline siseriiklike eeskirjade muudatus nagu 26. märtsi 2003. aasta seaduse nr 204, millega muudetakse teatavate hasartmängude, loteriide ja kihlvedude seadust ja teisi seadusi ning tunnistatakse kehtetuks hobuste ja koerte võiduajamise kihlvedude seadus, § 10 lõike 3 punkt 3 „tehniline eeskiri“ direktiivi 98/34, koos direktiiviga 98/48 tehtud muudatustega, artikli 1 punkti 11 tähenduses, välja arvatud juhul, kui selline muudatus on konkreetselt suunatud infoühiskonna teenustele. Selle otsustamisel, kas eeskiri on konkreetselt suunatud infoühiskonna teenustele, peaks siseriiklik kohus arvesse võtma eeskätt järgmist:
–
kas muudatus pelgalt täpsustab eeskirja kohaldamisala või muudab seda;
–
eeskirja sõnastus enne ja pärast muutmist ning selge väljend muudatuse tekstis, mida võib tõlgendada kui konkreetset viidet infoühiskonna teenustele;
–
põhjendustes esitatud teave eeskirja muudatuse eesmärgi/eesmärkide kohta.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiiv 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord (EÜT 1998, L 204, lk 37; ELT eriväljaanne 13/20, lk 337).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuli 1998. aasta direktiiv 98/48/EÜ, millega muudetakse direktiivi 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord (EÜT 1998, L 217, lk 18; ELT eriväljaanne 13/21, lk 8).
(
4
)	Rangelt võttes ei muudetud 2003. aasta muutmisseaduse § 1 lõikega 20 2003. aasta muutmisseaduse § 10, vaid hasartmängude, loteriide ja kihlvedude seaduse § 10. Siiski viitan lihtsuse huvides 2003. aasta muutmisseaduse §-le 10.
(
5
)	Nagu kohtuistungil selgitati, esitatakse Taanis seadusandliku menetluse raames koos seaduseelnõuga selle autori poolt seadusandlikule kogule ka seletuskiri. Selle dokumendi nimi on „seaduseelnõu koos kommentaaridega“ (lovforslag med bemærkninger). Kasutan käesolevas ettepanekus läbivalt terminit „[2003. aasta muutmisseaduse] kommentaarid“ viitamaks käesolevale konkreetsele Taani juhtumile. Üldisemas tähenduses kasutan käesoleva ettepaneku punktides 81–87 direktiivi 98/34 artikli 1 lõike 5 mõistet „põhjendused“.
(
6
)	Nt vt kohtuotsus, 11.11.2015, Pujante Rivera (C‑422/14, EU:C:2015:743, punkt 20).
(
7
)	Kohtuotsus, 30.4.1996, CIA Security International (C‑194/94, EU:C:1996:172).
(
8
)	Kohtuotsus, 4.2.2016, Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, punkt 70).
(
9
)	Kohtuotsused, 4.2.2016, Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, punkt 76) ning 13.10.2016, M. ja S. (C‑303/15, EU:C:2016:771, punkt 30). Selles kohtpraktikas kasutatakse sama sõnastust nagu varasemates kohtuotsustes, milles kohaldati eelneva direktiivi vastavat sätet (nõukogu 28. märtsi 1983. aasta direktiiv 83/189/EMÜ, milles on sätestatud menetlus teabe andmiseks tehniliste standardite ja regulatsioonide valdkonnas (EÜT 1983, L 109, lk 8) artikli 1 punkt 9). Vt nt kohtuotsus, 21.4.2005, Lindberg (C‑267/03, EU:C:2005:246, punkt 87).
(
10
)	Kohtuotsus Ince illustreerib hästi seda seisukohta. See kohtuasi puudutas Saksamaa hasartmänguseadust, milles oli sätestatud: „Avalike hasartmängude korraldamine või vahendamine toimub ainult liidumaa pädeva asutuse loal. Ilma loata on hasartmängude korraldamine ja vahendamine keelatud (ebaseaduslik hasartmäng)“. Siin on sama mündi kaks külge selgelt nii-öelda „ühendatud“. See säte loeti nimetatud kohtuotsuses kuuluvaks CIA loaerandi kohaldamisalasse. Kohtuotsus, 4.2.2016, Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, punktid 11 ja 76).
(
11
)	Selle reegli tekke ja arenemise kohta vt minu ettepanek, kohtuasi M. ja S. (C‑303/15, EU:C:2016:531, punkt 30 jj).
(
12
)	Selles tähenduses vt kohtuotsus Lidl Italia, milles käsitleti nii keeldu kui ka rikkumise korral karistuste määramist, mis mõlemad olid teatamisele kuuluva tehnilise eeskirja osad. Kohtuotsus, 8.9.2005, Lidl Italia (C‑303/04, EU:C:2005:528, punkt 13).
(
13
)	Kohtuotsused, 19.7.2012, Fortuna jt (C‑213/11, C‑214/11 ja C‑217/11, EU:C:2012:495) ning 13.10.2016, M. ja S. (C‑303/15, EU:C:2016:771).
(
14
)	19. novembri 2009. aasta Ustawa o grach hazardowych’i (hasartmänguseadus) (Dziennik Ustaw 2009, nr 201, jrk nr 1540) artikli 6 lõige 1: „Ruleti, kaardimängude ja täringumängude ning mänguautomaatidel mängitavate hasartmängude korraldamiseks on nõutav kasiino tegevusluba.“ (kohtujuristi kursiiv).
(
15
)	Hasartmänguseaduse artikli 14 lõige 1: „Ruleti, kaardimängude, täringumängude ja mänguautomaatidel mängitavate mängude korraldamine on lubatud üksnes kasiinodes.“ (kohtujuristi kursiiv).
(
16
)	Kohtuotsus, 13.10.2016, M. ja S. (C‑303/15, EU:C:2016:771, punkt 29).
(
17
)	Nii nagu seda sõna kasutatakse üldkeeles ilma sellele mingit konkreetset õiguslikku tähendust või tagajärgi omistamata.
(
18
)	Kohtuotsused, 4.2.2016, Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, punkt 76) ning 13.10.2016, M. ja S. (C‑303/15, EU:C:2016:771, punkt 30).
(
19
)	Tuletan meelde, et komisjon oli kohtuasjas M. ja S. seisukohal, et sellest reeglist tuleks üldse loobuda (vt minu ettepanek, kohtasi M. ja S. (C‑303/15, EU:C:2016:531, punkt 34). Euroopa Kohus lükkas sellise ümbervaatamise oma kohtuotsuses tagasi.
(
20
)	Kohtuotsus, 4.2.2016, Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72).
(
21
)	Keeld pakkuda hasartmänge internetis ja selle erandid; piirangud pakkuda spordikihlvedusid elektrooniliste sidevahendite kaudu; keeld levitada hasartmängude reklaame internetis või sidevahendite kaudu. Kohtuotsus, 4.2.2016, Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72).
(
22
)	Kohtuotsus, 4.2.2016, Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, punkt 76).
(
23
)	Kohtuotsus, 21.4.2005, Lindberg (C‑267/03, EU:C:2005:246).
(
24
)	Võib lisada, et samasugune eristus on kajastatud ka mujal liidu õigusaktides, nt seoses eelneva loa nõuetega konkreetsete toiduainete puhul, mida ei ole liidu tasandil reguleeritud. Sellisel juhul ei peeta loanõude olemasolu üldiselt probleemiks, ning fookus on loa saamise menetlusel ja sellega seotud materiaalõiguslikel tingimustel. Vt nt kohtuotsused, 5.2.2004, Greenham ja Abel (C‑95/01, EU:C:2004:71) ning 27.4.2017, Noria Distribution (C‑672/15, EU:C:2017:310).
(
25
)	Vt käesolev ettepanek, 2. ja 3. joonealune märkus.
(
26
)	Kohtuotsused, 4.2.2016, Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72) ning 13.10.2016, M. ja S. (C‑303/15, EU:C:2016:771).
(
27
)	Seoses § 10 lõike 1 punkti 3 eeskirjaga viidatakse 2003. muutmisseaduse eelnõu kommentaarides hobuste ja koerte võiduajamise kihlvedude seaduse (lov om væddemål i forbindelse med heste‑ og hundevæddeløb) § 12 lõikele 3 ning kihlveo‑ ja loteriiseaduse (tips‑ og lottoloven) § 10 lõikele 4.
(
28
)	Süsteemsest vaatenurgast on selle määratluse mõlemad osad samal tasandil (samasugune taane ja mõttekriips), mis selles ja teistes direktiivi 98/34 mõistete määratlustes tähistab selgelt sama väärtusega teavet (tingimused, stsenaariumid, loetelud).
(
29
)	Erinevates keeleversioonides on selles sättes kasutatud erinevaid tegusõnu. Nii on nt taani-, prantsus- ja itaaliakeelses versioonis kasutatud „vedrører“, „concerne“ ja „riguarda“ (inglise keeles „concern“). Tšehhi- ja saksakeelses versioonis kasutatud „působí-li“ ja „aufwirkt“ on lähedased ingliskeelsele sõnale „affects“. Poola- ja hispaaniakeelses versioonis on kasutatud tegusõnu „odnosi“ ja „se refiere“ (inglis keeles „refers to“).
(
30
)	Sarnaste teemade kohta vt minu ettepanek, kohtuasi M. ja S. (C‑303/15, EU:C:2016:531).
(
31
)	Vastupidine olukord oleks selgelt vastuolus vastastikuse usalduse ja koostöö põhimõttega. Praktilisemast küljest, kui õigusakt ütleb midagi muud, kui milleks ta on mõeldud, siis väga tõenäoliselt ei järgiks seda ka selle adressaadid, kes samuti tõenäoliselt tugineksid selle sõnastusele, mis poleks ka üllatav.
(
32
)	Liidu õigust näiteks tuues võib Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi teatava tõlgenduse toetuseks viidata komisjoni ettepanekule ning selle seletuskirjale. Ent komisjoni kavatsusi ei saa siiski lõpuni samastada seadusandja omaga.
(
33
)	Vt selle kohta minu ettepanek, kohtuasi Scialdone (C‑574/15, EU:C:2017:553 punktid 37 ja 38]
(
34
)	Seda on võimalik väljendada reljeefsemalt tuntud kõnekäänu abil, mille konkreetset autorit ma ei suutnud tuvastada: kaamel on komitee poolt loodud hobune.
(
35
)	Kohtuotsus, 21.4.2005, Lindberg (C‑267/03, EU:C:2005:246, punktid 82 ja 83). Selles suhtes on konkreetselt § 10 lõike 1 punkti 3 eeskirja käsitlevates 2003. aasta muutmisseaduse eelnõu kommentaarides märgitud, et „muudatus vastab kehtivale keelule, mis on sätestatud hobuste ja koerte võiduajamise kihlvedude seaduse § 12 lõikes 3, kuid täpsustab kihlveo- ja loteriiseaduse § 10 lõikes 4 sisaldunud keeldu“.
(
36
)	Vt käesolev ettepanek, punkt 8.
(
37
)	Ära toodud käesoleva ettepaneku punktis 8.