62019CJ0711
EUROOPA KOHTU OTSUS (üheksas koda)
8. oktoober 2020 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Direktiiv (EL) 2015/1535 – Artikkel 1 – Tehnilistest eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord – Mõiste „tehnilised eeskirjad“ – Hasartmängud – Kohalik kihlveoterminalide käitamise maks – Maksuõigusnormid – Euroopa Komisjonile edastamata jätmine – Võimalus tugineda maksumaksja vastu
Kohtuasjas C‑711/19,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Verwaltungsgerichtshofi (Austria kõrgeim halduskohus) 3. septembri 2019. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 25. septembril 2019, menetluses
Admiral Sportwetten GmbH,
Novomatic AG,
AKO Gastronomiebetriebs GmbH
versus
Magistrat der Stadt Wien,
EUROOPA KOHUS (üheksas koda),
koosseisus: D. Šváby koja presidendi ülesannetes ning kohtunikud S. Rodin (ettekandja) ja K. Jürimäe,
kohtujurist: M. Campos Sánchez-Bordona,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Admiral Sportwetten GmbH, Novomatic AG ja AKO Gastronomiebetriebs GmbH, esindaja: Rechtsanwalt W. Schwartz,
–
Magistrat der Stadt Wien, esindaja: S. Bollinger,
–
Austria valitsus, esindajad: J. Schmoll ja C. Drexel,
–
Belgia valitsus, esindajad: L. Van den Broeck, J.‑C. Halleux ja S. Baeyens, keda abistasid avocats P. Vlaemminck ja R. Verbeke,
–
Poola valitsus, esindaja: B. Majczyna,
–
Portugali valitsus, esindajad: L. Inez Fernandes, J. Gomes de Almeida, A. Pimenta, P. Barros da Costa ja A. Silva Coelho,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: M. Jauregui Gomez ja M. Noll‑Ehlers,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
otsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. septembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/1535, millega nähakse ette tehnilistest eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord (ELT 2015, L 241, lk 1), artikli 1 tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud ühelt poolt Admiral Sportwetten GmbH, Novomatic AG ja AKO Gastronomiebetriebs GmbH (edaspidi koos „Admiral jt“) ning teiselt poolt Magistrat der Stadt Wien (Viini linnavalitsus) (edaspidi „Viini linnavalitsus“) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab kihlveoterminalidelt kogutava maksu (edaspidi „vaidlusalune maks“) tasumist.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3
Direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punktid b–f on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
b)
„teenus“– infoühiskonna iga teenus ehk kõik vahemaa tagant elektroonilisel teel ja teenusesaaja isikliku taotluse alusel ning tavaliselt tasu eest osutatavad teenused;
käesoleva mõiste puhul tähendab:
i)
„vahemaa tagant“, et teenust osutatakse ilma poolte üheaegse kohalolekuta,
ii)
„elektroonilisel teel“, et teenus saadetakse lähtepunktist ja võetakse sihtkohas vastu elektrooniliste andmetöötlus- (sh pakkimisseadmete) ja säilitusseadmete abil ning see saadetakse, edastatakse ja võetakse vastu täielikult juhtmete või raadio kaudu, optiliselt või muude elektromagnetiliste vahendite abil,
iii)
„teenusesaaja isikliku taotluse alusel“, et teenust osutatakse andmeedastusena isikliku taotluse alusel[.]
Käesoleva mõiste alla mittekuuluvate teenuste näidisloetelu on sätestatud I lisas;
c)
„tehniline spetsifikatsioon“ – dokumendis sisalduv spetsifikatsioon, millega nähakse ette toote nõutavad omadused, nagu kvaliteet, kasutusotstarve, ohutus või mõõtmed, sealhulgas nõuded toote müüginimetuse, terminite, tunnuste, kontrollimise ja kontrollimeetodite, pakendamise, märgistamise või etikettimise ning vastavushindamismenetluse kohta;
[…]
d)
„muud nõuded“ – nõuded, mis ei ole tehniline spetsifikatsioon ja mis esitatakse tootele eelkõige tarbijate või keskkonna kaitsmise eesmärgil ning mis mõjutavad tema elutsüklit pärast turulelaskmist, nagu kasutamise, ringlussevõtu, taaskasutamise või kõrvaldamise tingimused, kui need võivad oluliselt mõjutada toote koostist, olemust või turustamist;
e)
„teenuseid puudutav eeskiri“ – üldist laadi nõuded, mis puudutavad teenuste pakkumisele juurdepääsu ja nende pakkumist punkti b tähenduses, eelkõige aga teenusepakkujat, teenuseid ja teenuste tarbijat puudutavad sätted, välja arvatud sätted, mis ei puuduta otseselt nimetatud punktis määratletud teenuseid;
[…]
f)
„tehnilised eeskirjad“ – tehnilised spetsifikatsioonid ja muud nõuded või teenuseid puudutavad eeskirjad, sealhulgas vastavad haldusnormid, mille järgimine turustamisel, teenuste pakkumisel, teenusepakkuja asutamisel või teenuste kasutamisel liikmesriigis või selle põhiosas on de jure või de facto kohustuslik, samuti liikmesriikide õigus- ja haldusnormid, mis keelavad toote valmistamise, impordi, turustamise, kasutamise või keelavad teenuste pakkumise või kasutamise või teenusepakkuja asutamise, välja arvatud need normid, mis on sätestatud artiklis 7[.]
De facto tehniliste eeskirjade hulka kuuluvad:
i)
liikmesriigi õigus- ja haldusnormid, milles osutatakse kas tehnilistele spetsifikatsioonidele, muudele nõuetele või teenuseid puudutavatele eeskirjadele või ametiala- või tegevusjuhistele, milles omakorda osutatakse tehnilistele spetsifikatsioonidele, muudele nõuetele või teenuseid puudutavatele eeskirjadele ning mille järgimine lubab oletada vastavust eespool nimetatud õigus- ja haldusnormidega kehtestatud kohustustele,
ii)
vabatahtlikud kokkulepped, mille puhul ametiasutus on üks lepinguosaline ja mis üldistes huvides näevad ette tehniliste spetsifikatsioonide, muude nõuete või teenuseid puudutavate eeskirjade järgimise, välja arvatud riigihangete pakkumistingimused,
iii)
tehnilised spetsifikatsioonid, muud nõuded või teenuseid puudutavad eeskirjad, mis on seotud toodete või teenuste tarbimist mõjutavate fiskaal- või finantsmeetmetega, soodustades selliste tehniliste spetsifikatsioonide, muude nõuete või teenuseid puudutavate eeskirjade järgimist; siia ei kuulu siseriiklike sotsiaalkindlustussüsteemidega seotud tehnilised spetsifikatsioonid ega muud nõuded.
[…]“.
4
Direktiivi artikli 5 lõikes 1 on ette nähtud:
„1.   Piiramata artikli 7 kohaldamist, edastavad liikmesriigid viivitamata komisjonile kõik tehniliste eeskirjade eelnõud, välja arvatud siis, kui tegemist on rahvusvahelise või Euroopa standardi täieliku teksti ülevõtmisega, mille puhul piisab teatest asjaomase standardi kohta; nad teatavad komisjonile ka põhjused, miks selliste tehniliste eeskirjade jõustamine oli vajalik, kui neid põhjusi ei ole eelnõus juba selgitatud.
[…]
Käesoleva direktiivi artikli 1 lõike 1 punkti f teise lõigu punktis iii osutatud tehniliste spetsifikatsioonide, muude nõuete või teenuseid puudutavate eeskirjade osas võivad komisjoni või liikmesriikide märkused või üksikasjalikud arvamused kajastada ainult neid aspekte, mis võivad takistada kaubandust või, teenuseid puudutavate eeskirjade osas, teenuste vaba liikumist või teenusepakkujate asutamisvabadust, mitte aga meetme fiskaal- või finantsaspekte.“
5
Direktiivi I lisas on „[n]äidisloetelu teenustest, mis ei kuulu artikli 1 lõike 1 punkti b teises lõigus viidatud teenuste hulka“. Nimetatud lisa punkti 1 alapunktis d on sätestatud:
„1.   Teenused, mida ei osutata „vahemaa tagant“
Teenused, mida osutatakse teenusepakkuja ja teenuse tarbija füüsilisel juuresolekul, isegi kui seejuures kasutatakse elektroonilisi seadmeid:
[…]
d)
mängukohtades elektrooniliste mängude andmine kliendi kasutusse kliendi füüsilisel juuresolekul.“
Austria õigus
6
Viini liidumaa 4. juuli 2016. aasta kihlveoterminalimaksu kogumise seaduse (Gesetz über die Einhebung einer Wettterminalabgabe, Wiener Wettterminalabgabegesetz (LGBl. I, 32/2016), edaspidi „WWAG“) § 1 sätestab põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal kehtinud redaktsioonis:
„Kihlveoterminali käitamine Viini linna territooriumil maksustatakse kihlveoterminalimaksuga.“
7
Selle seaduse § 2 lõike 1 punktis 1 „Mõisted“ on kirjas:
„Käesolevas seaduses kasutatakse järgmisi mõisteid:
1)
„kihlveoterminal“ – teatavasse kohta paigaldatud tehniline kihlvedude sõlmimise seade, mis on andmeliini kaudu ühendatud kihlveokorraldaja või kihlveovahendajaga ja võimaldab isikul vahetult kihlveos osaleda;
[…]“.
8
Seaduse § 3 „Maksu suurus“ on sõnastatud järgmiselt:
„Kihlveoterminali käitamise maks on 350 eurot kalendrikuus ühe kihlveoterminali kohta.
[…]“.
9
WWAG § 8 lõikes 1 on ette nähtud:
„Tegevus või tegevusetus, millega oma maksukohustust vähendatakse, on väärtegu, mille eest karistatakse kuni 42000 euro suuruse trahviga, ja kui trahvisumma sissenõudmine osutub võimatuks, asendatakse trahv kuni kuue nädala pikkuse vabadusekaotusliku karistusega. Maksukohustuse vähendamine kestab, kuni maksumaksja on maksukohustuse täitnud või maksuhaldur määranud maksukohustuse suuruse. […]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
10
Admirali jt tegevus on seotud kihlveoterminalide käitamisega. Täpsemalt on Admiral Sportwetten kihlveoterminalide paigaldaja, Novomatic on nende kihlveoterminalide omanik ja AKO Gastronomiebetriebs on kihlveoterminalide käitamiseks kasutatava ruumi omanik.
11
Admiral jt pöördusid alates 2016. aasta augustist Viini linnavalitsuse poole, paludes endale määrata vaidlusaluse maksu määraks 0 eurot, väites, et selle tegevusega maksukohustust ei kaasne.
12
Viini linnavalitsus määras 31. oktoobri 2016. aasta otsusega 2016. aasta septembri- ja oktoobrikuu eest Admiralile jt-le selle maksu suuruseks 350 eurot ühe terminali kohta kuus. 2. jaanuari 2017. aasta ja 24. juuli 2017. aasta otsustega määrati sama maksusumma ajavahemike eest 2016. aasta novembrist kuni sama aasta detsembrini ja 2017. aasta jaanuarist kuni sama aasta juunini.
13
Admiral jt esitasid igaüks nende otsuste peale kaebuse, väites, et WWAGs sisalduvad kihlveoterminale käsitlevad õigusnormid on tehnilised eeskirjad, mille eelnõu oleks vastavalt direktiivi 2015/1535 artikli 5 lõikele 1 tulnud viivitamatult komisjonile edastada.
14
Bundesfinanzgericht (föderaalne maksukohus, Austria) jättis nimetatud kaebused 23. augustil 2018 rahuldamata, leides, et need normid ei ole tehnilised eeskirjad. Verfassungsgerichtshof (konstitutsioonikohus, Austria) ei võtnud Admirali jt poolt selle otsuse peale esitatud kaebust menetlusse.
15
Admiral jt esitasid 23. augustil 2018 Verwaltungsgerichtshofile (Austria kõrgeim halduskohus) Bundesfinanzgerichti (föderaalne maksukohus) otsuse peale kassatsioonkaebuse.
16
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib selles kontekstis, et kui WWAG sätteid tuleb pidada tehnilisteks eeskirjadeks direktiivi 2015/1535 tähenduses, oleks nende sätete eelnevalt komisjonile edastamise kohustuse rikkumise tagajärg see, et vaidlusaluse maksu kogumine on keelatud, ja seetõttu tuleks tõdeda, et põhikohtuasja kassatsioonkaebuse esitajatel ei ole kohustust seda maksu tasuda.
17
Seoses „tehniliseks eeskirjaks“ kvalifitseerimisega direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punkti f tähenduses leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kuigi WWAGs on kihlveoterminale mainitud, ei reguleeri see seadus kihlveoterminalide konkreetseid omadusi, mistõttu ei ole selle puhul tegemist „tehnilise eeskirjaga“.
18
Osundades Euroopa Kohtu praktikat kategooria „muud nõuded“ kohta, täheldab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kuigi WWAG ei sisalda keeldusid, on selle õigusakti eesmärk lisaks maksustamisele seda liiki kihlvedusid vähendada, mistõttu ei saa tarbijate kaitses seisnevat eesmärki arvestades välistada, et WWAG puudutab toote kasutusiga pärast turulelaskmist, see aga võib otseselt mõjutada kihlveoterminalide turustamist. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib aga, et kihlveoterminalide arv püsib Viinis põhimõtteliselt muutumatuna.
19
Kategooria „teenuseid puudutav eeskiri“ kohta märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et see puudutab ainult infoühiskonna teenuseid. Nimetatud kohtu hinnangul ei tundu samadel põhjustel kui kategooria „muud nõuded“ puhul olevat välistatud, et WWAG sätted võivad endast kujutada „teenuseid puudutavat eeskirja“, kuna need võivad puudutada kihlveoterminali käitamisega vahetult seotud teabe edastamist võimalike kihlvedude ja nende sõlmimise kohta.
20
Seoses kategooriaga „keelud“ leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et WWAG sätted sellesse kategooriasse ei kuulu, kuna need ei sisalda ühtegi keeldu, vaid näevad ette sanktsioonid maksukohustuse vähendamisele suunatud tegevuse või tegevusetuse eest.
21
Viimaks märgib nimetatud kohus kategooria „de facto tehnilised eeskirjad“ kohta, et WWAG ei viita muudele eeskirjadele ja eelkõige mitte 13. mai 2016. aasta seadusele kihlvedude sõlmimise ja vahendamise kohta Viini liidumaal (Gesetz über den Abschluss und die Vermittlung von Wetten (Wiener Wettengesetz), LGBl. 26/2016, muudetud 6. augusti 2019. aasta seadusega, millega muudetakse seadust kihlvedude sõlmimise ja vahendamise kohta Viini liidumaal (Gesetz, mit dem das Gesetz über den Abschluss und die Vermittlung von Wetten (Wiener Wettengesetz) geändert wird (LGBl. 43/2019)); edaspidi „WW“), mistõttu see ei kuulu sellesse kategooriasse.
22
Peale selle on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kas juhul, kui WWAG sätted tuleb kvalifitseerida „tehnilisteks eeskirjadeks“ direktiivi 2015/1535 tähenduses, toob WWAG eelnõu direktiivi 2015/1535 artikli 5 lõike 1 alusel eelnevalt edastamata jätmine Euroopa Kohtu praktikat arvestades kaasa võimatuse tugineda sellele seadusele eraõigusliku isiku vastu.
23
Nendel asjaoludel otsustas Verwaltungsgerichtshof (kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [direktiivi 2015/1535] artiklit 1 tuleb tõlgendada nii, et [WWAG] sätted, mis näevad ette kihlveoterminalidelt kogutava maksu, tuleb lugeda „tehnilisteks eeskirjadeks“ selle artikli tähenduses?
2.
Kas [WWAG] sätete direktiivi 2015/1535 tähenduses edastamata jätmise tõttu ei tohiks sellist maksu nagu kihlveoterminalidelt kogutav maks koguda?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
24
Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2015/1535 artiklit 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi maksuõigusnorm, mis kehtestab kihlveoterminalide käitamise maksu, on „tehniline eeskiri“ selle artikli tähenduses.
25
Selle küsimusele vastamiseks tuleb silmas pidada, et mõiste „tehnilised eeskirjad“ hõlmab nelja liiki meetmeid: esiteks „tehniline spetsifikatsioon“ direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punkti c tähenduses, teiseks „muud nõuded“, mis on määratletud sama direktiivi artikli 1 lõike 1 punktis d, kolmandaks „teenuseid puudutav eeskiri“ nimetatud direktiivi artikli 1 lõike 1 punkti e tähenduses ja neljandaks „liikmesriikide õigus- ja haldusnormid, mis keelavad toote valmistamise, impordi, turustamise, kasutamise või keelavad teenuste pakkumise või kasutamise või teenusepakkuja asutamise“ sama direktiivi artikli 1 lõike 1 punkti f tähenduses (vt seoses Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiiviga 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord (EÜT 1998, L 204, lk 37; ELT eriväljaanne 13/20, lk 337) (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuli 1998. aasta direktiiviga 98/48/EÜ (EÜT 1998, L 217, lk 18; ELT eriväljaanne 13/21, lk 1)), 12. septembri 2019. aasta kohtuotsus VG Media, C‑299/17, EU:C:2019:716, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
26
Siinkohal on oluline esiteks täpsustada, et selleks, et liikmesriigi meedet saaks lugeda direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punktis c nimetatud tehniliste eeskirjade esimesse liiki, st mõiste „tehniline spetsifikatsioon“ alla kuuluvaks, peab see meede tingimata viitama tootele või selle pakendile kui sellisele ning määratlema seega toote ühe nõutava omaduse (vt selle kohta 12. septembri 2019. aasta kohtuotsus VG Media, C‑299/17, EU:C:2019:716, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
27
Käesoleval juhul ilmneb Euroopa Kohtule esitatud toimiku materjalidest, et kihlveoterminalide tehniline spetsifikatsioon ei ole ette nähtud mitte WWAGs, vaid WWs, mis on õigusakt, mis on edastatud komisjonile vastavalt direktiivile 2015/1535.
28
WWAG §-s 1 koostoimes § 2 punktiga 1 on see, mida tuleb mõista „kihlveoterminali“ all, määratletud ainult selleks, et määrata kindlaks vaidlusaluse maksu kohaldamisala, nimelt nende terminalide käitamine, ilma et seejuures määrataks kindlaks nende terminalide nõutavad omadused ja olenemata asjaolust, et osutatud paragrahvis sisaldub kõnealuste terminalide kirjeldus.
29
Neil asjaoludel ei kujuta WWAG §-st 1 koostoimes § 2 punktiga 1 tulenev norm endast „tehnilist spetsifikatsiooni“ direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punkti c tähenduses.
30
Teiseks tuleb märkida seoses mõistega „muud nõuded“ direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punkti d tähenduses, et selle mõiste all peetakse silmas nõuet, mis ei ole tehniline spetsifikatsioon ning mis esitatakse tootele eelkõige tarbijate või keskkonna kaitsmise eesmärgil ja mis mõjutab selle toote elutsüklit pärast turuleviimist, nagu kasutamise, ringlussevõtu, taaskasutamise või kõrvaldamise tingimused, kui need võivad oluliselt mõjutada toote koostist, olemust või turustamist.
31
Käesoleval juhul ei võimalda ükski toimikus sisalduv dokument teha järeldust, et WWAG § 1 koostoimes § 2 punktiga 1 sisaldab tingimust, mis võib oluliselt mõjutada kihlveoterminalide koostist, olemust või turustamist. Nagu juba märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 28, piirduvad need sätted vaidlusaluse maksu kohaldamisala kindlaksmääramisega.
32
Neil asjaoludel ei kuulu WWAG §-st 1 koostoimes § 2 punktiga 1 tulenev norm kategooriasse „muud nõuded“ direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punkti d tähenduses.
33
Kolmandaks olgu märgitud seoses „teenuseid puudutavate eeskirjadega“, et direktiivi 2015/1535 I lisa punkti 1 alapunktist d ilmneb, et selline „mängukohtades elektrooniliste mängude andmine kliendi kasutusse kliendi füüsilisel juuresolekul“ nagu põhikohtuasjas kõne all olev kihlveoterminalide kasutada andmine kujutab endast teenust, mida ei osutata vahemaa tagant.
34
Liigitamine „teenuseid puudutavaks eeskirjaks“, mida on silmas peetud direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punktis e koostoimes selle direktiivi artikli 1 lõike 1 punktiga b, eeldab aga, et tegemist on vahemaa tagant osutatava teenusega.
35
Seetõttu ei kuulu sellised õigusnormid, mis on kõne all põhikohtuasjas ja millega peetakse silmas teenust, mida ei osutata vahemaa tagant, „teenuseid puudutavate eeskirjade“ kategooriasse.
36
Neljandaks tuleb märkida seoses direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punktis f nimetatud „tehniliste eeskirjadega“, et nende all on silmas peetud liikmesriikide õigus- ja haldusnorme, mis keelavad toote valmistamise, impordi, turustamise või kasutamise või keelavad teenuste pakkumise või kasutamise või teenusepakkuja asutamise. Euroopa Kohus on seoses kasutamise keeldudega juba otsustanud, et need keelud hõlmavad meetmeid, mille mõju on asjaomase toote mõne võimaliku kasutusviisi piiramisest selgelt laiem ning seega ei piirdu need toote kasutamise lihtsa piiramisega (vt selle kohta 21. aprilli 2005. aasta kohtuotsus Lindberg, C‑267/03, EU:C:2005:246, punkt 76).
37
Käesoleval juhul aga ei sisalda WWAG § 1 koostoimes § 2 punktiga 1 ühtegi keeldu, mistõttu see ei kuulu sellesse tehniliste eeskirjade kategooriasse. Seda järeldust ei kõiguta asjaolu, et WWAG § 8 lõige 1 näeb ette haldussanktsioonid juhuks, kui vaidlusaluse maksu tasumise kohustust ei täideta. Viimati nimetatud sättes ette nähtud sanktsioonid ei kehti nimelt ei põhikohtuasjas kõne all olevate toodete ega kihlvedude korraldamise teenuse, vaid vaidlusalust maksu tasuma kohustatud maksumaksja suhtes.
38
Eelnevale lisaks olgu märgitud, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et „de facto tehniliseks eeskirjaks“ direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punkti f alapunkti iii tähenduses ei saa lugeda maksuõigusnorme, millega ei ole seotud mingit tehnilist spetsifikatsiooni ega muud nõuet, mille järgimist soovitakse tagada (vt selle kohta 11. juuni 2015. aasta kohtuotsus Berlington Hungary jt, C‑98/14, EU:C:2015:386, punkt 97).
39
Käesoleval juhul ei ole ühelt poolt võimalik väita, et WWAG § 1 koostoimes § 2 punktiga 1 on toodete või teenuste tarbimist mõjutav maksumeede, mis soodustab tehniliste spetsifikatsioonide, muude nõuete või teenuseid puudutavate eeskirjade järgimist, kuna miski selle sätte sõnastuses ei viita sellele, et selle maksu tasumise kohustuse eesmärk on tagada, et järgitaks kihlveoterminale puudutavaid tehnilisi eeskirju, mis omakorda paiknevad teises õigusaktis ehk WWs. Teiselt poolt ei kaasu sellele liikmesriigi õigusnormile tehnilisi spetsifikatsioone, muid nõudeid ega teenuseid puudutavaid eeskirju.
40
Sellest järeldub, et selline norm, nagu tuleneb WWAG §-st 1 koostoimes § 2 punktiga 1, ei kuulu kategooriasse „tehnilised eeskirjad“ direktiivi 2015/1535 artikli 1 lõike 1 punkti f tähenduses.
41
Seetõttu tuleb kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2015/1535 artiklit 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi maksuõigusnorm, mis kehtestab kihlveoterminalide käitamise maksu, ei ole „tehniline eeskiri“ selle artikli tähenduses.
Teine küsimus
42
Esimesele küsimusele antud vastust arvestades ei ole teisele küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
43
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. septembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/1535, millega nähakse ette tehnilistest eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord, artiklit 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi maksuõigusnorm, mis kehtestab kihlveoterminalide käitamise maksu, ei ole „tehniline eeskiri“ selle artikli tähenduses.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.