Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 12. veebruaril 2026(1)
Kohtuasi C‑829/24
Euroopa Komisjon
versus
Ungari
Liikmesriigi kohustuste rikkumine – ELTL artikkel 49 – Asutamisvabadus – ELTL artikkel 56 – Teenuste osutamise vabadus – ELTL artikkel 63 – Kapitali vaba liikumine – Direktiiv 2000/31/EÜ elektroonilise kaubanduse kohta – Artikkel 3 – Direktiiv 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul – Artiklid 14, 16 ja 19 – Määrus (EL) 2016/679 ehk isikuandmete kaitse üldmäärus – Artiklid 5, 6, 9 ja 10 – Euroopa Liidu põhiõiguste harta – Artikkel 11 – Õigus sõnavabadusele – Artikkel 12 – Õigus ühinemisvabadusele – Artikkel 7 – Õigus eraelu puutumatusele – Artikkel 8 – Õigus isikuandmete kaitsele – Artikkel 47 – Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile – Artikkel 48 – Õigus advokaadisaladuse kaitsele – Õigus ennast mitte süüstada – Ungari riigi suveräänsuse kaitse seadus – Suveräänsuskaitseameti institutsioon – Uurimis-, teabeedastus-, hindamis- ja ettepanekuvolitused – Aastaaruannete avaldamine – Huvide esindamine – Infoga manipuleerimine ja väärinfo – Tegevus, mille eesmärk on mõjutada riigi ja ühiskonna demokraatlikku arutelu ja otsustusprotsesse – Riigi suveräänsuse ohustamine või kahjustamine – Tegevus valimiste tulemuse ja valijate tahte mõjutamiseks välismaalt saadavate toetustega – ELL artikli 4 lõige 2 – Rahvusliku identiteedi ja riigi julgeoleku austamine – Ülekaalukas üldine huvi
Sisukord
I.
Sissejuhatus
II.
Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
1.
Esmane õigus
2.
Teisene õigus
a)
Direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta
b)
Teenuste direktiiv
c)
IKÜM
B.
Liikmesriigi õigus
1.
Riigi suveräänsuse kaitse seadus
2.
Muud asjakohased seadused
III.
Kohtueelne menetlus
IV.
Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus
V.
Õiguslik hinnang
A.
Täiendavate väidete vastuvõetavus
B.
Vastuväited, mis tuginevad liidu ja Euroopa Kohtu pädevuse puudumisele
1.
Vastuväide, mis tugineb riikide suveräänsuse kaitse õigusnormide suhtes liidu pädevuse puudumisele
2.
Vastuväide, mis tugineb pädevuse puudumisele, kuna puudub mõju liidu õiguse rakendamisele
3.
Hagi väidetav ennatlikkus piisavate õiguslike tagajärgede puudumise tõttu
C.
Sisulised küsimused
1.
Teenuste direktiivi artikliga 16 tagatud teenuste osutamise vabaduse rikkumine
a)
Kohaldamisala
b)
Vaidlustatud seadusega kehtestatud nõuded
c)
Vaidlustatud seadusega kehtestatud nõuded ei ole üldised halduspiirangud
d)
Mittediskrimineerimine, vajalikkus ja proportsionaalsus
1)
Otsese või kaudse diskrimineerimise esinemine (teenuste direktiivi artikli 16 lõike 1 kolmanda lõigu punkt a)
2)
Piisavalt täpse õigusliku aluse vajalikkus ja olemasolu (teenuste direktiivi artikli 16 lõike 1 kolmanda lõigu punkt b)
3)
Teenuste direktiivi artikli 16 lõike 1 kolmanda lõigu punkti c proportsionaalsus
i)
Sobivus taotletava õiguspärase eesmärgi saavutamiseks
ii)
Vajalikkus
iii)
Proportsionaalsus
iv)
Vahejäreldus
2.
Teenuste direktiivi artikliga 19 tagatud teenuste saamise vabaduse rikkumine
3.
Teenuste direktiivi artikliga 14 tagatud asutamisvabaduse rikkumine
4.
E-kaubanduse direktiivi artikliga 3 tagatud infoühiskonna teenuste vaba liikumise rikkumine
5.
ELTL artiklitega 49 ja 56 tagatud teenuste osutamise vabaduse ja asutamisvabaduse rikkumine
6.
ELTL artikliga 63 tagatud kapitali vaba liikumise rikkumine
a)
Piirangu olemasolu
b)
Õigustatus
7.
Harta sätete rikkumine
a)
Etteheited ja harta sätete kohaldatavus
b)
Harta artikliga 11 tagatud sõna- ja teabevabaduse piiramine
c)
Harta artikliga 12 tagatud ühinemisvabaduse rikkumine
d)
Sekkumine harta artikliga 7 tagatud õigusesse era- ja pereelu puutumatusele
e)
Era- ja perekonnaelu puutumatuse, sõna- ja teabevabaduse ning ühinemisvabaduse riive põhjendatus ja proportsionaalsus
f)
Advokaadi ja tema kliendi vahelise ametisaladuse hoidmise kohustuse rikkumine harta artikli 7 tähenduses koostoimes harta artikliga 47
g)
Harta artikli 48 kohase õiguse ennast mitte süüstada rikkumine
8.
IKÜMi ning harta artiklite 7 ja 8 rikkumine
a)
Isikuandmete töötlemine IKÜMi tähenduses
b)
Isikuandmete töötlemise seaduslikkus sobival õiguslikul alusel
1)
Töötlemise asjakohane õiguslik alus
2)
Vaidlustatud seaduse ebatäpsus
3)
Proportsionaalsus
9.
Vahejäreldus
VI.
Kohtukulud
VII.
Ettepanek
I.      Sissejuhatus
1.        Käesoleva hagiga palub Euroopa Komisjon Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Ungari võttis 12. detsembril 2023 vastu 2023. aasta LXXXVIII seaduse riikliku suveräänsuse kaitse kohta (2023. évi LXXXVIII. törvény a nemzeti szuverenitás védelméről, edaspidi „vaidlustatud seadus“)(2), siis on ta rikkunud liidu õigusest tulenevaid kohustusi mitmes aspektis.
2.        Vaidlus puudutab põhimõttelist ja väga aktuaalset küsimust, kuidas ja mil määral saab demokraatlik ühiskond end õiguspäraselt kaitsta välismaiste osaliste tegevuse eest – nagu väärinfo levitamine –, mis avaldab sobimatut või manipuleerivat mõju,
sealhulgas rahalise toetuse kaudu, sisemistele demokraatlikele otsustusprotsessidele, sealhulgas riiklikele valimistele(3). Just sellega põhjendabki Ungari vaidlustatud seaduse vastuvõtmist, millega loodi seos selliste ebaseaduslike välisriigi sekkumiste ja riigi suveräänsust ähvardavate ohtude vahel. Ta väidab nimelt, et tal on oma suveräänsuse, identiteedi ja riikliku julgeoleku alusel ELi lepingu artikli 4 lõike 2 tähenduses ainupädevus sellise õigusakti kehtestamiseks ja rakendamiseks. Samal ajal eitab ta liidu pädevust selles valdkonnas ning nimetatud õigusakti mõju liidu õiguse rakendamisele ja järgimisele.
3.        Vaidlustatud seadusega loodi suveräänsuskaitseamet (edaspidi „amet“), mis on sõltumatu ja mille ülesanne on tuvastada tegevust, mis võib suveräänsust kahjustada või selle ohtu seada. Eelkõige peaks ta kindlaks tegema organisatsioonid või isikud, kelle tegevus võib nimelt välismaise toetuse abil mõjutada demokraatlikke protsesse ja valijate tahet. See tegevus hõlmab seega suhtlemist ja teabevahetust ning vabalt arvamuse avaldamist demokraatlikus protsessis eri tasanditel. Nende tegevuste kontrollimiseks ja hindamiseks on ametil asjaomaste organisatsioonide ja isikute suhtes ulatuslik kaalutlusõigus ja uurimisvolitused, mille kasutamine ei allu kohtulikule kontrollile. Lisaks on ametil õigus edastada nende volituste alusel kogutud teavet ja andmeid pädevatele riigiasutustele edasiste, vajaduse korral karistusmeetmete võtmiseks. Lõpuks on ametil õigus avaldada oma uurimiste tulemused ja aastaaruanded, milles esitatakse hinnang tegevuste kohta, mida amet peab ohuks riigi suveräänsusele või selle kahjustamiseks.
4.        Paljud vaidlustatud seaduse selleks ette nähtud õiguslikud alused, näiteks mis puudutab mõistet „tegevus, mille eesmärk on mõjutada riigi ja ühiskonna demokraatlikku arutelu ja otsustusprotsesse“(4), on ebamäärased ja laia kohaldamisalaga. Just lai kohaldamisala ajendas komisjoni uurima kõnealuse seaduse vastavust liidu õigusele ja esitama käesoleva hagi. Hagi on suunatud peamiselt ameti volituste vastu.
5.        Hagi põhineb peamiselt kolmel väidete või etteheidete rühmal. Nii väidab komisjon esiteks, et rikutud on teisese ja esmase õiguse sätteid, mis reguleerivad põhivabadusi, sealhulgas teenuste osutamise vabadust, asutamisvabadust ja kapitali vaba liikumist; teiseks, et on rikutud mitut Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) sätet, ja kolmandaks, et on rikutud isikuandmete kaitse üldmääruse (IKÜM)(5) teatavaid sätteid koostoimes harta artikliga 8.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
1.      Esmane õigus
6.        Liidu esmase õiguse osas puudutab vaidlus küsimust, kas Ungari on rikkunud ELTL artiklites 49, 52, 56, 62, 63 ja 65 ette nähtud põhivabadusi, samuti harta artikliga 7 (era- ja perekonnaelu puutumatus), artikliga 8 (isikuandmete kaitse), artikliga 11 (sõna- ja teabevabadus), artikliga 12 (kogunemis- ja ühinemisvabadus), artikliga 47 (õigus tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele) ja artikliga 48 (süütuse presumptsioon ja kaitseõigus) tagatud põhiõigusi. Peamise kaitseväitena viitab Ungari eelkõige oma rahvusliku identiteedi ja riigi julgeoleku kaitsele ELL artikli 4 lõike 2 tähenduses.
2.      Teisene õigus
a)      Direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta
7.        Direktiivi 2000/31/EÜ elektroonilise kaubanduse kohta(6) artiklis 3 „Siseturg“ on muu hulgas sätestatud:
„[…]
2.      Liikmesriigid ei tohi kooskõlastatud valdkonda kuuluvatel põhjustel piirata teisest liikmesriigist pärit infoühiskonna teenuste osutamise vabadust.
[…]
4.      Liikmesriigid võivad võtta meetmeid konkreetse infoühiskonna teenuse osas erandi tegemiseks lõikest 2, kui on täidetud järgmised tingimused:
[…]
b)      enne kõnealuste meetmete võtmist ja piiramata kohtumenetlusi, kaasa arvatud esialgsed menetlused ja eeluurimise raames tehtud toimingud, on liikmesriik:
–        taotlenud lõikes 1 osutatud liikmesriigilt meetmete võtmist ja viimane pole neid võtnud või need on olnud ebapiisavad,
–        teatanud komisjonile ja lõikes 1 osutatud liikmesriigile oma kavatsusest võtta selliseid meetmeid.
[…]“.
b)      Teenuste direktiiv
8.        Direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul (edaspidi „teenuste direktiiv“)(7) artikli 16 „Teenuste osutamise vabadus“ lõike 1 kolmandas lõigus on muu hulgas sätestatud:
„Liikmesriigid ei sea oma territooriumil teenuste osutamise valdkonnale juurdepääsu ega selles valdkonnas tegutsemise eeltingimuseks vastavust mis tahes järgmistele nõuetele, mis ei vasta järgmistele põhimõtetele:
a)      mittediskrimineerimine: nõuded ei või olla otseselt ega kaudselt diskrimineerivad kodakondsuse alusel või juriidilise isiku puhul asutamiskoha liikmesriigi alusel;
b)      vajadus: nõue peab olema põhjendatud avaliku korra, avaliku julgeoleku, rahvatervise või keskkonnakaitse seisukohast;
c)      proportsionaalsus: nõuded peavad olema sobivad taotletava eesmärgi saavutamise tagamiseks ega või minna nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.“
9.        Teenuste direktiivi artiklis 19 „Keelatud piirangud“ on sätestatud:
„Liikmesriigid ei või kehtestada teenuse kasutajale nõudeid, mis piiravad teises liikmesriigis asutatud teenuseosutaja poolt osutatava teenuse kasutamist, eelkõige järgmisi nõudeid:
a)      kohustus hankida kõnealuse liikmesriigi pädevatelt asutustelt autoriseering või esitada neile deklaratsioon;
b)      rahalise abi andmise suhtes kehtivad diskrimineerivad piirangud, mis on seotud asjaoluga, et teenuseosutaja on asutatud mõnes teises liikmesriigis, või teenuse osutamise koha tõttu.“
c)      IKÜM
10.      IKÜM artiklis 5 on sätestatud „[i]sikuandmete töötlemise põhimõtted“.
11.      IKÜM artiklis 6 on sätestatud „[i]sikuandmete töötlemise seaduslikkus“.
B.      Liikmesriigi õigus
1.      Riigi suveräänsuse kaitse seadus
12.      Vaidlustatud seaduse preambulist nähtub, et „Ungari suveräänsust ohustavad üha enam ebaseaduslikud rünnakud“, eelkõige „ilmselged sekkumiskatsed“ välisriikide organisatsioonide ja isikute poolt, kes püüavad kaitsta oma huve, eelkõige kahjustades Ungari huve. Näitena tuuakse välja katse mõjutada 2022. aasta valimiskampaaniat välismaiste otseste rahaliste vahenditega, kusjuures ühendatud opositsiooni peaministrikandidaat on ise väitnud, et opositsioon on „saanud Ameerika Ühendriikidelt miljoneid USA dollareid“. Nii hoidis opositsioon 2022. aasta kevadel väidetavalt kõrvale erakondadele kehtestatud keelust võtta vastu välismaa toetust, „kasutades oma poliitilise tegevusega tegelevate kodanikuühiskonna organisatsioonide ja äriühingute kaudu välismaalt pärit rahalisi vahendeid“. Lisaks kahjustaks Ungari suveräänsust ja riiklikku julgeolekut see, kui poliitiline võim oleks välisvõimust või -organisatsioonist või välismaisest isikust sõltuvate isikute või organisatsioonide käes. Vaidlustatud seaduse eesmärk on seega „tagada demokraatlik arutelu ning riikliku ja ühiskondliku otsustusprotsessi läbipaistvus, avalikustada välissekkumise katsed ja ennetada sarnaseid välissekkumise katseid“. Sel põhjusel on selle seaduse kohaselt „vajalik luua sõltumatu organ, mis uuriks neid katseid ja karistaks valimistel välismaise toetuse kasutamise eest kriminaalkorras“.
13.      Vaidlustatud seaduse §‑s 1 on sätestatud:
„1.      Amet on riigivõimu autonoomne organ, mis on asutatud Ungari põhiseaduse (Magyarország Alaptörvénye) § R lõike 4 alusel, et kaitsta põhiseaduslikku identiteeti, ja mis toimib käesolevas seaduses sätestatud korras ning tegeleb analüüsi, hindamise, ettepanekute tegemise ja uurimisega.
2.      Amet on sõltumatu, allub ainult õigusnormidele, ei saa juhiseid üheltki isikult ega asutuselt, täidab oma ülesandeid sõltumatult mis tahes muust organist ning on kaitstud mis tahes muu institutsiooni, organi, erakonna, äriühingu, ühenduse, juriidilise või füüsilise isiku mis tahes mõju eest. Ametile saab ülesandeid määrata üksnes seadusega.
[…]“.
14.      Vaidlustatud seaduse §‑s 2 on muu hulgas ette nähtud:
„Analüüsi, hindamise ja ettepanekute tegemise raames amet:
a)      töötab välja suveräänsust ohustavate riskide hindamise metoodika ja rakendab
seda;
b)      analüüsib riigi suveräänsuse austamist, hinnates teavet ja andmeid, mis on saadud uurimisalustelt asutustelt, riigi- ja kohalike omavalitsuste organitelt ning muudelt konkreetse juhtumiga seotud organitelt või isikutelt;
[…]
e)      koostab riigi suveräänsuse kohta aastaaruande;
[…]“.
15.      Vaidlustatud seaduse §‑s 3 on muu hulgas sätestatud:
„Uurimisülesannete täitmisel amet:
a)      avastab ja uurib
aa)      huvide esindamisega seotud tegevust, välja arvatud diplomaatilised ja välisesindused ning ametialaseid huve esindavad organisatsioonid;
ab)      infoga manipuleerimist ja väärinfo levitamist;
ac)      tegevust, mille eesmärk on mõjutada demokraatlikku arutelu ning riigi ja ühiskonna otsustusprotsesse, sealhulgas tegevust, mille eesmärk on mõjutada avaliku võimu eesõigusi teostavate isikute otsustusprotsesse;
sealhulgas teiste riikide ning välismaiste asutuste, organisatsioonide ja füüsiliste isikute huvides toimuvat tegevust, olenemata nende õiguslikust seisundist,
kui see tegevus võib mõjutada või ohustada Ungari suveräänsust;
b)      tegeleb selliste organisatsioonide tuvastamise ja uurimisega, mille tegevus välismaalt saadud toetuse abil võib mõjutada valimistulemusi;
c)      tuvastab ja uurib organisatsioone, mille tegevuse eesmärk on välismaalt pärit toetusega mõjutada valijate tahet või mis toetavad sellist tegevust.“
16.      Vaidlustatud seaduse §‑s 6 on sätestatud:
„1.      Amet uurib üksikjuhtumeid seoses oma §‑st 3 tulenevate ülesannetega ja avaldab oma veebisaidil uurimiste tulemused, mis sisaldavad uurimiste käigus tuvastatud asjaolusid, nende põhjal tuvastatud tegusid ja ameti järeldusi nende kohta.
2.      Amet koostab seoses §‑s 3 sätestatud ülesannetega riigi suveräänsuse kohta aastaaruande, mis sisaldab järgmisi elemente:
a)      riigi suveräänsust käsitlevate õigusnormide, nende tõhusa kohaldamise, nende rakendamisel ja kohaldamisel esinevate probleemide ning seadusandliku ja haldustava analüüs;
b)      suveräänsusriski hindamise metoodikal põhinev suveräänsust ähvardavate riskide hinnang, milles tehakse kindlaks riigi suveräänsusega seotud riskid ja probleemid, mida tuleks käsitleda, probleemide käsitlemiseks kättesaadavad vahendid, nende riskide ja probleemide käsitlemisel esinevad puudused ning nende käsitlemiseks vajalikud lahendused;
c)      soovitused ülesannete täitmise eest vastutavatele ja pädevatele asutustele;
d)      hinnang selle kohta, kuidas on ülesannete täitmise eest vastutavad ja pädevad asutused varasemaid aruandeid ja soovitusi arvesse võtnud;
e)      ameti eelneva aasta tegevuse ja toimimise kokkuvõte.
3.      Riigi suveräänsuse aruanne eelneva kalendriaasta kohta avaldatakse ameti veebisaidil hiljemalt iga aasta 30. juuniks.
4.      Suveräänsusaruande avaldamise ajal edastab amet teavitamise eesmärgil selle ka rahvuskogu alalisele riikliku julgeoleku komisjonile ja valitsusele.
5.      Kolme kuu jooksul alates riigi suveräänsuse aastaaruande avaldamisest teatab valitsus oma vastuses ametile, milliseid järelmeetmeid ta kavatseb riigi suveräänsuse aastaaruande järelduste suhtes võtta.
6.      Lõigete 1 ja 3 kohaselt avalikustatud ameti aruanne ei tohi sisaldada isikuandmeid, salastatud teavet, seadusega kaitstud saladusi ega ametiülesannete täitmisega seotud saladusi, välja arvatud avalikes huvides olevad isikuandmed.
7.      Ameti aruanne, mis avalikustatakse vastavalt lõigetele 1 ja 3, ei kuulu edasikaebamisele.
8.      Enne lõigetes 1 ja 3 osutatud aruande avaldamist edastab amet oma uurimiste tulemused organisatsioonidele, mille tegevuse tõttu uurimise tulemuste põhjal on õigustatud nende äramärkimine ameti avalikus aruandes. Uurimisalune organisatsioon võib ameti järelduste kohta 15 päeva jooksul alates nende teatavakstegemisest märkusi esitada. Amet vastab märkustele 30 päeva jooksul pärast nende kättesaamist kirjalikult. Amet on kohustatud põhjendama, miks ta ei võta märkusi arvesse.“
17.      Vaidlustatud seaduse 3. peatüki „Ameti uurimismenetlus […]“ §‑s 7 on muu hulgas ette nähtud:
„1.      Paragrahvis 3 sätestatud uurimise raames võib amet § 8 kohaselt nõuda uurimisaluselt organisatsioonilt teavet ja andmeid.
2.      Uurimise käigus võib amet vastavalt §‑le 8 nõuda teavet ja andmeid kõigilt asjaomase juhtumiga seotud riigi- või kohaliku omavalitsuse organitelt ning kõigilt muudelt asjaomase juhtumiga seotud organisatsioonidelt või isikutelt.
3.      Uurimisalune organisatsioon ning riigi- või kohaliku omavalitsuse organ, organisatsioon või isik, kellele amet on nõude esitanud (edaspidi koos „koostööd tegema kohustatud isikud“), on kohustatud ameti nõudele vastama ameti määratud tähtaja jooksul. Tähtaeg ei tohi olla lühem kui 15 päeva alates nõude esitamise kuupäevast.
4.      Kui koostööd tegema kohustatud isik oma koostöökohustust ei täida või täidab selle põhjendamatult hilinemisega, võtab amet selle uurimise käigus teadmiseks ja teeb selle kohta aastaaruandesse erimärke.
[…]“.
18.      Vaidlustatud seaduse §‑s 8 on sätestatud:
„1.      Käesoleva peatüki alusel läbiviidavas uurimismenetluses võib amet seaduse kohaselt tõendava dokumendina
a)      tutvuda kõigi uurimise objektiga seostatavate andmetega, mida haldavad uurimisalune organisatsioon ja asjaomased riigi- või kohaliku omavalitsuse organid, teha neist koopiaid ning uurida kõiki seda laadi dokumente, sealhulgas elektroonilistel andmekandjatel säilitatavaid dokumente, ja nõuda nende koopiaid;
b)      nõuda uurimisaluselt organisatsioonilt, uurimisaluse organisatsiooni töötajalt või konkreetse juhtumiga seotud riigi- või kohaliku omavalitsuse organilt kirjalikke või suulisi selgitusi;
c)      nõuda kirjalikke või suulisi selgitusi igalt organisatsioonilt või isikult, keda võidakse uurimisobjektiga seostada, samuti nõuda koopiaid kõigist andmetest või dokumentidest, sealhulgas elektroonilistele andmekandjatele salvestatud dokumentidest, mida võib uurimisobjektiga seostada.
2.      Käesoleva peatüki kohane ameti uurimismenetlus ei kujuta endast haldusasutuse menetlust ning ameti tegevuse suhtes käesoleva peatüki alusel ei saa algatada halduskohtumenetlust.“
19.      Vaidlustatud seaduse § 9 lõikes 1 on sätestatud:
„Amet kohaldab §‑des 7 ja 8 nimetatud tegevuste suhtes nõuetekohaselt 2011. aasta CXI seaduse põhiõiguste voliniku kohta (az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény, edaspidi „põhiõiguste voliniku seadus“) § 27 lõikeid 1 ja 3.“
20.      Vaidlustatud seaduse §‑s 11 on ette nähtud:
„Kui amet tuvastab fakte ja asjaolusid, mille alusel võib algatada või läbi viia rikkumismenetluse, kriminaalmenetluse, haldusmenetluse või muu menetluse, teatab ta talle teada olevad faktid ja teabe seda menetlust läbi viima volitatud organile.“
21.      Vaidlustatud seaduse §‑s 12 on sätestatud:
„Ameti juht võib paluda rahvuskogu alalisel riikliku julgeoleku komisjonil § 6 lõikes 1 osutatud aruanne läbi vaadata ja uurimisaluse organisatsiooni eest vastutav isik ära kuulata järgmistel juhtudel:
a)      uurimisalune organisatsioon on jätnud teabe § 7 lõikes 3 sätestatud tähtaja jooksul esitamata või
b)      see on õigustatud juhtumi laadi ja raskusastme tõttu.“
22.      Vaidlustatud seaduse §‑ga 32 lisati 2012. aasta C seadusesse karistusseadustiku kohta (Büntető Törvénykönyvről szóló 2012 C. törvény, edaspidi „karistusseadustik“)(8) § 350/A pealkirjaga „Ebaseaduslik valijate tahte mõjutamine“ ja muudeti karistusseadustiku § 459 lõiget 1, lisades sellesse mõiste „keelatud välismaine toetus“.
23.      Vaidlustatud seaduse §‑ga 33 lisati 2013. aasta XXXVI seadusesse valimismenetluse kohta (a választási eljárásról szóló 2013. évi XXXVI. törvény, edaspidi „valimismenetluse seadus“)(9) mitu sätet, sealhulgas mõiste „välismaine toetus“ määratlus, ning muudeti mitut selle seaduse sätet.
2.      Muud asjakohased seadused
24.      Vaidlus puudutab ka 2017. aasta XC seaduse kriminaalmenetluse kohta (a büntetőeljárásról szóló 2017. évi XC. törvény, edaspidi „kriminaalmenetluse seadus“)(10) § 167 rakendamist tõendite vaba kasutamise kohta; 2011. aasta CXI seaduse põhiõiguste voliniku kohta (az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény, edaspidi „põhiõiguste voliniku seadus“)(11) § 27 lõiget 3; 2011. aasta CXII seaduse teabealase enesemääramise ja teabevabaduse kohta (az információs önrendelkezési jogról és az információszabadságról szóló 2011. évi CXII. törvény, edaspidi „teabeseadus“)(12) § 2 lõiget 1 ning 2017. aasta LXXVIII seaduse advokaadikutse kohta (az ügyvédi tevékenységről szóló 2017. évi LXXVIII. törvény az ügyvédi, edaspidi „advokaadikutse seadus“)(13) § 9 ja 13.
III. Kohtueelne menetlus
25.      Komisjon saatis 7. veebruaril 2024 Ungarile ametliku kirja, milles ta leidis, et vaidlustatud seadus rikub liidu väärtusi (ELL artikkel 2), esindusdemokraatia põhimõtet (ELL artikkel 10), õigust hääletada Euroopa Parlamendi valimistel (ELL artikli 14 lõige 3), õigust hääletada kohalikel valimistel (ELTL artikkel 22), põhivabadusi (ELTL artiklid 49, 56 ja 63), era- ja perekonnaelu puutumatust (harta artikkel 7), isikuandmete kaitset (harta artikkel 8), sõna- ja teabevabadust (harta artikkel 11), kogunemis- ja ühinemisvabadust (harta artikkel 12), õigust hääletada ja kandideerida Euroopa Parlamendi valimistel (harta artikkel 39), õigust hääletada ja kandideerida kohalikel valimistel (harta artikkel 40), õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ja õigust advokaadisaladusele (harta artikkel 7 koostoimes artikliga 47), õigust ennast mitte süüstada (harta artikkel 48), audiovisuaalmeedia teenuste vabadust (audiovisuaalmeedia teenuste direktiivi 2010/13/EL(14) artikkel 3), infoühiskonna teenuste vaba liikumist (e-kaubanduse direktiivi artikkel 3), teenuste osutamise vabadust ja asutamisvabadust, mis on tagatud teenuste direktiivi artiklitega 14, 16 ja 19, ning mitut IKÜMi sätet.
26.      Ungari vastas ametlikule kirjale 11. aprillil 2024, eitades selles sisalduvate hinnangute põhjendatust.
27.      Komisjon saatis 23. mail 2024 Ungarile ELTL artikli 258 alusel põhjendatud arvamuse, milles ta sisuliselt leidis, et mitu vaidlustatud seaduse sätet, mis käsitlevad peamiselt selle seadusega loodud ameti volitusi, rikuvad ELTL artikleid 49, 56 ja 63, harta artikleid 7, 8, 11, 12, 47 ja 48, audiovisuaalmeedia teenuste direktiivi artiklit 3, e-kaubanduse direktiivi artiklit 3, teenuste direktiivi artikleid 14, 16 ja 19 ning IKÜM artikleid 5, 6, 9 ja 10. Seevastu loobus komisjon lõplikult Ungari süüdistamisest liidu väärtuste, nimelt demokraatia ning hääletamisõiguse ja kandideerimisõiguse (ELL artiklid 2, 10 ja artikli 14 lõige 3, ELTL artikkel 22 ning harta artiklid 39 ja 40) rikkumises.
28.      Ungari vastas põhjendatud arvamusele 31. juulil 2024, vaieldes selles esitatud etteheidete põhjendatusele vastu.
IV.    Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus
29.      Komisjon esitas käesoleva hagi, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 4. detsembril 2024.
30.      Samal päeval Euroopa Kohtu kantseleisse saabunud dokumendis palus komisjon Euroopa Kohtul lahendada kohtuasi kiirendatud menetluses, mis on ette nähtud Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 23a ja Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 133.
31.      Euroopa Kohtu presidendi 12. veebruari 2025. aasta määrusega kohaldati kohtuasja suhtes kiirendatud menetlust.
32.      Euroopa Parlamendil, Belgia Kuningriigil, Tšehhi Vabariigil, Taani Kuningriigil, Saksamaa Liitvabariigil, Eesti Vabariigil, Iirimaal, Hispaania Kuningriigil, Leedu Vabariigil, Luksemburgi Suurhertsogiriigil, Madalmaade Kuningriigil, Poola Vabariigil, Portugali Vabariigil, Soome Vabariigil, Rootsi Kuningriigil ja Norra Kuningriigil lubati komisjoni nõuete toetuseks menetlusse astuda.
33.      Komisjon, keda toetavad menetlusse astujad, palub Euroopa Kohtul:
–        tuvastada, et Ungari on vaidlustatud seaduse vastuvõtmisega rikkunud ELTL artikleid 49, 56 ja 63, e‑kaubanduse direktiivi artiklit 3, teenuste direktiivi artikleid 14, 16 ja 19, harta artikleid 7, 8, 11, 12, 47 ja 48 ning IKÜM artikleid 5, 6, 9 ja 10;
–        mõista kohtukulud välja Ungarilt.
34.      Ungari palub Euroopa Kohtul:
–        jätta hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
35.      16. septembril 2025 toimus kohtuistung, kus kuulati ära poolte ja menetlusse astujate kohtukõned ja vastused Euroopa Kohtu küsimustele.
V.      Õiguslik hinnang
36.      Kuna mõned menetlusse astujad on esitanud täiendavaid väiteid võrreldes komisjoni poolt hagiavalduses esitatud väidetega, tuleb esiteks hinnata nende vastuvõetavust (jaotis A).
37.      Teiseks tuleb teha otsus vastuväidete kohta, mis tuginevad liidu pädevuse puudumisele riigi suveräänsuse kaitsmisel, sealhulgas Euroopa Kohtu pädevuse puudumisele käesoleva hagi lahendamiseks (jaotis B). Ühest küljest analüüsin, kas on põhjendatud Ungari peamine ja läbiv argument, et liidu pädevuse puudumine tuleneb viimase kohustusest austada ELL artikli 4 lõike 2 alusel eelkõige riigi identiteeti ja julgeolekut (punkt 1). Teisest küljest tuleb hinnata Ungari teist läbivat argumenti, mille kohaselt vaidlustatud seadus ei reguleeri majandustegevust, eelkõige põhivabaduste teostamisega seotud tegevust, ega kuulu seega liidu õiguse kohaldamisalasse (punkt 2).
38.      Kolmandaks (jaotis C) hindan, kas on rikutud esmase ja teisese õiguse asjakohaseid sätteid põhivabaduste kohta (alajaotised 1–6), hartat (alajaotis 7) ja IKÜMi koostoimes harta artikliga 8 (alajaotis 8).
A.      Täiendavate väidete vastuvõetavus
39.      Parlament, kes toetab komisjoni nõudeid ja väiteid ning keda toetavad Leedu Vabariik, Belgia Kuningriik, Portugali Vabariik ja osaliselt Tšehhi Vabariik, palub Euroopa Kohtul asuda ka seisukohale, et vaidlustatud seaduse vastuvõtmisega rikkus Ungari muu hulgas liidu väärtusi (ELL artikkel 2) ja õigust tõhusale õiguskaitsevahendile (harta artikkel 47).
40.      Tuleb tõdeda, et nõue esitada ja hinnata väidet, et Ungari on rikkunud liidu väärtusi ELL artikli 2(15) tähenduses, on vastuvõetamatu. Kuna hagiavalduses ei ole vastavat etteheidet esitatud, ei ole selline väide osa vaidluse esemest ning Euroopa Kohus ei saa seda omal algatusel analüüsida. Nagu nähtub käesoleva ettepaneku punktidest 25–33, ei jäänud komisjon oma ametlikus kirjas esitatud esialgse seisukoha juurde, et Ungari on rikkunud ELL artiklit 2, vaid loobus sellest oma põhjendatud arvamuses. Selle arvamuse ulatus piiritleb aga üldjoontes liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi eseme(16).
41.      Vastavalt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 40 neljandale lõigule koostoimes kodukorra artikli 129 lõike 1 esimese lausega peab menetlusse astumise avaldus piirduma ühe poole nõuete toetamisega. Lisaks sellele nõustub menetlusse astuja vastavalt kodukorra artikli 129 lõikele 3 vaidlusega selles staadiumis, milles see on hetkel, kui ta menetlusse astub. Seega ei saa ta esitada uusi väiteid, mis erinevad hageja esitatud väidetest(17).
42.      Sellega seoses ei saa Euroopa Parlament selleks, et põhjendada seda, et Euroopa Kohus peaks kontrollima ELL artikli 2 võimalikku rikkumist, tugineda 5. juuni 2023. aasta kohtuotsusele komisjon vs. Poola (kohtunike sõltumatus ja eraelu)(18). See kohtuotsus ei käsitle sellist eraldiseisvat väidet, vaid üksnes – kaudselt – ELL artikli 2 seost ELL artikliga 19, kuivõrd selles artiklis on täpsustatud õigusriigi väärtust(19). Käesoleval juhul ei väida komisjon aga, et oleks rikutud mõnda teist EL lepingu sätet, millel on sarnane seos ELL artikliga 2.
43.      Samuti ei kuulu vaidluse raamistikku esindusdemokraatia (ELL artikkel 10) ja kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu (ELTL artikli 18 esimene lõik) põhimõtte väidetav rikkumine, mille tõi esile eelkõige Leedu Vabariik, ning liidu kodakondsuse ning hääletamis- ja kandideerimisõiguse (ELTL artikli 20 lõige 2 ja artikkel 22) väidetav rikkumine, millele viitas kohtuistungil Saksamaa Liitvabariik. Seega tuleb ka need väited tunnistada vastuvõetamatuks.
44.      Seevastu Euroopa Parlamendi, Tšehhi Vabariigi ja Leedu Vabariigi väide, et on rikutud harta artiklis 47 sätestatud õigust tõhusale õiguskaitsevahendile, on vastuvõetav osas, milles toetatakse komisjoni nõudeid ja etteheiteid. Niisugust rikkumist on nimelt sõnaselgelt nimetatud hagiavalduse esimeses nõudes (vt käesoleva ettepaneku punkt 33) ja selle kohta on esitatud etteheide advokaadi ja tema kliendi vahelise kutsesaladuse rikkumise kohta (harta artikkel 7 koostoimes artikliga 47).
B.      Vastuväited, mis tuginevad liidu ja Euroopa Kohtu pädevuse puudumisele
45.      Ungari vaidlustab kõik komisjoni esitatud väited ja etteheited, eelkõige seoses oma rahvusliku identiteedi ja julgeolekuga ELL artikli 4 lõike 2 tähenduses ning oma ainupädevusega võtta vastu õigusakte oma suveräänsuse kaitsmiseks. Sellest tuleneb tema sõnul, et vaidlustatud seadus ei kuulu liidu õiguse kohaldamisalasse ega ka liidu pädevusse. Ungari arvates on selle seaduse alusel võetud kaitsemeetmed suunatud ainult selliste tegevuste vastu, mis võivad ohustada või kahjustada tema suveräänsust ja millega tegelevad asjaomased isikud või organisatsioonid, mitte aga majandustegevuse vastu, millega need isikud või organisatsioonid võivad õiguspäraselt tegeleda põhiõiguste või liidu asjakohase teisese õiguse alusel.
46.      Esmalt hindan Ungari peamist argumenti, et tema suveräänsus on liidu sekkumise eest laialdaselt kaitstud, eelkõige ELL artikli 4 lõike 2 alusel. See säte jätab tema sõnul liikmesriikide suveräänsuse kaitseks mõeldud riigisisesed õigusnormid nii liidu organite kontrolli alt kui ka liidu õigusnormide kohaldamisalast välja (alajaotis 1). Seejärel analüüsin, kas vastavalt komisjoni väidetele ja etteheidetele võivad eelkõige vaidlustatud seaduse §‑d 3, 6, 7 ja 12 (edaspidi ka „vaidlusalused sätted“), mis käsitlevad ameti uurimis-, hindamis- ja avalikustamisvolitusi, mõjutada liidu õigusnormide rakendamist (alajaotis 2). Lõpuks hindan käesoleva hagi võimalikku ennatlikkust (alajaotis 3).
1.      Vastuväide, mis tugineb riikide suveräänsuse kaitse õigusnormide suhtes liidu pädevuse puudumisele
47.      ELL artikli 4 lõige 2 nõuab, et liit austaks muu hulgas liikmesriikide rahvuslikku identiteeti ja julgeolekut.
48.      Kuna need elemendid on riikliku suveräänsuse lahutamatu osa, järeldab Ungari sellest sisuliselt esiteks, et see säte kaitseb liikmesriike nende suveräänsuse riive eest liidu poolt, kehtestades liidule tema pädevuse teostamisel piirid. Teiseks leiab ta, et ELL artiklite 4 ja 5 (milles on muu hulgas ette nähtud pädevuse andmise põhimõte ja subsidiaarsuse põhimõte) kohaselt on liikmesriikidel oma riikliku suveräänsuse kaitsmiseks õigusaktide vastuvõtmise ainupädevus.
49.      Mulle näib siiski ilmne, et liikmesriik ei saa liidu õiguse kohaldamisalast ja järgimisest vabaneda, kui ta piirdub ELL artikli 4 lõikele 2 tuginemisega, et kaitsta oma identiteeti, julgeolekut või suveräänsust(20). See on seda vähem võimalik, kui tema võetud kaitsemeetmed takistavad nende liidu õigusnormide rakendamist, mis on vastu võetud liidule antud pädevuse alusel, isegi kui see pädevus on jagatud.
50.      Käesoleval juhul aga, nagu väidab komisjon, võivad vaidlusalused sätted ja nende alusel võetavad meetmed kahjustada mitut liidu õigusnormi, mille kehtestamiseks tuleneb liidule antud pädevus eelkõige ELTL artiklitest 53 ja 62 (direktiivid asutamisvabadust ja teenuste osutamise vabadust käsitlevate õigusaktide kooskõlastamise kohta), ELTL artiklist 115 (siseturu rajamist või toimimist otseselt mõjutavate õigusaktide ühtlustamine) ja ELTL artiklist 16 (isikuandmete kaitse).
51.      Sellega seoses ei saa Ungari põhjendatult väita, et vaidlustatud seadusega hõlmatud tegevused on üksnes tegevused, mille eesmärk on ohustada riigi suveräänsust, ning et seega on liidu õigusega kaitstud tegevused a priori selle seaduse kohaldamisalast välja jäetud. Amet saab sellise väidetavalt õigusvastase eesmärgi olemasolu tuvastada alles uurimise lõpus. Seega ei saa ta vältida seda, et uurimine võidakse algatada ka majandustegevuse suhtes, mis kuulub põhivabaduste teostamise valdkonda. See on nii seda enam, et algusest peale on võimatu teha selget ja kindlat vahet selles mõttes seaduslike ja ebaseaduslike tegevuste vahel, eriti kui need on osa jagamatust terviktegevusest.
52.      Vaidlustatud seaduse tähenduses õigusvastaste eesmärkidega seotud tegevuste ja liidu põhivabadustega kaitstud tegevuste vahel vahetegemine, nagu Ungari seda teeb, ei ole seega mõeldav.
53.      Seega tuleb ELL artikli 4 lõikest 2 tulenev pädevuse puudumise vastuväide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
2.      Vastuväide, mis tugineb pädevuse puudumisele, kuna puudub mõju liidu õiguse rakendamisele
54.      Ungari leiab, et vaidlusalused sätted ja nende alusel võetud meetmed ei saa piirata põhivabadusi ega mõjutada liidu õigusnormide rakendamist. Esiteks ei ole nende sätete ja meetmete eesmärk mitte reguleerida turul tegutsevate ettevõtjate majandustegevust, vaid üksnes kaitsta riigi suveräänsust õigusvastaste välismaiste sekkumiste eest(21). Teiseks, kuna puudub õiguslik siduvus või karistus, ei saa kõnealused meetmed kahjustada üksikisikute huve ega kahjustada neile liidu õiguskorraga tagatud õigusi.
55.      Leian, et selle vastuväitega ei saa nõustuda.
56.      On tõsi, et mõisted „huvide esindamine, infoga manipuleerimine ja väärinfo
levitamine ning tegevus, mille eesmärk on mõjutada riigi ja ühiskonna demokraatlikku arutelu ja otsustusprotsesse“ vaidlustatud seaduse § 3 tähenduses ning ameti volitused, mis tulenevad selle seaduse §‑dest 6, 7, 8 ja 12, viitavad prima facie pigem poliitilisele kui majanduslikule tegevusele.
57.      Need sätted võivad siiski mõjutada piiriülese majandustegevusega tegelemist, mis kuulub põhivabaduste kohaldamisalasse.
58.      See tuleneb eelkõige sellest, et vaidlustatud seaduse §‑s 3 osutatud mõiste „teiste riikide ning välismaiste asutuste, organisatsioonide ja füüsiliste isikute huvides toimuv tegevus“, mille suhtes võib amet algatada uurimise, on ebamäärane. Ametil on selles küsimuses uurimise algatamisel ulatuslik kaalutlusõigus, ilma et selle õiguse teostamine alluks haldus- või kohtulikule kontrollile(22). Selle seaduse §‑de 7 ja 8 kohaselt on ametil õigus teha uurimistoiminguid paljude organisatsioonide ja isikute suhtes, kelle erinevad tegevused, sealhulgas majandustegevus, võivad mõjutada või ohustada Ungari suveräänsust. Nimelt võivad need organisatsioonid või isikud tegutseda eri sektorites, eelkõige meedia-, teabe- ja kommunikatsioonisektoris, mida vähemalt osaliselt reguleerib liidu õigus.
59.      Seega võib väidetav „infoga manipuleerimine ja väärinfo levitamine“ vaidlustatud seaduse § 3 punkti a alapunkti ab tähenduses olla tasu eest teabe- või kommunikatsiooniteenuste osutajate tegevus, nagu haridus-, kultuuri-, audiovisuaal- või meediateenused, mida osutatakse tasu eest ja mis on seega majanduslikku laadi(23). Samamoodi võib pidada selle seaduse § 3 punktides a, ac, b või c nimetatud tegevuseks igasugust tasu eest seisukoha võtmist, teabe edastamist või esitamist, mille eesmärk on aidata kaasa avalikule arutelule üldist huvi pakkuvate probleemide teemal või avalikus foorumis, kui need on seotud demokraatliku arutelu, riigi ja ühiskonna otsustusprotsesside või valimistega („tegevus, mille eesmärk on mõjutada demokraatlikku arutelu ning riigi ja ühiskonna otsustusprotsesse“ ja „tegevus välismaalt pärit toetuse abil“, mis võib „mõjutada valimiste tulemusi“ või „mõjutada valijate tahet“)(24).
60.      Arvestades vaidlustatud seaduse § 3 tähenduses mõiste „teiste riikide ning välismaiste asutuste, organisatsioonide ja füüsiliste isikute huvides toimuv tegevus“ laia käsitlust, võib see seega paratamatult hõlmata ka piiriüleseid majandustehinguid.
61.      Seetõttu võivad vaidlusalused sätted mõjutada põhivabaduste teostamist.
62.      Järelikult tuleb Ungari argument, et vaidlustatud seadus ei kuulu põhivabaduste kohaldamisalasse, kuna selle eesmärk on ainult kaitsta riigi suveräänsust muud kui majanduslikku laadi tegevuse eest, tagasi lükata.
3.      Hagi väidetav ennatlikkus piisavate õiguslike tagajärgede puudumise tõttu
63.      Lisaks ei saa Ungari väita, et vaidlustatud seadus ning eelkõige ameti menetlused ja toimingud ei saa tekitada õiguslikult siduvaid tagajärgi, mis võiksid kahjustada liidu õigusega kaitstud põhivabadusi, või et need tagajärjed on vaid tühised ja juhuslikud(25). Nimelt on ameti uurimisvolituste ja asjaomaste ettevõtjate vastavate koostöökohustuste eesmärk just jälgida ja reguleerida nende tegevust.
64.      Sellega seoses tuleb rõhutada, et vaidlustatud seaduse §‑des 7 ja 8 ette nähtud uurimismeetmed on asjaomastele organisatsioonidele ja isikutele, eelkõige uurimisalustele organisatsioonidele ja isikutele, õiguslikult siduvad. Sellest piisab, et tuvastada, et need meetmed võivad riivata põhivabadusi(26), ilma et kõnealustes õigusnormides tuleks ette näha karistusi nendest tulenevate kohustuste täitmata jätmise eest. Neil põhjustel ei ole ameti pädevus ja menetlused erinevalt Ungari väidetust võrreldavad Euroopa Ombudsmani omadega ELTL artikli 228 alusel, vaid pigem Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) volituste ja menetlustega, mis tulenevad määrusest (EL, Euratom) nr 883/2013(27). Nimelt puudutavad Euroopa Ombudsmani uurimised üksnes haldusomavoli juhtumeid liidu institutsioonides, organites või asutustes(28) ega näe ette eraõiguslike isikute suhtes õiguslikult siduvate uurimismeetmete võtmist.
65.      Eeltoodud kaalutlusi arvestades ei saa Ungari kritiseerida ka käesoleva hagi väidetavat ennatlikkust.
66.      Kui liikmesriigi kohustuste võimalik rikkumine on tingitud selliste õigusnormide vastuvõtmisest, mille olemasolu ja kohaldamist ei ole vaidlustatud, täidab komisjon oma tõendamiskoormise liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamiseks asjaomaste õigusnormide õigusliku analüüsiga(29). Seda komisjoni analüüsi käsitletakse järgmisena hagi sisulisel läbivaatamisel.
67.      Järelikult tuleb pädevuse puudumise vastuväited tagasi lükata.
C.      Sisulised küsimused
68.      Esimeses väites väidab komisjon, keda toetavad menetlusse astujad, et vaidlusaluste sätetega kehtestatud nõuded on vastuolus eelkõige diskrimineerimiskeelu põhimõtte ja proportsionaalsuse põhimõttega (teenuste direktiivi artiklid 14, 16 ja 19) ning päritoluriigi põhimõttega (e-kaubanduse direktiivi artikli 3 lõige 2).
1.      Teenuste direktiivi artikliga 16 tagatud teenuste osutamise vabaduse rikkumine
a)      Kohaldamisala
69.      Vastavalt artikli 4 punktile 1 koostoimes artikli 2 lõikega 1 kohaldatakse teenuste direktiivi mis tahes iseseisva majandustegevuse suhtes, mida tavaliselt teostab tasu eest liikmesriigis asuv teenuseosutaja.
70.      Kuna vaidlustatud seaduses ei ole uurimise esemeks olevate tegevuste laadi ega ulatust selgelt ja täpselt määratletud (vt käesoleva ettepaneku punktid 58 ja 59), võib amet uurida tegevust, millega tegelevad nõustamis-, huvide esindamise, lobitöö-, suhtekorraldus-, meedia- (sealhulgas uuriva meedia), reklaami-, haridus- või kultuuriteenuste osutajad, kes pakuvad oma teenuseid tavaliselt tasu eest.
71.      Ainuüksi asjaolu, et vaidlustatud seaduse § 3 hõlmab teatavaid tasustamata tegevusi, sealhulgas mittetulundusühingute tegevust, mida ei kvalifitseerita teenuste osutamiseks, ei tähenda, et kõik vaidlusalused sätted jäävad teenuste direktiivi kohaldamisalast välja(30).
72.      Seega võivad vaidlustatud seaduse §‑s 3 nimetatud tegevused kuuluda teenuste direktiivi artikli 16 lõike 1 esimese lõigu kohaldamisalasse koostoimes artikli 2 lõikega 1 ja artikli 4 punktiga 1.
b)      Vaidlustatud seadusega kehtestatud nõuded
73.      Teenuste direktiivi artikli 16 lõike 1 kolmas lõik keelab kehtestada teistest liikmesriikidest pärit teenuseosutajatele diskrimineerivaid ja ebaproportsionaalseid nõudeid.
74.      Selle direktiivi artikli 4 punkti 7 kohaselt on sellised nõuded „mis tahes kohustus, keeld, tingimus või piirang, mis on kehtestatud liikmesriikide õigus- ja haldusnormidega“.
75.      Koostöökohustus, mis on kehtestatud uurimisalustele isikutele või organisatsioonidele vastavalt vaidlustatud seaduse §‑le 7 koostoimes §‑dega 8, 11 ja 12, tuleb kvalifitseerida selliseks nõudeks.
76.      Nimelt on vaidlustatud seaduse § 7 lõikes 3 ette nähtud, et „organisatsioon“ või „isik“, kellele amet saadab teabenõude, on kohustatud sellele vastama määratud tähtaja jooksul, mistõttu on sõnaselgelt viidatud „koostööd tegema kohustatud isikutele“. Vastupidi sellele, mida väidab Ungari, kujutab selline ametile teabe esitamise kohustus endast nõuet(31), isegi kui selle täitmata jätmine ei too kaasa otseseid ebasoodsaid õiguslikke tagajärgi või karistust(32).
77.      Koostöökohustuse alusel peavad asjaomased eraõiguslikud juriidilised või füüsilised isikud vastavalt vaidlustatud seaduse § 8 lõike 1 punktile a esitama ametile läbivaatamiseks mitte ainult kõik andmed, mida võib uurimisobjektiga seostada, vaid ka kõik asjaomased dokumendid, sealhulgas elektroonilistele andmekandjatele salvestatud dokumendid, ja andma ametile nende koopiad. Samuti on ametil selle seaduse § 8 lõike 1 punkti b kohaselt õigus „nõuda kirjalikke või suulisi selgitusi uurimisaluse organisatsiooni töötajalt“. Lisaks võib juhatus nimetatud seaduse § 8 lõike 1 punkti c kohaselt nõuda selliseid selgitusi „organisatsioonilt või isikult, keda võidakse uurimisobjektiga seostada“, st kolmandatelt organisatsioonidelt või isikutelt, ning „nõuda koopiaid kõigist andmetest või dokumentidest, sealhulgas elektroonilistele andmekandjatele salvestatud dokumentidest, mida võib uurimisobjektiga seostada“.
78.      Lisaks võib asjaolu, et organisatsioon, kellele amet on esitanud teabenõude, ei tee vaidlustatud seaduse § 7 lõike 3 ja § 8 lõike 1 alusel koostööd, viia selleni, et ameti juht pöördub selle seaduse § 12 punkti a alusel rahvuskogu riikliku julgeoleku komisjoni poole, et viimane kuulaks „uurimisaluse organisatsiooni eest vastutava isiku“ ära. Sellest tulenevat komisjoni ette ilmumise kohustust tuleb samuti pidada nõudeks („tingimus või piirang“) teenuste direktiivi artikli 4 punkti 7 tähenduses, võttes arvesse selle komisjoni volitusi(33).
79.      Lisaks võib ainuüksi võimalus pöörduda rahvuskogu riikliku julgeoleku komisjoni poole ajendada asjaomast organisatsiooni täitma ametiga koostöö tegemise kohustust. Sama kehtib ka selle kohta, et amet võib kasutada volitust võtta koostööst keeldumise või koostööga põhjendamatult viivitamise teadmiseks ja see aastaaruandes vastavalt kõnealuse seaduse § 7 lõikele 4 eraldi ära märkida, kuna organisatsioon võib eelistada koostööd, et vältida avalikku etteheidet koostööst keeldumise kohta.
80.      Lõpuks annab vaidlustatud seaduse § 11 ametile õiguse edastada oma uurimisvolituste raames asjaolude kohta kogutud andmed ja teave pädevatele asutustele, kui ta leiab, et nende asjaolude või teabe alusel võib algatada muu hulgas rikkumis- või kriminaalmenetluse. Võimalus, et amet viib läbi uurimise teenuste osutamise tegevuse tõttu, mida võib pidada Ungari suveräänsust ohustavaks, ja edastab kogutud tõendid pädevale asutusele, kellel on õigus algatada kriminaalmenetlus, kujutab endast aga samuti nõuet („tingimus või piirang“) teenuste direktiivi artikli 4 punkti 7 tähenduses. Nimelt võib selline nõue heidutada teenuseosutajat oma teenuseid Ungaris osutamast. Sama kehtib ka ameti uurimistulemuste avaldamise kohta, sealhulgas vastavalt vaidlustatud seaduse § 6 lõigetele 1 ja 3 aastaaruandes, milles esitatakse teenuseosutajale vastavasisulised etteheited.
81.      Järelikult tuleb ameti volitusi, mis tulenevad vaidlustatud seaduse §‑st 7 koostoimes §‑dega 8, 11 ja 12, ning uurimisalustele isikutele või organisatsioonidele pandud koostöökohustusi pidada nõueteks teenuste direktiivi artikli 16 lõike 1 kolmanda lõigu tähenduses koostoimes artikli 4 punktiga 7. Need nõuded võivad takistada sellise teenuseosutaja tegevust, kelle asukoht on teises liikmesriigis, kus ta osutab seaduslikult samalaadseid teenuseid, või muuta selle tegevuse vähem atraktiivseks.
c)      Vaidlustatud seadusega kehtestatud nõuded ei ole üldised halduspiirangud
82.      Selle kohta väidab Ungari vastu, et vaidlusalused sätted ei reguleeri konkreetselt teenindusvaldkonnas tegutsemist või teenuste osutamist ega kehtesta nõudeid sellise tegevuse alustamiseks, vaid käsitlevad üksnes tegevust, mis võib kahjustada riigi suveräänsust.
83.      Teenuste direktiivi põhjenduse 9 kohaselt „kohaldatakse [seda direktiivi] üksnes nõuete suhtes, mis mõjutavad teenuste osutamise valdkonnale juurdepääsu või selles valdkonnas tegutsemist“. Nii „ei kohaldata direktiivi […] nõuete suhtes […], mis […] konkreetselt ei mõjuta teenuste osutamise valdkonnas tegutsemist, kuid mida teenuseosutajad peavad oma majandustegevuse teostamisel järgima samamoodi nagu isiklikes huvides tegutsevad isikud“. See põhjendus kinnitab, et selle direktiivi eesmärk ei ole kõrvaldada üldisi halduspiiranguid, mida kohaldatakse kõigile üksikisikutele, sealhulgas isikutele, kes ei tegele majandustegevusega. Teisisõnu, sellist
üldkohaldatavat piirangut ei saa kvalifitseerida keelatud nõudeks selle direktiivi artikli 4 punkti 7 tähenduses(34).
84.      Leian siiski, et vaidlusaluste sätetega kehtestatud nõuded ei ole olemuselt sellised üldised halduspiirangud, mis mõjutavad teenuseosutajaid samamoodi nagu kõiki teisi isikuid, kes tegutsevad eraviisiliselt. On tõsi, et vaidlustatud seaduses ei ole enamikku asjaomastest tegevustest täpsustatud, et neid käsitleda üldiselt, eelkõige nende eeldatavate kahjulike tagajärgede alusel riigi suveräänsusele. Kuid kõik §‑s 3 nimetatud tegevused võivad selliseid tagajärgi põhjustada pigem siis, kui nendega tegelevad isikud või organisatsioonid, kes tegutsevad pidevalt teenindussektoris, sealhulgas info- ja kommunikatsiooniteenuste sektoris. Üksikisiku seisukohavõtud, isegi kui need on korduvad või korrapärased, näiteks sotsiaalmeedias, toovad selliseid tagajärgi kaasa vähem tõenäoliselt.
85.      See puudutab vaidlustatud seaduse § 3 punktides a, ab ja ac nimetatud „infoga manipuleerimist ja väärinfo levitamist“ ning „tegevusi, mille eesmärk on mõjutada demokraatlikku arutelu ning riigi ja ühiskonna otsustusprotsesse“. Selles suhtes on teabe- ja kommunikatsiooniteenuste osutajal üldjuhul laiem levivõime ja suurem publik või kuulajaskond kui üksikisikul. Nii on see eelkõige uuriva meedia teenuseosutajate uuringute ja väljaannete puhul, mille eesmärk on avastada ja kritiseerida haldusomavoli, läbipaistmatust või korruptsiooni poliitilistes või riiklikes ringides. Arvestades ameti ulatuslikku kaalutlusõigust, on suurem oht, et selliseid uuringuid ja väljaandeid võib pidada suveräänsust ohustavateks või kahjustavateks tegudeks(35).
86.      Lisaks on vaidlustatud seaduse § 3 punktide b ja c kohaldamisalasse kuuluvad tegevused („tegevus välismaalt pärit toetuse abil“, mis võib „mõjutada valimiste tulemusi“ või „mille eesmärk on mõjutada valijate tahet“), üksnes „organisatsioonide“ tegevus, välistades üksikisikud. Samuti on selle seaduse § 3 punkti a alapunktiga aa hõlmatud „huvide esindamise tegevus“ praktikas peamiselt ühenduste või isegi „ametihuve esindavate organisatsioonide“ tegevus, mitte eraviisiliselt tegutseva eraõigusliku isiku tegevus.
87.      Seega, isegi kui ei ole välistatud, et vaidlustatud seadus mõjutab ka eraõiguslikke isikuid, on vaidlusaluste sätetega kehtestatud nõuded, st ameti uurimis- ja avalikustamisvolitused, mõeldud peamiselt organisatsioonidele, sealhulgas teenindussektoris tegutsevatele majandusüksustele(36).
88.      Need nõuded ei kujuta endast seega üldisi halduspiiranguid, mis on lubatud teenuste direktiivi artikli 16 lõike 1 kolmanda lõiguga tõlgendatuna lähtuvalt põhjendusest 9.
89.      Seega tuleb kontrollida, kas need nõuded on mittediskrimineerivad ja proportsionaalsed kõnealuse direktiivi artikli 16 lõike 1 kolmanda lõigu punktide a–c tähenduses.
d)      Mittediskrimineerimine, vajalikkus ja proportsionaalsus
1)      Otsese või kaudse diskrimineerimise esinemine (teenuste direktiivi artikli 16 lõike 1 kolmanda lõigu punkt a)
90.      Teenuste direktiivi artikli 16 lõike 1 kolmanda lõigu punkti a kohaselt ei või liikmesriigid seada nende territooriumil teenuste osutamise valdkonnale juurdepääsu ega selles valdkonnas tegutsemise eeltingimuseks nõudeid, mis on otseselt või kaudselt kodakondsuse alusel diskrimineerivad.
91.      Komisjoni sõnul on vaidlusalused sätted kas avalikult või kaudselt kodakondsuse alusel diskrimineerivad. Ungari väidab vastu, et amet võib uurimist läbi viia vaid juhul, kui kõnealune tegevus ohustab või kahjustab tema suveräänsust, mis on tingimus, mis on kohaldatav sõltumata asjaomase teenuseosutaja asukohast.
92.      Minu arvates ei ole võimalik tuvastada otsest diskrimineerimist.
93.      Nimelt on vaidlustatud seaduse § 3 punktides a–c ning punktides b ja c silmas peetud tegevust „teiste riikide huvides“ või koguni tegevust „välismaalt saadava toetuse abil“, sealhulgas teiste liikmesriikide tegevust. Seega ei erista see seadus otseselt neid tegevusi isiku kodakondsuse või tegevusega tegeleva organisatsiooni asukoha alusel. Hõlmatud on ka Ungari kodanike või Ungaris asutatud organisatsioonide tegevus, tingimusel et nad tegutsevad „teiste riikide huvides“ või välismaalt, sealhulgas kolmandast riigist, pärit rahalise toetuse abil.
94.      Seega tuleb uurida, kas tegemist on kaudse diskrimineerimisega.
95.      Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleb riigisisest õigusnormi pidada kaudselt diskrimineerivaks, kui see võib loomuldasa mõjutada pigem teiste liikmesriikide kodanikke (või teenuste direktiivi artikli 16 lõike 1 kolmanda lõigu punkti a kohaselt teistes liikmesriikides asuvaid juriidilisi isikuid) kui oma riigi kodanikke (või vastuvõtvas liikmesriigis asutatud juriidilisi isikuid) ning kui seetõttu tekib oht, et esimesena mainituid koheldakse halvemini(37).
96.      Kuigi vaidlustatud seaduse § 3 on oma avatud sõnastuse kohaselt suunatud ka Ungaris asuvatele või Ungari kodanikest teenuseosutajatele, kes tegelevad muu hulgas huvide esindamise, teavitamise või kommunikatsiooniga, on selle seaduse eesmärk vastavalt selle preambulis sätestatud peamisele eesmärgile avalikustada ja ennetada välissekkumise katseid(38). Nii on selle seaduse § 3 punktides b ja c sõnaselgelt nimetatud organisatsioone, mille tegevus „välismaise toetuse abil“ võib mõjutada valimisi. Lisaks võib „välismaiste organite, organisatsioonide ja füüsiliste isikute“ tegevus, mis toimub „teiste riikide“ huvides nimetatud seaduse artikli 3 punkti a tähenduses, olla muu hulgas välismaiste teenuseosutajate tegevus, sealhulgas teistes liikmesriikides asuvate teenuseosutajate tegevus. Samamoodi on loomulikult teises liikmesriigis osutatav teenus suurema tõenäosusega hõlmatud mõistega „välismaalt saadav toetus“ sama seaduse § 3 punktide b ja c tähenduses kui Ungaris asuva teenuseosutaja osutatav teenus. Välismaist teenuseosutajat ähvardab seega Ungari teenuseosutajast suurem oht sattuda ameti uurimise alla.
97.      Sellest järeldub, et vaidlusalused sätted on teistes liikmesriikides asuvate teenuseosutajate suhtes kaudselt diskrimineerivad.
2)      Piisavalt täpse õigusliku aluse vajalikkus ja olemasolu (teenuste direktiivi artikli 16 lõike 1 kolmanda lõigu punkt b)
98.      Lisaks peavad riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette nõuded teenuste direktiivi artikli 16 lõike 1 kolmanda lõigu tähenduses, olema vajalikud ja põhjendatud avaliku korra või julgeolekuga seotud põhjustel, millele liikmesriik tugineb. See eeldab, et need õigusnormid on sõnastatud piisavalt selgelt ja täpselt. Ainult neil asjaoludel on võimalik ühelt poolt tagada nende õigusnormide ühtne ja süstemaatiline rakendamine(39) või koguni vältida nende ebaproportsionaalset või meelevaldset kohaldamist(40) ning teiselt poolt kontrollida, kas need on eesmärgi saavutamiseks vajalikud.
99.      Käesoleval juhul viitab Ungari avaliku korra või avaliku julgeoleku põhjendustena vajadusele kaitsta sisemisi demokraatlikke protsesse ebaseadusliku välise sekkumise eest seoses kõigi vaidlustatud seaduse §‑s 3 nimetatud tegevustega. Komisjon väidab sisuliselt vastu, et selle seadusega kehtestatud nõuded põhinevad põhimõttelisel ja lubamatul eeldusel, et kõik need tegevused võivad neid protsesse ohustada(41).
100. Liikmesriigil on suveräänne õigus võtta asjakohaseid meetmeid, et kaitsta valimiste ja sisemiste otsustusprotsesside terviklikkust ja nõuetekohast kulgemist, mis on tõepoolest tema rahvusliku identiteedi lahutamatu osa ELL artikli 4 lõike 2 tähenduses. Sama kehtib meetmete kohta, mille eesmärk on muuta läbipaistvaks ja piirata teatavat liiki välismaalt antavat toetust, eelkõige rahalist toetust, mille eesmärk on mõjutada neid valimisi ja protsesse. Tegemist on üldisest huvist kantud õiguspärase või isegi ülekaaluka eesmärgiga, mis võib õigustada teenuste osutamise vabaduse piirangut(42).
101. Nagu Ungari väidab, on Euroopa Kohus seega otsustanud, et eesmärk suurendada füüsilistele või juriidilistele isikutele antava rahalise abi läbipaistvust võib kujutada endast ülekaalukat üldist huvi, kuna see parandab kodanike teavitamist sellest küsimusest ja võimaldab neil paremini osaleda avalikus arutelus. See tuleneb eelkõige asjaolust, et teatavad kodanikuühiskonna organisatsioonid võivad nende eesmärke ja nende käsutuses olevaid vahendeid arvestades avaldada avalikule elule ja avalikule arutelule olulist mõju(43).
102. Vaidlustatud seaduse § 3 hõlmab aga laias mõttes „tegevusi“, mis toimuvad teiste riikide ning välismaiste organite, organisatsioonide ja füüsiliste isikute huvides, kui need võivad mõjutada või ohustada suveräänsust, ja nende teostajaid, nimelt „organisatsioone“ ja „isikuid“, kelle suhtes võib amet viia läbi uurimise. Selle kohaldamisalasse kuuluvad „huvide esindamise tegevused“, „infoga manipuleerimise ja väärinfo
levitamise tegevused“, „tegevused, mille eesmärk on mõjutada demokraatlikku arutelu ning riigi ja ühiskonna otsustusprotsesse“, „tegevused, mille eesmärk on mõjutada avaliku võimu teostamisega isikute otsustusprotsesse“, „tegevused, mida teostatakse välisriikide toetusega [ja mis] võivad mõjutada valimiste tulemusi“, ning „tegevused, mille eesmärk on välisriikide toetusega mõjutada valijate tahet“.
103. Lisaks käsitleb vaidlustatud seaduse § 3 võrdsetel alustel nii liidust pärit organisatsioone ja isikuid, kes kasutavad teenuste osutamise vabadust, kui ka kolmandatest riikidest pärit organisatsioone ja isikuid. Nii selle seaduse(44) preambulis kui ka erinevates ameti aruannetes ja teadetes, mis on osaliselt lisatud Euroopa Kohtu toimikusse või mida on mainitud poolte menetlusdokumentides või kohtuistungil, on märgitud, et välismaised ettevõtjad, sõltumata nende päritolust või asukohast, sekkusid ja andsid väidetavalt õigusvastast rahalist abi. See hõlmab rahvusvaheliste organisatsioonide – näiteks Transparency Internationali(45) – ja USA tegevust liidus loodud meediasihtasutuse ja uurimisportaali kaudu(46). Samuti on silmas peetud liidu liikmesriikide või Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) liikmesriikide – nagu Norra – või isegi liidu enda tegevust, eelkõige liidu struktuurifondidest kaasrahastatavate toetuste puhul, mida antakse Ungari kodanikuühiskonna organisatsioonidele(47). Seega ei võta see seadus, nagu seda on seni kohaldatud, arvesse vajadust austada teenuste osutamise vabadust või isegi liidu õigust üldiselt.
104. Lisaks on vaidlustatud seaduse § 3 punkti a lõpus ette nähtud Ungari suveräänsuse mõjutamise või ohustamise mõiste eriti ebamäärane ja annab ametile ulatusliku kaalutlusõiguse. Seda kaalutlusõigust tugevdab Alkotmánybírósági (Ungari konstitutsioonikohus) otsus, millele Ungari tugineb ja millega kinnitati selle seaduse vastavust põhiseadusele. Selles otsuses ei loobunud see kohus mitte ainult vaidlusaluse seaduse §‑s 3 nimetatud tegevuste ulatuse ja eesmärkide kohta otsuse tegemisest, vaid omistas ka mõistele „riigi suveräänsus“ nii poliitilise kui ka õigusliku keerukuse(48). Lõpuks, vaatamata sellele ulatuslikule kaalutlusõigusele, ei allu sama seaduse rakendamine ameti poolt haldus- ega kohtulikule kontrollile.(49)
105. Sellest järeldub, et vaidlustatud seaduse esemeline ja isikuline kohaldamisala on liiga lai, andes samas ametile ulatusliku kaalutlusõiguse, millega kaasneb selle kohaldamisel riigi suveräänsuse kaitseks suur meelevaldsuse oht.
106. Järelikult, arvestades, et nende kohaldamisala on väga lai, ei ole tagatud, et vaidlustatud seaduse sätteid on võimalik järjepidevalt ja süstemaatiliselt rakendada kooskõlas liidu õigusega. Pigem kaasneb nende kaalutlusõiguse alusel rakendamisega suurem oht seada teenuste direktiivi artikliga 16 tagatud teenuste osutamise vabadusele sobimatuid või ebaproportsionaalseid piiranguid.
3)      Teenuste direktiivi artikli 16 lõike 1 kolmanda lõigu punkti c proportsionaalsus
107. Tuleb kontrollida, kas vaidlustatud seadusega kehtestatud nõuded vastavad proportsionaalsuse kriteeriumile, arvestades taotletavat üldist huvi teenivat eesmärki (teenuste direktiivi artikli 16 lõike 1 kolmanda lõigu punkt c).
108. Proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt peab liikmesriik tagama, et võetud meetmed oleksid asjaomaste õigusnormidega taotletavate õiguspäraste eesmärkide saavutamiseks sobivad ega läheks kaugemale sellest, mis on nende eesmärkide saavutamiseks vajalik, ning juhul, kui on võimalik valida mitme sobiva meetme vahel, tuleb rakendada kõige vähem koormavat meedet, ning kehtestatud koormus ei tohi olla seatud eesmärke arvestades ülemäära suur(50).
109. Tuleb kontrollida, kas vaidlustatud seaduses ette nähtud nõuded, st eelkõige need, mis reguleerivad ameti uurimisvolitusi, on sobivad (alajaotis i), vajalikud (alajaotis ii) ja asjakohased (alajaotis iii) vahendid, et saavutada taotletav õiguspärane eesmärk, milleks on kaitsta sisemisi demokraatlikke protsesse ebaseaduslike välissekkumiste eest.
i)      Sobivus taotletava õiguspärase eesmärgi saavutamiseks
110. Õigusnorme saab pidada taotletava õiguspärase eesmärgi saavutamiseks sobivaks üksnes juhul, kui need vastavad huvile saavutada see eesmärk ühtselt ja süstemaatiliselt (vt käesoleva ettepaneku punkt 98). Nii on see üksnes juhul, kui nende õigusnormide kohaldamisalasse kuuluv tegevus võib tõepoolest seda eesmärki kahjustada(51).
111. Seega tuleb iga vaidlustatud seaduse §‑s 3 nimetatud tegevuse puhul, mis võib olla ameti uurimise objektiks, analüüsida, kas ja mil määral võib see tegevus sisemiste demokraatlike protsesside kaitsmise eesmärki kahjustada. Selleks tuleb eri tegevusi, mida amet võib uurida või piirata, selgelt eristada. Ei ole siiski vaja uurida „välisriikide toetusega“ organisatsioonide tegevust vaidlustatud seaduse § 3 punktide b ja c tähenduses, kuna need on mõeldud Ungari erakondade või nende valimiskandidaatide otseseks või kaudseks rahastamiseks (vt käesoleva ettepaneku punktid 22 ja 23)(52). Nimelt ei vaidle komisjon vastu sellele, et liidu õiguse seisukohast on õiguspärased nõuded, mille eesmärk on sellist rahastamist takistada, avastada, muuta läbipaistvaks, keelata või selle eest karistada, sealhulgas juhul, kui rahastamine toimub eraõiguslike organisatsioonide või ühenduste kaudu, nagu on mainitud vaidlustatud seaduse preambuli kolmandas lõigus(53). Selles võetakse arvesse asjaolu, et liikmesriikidel on üldjuhul vabadus kaitsta oma valimisi ja valijate tahet sobimatute välissekkumiste eest ning piirata või isegi keelata riigi tasandi erakondade rahastamist välismaalt pärit vahenditega(54). Kuna need nõuded on mõeldud nende üldise huvi eesmärkide saavutamiseks, ei ole need seega käesoleva vaidluse ese.
112. Seevastu tuleb hinnata vaidlusaluste sätetega kehtestatud nõuete sobivust seoses ameti volitustega võrreldes muude vaidlustatud seaduse §‑s 3 nimetatud tegevustega ja väljaspool eespool nimetatud konteksti.
113. Esiteks näib, et ameti volituste teostamine on põhimõtteliselt sobiv selleks, et kaitsta demokraatlike arutelude ning riigisiseste otsustusprotsesside terviklikkust ja nõuetekohast kulgu, kuivõrd need volitused on suunatud „huvide esindamise tegevustele“ ja „mõjutamisele suunatud tegevustele“, mis puudutavad neid arutelusid ja protsesse ning mida viiakse läbi teiste riikide ning välismaiste asutuste, organisatsioonide ja füüsiliste isikute huvides vaidlustatud seaduse § 3 punkti a alapunktide aa ja ac tähenduses. Nimelt, erinevalt nendest teistest riikidest ning välismaistest asutustest, organisatsioonidest ja füüsilistest isikutest eeldatakse, et asjaomase riigi demokraatlikke ja otsustusprotsesse määravad peamiselt selle riigi sisemised osalejad.
114. See kehtib eriti ameti uurimisvolituste rakendamise puhul seoses „tegevustega, mille eesmärk on mõjutada avaliku võimu volitusi teostavate isikute otsustusprotsessi“ nimetatud sätte tähenduses ning mis on samaväärsed avalike teenistujate suhtes toime pandud korruptsioonikatsetega. Kuna korruptsioonivastane võitlus on üldist huvi teeniv ülekaalukas eesmärk, on ameti luba uurida katseid mõjutada avalikku võimu teostavate isikute otsuste tegemist selleks sobiv vahend.
115. Teiseks, kuna „välismaise toetuse abil“ tegutsevate organisatsioonide tegevus vaidlustatud seaduse artikli 3 punktide b ja c tähenduses ei jää käesoleva kohtuasja eseme piiridest välja (vt käesoleva ettepaneku punkt 111 poliitiliste erakondade rahastamise kohta), hõlmab see ka kommunikatsiooni- ja meediateenuste sektoris tegutsevate ettevõtjate piiriülest tasulist tegevust. Selliste teenuste eesmärk võib olla üldist huvi pakkuva teabe ja poliitiliste seisukohtade levitamine, sealhulgas väljaspool valimisprotsessi kitsas tähenduses. Selline toetus teenuste osutamise tegevusele, isegi kui see ei ole rahaline(55), või rahastamine võib olla isegi oluline, et aidata kaasa avalikule arutelule, edendada või kaitsta vähemusrühmade(56) õigustatud huve, samuti selleks, et kodanikuühiskonna organisatsioonid taotleksid üldist huvi teenivaid eesmärke, nagu keskkonnakaitse(57) või korruptsioonivastane võitlus(58). Nimelt, kui selline tegevus piirdub üldist huvi pakkuva teabe või teabevahetusega tasu eest või poliitilise arvamuse avaldamisega, ei tohi see ohustada sisemisi demokraatlikke protsesse. Vastupidi, kuna need tegevused on üldjuhul õiguspärane osa demokraatlikest aruteludest ja protsessidest, väärivad need väidetava eesmärgi seisukohast samaväärset kaitset. Nimelt ei ole välistatud, et selliseid õiguspäraseid panuseid demokraatlikesse aruteludesse ja protsessidesse võidakse diskrediteerida ainuüksi põhjusel, et need on tehtud „teiste riikide ning välismaiste organite, organisatsioonide ja füüsiliste isikute huvides“(59). Sellest tulenevalt näib, et ameti uurimisvolituste teostamine nende suhtes ei ole sobiv kaitsma demokraatlikku arutelu ja riigisiseseid demokraatlikke protsesse ning võib selles osas isegi osutuda vastupidise mõjuga vahendiks.
116. Kolmandaks aga tundub ameti uurimisvolituste kasutamine seoses vaidlustatud seaduse § 3 punkti a alapunktis ab osutatud „infoga manipuleerimise ja väärinfo
levitamise tegevustega“, mis toimub teiste riikide ning välismaiste asutuste, organisatsioonide ja füüsiliste isikute huvides, üldiselt sobiv sisemiste demokraatlike protsesside kaitsmiseks ebaseadusliku välise sekkumise eest. Sellega seoses tuleb märkida, et nii faktilise infoga manipuleerimine kui ka väärinfo levitamine või võimendamine on üldiselt taunitavad seoses eesmärgiga kaitsta avalikku korda pluralistlikes ja demokraatlikes ühiskondades. Nimelt on sellise tegevuse eesmärk moonutada avalikke arutelusid ja avalikku arvamust ning seega ei vääri see kaitset, isegi kui see esineb teenuste osutamise vormis(60). Seega on üldiselt õiguspärane, kui liikmesriigid võtavad asjakohaseid meetmeid, et kaitsta oma ühiskondi sedalaadi manipuleerivate sekkumiste eest.(61) Samas vaimus on ka liit ise võtnud meetmeid selliste tegevuste(62) jälgimiseks ja tõkestamiseks ning seda üldiselt, sidumata neid teiste riikide või välismaiste osalejate huviga.
117. Tuleks seega analüüsida, kas ameti uurimisvolituste teostamine ühelt poolt „huvide esindamise tegevuse“ ja „demokraatliku arutelu ning riigi ja ühiskonna otsustusprotsesside mõjutamisele suunatud tegevuste“ suhtes vaidlustatud seaduse § 3 punkti a alapunktide aa ja ac tähenduses ning teiselt poolt selle seaduse § 3 punkti a alapunktis ab osutatud „infoga manipuleerimise ja väärinfo
levitamise tegevuste“ suhtes, mis toimuvad teiste riikide ning välismaiste asutuste, organisatsioonide ja füüsiliste isikute huvides, on taotletud õiguspärase eesmärgi saavutamiseks vajalik.
ii)    Vajalikkus
118. Meede on vajalik, kui taotletavat õiguspärast eesmärki ei saa saavutada sama sobiva meetmega, mis on vähem piirav. Seega tuleb uurida, kas sisemiste demokraatlike protsesside kaitsmiseks ebaseadusliku välise sekkumise eest ei ole olemas vähem piiravaid vahendeid kui allutada käesoleva ettepaneku punktis 117 osutatud tegevus ameti uurimisvolitustele.
119. Tõsi küll, kõik need mõisted on määratlemata iseloomuga, mistõttu nende kohaldamisala on potentsiaalselt lai. Mis puutub aga „huvide esindamise tegevusse“ ning „tegevustesse, mille eesmärk on mõjutada riigi ja ühiskonna demokraatlikku arutelu ja otsustusprotsesse“ teiste riikide või välismaiste (juriidiliste või füüsiliste) isikute huvides, siis näib, et ei ole kuigi võimalik neid täpsemalt määratleda, et võimaldada tõhusat riiklikku järelevalvet sisemiste demokraatlike protsesside kaitseks ebaseadusliku sekkumise eest, eelkõige teiste riikide poolt. See kehtib seda enam mõiste „infoga manipuleerimise ja väärinfo
levitamise tegevused“ kohta, mis vastab mõistetele, mida on kasutatud liidu tasandil vastu võetud meetmetes demokraatlike ja pluralistlike ühiskondade kaitseks selliste tegevuste eest(63). Arvestades, kui raske on välja töötada täpsem ja vähem piirav määratlus ning vajadus tegelikult piirata kõiki seda liiki kahjustavaid manipuleerimisi, ei ole seega sobimatu anda sõltumatule asutusele, nagu seda on amet, uurimisvolitusi niisuguse tegevuse uurimiseks. Vastupidi, tänu täiendavale tingimusele, et selline tegevus peab toimuma „teiste riikide ning välismaiste organite, organisatsioonide ja füüsiliste isikute huvides“, näib mõiste „infoga manipuleerimise ja väärinfo
levitamise tegevused“ olevat isegi täpsem kui liidu õiguses ette nähtud mõisted.
120. Järelikult tuleb kontrollida, kas ameti uurimisvolituste teostamine selles osas on proportsionaalne kitsas tähenduses.
iii) Proportsionaalsus
121. Kitsas tähenduses proportsionaalsuse kriteeriumi kohaselt ei tohi õiguspäraste eesmärkide saavutamiseks sobivad ja vajalikud meetmed põhjustada eesmärkidega võrreldes ebaproportsionaalset kahju. Käesoleval juhul tuleks seega kindlaks teha, kas ameti uurimisvolituste teostamine ühelt poolt „huvide esindamise tegevuse“ ja „demokraatliku arutelu ning riigi ja ühiskonna otsustusprotsesside mõjutamisele suunatud tegevuste“ suhtes vaidlustatud seaduse § 3 punkti a alapunktide aa ja ac tähenduses ning teiselt poolt selle seaduse § 3 punkti a alapunktis ab osutatud „infoga manipuleerimise ja väärinfo
levitamise tegevuste“ suhtes ei kahjusta teenuste direktiivi artikliga 16 kaitstud teenuste osutamise vabadust ebaproportsionaalselt või ülemääraselt.
122. Asjaolu, et „tegevused“, mis „toimuvad teiste riikide ning välismaiste organite, organisatsioonide ja füüsiliste isikute huvides“, on määratlemata mõiste, koos laia kaalutlusõigusega, mis on ametile selles osas antud (vt käesoleva ettepaneku punkt 104), kujutab siiski olulist ohtu, et vaidlustatud seaduse § 3 punkti a tõlgendatakse sisemiste demokraatlike protsesside kaitse eesmärgi seisukohast ebajärjekindlalt ja ebaproportsionaalselt.
123. Seejuures on sisemiste demokraatlike arutelude ja otsustusprotsesside, sealhulgas „avaliku võimu volitusi teostavate isikute“ omade terviklikkuse ja nõuetekohase toimimise kaitse puhul see oht väiksem. Nimelt edendavad just nendega seotud sekkumistegevused teiste riikide ning välismaiste organite, organisatsioonide ja füüsiliste isikute huvide esindamist – mis on selles kontekstis põhimõtteliselt õigusvastane – ning riigil peab olema õiguspäraselt võimalik nende eest oma sisemisi demokraatlikke (otsustus)protsesse kaitsta. Sama kehtib ka tegevuste kohta, „mille eesmärk on mõjutada demokraatlikku arutelu ja otsustusprotsesse“ nende välismaiste osalejate huvides. Seega ei saa sõltumatu organi poolt teostatavat kontrolli, mille eesmärk on selgelt tuvastada need protsessidele potentsiaalselt kahjulikud huvid, pidada ebaproportsionaalseks ega ülemääraseks.
124. Seevastu näib, et vaidlustatud seaduse § 3 punkti a alapunkti ab tähenduses mõiste „infoga manipuleerimise ja väärinfo
levitamise tegevused“ puhul on see oluline oht ebajärjekindlaks ja ebaproportsionaalseks, isegi ekslikuks tõlgendamiseks reaalne, ning komisjoni esitatud ameti praktika kinnitab seda. Amet heidab Transparency Internationalile ette, et viimane tegeles „väärinfo levitamisega“, kui ta kritiseeris läbipaistmatust ja korruptsiooni eri riikide, sealhulgas Ungari riigiasutustes(64). Tegevus, mille eesmärk on suurendada läbipaistvust ja tõkestada korruptsiooni, aitab sisemisi demokraatlikke protsesse kaitsta, mitte vastupidi. Seega on vastuoluline kvalifitseerida sellist tegevust „väärinfo levitamiseks“, mis ohustab suveräänsust.
125. Lisaks tuleb meenutada, et vaidlustatud seaduse § 3 kohaldamine ei allu haldus- ega kohtulikule kontrollile.(65) Seega puudub igasugune õiguskaitsevahend või sõltumatu järelevalveasutus, mis saaks ennetada või parandada mõiste „väärinfo levitamine“ selliseid ülemääraseid tõlgendusi või ameti uurimisvolituste ebaproportsionaalset kasutamist sel eesmärgil. Sellest järeldub, et ükski ameti poolt sellega seoses vastu võetud akt ei allu proportsionaalsuse kontrollile, et tagada, et see piirdub väidetavate eesmärkide saavutamiseks sobivate ja kõige vähem sekkuvate meetmete võtmisega, võttes samas arvesse teenuste direktiivi artikliga 16 kaitstud teenuste osutamise vabadust.
126. Neil asjaoludel ei saa vaidlustatud seadusega kehtestatud nõudeid seoses vaidlustatud seaduse § 3 punkti a alapunktis ab nimetatud „infoga manipuleerimise ja väärinfo levitamisega“ pidada nende sisemiste protsesside kaitse saavutamiseks proportsionaalseks.
iv)    Vahejäreldus
127. Järelikult ei ole vaidlustatud seaduse § 3 punkti a alapunktis ab ning punktides b ja c nimetatud tegevuste puhul – niivõrd kui need ei jää käesoleva vaidluse esemest välja põhjusel, et need on suunatud valimistele (vt käesoleva ettepaneku punkt 111 välismaise otsese või kaudse rahastuse kohta erakondadele või valimiskandidaatidele) – vaidlustatud seadusega kehtestatud nõuded väidetavate üldise huvi eesmärkide saavutamiseks teenuste direktiivi artikli 16 lõike 1 kolmanda lõigu punktide b ja c tähenduses ei vajalikud ega proportsionaalsed. See on siiski teisiti tegevuste puhul, mille eesmärk on „huvide esindamine“ ja „riigi ja ühiskonna demokraatliku arutelu ja otsustusprotsesside mõjutamine“, sealhulgas nende puhul, mis puudutavad „avaliku võimu volitusi teostavaid isikuid“ (vt käesoleva ettepaneku punktid 113 ja 123).
128. Seega tuleb selles osas väitega teenuste direktiivi artikli 16 rikkumise kohta nõustuda.
2.      Teenuste direktiivi artikliga 19 tagatud teenuste saamise vabaduse rikkumine
129. Komisjon väidab, et vaidlusalused sätted on vastuolus ka teenuste direktiivi artiklis 19 sätestatud teenuste saamise vabadusega. Selle sätte kohaselt ei või liikmesriigid kehtestada teenuse saajale nõudeid, mis piiravad teises liikmesriigis asuva teenuseosutaja poolt osutatava teenuse kasutamist.
130. Tuletan meelde, et vaidlusaluste sätetega on kehtestatud teenuste direktiivi artikli 4 punkti 7 tähenduses „nõuded“ (vt käesoleva ettepaneku punktid 73–87). Sellised nõuded on põhimõtteliselt selle direktiivi artikliga 19 keelatud, arvestades, et selles ette nähtud nõuete loetelu ei ole ammendav („eelkõige“).
131. Tõepoolest, amet võib algatada ja läbi viia uurimisi nende teenuste saajate suhtes, mida osutatakse vaidlustatud seaduse §‑s 3 nimetatud tegevuste raames. See võib puudutada ka „välismaist toetust“ saavaid isikuid, kui sellist toetust pakutakse tasu eest, näiteks soodustingimustel laenu andmisega. Need teenuste saajad või toetuse saajad on vastavalt kõnealuse seaduse § 7 lõigetele 1–3 koostoimes artikli 8 lõikega 1 kohustatud ametiga koostööd tegema. See võib niisiis panna neid selliste teenuste kasutamisest loobuma, et vähendada riski olla sellise uurimise või avaldamise objektiks nimetatud seaduse § 7 lõike 4 tähenduses koostoimes § 6 lõigetega 3 ja 8.
132. Käesoleva ettepaneku punktis 98 jj esitatud põhjustel on need nõuded ülekaaluka üldise huviga põhjendatud üksnes osaliselt.
133. Järelikult rikuvad vaidlusalused sätted selles osas ka teenuste saamise vabadust teenuste direktiivi artikli 19 tähenduses.
134. Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et väited teenuste direktiivi artiklite 16 ja 19 rikkumise kohta on põhjendatud ja nendega tuleb nõustuda.
3.      Teenuste direktiivi artikliga 14 tagatud asutamisvabaduse rikkumine
135. Teenuste direktiivi artikli 14 punkt 1, mis täpsustab ELTL artiklis 49(66) sätestatud asutamisvabadust, keelab liikmesriikidel seada oma territooriumil tegevuse alustamise või selles valdkonnas tegutsemise eeltingimuseks sellise nõude järgimist, mis on otseselt või kaudselt diskrimineeriv kodakondsuse või äriühingute puhul registrijärgse asukoha alusel. Artikli 14 punkti 1 alapunktid a ja b viitavad üksnes sellekohastele näidetele („eelkõige“)(67).
136. Nagu on käesoleva ettepaneku punktides 58 ja 59 jj selgitatud, puudutab vaidlustatud seaduse § 3 paljusid tegevusi, sealhulgas majandustegevust. Seega võib Ungaris tütarettevõtja asutamist niisuguse teenuseosutaja poolt, kelle registrijärgne asukoht on teises liikmesriigis, pidada tegevuseks, millega tegeldakse välismaise organi, organisatsiooni või füüsilise isiku huvides või välismaist tuge kasutades.
137. Kuna vaidlusalused sätted näevad eelkõige ette ameti uurimisvolitused ning asjaomaste organisatsioonide ja isikute vastavad koostöökohustused, tuleb need kvalifitseerida „nõueteks“ teenuste direktiivi artikli 4 punkti 7 tähenduses(68).
138. Need nõuded on kaudselt diskrimineerivad teenuseosutaja kodakondsuse või asukoha alusel (vt käesoleva ettepaneku punktid 95–97). Seega diskrimineeritakse kaudselt välismaiseid teenuseosutajaid, kes soovivad Ungarisse asuda, kuna sinna asumine ja sellega seotud tegevused võivad tavaliselt vastata mõistele „välismaine toetus“ või välismaise organi, organisatsiooni või füüsilise isiku huvides toimuvale tegevusele. Seega võivad vaidlusalustes sätetes ette nähtud nõuded mõjutada välismaiseid teenuseosutajaid rohkem kui Ungari teenuseosutajaid.
139. Vastavalt käesoleva ettepaneku punktides 107–127 esitatud kaalutlustele ei ole selline kaudne diskrimineerimine käesoleval juhul õigustatud, kuna see ei ole demokraatia kaitsmiseks vajalik ega asjakohane(69).
140. Järelikult on väide, et on rikutud teenuste direktiivi artiklit 14, põhjendatud ja sellega tuleb nõustuda.
4.      E-kaubanduse direktiivi artikliga 3 tagatud infoühiskonna teenuste vaba liikumise rikkumine
141. Komisjoni arvates rikuvad vaidlusalused sätted e-kaubanduse direktiivi artiklit 3. Selle artikli lõike 2 kohaselt ei tohi liikmesriigid kooskõlastatud valdkonda kuuluvatel põhjustel piirata teisest liikmesriigist pärit infoühiskonna teenuste osutamise vabadust.
142. Ungari seab e-kaubanduse direktiivi kohaldatavuse kahtluse alla, kuna vaidlustatud seadusega ei ole kehtestatud ühtegi „nõuet“ elektrooniliselt osutatavate teenuste kohta. Igal juhul ei põhine võimalik piirang põhjustel, mis kuuluvad „kooskõlastatud valdkonda“ e-kaubanduse direktiivi artikli 2 punkti h tähenduses, kuna selle seaduse eesmärk piirdub riigi suveräänsuse kaitsmisega seda ohustava tegevuse eest.
143. E-kaubanduse direktiivi artikli 2 punktiga a koostoimes direktiivi (EL) 2015/1535(70) artikli 1 lõike 1 punktiga b on „infoühiskonna teenused“ määratletud kui „kõik vahemaa tagant elektroonilisel teel ja teenusesaaja isikliku taotluse alusel ning tavaliselt tasu eest osutatavad teenused“.
144. Nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktides 58 ja 59, on vaidlustatud seaduse § 3 sõnastatud laialt ja laiendab selle seaduse esemelist ja isikulist kohaldamisala paljudele „tegevustele“, sealhulgas teenustele, mille osutajad võivad olla erinevad organisatsioonid või isikud. Seetõttu võib see tingimata hõlmata tasu eest osutatavate teabeteenuste osutajaid, nagu meedia-, side- või reklaamiteenused, sealhulgas poliitreklaami(71) teenused, mida osutatakse sageli vahemaa tagant või elektrooniliselt ja teenusesaaja isikliku taotluse alusel(72).
145. Seda kinnitab vaidlustatud seaduse § 3 punkti a alapunkt ab, kuna selles nimetatud „infoga manipuleerimine ja väärinfo levitamine“ võib olla sellise teenuseosutaja tegevus(73). Vaatamata sellele, et selles seaduses puuduvad infoühiskonna teenuste kohta erinormid, võib selline tegevus seega kuuluda e‑kaubanduse direktiivi kohaldamisalasse.
146. Vastavalt e-kaubanduse direktiivi artikli 3 lõikele 1, mis põhineb päritoluriigi põhimõttel, peab vastuvõttev liikmesriik piirduma sellega, et kontrollib, kas tema territooriumil teenuseosutaja poolt osutatavad infoühiskonna teenused vastavad kooskõlastatud valdkonnas päritoluliikmesriigis kohaldatavatele riigisisestele sätetele.
147. Selle direktiivi artikli 2 punkti h alusel kuuluvad kooskõlastatud valdkonda „liikmesriikide õigussüsteemides ettenähtud nõuded, mis kehtivad infoühiskonna teenuste osutajate või infoühiskonna teenuste kohta vaatamata sellele, kas nõuded on üldise iseloomuga või konkreetselt nende jaoks kavandatud“(74). Seega ei pea asjaomaste riigisiseste õigusnormide konkreetne eesmärk olema infoühiskonna teenuste reguleerimine, kuid kõnealused nõuded võivad olla üldist laadi(75).
148. Sellest järeldub, et vaidlustatud seaduse §‑de 6–8, 11 ja 12 kohaldamisalasse kuuluvad koostöötingimused ja -kohustused tuleb kvalifitseerida „teenuseosutaja käitumise, teenuse kvaliteedi või sisuga seotud nõueteks“ e-kaubanduse direktiivi artikli 2 punkti h alapunkti i teise taande tähenduses (vt ka käesoleva ettepaneku punktid 73–81). Eelkõige kohustab veebiteenuste osutaja õiguslik kohustus esitada liikmesriigi ametiasutusele teavet oma tegevuse kohta seda teenuseosutajat täitma tingimusi, mida tema asukohaliikmesriigis ei nõuta(76). Sama kehtib sätete kohta, mis reguleerivad tagajärgi, mis kaasnevad sellega, kui teenuseosutajad uurimise raames ametiga koostööd ei tee. See hõlmab selle rikkumise avaldamist aastaaruandes vastavalt vaidlustatud seaduse § 6 lõikele 3 koostoimes § 7 lõikega 4 ning võimalikku konsulteerimist rahvuskogu alalise riikliku julgeoleku komisjoni esimehega vastavalt selle seaduse § 12 punktile a(77).
149. Seega tuleb tõdeda, et teenuseosutajad, kes asuvad teises liikmesriigis ja soovivad osutada neid teenuseid Ungaris, on kohustatud täitma vaidlustatud seadusest tulenevaid kohustusi kui kooskõlastatud valdkonda kuuluvaid nõudeid(78). E-kaubanduse direktiivi artikli 3 lõikega 2 on siiski vastuolus see, kui vastuvõtvas liikmesriigis kehtivad sellise teenuse osutaja suhtes rangemad nõuded kui need, mis on ette nähtud selle teenuseosutaja päritolu- või asukohaliikmesriigis kehtivas materiaalõiguses(79). Nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 63, ei saa Ungari sellele vastu väita, et selle seaduse mõju ettevõtjate käitumisele on liiga tühine ja juhuslik.
150. Lõpuks, nagu väidab komisjon, ei ole käesolevas asjas vaja uurida, kas tuvastatud piirangud võivad olla põhjendatud. E-kaubanduse direktiivi artikli 3 lõike 4 punkti a alapunkti i esimese taandega on liikmesriikidel lubatud võtta meetmeid, mis piiravad infoühiskonna teenuste vaba liikumist kõnealuse direktiivi artikli 3 lõike 2 tähenduses, eelkõige avaliku korra ja avaliku julgeoleku kaalutlustel. Sellegipoolest oleks Ungari pidanud kõigepealt järgima selle direktiivi artikli 3 lõike 4 punktis b sätestatud menetlust, taotledes, et päritoluliikmesriik võtaks meetmeid, ja seejärel, kui meetmeid ei võeta või võetud meetmed on ebapiisavad, teavitama komisjoni ja seda liikmesriiki oma kavatsusest võtta sellised meetmed(80), mida ta ilmselgelt ei teinud.
151. Seetõttu tuleb vaidlusalused sätted tunnistada e-kaubanduse direktiivi artikli 3 lõikega 2 vastuolus olevaks, ilma et oleks põhimõtteliselt vaja uurida nende võimalikku põhjendatust. Pealegi, nagu näitas vaidlusaluste meetmete teenuste direktiivi alusel õigustatuse analüüs käesoleva ettepaneku punktis 107 ja sellele järgnevates punktides, oleks see taotlus osaliselt rahuldamata jäetud.
152. Seega tuleb väitega e-kaubanduse direktiivi artikli 3 rikkumise kohta nõustuda.
5.      ELTL artiklitega 49 ja 56 tagatud teenuste osutamise vabaduse ja asutamisvabaduse rikkumine
153. Komisjon viitab ka ELTL artiklite 49 ja 56 üldisemate sätete rikkumisele.
154. Ungari väidab sisuliselt vastu, et vaidlustatud seadust ei saa analüüsida samal ajal mitme põhivabadusi käsitleva esmase ja teisese õiguse sätte alusel.
155. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kui riigisisesed õigusnormid kuuluvad tervikuna liidu tasandil ammendavalt ühtlustatud teisese õiguse kohaldamisalasse, ei ole nende õigusnormide kontrollimine esmase õiguse seisukohast enam võimalik(81).
156. Arvestades vaidlustatud seaduse § 3 laia kohaldamisala, mis tuleneb sellest, et selles sätestatud mõiste „tegevus“ on määratlemata (vt käesoleva ettepaneku punktid 58 ja 59), võib see mõiste hõlmata teenindustegevust, mis ei kuulu e‑kaubanduse direktiivi ja teenuste direktiivi kohaldamisalasse. Seega jääb selles osas põhimõtteliselt kohaldatavaks vastav esmane õigus.
157. Komisjon ei ole siiski esitanud põhjusi, miks lisaks e-kaubanduse direktiivi (artikkel 3) ja teenuste direktiivi (artiklid 14, 16 ja 19) väidetavatele rikkumistele tuleb vaidlusaluste sätete õiguspärasust hinnata samal ajal ELTL artiklite 49 ja 56 alusel, kuna need direktiivid näevad ette nende kohaldamisalasse kuuluva teenuste osutamise ammendava ühtlustamise liidu tasandil.
158. Lisaks loobus komisjon käesolevas hagis Ungarile ette heitmast audiovisuaalmeedia teenuste direktiivi(82) artikli 3 rikkumist, millele ta veel viitas põhjendatud arvamuse põhjendamiseks (vt käesoleva ettepaneku punktid 27 ja 33). Sellistel tingimustel ei saa komisjon enam süüdistada Ungarit audiovisuaalmeedia teenuste vabaduse piiramises üksnes ELTL artikli 49 või 56 alusel.
159. Seega ei ole vaja vaidlustatud seadust hinnata ELTL artiklite 49 või 56 alusel.
160. Seega tuleb väited nende artiklite samaaegse rikkumise kohta põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
161. See ei mõjuta ELTL artikliga 63 tagatud kapitali vaba liikumist, mida e‑kaubanduse ja teenuste direktiiv ei käsitle(83). See vabadus ei ole seega Ungari viidatud kohtupraktika(84) tähenduses teisejärguline võrreldes teenuste osutamise vabaduse või asutamisvabadusega, mida on täpsustatud nende direktiivide sätetes.
6.      ELTL artikliga 63 tagatud kapitali vaba liikumise rikkumine
162. Komisjoni arvates rikuvad vaidlusalustel sätetel põhinevad piirangud ELTL artiklis 63 sätestatud kapitali vaba liikumist.
a)      Piirangu olemasolu
163. ELTL artikli 63 lõige 1 keelab kõik piirangud kapitali liikumisele liikmesriikide vahel ning liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel.
164. ELTL artiklis 63 kasutatud mõiste „kapitali vaba liikumise piirang“ hõlmab üldiselt kõiki kapitali liikumise takistusi, mis leiavad aset nii liikmesriikide vahel kui ka liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel. Eelkõige hõlmab see mõiste riiklikke meetmeid, mis on diskrimineerivad, kuna need näevad otseselt või kaudselt ette kapitali riigisisese liikumise ja kapitali piiriülese liikumise erineva kohtlemise, mis ei vasta olukordade objektiivsele erinevusele, ning seetõttu võivad need meetmed panna teiste liikmesriikide või kolmandate riikide füüsilised või juriidilised isikud kapitali piiriülese liikumise korraldamisest loobuma(85).
165. Vaidlustatud seaduse § 3 punktide b ja c kohaselt on ametil õigus uurida organisatsioone, kes tegelevad tegevustega „välismaiste toetuste abil“, mis „võivad mõjutada valimiste tulemusi“, või „tegevustega, mille eesmärk on välismaalt pärit toetusega mõjutada valijate tahet või mis toetavad sellist tegevust“. Vastupidi karistusseadustikus(86) kasutatud mõistele „välismaine toetus“ ei ole vaidlustatud seaduses mõistet „toetus“ täpsustatud. See võib seega muu hulgas hõlmata teisest liikmesriigist või kolmandast riigist pärit rahalist toetust või investeeringut paljudele organisatsioonidele või isikutele(87).
166. Ameti uurimisvolitused ja nendega seotud koostöökohustused asjaomastele isikutele või organisatsioonidele võivad siiski üldiselt takistada rahalist toetust või piiriüleseid investeeringuid või muuta need vähem atraktiivseks. Sama kehtib ameti pädevuse kohta avalikustada teavet nende organisatsioonide või isikute ja rahalise toetuse kohta, mis võib pärssida nimetatud organisatsioonide või isikute tahet sellist toetust anda(88).
167. Lisaks kohtlevad vaidlusalused sätted tervikuna vaadelduna Ungaris asutatud organisatsioone, kes saavad rahalist toetust teistest liikmesriikidest või kolmandatest riikidest, erinevalt nendest, kes saavad rahalist toetust Ungarist. See tuleneb asjaolust, et vaidlustatud seaduse § 3 punktide b ja c kohaselt võib uurimise algatamise ja ameti meetmete võtmise aluseks olla üksnes kahtlus, et on tehtud välisinvesteeringuid („välismaine toetus“)(89). Seega on isikutel, kes annavad neile organisatsioonidele sellist toetust teisest liikmesriigist või kolmandast riigist, suurem oht, et nad antakse kohtu alla, ning neid koheldakse erinevalt isikutest, kes teevad seda Ungaris asuvast elukohast või asukohast. Selline erinev kohtlemine rahalise toetuse kodumaise või „välismaise“ päritolu alusel ja seega abi andvate füüsiliste või juriidiliste isikute elukoha või asukoha alusel kujutab endast kaudset diskrimineerimist kodakondsuse alusel.
b)      Õigustatus
168. ELTL artikli 65 lõike 1 punkt b võimaldab liikmesriikidel piirata kapitali vaba liikumist avaliku korra ja avaliku julgeoleku kaalutlustel. Selline piirang võib olla lubatud, kui see on vajalik ja proportsionaalne, et saavutada ühtselt ja süstemaatiliselt ülekaalukat üldist huvi teeniv eesmärk ELTL artikli 65 tähenduses(90).
169. Ungari sõnul on vaidlusalused sätted kooskõlas liidu õiguse eesmärkidega, eelkõige nende õigusnormidega, mis on suunatud rahapesu vastu võitlemisele ja terrorismi rahastamise tõkestamisele, mis on põhimõtteliselt avaliku korra õiguspärane eesmärk(91). Ungari ei ole siiski tõendanud seost vaidlusaluse seaduse § 3 punktides b ja c nimetatud tegevuste („tegevus, millega tegeldakse välismaalt saadud toetuse abil“, mis „võib mõjutada valimistulemusi“, ning „tegevus, mille eesmärk on välismaalt pärit toetusega mõjutada valijate tahet“) ja rahapesu või terrorismi rahastamise vahel. Ungari on nimelt piirdunud sellega, et viitas ebamääraselt liidu õigusnormidele selles valdkonnas.
170. Lisaks tuleb täpsustada, et Ungari ei tugine selles kontekstis avaliku korra eesmärgina valimisprotsessi kui sellise kaitsele, keelates valimistel kandideerijate või erakondade otsese või kaudse rahalise toetuse. See kaitse on nimelt tagatud eelkõige käesoleva ettepaneku punktides 22 ja 23 nimetatud karistusõiguse sätetega(92).
171. Komisjon ei vaidlusta ka finantsläbipaistvuse nõudeid ja vaidlustatud seadusega kehtestatud või muudetud karistusõigusnorme, mis viitavad konkreetselt erakondade või nende valimiskandidaatide otsesele või kaudsele rahastamisele. Seega ei ole käesoleva kohtuasja esemeks kapitali vaba liikumise piirangud, mida amet või muud pädevad asutused on kehtestanud kõnealuste nõuete ja sätete alusel organisatsioonide suhtes, mida on nimetatud kõnealuse seaduse § 3 punktides b ja c. Igal juhul võib selliseid meetmeid õigustada ülekaaluka üldise huvi eesmärgiga kaitsta demokraatlikke sisemisi protsesse(93). Sama kehtib erakondade toimimise ja juhtimise seaduse asjakohaste sätete kohta, mida komisjon ei ole vaidlustanud ja mis keelavad kriminaalkorras välismaise rahalise toetuse, mille eesmärk on mõjutada valijate tahet „määrava asutuse“ poolt(94).
172. Lõpuks, kuna Ungari tugineb valitsusväliste organisatsioonide(95) rahastamise läbipaistvuse suurendamisele käesoleva ettepaneku punktis 115 esitatud põhjustel, ei ole vaidlustatud seadusega kehtestatud nõuded selle eesmärgi saavutamiseks sobivad.
173. Järelikult rikuvad vaidlusalused sätted osas, milles need piiravad vaidlustatud seaduse § 3 punktides b ja c nimetatud tegevust, millega tegeldakse „välismaist toetust kasutades“, ELTL §‑s 63 sätestatud kapitali vaba liikumist.
174. Seega on ELTL artikli 63 rikkumise väide põhjendatud ja sellega tuleb nõustuda.
7.      Harta sätete rikkumine
a)      Etteheited ja harta sätete kohaldatavus
175. Komisjon väidab, et vaidlustatud seadus rikub sõna- ja teabevabadust (harta artikkel 11), kogunemis- ja ühinemisvabadust (harta artikkel 12), õigust era- ja perekonnaelu puutumatusele (harta artikkel 7), advokaadi ja tema kliendi vahelist ametisaladuse hoidmise kohustust (harta artikkel 7 koostoimes artikliga 47) ning õigust ennast mitte süüstada (harta artikkel 48).
176. Harta artikli 51 lõike 1 kohaselt on need sätted ja põhiõigused ette nähtud liikmesriikidele liidu õiguse kohaldamise korral.
177. Nagu nähtub käesoleva ettepaneku punktis 68 jj esitatud kaalutlustest, eeldavad vaidlusalused sätted ja nende rakendamine liidu esmase ja teisese õigusega tagatud mitme põhivabaduse kasutamise piiranguid.
178. Seega on vaidlustatud seaduse vastuvõtmise ja rakendamise osas harta sätted Ungarile siduvad.
179. Käsitlen eraldi väiteid, mis puudutavad harta artikliga 7 (era- ja perekonnaelu puutumatus), artikliga 11 (sõna- ja teabevabadus) ja artikliga 12 (kogunemis- ja ühinemisvabadus) tagatud õiguste rikkumist, et esiteks kontrollida, kas neid õigusi on riivatud (alajaotised b–d). Teiseks uurin ma koos, kas sellised riived on ülekaaluka üldise huvi tõttu õigustatud ja proportsionaalsed (alajaotis e). Kolmandaks analüüsin, kas riivatakse õigusi, mis on tagatud harta artikliga 7 koostoimes artikliga 47 (õigus advokaadi ja kliendi ametisaladusele) ning artikliga 48 (süütuse presumptsioon ja kaitseõigused, mis hõlmavad õigust ennast mitte süüstada), ning sellega seotud võimalikke põhjendusi (punktid g ja h).
b)      Harta artikliga 11 tagatud sõna- ja teabevabaduse piiramine
180. Tuleb uurida, kas vaidlusalused sätted kujutavad endast harta artikli 11 lõikega 1 tagatud sõna- ja teabevabaduse riivet, eelkõige seetõttu, et need annavad ametile uurimis- ja avaldamisõigused ning kehtestavad asjaomastele organisatsioonidele või isikutele vastavad koostöökohustused.
181. Komisjon, keda toetavad menetlusse astujad, leiab, et see on nii. Vaidlustatud seaduse § 3 on suunatud eelkõige tegevustele, mis oma olemuselt on tihedalt seotud teabe edastamise ja arvamuste avaldamisega, eelkõige avaliku huvi teemadel ideede vahetamise, demokraatliku arutelu, poliitilise elu ja valimisprotsesside raames. Lubades ametil selliseid tegevusi ulatuslikult jälgida ja avalikustada nende võimalikke süüdistavaid tulemusi, kahjustavad vaidlusalused sätted tõsiselt eelkõige ajakirjandus- ja meediaorganite ning valitsusväliste organisatsioonide sõnavabadust.
182. Ungari väidab vastu, et meetmed, mille amet võtab vaidlusaluste sätete alusel, on neutraalsed, kuna need ei puuduta teabe või arvamuse sisu, vaid üksnes nende kahjulikkust suveräänsusele.
183. Harta artikli 11 lõikega 1 tagatud sõna- ja teabevabadus hõlmab õigust saada ja edastada teavet ja ideid ilma riigiasutuste sekkumiseta. Lisaks, kui ajakirjanikud ja/või ajakirjandusväljaanded puutuvad asjasse ajakirjandusartikli avaldamise tõttu, on sõna- ja teabevabadus konkreetselt kaitstud harta artikli 11 lõikega 2, mille kohaselt austatakse massiteabevahendite vabadust ja paljusust(96).
184. Harta artikli 52 lõike 3 kohaselt tuleb nende õiguste kohaldamisala tõlgendamisel arvesse võtta Euroopa Inimõiguste Kohtu (edaspidi „EIK“) kohtupraktikat 4. novembril 1950 Roomas allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) artikli 10 kohta, mis määrab selles osas kindlaks minimaalse kaitsetaseme(97), ilma et see takistaks liidu õiguses ulatuslikuma kaitse kehtestamist(98).
185. Kuigi teatavate teiste riikide või välismaiste juriidiliste või füüsiliste isikute huvides toimuvate sekkumistegevuste laadi ja ulatust ei ole vaidlustatud seaduse §‑s 3 piisavalt täpsustatud(99), seisneb selle seaduse peamine eesmärk neist tulenevate ohtude või riikliku suveräänsuse kahjustuste tuvastamises ja tõkestamises. Selle eesmärgi säilitamine eeldab aga tingimata, et amet uurib nende tegevuste esemeks olevate arvamuste või teadaannete eset, ulatust ja sisu, sealhulgas teavet, mille hulka kuulub „tegevus, mille eesmärk on mõjutada demokraatlikku arutelu ning riigi ja ühiskonna otsustusprotsesse“ selle seaduse § 3 punkti a alapunkti ac tähenduses. Sellekohane esialgne analüüs on isegi vajalik juba enne sellise uurimise algatamist.
186. Seega on Ungari poolt vahetegemine vaidlustatud seaduse § 3 kohaldamisalasse kuuluda võiva arvamuse või teabevahetuse väljenduse sisu ja sellest tuleneva riikliku suveräänsuse ohu või kahjustuse vahel mõeldamatu, välja arvatud juhul, kui asuda seisukohale, et igasugune arvamuste väljendamine või teabevahetus välismaise organisatsiooni või isiku huvides kujutab iseenesest sellele suveräänsusele potentsiaalset ohtu, mis õigustab ameti sekkumist. Selline hinnang kinnitaks veelgi enam kõnealuse seaduse § 3 sätete diskrimineerivat iseloomu. Seega tuleb tagasi lükata ka Ungari argument, et vaidlustatud seadus ei puuduta meediakanaleid ja ajakirjanikke, kes on sõnavabaduse(100) seisukohast ulatuslikult kaitstud, kuna see hõlmab üksnes õigusvastast välismõju valimistele ja valija tahtele.
187. Lisaks võimaldab vaidlustatud seaduse § 3 punkti a sõnastus ametil uurida mis tahes tegevust, mis võib mõjutada või ohustada avaliku aruteluga seotud suveräänsust, olenemata selle esemest, ulatusest, sisust või päritolust(101). Vaidlusaluste sätete ebamäärasus näitab iseenesest, et need võivad endast kujutada või põhjustada sõna- ja teabevabaduse riivet.
188. Selline sekkumine ei eelda, et riik karistaks konkreetse arvamuse väljendamise eest selle sisu tõttu. See vabadus kaitseb ka riiklike meetmete eest, millel on hoiatav mõju arvamuste väljendamisele üldiselt ja millega kaasneb enesetsensuuri oht(102). Seega piisab sellise hoiatava mõju tuvastamiseks sellest, kui arvamuse väljendamise suhtes võib läbi viia kriminaaluurimise(103).
189. Käesoleval juhul aga suureneb sellise kriminaalmenetluse oht, olenemata sellest, kas see on põhjendatud või mitte, ameti uurimise tagajärjel, arvestades ameti õigust või isegi kohustust vaidlustatud seaduse § 11 alusel edastada oma tulemused pädevatele asutustele, sealhulgas kriminaalasutustele(104). Samuti tuleneb selline hoiatav mõju või enesetsensuuri oht ohust, et amet alustab uurimist ja et tal on luba selle uurimise lõpus uurimise tulemused ning – potentsiaalselt süüdistavad või häbimärgistavad aruanded – selle seaduse § 6 lõigete 1 ja 3 kohaselt internetis avalikustada. Hoiatav mõju ja enesetsensuuri oht tulenevad seega ameti uurimispädevusest ning meedia-, ajakirjandus- ja kommunikatsioonisektoris tegutsevatele organisatsioonidele ja isikutele pandud koostöökohustustest. Nimelt võib neid organisatsioone või isikuid uurida põhjusel, et nad tegelevad ühega vaidlustatud seaduse §‑s 3 nimetatud „tegevustest“(105).
190. Lisaks on ajakirjandusvabaduse üks peamisi tingimusi ajakirjandusallikate kaitse. Kui sellist kaitset ei ole, võib see neid allikad heidutada ajakirjandust üldist huvi pakkuvatest küsimustest teavitamast(106). Kuid koostöökohustust täites ja esitades kogu ameti, ajakirjanduse või meediaorganisatsiooni või esindaja taotletud teabe, riskib organisatsioon või ajakirjanduse või meedia esindaja sellega, et ta avaldab oma teabeallikate nime. Seetõttu on ajakirjanike ilmsel osalemisel anonüümsete allikate tuvastamisel alati takistav mõju.(107). Kui sellised võimalikud teabeallikad kaotavad usalduse selle vastu, et nende identiteet on kaitstud, ei võta nad ajakirjanikega ühendust, et neile tundlikku teavet anda. Sellest võib tuleneda ka see, et ajakirjanik piirab oma uurimistegevust või välismaise toetuse vastuvõtmist, lõpetab need tegevused või teeb enesetsensuuri, et vältida ameti uurimise algatamist.
191. Vaidlustatud seaduse § 6 kohaselt võib amet uurimise lõpus avalikustada oma hinnangu, isegi kui see on asjaomasele organisatsioonile või isikule ebasoodne, mida ta on juba teinud, nagu nähtub aruannetest ja avaldatud teadetest(108). Sedalaadi avalikel avaldustel, näiteks riigiasutuse avalikel hoiatustel, võib tõepoolest olla hoiatav mõju vabale arvamuste avaldamisele(109). See on nii seda enam, kui avalik avaldus on süüdistav või häbimärgistav(110).
192. Seega kujutavad vaidlusalused sätted endast harta artikli 11 lõikega 1 tagatud sõna- ja teabevabaduse riivet.
c)      Harta artikliga 12 tagatud ühinemisvabaduse rikkumine
193. Harta artikli 12 lõike 1 kohaselt on igal inimesel õigus ühinemisvabadusele kõikidel tasanditel, eelkõige poliitilises, ametiühingulises ja kodanikuühiskonna valdkonnas. See õigus vastab EIÕK artikli 11 lõikega 1 tagatud õigusele ning sellele tuleb harta artikli 52 lõike 3 kohaselt omistada minimaalse kaitsetasemena sama tähendus ja ulatus kui viimati nimetatul (vt käesoleva ettepaneku punkt 184).
194. Komisjon väidab, et vaidlusalused sätted muudavad ühingutel või organisatsioonidel Ungaris tegutsemise tunduvalt raskemaks. Isegi nende olemasolu võib sõltuda võimalusest saada piiriülest toetust selle seaduse § 3 tähenduses, mis võib viia ameti sekkumiseni. Amet võiks uurida kõigi Ungaris asuvate valitsusväliste organisatsioonide praegust või kavandatavat tegevust, sealhulgas üldsuse teavitamist, arvamuste edastamist, huvide edendamist ning osalemist avalikus ja demokraatlikus arutelus.
195. Ungari väidab sisuliselt vastu, et sanktsioonide puudumisel ei saa ameti uurimised ühinemisvabadust mõjutada.
196. Ühinemisvabadus on demokraatliku ja pluralistliku ühiskonna üks põhialuseid. See õigus võimaldab tegutseda ühiselt ühist huvi pakkuvates valdkondades ja aidata kaasa avaliku elu nõuetekohasele toimimisele(111). See õigus võimaldab ühingul nimelt jätkata oma tegevust ja toimida ilma riigi põhjendamatu sekkumiseta(112). Seega riivavad õigust ühinemisvabadusele õigusnormid, mis muudavad ühingute tegevuse või toimimise märkimisväärselt keerulisemaks, eelkõige piirates nende võimet saada rahalisi vahendeid, sealhulgas välismaa vahendeid, andes nende tegevusest negatiivse pildi või seades nad karistuse ohtu(113).
197. Seega riivavad seda vabadust õigusnormid, millega kehtestatakse nõuded, millel võib olla hoiatav mõju teistes liikmesriikides või kolmandates riikides elavate rahastajate osalemisele valitsusväliste organisatsioonide rahastamises ning mis võivad seeläbi muuta nende organisatsioonide tegevuse ja nende eesmärkide saavutamise raskemaks. Sama kehtib juhul, kui sellised nõuded võivad luua nende organisatsioonide suhtes üldise umbusalduse õhkkonna ja neid häbimärgistada(114).
198. Nagu on tõendatud mitmes aruandes, mille amet(115) on avaldanud, kuuluvad valitsusväliste organisatsioonide tegevus ja rahastamine välismaalt vaidlustatud seaduse § 3 punktide b ja c kohaldamisalasse („tegevus, millega tegeldakse välismaalt saadud toetuse abil“, ja „tegevus, mille eesmärk on välismaalt pärit toetusega mõjutada valijate tahet“) ning neid võib pidada riigi suveräänsusega vastuolus olevaks. Seega võib suurenenud oht, et amet algatab nende organisatsioonide ja ühenduste suhtes uurimise, pärssida nende tahet jätkata oma tegevust Ungaris või püüda saada toetust, sealhulgas rahalist toetust välismaalt. Nimelt on sellistel uurimistel asjaomastel organisatsioonidel ja ühendustel ulatuslik koostöö- ja teavitamiskohustus, sealhulgas seoses nende rahaliste vahenditega. See muudab nende tegevuse, rahastamise ja eesmärkide saavutamise keerulisemaks. Samuti võivad ameti poolt pärast sellist uurimist avaldatud aruanded ja edastatud aruanded sisaldada süüstavaid või häbimärgistavaid hinnanguid nende organisatsioonide või ühenduste tegevuse kohta, nagu näitavad toimikus olevad näited, millele viitavad komisjon ja mitu menetlusse astujat(116).
199. Seega kujutavad vaidlusalused sätted endast või võivad põhjustada harta artikli 12 lõikega 1 tagatud ühinemisvabaduse riivet.
d)      Sekkumine harta artikliga 7 tagatud õigusesse era- ja pereelu puutumatusele
200. Harta artikkel 7 annab igale inimesele õiguse era- ja pereelu, kodu ja suhtlemise puutumatusele.
201. Komisjon väidab, et vaidlustatud seadus rikub õigust eraelu puutumatusele, kahjustades kõigi nende isikute mainet, kelle suhtes amet uurimist läbi viib. Seda mõju süvendab asjaomaste isikute nimede ja ameti järelduste kohustuslik avaldamine ameti veebilehel. Ungari väidab vastu, et ameti aruannetes avaldatud andmed kujutavad endast üksnes objektiivseid faktilisi asjaolusid ja järeldusi, mille avalikustamine ei saa juba määratlusest tulenevalt mõjutada isiku või organisatsiooni õigust eraelu puutumatusele ega mainet.
202. Harta artikkel 7 kaitseb eelkõige füüsilisi isikuid, kuigi seda kaitset võivad saada ka juriidilised isikud.
203. Sätted, mis määravad kindlaks vaidlustatud seaduse kohaldamisala, ja sätted, mis näevad ette ameti volitused, võivad puudutada füüsilisi isikuid. Amet võib selliseid isikuid uurida eelkõige juhul, kui nad tegelevad huvide esindamisega (§ 3 punkti a alapunkt aa), info manipuleerimisega ja väärinfo
levitamisega (§ 3 punkti a alapunkt ab) või tegevusega, mille eesmärk on mõjutada demokraatlikku arutelu ning riigi ja ühiskonna otsustusprotsesse (§ 3 punkti a alapunkt ac). Samuti võivad need isikud olla ameti õiguslikult siduva teabenõude adressaadid kõnealuse seaduse § 7 lõigete 2 ja 3 tähenduses koostoimes § 8 lõikega 1. Lisaks võidakse vastavalt nimetatud seaduse § 6 lõigetele 1 ja 6 füüsiliste isikute andmeid avaldada ameti veebisaidil või aastaaruandes. Lõpuks on ametil sama seaduse § 11 alusel õigus edastada selliseid andmeid teistele pädevatele asutustele.
204. Tuleb uurida, kas ja mil määral võivad need sätted kahjustada asjaomaste füüsiliste isikute õigust eraelu puutumatusele.
205. Harta artiklis 7(117) sätestatud õigus era- ja perekonnaelu puutumatusele hõlmab muu hulgas selliste isikuandmete kaitset, mille puhul võib isik õiguspäraselt oodata, et neid ei avaldata ilma tema nõusolekuta, eelkõige maine kaitset teatava raskusastmega rünnakute vastu, mis toimuvad viisil, mis kahjustab selle õiguse isiklikku kasutamist(118).
206. Seega tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette või lubavad edastada ametiasutusele selliseid isikuandmeid nagu füüsiliste isikute nimi, elukoht või rahalised vahendid või neid andmeid üldsusele levitada, tuleb juhul, kui füüsilised isikud ei ole selleks nõusolekut andnud, ja olenemata kõnealuste andmete hilisemast kasutamisest, kvalifitseerida eraelu riiveks(119).
207. Nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 203, võivad uurimistulemused, mida võib vaidlustatud seaduse § 11 alusel teistele asutustele edastada, sisaldada isikuandmeid, nagu füüsilise isiku nimi, aadress ja see, kuidas ta tegi ametiga koostööd või mitte, või teda puudutavat finantsteavet. See iseenesest kujutab endast eraelu puutumatuse riivet.
208. On tõsi, et ei uurimistulemuste avaldamine ameti veebisaidil vastavalt vaidlustatud seaduse § 6 lõikele 1 ega selle seaduse § 6 lõigete 3 ja 6 alusel avalikustatud aastaaruanne ei tohi selliseid andmeid sisaldada, välja arvatud „üldist huvi pakkuvad isikuandmed“(120). Nagu Ungari kohtuistungil märkis, hõlmab viimane mõiste muu hulgas äriregistris sisalduvaid andmeid, nagu tegeliku kasusaaja, juhatuse liikme või ettevõtte omaniku nimi, riigi osalusega äriühingute juhtide nimed, avalikku ülesannet täitvate organite või isikute nimed, andmed avalike vahendite kasutamise kohta avalike vahenditega tegutsevate üksuste poolt ning konkreetsed andmed riigihangete kohta. Need sätted kaitsevad seega põhimõtteliselt eraelu puutumatuse riivete eest, mis võivad sellise avaldamise või avalikustamisega kaasneda. Lisaks, kuna kohaldatakse erandit, mis puudutab „avalikes huvides olevaid isikuandmeid“, näib selle ulatus olevat piiratud andmetega, mida võib õiguspäraselt avaldada ülekaalukates üldistes huvides, mille eesmärk on tagada eelkõige äritehingute läbipaistvus. Sellegipoolest võib ameti poolt seda liiki andmete avaldamine kahjustada asjaomase füüsilise isiku mainet, kui sellega kaasnevad negatiivsed hinnangud või etteheited, mis kahjustavad andmesubjekti mainet. Sellele isikule võidakse näiteks selle seaduse § 7 lõike 4 alusel ette heita, et ta ei teinud ametiga nõuetekohaselt koostööd(121). Järelikult võib isegi avalikku huvi pakkuvate isikuandmete avaldamine ameti poolt selles osas kujutada endast sekkumist asjaomase füüsilise isiku eraellu.
209. Käesoleval juhul ei ole seega vaja võtta seisukohta küsimuses, kas sellise avaldamise kontekstis võib ka juriidiline isik kui selline tugineda harta artikliga 7 tagatud kaitsele, nagu on tunnustatud konkurentsi valdkonnas(122), eelkõige selleks, et kaitsta oma kuvandit või mainet(123). Igal juhul võivad sellise juriidilise isiku nagu kodanikuühiskonna organisatsiooni suhtes esitatud avalikud häbimärgistavad süüdistused, mille eesmärk on seada kahtluse alla tema teadus-, teavitamis- ja avaldamistegevuse objektiivsus ja usaldusväärsus, kahjustada ka tema juhtide mainet(124).
210. Vaidlusalused sätted, mis reguleerivad ameti uurimis- ja avalikustamisvolitusi, kujutavad seega endast või võivad põhjustada harta artikliga 7 tagatud õiguste riivet.
e)      Era- ja perekonnaelu puutumatuse, sõna- ja teabevabaduse ning ühinemisvabaduse riive põhjendatus ja proportsionaalsus
211. Seega tuleb kontrollida, kas harta artiklitega 7, 11 ja 12 tagatud õiguste tuvastatud riived on põhjendatud ülekaaluka üldise huvi eesmärkidega, nimelt Ungari viidatud poliitilise arutelu ja sisevalimiste kaitsega.
212. Harta artikli 52 lõike 1 kohaselt peab iga hartaga tagatud õiguste teostamise piirang olema eelkõige „seadusega ette nähtud“, vajalik liidu tunnustatud üldiste huvide eesmärkide tõhusaks saavutamiseks ja sellega proportsionaalne.
213. Nõue, et igasugune põhiõiguste riive peab olema „seadusega ette nähtud“, tähendab, et riivet ette nägev meede peab põhinema riigisiseses õiguses õiguslikul alusel, mis määratleb ise piisavalt selgelt ja täpselt asjaomase õiguse teostamise piirangu ulatuse, eelkõige selleks, et muuta selle õigusliku aluse kohaldamine ettenähtavaks ja vältida omavoli ohtu. See nõue ei välista aga, et selline piirang võib olla sõnastatud piisavalt avaralt, et seda saaks kohandada erinevate juhtumite ja muutuvate olukordadega(125).
214. Selles kontekstis tuleb meenutada, et vaidlustatud seaduse § 3 kehtestab määratlemata mõisted teiste riikide või välismaiste juriidiliste või füüsiliste isikute huvides toimuvate sekkumistegevuste kohta, mis võivad mõjutada või ohustada Ungari suveräänsust, millest tuleneb ametile suur kaalutlusõigus (vt käesoleva ettepaneku punktid 58 ja 59). Amet võib igal ajal algatada uurimise ja kasutada õiguslikult siduvaid uurimismeetmeid ning edastada ja avalikustada kogutud teavet ilma haldusliku või kohtuliku kontrollita(126). Sellest tuleneb märkimisväärne oht, et asjaomast tegevust(127) ja uurimise läbiviimise vajadust tõlgendatakse vastavalt ameti eelistustele juhtumipõhiselt erinevalt. Nimelt võib ametit ajendada eelistama seisukohavõtte, mis vastavad eelkõige valitsuse huvidele, mis peaksid kattuma riigi suveräänsuse omaga, ning kritiseerima kriitilist teavet. See kahjustaks pluralistliku ja demokraatliku süsteemi nõuetekohaseks toimimiseks vajalike ja õiguspäraste huvide, näiteks opositsiooni, vähemusrühmade või üldist huvi taotlevate kodanikuühiskonna organisatsioonide huvide esindamist.
215. Lõpuks ei saa Ungari tugineda ainsale õigusnormist tulenevale piirangule, mille kohaselt peab amet oma järeldused enne avaldamist edastama uurimisalusele organisatsioonile, et viimane saaks esitada oma märkused ja vastata kirjalikult. Tõepoolest, vastavalt vaidlustatud seaduse § 6 lõikele 8 ei ole amet isegi kohustatud selliseid märkusi oma avaldatud aruandes mainima.
216. Eelnevast järeldub, et harta artiklitega 7, 11 ja 12 tagatud era- ja perekonnaelu puutumatuse, sõna- ja teabevabaduse ning ühinemisvabaduse riived, mis on tuvastatud, ei ole õigustatud.
217. Seega on harta artiklite 7, 11 ja 12 rikkumisele tuginevad väited põhjendatud ja nendega tuleb nõustuda.
f)      Advokaadi ja tema kliendi vahelise ametisaladuse hoidmise kohustuse rikkumine harta artikli 7 tähenduses koostoimes harta artikliga 47
218. Komisjon viitab advokaadi ja tema kliendi vahelise ametisaladuse (edaspidi ka „advokaadisaladus“) rikkumisele harta artikli 7 tähenduses koostoimes artikliga 47. Tema sõnul võib väljend „mis tahes muu organisatsioon või isik“ vaidlustatud seaduse § 7 lõigete 2 ja 3 tähenduses hõlmata advokaate, advokaadibüroosid või õigusnõustamist pakkuvaid organisatsioone ning nende kliente. Neilt võidakse ameti teabenõudele vastates nõuda, et nad esitaksid teavet või dokumente, mis on kaitstud advokaadisaladusega. Ungari väidab sisuliselt vastu, et advokaadikutse seaduses, eelkõige selle §‑s 9 ja § 13 lõigetes 2 ja 3 ette nähtud tagatised on advokaadisaladuse kaitsmiseks piisavad.
219. Kohus tuletab advokaadi- ja juristisaladuse eelkõige eraelu puutumatuse kaitsest artikli 7 alusel, võttes minimaalse kaitse tasemena (harta artikli 52 lõige 3) arvesse Euroopa Inimõiguste Kohtu tõlgendust vastavast tagatisest, mis on sätestatud Euroopa inimõiguste konventsiooni artikli 8 lõikes 1(128). See tagatis kaitseb isikutevahelise kirjavahetuse konfidentsiaalsust ja annab tugevdatud kaitse advokaatide ja nende klientide vahelisele suhtlusele mitte ainult kaitsetegevuse, vaid ka õigusnõustamise raames. Seega tagab harta artikkel 7 selle õigusnõustamise salajasuse nii selle sisu kui ka selle toimumise osas(129).
220. Vaidlustatud seaduse kohaselt on ametil iseseisvad uurimis-, teabe edastamise, hindamis-, ettepanekute tegemise ja avalikustamisvolitused, mis kuuluvad ilmselgelt avaliku võimu teostamise valdkonda ning millele alluvad eraõiguslikud isikud, eelkõige need, kelle suhtes uurimist läbi viiakse(130). See seadus ei näe siiski iseenesest ette nende isikute kasuks põhilisi menetluslikke tagatisi, nagu advokaadisaladus, ega viita advokaadikutse seaduse sätetele. Vastupidi, vaidlustatud seaduse § 8 lõikest 2 nähtub, et ameti läbiviidav uurimismenetlus „ei kujuta endast haldusasutuse menetlust […]“ ja selle suhtes „ei saa algatada halduskohtumenetlust“.
221. Advokaadikutse seaduse § 9 lõiked 1 ja 2 kaitsevad advokaadisaladust küll laialt, hõlmates „kõiki fakte, teavet ja andmeid, millest advokaadi kutsealal tegutsev isik saab teada“ oma tegevuse käigus, ning „kõiki dokumente või muid andmekandjaid, mis sisaldavad advokaadisaladust“. Selle seaduse § 9 lõike 3 kohaselt koostoimes § 13 lõikega 1 on advokaat kohustatud advokaadisaladusega kaitstud teabe või dokumentide esitamisest mis tahes haldus- või kohtumenetluses keelduma. Selle seaduse § 13 lõike 1 kohaselt ei tohi advokaat avalikustada dokumente ja andmeid, mis kuuluvad advokaadisaladuse alla „halduskontrolli, kontrolli või kohapealse uurimise“ käigus, samuti ei saa teda kohustada andma ütlusi või teavet selle saladuse kohta, kusjuures samas on tal keelatud haldusmenetlust takistada.
222. Arvestades eelkõige ameti uurimismenetluste ja -meetmete mittehalduslikku laadi, nagu see on vaidlustatud seaduse(131) § 8 lõikes 2 sõnaselgelt ette nähtud, ei ole siiski ilmne, et advokaadisaladus on ametile tegelikult siduv ja et ta ei saa seda rikkuda.
223. Advokaadikutse seaduse §‑d 9 ja 13 on nimelt kohaldatavad üksnes haldus- või kohtumenetlusele ning kohapealsele kontrollile või uurimisele, mille käigus võib advokaat olla „kohustatud andma ütlusi või teavet ametisaladuse kohta“(132). Ameti uurimismenetlused ei ole siiski halduslikku laadi ning nende eesmärgiks ei ole läbi viia kohapealseid kontrolle või uurimisi, kuna vaidlustatud seaduse § 8 lõige 1 ei näe ametile ette õigust pääseda asjaomaste organisatsioonide ruumidesse. Selle seaduse § 7 lõike 3 alusel koostoimes § 8 lõikega 1 on ametil siiski õigus taotleda organisatsioonidelt või isikutelt, kelle suhtes ta uurimist läbi viib, mis tahes teavet või andmeid, mis on seotud selle uurimise objektiga, õiguslikult siduvate menetlustoimingute abil. Advokaatide klientidena võivad need organisatsioonid ja isikud omada teavet, andmeid ja dokumente, mis on kaitstud advokaadisaladusega ning mida nad võivad olla kohustatud ametile oma koostöökohustuse täitmiseks esitama(133). Lisaks ei ole välistatud, et hilisemas haldus- või kohtumenetluses, vajaduse korral karistusmenetluses, mis on algatatud pärast toimiku edastamist pädevatele asutustele vaidlustatud seaduse § 11 alusel, võivad need asutused tutvuda teabega, mille amet on kogunud advokaadisaladust rikkudes, või isegi kasutada seda tõendina.
224. Lõpuks, isegi kui eeldada, et amet on advokaadikutse seaduse § 9 ja 13 alusel seotud advokaadisaladusega seetõttu, et vaidlustatud seaduse § 8 lõike 2 kohaselt on ameti toimingute suhtes halduskohtumenetluse algatamine välistatud, ei ole olemas ühtegi harta artiklis 47(134) nõutud haldusõiguslikku õiguskaitsevahendit, mis võimaldaks õigussubjektil vaidlustatud seaduse §‑de 6–8 alusel läbiviidava uurimismenetluse raames või lõpus nõuda selle järgimise kontrollimist.
225. Sellest järeldub, et vaidlusalused sätted, mis käsitlevad ameti uurimisvolitusi ja nende rakendamist, riivavad advokaadi ja kliendi suhte konfidentsiaalsust, mis on tagatud harta artikliga 7 koostoimes artikliga 47.
226. Järelikult tuleb tuvastada advokaadi ja tema kliendi vahelise kutsesaladuse hoidmise kohustuse rikkumine harta artikli 7 tähenduses koostoimes artikliga 47 ning käesoleva väitega nõustuda.
g)      Harta artikli 48 kohase õiguse ennast mitte süüstada rikkumine
227. Komisjon väidab, et on rikutud õigust ennast mitte süüstada (edaspidi ka „vaikimisõigus“) harta artikli 48 tähenduses. Komisjoni arvates võib vaidlustatud seaduse §‑des 7 ja 8 sätestatud koostöökohustus hõlmata kohustust anda enda vastu süüdistavaid andmeid, mida võidakse kasutada asjaomaste isikute vastu võimaliku hilisema või paralleelse kriminaalmenetluse raames, eelkõige karistusseadustiku § 350/A alusel.
228. Vaikimisõigus, nagu seda on tunnustatud Euroopa Kohtu praktikas, tuleneb harta artikli 47 teisest lõigust ja artiklist 48(135). Selle õigusega tagatud kaitse sõltub teabenõudest, mis esitatakse kriminaal- või väärteomenetluses, mis võib viia rahaliste karistuste määramiseni ja millega kehtestatakse süüdistatavale koostöökohustused, mida saab sunnimeetmetega täitmisele pöörata(136).
229. Käesoleval juhul aga, nagu Ungari õigesti märgib, ei ole ameti võimalikule teabenõudele vastamisest keeldumine, isegi kui see on vaidlustatud seaduse § 7 lõigete 2 ja 3 kohaselt koostoimes § 8 lõikega 1 õiguslikult kohustuslik, kitsas tähenduses karistatav ning seda ei saa täide viia amet ise ega mõni muu asutus sunnimeetmetega(137). Seega, isegi kui eeldada, et selline teabenõue puudutab ennast süüstavaid andmeid või avaldusi, ei riku see vaikimisõigust.
230. Lisaks ei ole komisjon suutnud tõendada, et hilisemas kriminaal-, karistus- või rikkumismenetluses võidakse pärast ameti kogutud tõendite edastamist pädevatele asutustele vastavalt vaidlustatud seaduse §‑le 11 kasutada asjaomase organisatsiooni või isiku vastu võimalikke ennast süüdistavaid tõendeid. Kriminaalmenetluse seadustiku § 167 lõige 5, mis on nende asutuste suhtes siduv, keelab põhimõtteliselt sellise kasutamise(138).
231. Seetõttu tuleb etteheide, et on rikutud õigust iseennast mitte süüstada harta artikli 48 tähenduses, põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
8.      IKÜMi ning harta artiklite 7 ja 8 rikkumine
232. Komisjon väidab, et vaidlustatud seadus ei vasta nõuetele, mis on sätestatud IKÜM artikli 5 lõikes 1 (isikuandmete töötlemise põhimõtted), artikli 6 lõike 1 punktis e (töötlemine, mis on vajalik avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või vastutava töötleja avaliku võimu teostamiseks), artikli 6 lõigetes 2 ja 3 (isikuandmete töötlemise õiguslik alus), artikli 9 lõike 2 punktis g (isikuandmete töötlemine olulise avaliku huviga seotud põhjustel) ja artiklis 10 (kriminaal- ja väärteoasjades süüdimõistvate kohtuotsuste töötlemine) ning tagatistele, mis tulenevad harta artiklist 8 koostoimes artikliga 7. Eelkõige ei näe vaidlustatud seadus komisjoni sõnul ette sobivat õiguslikku alust või „õiguspärast alust“ harta artikli 8 tähenduses isikuandmete töötlemiseks. Ungari väidab sisuliselt vastu, et selleks sobiv õiguslik alus on IKÜM artikli 6 lõike 1 punkt e kui selline ja igal juhul on see seadus IKÜMi nõuetega kooskõlas.
a)      Isikuandmete töötlemine IKÜMi tähenduses
233. Kui ameti läbiviidavad menetlused ja võetud meetmed hõlmavad isikuandmete töötlemist, peab see toimuma kooskõlas IKÜMi sätetega, tõlgendatuna lähtuvalt harta artiklis 8 ette nähtud tagatisest koostoimes harta artiklis 7 tunnustatud õigusega eraelu puutumatusele(139).
234. IKÜM artikli 1 kohaselt on selle määruse eesmärk muu hulgas kehtestada õigusnormid füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise normid (lõige 1) ning kaitsta füüsiliste isikute põhiõigusi ja ‑vabadusi ning eelkõige nende õigust isikuandmete kaitsele (lõige 2).
235. Vastavalt IKÜM artikli 2 lõikele 1 kohaldatakse seda isikuandmete täielikult või osaliselt automatiseeritud töötlemise suhtes ning ka failis sisalduvate või sinna lisatavate isikuandmete mitteautomatiseeritud töötlemise suhtes. IKÜM artikli 4 punkti 1 kohaselt hõlmab mõiste „isikuandmed“ igasugust teavet tuvastatud või tuvastatava füüsilise isiku kohta.
236. IKÜM artikli 4 punkti 2 kohaselt on „isikuandmete töötlemine“ muu hulgas „iga isikuandmetega tehtav toiming või toimingute kogum, olenemata sellest, kas see on automatiseeritud või mitte“, sealhulgas „kogumine, salvestamine, korrastamine, säilitamine, kohandamine või muutmine, väljavõtete tegemine, päringu teostamine, kasutamine, üleandmine, levitamine või muul moel avaldamine“.
237. Nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 203, puudutavad nii vaidlustatud seaduse kohaldamisala kui ka ameti uurimisvolituste teostamine ka füüsiliste isikute (tegevusi). Tõepoolest, kõnealuse seaduse § 7 lõigete 2 ja 3 kohaselt koostoimes § 8 lõikega 1 on ametil õigus nõuda asjaomastelt isikutelt eelkõige uurimisobjekti kohta mis tahes teabe või andmete esitamist. Nagu kinnitab selle seaduse § 6 lõige 6, mis käsitleb aastaaruande avaldamist, võivad ameti kogutud teave ja andmed sisaldada „isikuandmeid“ ja „avalikes huvides olevaid isikuandmeid“. Seda ei eita ka Ungari. Lisaks kuulub sellise teabe või andmete kogumine õiguslikult siduvate teabenõuete alusel, nende registreerimine või toimikusse lisamine ning nende kasutamine ameti poolt hindamiseks mõiste „töötlemine“ alla.
238. Sama kehtib ka vaidlustatud seaduse § 11 alusel ameti poolt pädevatele asutustele edastatava teabe ja andmete kohta. Lõpuks on ameti poolt tema uurimise tulemuste ja aastaaruande avaldamine selle seaduse § 6 lõigete 1 ja 6 alusel „levitamine või muul moel avaldamine“ mõiste „töötlemine“ tähenduses. Ametil on isegi sõnaselgelt lubatud avaldada „avalikes huvides olevaid isikuandmeid“(140).
239. Eeltoodust tuleneb, et kõik need ameti meetmed vastavad mõistele „isikuandmete töötlemine“ IKÜM artikli 4 punkti 2 tähenduses muu hulgas kogumise, salvestamise, säilitamise, kasutamise, edastamise, levitamise(141) või muul moel kättesaadavaks tegemise teel toimuva avalikustamise vormis.
b)      Isikuandmete töötlemise seaduslikkus sobival õiguslikul alusel
1)      Töötlemise asjakohane õiguslik alus
240. Komisjoni sõnul ei ole vaidlusalune seadus selliseks isikuandmete töötlemiseks piisav õiguslik alus.
241. Vastavalt IKÜM artikli 6 lõike 1 punktile e on isikuandmete töötlemine õiguspärane ainult siis, kui see on vajalik avaliku huvi ülesande täitmiseks või avaliku võimu teostamiseks, mis on antud vastutavale töötlejale. IKÜM artikli 6 lõike 3 esimese lõigu kohaselt tuleb selline töötlemine kindlaks määrata liidu õigusega (punkt a) või vastutava töötleja suhtes kohaldatava liikmesriigi õigusega (punkt b).
242. Sellega seoses väidab Ungari ekslikult, et IKÜM artikli 6 lõike 1 punkt e on iseenesest isikuandmete töötlemiseks piisav õiguslik alus.(142). Nii IKÜM artikli 6 lõike 3 kui ka põhjenduse 45(143) sõnastusest nähtub, et selleks on vaja eraldi ja täiendavat õiguslikku alust, mis tuleneb kas liikmesriigi või liidu õigusest ning millega määratletakse „lõike 1 punktides c ja e osutatud isikuandmete töötlemise alus“.
243. IKÜM(144) artikli 6 lõike 3 teises lauses kasutatud väljend „võib sisaldada erisätteid“ ei lükka seda hinnangut ümber. See väljend piirdub sellega, et peegeldab selle artikli lõikes 2 („võivad“) ette nähtud liikmesriikide võimalust „säilitada või kehtestada konkreetsemad sätted“, et kohandada IKÜMi normide kohaldamist selliste andmete seadusliku töötlemise eesmärgil selle artikli lõike 1 punktide c ja e alusel(145).
244. Seega tuleb kontrollida, kas vaidlustatud seadus kui selline näeb ette piisavalt täpse õigusliku aluse IKÜM artikli 6 lõike 3 tähenduses.
2)      Vaidlustatud seaduse ebatäpsus
245. IKÜM artikli 6 lõike 1 punkti e kohaselt on isikuandmete töötlemine seaduslik ainult siis, kui see on vajalik avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või vastutava töötleja avaliku võimu teostamiseks.
246. Lisaks on IKÜM artikli 6 lõike 3 teises lõigus sätestatud, et asjaomane õiguslik alus määrab ise kindlaks töötlemise eesmärgid, või kui tegemist on isikuandmete töötlemisega selle artikli lõike 1 punkti e tähenduses, siis on need eesmärgid vajalikud avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või vastutava töötleja avaliku võimu teostamiseks. Nimelt peavad isikuandmete töötlemist reguleerivas seaduses olema objektiivsete kriteeriumide abil selgelt ja täpselt määratletud materiaal- ja menetlusõiguslikud tingimused, mis peavad olema selliste andmetega tutvumiseks täidetud(146).
247. Käesoleval juhul ei ole nõue, et töötlemise eesmärgid peavad olema piisavalt selgelt ja täpselt määratletud, ilmselgelt täidetud. See puudutab eelkõige ameti poolt isikuandmete kogumise, salvestamise, säilitamise, kasutamise ja edastamise eesmärke.
248. Sellega seoses tuleb meenutada, et amet võib taotleda teavet mis tahes andmete, sealhulgas isikuandmete kohta, mis on seotud tema selliste uurimiste objektiga, mis puudutavad vaidlustatud seaduse § 3 nimetatud tegevusi (vt käesoleva ettepaneku punktid 237 ja 238), näiteks tegevusi, „mille eesmärk on mõjutada riigi ja ühiskonna demokraatlikku arutelu ja otsustusprotsesse“(147). Vastavalt selle seaduse §‑dele 6–8 nõuab see seadus üksnes seda, et kõnealused andmed oleksid seotud uurimise esemega, mis võib olla lai(148). Nimelt ei piira need sätted selle teabe või nende isikuandmete laadi ega ulatust, mida ametil on õigus asjaomastelt organisatsioonidelt või isikutelt nõuda. Samuti on amet selle seaduse § 11 kohaselt kohustatud edastama need andmed tervikuna teistele pädevatele asutustele üksnes sel põhjusel, et ta „tuvastab fakte ja asjaolusid, milles võib algatada või läbi viia rikkumismenetluse, kriminaalmenetluse, haldusmenetluse või muu menetluse“, ilma et erinevatele ametiasutustele edastamise tingimusi või eesmärke oleks selgelt täpsustatud.
249. Samuti ei ole eespool nimetatud sätetes ette nähtud kriteeriume, mis reguleeriksid andmete säilitamise tähtaega või nende kasutamise eesmärke sõltuvalt andmete liigist või andmesubjektist. Need andmed võivad puudutada näiteks ajakirjanikke, kes töötavad ajakirjandus-, meedia-, teabe- või kommunikatsioonisektoris tegutsevates äriühingutes või organisatsioonides, kellelt võib nõuda, et nad kaitseksid oma allikate anonüümsust. Seega võivad need muu hulgas hõlmata delikaatseid andmeid IKÜM artikli 9 lõike 1 tähenduses, sealhulgas „poliitilisi vaateid“ või „usulisi või filosoofilisi veendumusi“ või isegi „süüteoasjades süüdimõistvate kohtuotsuste ja süütegudega seotud isikuandmeid“ IKÜM artikli 10 tähenduses, ilma et oleks täpsustatud nende töötlemise eesmärke.
250. Vaidlustatud seadus kui selline ei määratle seega selgelt ameti poolt isikuandmete töötlemise eesmärke. Samal ajal ei sea see seadus ametile selliseks töötlemiseks kohustust tagada, et tema uurimisvolituste kasutamise eesmärgid oleksid vajalikud talle selle seaduse rakendamiseks antud avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks. Kuna samas seaduses ei ole selliseid eesmärke täpsustatud, on võimatu tagada või kontrollida, kas need eesmärgid on selle avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks vajalikud.
251. Lõpuks ei ole vaidlustatud seaduses ette nähtud tõhusaid kaitsemeetmeid ameti kogutud isikuandmetele juurdepääsu ja kuritahtliku või ebaseadusliku kasutamise(149) ohu vastu. Nimelt ei näe see seadus andmesubjektidele ette menetluslikke tagatisi ega kohtulikku või halduslikku kontrolli, mis võiks piirata ameti ulatuslikku uurimis-, hindamis- ja levitamispädevust seoses isikuandmetega(150). Ainus kõnealuses seaduses sätestatud menetluslik tagatis on § 6 lõikes 8 sätestatud õigus esitada 15 päeva jooksul enne aastaaruande avaldamist, milles amet kavatseb nimetada uurimise objektiks olnud organisatsiooni, oma märkused ja saada ametilt 30 päeva jooksul põhjendatud vastus, kui märkused lükatakse tagasi.
252. Seetõttu on vaidlustatud seaduse sätted ebatäpsed, ebamäärased ja puudulikud, eelkõige seoses menetluslike tagatiste ja tõhusa kohtuliku kontrolli puudumisega, ning ei taga, et amet töötleb isikuandmeid viisil, mis vastab IKÜM artikli 6 lõike 1 punkti e ja lõike 3 teise lõigu kohaselt nõutavatele tingimustele.
3)      Proportsionaalsus
253. Vastavalt IKÜM artikli 6 lõike 3 teise lõigu viimasele lausele peab asjaomane õiguslik alus vastama avaliku huvi eesmärgile ja olema proportsionaalne taotletava õiguspärase eesmärgiga.
254. Kuna vaidlustatud seadus ei vasta selguse, täpsuse ja ettenähtavuse nõuetele selle kohaldamiseks isikuandmete töötlemisele, ei saa asuda seisukohale, et selle sätted vastavad proportsionaalsuse põhimõttele, arvestades taotletavat õiguspärase avaliku huvi eesmärki. Selles osas ei ole Ungari isegi väitnud, et see töötlemine järgib IKÜM artikli 5 lõike 1 punktis c sätestatud „võimalikult väheste andmete kogumise“ põhimõtet. Viimati nimetatud põhimõtte kohaselt peavad isikuandmed aga olema piisavad, asjakohased ja piirduma sellega, mis on nende töötlemise eesmärgi seisukohalt vajalik(151).
255. Järeldan, et vaidlusalused sätted lubavad ametil töödelda isikuandmeid ebaseaduslikult, mis võib isegi kaasa tuua harta artiklitega 7 ja 8 tagatud põhiõiguste tõsiseid riiveid, ilma et oleks ette nähtud piisavalt selged ja täpsed piirangud, mida võiks pidada vaidlustatud seadusega taotletavate üldise huvi eesmärkidega proportsionaalseteks. See on seda vähem õigustatud, et töötlemine võib puudutada tegevusi, mis hõlmavad tundlikke andmeid, sealhulgas lihtsalt avaliku arvamuse väljendamist(152).
256. Seega ei vasta vaidlustatud seadus IKÜM artikli 6 lõike 3 nõuetele.
257. Neil asjaoludel ei ole enam vaja võtta seisukohta küsimuses, kas põhiõiguste voliniku seaduse § 27 lõige 3, mis on vaidlustatud seaduse(153) § 9 lõike 1 alusel ameti tegevusele mutatis mutandis kohaldatav, võib isikuandmete avaldamist takistada või õigustada või kas see kaitse on selle seaduse § 6 lõikega 6 tagatud. Selline kaitse oleks igal juhul ebapiisav selleks, et heastada tuvastatud IKÜM artikli 6 rikkumist.
258. Seega tuleb nõustuda väitega, et vaidlustatud seadus ei vasta IKÜM artikli 5 lõike 1, artikli 6 lõike 1 punkti e, artikli 6 lõigete 2 ja 3, artikli 9 lõike 2 punkti g ja artikli 10 ning harta artiklite 7 ja 8 nõuetele.
9.      Vahejäreldus
259. Kokkuvõttes tuleb hagi rahuldada, välja arvatud väidete osas, mis tuginevad ELTL artiklite 49 ja 56 rikkumisele ning harta artikli 48 tähenduses õiguse ennast mitte süüstada rikkumisele.
VI.    Kohtukulud
260. Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna käesoleval juhul on Ungari kohtuvaidluse põhiosas kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt komisjoni nõudele välja mõista Ungarilt.
261. Vastavalt kodukorra artikli 140 lõikele 1 kannavad menetlusse astunud liikmesriigid ja institutsioonid oma kohtukulud ise. Seega kannavad Euroopa Parlament ja menetlusse astujad oma kohtukulud ise.
262. Kodukorra artikli 140 lõike 2 kohaselt kannavad EMP lepinguga ühinenud riigid, kes ei ole liikmesriigid, kui nad on menetlusse astunud, oma kohtukulud ise. Seega kannab Norra Kuningriik oma kohtukulud ise.
VII. Ettepanek
263. Eeltoodust tulenevalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku teha järgmine otsus:
–        Kuna Ungari võttis vastu 2023. aasta LXXXVIII seaduse riikliku suveräänsuse kaitse kohta (2023. évi LXXXVIII. törvény a nemzeti szuverenitás védelmérő), siis on Ungari rikkunud oma kohustusi, mis tulenevad ELTL artiklist 63, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/31/EÜ infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta) artiklist 3, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul artiklitest 14, 16 ja 19, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitest 7, 8, 11, 12 ja 47 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määruse (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) artiklitest 5, 6, 9 ja 10.
–        Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
–        Mõista kohtukulud välja Ungarilt.
–        Jätta Euroopa Parlamendi, Belgia Kuningriigi, Tšehhi Vabariigi, Taani Kuningriigi, Saksamaa Liitvabariigi, Eesti Vabariigi, Iirimaa, Hispaania Kuningriigi, Leedu Vabariigi, Luksemburgi Suurhertsogiriigi, Madalmaade Kuningriigi, Poola Vabariigi, Portugali Vabariigi, Soome Vabariigi, Rootsi Kuningriigi ja Norra Kuningriigi kohtukulud nende endi kanda.
1      Algkeel: prantsuse.
2      Magyar Közlöny 2023/185, 21. detsember 2023, lk 10429.
3      Sellise kaitse õiguspärasust tunnustavad põhimõtteliselt ka liidu institutsioonid; vt komisjoni 26. aprilli 2018. aasta teatis „Euroopa lähenemisviis veebis leviva väärinfoga võitlemiseks“ (kättesaadav aadressil: eur-lex.europa.eu/legal-content/ET/TXT/PDF/?uri=CELEX:52018DC0236); Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. märtsi 2019. aasta määrus (EL) 2019/452, millega luuakse liitu tehtavate välismaiste otseinvesteeringute taustauuringute raamistik (ELT 2019, L 79 I, lk 1); komisjoni 12. detsembri 2023. aasta ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, millega kehtestatakse siseturul ühtlustatud nõuded kolmandate riikide nimel toimuva huvide esindamise läbipaistvuse kohta ja muudetakse direktiivi (EL) 2019/1937 (COM(2023) 637 (final); kättesaadav aadressil: EUR-Lex – 52023PC0637 – EN – EUR-Lex; vt ka Euroopa Liidu Nõukogu peasekretariaadi 16. juuni 2025. aasta teatis (kättesaadav aadressil: eur-lex.europa.eu/legal-content/FR/TXT/PDF/?uri=CONSIL:ST_10134_2025_INIT). Vt ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. märtsi 2024. aasta määrus (EL) 2024/900 poliitreklaami läbipaistvuse ja suunamise kohta (ELT L 2024/900).
4      Vaidlustatud seaduse § 3 punkti a alapunkt ac.
5      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määrus (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (ELT 2016, L 119, lk 1; edaspidi „IKÜM“).
6      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiiv infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (direktiiv elektroonilise kaubanduse kohta) (EÜT 2000, L 178, lk 1; ELT eriväljaanne 13/25, lk 399; edaspidi „e‑kaubanduse direktiiv“).
7      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiiv teenuste kohta siseturul (ELT 2006, L 376, lk 36).
8      Magyar Közlöny 2012/92, 13. juuli 2012, lk 13450.
9      Magyar Közlöny 2013/66, 18. aprill 2013, lk 49703.
10      Magyar Közlöny 2017/216, 19. detsember 2017, lk 34164.
11      Magyar Közlöny 2011/88, 26. juuli 2011, lk 25435.
12      Magyar Közlöny 2011/88, 26. juuli 2011, lk 25449.
13      Magyar Közlöny 2017/95, 21. juuni 2017, lk 9048.
14      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. märtsi 2010. aasta direktiiv audiovisuaalmeedia teenuste osutamist käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus- ja haldusnormide koordineerimise kohta (audiovisuaalmeedia teenuste direktiiv) (ELT 2010, L 95, lk 1; edaspidi „audiovisuaalmeedia teenuste direktiiv“).
15      Küsimust, kas komisjon võib liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses tugineda ELL artikli 2 rikkumisele, ei ole Euroopa Kohus veel lahendanud; vt selle kohta kohtujurist Ćapeta ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Ungari (liidu väärtused) (C‑769/22, EU:C:2025:408, punkt 142 jj).
16      Vt selle kohta 13. juuni 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (C‑530/16, EU:C:2018:430, punkt 30) ja 22. mai 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Läti (avaandmete ja avaliku sektori valduses oleva teabe taaskasutamise direktiiv) (C‑238/23, ei avaldata, EU:C:2025:374, punkt 45).
17      Vt selle kohta 8. novembri 2007. aasta kohtuotsus Hispaania vs. nõukogu (C‑141/05, EU:C:2007:653, punkt 27); 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Bayerische Motoren Werke ja Freistaat Sachsen vs. komisjon (C‑654/17 P, EU:C:2019:634, punkt 50) ning 19. novembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kandideerimisõigus ja erakonna liikmeks olek) (C‑814/21, EU:C:2024:963, punkt 56).
18      C‑204/21, EU:C:2023:442, punkt 62 jj.
19      Vt 5. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kohtunike sõltumatus ja eraelu) (C‑204/21, EU:C:2023:442, punkt 69). Vt selle kohta ka 19. novembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kandideerimisõigus ja erakonna liikmeks olek) (C‑814/21, EU:C:2024:963, punkt 155).
20      Vt selle kohta 6. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Privacy International (C‑623/17, EU:C:2020:790, punkt 44) ja kohtuotsus La Quadrature du Net jt (C‑511/18, C‑512/18 ja C‑520/18, EU:C:2020:791, punkt 99); 16. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Österreichische Datenschutzbehörde (C‑33/22, EU:C:2024:46, punkt 50); 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus protectus (C‑185/23, EU:C:2024:657, punkt 62) ning 19. novembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kandideerimisõigus ja erakonna liikmeks olek) (C‑814/21, EU:C:2024:963, punkt 155 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt seoses tööaja korraldusega relvajõududes 15. juuli 2021. aasta kohtuotsus Ministrstvo za obrambo (C‑742/19, EU:C:2021:597, punktid 36–46).
21      Ungari tugineb selle argumendi põhjendamiseks 23. novembri 1989. aasta kohtuotsusele B & Q (C‑145/88, EU:C:1989:593, punkt 18).
22      Vt vaidlustatud seaduse § 8 lõige 2.
23      Vt haridusteenuste kohta 27. juuni 2017. aasta kohtuotsus Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania (C‑74/16, EU:C:2017:496, punkt 48) ning teatrietenduste ja infoühiskonna teenuste piiriülese osutamise kohta kohtujurist Ćapeta ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Ungari (liidu väärtused) (C‑769/22, EU:C:2025:408, punkt 52).
24      See ei piira nende tegevustega tegelejate – kes võivad olla eraisikud, teenuseosutajad, poliitilised rühmitused või huvigrupid – kasutatavaid levikanaleid või edastusviise. Nii ei välistanud Ungari kohtuistungil, et internetis sotsiaalmeedias edastatavad sõnumid või teave võivad kuuluda vaidlustatud seaduse kohaldamisalasse.
25      Vt selle kohta 13. oktoobri 1993. aasta kohtuotsus CMC Motorradcenter (C‑93/92, EU:C:1993:838, punktid 10–12) ja 7. märtsi 1990. aasta kohtuotsus Krantz (C‑69/88, EU:C:1990:97, punktid 10–12).
26      Vt selle kohta 30. mai 2024. aasta kohtuotsus Airbnb Ireland ja Amazon Services Europe (C‑662/22 ja C‑667/22, EU:C:2024:432, punkt 62 jj).
27      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. septembri 2013. aasta määrus, mis käsitleb Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) juurdlusi ning millega tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 1073/1999 ja nõukogu määrus (Euratom) nr 1074/1999 (ELT 2013, L 248, lk 1). Sarnaselt ameti volitustega võidakse OLAFi uurimis- ja andmeedastusvolituste määruse nr 883/2013 artikli 3 lõike 3 (teabenõue välisjuurdluste raames) ja artikli 11 (juurdluse lõpparuande edastamine liikmesriigi pädevatele asutustele) alusel algatada liikmesriigis kohtu-, tsiviil- ja kriminaalmenetlusi. Nende volituste teostamisel on OLAF siiski kohustatud järgima põhilisi menetluslikke tagatisi, nagu hoolsuskohustus, mille rikkumine võib kaasa tuua liidu lepinguvälise vastutuse; vt 11. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Planistat Europe ja Charlot vs. komisjon (C‑363/22 P, EU:C:2024:20, punktid 75–78); kohtujurist Medina ettepanek kohtuasjas Planistat Europe ja Charlot vs. komisjon (C‑363/22 P, EU:C:2023:594, punkt 42 jj).
28      Vt Euroopa Parlamendi 24. juuni 2021. aasta määrus (EL, Euratom) 2021/1163, millega kehtestatakse ombudsmani ülesannete täitmist reguleeriv kord ja üldtingimused (Euroopa Ombudsmani põhikiri) ning tunnistatakse kehtetuks otsus 94/262/ESTÜ, EÜ, Euratom (ELT 2021, L 253, lk 1).
29      Vt selle kohta 18. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (ühingute läbipaistvus) (C‑78/18, EU:C:2020:476, punktid 36 ja 37 ning seal viidatud kohtupraktika) ning 19. novembri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kandideerimisõigus ja erakonna liikmeks olek) (C‑814/21, EU:C:2024:963, punktid 129 ja 130 ning seal viidatud kohtupraktika).
30      Vt selle kohta 22. septembri 2020. aasta kohtuotsus Cali Apartments (C‑724/18 ja C‑727/18, EU:C:2020:743, punkt 39).
31      Vt 30. mai 2024. aasta kohtuotsuse Airbnb Ireland ja Amazon Services Europe (C‑662/22 ja C‑667/22, EU:C:2024:432 punkt 62 jj) aluseks olnud võrreldav olukord.
32      Sellega läheb vaidlustatud seadus isegi kaugemale kui teatud õigusnormid samalaadsete uurimismeetmete kohta, nagu nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [ELTL artiklites [101] ja [102] sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 18 lõiked 1 ja 2, mis annavad komisjonile õiguse nõuda ettevõtjatelt teavet mittesiduvalt; vt ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. septembri 2022. aasta määruse (EL) 2022/1925, mis käsitleb konkurentsile avatud ja õiglaseid turge digisektoris ning millega muudetakse direktiive (EL) 2019/1937 ja (EL) 2020/1828 (digiturgude määrus) (ELT 2022, L 265, lk 1), artikli 21 lõiked 1 ja 2 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. oktoobri 2022. aasta määruse (EL) 2022/2065, mis käsitleb digiteenuste ühtset turgu ja millega muudetakse direktiivi 2000/31/EÜ (digiteenuste määrus) (ELT 2022, L 277, lk 1), artikli 67 lõiked 1 ja 2. Ainus erinevus vaidlustatud seadusest on see, et kui sellisele teabenõudele esitatakse vastus, peab see olema õige, kuna ebaõige või eksitava teabe korral võib komisjon määrata rahalise karistuse.
33      Vt 1995. aasta CXXV seaduse riikliku julgeoleku teenistuste kohta (1995. evi CXXV törvény a nemzetbiztonsági szolgálatokról) §‑d 14 ja 14/A. Parlamendikomisjoniga koostöö tegemisest keeldumine võib olla karistatav 2012. aasta II seaduse väärtegude, väärteomenetluse ja väärtegude registreerimise süsteemi kohta (2012. évi II. törvény a szabálysértésekről, a szabálysértési eljárásról és a szabálysértési nyilvántartási rendszerről) § 216/A alusel.
34      Vt selle kohta 30. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus X ja Visser (C‑360/15 ja C‑31/16, EU:C:2018:44, punkt 123) ja kohtujurist Szpunari ettepanek liidetud kohtuasjades X ja Visser (C‑360/15 ja C‑31/16, EU:C:2017:397, punkt 136).
35      Vt eelkõige Transparency International Hungary ja uurimisportaali Átlátszó tegevusele antud negatiivsed hinnangud, mis on esitatud vastavalt aruannetes pealkirjaga „Uurimisaruanne: Transparency International Hungary tegevuse mõju Ungari suveräänsusele“ (Vizsgálati jelentés: A Transparency International Magyarország tevékenységének hatása a magyar szuverenitásra), mis avaldati 14. oktoobril 2024, ja „Átlátszó tegevuse mõju Ungari suveräänsusele“ (Az Átlátszó tevékenységének hatása a magyar szuverenitásra), mis avaldati 28. oktoobril 2024 (dokumendid on kättesaadavad aadressil: https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumaink/).
36      Vt ka olukorrad, mille kohta tehti 22. septembri 2020. aasta kohtuotsus Cali Apartments (C‑724/18 ja C‑727/18, EU:C:2020:743, punkt 42) ja 30. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus X ja Visser (C‑360/15 ja C‑31/16, EU:C:2018:44, punkt 124).
37      Vt selle kohta seoses ELTL artiklist 49 tuleneva asutamisvabadusega 1. juuni 2010. aasta kohtuotsus Blanco Pérez ja Chao Gómez (C‑570/07 ja C‑571/07, EU:C:2010:300, punkt 119); ELTL artikli 63 kohase kapitali vaba liikumise kohta 18. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (ühingute läbipaistvus) (C‑78/18, EU:C:2020:476, punktid 45–64); töötajate vaba liikumise kohta ELTL artikli 45 alusel 10. detsembri 2013. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa jt (C‑272/12 P, EU:C:2013:812, punkt 24); 2. aprilli 2020. aasta kohtuotsus PF jt (C‑830/18, EU:C:2020:275, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika) ja 13. juuni 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (rahvusvahelise kaitse taotlejate vastuvõtmine II) (C‑123/22, EU:C:2024:493, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
38      Vaidlustatud seaduse preambuli neljandas lõigus on märgitud, et „[k]ui kui poliitiline võim oleks välisvõimust või -organisatsioonist või välismaisest isikust sõltuvate isikute või organisatsioonide käes, kahjustaks see Ungari suveräänsust ja riiklikku julgeolekut“.
39      Vt selle kohta ja analoogia alusel ELTL artikliga 49 7. septembri 2022. aasta kohtuotsus Cilevičs jt (C‑391/20, EU:C:2022:638, punkt 75 ja seal viidatud kohtupraktika).
40      Vt selle kohta analoogia alusel 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011, punktid 135 ja 255 ning seal viidatud kohtupraktika).
41      Komisjon tugineb siinkohal 18. juuni 2020. aasta kohtuotsuses komisjon vs Ungari (ühingute läbipaistvus) (C‑78/18, EU:C:2020:476, punkt 93) esitatud kaalutlustele.
42      Vt selle kohta ja analoogia alusel ELTL artikliga 49 7. septembri 2022. aasta kohtuotsus Cilevičs jt (C‑391/20, EU:C:2022:638, punktid 67–70).
43      Vt seoses liidu antud avaliku sektori vahenditega 18. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (ühingute läbipaistvus) (C‑78/18, EU:C:2020:476, punktid 78–80).
44      Selles viidatakse ainult ühele näitele Ungari 2022. aasta parlamendivalimistel opositsioonierakondade kandidaadi väidetava ebaseadusliku rahastamise kohta kolmandast riigist, nimelt Ameerika Ühendriikidest.
45      Vt „Uurimisaruanne: Transparency International Hungary tegevuse mõju Ungari suveräänsusele“ (Vizsgálati jelentés: A Transparency International Magyarország tevékenységének hatása a magyar szuverenitásra), 14. oktoober 2024 (kättesaadav aadressil: https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumaink/), milles kritiseeritakse seda sihtasutust tugevalt selle väidetavalt läbipaistmatu, manipuleeriva ja laimava liigitamise pärast korruptsiooni tajumise indeksisse (mis asub selle asukohas Berliinis), mida büroo nimetab „väärinfo levitamiseks“. Nagu nähtub komisjoni 20. septembri 2020. aasta aruande (SWD(2020) 316 (final)) „Õigusriik“ leheküljelt 12 peatükis, mis käsitleb õigusriigi olukorda Ungaris (kättesaadav aadressil: EUR-Lex – 52020SC0316 – EN – EUR-Lex), sai see riik viimase korruptsiooni tajumise indeksi kohaselt hindeks 44/100 ning ta on liidus 19. ja maailmas 70. kohal. Samuti viitab komisjon ameti 4. juuli 2024. aasta aruandele „Lääne sõda toetav diskursus ja Venemaa diskursus Ukraina sõja õigustamiseks (väärinfo diskursus Ungaris)“ (kättesaadav aadressil: https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumok/western-pro-war-and-russian-legitimacy-narratives-in-connection-with-the-war-in-ukraine.pdf.).
46      Vt 19. märtsi 2025. aasta aruanne „Internewsi sihtasutuse roll meedia mõjutamisel Ungaris“ (Az Internews szerepe a magyarországi média befolyásolásában), mida ei ole toimikusse lisatud (kättesaadav aadressil: https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumaink/), ning mittetulundusliku uurimisportaali Átlátszó ja selle läbipaistmatuse ja korruptsiooni teemaliste uurimis- ja avaldamistegevuste kohta aruanne „Átlátszó tegevuse mõju Ungari suveräänsusele“ (Az Átlátszó tevékenységének hatása a magyar szuverenitásra), 28. oktoober 2024 (kättesaadav aadressil: https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumaink/).
47      Vt Norra Kuningriigi viidatud aruanne sihtasutuse Ökotárs tegevuse kohta „Analüüs: Ökotársi tegevuse mõju Ungari suveräänsusele“ (Az Ökotárs tevékenységének hatása a magyar szuverenitásra), 16. detsember 2024. Sellega seoses väidab Norra Kuningriik, et ta on juba pikka aega olnud „annetajariik“ valitsusvälistele organisatsioonidele, kes tegelevad eelkõige demokraatia, õigusriigi põhimõtte ja inimõiguste edendamisega. Selles aruandes esitletakse nii Norrat kui ka liitu Ameerika Ühendriikide „kaasosalistena“, kelle eesmärk on võidelda Ungari vastu ja sekkuda tema suveräänsusesse. Samamoodi teatises „Euroopa Komisjoni programm CERV: nii avaski Brüssel rahakraanid Sorose võrgustiku rahastamiseks“ (Az Európai Bizottság CERV programja: Így nyitotta meg Brüsszel a pénzcsapot a Soros-hálózat finanszírozására), 29. jaanuar 2025, süüdistatakse komisjoni „Sorose võrgustiku“ rahastamises ja temaga ühise asja ajamises (dokumendid kättesaadavad aadressil: https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumok/).
48      Vt otsus 20/2024 (XI. 28.), 15. november 2024, punkt 41 jj.
49      Vt vaidlustatud seaduse § 8 lõige 2.
50      Vt selle kohta minu ettepanek kohtuasjas G4S Secure Solutions (C‑157/15, EU:C:2016:382, punkt 97 ja seal viidatud kohtupraktika) ning kohtuasjas Parris (C‑443/15, EU:C:2016:493, punkt 75 ja seal viidatud kohtupraktika).
51      Avaliku korra ja julgeoleku kaalutlustel ELTL artikli 52 lõike 1 tähenduses nõuab Euroopa Kohus isegi, et esineks tõeline ja piisavalt tõsine oht, mis kahjustab mõnd ühiskonna põhihuvi; vt selle kohta 6. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Navileme ja Nautizende (C‑509/12, EU:C:2014:54, punkt 20) ja 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Xella Magyarország (C‑106/22, EU:C:2023:568, punktid 66 ja 67 varustuskindluse kohta).
52      Vt esiteks karistusseadustiku § 350/A uued või muudetud sätted koostoimes § 459 lõike 1 punktiga 37 ning teiseks erakondade toimimise ja juhtimise seaduse §4 lõige 3 ning valimismenetluse seaduse § 3 punkt 16, § 124 lõiked 1a–1d ja § 307/D lõiked 3 ja 4.
53      Selles lõigus on sätestatud, et „[k]ui poliitiline võim oleks välisvõimust või -organisatsioonist või välismaisest isikust sõltuvate isikute või organisatsioonide käes, kahjustaks see Ungari suveräänsust ja riiklikku julgeolekut“.
54      Vt eelkõige Euroopa Komisjoni „Demokraatia õiguse kaudu“ (Veneetsia komisjon) 18. märtsi 2024. aasta arvamus 2023. aasta seaduse nr LXXXVIII (riikliku suveräänsuse kaitse kohta) kohta (punkt 76 jj, kättesaadav aadressil: default.aspx).
55      Vaidlustatud seadus ei näi selle preambuli viienda lõigu kohaselt piirduvat välismaalt saadava rahalise toetusega, vaid puudutab ka muid toetuse vorme, mis võivad kujutada endast „välissekkumise katset“.
56      Vt nt 23. aprilli 2020. aasta kohtuotsus Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI (C‑507/18, EU:C:2020:289), milles hageja oli advokaatide ühendus, kes kaitses kohtus lesbide, geide, biseksuaalide, trans- ja intersooliste inimeste (LGBTI) õigusi. Vt ka 2021. aasta LXXIX seaduse kohta, millega kehtestatakse rangemad meetmed pedofiilia kurjategijate suhtes ja muudetakse teatavaid seadusi laste kaitsmiseks (A pedofil bűnelkövetőkkel szembeni szigorúbb fellépésről, valamint a gyermekek védelme érdekében egyes törvények módosításáról szóló 2021. évi LXXIX. törvény), Amnesty Internationali aruanne „From freedom to censorship, The consequences of Hungarian Propaganda Law, Budapest, Amnesty International, 2024; Háttér Society, The Anti-LGBTQI Law of Hungary in Action: A Combination of State- and Self-Enforcement“, november 2024 (vt kohtujurist Ćapeta ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Ungari (liidu väärtused) (C‑769/22, EU:C:2025:408, punkt 80, 42. joonealune märkus); aruanne on kättesaadav aadressil: https://en.hatter.hu/sites/default/files/dokumentum/kiadvany/hatter-anti-lgbtqi-law-2024-november.pdf).
57      Vt näide sihtasutuse Ökotárs tegevuse kohta (käesoleva ettepaneku 47. joonealune märkus).
58      Vt näide Transparency International Hungary tegevuse kohta (käesoleva ettepaneku 45. joonealune märkus).
59      Vt eelkõige käesoleva ettepaneku 35. joonealuses märkuses nimetatud näited.
60      Vt ka komisjoni 26. aprilli 2018. aasta teatis „Euroopa lähenemisviis veebis leviva väärinfoga võitlemiseks“, lk 3, milles määratletakse mõiste „väärinfo“ kui „tõendatavalt vale või eksitav teave, mida luuakse, esitatakse ja levitatakse majandusliku kasu teenimise või üldsuse tahtliku petmise eesmärgil, ja mis võib põhjustada avalikku kahju“ (kättesaadav aadressil: eur-lex.europa.eu/legal-content/ET/TXT/PDF/?uri=CELEX:52018DC0236).
61      Vt seoses demokraatlike valimiste ohustamisega erinevate teabe manipuleerimise ja väärinfo
levitamise vormide kaudu, mida teostavad eelkõige välisriikide osalejad, EIK 22. juuli 2025. aasta otsus Bradshaw jt vs. Ühendkuningriik (kaebus nr 15653/22, § 134 jj ja § 159 jj). Vt ka Curtea Constituțională (Rumeenia konstitutsioonikohus) 6. detsembri 2024. aasta otsus nr 32, millega tühistati Rumeenia presidendivalimiste menetlus (tühistades nende valimiste teise vooru, mis oli kavandatud 8. detsembriks 2024), seoses riiklike ja mitteriiklike osalejate süstemaatiliste katsetega manipuleerida valijate tahet, eelkõige sotsiaalmeedia ja ebaseadusliku rahastamise abil.
62      Vt eelkõige määruse 2022/2065 põhjendus 83 jj ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. aprilli 2024. aasta määruse (EL) 2024/1083, millega kehtestatakse ühine raamistik meediateenuste jaoks siseturul ja muudetakse direktiivi 2010/13/EL (Euroopa meediavabaduse määrus) (ELT L 2024/1083), põhjendus 4, artikli 19 lõike 1 punkt c ja artikli 26 lõike 3 punkt a.
63      Vt komisjoni 26. aprilli 2018. aasta teatises „Euroopa lähenemisviis veebis leviva väärinfoga võitlemiseks“ (lk 3), mida on nimetatud käesoleva ettepaneku 60. joonealuses märkuses, antud mõiste „väärinfo“ määratlus. Seevastu määruse 2024/1083 põhjendustes 4 jj, artikli 19 lõike 1 punktis c ega artikli 26 lõike 3 punktis a mõistete „väärinfo levitamine“ ega „infoga manipuleerimine“ määratlusi ei ole. Sama kehtib ka määruse 2022/2065 põhjenduse 83 jj kohta.
64      Vt käesoleva ettepaneku 45. joonealune märkus.
65      Vt vaidlustatud seaduse § 8 lõige 2.
66      Vt selle kohta 27. veebruari 2025. aasta kohtuotsus AEON NEPREMIČNINE jt (C‑674/23, EU:C:2025:113, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
67      Vt diskrimineeriva nõude kohta, mis ei kuulu punktide a või b alla, 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus KOB (C‑206/19, EU:C:2020:463, punkt 14).
68      Vt käesoleva ettepaneku punktid 73–87.
69      Seega ei ole vaja võtta seisukohta küsimuses, kas selline diskrimineerimine on õigustatud või mitte. Vt selle kohta seoses otsese diskrimineerimisega 23. veebruari 2016. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (C‑179/14, EU:C:2016:108, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
70      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. septembri 2015. aasta direktiiv, millega nähakse ette tehnilistest eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord (ELT 2015, L 241, lk 1).
71      Poliitreklaami teenuste kohta, mida võib samuti levitada ka elektrooniliselt, vt määrus 2024/900.
72      Vt ka e-kaubanduse direktiivi põhjenduse 21 teine lause, mille kohaselt hõlmab kooskõlastatud valdkond nõudeid, mis käsitlevad selliseid internetitegevusi nagu
on-line teave ja on-line reklaam.
73      Sellega seoses viitab komisjon 4. detsembri 2023. aasta avaldusele, mille avaldas Media Freedom Rapid Response (MFRR) ja millele kirjutasid alla Rahvusvaheline Pressiinstituut (IIP), ARTICLE 19 Europe, Euroopa ajakirjandus- ja meediavabaduse keskus (ECPMF), Euroopa Ajakirjanike Föderatsioon (FEJ), Free Press Unlimited (FPU) ja OBC Transeuropa (kättesaadav aadressil: https://www.article19.org/resources/hungary-draft-sovereignty-protection-act-threatens-independent-media/).
74      Kohtujuristi kursiiv.
75      Vt selle kohta ka kohtujurist Ćapeta ettepanek kohtuasjas komisjon vs. Ungari (liidu väärtused) (C‑769/22, EU:C:2025:408, punkt 319).
76      Vt 30. mai 2024. aasta kohtuotsuse Airbnb Ireland et Amazon Services Europe (C‑662/22 ja C‑667/22, EU:C:2024:432, punktid 58–65) aluseks olnud võrreldav olukord ning kohtujurist Szpunari ettepanek kohtuasjades Airbnb Ireland jt (C‑662/22–C‑667/22, EU:C:2024:18, punkt 159).
77      Vt „nõuete“ kohta teenuste direktiivi artikli 16 lõike 1 kolmanda lõigu tähenduses ka käesoleva ettepaneku punktid 73–81.
78      Vt analoogia alusel 30. mai 2024. aasta kohtuotsus Airbnb Ireland ja Amazon Services Europe (C‑662/22 ja C‑667/22, EU:C:2024:432, punkt 63).
79      Vt selle kohta 25. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus eDate Advertising jt (C‑509/09 ja C‑161/10, EU:C:2011:685, punktid 66 ja 67). Vt ka 30. mai 2024. aasta kohtuotsuse Airbnb Ireland ja Amazon Services Europe (C‑662/22 ja C‑667/22, EU:C:2024:432, punkt 59) aluseks olnud võrreldav olukord.
80      Vt selle kohta 9. novembri 2023. aasta kohtuotsus Google Ireland jt (C‑376/22, EU:C:2023:835, punkt 33 jj).
81      Vt selle kohta seoses teenuste direktiiviga 23. veebruari 2016. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (C‑179/14, EU:C:2016:108, punkt 118); 14. novembri 2018. aasta kohtuotsus Memoria ja Dall’Antonia (C‑342/17, EU:C:2018:906, punktid 41 ja 42); 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus KOB (C‑206/19, EU:C:2020:463, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika) ning kohtujurist Szpunari ettepanek liidetud kohtuasjades X ja Visser (C‑360/15 ja C‑31/16, EU:C:2017:397, punktid 98 ja 99 ning seal viidatud kohtupraktika). Vt selle kohta ka 19. mai 2009. aasta kohtuotsus Apothekerkammer des Saarlandes jt (C‑171/07 ja C‑172/07, EU:C:2009:316, punkt 20); 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Xella Magyarország (C‑106/22, EU:C:2023:568, punkt 27 jj, eelkõige punkt 49) ja 20. juuni 2024. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kolmandate riikide töötajate lähetamine) (C‑540/22, EU:C:2024:530, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika).
82      Vt ka teenuste direktiivi põhjendus 24 ja artikli 2 lõike 2 punkt g, millega „audiovisuaalteenused“ jäetakse direktiivi reguleerimisalast välja.
83      Vt teenuste direktiivi artikli 2 lõike 2 punkt b, millega jäetakse selle kohaldamisalast välja „finantsteenused“.
84      Vt selle kohta 8. juuni 2017. aasta kohtuotsus Van der Weegen jt (C‑580/15, EU:C:2017:429, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
85      Vt selle kohta 18. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (ühingute läbipaistvus) (C‑78/18, EU:C:2020:476, punktid 52 ja 53 ning seal viidatud kohtupraktika).
86      Mõiste „keelatud välismaine toetus“, nagu see on määratletud karistusseadustiku § 459 lõikes 1 (muudetud vaidlustatud seaduse § 32 lõikega 3), ei näi olevat üldkohaldatav. Esiteks viitab see mõiste üksnes välismaalt saadavale toetusele, „mille vastuvõtmine või kasutamine on erakondade toimimise ja juhtimise seaduse või valimismenetluse seadusega keelatud“. Teiseks on selles mõistes täpsustatud üksnes kõrvalehoidmise toimingud „valimismenetluse seaduse tähenduses ametisse nimetamise organisatsiooni liikme, vastutava isiku või juhi või sama seaduse tähenduses kandidaadi poolt“, mis on keelatud ja karistatavad karistusseadustiku § 350/A kohaselt (pealkirjaga „Ebaseaduslik valijate tahte mõjutamine“, mis kehtestati vaidlustatud seaduse §‑ga 32). Nii on vaidlustatud seaduse preambuli teises lõigus, milles on toodud näide ühendatud opositsiooni peaministrikandidaadi otsesest rahastamisest Ungaris 2022. aasta valimiskampaania ajal, eelkõige viidatud selle seadusega muudetud karistusõiguslikule osale. Tuleb rõhutada, et komisjon ei ole neid karistusõiguse sätteid käesoleva hagi raames vaidlustanud (vt käesoleva ettepaneku punkt 111). Samamoodi ei seadnud Euroopa Nõukogu komisjoni „Demokraatia õiguse kaudu“ (Veneetsia komisjon) 18. märtsi 2024. aasta arvamuses 2023. aasta LXXXVIII seaduse (riikliku suveräänsuse kaitse kohta) kohta (punkt 71 jj, eriti punktid 81–83 ja 94) (kättesaadav aadressil: default.aspx) see komisjon nende sätete lubatavust kui sellist kahtluse alla. Ta tegi üksnes ettepaneku, et Ungari seadusandja täpsustaks mõistet „keelatud välismaine toetus“ veelgi, et vältida karistamist välisriigi rahalise toetuse eest mis tahes ajahetkel, isegi väljaspool valimisprotsessi.
87      Vt ka analoogne mõiste „välismaine toetus“, mis on määratletud valimismenetluse seaduse § 3 punktis 16 („teisest riigist, välisriigi füüsiliselt või juriidiliselt isikult või välisriigi organisatsioonilt, mis ei ole juriidiline isik“). Sellega seoses mainib komisjon näitena isikuid või organisatsioone, kes tegutsevad meedia valdkonnas (ajakirjandus, raadio- ja telejaamad, trükiajakirjandus või isegi seotud tegevusvaldkondades, nagu elektroonilise meediasisu projekteerimine ja tootmine), samuti lobitöö, nõustamise, kommunikatsiooni või avalike suhete valdkonnas. See võib puudutada ka vaba liikumise õigust kasutavat liidu kodanikku, kes soovib kasutada aluslepinguga tagatud poliitilisi õigusi ja kandideerida kohalikel või Euroopa Parlamendi valimistel või toetada sellistel valimistel teist kandidaati.
88      Vt käesoleva ettepaneku punkt 63 jj. Vt sellega seoses ka liidu eraldatud riiklike rahaliste vahendite võrreldava olukorra kohta 18. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (ühingute läbipaistvus) (C‑78/18, EU:C:2020:476, punkt 60).
89      Vt ka analoogse liidu eraldatud avaliku sektori rahaliste vahendite andmise olukorra kohta 18. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (ühingute läbipaistvus) (C‑78/18, EU:C:2020:476, punktid 61 ja 62 ning seal viidatud kohtupraktika).
90      Vt selle kohta 21. mai 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (kasutusvaldus põllumajandusmaale) (C‑235/17, EU:C:2019:432, punktid 60 ja 61 ning seal viidatud kohtupraktika).
91      18. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (ühingute läbipaistvus) (C‑78/18, EU:C:2020:476, punktid 88 ja 89 ning seal viidatud kohtupraktika).
92      Vt karistusseadustiku § 350/A „Ebaseaduslik valijate tahte mõjutamine“ koostoimes sama seadustiku § 459 lõikega 1, mida on muudetud vaidlustatud seaduse §‑ga 32.
93      Vt käesoleva ettepaneku punkt 111.
94      Vt poliitiliste erakondade toimimise ja juhtimise seaduse § 4 lõike 3 sätted, samuti § 3 punkt 16, § 124 lõiked 1a–1d ja § 307/D lõiked 3 ja 4, mis on lisatud vaidlustatud seaduse §‑ga 33.
95      Vt liidu eraldatud avaliku sektori rahaliste vahendite andmise analoogse olukorra kohta 18. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (ühingute läbipaistvus) (C‑78/18, EU:C:2020:476, punkt 79 jj).
96      4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843, punkt 46).
97      Vt selle kohta 29. juuli 2024. aasta kohtuotsus Alchaster (C‑202/24, EU:C:2024:649, punkt 92 ja seal viidatud kohtupraktika).
98      Vt selle kohta 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843, punktid 51 ja 52 ning seal viidatud kohtupraktika).
99      Vt käesoleva ettepaneku punkt 102 jj.
100      Vt selle kohta 14. veebruari 2019. aasta kohtuotsus Buivids (C‑345/17, EU:C:2019:122, punkt 51).
101      Vaidlustatud seaduse § 3 punktis a on sätestatud, et „[u]urimisülesannete täitmisel [uurib] amet […] [aa)] huvide esindamisega seotud tegevust, välja arvatud diplomaatilised ja välisesindused ning ametialaseid huve esindavad organisatsioonid; [ab)] infoga manipuleerimist ja väärinfo levitamist; [ac)] tegevust, mille eesmärk on mõjutada demokraatlikku arutelu ning riigi ja ühiskonna otsustusprotsesse, sealhulgas tegevust, mille eesmärk on mõjutada avaliku võimu eesõigusi teostavate isikute otsustusprotsesse“.
102      Vt niisuguse hoiatava mõju ja enesetsensuuri ohu kohta ka EIK 15. mai 2023. aasta otsus Sanchez vs. Prantsusmaa (CE:ECHR:2023:0515JUD004558115, punkt 184).
103      Vt ka EIK 12. märtsi 2019. aasta otsus Ali Gürbüz vs. Türgi (CE:ECHR:2019:0312JUD005249708, punktid 59–68).
104      Vt ka karistusseadustiku § 350/A „Ebaseaduslik valijate tahte mõjutamine“ sätted koostoimes selle seadustiku § 459 lõikega 1, mida on muudetud vaidlustatud seaduse §‑ga 32.
105      See hinnang ei mõjuta sõna- ja teabevabaduse riive võimalikku põhjendatust eelkõige seoses „infoga manipuleerimise ja väärinfo levitamise“ jätkamisega vaidlustatud seaduse § 3 punkti a alapunkti ab tähenduses. Vt sellega seoses ka EIÕK artikli 10 kohta EIK 22. juuli 2025. aasta otsus Bradshaw jt vs. Ühendkuningriik (kaebus nr 15653/22, punkt 161).
106      Vt ka EIK 22. novembri 2012. aasta otsus Telegraaf Media Nederland Landelijke Media B.V. jt vs. Madalmaad (CE:ECHR:2012:1122JUD003931506, punkt 127).
107      Vt ka EIK 15. detsembri 2009. aasta otsus Financial Times Ltd jt vs. Ühendkuningriik (CE:ECHR:2009:1215JUD000082103, punkt 70).
108      Vt käesoleva ettepaneku 45. joonealune märkus jj.
109      Vt ka EIK 25. septembri 2012. aasta otsus Trade Union of the Police in the Slovak Republic jt vs. Slovakkia (CE:ECHR:2012:0925JUD001182808, punkt 60) ning EIK 23. jaanuari 2023. aasta otsus Macatė vs. Leedu (CE:ECHR:2023:0123JUD006143519, punktid 181 ja 182).
110      Vt valitsusväliste organisatsioonide kohta, mida avalikult nimetatakse „välisriikide agentideks“, EIK 22. oktoobri 2024. aasta otsus Kobaliya jt vs. Venemaa (CE:ECHR:2024:1022JUD003944616, § 67, 75 ja 82) ning EIK 14. juuni 2022. aasta otsus Ecodefence jt vs. Venemaa (CE:ECHR:2022:0614JUD000998813, punkt 131).
111      Vt selle kohta 18. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (ühingute läbipaistvus) (C‑78/18, EU:C:2020:476, punkt 112 ja seal viidatud EIK kohtupraktika).
112      Vt selle kohta 18. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (ühingute läbipaistvus) (C‑78/18, EU:C:2020:476, punkt 113 ja viidatud EIK kohtupraktika).
113      Vt selle kohta 18. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (ühingute läbipaistvus) (C‑78/18, EU:C:2020:476, punkt 114 ja seal viidatud EIK kohtupraktika).
114      Vt selle kohta Ungari suhtes 18. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (ühingute läbipaistvus) (C‑78/18, EU:C:2020:476, punkt 118). Vt selle kohta ka EIK 14. juuni 2022. aasta otsus Ecodefence jt vs. Venemaa (CE:ECHR:2022:0614JUD000998813, punkt 132).
115      Vt käesoleva ettepaneku 45. joonealune märkus jj.
116      Vt käesoleva ettepaneku 35. joonealune märkus jj.
117      Euroopa Kohtu sõnul tuleb sellele tagatisele omistada sama tähendus ja ulatus, mis on EIÕK artiklil 8, vt 18. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (ühingute läbipaistvus) (C‑78/18, EU:C:2020:476, punkt 122 ja seal viidatud kohtupraktika).
118      EIK 7. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Axel Springer AG vs. Saksamaa (CE:ECHR:2012:0207JUD003995408, punkt 83).
119      Vt selle kohta 18. juuni 2020. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ungari (ühingute läbipaistvus) (C‑78/18, EU:C:2020:476, punkt 124 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt selle kohta ka 6. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus (millega tuvastati selles osas samal ajal isikuandmete kaitse õiguse riive harta artikli 8 tähenduses) État luxembourgeois (õigus esitada kaebus maksuteabe taotluse peale) (C‑245/19 ja C‑246/19, EU:C:2020:795, punktid 73 ja 74).
120      See luba viitab teabeseaduse § 3 punktis 6 ette nähtud määratlusele, mille kohaselt on tegemist „kõigi muude andmetega peale avalikes huvides olevad andmed, mille avaldamine, kättesaadavus või kasutusvalmidus on laiema üldsuse huvides seadusega nõutud“.
121      Nii on 28. oktoobril 2024 avaldatud aruandes „Átlátszó tegevuse mõju Ungari suveräänsusele““ (Az Átlátszó tevékenységének hatása a magyar szuverenitásra), mis käsitleb mittetulundusliku uurimisportaali Átlátszó otsingu- ja avaldamistegevust läbipaistmatuse ja korruptsiooni teemal, nimeliselt nimetatud selle juhatajat, kellele heidetakse ette, et ta ei teinud ametiga koostööd (kättesaadav aadressil: https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumaink/).
122      Ruumide külastuste kohta ettevõtjate äriruumidesse vt 18. juuni 2015. aasta kohtuotsus Deutsche Bahn jt vs. komisjon (C‑583/13 P, EU:C:2015:404, punkt 20); vt ka kohtujurist Pitruzzella ettepanek kohtuasjas Casino, Guichard-Perrachon ja AMC vs. komisjon (C‑690/20 P, EU:C:2022:579, punktid 33 ja 34 ning seal viidatud kohtupraktika) ning kohtujurist Medina ettepanek liidetud kohtuasjades Imagens Médicas Integradas jt (C‑258/23–C‑260/23, EU:C:2024:537, punktid 31 ja 41 ning seal viidatud kohtupraktika). Vt ka EIÕK artikli 8 kohta EIK otsus Société Colas Est jt vs. Prantsusmaa (CE:ECHR:2002:0416JUD003797197, punktid 40–42 ja seal viidatud kohtupraktika).
123      Selles osas on teatav kaitse tagatud ametisaladusega vastavalt ELTL artiklile 339. Vt ärisaladuse kaitse õiguse kohta 7. septembri 2021. aasta kohtuotsus Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras (C‑927/19, EU:C:2021:700, punktid 131–133 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt juriidilise isiku kuvandi ja maine kahjustamise kohta komisjoni väljaandega, millega rikuti ametisaladuse hoidmise nõudeid, 8. novembri 2011. aasta kohtuotsus Idromacchine jt vs. komisjon (T‑88/09, EU:T:2011:641, punkt 42 jj), mis jäeti muutmata 3. septembri 2013. aasta kohtumäärusega Idromacchine jt vs. komisjon (C‑34/12 P, EU:C:2013:552). Ärisaladuse kaitse ja süütuse presumptsiooni vahelise seose kohta, millel on samuti tihe seos juriidilise isiku maine kaitsega, vt 12. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse vs. komisjon (T‑474/04, EU:T:2007:306, punkt 62 jj, eelkõige punktid 75–78). Vt selle kohta ka 6. juuli 2000. aasta kohtuotsus Volkswagen vs. komisjon (T‑62/98, EU:T:2000:180, punkt 281), mis jäeti muutmata 18. septembri 2003. aasta kohtuotsusega Volkswagen vs. komisjon (C‑338/00 P, EU:C:2003:473).
124      Vt näide Átlátszó juhist, kellele heideti ette, et ta ei teinud ametiga koostööd (vt käesoleva ettepaneku 121. joonealune märkus). Vt ka selliste organisatsioonide „välisagentideks“ nimetamise kohta EIK 14. juuni 2022. aasta kohtuotsus Ecodefence jt vs. Venemaa (CE:ECHR:2022:0614JUD000998813, punkt 131) ja EIK 22. oktoobri 2024. aasta otsus Kobaliya jt vs. Venemaa (CE:ECHR:2024:1022JUD003944616, punkt 75).
125      Vt selle kohta 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Facebook Ireland ja Schrems (C‑311/18, EU:C:2020:559, punkt 175); 8. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Orde van Vlaamse Balies jt (C‑694/20, EU:C:2022:963, punkt 35); 16. novembri 2023. aasta kohtuotsus Roos jt vs. parlament (C‑458/22 P, EU:C:2023:871, punktid 59 ja 60); 18. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus RTL Nederland ja RTL Nieuws (C‑451/22, EU:C:2024:54, punkt 69) ja 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Landeck (katse tutvuda mobiiltelefonis salvestatud isikuandmetega) (C‑548/21, EU:C:2024:830, punkt 98 ja seal viidatud kohtupraktika); vt selle kohta ka kohtujurist Emiliou ettepanek kohtuasjas Belgian Association of Tax Lawyers jt (C‑623/22, EU:C:2024:189, punkt 138). Vt ka 23. oktoobri 2025. aasta kohtuotsus Кanevi Komers DS (C‑267/24, EU:C:2025:829, punkt 80), milles leitakse, et õigusakt ei ole piisavalt selge ja täpne, et tagada liidu õigusega kooskõlas olev kohaldamine, kui liikmesriigi kohus saab seda tõlgendada erinevalt nii, et ühe tõlgendamisviisi järgi on norm liidu õigusega kooskõlas ja teise järgi vastuolus.
126      Vt vaidlustatud seaduse § 8 lõige 2.
127      See kehtib ka „infoga manipuleerimise ja väärinfo levitamise tegevuste“ kohta vaidlustatud seaduse artikli 3 punkti a alapunkti ab tähenduses (vt käesoleva ettepaneku punktid 116 ja 124).
128      Vt selle kohta 8. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Orde Van Vlaamse Balies jt (C‑694/20, EU:C:2022:963, punkt 26).
129      Vt selle kohta 8. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Orde van Vlaamse Balies jt (C‑694/20, EU:C:2022:963, punkt 27) ja 26. septembri 2024. aasta kohtuotsus Ordre des avocats du Barreau de Luxembourg (C‑432/23, EU:C:2024:791, punkt 49) ning minu ettepanek kohtuasjas Ordre des avocats du Barreau de Luxembourg (C‑432/23, EU:C:2024:446, punkt 25).
130      Vaidlustatud seaduse § 1 kohaselt on amet nimelt „riigivõimu autonoomne organ“.
131      Selles sättes on ette nähtud, et „[a]meti uurimismenetlus ei ole haldusasutuse menetlus ning ameti [uurimis]tegevusega seoses ei saa algatada halduskohtumenetlust“.
132      Vt advokaadikutse seaduse § 13 lõige 1.
133      Hagiavalduses viitab komisjon ameti asjatutele katsetele kutsuda Ungari advokatuur temaga vaidlustatud seaduse rakendamisel koostööd tegema (kättesaadav aadressil: https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/hirek/valasz-a-magyar-ugyvedi-kamaranak).
134      Vt selle kohta 2. juuni 2022. aasta kohtuotsus Skeyes (C‑353/20, EU:C:2022:423, punkt 50 jj ning seal viidatud kohtupraktika). Vt selle kohta ka 6. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus État luxembourgeois (õigus esitada kaebus maksuteabe taotluse peale) (C‑245/19 ja C‑246/19, EU:C:2020:795, punktid 83 ja 84).
135      Võttes arvesse EIK kohtupraktikat seoses EIÕK artikliga 6, vt 2. veebruari 2021. aasta kohtuotsus Consob (C‑481/19, EU:C:2021:84, punkt 36 jj ja seal viidatud kohtupraktika).
136      Vt selle kohta 2. veebruari 2021. aasta kohtuotsus Consob (C‑481/19, EU:C:2021:84, punkt 42 jj, eelkõige punktid 55, 57 ja 58).
137      Võimalik hilisem viide koostööst keeldumisele vaidlustatud seaduse § 7 lõike 4 alusel avaldatud aastaaruandes ei kujuta endast sunnimeedet, isegi kui see võib suurendada asjaomase organisatsiooni või isiku ajendit aktiivselt koostööd teha. Sama kehtib ka võimaluse kohta, et ameti juht võib kõnealuse seaduse § 12 punkti a alusel pöörduda rahvuskogu alalise riikliku julgeoleku komisjoni poole. Igal juhul on Euroopa Kohtu praktikas tunnistatud vaikimisõiguse võimalikku rikkumist ainult siis, kui pädeval asutusel on võimalik võtta sunnimeetmeid koostöökohustuse täitmise tagamiseks; vt 2. veebruari 2021. aasta kohtuotsus Consob (C‑481/19, EU:C:2021:84, punktid 18 ja 35 jj). Vt konkurentsivaldkonna menetluste kohta 18. oktoobri 1989. aasta kohtuotsus Orkem vs. komisjon (374/87, EU:C:1989:387, punkt 26 jj); 29. juuni 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. SGL Carbon (C‑301/04 P, EU:C:2006:432, punkt 39 jj) ja 28. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Qualcomm ja Qualcomm Europe vs. komisjon (C‑466/19 P, EU:C:2021:76, punkt 147).
138      Seega ei ole käesoleval juhul vaja võtta seisukohta küsimuses, kas vaikimisõiguse kaitse tase erineb sõltuvalt sellest, kas sellele tugineb füüsiline või juriidiline isik – see erinevus on asjakohane konkurentsi valdkonnas; vt 2. veebruari 2021. aasta kohtuotsus Consob (C‑481/19, EU:C:2021:84, punktid 46–48 ja seal viidatud kohtupraktika).
139      Vt selle kohta 9. novembri 2010. aasta kohtuotsus Volker und Markus Schecke ja Eifert (C‑92/09 ja C‑93/09, EU:C:2010:662, punkt 52 jj); 1. augusti 2022. aasta kohtuotsus Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (C‑184/20, EU:C:2022:601, punkt 61) ja 5. juuni 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kohtunike sõltumatus ja eraelu) (C‑204/21, EU:C:2023:442, punkt 330 jj); 26. juuli 2017. aasta arvamus 1/15 (ELi-Kanada broneeringuinfo leping) (EU:C:2017:592, punkt 123 jj ning seal viidatud kohtupraktika); vt selle kohta ka minu ettepanek liidetud kohtuasjades État luxembourgeois (õigus esitada kaebus maksuteabe taotluse peale) (C‑245/19 ja C‑246/19, EU:C:2020:516, punkt 71).
140      Mõistet „avalik huvi“ ei ole määratletud ei selles sättes ega teabeseaduse § 3 lõigetes 5 ja 6, mis samuti ei selgita seda. Viimati nimetatud sätted piirduvad sellega, et näevad ühelt poolt ette, et „avalikes huvides olevad andmed“ on „muu teave või andmed kui isikuandmed“. Need mõisted näivad seega olevat vastuolus mõistega „avalikes huvides olevad isikuandmed“. Teiselt poolt on silmas peetud „andmeid, mis on kättesaadavad avalikes huvides“, mis on „kõik muud kui avalikes huvides olevad andmed, mille avaldamine, kättesaadavus või kasutusvalmidus on laiema üldsuse huvides seadusega nõutud“, mainimata siiski „isikuandmeid, mis on üldsuse huvides“ (kohtujuristi kursiiv).
141      Vt ka 26. juuli 2017. aasta arvamus 1/15 (ELi-Kanada broneeringuinfo leping) (EU:C:2017:592, punkt 124), mille kohaselt isikuandmete edastamine kolmandale isikule, näiteks ametiasutusele, kujutab endast harta artikliga 7 tagatud põhiõiguste riivet, olenemata sellest, kuidas edastatud teavet hiljem kasutatakse.
142      Vt selle kohta ka 20. oktoobri 2022. aasta kohtuotsus Koalitsia „Demokratichna Bulgaria – Obedinenie“ (C‑306/21, EU:C:2022:813, punkt 52).
143      Selles põhjenduses on muu hulgas märgitud, et IKÜMis „ei nõuta iga üksiku isikuandmete töötlemise toimingu reguleerimiseks eraldi õigusakti. Piisata võib õigusaktist, mille alusel tehakse mitu isikuandmete töötlemise toimingut vastavalt vastutava töötleja juriidilisele kohustusele või kui töötlemine on vajalik avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või avaliku võimu teostamiseks. Samuti peaks töötlemise eesmärk olema kindlaks määratud liidu või liikmesriigi õigusaktis“.
144      Selle sätte kohaselt nimelt, „[s]ee ebaõiguslik alus võib sisaldada erisätteid, et kohandada käesoleva määruse sätete kohaldamist, sealhulgas üldtingimusi, mis reguleerivad vastutava töötleja poolt isikuandmete töötlemise seaduslikkust, töötlemisele kuuluvate andmete liiki, asjaomaseid andmesubjekte, üksuseid, kellele võib isikuandmeid avaldada, ja avaldamise põhjuseid, eesmärgi piirangut, säilitamise aega ning isikuandmete töötlemise toiminguid ja ‑menetlusi, sealhulgas meetmeid seadusliku ja õiglase töötlemise tagamiseks“ (kohtujuristi kursiiv).
145      Vt ka IKÜM põhjenduse 10 kolmas lause, mille kohaselt „[s]eoses isikuandmete töötlemisega juriidilise kohustuse täitmiseks, avalikes huvides oleva ülesande täitmiseks või vastutava töötleja avaliku võimu teostamiseks peaks liikmesriikidel olema lubatud säilitada või kehtestada õigusnormid käesoleva määruse eeskirjade kohaldamise täpsustamiseks“ (kohtujuristi kursiiv).
146      Vt selle kohta 21. juuni 2022. aasta kohtuotsus Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:491, punkt 219 ja seal viidatud kohtupraktika) ja 30. aprilli 2024. aasta kohtuotsus La Quadrature du Net jt (isikuandmed ja võltsimisvastane võitlus) (C‑470/21, EU:C:2024:370, punkt 152 ja seal viidatud kohtupraktika).
147      Vaidlustatud seaduse § 3 punkti a alapunkt ac.
148      Ameti laiaulatuslike uurimisvolituste kohta seoses erinevate tegevustega seotud teabe kogumisega vt eelkõige käesoleva ettepaneku punktid 75–80 ja 102–106.
149      Vt selle nõude kohta 21. juuni 2022. aasta kohtuotsus Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:491, punkt 219 ja seal viidatud kohtupraktika) ja 30. aprilli 2024. aasta kohtuotsus La Quadrature du Net jt (isikuandmed ja võltsimisvastane võitlus) (C‑470/21, EU:C:2024:370, punkt 152 ja seal viidatud kohtupraktika).
150      Vt selle nõude kohta 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Landeck (katse tutvuda mobiiltelefonis salvestatud isikuandmetega) (C‑548/21, EU:C:2024:830, punkt 90 jj); vt selle kohta ka kohtujurist Szpunari ettepanek kohtuasjas Legal Newsdesk Sweden (C‑199/24, EU:C:2025:670, punktid 35 ja 36).
151      Vt selle kohta 1. augusti 2022. aasta kohtuotsus Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (C‑184/20, EU:C:2022:601, punkt 93 ja seal viidatud kohtupraktika).
152      Harta artiklites 7 ja 8 tunnustatud õiguste riivete õigustatuse kohta raske kuritegevuse vastu võitlemise ja avalikku julgeolekut ähvardava suure ohu ennetamise eesmärgiga vt 2. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Prokuratuur (tingimused elektroonilise side andmetele juurdepääsuks) (C‑746/18, EU:C:2021:152, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
153      Selles sättes on muu hulgas ette nähtud, et „[a]met kohaldab §‑des 7 ja 8 nimetatud tegevuste suhtes nõuetekohaselt [põhiõiguste voliniku seaduse] § 27 lõikeid 1 ja 3“. Kõnealuse seaduse artikli 27 lõige 3 sätestab, et põhiõiguste voliniku uurimise käigus saadud dokumendid ja tõendid ei ole avalikud.