62005CC0438
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
M. POIARES MADURO
esitatud 23. mail 2007 (
1
)
Kohtuasi C-438/05
International Transport Workers’ Federation
ja
Finnish Seamen’s Union
versus
Viking Line ABP ja OÜ Viking Line Eesti
„Meretransport — Asutamisõigus — Põhiõigused — Ühenduse sotsiaalpoliitika eesmärgid — Ametiühingu kollektiivne tegutsemine eraettevõtja vastu — Kollektiivleping, millega pannakse ettevõtja loobuma laeva registreerimisest teise liikmesriigi lipu alla”
1.
Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) on High Court of Justice’i (Commercial Court) otsuse apellatsioonimenetluse raames esitanud rea küsimusi, mistõttu Euroopa Kohtul tuleb tegelda probleemiga, mis on ühtaegu õiguslikult ülimalt keerukas kui ka sotsiaalpoliitiliselt tundlik. Keeruliste küsimuste vastused on mõnikord väga lihtsad. Käesoleval juhul see aga nii ei ole. Käesoleva asja asjaolud on lühidalt järgmised. Helsingi–Tallinna liinil parvlaevateenuseid osutav Soome ettevõtja tahtis registreerida oma asukoha ümber Eestisse, et osutada sealt teenuseid madalamat palgataset ära kasutades. Soome ametiühing püüdis rahvusvahelise ametiühingute liidu toetusel seda takistada ning ähvardas streigi ja boikotiga, kui ettevõtja peaks muutma asukohta praegust palgataset säilitamata. Vastuseisu õiguslikud probleemid on seotud vaba liikumist käsitlevate asutamislepingu sätete horisontaalse mõjuga ning sotsiaalsete õiguste ja vaba liikumise õiguse suhtega.
I. Asjaolud ja eelotsusetaotlus
Pooled
2.
Viking Line ABP („Viking Line”) on Soome reisiparvlaevaoperaator. OÜ Viking Line Eesti on tema Eesti tütarettevõtja. Viking Line’ile kuulub laev Rosella, mis sõidab Soome lipu all Eesti ja Soome vahelisel Tallinn–Helsingi liinil. Rosella meeskonna liikmed kuuluvad Finnish Seamen’s Unioni (Soome Meremeeste Ametiühing, edaspidi „FSU”).
3.
Helsingis asuv FSU on meremeeste üleriigiline esindusühing. Sellel on ligikaudu 10000 liiget, nende seas Rosella meeskonna liikmed. FSU on International Transport Workers’ Federationi (Rahvusvahelise Transporditöötajate Föderatsioon, edaspidi „ITF”) Soome liikmesühing.
4.
ITF on organisatsioon, kuhu kuulub 600 transporditöötajate ametiühingut 140 riigist, ja see asub Londonis. Üks ITF-i peamisi tegevussuundi on mugavuslipupoliitika. Commercial Courti istungil selgitas ITF-i president, et „mugavuslipu vastase võitluse peamised eesmärgid on esiteks mugavuslippude kaotamine ning tõelise sideme loomine laeva lipu ja omaniku riikkondsuse vahel, ning teiseks mugavuslipulaevadel töötavate meremeeste töötingimuste parandamine ja kaitse”. Mugavuslipupoliitikat sätestava dokumendi kohaselt loetakse laeva mugavuslipu all sõitvaks, „kui laeva kasusaav omanik ja kontroll laeva üle asub mujal kui lipuriigis”. Sama dokument sätestab, et „laeva kasusaava omaniku riigis asuvatel ametiühingutel on õigus sõlmida lepinguid laevade suhtes, mille kasusaavad omanikud asuvad samas riigis”. Mugavuslipu vastaseks võitluseks kasutatakse boikotte ja muud solidaarsusel põhinevat tegevust.
Asjaolud
5.
Rosella, millele pakuvad konkurentsi samal Helsingi–Tallinna liinil Eesti lipu all sõitvad laevad, on tegutsenud kahjumiga. Eesti meeskondade palgad on madalamad Soome meeskondade omadest. Kuna Rosella sõidab Soome lipu all, peab Viking Line maksma meeskonnale palka Soome seaduste ja kollektiivlepingu tingimuste kohaselt vastavalt Soome palgatasemele.
6.
Oktoobris 2003 tahtis Viking Line muuta Rosella lipuriiki ja registreerida laeva Eestis, et saaks sõlmida kollektiivlepingu Eesti ametiühinguga. Ta teatas oma ettepanekust meeskonnale ja FSU-le. FSU teatas Viking Line’ile, et ta on Rosella ümberregistreerimise vastu.
7.
4. novembri 2003. aasta e-kirjas palus FSU ITF-i teatada asjast kõikidele liikmesühingutele ja nõuda, et need ei peaks Viking Line’iga läbirääkimisi. ITF täitis palve ja saatis välja mugavuslipupoliitika kohase ringkirja. Ringkirjas öeldi, et Rosella kasusaav omanik asub endiselt Soomes ja seetõttu on ka kollektiivläbirääkimiste õigus FSU-l. Ringkiri kutsus liikmesühinguid üles mitte astuma läbirääkimistesse Viking Line’iga. Liikmesühingud ei hakkaks ringkirja rikkuma solidaarsuspõhimõtte tõttu. Ringkirja täitmisest loobumine tooks kaasa sanktsioonid – halvemal juhul ITF-ist välja heitmise. (
2
) Seetõttu välistas ringkiri tõhusalt Viking Line’i võimalused hiilida mööda FSU-st ja suhelda otse Eesti ametiühinguga.
8.
Lisaks väitis FSU, et Rosella mehitamisleping lõppes 17. novembril 2003 ja selle tõttu ei kehti enam laeval töörahu pidamise kohustus. FSU teatas, et kavatseb alustada Rosellaga seoses kollektiivset tegevust. Ta nõudis, et meeskonda suurendataks kaheksa liikme võrra ning et Viking Line kas loobuks ümberregistreerimise plaanist või võtaks ümberregistreerimise korral meeskonna tööle Soome töötingimuste alusel. Viking Line esitas hagi Helsingi töökohtule, taotledes mehitamislepingu kehtivuse tuvastamist, ja Helsingi ringkonnakohtule, taotledes ettekirjutust streigi keelamiseks. Kumbki kohus ei jõudnud Viking Line’i hagi õigel ajal arutada.
9.
2. detsembril nõustus Viking Line streigiohu tõttu kohtuvälise lahendiga. Viking Line nõustus meeskonna suurendamisega ja lubas loobuda ümberregistreerimisest kuni 28. veebruarini 2005. Ta nõustus ka töökohtule ja ringkonnakohtule esitatud hagid tagasi võtma.
10.
ITF ei tühistanud oma ringkirja ning seetõttu jäi jõusse ka temaga liitunud ametiühingutele esitatud üleskutse keelduda läbirääkimistest Viking Line’iga. Rosella töötas samal ajal endiselt kahjumiga. Viking Line, kes soovis endiselt aluse Eestisse ümber registreerida, kavatses seda teha pärast uue mehitamislepingu lõppemist 28. veebruaril 2005.
11.
Nähes ette, et uus katse Rosella ümber registreerida tooks uuesti kaasa ITF-i ja FSU kollektiivse tegutsemise, esitas Viking Line 18. augustil 2004 hagi Londoni Commercial Courtile, paludes kohtul tuvastada ja ette kirjutada, et ITF peab ringkirja tühistama ja FSU ei tohi Rosella ümberregistreerimise puhul piirata Viking Line’i vaba liikumise õigust. Kohtumenetluse ajal uuendati Rosella mehitamislepingut 2008. aasta veebruarini. Selle tagajärjel kaotas . aasta tähtpäev tähtsuse, kuid Rosella töötas endiselt kahjumiga, sest töötingimused olid Viking Line’i jaoks ebasoodsamad kui Eesti töötingimused. Seetõttu jäi alles vajadus olukord lahendada. . aasta otsuses tegi Commercial Court lõpliku ettekirjutuse, tingimusel et Viking Line ei vallanda ümberregistreerimise tõttu ühtegi töötajat.
12.
30. juunil 2005 esitasid ITF ja FSU nimetatud otsuse peale apellatsioonkaebuse Court of Appeal’ile (Civil Division). . aasta määrusega esitas Court of Appeal Euroopa Kohtule rea hoolikalt sõnastatud eelotsuseküsimusi. (
3
) Loodetavasti asja liialt lihtsustamata, koondan need ülevaatlikkuse huvides kolmeks põhiteemaks.
13.
Esiteks, kas käesolevas asjas käsitletav kollektiivne tegevus jääb vastavalt Euroopa Kohtu poolt 21. septembril 1999 kohtuasjas C-67/96: Albany (
4
) tehtud otsusele ühenduse sotsiaalpoliitikat arvestades väljapoole EÜ artikli 43 ja nõukogu määruse (EMÜ) nr 4055/86 (
5
) artikli 1 lõike 1 kohaldamisala.
14.
Teiseks tõstatab eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimuse, kas eespool nimetatud sätetel „on horisontaalne vahetu õigusmõju, mis annab eraõiguslikule ettevõtjale õigusi, millele ta võib tugineda […] ametiühingu või ametiühingute liidu vastu seoses selle ametiühingu või ametiühingute liidu kollektiivse tegevusega”.
15.
Lõpuks küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas käsitletav kollektiivne tegevus kujutab endast käesoleval juhul vaba liikumise piirangut ja kui nii, kas see tegevus on objektiivselt õigustatud, sobiv ja proportsionaalne ning „arvestab kollektiivse tegutsemise sotsiaalse põhiõiguse ja asutamisvabaduse ning teenuste osutamise vabaduse tasakaaluga”. Ühtlasi küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas käsitletav tegevus on otseselt diskrimineeriv, kaudselt diskrimineeriv või mittediskrimineeriv ja kuivõrd see mõjutab käsitletava tegevuse hindamist asjakohaste vaba liikumise sätete alusel.
II. Hinnang
A. Sissejuhatavad märkused
16.
Siseriikliku kohtu küsimused on seotud nõukogu määruse nr 4055/86 artikli 1 lõikega 1 ja EÜ artikliga 43.
17.
Määrus nr 4055/86 käsitleb teenuste osutamise vabadust liikmesriikide ning liikmesriikide ja kolmandate riikide vahelise mereveo puhul. Määrusega tehakse liikmesriikidevahelise mereveo suhtes kohaldatavaks „kõik teenuste osutamise vabadust käsitlevad asutamislepingu sätted”. (
6
) Määruse artikli 1 lõige 1 sätestab: „Liikmesriikidevahelist […] mereveoteenuste osutamise vabadust kohaldatakse liikmesriikide kodanike suhtes, kelle asukoht ei ole selles liikmesriigis, kus asub isik, kellele teenused on mõeldud”. Sisuliselt väljendatakse selle sättega merevedude puhul teenuste osutamise vabaduse põhimõtet, mis on tagatud EÜ artikliga 49. (
7
)
18.
Käesolev kohtuasi käsitleb aga eelkõige asutamisvabadust, mis on tagatud EÜ artikliga 43. Rosella ümberregistreerimine Viking Line’i poolt oleks asutamisvabaduse kasutamine. Euroopa Kohus on kohtuasjas Factortame jt asunud seisukohale, et sellise laeva registreerimine, mida kasutatakse „majandustegevuseks, mis hõlmab püsivat tegevuskohta asjaomases liikmesriigis”, tähendab asutamist EÜ artikli 43 tähenduses. (
8
)
19.
Seega kavatseb Viking Line esmalt kasutada oma õigust asutamisvabadusele, et seejärel kasutada oma õigust teenuste osutamise vabadusele. Seevastu ITF ja FSU soovivad kehtestada Viking Line’le teatavad tingimused asutamisvabaduse õiguse kasutamiseks ning on ähvardanud Viking Line’i reisiparvlaevateenuste osutamist boikoteerida, kui Viking Line otsustab Rosella ümber registreerida nende tingimusi täitmata.
B. Vaba liikumise sätete kohaldamine kollektiivse tegevuse suhtes
20.
ITF ja FSU leiavad, et ametiühingu või ametiühingute liidu kollektiivne tegevus, mis toetab ühenduse sotsiaalpoliitika eesmärke, jääb väljapoole EÜ artikli 43 ja määruse nr 4055/86 kohaldamisala. Nad väidavad, et vaba liikumise sätete kohaldamine kahjustaks töötajate õigust pidada kollektiivläbirääkimisi ja kollektiivlepingu sõlmimise eesmärgil streikida. Sellega seoses rõhutavad nad, et ühinemisõigus ja streigiõigus on põhiõigused, mida kaitsevad mitmesugused rahvusvahelised õigusaktid. Lisaks on streigiõiguse austamine kollektiivläbirääkimiste puhul põhiseaduslik tava, mis on ühine kõikidele liikmesriikidele, ja seega ühenduse õiguse üldpõhimõte. Toetudes analoogia põhjal Euroopa Kohtu põhjendustele Albany (
9
) kohtuotsuses, väidavad ITF ja FSU, et asutamislepingu XI jaotise sotsiaalpoliitika sätted välistavad EÜ artikli 43 ja määruse nr 4055/86 kohaldamise töövaidluste puhul, nagu seda on käesolev vaidlus.
21.
Esimese küsimusega küsib siseriiklik kohus sisuliselt, kas see seisukoht on õige. Minu arvates tuleb vastata eitavalt.
22.
ITF ja FSU eeldavad tegelikult, et vaba liikumise sätete kohaldamine seoses ametiühingu või ametiühingute liidu kollektiivse tegevusega kahjustaks ühenduse sotsiaalpoliitika eesmärke ning sellega eitataks ühinemisõiguse ja streigiõiguse fundamentaalset iseloomu. See eeldus ei ole siiski õige.
23.
Asutamist ja teenuste osutamise vabadust käsitlevad sätted ei ole mingis mõttes ühitamatud põhiõiguste kaitse või ühenduse sotsiaalpoliitika eesmärkide saavutamisega. Vaba liikumist käsitlevad asutamislepingu sätted ning ka ühinemisõigus ja streigiõigus ei ole absoluutsed. Samuti ei viita asutamislepingus miski sellele, et ühenduse sotsiaalpoliitika eesmärke tuleb alati pidada olulisemaks ühisturu nõuetekohase toimimise eesmärgist. Vastupidi, mõlema eesmärgi nimetamine asutamislepingus väljendab ühenduse soovi neid põhimõtteid ühendada. Seetõttu ei muuda asjaolu, et põhiõiguse kasutamine või sotsiaalpoliitika sätete kohaldamisalasse kuuluv tegevus seab piiranguid vabale liikumisele, vaba liikumise sätteid kohaldumatuks.
24.
Seda järeldust toetab väljakujunenud kohtupraktika. Kohtuasjas C-112/00: Schmidberger oli Austria valitsus andnud loa demonstratsiooniks, millega piirati kaupade vaba liikumist; valitsus oli leidnud, et demonstratsiooni keelamine oleks rikkunud õigust sõnavabadusele ja kogunemisvabadusele. (
10
) Kohtuasjas C-36/02: Omega oli Euroopa Kohtul tegemist meetmega, mille eesmärk oli kaitsta inimväärikust, kuid mis ühtlasi piiras teenuste osutamise vabadust. (
11
) Mõlemal juhul tunnistas Euroopa Kohus, et küsimus on põhiõigustes, mida tuleb austada ühenduse õiguse üldpõhimõtetena. (
12
) Siiski ei asunud Euroopa Kohus kummalgi juhul seisukohale, et käsitletavad piirangud oleks vabastatud vaba liikumise eeskirjadest. Euroopa Kohus leidis hoopis, et kuigi nimetatud eeskirjad kehtisid, ei läinud vaba liikumise piirangud kaugemale sellest, mis oli vaadeldava põhiõiguse kaitseks õiguspäraselt vajalik. (
13
)
25.
Samamoodi on Euroopa Kohus järjekindlalt tunnustanud, et sotsiaalpoliitikaga seonduvad avalikud huvid võivad õigustada teatavaid vaba liikumise piiranguid, kui piirangud ei lähe vajalikust kaugemale. (
14
) Euroopa Kohus ei ole siiski kunagi nõustunud sellega, et kõnealused piirangud võiksid täielikult jääda väljapoole vaba liikumise sätete kohaldamisala. Tuues ainult üksikuid näiteid väljakujunenud kohtupraktikast, saab öelda, et kõik meetmed, mida on võetud keskkonna, (
15
) tarbijate, (
16
) ajakirjandusvabaduse (
17
) ja rahvatervise (
18
) kaitseks, on tunnistatud kuuluvaks vaba liikumise sätete kohaldamisalasse. Oleks tõepoolest veider järeldada, et sotsiaalpoliitika huvides võetud meetmeid ei peaks vaba liikumise eeskirjade suhtes kontrollima.
26.
Lisaks ei ole ma veendunud väidetavas analoogias Albany kohtuasjaga. (
19
) Albany kohtuasi käsitles tööandjaid ja töötajaid esindavate organisatsioonide kollektiivlepingut, millega asutati ametiala pensionifond, millega liitumine muudeti kohustuslikuks. Euroopa Kohus otsustas, et kõnealune leping ei kuulu oma laadi ja eesmärgi tõttu EÜ artikli 81 kohaldamisalasse. Asjaolu, et leping või tegevus jääb välja konkurentsieeskirjade kohaldamisalast, ei tähenda siiski tingimata seda, et see jääb välja ka vaba liikumise eeskirjade kohaldamisalast. Vastupidi, otsused kohtuasjades C-309/99: Wouters (
20
) ja C-519/04 P: Meca-Medina (
21
) näitavad, et leping või tegevus võib ühe eeskirjade kogumi kohaldamisalasse kuuludes jääda välja teise kohaldamisalast. (
22
)
27.
Albany kohtuasjas oli pealegi põhiprobleemiks asutamislepingu võimaliku vastuolu vältimine. Asutamisleping toetab sotsiaalset dialoogi töötingimusi ja palka käsitlevate kollektiivlepingute sõlmimiseks. See eesmärk oleks aga tõsises ohus, kui asutamisleping samal ajal keelaks sedalaadi lepingud, sest need mõjutavad konkurentsi. (
23
) Järelikult peab kollektiivlepingutel olema „piiratud konkurentsialane puutumatus”. (
24
) Erinevalt sellest ei kaasne vaba liikumist käsitlevate asutamislepingu sätetega sellist vastuollu minemise ohtu, sest nagu ma eespool osutasin, need sätted on sotsiaalpoliitika eesmärkidega ühitatavad. (
25
)
28.
Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata siseriikliku kohtu esimesele küsimusele järgmiselt: „Ametiühingu või ametiühingute liidu kollektiivne tegevus, millega püütakse toetada ühenduse sotsiaalpoliitika eesmärke, ei saa olla üksnes selle tõttu vabastatud EÜ artikli 43 ja määruse nr 4055/86 kohaldamisest.”
C. Vaba liikumise sätete horisontaalne kohaldamine
29.
Siseriikliku kohtu teine küsimus puudutab EÜ artiklite 43 ja 49 horisontaalset mõju. (
26
) FSU ja ITF väidavad, et nimetatud sätted ei loo neile kohustusi, sest need käsitlevad avalikke meetmeid. Nad märgivad, et FSU ja ITF on eraõiguslikud juriidilised isikud, kellel ei ole regulatiivset pädevust. Teisalt väidab Viking Line, et tal peab olema võimalus tugineda kõnealustele sätetele, võttes arvesse eelkõige ametiühingute suutlikkust vaba liikumise õigust piirata.
30.
Käsitlen küsimust neljas osas. Esiteks selgitan oma lähtekohta, et käsitletavad sätted võivad luua kohustusi eraõiguslikele isikutele. Teiseks püüan selgitada, millise eraõiguslike isikute tegevuse suhtes vaba liikumise eeskirju kohaldatakse. Kolmandaks käsitlen sageli ignoreeritud, kuid olulist probleemi: kuidas on võimalik ühitada vaba liikumise sätete horisontaalset mõju sellega, kuidas on siseriiklikus õiguses lahendatud eraautonoomia kaitse ja eraõiguslike isikute vaidluste lahendamine? Lõpuks pakun nende üldisemat laadi käsitluste järel vastuse küsimusele, kas ettevõtja saab kohtumenetluses ametiühingu ja ametiühingute liidu vastu tugineda EÜ artiklile 43 ja määruse nr 4055/86 artikli 1 lõikele 1.
Kas vaba liikumist käsitlevad sätted loovad kohustusi eraõiguslikele isikutele?
31.
Asutamisleping ei käsitle otseselt EÜ artiklite 43 ja 49 horisontaalset mõju. Seetõttu tuleb panna tähele nende sätete kohta ja otstarvet asutamislepingu ülesehituses.
32.
Koos konkurentsisätetega moodustavad vaba liikumise sätted sidusa eeskirjade kogumi, mille eesmärki kirjeldab EÜ artikkel 3. (
27
) See eesmärk on tagada liikmesriikide vahel kaupade, teenuste, isikute ja kapitali vaba liikumine ausa konkurentsi tingimustes. (
28
)
33.
Vaba liikumise eeskirjad ja konkurentsieeskirjad saavutavad nimetatud eesmärgi peamiselt turuosalistele õiguste andmisega. Sisuliselt kaitsevad need turuosalisi, andes neile õiguse vaidlustada teatavaid takistusi, mis piiravad nende võimalusi ühisturul võrdsetel tingimustel konkureerida. (
29
) Võrdsetel tingimustel konkureerimise võimalus on kogu ühenduses ressursside ümberjaotamise parandamise eeldus. Vaba liikumist ja konkurentsi käsitlevate eeskirjadeta ei oleks võimalik saavutada ühenduse põhieesmärki, toimivat ühisturgu.
34.
Liikmesriikide ametiasutustel on tavaliselt võimalik sekkuda ühisturu toimimisse turuosaliste tegevust piirates. Sama võib öelda teatavate ettevõtjate kohta, kes omavahel kokku mängivad või on ühisturu olulises osas saavutanud turgu valitseva seisundi. Seetõttu ei ole üllatav, et asutamisleping annab turuosalistele õigused, mida nad saavad liikmesriikide ametiasutuste ja selliste ettevõtjate vastu kasutada. Viimaste puhul on kõige olulisemad konkurentsieeskirjad; liikmesriikide ametiasutuste puhul täidavad seda ülesannet vaba liikumise sätted. (
30
) Turuosaliste õiguste tõhusaks tagamiseks on konkurentsieeskirjadel horisontaalne mõju, (
31
) vaba liikumise eeskirjadel aga vertikaalne mõju. (
32
)
35.
See ei anna alust vastuväiteks, et asutamisleping välistab vaba liikumise sätete horisontaalse mõju. Vastupidi, see horisontaalne mõju tuleneks loogiliselt asutamislepingust, kui see oleks vajalik, et anda kogu ühenduses turuosalistele võrdne juurdepääs kõikidele ühisturu osadele.
36.
Seega on asja tuum järgmises küsimuses: kas asutamislepingust järeldub, et ühisturu nõuetekohase toimimise tagamiseks kaitsevad vaba liikumise sätted turuosaliste õigusi, piirates mitte üksnes liikmesriikide ametiasutuste volitusi, vaid ka teiste autonoomiat?
37.
Mõni analüütik on pakkunud sellele küsimusele selgelt eitavat vastust, põhjendades oma seisukohta eelkõige sellega, et konkurentsieeskirjad on küllaldane takistus ühisturu nõuetekohase toimimise häirimisele valitsusväliste osaliste poolt. (
33
) Teised on siiski märkinud, et eraõiguslike isikute tegevus, st tegevus, mis lõppkokkuvõttes ei lähtu riigi poolt ja mille suhtes konkurentsieeskirju ei kohaldata, võib väga tulemuslikult ühisturu nõuetekohast toimimist kahjustada ja seetõttu oleks vale selline tegevus kategooriliselt vaba liikumise eeskirjade kohaldamisalast välja jätta. (
34
)
38.
Ma pean realistlikumaks teist seisukohta. Seda kinnitab ka väljakujunenud kohtupraktika. Seda, et vaba liikumise eeskirjad võivad piirata isikute autonoomiat, on Euroopa Kohus tunnistanud näiteks kohtuasjades C-265/95: komisjon vs. Prantsusmaa (
35
) ja C–112/00: Schmidberger (
36
). Mõlemad kohtuasjad toetuvad järeldusele, et eraõiguslike isikute tegevus võib kahjustada vaba liikumise sätete eesmärke. Seetõttu otsustas Euroopa Kohus, et eraõiguslikele isikutele ei tohi lubada tegevust, mis ei arvesta piisavalt teiste eraõiguslike isikute õigusi, mis tulenevad vaba liikumise eeskirjadest. Kohtuasjas C-265/95: komisjon vs. Prantsusmaa piirasid Prantsusmaa põllumajandustootjate jõulised protestiaktsioonid teiste isikute õigust müüa või importida mujalt liikmesriikidest pärit puu- ja köögivilja. Kohtuasjas C-112/00: Schmidberger ei olnud takistused kaupade vabale liikumisele kaugeltki sama tõsised. Oluline on see, et Euroopa Kohus kaalus demonstrantide sõnavabaduse õigust veoettevõtja õiguse vastu vedada kaupa vabalt ühest liikmesriigist teise ning kohaldas sellega kaupade vaba liikumise aluspõhimõtet horisontaalselt.
39.
Võiks tähele panna, et Schmidbergeri kohtuasja esemeks oli eraõigusliku isiku hagi riigi vastu. Selline menetlus on tavaline paljudes, kui mitte kõigis siseriiklikes õigussüsteemides, kus ei ole võimalik kasutada põhiseaduse sätet tsiviilhagi iseseisva alusena. See on alternatiivne moodus anda põhiseaduslikele õigustele horisontaalne mõju, tuletades nendest õigustest riigi kohustuse sekkuda juhul, kui ühe eraõigusliku isiku tegevus ohustab teise eraõigusliku isiku põhiseaduslikke õigusi. (
37
) Täiendav ja sama tavaline moodus põhiseaduslikele õigustele horisontaalsetes suhetes normatiivse jõu andmiseks on lugeda neid kohtule eraõiguslike isikute vaidluse lahendamisel kohustuslikuks. Olenemata sellest, kas kohus tõlgendab lepingutingimust, arutab kahju hüvitamise hagi või teeb otsust ettekirjutuse taotluse alusel, peab ta riigiasutusena langetama otsuse, mis austab poolte põhiseaduslikke õigusi. (
38
) Eraõiguslike isikute õiguste määratlemist sellistel viisidel nimetatakse kaudseks horisontaalseks mõjuks („mittelbare Drittwirkung”). Selle tulemusena saavad riigile suunatud põhiseaduslikest normidest eraõiguslike isikute suhetes kohaldatavad õigusnormid, mis näitab, et „riik on iga eraõigusliku vaidluse kolmas osaline, seda nii õiguse enda kui ka õigust mõistva kohtuniku kaudu.” (
39
)
40.
Pidades silmas asjaomaste õiguste määratlemist, võib kaudne horisontaalne mõju vahetust horisontaalsest mõjust küll vormi, kuid mitte sisu poolest erineda. (
40
) See seletab seisukohta, et kohtuasjas 43/75: Defrenne tunnustas Euroopa Kohus EÜ artikli 141 „vahetut horisontaalset mõju”, kuigi ta tõlgendas selle sätte horisontaalset mõju kui siseriiklike kohtute kohustust. (
41
) See seletab ka, miks kohtuistungil esitatud komisjoni väide, et Euroopa Kohus peaks vahetu horisontaalse mõju kõrvale jätma, sest vaba liikumise sätteid ja nende erandeid ei olnud kavandatud kohaldada eraõiguslike isikute suhtes, on kohtupraktikaga juba ümber lükatud. Kui Schmidbergeri kohtuasi oleks tulnud lahendada transpordiettevõtja ja demonstrantide eraõigusliku vaidlusena, oleks Euroopa Kohus ikkagi pidanud kaaluma transpordiettevõtja vaba liikumise õigust demonstrantide meeleavaldamisõiguse vastu. (
42
) Käesolev kohtuasi oleks võinud jõuda Euroopa Kohtusse ka seoses menetlusega Soome ametiasutuste vastu, kes ei suutnud piirata Viking Line’i vastast kollektiivset tegevust. See ei oleks mõjutanud probleemi olemust: kuidas ühitada Viking Line’i vaba liikumise õigus FSU ja ITF-i ühinemisõiguse ja streigiõigusega? (
43
)
Millise eraõiguslike isikute tegevuse suhtes kohaldatakse vaba liikumise sätteid?
41.
See ei tähenda aga, et vaba liikumise eeskirju saab alati eraõigusliku isiku vastases menetluses kasutada. Riigiasutuste normatiivne ja sotsiaal-majanduslik pädevus tähendab, et neil asutustel on juba olemuslikult märkimisväärne võimalus takistada ühisturu nõuetekohast toimimist. Seda halvendab asjaolu, et riigiasutuste meetmed, olenemata sellest, kas need on üldised või mitte, ei ole kunagi eraldiseisvad. Need tähendavad laiemaid poliitilisi valikuid ja mõjutavad seetõttu igaüht, kes tahab kasutada nende jurisdiktsioonis vaba liikumise õigust. Lisaks sellele reageerivad riigiasutused võrreldes eraõiguslike ettevõtjatega palju väiksema tõenäosusega kaubandusstiimulitele, mis tagavad turu normaalset toimimist. (
44
) Seetõttu kuulub riigi tegevus või tegevusetus, mis võib takistada vaba liikumise õiguse kasutamist või vähendada soovi seda kasutada, igal juhul vaba liikumise eeskirjade kohaldamisalasse. (
45
)
42.
Eraõiguslikel isikutel seevastu ei ole sageli lihtsalt piisavalt mõjuvõimu, et takistada teistel vaba liikumise õiguse kasutamist. Kaupluseomanik, kes keeldub ostmast teistest liikmesriikidest pärit kaupa, ei suudaks takistada ühisturu toimimist. Teiste liikmesriikide tarnijatele jääks ikkagi võimalus kasutada muid turustamisvõimalusi. Lisaks sellele pakuksid kaupluseomanikule tõenäoliselt konkurentsi jaemüüjad, kes ei tunne välismaise kauba ostmise vastu nii suurt vastumeelsust ja suudavad tänu sellele tarbijatele odavamat ja mitmekesisemat kaupa pakkuda. Ainuüksi nimetatud väljavaade oleks ilmselt piisav seda laadi käitumise vältimiseks. Nii paneb turg ise asjad paika. Sellises olukorras ei ole ühenduse õigusel alust sekkuda.
43.
Järeldus on see, et vaba liikumise eeskirju kohaldatakse vahetult igasuguse eraõiguslike isikute tegevuse suhtes, mis võib reaalselt takistada teistel vaba liikumise õiguse kasutamist. Ainult et kuidas sellist olukorda kindlaks teha? Sellele küsimusele ei tundu olevat lihtsat vastust. Euroopa Kohus on oma praktikas põhjalikult uurinud vaba liikumise eeskirjade vahetut horisontaalset kohaldamist konkreetsetel juhtudel.
44.
Mitu sellist kohtuasja on käsitlenud intellektuaalomandi õigusi. (
46
) Intellektuaalomandi õiguste omanikel on õigustatud ärihuvi kasutada oma õigusi omaenda äranägemisel. (
47
) Nende huvide kaalumisel tuleb siiski arvestada kaupade vaba liikumise põhimõttega. (
48
) Muidu võiksid intellektuaalomandi õiguste omanikud „jaotada riikide turud ja piirata sellega liikmesriikide vahelist kaubandust”. (
49
)
45.
Samamoodi on Euroopa Kohus kohaldanud vaba liikumise eeskirju siseriiklike ja rahvusvaheliste profispordi liitude suhtes. (
50
) On lihtne aru saada, miks. Kõnealused liidud juhivad profispordi kui piiriülese majandustegevuse korraldamist. Nad võivad koostada eeskirju, mis on siduvad peaaegu kõigi jaoks, kes asjaomase spordialaga tegeleda soovivad. Nagu märkis Euroopa Kohus liidetud kohtuasjades C-51/96 ja C-191/97: Deliège tehtud otsuses, „liikmesriikidevahelise isikute vaba liikumise ja teenuste vaba osutamise takistuste kõrvaldamine oleks ohustatud, kui riikide loodud tõkete kõrvaldamise muudaks olematuks takistused, mis tulenevad avaliku õigusega mittereguleeritud liitude või organisatsioonide õigusliku autonoomia teostamisest”. (
51
)
46.
Vaba liikumise sätete kohaldamine eraõiguslike isikute tegevuse suhtes on eriti oluline töötingimuste ja töö saamise valdkonnas. (
52
) Euroopa Kohus kinnitas seda oma otsuses kohtuasjas C-281/98: Angonese, kohaldades Bolzano erapanga suhtes EÜ artiklit 39. (
53
) R. Angonese soovis osaleda konkursil selles pangas töökoha saamiseks. Konkursil osalemise tingimuseks oli Bolzano provintsi ametiasutuse antud ja ainult seal väljastatav kakskeelsuse tunnistus. See tingimus kordas varasemat avalikku teenistusse pääsemise nõuet ja seega jätkas senist praktikat. Euroopa Kohus märkis oma otsuses, et Bolzano elanikud said selle tunnistuse tööleasumise jaoks tavaliselt endastmõistetavalt ja pidasid seda peaaegu „kohustuslikuks hariduse osaks”. (
54
) Kuigi R. Angonesel tunnistust ei olnud, valdas ta kahte keelt laitmatult ja tal olid selle kinnituseks teised diplomid. Sellegipoolest ei lubatud tal konkursil osaleda.
47.
Töötajatel ei ole ametialase pädevuse muutmine või teise töökoha leidmine nii lihtne kui kaupmeestel toodete asendamine või uute turustamisviiside leidmine. Sellised töölevõtmise tingimused, mida Angonese kohtuasjas käsitleti, on seetõttu ühisturu toimimisele kahjulikud isegi siis, kui need on kehtestanud erapank kohaliku tava kohaselt. Võimalus, et majanduslikud stiimulid pikemas perspektiivis sellised diskrimineerivad töölevõtmise tingimused kaotavad, on väike lohutus inimesele, kes parasjagu tööd otsib. Tõenäoliselt kehtib ütlus „turu irratsionaalsus võib kesta kauem kui teie maksevõime” (
55
) just töötajate vaba liikumise valdkonnas rohkem kui kusagil mujal.
48.
Eelöeldust järeldub, et vaba liikumise sätteid kohaldatakse eraõiguslike isikute tegevuse suhtes, mille üldine mõju vaba liikumise õiguse subjektidele võib piirata nende õiguste kasutamist takistustega, mida need ei saa mõistlikult vältida.
Vaba liikumise sätete horisontaalne mõju ja siseriikliku õiguse kohaselt kaitstava eraautonoomiaga arvestamine
49.
Järeldus, et teatavate eraõiguslike isikute suhtes kohaldatakse vaba liikumise eeskirju, ei tähenda muidugi nende eraautonoomia lõppu. See ei tähenda ka tingimata, et nad peavad vastama täpselt samadele nõuetele kui riigiasutused. Euroopa Kohtu kontroll võib olla eri rangusega sõltuvalt vaba liikumise õiguse takistuse põhjusest ja tõsidusest ning sellest, kui suured ja põhjendatud on võistlevad eraautonoomia nõuded. Teisisõnu on eraõiguslikele isikutele sageli lubatud rohkem kui ametiasutustele. (
56
)
50.
Euroopa Kohus on tunnustanud ka liikmesriikide kaalutlusõigust eraõiguslike isikute tegevusest tulenevate vaba liikumise takistuste vältimisel. (
57
) Selle kohta on Euroopa Kohus väitnud, et „ühenduse institutsioonid ei pea tegutsema liikmesriikide asemel ja neile ette kirjutama, milliseid meetmeid nad peavad võtma ja kohaldama, et tagada” vaba liikumise õiguse teostamine. (
58
) Seega ei paku vaba liikumise sätted igaks juhtumiks alati konkreetset lahendust, vaid üksnes seavad piirid, mille raames kahe eraõigusliku isiku vaidluse võib lahendada. (
59
)
51.
Sellel on oluline tagajärg: isegi juhtudel, mis jäävad nende kohaldamisalasse, ei asenda vaba liikumise sätted siseriiklikku õigust kui asjakohast normatiivset raamistikku eraõiguslike isikute vaidluste hindamiseks. Vastupidi, liikmesriikidel on vabadus eraõiguslike isikute tegevust reguleerida, kui see toimub ühenduse õigusega seatud piirides.
52.
Sellel liikmesriikide vabaduse astmel on menetluslik mõju. Kuigi tsiviilmenetluse eeskirjad riikide õigussüsteemides erinevad, on nende ühisjooneks, et vaidluse sisu ja ulatuse kindlaksmääramine on eelkõige menetluspoolte kohustus. Kui pooltel lubataks pöörduda siseriiklikku kohtusse üksnes asjaomastele asutamislepingu vaba liikumise eeskirjadele viidates, tekiks oht, et kohaldatud siseriiklikud eeskirjad jäävad tähelepanuta. Et seda vältida, võivad liikmesriigid kooskõlas menetlusautonoomia põhimõttega nõuda, et vaba liikumise õiguse rikkumise alusel võib eraõigusliku isiku vastu kohtusse pöörduda siseriikliku õiguse alusel vastavalt siseriikliku õigusega antud hagi alusele, näiteks lepinguväline kahju või lepingu rikkumisest tulenev kahju.
53.
Sel viisil esitatud hagi arutades peaks siseriiklik kohus kohaldama siseriiklikku õigust nii, et see oleks kooskõlas asutamislepingu vaba liikumise eeskirjadega. (
60
) Kui see on võimatu ja siseriiklik õigus läheb vaba liikumise eeskirjadega vastuollu, kehtivad viimased. (
61
) Kui asja ei ole võimalik lahendada, sest siseriiklikus õiguses ei ole sätet, mille alusel saaks esitada hagi vaba liikumise õiguse rikkumise kohta, võib hagi aluseks olla asjakohane asutamislepingu säte. (
62
)
54.
Siseriiklik õigus, mis tugineb siseriikliku õigussüsteemi väärtustele, säilitab järelikult oma koha eraõiguslike isikute vaidlusi reguleerivas normatiivses raamistikus. Ühtlasi on tagatud ühenduse õiguse tõhusus.
Käesoleva kohtuasja analüüs
55.
Eelotsusetaotluses esitatud asjaoludest ilmneb, et FSU ja ITF-i koordineeritud tegevuse, eriti ITF-i Eesti liikmesühingutega läbirääkimiste välistamise praktiline tagajärg on Viking Line’i asutamisvabaduse õiguse kasutamise sidumine FSU nõusolekuga. Kokkuvõttes võib FSU ja ITF-i tegevus reaalselt takistada Viking Line’i taolisel ettevõtjal asutamisvabaduse õiguse kasutamist.
56.
Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata siseriikliku kohtu teisele küsimusele järgmiselt. „EÜ artiklil 43 ja määruse (EMÜ) nr 4055/86 artikli 1 lõikel 1 on ettevõtja ja ametiühingu või ametiühingute liidu vahelises siseriiklikus kohtumenetluses horisontaalne mõju põhikohtuasjas käsitletavate asjaolude korral.”
D. Tasakaalu saavutamine asutamisvabaduse ja kollektiivse tegutsemise õiguse vahel
57.
Viking Line püüab ilmsetel ärilistel põhjustel kasutada oma õigust asutamisvabadusele. Asutamisleping kaitseb seda õigust, sest ettevõtja võimalus viia oma tegevus üle liikmesriiki, kus tema tegevuskulud oleksid väiksemad, on tõhusa ühendusesisese kaubanduse jaoks äärmiselt oluline. Kui ettevõtjal lubataks kasutada üksnes ühe riigi või piirkonna tootmisressursse, pärsiks see nii asjaomase riigi või piirkonna kui ka selliste riikide või piirkondade arengut, kus need ressursid on paremini kättesaadavad. Seepärast aitab õigus asutamisvabadusele kaasa kõigi liikmesriikide majandusliku heaolu suurenemisele. (
63
)
58.
Ent kuigi õigus asutamisvabadusele toob kaasa üldisi hüvesid, on sellel sageli ka valusad kõrvalmõjud, eriti nende ettevõtjate töötajate jaoks, kes on otsustanud oma tegevuse mõnda teise riiki üle viia. Majandusliku progressi realiseerimine ühendusesisese kaubanduse kaudu tähendab kogu ühenduse töötajate jaoks paratamatult riski, et nende tööolud muutuvad või nad võivad isegi oma töö kaotada. Just see Rosella meeskonna jaoks reaalseks muutunud risk tingiski FSU ja ITF-i tegutsemise.
59.
Kuigi asutamisleping loob ühisturu, ei jäta ta tähelepanuta ka töötajaid, keda selle negatiivsed küljed kahjustavad. Vastupidi, Euroopa majanduskord põhineb kindlalt järgmisel sotsiaalsel kokkuleppel: kõik Euroopa töötajad peavad leppima korduvate negatiivsete tagajärgedega, mis tulenevad heaolu pidevast suurendamisest ühisturul, ning vastutasuks selle eest peab ühiskond parandama töötajate üldisi elu- ja töötingimusi ning toetama majanduslikult neid töötajaid, kes on turujõudude tõttu sattunud raskustesse. (
64
) Nagu preambulist näha, kajastub see kokkulepe asutamislepingus.
60.
Ühinemisõigus ja kollektiivse tegutsemise õigus on töötajate jaoks olulised vahendid, mis võimaldavad neil väljendada oma seisukohti ning ajendada valitsusi ja tööandjaid täitma kõnealusest sotsiaalsest kokkuleppest tulenevaid kohustusi. Mõlema õiguse abil on võimalik rõhutada, et kuigi ettevõtja tegevuse üleviimine teise riiki võib lõppkokkuvõttes olla ühiskonnale kasulik, toob see endaga kaasa kulusid töötajatele, kes kõrvale jäävad, ning et sellest tulenevaid kulusid ei peaks kandma ainult sellised töötajad. Seega on ühinemisõigus ja kollektiivse tegutsemise õigus ühenduse õiguskorras põhjapaneva tähtsusega, mida kinnitab ka Euroopa Liidu põhiõiguste harta. (
65
) Käesoleva asja põhiküsimus seisneb aga selles, milleks võib kollektiivse tegutsemise õigust kasutada ning kui kaugele tohib sellega minna. See puudutab ühenduse ja selle liikmesriikide üht raskeimat ülesannet: hoolitseda nende töötajate eest, kes on ühisturu toimimise tõttu saanud kahju, kindlustades samal ajal ühendusesisesest kaubandusest tulenevad üldised hüved.
61.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas ITF-i ja FSU ennetav tegevus „arvestab kollektiivse tegutsemise sotsiaalse põhiõiguse ja asutamisvabaduse ning teenuste osutamise vabaduse tasakaaluga”. Nüüd, kui see küsimus on asetatud laiemasse konteksti, on võimalik lähemalt vaadelda ka käesolevas asjas kõne all oleva tegevuse vormi ja otstarvet.
62.
Ametiühingute kollektiivne ja koordineeritud tegevus kujutab endast harilikult legitiimset teed meremeeste palkade ja töötingimuste kaitsmiseks. Kuid kollektiivne tegevus, millel on turgu jaotav toime ning millega püütakse takistada meremeeste värbamist teatavatest liikmesriikidest, et kaitsta teiste liikmesriikide meremeeste töökohti, rikub otseselt mittediskrimineerimise põhimõtet, millel ühisturg põhineb.
63.
Et selgitada välja, kas käesolevas asjas kõne all oleval kollektiivsel koordineeritud tegevusel on turgu jaotav toime, mis on vastuolus mittediskrimineerimise põhimõttega, on kasulik eristada kaht liiki kollektiivset tegevust, millega käesolevas asjas võib tegemist olla: kollektiivne tegevus, mille eesmärk on veenda Viking Line’i säilitama oma praeguse meeskonna töökohti ja -tingimusi, ning kollektiivne tegevus, mille eesmärk on parandada kogu ühenduse meremeeste töötingimusi.
Kollektiivne tegevus seoses praeguse meeskonna töökohtade ja -tingimustega
64.
ITF-i ja FSU jaoks võib kõige olulisem põhjus kollektiivseks tegevuseks olla soov leevendada mis tahes negatiivseid tagajärgi, mis Rosella ümberregistreerimisel võib olla selle praegusele meeskonnale. Seega võib koordineeritud kollektiivne tegevus olla suunatud näiteks meeskonna palkade ja töötingimuste kindlustamisele, koondamiste ärahoidmisele või õiglaste hüvitiste saamisele.
65.
Kuna ühenduse õiguses on liikmesriikidele jäetud ulatuslik kaalutlusõigus, siis peab siseriiklik kohus kollektiivse tegutsemise õigust reguleerivate siseriiklike sätete kohaselt otsustama, kas kõnealune tegevus on praeguse meeskonna huvide kaitsmisel siseriikliku õiguse järgi õiguspärane. Seejuures on aga siseriiklikud kohtud ühenduse õigusest tulenevalt kohustatud tagama, et asju, mis käsitlevad tegevuse üleviimist ühenduse piires, ei koheldaks ebasoodsamalt kui asju, mis käsitlevad tegevuse üleviimist ühe riigi piires.
66.
Seega ei keela ühenduse õigus põhimõtteliselt ametiühingutel tegutseda kollektiivselt töötajate kaitseks nii, et see piirab mõne sellise ettevõtja õigust asutamisvabadusele, kes kavatseb oma tegevuse viia üle teise liikmesriiki.
67.
Kollektiivset tegevust aga, mille eesmärk on veenda ettevõtjat säilitama olemasolevaid töökohti ja -tingimusi, ei tohi segi ajada kollektiivse tegutsemisega, mille eesmärk on takistada ettevõtjal teenuste osutamist, kui see on oma tegevuse teise riiki üle viinud. Esimene kollektiivse tegutsemise liik on legitiimne viis töötajate õiguste säilitamiseks ning vastab olukorrale, mis juhtuks tavaliselt siis, kui tegevuse üleviimine toimuks liikmesriigi piires. Sama ei saa aga öelda kollektiivse tegutsemise kohta, mille eesmärk on ainult takistada mujale kolinud ettevõtjat teenuste seaduslikul osutamisel oma eelmise tegevuskoha järgses liikmesriigis.
68.
See, et kollektiivse tegutsemisega takistatakse või ähvardatakse takistada ühes liikmesriigis asutatud ettevõtjal osutada oma teenuseid seaduslikult teises liikmesriigis, on sisuliselt sedalaadi kaubandustõke, mille puhul Euroopa Kohus kohtuasjas komisjon vs. Prantsusmaa (
66
) otsustas, et see on vastuolus asutamislepinguga, kuna see eirab täielikult ühisturu põhimõtteid. Pealegi kui sedalaadi tegevus oleks lubatud, siis kaasneks sellega oht, et eri liikmesriikides tekib sotsiaalsete rühmade vahel vastastikuse kättemaksu õhkkond, mis kahjustaks tõsiselt ühisturgu ning selle solidaarsusevaimu.
69.
Vastupidiselt ITF-i ja FSU väidetele ei ole see järeldus mitte vähimalgi moel mõjutatud Euroopa Kohtu varasematest lahenditest seoses lähetatud töötajatega. Konkreetselt lähetatud töötajatega seoses on Euroopa Kohus otsustanud, et vaba liikumise sätted ei keela liikmesriikidel kohaldada oma siseriiklikke sätteid nende lähetatud töötajate töötingimuste ja miinimumpalkade suhtes, kes töötavad ajutiselt nende territooriumil. (
67
) Liikmesriikidel on õigus kohaldada töötajate kaitset käsitlevaid siseriiklikke norme lähetatud töötajate suhtes niivõrd, kuivõrd see on vajalik ja proportsionaalne, et tagada ühesugune töötajate kaitse nii lähetatud kui ka vastuvõtva riigi töötajatele. (
68
) Samas on see osa Euroopa Kohtu praktikast seotud peamiselt töötajate võrdse kohtlemise ning sotsiaalse ühtekuuluvusega. Lähetatud töötajatega seotud kohtupraktika eesmärk on mitte lubada siseriiklike töö- ja palgatingimuste peale surumist ettevõtjatele, kes on asutatud teises liikmesriigis – kuigi sellel võib osaliselt selline toime olla –, vaid tagada, et mõne liikmesriigi territooriumil ajutiselt viibivatel töötajatel on samasugune töökaitse kui vastuvõtva riigi enda töötajatel, kellega koos nad sageli töötavad. Seda küsimust aga käesolevas asjas lihtsalt ei teki.
Kollektiivne tegevus meremeeste töötingimuste parandamiseks kogu ühenduses
70.
Loomulikult võib FSU koos ITF-i ja teiste ametiühingutega kasutada kooskõlastatud kollektiivset tegevust meremeeste töötingimuste parandamiseks kogu ühenduses. Poliitika, mille eesmärk on riikide ametiühingute tegevuse kooskõlastamine selleks, et saavutada meremeestele teatavat õiguste taset, on kooskõlas nende kollektiivse tegutsemise õigusega. Põhimõtteliselt on see mõistlik meetod selliste ettevõtjate tegevuse tasakaalustamiseks, kes püüavad vaba liikumise õigust kasutades vähendada oma tööjõukulusid. Sellega seoses ei tohi tähelepanuta jätta asjaolu, et töötajate mobiilsus on väiksem kui kapitalil või ettevõtjatel. Kui töötajad ei saa hääletada jalgadega, tuleb neil tegutseda liidus. Kui tunnustatakse nende õigust tegutseda kollektiivselt Euroopa tasandil, tähendab see lihtsalt siseriikliku kollektiivse tegevuse loogika ülekandmist Euroopa tasandile. Kuid nii nagu on olemas piirangud kollektiivse tegutsemise õiguse kasutamisele riigi tasandil, on olemas ka piirangud selle kasutamisele Euroopa tasandil.
71.
Kooskõlastatud kollektiivse tegevuse poliitikat võiks kergesti diskrimineerival viisil kuritarvitada, kui selle elluviimiseks pandaks kõikidele siseriiklikele ametiühingutele kohustus toetada kõigi liikmesühingute kollektiivset tegevust. See võimaldaks igal siseriiklikul ametiühingul kasutada teiste ametiühingute abi, et seada talle sobivad töötajate kaitse standardid ettevõtja tegevuse teise liikmesriiki üleviimise tingimuseks isegi pärast üleviimise toimumist. Kokkuvõttes võib selline poliitika seetõttu kaitsta mõne siseriikliku ametiühingu kollektiivläbirääkimiste õigust teiste huvide arvel ning jaotada vaba liikumise eeskirju rikkudes tööturgu.
72.
Seevastu kui teistel ametiühingutel oleks konkreetses olukorras võimalik valida, kas kollektiivses tegevuses osaleda või mitte, oleks diskrimineerivat kooskõlastatud poliitika kuritarvitamist võimalik vältida. Kas see on nii ka käesolevas asjas, peab otsustama eelotsuse küsimuse esitanud kohus.
III. Ettepanek
73.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Court of Appeal’i esitatud küsimustele järgmiselt:
1.
Ametiühingu või ametiühingute liidu kollektiivne tegevus, millega püütakse toetada ühenduse sotsiaalpoliitika eesmärke, ei saa olla üksnes selle tõttu vabastatud EÜ artikli 43 ja nõukogu 22. detsembri 1986. aasta määruse (EMÜ) nr 4055/86 teenuste osutamise vabaduse põhimõtte kohaldamise kohta liikmesriikide ning liikmesriikide ja kolmandate riikide vahelises mereveos kohaldamisest.
2.
EÜ artiklil 43 ja määruse nr 4055/86 artikli 1 lõikel 1 on ettevõtja ja ametiühingu või ametiühingute liidu vahelises siseriiklikus kohtumenetluses horisontaalne mõju põhikohtuasjas käsitletavate asjaolude korral.
3.
EÜ artikkel 43 ei keela ametiühingul või ametiühingute liidul tegutseda kollektiivselt töötajate kaitseks nii, et see piirab mõne sellise ettevõtja õigust asutamisvabadusele, kes kavatseb oma tegevuse viia üle teise liikmesriiki. Siseriiklik kohus peab otsustama, kas kõnealune tegevus on õiguspärane kollektiivse tegutsemise õigust reguleerivate siseriiklike sätete kohaselt, tingimusel et asju, mis käsitlevad tegevuse üleviimist ühenduse piires, ei koheldaks ebasoodsamalt kui asju, mis käsitlevad tegevuse üleviimist ühe riigi piires.
4.
EÜ artikkel 43 ei luba ametiühingu või ametiühingute liidu kooskõlastatud kollektiivse tegevuse poliitikat, mis piirab asutamisvabadust ühe liikmesriigi töötajate töökohtade kaitsmiseks, jaotab seeläbi tööturgu ning takistab töötajate palkamist teistest liikmesriikidest.
(
1
)	Algkeel: portugali.
(
2
)	ITF-i põhikiri, nagu seda on muudetud 14.– Kanadas Vancouveris toimunud 40. kongressil, III reegel.
(
3
)	ELT 2006, C 60, lk 16.
(
4
)	21. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-67/96: Albany (EKL 2001, lk I-5751).
(
5
)	22. detsembri 1986. aasta määrus teenuste osutamise vabaduse põhimõtte kohaldamise kohta liikmesriikide ning liikmesriikide ja kolmandate riikide vahelises mereveos (ELT 1986 L 378, lk 1; ELT eriväljaanne 06/01, lk 174).
(
6
)	5. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas C-381/93: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 1994, lk I-5145, punkt 13).
(
7
)	17. mai 1994. aasta otsus kohtuasjas C-18/93: Corsica Ferries (EKL 1994, lk I-1783).
(
8
)	25. juuli 1991. aasta otsus kohtuasjas C-221/89: Factortame jt (EKL 1991, lk I-3905, punkt 22).
(
9
)	Viidatud 4. joonealuses märkuses.
(
10
)	12. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C-112/00: Schmidberger (EKL 2003, lk I-5659).
(
11
)	14. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-36/02: Omega (EKL 2004, lk I-9609).
(
12
)	10. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-112/00: Schmidberger, punktid 71–72 ja 76; 11. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-36/02: Omega, punkt 34. Inimväärikuse kui põhiõiguse kaitse kohta ühenduse õiguses vt kohtujurist Stix-Hackli 18. märtsi 2004. aasta ettepanek kohtuasjas C-36/02: Omega, punktid 82–91.
(
13
)	10. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-112/00: Schmidberger, punkt 93; 11. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-36/02: Omega, punktid 38–40.
(
14
)	Vt näiteks 24. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas C-164/99: Portugaia Construções (EKL 2002, lk I-787, punkt 22) ning . aasta otsus liidetud kohtuasjades C-49/98, C-50/98, C-52/98–C-54/98 ja C-68/98–C-71/98: Finalarte jt (EKL 2001, lk I-7831, punktid 33 ja 49).
(
15
)	20. septembri 1988. aasta otsus kohtuasjas C-302/86: komisjon vs. Taani (EKL 1988, lk 4607).
(
16
)	16. detsembri 1980. aasta otsus kohtuasjas C-27/80: Fietje (EKL 1980, lk 3839).
(
17
)	26. juuni 1997. aasta otsus kohtuasjas C-368/95: Familiapress (EKL 1997, lk I–3689).
(
18
)	2. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-41/02: komisjon vs. Madalmaad (EKL 2004, lk I-11375, punkt 42).
(
19
)	Viidatud 4. joonealuses märkuses. Vt ka 21. septembri 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-115/97–C-117/97: Brentjens’ (EKL 1999, lk I-6025) ja . aasta otsus kohtuasjas C-219/97: Drijvende Bokken (EKL 1999, lk I-6121).
(
20
)	19. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas C-309/99: Wouters jt (EKL 2002, I-1577).
(
21
)	18. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-519/04 P: Meca-Medina ja Maicen vs. komisjon (EKL 2006, I-6991).
(
22
)	Vt ka minu 10. novembri 2005. aasta ettepanek kohtuasjas C-205/03 P: FENIN vs. komisjon (EKL 2006, I-6295, punkt 51).
(
23
)	4. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Albany, punkt 59.
(
24
)	Kohtujurist Jacobsi 28. jaanuari 1999. aasta ettepanek kohtuasjas C-67/96: Albany, punktid 179 ja 183. Vt ka . aasta otsus kohtuasjas C-222/98: Van der Woude (EKL 2000, lk I-7111, punktid 23–27) ja EFTA kohtu . aasta otsus kohtuasjas E-8/00: Landsorganisasjonen i Norge (EFTA Court Report 2002, lk 114, punktid 35 ja 36).
(
25
)	Vt käesoleva ettepaneku punktid 23 ja 25.
(
26
)	Nagu selgitasin punktis 17, võib käesolevas analüüsis lugeda määruse nr 4055/86 artikli 1 lõiget 1 samaväärseks EÜ artikliga 49.
(
27
)	10. jaanuari 1985. aasta otsus kohtuasjas 229/83: Leclerc (EKL 1985, lk 1, punkt 9).
(
28
)	Vt EÜ artikli 3 punkte a, c ja g ning näiteks järgmisi: 13. juuli 1966. aasta otsus kohtuasjas 32/65: Itaalia vs. nõukogu ja komisjon (EKL 1966, lk 389) ning kohtujurist Van Gerveni . aasta ettepanek kohtuasjas C-145/88: B & Q (EKL 1989, lk 3851, punkt 22).
(
29
)	Vt minu 7. aprilli 2005. aasta ettepanek kohtuasjas C-446/03: Marks & Spencer (EKL 2005, I-10837, punktid 37–40).
(
30
)	5. aprilli 1984. aasta otsus liidetud kohtuasjades 177/82 ja 178/82: van de Haar (EKL1984, lk 1797, punktid 11 ja 12) ning . aasta otsus kohtuasjas 65/86: Bayer (EKL 1988, lk 5249, punkt 11).
(
31
)	27. märtsi 1974. aasta otsus kohtuasjas 127/73: BRT (EKL 1974, lk 313). Vt näiteks ka . aasta otsus kohtuasjas C-453/99: Courage ja Crehan (EKL 2001, lk I-6297).
(
32
)	Vt näiteks 22. märtsi 1977. aasta otsus kohtuasjas 74/76: Ianelli e Volpi (EKL 1977, lk 557, punkt 13); . aasta otsus kohtuasjas 41/74: van Duyn (EKL 1974, lk 1337, punktid 4–8); . aasta otsus kohtuasjas 118/75: Watson (EKL 1976, lk 1185, punkt 12) ning . aasta otsus liidetud kohtuasjades C-163/94, C-165/94 ja C-250/94: Sanz de Lera jt (EKL 1995, lk I-4821, punkt 41).
(
33
)	Marenco, G., „Competition between national economies and competition between businesses – a response to Judge Pescatore”, Fordham International Law Journal, Vol. 10 (1987) 420. Samast seisukohast on ilmselt ajendatud kohtuasjas C-311/85: Vlaamse Reisbureaus 1. oktoobril 1987 tehtud otsuse (EKL 1987, lk 3801) punktis 30 ja kohtuasjas C-159/00: Sapod Audic tehtud otsuse (EKL 2002, lk I–5031) punktis 74 obiter dictumi korras öeldu.
(
34
)	Pescatore, P., „Public and Private Aspects of European Community Law”, Fordham International Law Journal, Vol. 10 (1987) 373, lk 378–379; Baquero Cruz, J., „Free movement and private autonomy”, European Law Review, 1999, lk 603–620; Waelbroeck, M., „Les rapports entre les rčgles sur la libre circulation des marchandises et les rčgles de concurrence applicables aux entreprises dans la CEE”, Du droit international au droit de l’intégration, Nomos, Baden-Baden, 1987, lk 781–803.
(
35
)	9. detsembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-265/95: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 1997, lk I-6959).
(
36
)	Viidatud 10. joonealuses märkuses.
(
37
)	Vt näiteks Euroopa Inimõiguste Kohtu 10. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas Evans vs. Ühendkuningriik, § 75, ja Euroopa Inimõiguste Kohtu . aasta otsus kohtuasjas X & Y vs. Madalmaad, § 23–27. Euroopa inimõiguste konventsiooni sätete horisontaalse mõju kohta vt Spielmann, D., L’effet potentiel de la Convention européenne des droits de l’homme entre personnes privées, Bruylant, Brüssel, 1995; Besson, S., „Comment humaniser le droit privé sans commodifier les droits de l’homme”, Droit civil et Convention européenne des droits de l’homme, Zürich, Schulthess, 2006, lk 1-51.
(
38
)	Euroopa Kohus on horisontaalse mõju sel viisil tuletanud näiteks 8. aprilli 1976. aasta otsuses kohtuasjas 43/75: Defrenne (EKL 1976, lk 455, punktid 35–37 ja 40). Vt ka . aasta otsus kohtuasjas 58/80: Dansk Supermarked vs. Imerco (EKL 1981, lk 181, punkt 12). Riiklik kohtupraktika pakub hulgaliselt näiteid, millest nimetan üksnes mõnda. Ühendkuningriik: Campbell vs. Mirror Group Newspapers [2005] 1 WLR 3394, punktid 17 ja 18 (per Lord Nicholls); A vs. B [2003] QB 195. Saksamaa: BverfG 7, 198 (Lüth); BverfG 81, 242 (kaubandusagent); BverfG 89, 214 (garantii); BverfG, 1 BvR 12/92, (abieluvaraleping). Madalmaad: Hoge Raad, , Valkenhorst, NJ 1994, 608. Tšehhi Vabariik: I. ŚS 326/99 (vt Bulletin of Constitutional Case-Law, 2000, lk 240). Küpros: laev „Panayia Myrtidiotissa”vs. Sidiropoulou a.o. (1993) 1. J.S.C 991. Kaks klassikalist näidet Ameerika Ühendriikidest on USSC Shelley vs. Kraemer, 334 U.S. 1 (1948) ja USSC New York Times Co. vs. Sullivan, 376 U.S. 254 (1964).
(
39
)	Shapiro, M., ja Stone Sweet, A., On Law, Politics & Judicialization, Oxford University Press, Oxford, 2002, lk 35. Vt ka Sunstein, C., „State Action is Always Present”, 3 Chicago Journal of International Law 465 (2002). Vt ka 38. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas 43/75: Defrenne, punkt 35.
(
40
)	Alexy, R., A theory of constitutional rights, Oxford University Press, Oxford, 2002, lk 363; Kumm, M., „Who is Afraid of the Total Constitution? Constitutional Rights as Principles and the Constitutionalization of Private Law”, German Law Journal, Vol. 7, No. 4 (2006), lk 341–369, lk-l 352; M. Tushnet, „The issue of state action/horizontal effect in comparative constitutional law”, International Journal of Constitutional Law, Vol. 1, No. 1 (2003), lk 79–98, lk 98; Sunstein, C., viidatud 39. joonealuses märkuses, lk 467–468.
(
41
)	38. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas 43/75: Defrenne, punktid 35–37 ja 40.
(
42
)	Selle kohta: Kumm, M., ja Ferreres Comella, V., „What is so special about constitutional rights in private litigation? A comparative analysis of the function of state action requirements and indirect horizontal effect”, The Constitution in Private Relations, Eleven International Publishing, Utrecht, 2005, lk 241–286, lk 253.
(
43
)	Sellest tähelepanek, et „horisontaalne mõju osutub lõpuks alati otseseks” (W. Leisner, „Grundrechte und Privatrecht”, Beck, München_1960, lk 378).
(
44
)	Põhjalikumat arutelu sellel teemal vt punkti 25 minu 7. septembri 2006. aasta ettepanekus liidetud kohtuasjades C-463/04 ja C-464/04: Federconsumatori jt, mida Euroopa Kohus praegu menetleb.
(
45
)	Vt ka minu ettepanek 29. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas C-446/03: Marks & Spencer, punktid 37–40.
(
46
)	Vt näiteks 31. oktoobri 1974. aasta otsus kohtuasjas 15/74: Centrafarm (EKL 1974, lk 1147, punktid 11 ja 12); . aasta otsus kohtuasjas 16/74: Centrafarm (EKL 1974, lk 1183, punktid 11 ja 12) ja . aasta otsus kohtuasjas 119/75: Terrapin (EKL 1976, lk 1039).
(
47
)	Vt näiteks 46. joonealuses märkuses viidatud otsused kohtuasjades 15/74 ja 16/74: Centrafarm, punkt 9 (mõlemas otsuses); 17. oktoobri 1990. aasta otsus kohtuasjas C-10/89: HAG II (EKL 1990, lk I-3711, punktid 13 ja 14) ning . aasta otsus kohtuasjas 158/86: Warner Brothers ja Metronome Video (EKL 1988, lk 2605).
(
48
)	Vt näiteks 47. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-10/89: HAG II, punktid 15–20, ja 22. juuni 1994. aasta otsus kohtuasjas C-9/93: IHT Internationale Heiztechnik (EKL 1994, lk I-2789, punktid 41–60).
(
49
)	46. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas 15/74: Centrafarm, punkt 12.
(
50
)	12. detsembri 1974. aasta otsus kohtuasjas 36/74: Walrave (EKL 1974, lk 1405); . aasta otsus kohtuasjas 13/76 Doną vs. Mantero (EKL 1976, lk 1333); . aasta otsus kohtuasjas C-415/93: Bosman (EKL 1995, lk I-4921); . aasta otsus liidetud kohtuasjades C-51/96 ja C-191/97: Deliège (EKL 2000, lk I-2549); 21. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-519/04 P: Meca-Medina ja Majcen vs. komisjon; . aasta otsus kohtuasjas C-176/96: Lehtonen ja Castors Braine (EKL 2000, lk I-2681).
(
51
)	50. joonealuses märkuses viidatud otsus liidetud kohtuasjades C-51/96 ja C-191/97: Deliège, punkt 47; 21. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-519/04 P: Meca-Medina ja Majcen vs. komisjon, punkt 24 ja 50. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-176/96: Lehtonen ja Castors Braine, punkt 35.
(
52
)	8. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C-438/00: Deutscher Handballbund (EKL 2003, lk I-4135, punkt 32), kinnitatud . aasta otsuses kohtuasjas C-265/03: Simutenkov (EKL 2005, lk I-2579, punkt 33).
(
53
)	6. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas C-281/98: Angonese (EKL 2000, lk I-4139). Vt Ragnemalm, H., „Fundamental freedoms and private action: a new horizon for EU citizens?”, EG-domstolen inifrån, Jure Förlag AB, 2006, lk 177.
(
54
)	Angonese kohtuotsuse punkt 7.
(
55
)	Omistatud John Maynard Keynesile.
(
56
)	M. Kumm, viidatud 40. joonealuses märkuses, lk 362–364. Vt selle kohta ka C. Sunstein, viidatud 39. joonealuses märkuses.
(
57
)	10. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-112/00: Schmidberger, punktid 82, 89 ja 93.
(
58
)	35. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-265/95: komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 34.
(
59
)	On olukordi, kus ühenduse õigus jätab kas väga vähe või ei jäta üldse tegutsemisruumi, nagu näiteks kohtuasja C-281/98: Angonese puhul (mis käsitles ilmset diskrimineerimist, millel puudus vähimgi mõistlik põhjendus).
(
60
)	38. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas 43/75: Defrenne, punktid 24–26.
(
61
)	15. juuli 1964. aasta otsus kohtuasjas 6/64: Costa vs. ENEL (EKL 1963, lk 585) ja . aasta otsus kohtuasjas 106/77: Simmenthal (EKL 1978, 629).
(
62
)	Vt analoogia põhjal 5. märtsi 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-46/93 ja C-48/93: Brasserie du Pźcheur ja Factortame III (EKL 1996, lk I-1029, punkt 22); . aasta otsus liidetud kohtuasjades C-6/90 ja C-9/90: Francovich jt (EKL 1991, lk I-5357) ja 31. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-453/99: Courage.
(
63
)	Vt nt Corden, M. W., „The Normative Theory of International Trade” – The Handbook of International Economics, Vol. 1. Elsevier, Amsterdam, 1984, lk 63–130; Kenen P.__ The International Economy. Cambridge University Press, Cambridge, 2000; Molle, The Economics of European Integration: Theory, Practice and Policy. Ashgate, Aldershot, 2006.
(
64
)	Sarnase järelduse on teinud Elwell, C. K., Foreign Outsourcing: Economic Implications and Policy Responses, CRS Report for Congress, 2005, mis on lugemiseks saadaval Interneti-aadressil http://ec.europa.eu/employment_social/restructuring/facts_en.htm.
(
65
)	Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklid 12 ja 28. Vt ka minu ettepanek kohtuasjas C-305/05: Ordre des barreaux francophones et germanophone jt, mida Euroopa Kohus praegu menetleb, punkt 48.
(
66
)	Viidatud 35. joonealuses märkuses.
(
67
)	Vt nt 23. novembri 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-369/96 ja C-376/96: Arblade jt (EKL 1999, lk I-8453, punktid 41 ja 42); . aasta otsus kohtuasjas C-165/98: Mazzoleni ja ISA (EKL 2001, lk I-2189, punkt 29) ning . aasta otsus kohtuasjas C-60/03: Wolff ja Müller (EKL 2004, lk I-9553, punkt 36).
(
68
)	21. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-168/04: komisjon vs. Austria (EKL 2006, lk I-9041, punkt 47); 67. joonealuses märkuses viidatud otsus liidetud kohtuasjades C-369/96 ja C-376/96: Arblade jt, punkt 53; 14. joonealuses märkuses viidatud otsus liidetud kohtuasjades C-49/98, C-50/98, C-52/98–C-54/98 ja C-68/98–C-71/98: Finalarte jt, punkt 41 ning 67. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas C-165/98: Mazzoleni ja ISA, punkt 35.