62023CC0530
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
TAMARA ĆAPETA
esitatud 14. novembril 2024 (
1
)
Kohtuasi C‑530/23 [Barało] (
i
)
K. P.
menetluses osales:
Prokurator Rejonowy we Włocławku
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Rejonowy we Włocławku (Włocławeki rajoonikohus, Poola))
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Kriminaalmenetluses kahtlustatavate või süüdistatavate haavatavate isikute menetluslikud tagatised – Õigus kaitsjale – Direktiiv 2013/48/EL – Direktiiv (EL) 2016/1919 – Tõendite lubatavus
I. Sissejuhatus
1.
Millised erinõuded on liidu õiguses kehtestatud liikmesriikide asutustele, kes viivad läbi kriminaalmenetlust, millesse on kaasatud haavatavad isikud? Just see on eelotsusetaotluse esitanud kohtu 15 küsimuse ühisosa.
2.
Küsimused on seotud direktiiviga 2013/48, (
2
) mis käsitleb õigust kaitsjale, ja direktiiviga 2016/1919, (
3
) mis tõhustab seda õigust seeläbi, et kohustab liikmesriike tagama õigusabi. Nii direktiivi 2013/48 artiklis 13 kui ka direktiivi 2016/1919 artiklis 9 on liikmesriikidele pandud kohustus võtta arvesse haavatavate isikute erivajadusi.
3.
Arvestades et põhikohtuasja peategelasel on psüühikahäire ja ta on seega haavatav, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada saada, millised konkreetsed kohustused tekivad selles kontekstis kriminaalmenetlust läbi viivale liikmesriigi asutusele.
4.
Ehkki Euroopa Kohus on juba varem käsitlenud direktiivi 2013/48, ei ole ta seni direktiivi 2016/1919 kunagi tõlgendanud, vaid üksnes põgusalt maininud, (
4
) samuti on sellele viidatud käputäies kohtujuristide ettepanekutes. (
5
)
II. Põhikohtuasja asjaolud, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
5.
K. P. on isik, keda süüdistatakse kriminaalmenetluses esiteks 8,5 grammi kanepi ja 33,83 grammi amfetamiini valdamises ning teiseks alkoholiga sarnase mõjuga aine mõju all sõiduki juhtimises ja selles, et tema verest leiti amfetamiini. Need süüdistused said alguse järgmiselt.
6.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul märkasid politseinikud 21. juulil 2022 veidi enne keskööd kummalise sõidustiiliga sõidukit, kust tuli veidraid hääli. Nad astusid sõiduki juurde, mida juhtis K. P., ja sõitsid pärast temaga vestlemist minema.
7.
Mõni hetk hiljem said samad politseinikud raadio teel teavet kahe sõiduki kokkupõrke kohta ja kuna neile tundus, et K. P. sõiduk vastas ühe kokkupõrkes osalenud sõiduki kirjeldusele, pöördusid nad tagasi kohta, kus nad olid teda enne näinud. K. P. oli sõidukist väljas, tundus närviline ja kõneles kaootiliselt. Politseinikud esitasid talle küsimusi ja palusid üle anda kõik asjad, mis võivad olla keelatud.
8.
K. P. teatas, et ta ei juhtinud sõidukit, ning andis üle enda valduses olevad kilekotikesed, mis sisaldasid valget pulbrit ja rohelist kuivatatud ainet. Pärast käeraudadesse panemist ja kinnipidamist (22. juulil 2022 kell 00.05) viidi ta haiglasse, kus talt võeti vereproov võimalike narkootiliste ainete sisalduse kontrollimiseks.
9.
Pärast ainete veres sisaldumise kontrollimist ning tuvastamist, et tegemist on kanepi ja amfetamiiniga, esitati K. P-le 22. juulil 2022 kell 12.15 süüdistus ebaseaduslike ainete valdamises. Teda teavitati õigusest enda valitud kaitsjale ja võimalusest taotleda tasuta õigusabi, kui tema majanduslik olukord annab selleks alust. Samuti teavitati teda õigusest olla ära kuulatud, õigusest ütluste andmisest keelduda ja õigusest jätta küsimustele vastamata.
10.
K. P. ei loobunud õigusest kaitsjale, samuti ei taotlenud ta endale kaitsja määramist. Ülekuulamisprotokollis ei ole märget selle kohta, nagu oleks politseinik püüdnud välja selgitada, kas kahtlustatav on narkootikumide mõju all või kas ta suudab mõista ja meenutada aset leidnud sündmusi.
11.
K. P. ei tunnistanud väidetava rikkumise toimepanemist. Ta keeldus ütlusi andmast, protokolli allkirjastamast ja uurimistoimingu lõpus toimikuga tutvumast. Ülekuulamist ei salvestatud audiovisuaalselt. Kaitsja ülekuulamisel ei osalenud, samuti ei pöördunud menetlusasutus kohtu poole kaitsja määramiseks omal algatusel. K. P. vabastati kinnipidamiselt 22. juulil 2022 kell 12.31.
12.
2022. aasta augustis ja septembris küsitles politsei psühhiaatrit K. P. vaimse tervise asjus ja prokurör sai psühhiaatriahaiglast, kus ta oli ravil olnud, tema haigusloo.
13.
Pärast veretesti tulemuste avaldamist 7. augustil 2022 süüdistati K. P-d sõiduki juhtimises narkojoobes. See teave edastati K. P-le 14. oktoobril 2022, mil ta oli psühhiaatriahaigla patsient, ning seejärel kuulati ta sealsamas üle.
14.
Samamoodi nagu 22. juulil 2022 aset leidnud ülekuulamine toimus ka teine ülekuulamine ilma kaitsja osavõtuta, samuti ei taotlenud prokurör kohtult K. P-le kaitsja määramist ja ülekuulamisest ei tehtud audiovisuaalset salvestist. Ühtlasi teavitati K. P-d õigusest kaitsjale, õigusest taotleda tasuta õigusabi, kui tema majanduslik olukord annab selleks alust, õigusest olla ära kuulatud, õigusest ütluste andmisest keelduda ja õigusest jätta küsimustele vastamata. K. P. taotles võimalust tutvuda oma toimikuga ja süüdistuse esitamise põhjendustega; kogu nimetatud teave esitati tema emale kirjalikult 27. oktoobril 2022.
15.
Prokurör esitas 15. detsembril 2022 Sąd Rejonowy we Włocławkule (Włocławeki rajoonikohus, Poola) K. P. süüdistusakti. K. P. valis endale ise kaitsja.
16.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus kohustas 28. veebruari 2023. aasta määrusega Włocławeki rajooniprokuratuuri prokuröri täiendama uurimist K. P. ülekuulamisega kaitsja juuresolekul ja taotlema psühhiaatriaekspertidelt hinnangut K. P. vaimse seisundi kohta süütegude toimepanemise ja menetluse ajal.
17.
Prokurör esitas 3. märtsil 2023 selle määruse peale kaebuse, väites, et tõendusmaterjal ei vaja täiendamist ja juba saadud haiguslugu ei anna alust selleks, et eksperdid peaksid K. P-d hindama tema vaimse seisundi kindlakstegemiseks. 29. märtsil 2023 rahuldas Sąd Okręgowy we Włocławku (Włocławeki piirkondlik kohus) prokuröri kaebuse ja saatis asja tagasi eelotsusetaotluse esitanud kohtule.
18.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et direktiivi 2016/1919 ja direktiivi 2013/48 ei ole Poola õiguskorras nõuetekohaselt ja täielikult rakendatud ning sellega rikuti K. P. õigusi, mille liidu õigus talle kui haavatavale isikule annab.
19.
Neil asjaoludel esitas eelotsusetaotluse esitanud kohus (Sąd Rejonowy we Włocławku (Włocławeki rajoonikohus, Poola)) Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [direktiivi 2016/1919] artikli 2 lõike 1 punkti b, artikli 4 lõiget 5 ja artiklit 9 koostoimes põhjendustega 18, 19, 24 ja 27 koostoimes [direktiivi 2013/48] artikli 3 lõike 2 punktidega a ja c ning artikli 3 lõike 3 punktiga a tõlgenduses, mis lähtub [komisjoni soovituse] punktidest 6, 7, 11 ja 13, tuleb tõlgendada nii, et need kehtestavad vahetult kohaldatava ja absoluutselt siduva õigusnormi, mille kohaselt on lubamatu haavatava või eriti raskes olukorras oleva isiku ülekuulamine ilma kaitsjata olukorras, kus on olemas objektiivsed eeldused õigusabi määramiseks, kui samal ajal hoidub kohtueelse menetluse asutus õigusabi (sh erakorralise või esialgse) andmisest omal algatusel, ilma liigse viivituseta enne kõnealuse isiku [in concreto haavatava isiku] ülekuulamist politsei, muu õiguskaitseasutuse või kohtuasutuse poolt või enne muu konkreetse uurimis- või tõendite kogumise toimingu tegemist[?]
2.
Kas [direktiivi 2016/1919] artikli 2 lõike 1 punkti b, artikli 4 lõiget 5 ja artiklit 9 koostoimes põhjendustega 18, 19, 24 ja 27 koostoimes [selle direktiivi] artikli 1 lõikega 2 tõlgenduses, mis lähtub [komisjoni soovituse] punktidest 6, 7, 11 ja 13, tuleb, vaatamata eeldustele olukorra koheseks tuvastamiseks, tõlgendada nii, et võimaliku haavatavuse või isiku haavatavana tuvastamata jätmine ning võimaluse puudumine vaidlustada enda võimaliku haavatavuse kohta antud hinnangut ning isikule ilma liigse viivituseta kaitsja määramata jätmine ei ole mingil juhul lubatav kuritegude puhul, mille eest võib karistada vabadusekaotusega, olukorra tuvastamata ja omal algatusel kaitsja määramata jätmise asjaolud aga tuleb sõnaselgelt välja tuua põhimõtteliselt edasikaevatavas otsuses ülekuulamise alustamise kohta ilma advokaadi juuresolekuta[?]
3.
Kas [direktiivi 2016/1919] artikli 2 lõike 1 punkti b, artikli 4 lõiget 5 ja artiklit 9 koostoimes põhjendustega 18, 19, 24 ja 27 koostoimes [selle direktiivi] artikli 1 lõikega 2 tõlgenduses, mis lähtub [komisjoni soovituse] punkti 3 lõikest 7, tuleb tõlgendada nii, et seda, et liikmesriik ei ole kehtestanud kriminaalmenetluse raames haavatavuse presumptsiooni, tuleb tõlgendada nii, et see takistab kahtlustataval kasutada [direktiivi 2016/1919] artiklis 9 sätestatud kaitsemeetmeid tõlgenduses, mis lähtub [komisjoni soovituse] punktist 11, ja seega on õigusasutused niisuguses olukorras kohustatud kohaldama direktiivi sätteid vahetult?
4.
Kui vastus vähemalt ühele küsimustest 1, 2 või 3 on jaatav, siis kas neis küsimustes viidatud kahe direktiivi sätteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus järgmised liikmesriigi õigusnormid:
a)
kriminaalmenetluse seadustiku artikli 301 teine lause, mille kohaselt kuulatakse kahtlustatav määratud kaitsja osalusel üle ainult kahtlustatava taotluse alusel ja kaitsja puudumine kahtlustatavana ülekuulamiselt ei takista ülekuulamist;
b)
kriminaalmenetluse seadustiku artikli 79 § 1 punktid 3 ja 4, mille kohaselt peab kriminaalmenetluses süüdistataval (kahtlustataval) olema kaitsja ainult juhul, kui on olemas põhjendatud kahtlus, et tema võime teo tähendust mõista või oma käitumist kontrollida võis teo toimepanemise ajal puududa või olla oluliselt piiratud, ja kui on olemas põhjendatud kahtlus, et isiku vaimne seisund ei võimalda tal osaleda menetluses või kaitsta ennast iseseisvalt ja mõistlikul viisil[?]
5.
Kas [direktiivi 2013/48] artikli 3 lõike 2 punkti a koostoimes artikli 3 lõike 3 punktiga b koostoimes direktiivide esimuse ja vahetu kohaldatavuse põhimõttega panevad kohtueelse menetluse asutustele, kohtutele ja kõigile riigiasutustele kohustuse eirata direktiiviga vastuolus olevaid liikmesriigi õigusnorme, nagu on nimetatud neljandas küsimuses, ja selle tulemusena – seoses rakendamistähtaja möödumisega – asendada liikmesriigi õigusnorm eeltoodud vahetult kohaldatavate direktiivi õigusnormidega[?]
6.
Kas [direktiivi 2016/1919] artikli 2 lõike 1 punkti b, artikli 4 lõiget 5 ja artiklit 9 koostoimes põhjendustega 19, 24 ja 27 tuleb tõlgendada nii, et kaitsja määramise otsuse tegemata jätmise korral või omal algatusel õiguskaitse osutamata jätmise korral haavatavale või eeldatavalt haavatavale isikule [komisjoni soovituse] punkti 3 lõike 7 kohaselt ja hiljem juhul, kui politseiasutus või muu õiguskaitseasutus on teinud sellise isiku osalusel uurimistoiminguid, sealhulgas toiminguid, mida ei ole võimalik kohtus korrata, on liikmesriigi kohus, kes menetleb asja kriminaalmenetluses, samuti kõik teised kriminaalmenetluses õigusemõistmises osalevad riigiasutused (sh ka kohtueelse menetluse asutused) kohustatud eirama niisuguseid direktiiviga vastuolus olevaid liikmesriigi õigusnorme, mis on nimetatud neljandas küsimuses, ja selle tulemusena – rakendamistähtaja möödumise tõttu – asendama liikmesriigi õigusnormi eeltoodud vahetult kohaldatavate direktiivi sätetega, seda isegi juhul, kui selline isik on pärast uurimise (või juurdluse) lõpetamist ja prokuröri poolt kohtule süüdistusakti esitamist endale ise kaitsja valinud[?]
7.
Kas [direktiivi 2016/1919] artikli 2 lõike 1 punkti b, artikli 4 lõiget 5 ja artiklit 9 koostoimes põhjendustega 19, 24 ja 27 koostoimes [selle direktiivi] artikli 1 lõikega 2 tõlgenduses, mis lähtub [komisjoni soovituse] punktidest 6, 7, 11 13, tuleb tõlgendada nii, et liikmesriik on kohustatud tagama, et kahtlustatava haavatavus tehakse kindlaks ja seda tunnustatakse viivituseta ja et kriminaalmenetlustes määrataks omal algatusel õiguskaitse sellistele kahtlustatavatele ja süüdistatavatele, kes on eeldatavalt haavatavad, ja see abi on oma olemuselt kohustuslik, isegi olukorras, kus asjaomane ametiasutus ei ole pöördunud erapooletu eksperdi poole haavatavuse astme, haavatava isiku vajaduste ja kõigi nende meetmete adekvaatsuse hindamiseks, mis on haavatava isiku suhtes võetud või sellisele isikule ette nähtud, kuni ajani, kui sõltumatu ekspert sellise hinnangu nõuetekohaselt annab[?]
8.
Kas juhul, kui vastus seitsmendale küsimusele on jaatav, tuleb direktiivi ja [komisjoni soovitust] tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu kriminaalmenetluse seadustiku artikli 79 lõike 1 punktid 3 ja 4, mille kohaselt peab kriminaalmenetluses süüdistataval olema kaitsja ainult juhul, kui on olemas põhjendatud kahtlus, et tema võime teo tähendust mõista või oma käitumist kontrollida võis teo toimepanemise ajal puududa või olla oluliselt piiratud, ja kui on olemas põhjendatud kahtlus, et isiku vaimne seisund ei võimalda tal osaleda menetluses või kaitsta ennast iseseisvalt ja mõistlikul viisil[?]
9.
Kas [direktiivi 2016/1919] artikli 2 lõike 1 punkti b, artikli 4 lõiget 5 ja artiklit 9 koostoimes põhjendustega 19, 24 ja 27 koostoimes [selle direktiivi] artikli 1 lõikega 2 tõlgenduses, mis lähtub [komisjoni soovituse] punktidest 6, 7, 11 ja 13 ning haavatavuse presumptsioonist, tuleb tõlgendada nii, et asjaomane asutus (prokuratuur, politsei) peab hiljemalt enne kahtlustatava ülekuulamist politsei või muu asjaomase asutuse poolt viivitusteta tuvastama kriminaalmenetluses kahtlustatava isiku haavatavuse ja seda tunnustama ning tagama isikule õigusabi või nõustamise (esialgse) ja loobuma kahtlustatava ülekuulamisest seni, kuni isikule on omal algatusel määratud õigusabi või on talle tagatud nõustamine (esialgne)?
10.
Kas juhul, kui vastus üheksandale küsimusele on jaatav, tuleb [direktiivi 2016/1919] artikli 2 lõike 1 punkti b, artikli 4 lõiget 5 ja artiklit 9 koostoimes põhjendustega 19, 24 ja 27 koostoimes [selle direktiivi] artikli 1 lõikega 2 tõlgenduses, mis lähtub [komisjoni soovituse] punktidest 6, 7, 11 ja 13, tõlgendada nii, et see paneb liikmesriikidele kohustuse määratleda oma riigisiseses õiguses selgelt kriminaalmenetluses kahtlustatava haavatavuse tuvastamisest ja tunnustamisest ning talle õigusabi või nõustamise (esialgse) määramisest tehtavate erandite põhjused ja kriteeriumid, ning näeb ette, et need võimalikud erandid peavad olema proportsionaalsed, ajaliselt piiratud ega tohi rikkuda õiglase menetluse kriteeriumi, seejuures peaksid need olema tehtud sellise menetlusliku otsuse vormis, millega antakse luba ajutise erandi tegemiseks ja mille puhul peaks poolel põhimõtteliselt olema õigus taotleda selle otsuse kontrollimist kohtus?
11.
Kas ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku ja [Euroopa Liidu] põhiõiguste harta [edaspidi „harta“] artiklit 47 koostoimes [direktiivi 2013/48] artikli 3 lõike 2 punktiga a ning artikli 3 lõike 3 punktidega a ja b koostoimes [direktiivi 2016/1919] artikli 1 lõikega 2 ja põhjendusega 27 ning artikliga 8 tuleb tõlgendada nii, et olukorras, kus menetlusasutus ei ole omal algatusel õigusabi määranud ega ole määratlenud õigusabi andmata jätmise otsuse põhjuseid isikute puhul, kes on eeldatavalt haavatavad ([komisjoni soovituse] punktide 7 ja 11 kohaselt), on sellisel isikul õigus tõhusale õiguskaitsevahendile ja selliseks vahendiks tuleb lugeda riigisisese menetlusõiguse instituut, mis on ette nähtud kriminaalmenetluse seadustiku artiklis 344a ja mis näeb ette kriminaalasja tagasi saatmise prokurörile järgmistel eesmärkidel:
a)
kriminaalmenetluses kahtlustatava isiku haavatavuse tuvastamine ja tunnustamine kohtueelse menetluse asutuse poolt;
b)
kahtlustatavale kaitsjaga konsulteerimise võimaluse andmine enne ülekuulamist;
c)
kahtlustatava ülekuulamine kaitsja juuresolekul koos ülekuulamise audiovisuaalse salvestamisega ning
d)
kaitsjale võimaluse andmine menetlusdokumentidega tutvumiseks ja haavatavale isikule ja omal algatusel määratud advokaadile või kahtlustatava valitud advokaadile võimaluse andmine esitada võimalikke tõendite taotlusi?
12.
Kas [harta] artiklit 4 koostoimes ELL artikli 6 lõikega 1 ja artikliga 2 ning ELL artikli 6 lõiget 3 koostoimes 4. novembril 1950 Roomas allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni [(edaspidi „EIÕK“)], mida on muudetud protokollidega nr 3, 5 ja 8 ning täiendatud protokolliga nr 2, artikliga 3 koostoimes haavatavuse presumptsiooniga [komisjoni soovituse] punkti 7 kohaselt tuleb tõlgendada nii, et kahtlustatava ülekuulamine politseiniku või muu uurimistoimingu tegemiseks volitatud isiku poolt psühhiaatriahaigla tingimustes, võtmata arvesse ebakindlat seisundit, ja eriti piiratud eneseväljendusvabaduse ja iselaadse psühholoogilise kaitsetuse tingimustes ja ilma advokaadi juuresolekuta, kujutab endast ebainimlikku kohtlemist ja sellisena välistab liidu põhiõigustega vastuolu tõttu üleüldse sellise ülekuulamise kui menetlustoimingu[?]
13.
Kas juhul, kui vastus 12. küsimusele on jaatav, tuleb 12. küsimuses viidatud õigusnorme tõlgendada nii, et need volitavad (või kohustavad) liikmesriigi kohut, kes lahendab kohtuasja kriminaalmenetluses, mis on hõlmatud [direktiivi 2016/1919] kohaldamisalaga koostoimes [komisjoni soovituse] punktiga 7 ning [direktiivi 2013/48] kohaldamisalaga, aga ka kõiki teisi kriminaalmenetlusasutusi, kes teevad kohtuasjas menetlustoiminguid, eirama direktiiviga vastuolus olevaid liikmesriigi õigusnorme, sh eelkõige eirama kriminaalmenetluse seadustiku artiklit 168a, ja selle tulemusena – rakendustähtaja möödumise tõttu – asendama liikmesriigi õigusnormi eeltoodud vahetult kohaldatavate direktiivi sätetega, seda isegi juhul, kui selline isik on pärast uurimise (või muu menetlustoimingu) lõpetamist ja prokuröri poolt kohtule süüdistusakti esitamist endale ise kaitsja valinud[?]
14.
Kas [direktiivi 2016/1919] artikli 2 lõike 1 punkti b, artikli 4 lõiget 5 ja artiklit 9 koostoimes põhjendustega 19, 24 ja 27 koostoimes [direktiivi 2013/48] artikli 3 lõike 2 punktidega a, b ja c ja artikli 3 lõike 3 punktiga b koostoimes ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga ning liidu õiguse tõhususe põhimõttega tuleb tõlgendada nii, et prokurör, kes tegutseb kriminaalmenetluse kohtueelses etapis, on kohustatud täielikult järgima [direktiivi 2016/1919] nõudeid, millel on vahetu õigusmõju, ja seega tagama, et eeltoodud direktiivi kaitsega hõlmatud kahtlustatavale või süüdistatavale oleks menetluses tagatud tõhus õiguskaitse alates järgmiste kuupäevade hulgas kõige varasemast hetkest:
a)
enne, kui politsei või muu õiguskaitseasutus või kohtuorgan ta üle kuulab;
b)
hetkest, kui uurimis- või muud pädevad asutused teevad uurimis- või muid tõendite kogumise toiminguid kooskõlas direktiivi 2013/48 artikli 3 lõike 3 punktiga c;
c)
kohe pärast vabaduse võtmist (mis hõlmab ka viibimist psühhiaatriahaiglas), vajaduse korral on prokurör aga kohustatud eirama kõrgemalseisvate prokuröride korraldusi, kui ta on veendunud, et nende järgimine kahjustaks niisuguse kahtlustatava tõhusat õiguskaitset, kelle puhul esineb haavatavuse presumptsioon, sh kahjustaks tema õigust õiglasele kohtulikule arutamisele või muud isikule [direktiivis 2026/1919] koostoimes [direktiiviga 2013/48] ette nähtud õigust[?]
15.
Kas juhul, kui vastus 14. küsimusele on jaatav, tuleks ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku koostoimes ELL artikliga 2, koostoimes õigusriigi austamise põhimõttega vastavalt tõlgendusele, mis on sõnastatud Euroopa Kohtu lahendites (vt Euroopa Kohtu 27. mai 2019. aasta kohtuotsus OG ja PI (Lübecki prokuratuur ja Zwickau prokuratuur), C‑508/18 ja C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456), samuti, kas kohtunike sõltumatuse põhimõtet, mis on ette nähtud ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus ja [harta] artiklis 47 vastavalt tõlgendusele, mis on sõnastatud Euroopa Kohtu lahendites (vt 27. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117), tuleb tõlgendada nii, et nende põhimõtetega, võttes arvesse riigi peaprokuröri ja kõrgema astme prokuröride võimalust anda sellega seoses madalama astme prokuröridele siduvaid korraldusi jätta kohaldamata vahetult kohaldatavad liidu õigusnormid või takistada nende kohaldamist, on vastuolus liikmesriigi õigusaktid, mis näevad ette prokuröri otsese sõltuvuse täitevõimu esindajast, kelleks on justiitsminister, ja samuti on nendega vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis piiravad prokuröri sõltumatust liidu õiguse kohaldamisel, eelkõige järgmised õigusnormid:
a)
28. jaanuari 2016. aasta prokuratuuriseaduse (Ustawa z dnia 28 stycznia 2016 roku Prawo o prokuraturze) artikli 1 lõige 2, artikli 3 lõike 1 punktid 1 ja 3 ning artikli 7 lõiked 1–6 ja 8, samuti artikli 13 lõiked 1 ja 2, mille sisu viitab koosmõjus vaadelduna sellele, et justiitsminister, kes on samal ajal riigi peaprokurör ja riigiprokuratuuri kõrgeim organ, võib anda madalama astme prokuröridele siduvaid korraldusi ka ulatuses, mis piirab või raskendab liidu õiguse vahetut kohaldamist[?]“
20.
Kirjalikud seisukohad esitasid Włocławeki (Poola) rajooniprokurör, Tšehhi ja Poola valitsus ning Euroopa Komisjon.
21.
Kohtuistungit ei toimunud.
III. Asjakohased õigusnormid
A.
Direktiiv 2013/48
22.
Direktiivi 2013/48 artikli 3 lõigetes 1–3 on õigus kaitsjale kriminaalmenetluses sätestatud järgmiselt:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et kahtlustataval ja süüdistataval isikul on õigus kasutada kaitsjat nii pika aja jooksul ja sellisel viisil, mis annab asjaomasele isikule võimaluse kasutada oma kaitseõigust otstarbekalt ja tõhusalt.
2.   Kahtlustatavale või süüdistatavale isikule antakse põhjendamatu viivituseta võimalus kasutada kaitsjat. Igal juhul saab kahtlustatav või süüdistatav isik võimaluse kasutada kaitsjat alates järgmisest hetkest, olenevalt sellest, milline neist on varaseim:
a)
enne nende küsitlemist politseis või muus õiguskaitse- või õigusasutuses;
b)
siis, kui uurimis- või muud pädevad asutused teostavad uurimis- või muid tõendite kogumise toiminguid kooskõlas lõike 3 punktiga c;
c)
põhjendamatu viivituseta pärast vabaduse võtmise hetke;
d)
aegsasti enne seda, kui kahtlustatav või süüdistatav isik, kes on saanud kutse ilmuda kriminaalasjades pädeva kohtu ette, ilmub selle kohtu ette.
3.   Õigus kaitsjale hõlmab järgmist:
a)
liikmesriigid tagavad, et kahtlustataval või süüdistataval isikul on õigus suhelda ja kohtuda privaatselt teda esindava kaitsjaga, sealhulgas enne küsitlemist politseis või muus õiguskaitse- või õigusasutuses;
b)
liikmesriigid tagavad, et kahtlustataval või süüdistataval isikul on õigus sellele, et tema kaitsja viibib küsitlemise juures ja osaleb selles tõhusalt. Selline osalemine toimub kooskõlas siseriiklikus õiguses sätestatud menetlustega, tingimusel et need menetlused ei piira võimalust kasutada tõhusalt ja sisuliselt asjaomast õigust. Kui kaitsja osaleb küsitlemisel, jäädvustatakse sellise osalemise toimumine, kasutades asjaomase liikmesriigi õiguse kohast jäädvustamiskorda;
c)
liikmesriigid tagavad, et kahtlustataval või süüdistataval isikul on õigus vähemalt sellele, et tema kaitsja viibiks järgmiste uurimis- või tõendite kogumise toimingute juures, kui need toimingud on sätestatud siseriiklikes õigusaktides ja kui kahtlustatav või süüdistatav isik peab asjaomase toimingu juures olema või tal on lubatud seal olla:
i)
äratundmiseks esitamised;
ii)
vastastamised;
iii)
uurimiseksperimendid.“
23.
Direktiivi 2013/48 artiklis 12 „Õiguskaitsevahendid“ on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et kahtlustataval või süüdistataval isikul oleks kriminaalmenetluses ja isikul, kelle üleandmist taotletakse, oleks Euroopa vahistamismäärusega seotud menetlustes tõhus siseriiklikus õiguses sätestatud õiguskaitsevahend, kui rikutakse nende käesolevast direktiivist tulenevaid õigusi.
2.   Ilma et see piiraks tõendite lubatavust käsitlevate siseriiklike eeskirjade ja süsteemide kohaldamist, tagavad liikmesriigid, et kriminaalmenetluse raames kahtlustatava või süüdistatava isiku antud selliste ütluste või tõendite hindamisel, mille saamisel rikuti tema õigust kaitsjale, või juhtudel, kui sellest õigusest erandi tegemine oli lubatud vastavalt artikli 3 lõikele 6, austatakse kaitseõigust ja menetluse õiglust.“
24.
Viimaks on direktiivi 2013/48 artiklis 13 „Haavatavad isikud“ sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et käesoleva direktiivi kohaldamisel võetakse arvesse haavatavate kahtlustatavate ja haavatavate süüdistatavate isikute erivajadusi.“
B.
Direktiiv 2016/1919
25.
Direktiiviga 2016/1919 on reguleeritud õigusabi andmine kahtlustatavatele, süüdistatavatele või Euroopa vahistamismääruse alusel tagaotsitavatele isikutele. (
6
) Direktiivi artikli 2 lõikes 1 on direktiivi kohaldamisala piiritletud järgmiselt:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse kriminaalmenetluse raames kahtlustatavate ja süüdistatavate suhtes, kellel on direktiivi 2013/48/EL kohaselt õigus kaitsjale ja:
a)
kellelt on võetud vabadus;
b)
kes peavad liidu või liikmesriigi õiguse kohaselt kaitsjat kasutama või
c)
kes peavad olema või võivad olla uurimis- või tõendite kogumise toimingute juures, mis hõlmavad miinimumina järgmist:
i)
äratundmiseks esitamine;
ii)
vastastamine;
iii)
uurimiseksperiment.“
26.
Direktiivi 2016/1919 artiklis 3 toodud määratluse kohaselt tähendab tasuta õigusabi „liikmesriigi poolset õigusabi kulude rahastamist, millega võimaldatakse kasutada õigust kaitsjale.“
27.
Direktiivi 2016/1919 artiklis 4 on kriminaalmenetluses tasuta õigusabi andmise tingimused reguleeritud järgmiselt:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et kahtlustatavatel ja süüdistatavatel, kellel puuduvad piisavad vahendid kaitsjale õigusabi eest tasumiseks, on õigus tasuta õigusabile juhul, kui õigusemõistmise huvid seda nõuavad.
2.   Liikmesriigid võivad kohaldada taotleja vahendite või taotluse põhjendatuse kontrolli või mõlemat, et teha kindlaks, kas tuleb anda tasuta õigusabi kooskõlas lõikega 1.
3.   Kui liikmesriik kohaldab taotleja vahendite kontrolli, võtab ta arvesse kõiki asjakohaseid ja objektiivseid tegureid nagu asjaomase isiku sissetulek, vara ja perekonnaseis, samuti kaitsjale makstavad õigusabi kulud ja elatustase asjaomases liikmesriigis, et teha asjaomases liikmesriigis kohaldatavate kriteeriumide alusel kindlaks, et kahtlustatavatel või süüdistatavatel ei ole kaitsjale õigusabi kulude tasumiseks piisavalt vahendeid.
4.   Põhjendatuse kontrolli kohaldamisel võtab liikmesriik arvesse kuriteo raskusastet, juhtumi keerukust ja võimalikku määratavat karistust, et teha kindlaks, kas õigusemõistmise huvides tuleb anda tasuta õigusabi. Põhjendatuse kontrolli tingimused loetakse täidetuks järgmistes olukordades:
a)
kui kahtlustatav või süüdistatav tuuakse pädeva kohtu või kohtuniku ette, et otsustada kinnipidamise üle menetluse mis tahes staadiumis käesoleva direktiivi kohaldamisala raames, ning
b)
vahistamise ajal.
5.   Liikmesriigid tagavad, et tasuta õigusabi antakse põhjendamatu viivituseta ja hiljemalt enne küsitlemist politsei, muu õiguskaitseasutuse või kohtuasutuse poolt, või enne käesoleva direktiivi artikli 2 lõike 1 punktis c osutatud uurimis- või tõendite kogumise toiminguid.
6.   Tasuta õigusabi antakse ainult nende kriminaalmenetluste raames, kus asjaomast isikut kuriteo toimepanekus kahtlustatakse või süüdistatakse.“
28.
Direktiivi 2016/1919 artiklis 8 on sätestatud, et liikmesriigid „tagavad, et kahtlustatavatel, süüdistatavatel ning isikutel, kelle üleandmist taotletakse, on olemas tõhus liikmesriigi õiguses sätestatud õiguskaitsevahend, kui rikutakse nende käesolevast direktiivist tulenevaid õigusi.“
29.
Viimaks on direktiivi 2016/1919 artiklis 9 „Haavatavad isikud“ sätestatud, et liikmesriigid „tagavad, et käesoleva direktiivi rakendamisel võetakse arvesse haavatavate kahtlustatavate, süüdistatavate ja isikute, kelle üleandmist taotletakse, erivajadusi.“
IV. Õiguslik analüüs
30.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu 15 küsimust puudutavad kriminaalmenetluse erinevaid aspekte olukorras, kus menetlusse on kaasatud haavatav isik. Analüüsin neid küsimusi viie teema all, käsitledes igas teemas mitte üksnes küsimuse sisu, vaid ka mõne menetlusosalise tõstatatud vastuvõetamatuse vastuväiteid.
31.
Esimesed 14 küsimust puudutavad nelja direktiividega 2013/48 ja 2016/1919 reguleeritud teemat: haavatavus, tõhusad õiguskaitsevahendid, ebainimlik ja alandav kohtlemine ning vahetu õigusmõju. Viieteistkümnes küsimus on seotud prokuröri sõltumatusega, mis ei kuulu nende kahe direktiivi kohaldamisalasse. Pärast nende kahe direktiivi kohaldatavuse lühianalüüsi (jaotis A) käsitlen järjest kõiki viit teemat eraldi (jaotised B–F).
A.
Kahe kõnealuse direktiivi kohaldatavus
32.
Direktiivi 2013/48 artikli 2 lõikes 1 on sätestatud, et seda kohaldatakse „alates sellest ajast, kui liikmesriigi pädevad asutused on [kahtlustatavale või süüdistatavale] ametliku teate saatmisega või muul moel teatavaks teinud, et teda kahtlustatakse või süüdistatakse kuriteo toimepanemises, olenemata sellest, kas talt on võetud vabadus“. Euroopa Kohus on juba täpsustanud, et see hõlmab igasuguses vormis suhtlust, seega ei ole oluline, kuidas see teave asjaomase isikuni jõuab. (
7
)
33.
Võttes arvesse eespool punktides 7–9 esitatud faktilisi asjaolusid, on selge, et direktiiv 2013/48 kohaldus K. P-le alates hetkest, kui politseinikud käskisid tal ebaseaduslikud ained üle anda, seejärel panid ta käeraudadesse ja pidasid ta kinni. (
8
)
34.
Peale selle on direktiivi 2016/1919 artikli 2 lõikes 1 sätestatud, et seda kohaldatakse isikute suhtes, kellel on direktiivi 2013/48 kohaselt õigus kaitsjale ja kellelt on lisaks võetud vabadus või kes peavad liidu või liikmesriigi õiguse kohaselt kaitsjat kasutama.
35.
See, kas direktiivi 2016/1919 kohaldatakse K. P. suhtes, oleneb seega sellest, kas tal on direktiivi 2013/48 alusel õigus kaitsjale.
36.
Direktiivi 2013/48 artikli 3 lõike 2 kohaselt antakse kahtlustatavale või süüdistatavale isikule „põhjendamatu viivituseta võimalus kasutada kaitsjat“. Artikli 3 lõike 2 kohaselt tehakse seda igal juhul vähemalt „enne nende küsitlemist politseis või muus õiguskaitse- või õigusasutuses“. Direktiivi 2016/1919 artikli 4 lõikes 5 on paralleelselt sätestatud, et tasuta õigusabi antakse „põhjendamatu viivituseta ja hiljemalt enne küsitlemist politsei, muu õiguskaitseasutuse või kohtuasutuse poolt“.
37.
Seega teen järelduse, et direktiivi 2013/48 alusel oli K. P-l õigus kaitsjale (
9
) ja seega kuulus ta direktiivi 2016/1919 kohaldamisalasse. (
10
)
B.
Haavatavus (esimene, teine, kolmas, seitsmes, üheksas ja kümnes küsimus)
38.
Oma esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas isiku haavatavus takistab kriminaalmenetluses osaleval asutusel teda üle kuulata ilma kaitsja osavõtuta ja ilma tasuta õigusabi andmata, kui selle saamise tingimused on täidetud.
39.
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas olukordades, kus kõnealust isikut süüdistatakse kuriteos, mille eest võib karistuseks mõista vabadusekaotuse, peab isiku haavatavuse tuvastamata jätmine olema sõnaselgelt otsuses välja toodud, mis on isiku ilma kaitsja osavõtuta ülekuulamise eeltingimus.
40.
Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas direktiiviga 2016/1919 ja direktiiviga 2013/48 on kehtestatud haavatavuse presumptsioon, mida liikmesriikide asutused peavad kriminaalmenetluse käigus arvesse võtma.
41.
Seitsmenda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, millised kohustused on direktiiviga 2013/48 ja direktiiviga 2016/1919 pandud liikmesriikide asutustele seoses haavatavuse tuvastamise tagamisega ja seoses õigustega kriminaalmenetluses, mis asjaomasele isikule seetõttu tekivad.
42.
Üheksanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas kriminaalmenetluses osalevad pädevad asutused peavad viivitamata tuvastama kahtlustatava haavatavuse, seda tunnustama, pakkuma talle tasuta õigusabi ja hoiduma tema ülekuulamisest seni, kuni õigusabi pakutakse.
43.
Viimaks küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus oma kümnenda küsimusega juhul, kui vastus üheksandale küsimusele on jaatav, kas liikmesriigid peavad oma õigusaktides sätestama üksikasjalikud põhjused ja kriteeriumid seoses eranditega haavatavuse viivitamatust tuvastamisest ja tunnistamisest ning seejärel tasuta õigusabi pakkumisest. Peale selle soovib ta teada, kas selline erand peab olema proportsionaalne, ajaliselt piiratud ning arvestama õiglase kohtuliku arutamise põhimõtet ning kas asjaomasel isikul peab olema õigus taotleda selle kohtuliku kontrolli.
44.
Nende küsimuste ühisnimetaja on haavatavuse mõiste ning liikmesriikide asutuste kohustus see õigel ajal tuvastada ja sellele nõuetekohaselt reageerida. Järgmiseks annan suuniseid selle kohta, kes on haavatav isik (1. alamjaotis), mille järel tõlgendan kahte nimetatud direktiivi ja nendega liikmesriikide asutustele pandud kohustusi olukorras, kus kahtlustatav või süüdistatav on haavatav isik (2. alamjaotis).
1. Kes on haavatav isik?
45.
2009. aastal kutsus nõukogu üles reguleerima eri menetlusõigusi kriminaalmenetluses järkjärgulise lähenemisviisi abil; nende hulka kuuluvad kaitsemeetmed selliste kahtlustatavate või süüdistatavate isikute jaoks, kes kuuluvad haavatavate isikute kategooriasse. (
11
) Kuid tänini on see seadusandlik eesmärk haavatavate isikute aspektist (
12
) täidetud üksnes kriminaalmenetluses kahtlustatavate või süüdistatavate laste puhul. (
13
)
46.
Kuna puuduvad hilisemad liidu õigusaktid, milles määratletaks haavatavust kriminaalmenetluses laiemalt, (
14
) avaldas komisjon soovituse, mis käsitleb kahtlustatavate või süüdistatavate haavatavate isikute menetluslikke tagatisi kriminaalmenetluses. (
15
)
47.
Selles on haavatavad isikud määratletud isikutena, „kes ei ole oma vanuse, vaimse või füüsilise seisundi või puude tõttu võimelised kriminaalmenetlusest aru saama ja selles tõhusalt osalema“. (
16
)
48.
Peale selle on komisjoni soovituses ette nähtud haavatavuse presumptsioon järgmises sõnastuses: „Liikmesriigid peaksid ette nägema haavatavuse presumptsiooni eelkõige isikute puhul, kellel on tõsine psühholoogiline, intellektuaalne või füüsiline vaegus või meelepuue või vaimuhaigus või kognitiivne häire, mis ei lase neil menetlusest aru saada ja selles tõhusalt osaleda.“ (
17
)
49.
Psüühikahäirete määratlemine on üldjuhul raskemini tuvastatav kui noorusest tulenev haavatavus, ning õiguskirjanduses kritiseeritakse komisjoni otsust suunata direktiiv üksnes laste kaitsmisele ning piirduda haavatavate täiskasvanute kaitsmisel pelgalt soovitusega. (
18
)
50.
Komisjoni soovitus on mittesiduv õigusakt, millel ei ole piisavalt õigusjõudu, et panna liikmesriikide asutustele kriminaalmenetluses lõplikke kohustusi.
51.
Ehkki Euroopa Kohus leidis kohtuotsuses Grimaldi, (
19
) et liikmesriikide kohtud peavad soovitusi arvesse võtma, ei tähenda see järeldus, et soovitused on õiguslikult siduvad. Euroopa Kohus leidis lihtsalt, et soovitusi ei saa teiste liidu õigusnormide tõlgendamisel eirata, kuid ei öelnud, et neist tekiks tulemuse suhtes mingit kohustust. Seega ei panda soovitustega liikmesriikide kohtutele ühetaolise tõlgendamise kohustust.
52.
Mittesiduvust ei muuda ka asjaolu, et nõukogu kutsus liikmesriike üles (
20
) komisjoni soovitust „arvesse võtma“. Õigupoolest on vaid üks liikmesriik teavitanud komisjoni selle soovituse jõustamiseks vajalikest meetmetest. (
21
)
53.
Seega ei ole liikmesriikidele siduvad ei haavatava isiku määratlus ega teatavate puuete või häiretega isikute haavatavuse presumptsioon (vt käesoleva ettepaneku punktid 47 ja 48).
54.
Kuna liidu õiguses puuduvad täpsemad sätted peale komisjoni soovituse, on meil kasutada vaid peegeldavad sätted direktiivi 2013/48 artiklis 13 (
22
) ja direktiivi 2016/1919 artiklis 9, (
23
) milles nõutakse liikmesriikidelt tagamist, et „võetakse arvesse haavatavate kahtlustatavate ja haavatavate süüdistatavate isikute erivajadusi“. (
24
)
55.
Euroopa Kohus on direktiivi 2013/48 artiklit 13 tõlgendades leidnud, et vaimse häirega isikut (
25
) tuleb pidada haavatavaks. See on nii olenemata asjaolust, et kõnealuses direktiivis ei ole haavatavate isikute kategooriaid sõnaselgelt täpsustatud. (
26
)
56.
Seda seisukohta toetab Euroopa Inimõiguste Kohtu (edaspidi „EIK“) praktika. See kohus on leidnud, et osalemine kriminaalmenetluses on tõhus siis, kui „süüdistataval on üldine arusaam kohtumõistmise laadist ning sellest, mida see tema jaoks tähendab, sealhulgas mis tahes karistuse tähendus, mis talle võidakse määrata“. (
27
)
57.
Peale selle on EIK kriminaalmenetluse üldist õiglust hinnates koostanud nimekirja asjasse puutuvatest teguritest, millest esimene on see, „kas kaebaja oli iseäranis haavatav, näiteks vanuse või vaimse võimekuse tõttu“. (
28
)
58.
Viimaks on EIK leidnud ka seda, et täiskasvanu on iseäranis haavatav juhul, kui tal on krooniline alkoholism ja/või äge alkoholimürgistus, füüsiline puue või haigus või psüühikahäire või kui ta kuulub sotsiaalselt ebasoodsamas olukorras olevasse rühma. (
29
)
59.
Üldises mõttes ja ilma vajaduseta esitada käesoleva kohtuasja tarbeks haavatava isiku ammendavat määratlust võime täie kindlusega öelda, et psüühikahäirega isikud, nagu ka K. P., on liidu õiguse alusel käsitatavad haavatavate kahtlustatavate või süüdistatavatena.
60.
Nüüd asun käsitlema kohustusi, mille kaks kõnealust direktiivi panevad liikmesriikide asutustele seoses haavatavate isikute kohtlemisega kriminaalmenetluse kohtueelses etapis, ja haavatavate isikute vastavaid õigusi.
2. Liikmesriikide asutuste kohustused kriminaalmenetluses juhul, kui kahtlustatav või süüdistatav on haavatav isik
61.
Komisjoni väitel tuleb direktiivi 2016/1919 artiklit 9 tõlgendada nii, et sellega pannakse pädevatele asutustele kohustus hinnata isiku haavatavust juhul, kui neile saavad teatavaks asjaolud, mis võivad viidata teatavale psüühikahäirele või -haigusele. Komisjoni sõnul võtaks teistsugune tõlgendus sellelt sättelt kasuliku mõju. Nimetatud institutsioon laiendab seda tõlgendust nii, et selle kohaselt ei saa haavatavale isikule tasuta õigusabi andmisest keelduda ilma esmalt kõnealuse isiku vaimset seisundit kontrollimata.
62.
Samamoodi väidab Poola valitsus, et ka Poola õiguse kohaselt peavad pädevad asutused võimaldama tasuta õigusabi alati, kui nad saavad teadlikuks sellest, et kõnealune isik võib olla haavatav. Erinevalt komisjonist ei tunnista see valitsus aga ühtegi haavatavuse presumptsiooni, mis sarnaneks komisjoni soovituses kirjeldatuga.
63.
Nõustun Poola valitsusega, et nagu olen juba varem selgitanud, (
30
) ei ole komisjoni soovitus, mille kohaselt peaksid liikmesriigid oma õiguskorras nägema teatavas olukorras ette haavatavuse presumptsiooni, õiguslikult siduv. Sellega seoses leian ühtlasi, et praegu on isiku haavatavuse väljaselgitamise tingimused liikmesriikide määrata.
64.
Kuid komisjonil on õigus, kui ta väidab, et direktiivi 2016/1919 artikkel 9 – ja õigupoolest ka direktiivi 2013/48 artikkel 13 – kaotaks oma sisu, kui see ei paneks liikmesriikide ametiasutustele mingitki laadi kohustust tuvastada kahtlustatava või süüdistatava haavatavus ja seda nõuetekohaselt arvesse võtta. Liikmesriigi kohus peab liikmesriigi õigust tõlgendama viisil, mis ei muuda liidu õigust sisutühjaks.
65.
Direktiivi 2016/1919 artiklit 9 ja direktiivi 2013/48 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et see nõuab pädevatelt asutustelt hoolsust seoses võimalusega, et kahtlustatav või süüdistatav on haavatav isik, kuna sellisel isikul on raske menetlust mõista või selles osaleda. (
31
) Sellel kohustusel on vahetu õigusmõju. Kui esineb haavatavuse kahtlus, peavad ametiasutused erilise hoolega tagama, et direktiiviga 2013/48 ja direktiiviga 2016/1919 antud õigused oleksid kaitstud.
66.
Mis puudutab õigust kaitsjale, siis ütleb direktiivi 2013/48 artikli 3 lõige 2, et isegi kui K. P. ei oleks olnud haavatav, oleks tal politsei ülekuulamise ajal pidanud olema kaitsja ja päris kindlasti ei oleks ülekuulamine tohtinud aset leida põhjendamatu viivituseta vabaduse võtmise järel. Kui isik on haavatav, on selle õiguse austamine veelgi tähtsam.
67.
Seetõttu järeldan, et direktiivi 2013/48 artikli 3 lõikel 2 koosmõjus selle artikliga 13 on vahetu õigusmõju ja seda tuleb tõlgendada nii, et pädevad asutused, kes on teadlikud sellest, et kahtlustatav või süüdistatav võib olla haavatav, peavad tagama talle kaitsja.
68.
Analoogne tõlgendus tundub mulle veenev tasuta õigusabi andmisest rääkides. (
32
)
69.
Kui kohaldatakse direktiivi 2016/1919, võidakse tasuta õigusabi anda kas taotleja vahendite kontrolli, (
33
) põhjendatuse kontrolli (
34
) või mõlema alusel. Kokkuvõttes on selle direktiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud, et „kahtlustatavatel ja süüdistatavatel, kellel puuduvad piisavad vahendid kaitsjale õigusabi eest tasumiseks, on õigus tasuta õigusabile juhul, kui õigusemõistmise huvid seda nõuavad“.
70.
Olen kõigi käesolevas menetluses osalejatega nõus, et kui on tuvastatud, et kahtlustatav või süüdistatav on haavatav, võib tema tõhus osalemine menetluses olla ohus, kui tasuta õigusabi ei anta. See on kooskõlas direktiivi 2016/1919 artikli 4 lõikega 5, mis paneb liikmesriikidele kohustuse tagada, et tasuta õigusabi antakse põhjendamatu viivituseta ja hiljemalt enne, kui politsei isiku üle kuulab.
71.
Iseäranis kehtib see sellises olukorras nagu põhikohtuasjas, kus karistusena võidakse mõista vabadusekaotus. (
35
)
72.
Seetõttu järeldan, et direktiivi 2016/1919 artikli 2 lõikel 1 koosmõjus artikli 4 lõigetega 1 ja 5 ning artikliga 9 on vahetu õigusmõju ja seda tuleb tõlgendada nii, et pädevad asutused, kes on teadlikud sellest, et kahtlustatav või süüdistatav võib olla haavatav, peavad andma talle tasuta õigusabi. See on eriti tähtis sellistes olukordades, kus karistus väidetava kuriteo eest on vabadusekaotus.
3. Järeldus haavatavuse kohta
73.
Kehtivas liidu õiguses ei ole liikmesriikidele pandud kohustust sätestada haavatavuse presumptsioon. Konkreetsed meetmed ja korrad isiku haavatavuse kindlaks tegemiseks tuleb kehtestada liikmesriigi õiguses.
74.
Direktiivi 2016/1919 artiklit 9 ja direktiivi 2013/48 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et see nõuab pädevatelt asutustelt hoolsust seoses võimalusega, et kahtlustatav või süüdistatav on haavatav isik, kuna sellisel isikul on raske menetlust mõista või selles osaleda. Sellel kohustusel on vahetu õigusmõju. Kui esineb haavatavuse kahtlus, peavad ametiasutused erilise hoolega tagama, et direktiiviga 2013/48 ja direktiiviga 2016/1919 antud õigused oleksid kaitstud.
75.
Direktiivi 2013/48 artikli 3 lõikel 2 koosmõjus selle artikliga 13 on vahetu õigusmõju ja seda tuleb tõlgendada nii, et pädevad asutused, kes on teadlikud võimalusest, et kahtlustatav või süüdistatav võib olla haavatav isik, peavad tagama talle kaitsja.
76.
Direktiivi 2016/1919 artikli 2 lõikel 1 koosmõjus artikli 4 lõigetega 1 ja 5 ning artikliga 9 on vahetu õigusmõju ja seda tuleb tõlgendada nii, et pädevad asutused, kes on teadlikud sellest, et kahtlustatav või süüdistatav võib olla haavatav isik, peavad andma talle tasuta õigusabi. See on eriti tähtis sellistes olukordades, kus karistus väidetava kuriteo eest on vabadusekaotus.
C.
Õiguskaitsevahendid (teine ja kümnes küsimus)
77.
Oma teises ja kümnendas küsimuses soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas liikmesriigid on kohustatud tagama, et nii otsuse üle jätkata haavatava isiku ülekuulamist ilma kaitsjata, kui ka otsuse üle jätta haavatav isik viivitamata tuvastamata ja tunnustamata, saaks teostada kohtulikku kontrolli.
78.
Nii direktiivi 2013/48 artiklis 12 kui ka direktiivi 2016/1919 artiklis 8 on liikmesriikidele pandud kohustus tagada kahtlustatavatele või süüdistatavatele tõhusad õiguskaitsevahendid juhuks, kui on rikutud nende õigusi, mis tulenevad neist kahest direktiivist.
79.
Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile sisaldab õigust pöörduda kohtusse, kellel on pädevus hinnata liidu õigusel põhineva õiguse rikkumist ja määrata selle eest hüvitist. Euroopa Kohus kinnitas seda juba kohtuotsuses Johnston (
36
) ja tänapäeval tuleneb see nõue harta artiklist 47.
80.
Kuid kõnealustes direktiivides ei ole täpsustatud, mis saab siis, kui kohtunik tuvastab, et rikutud on õigust kaitsjale või tasuta õigusabile. Selle asemel on valik jäetud liikmesriikide teha; nõutud on üksnes, et valitud õiguskaitsevahend oleks tõhus.
81.
Konkreetsemalt rääkides ei ole direktiivides sõnagi sellest, kas sellist õigust rikkudes kogutud tõendid tuleb kõrvale jätta. Minu arvates seisneb eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuse tuum selles, kas teatavate uurimismenetluse ajal tehtud ametiasutuste toimingute üle saab teostada kohtulikku kontrolli.
82.
Menetluses osalejad, eriti rajooniprokurör, rõhutavad Euroopa Kohtule esitatud kirjalikes seisukohtades jõuliselt asjaolu, et kahes eespool viidatud sättes ei ole kirjas nõuet, et liikmesriigi kohus peab direktiivi rikkudes kogutud tõendid tunnistama vastuvõetamatuks, ja et seda teemat ei reguleerita üldse liidu õigusega.
83.
Asun samale seisukohale nagu kohtuasjas C‑603/22 M. S. jt (
37
) ning nõustun rajooniprokuröri väitega, et asjaomastes kehtivates liidu õigusnormides ei reguleerita tõendite lubatavust liikmesriigi kriminaalmenetluses. Tõendite lubatavus on praeguse seisuga riigisisese õiguse küsimus. (
38
)
84.
Ent kui liidu õigus on kohaldatav, ei tohi asjaomased riigisisesed õigusnormid olla vastuolus harta artiklitega 47 ja 48. (
39
)
85.
Leian, et harta artiklites 47 ja 48 sätestatud põhiõigustest kinnipidamine nõuab, et liikmesriikide kohtunikel oleks võimalik olla piisavalt paindlik, et hinnata menetluse üldist õiglust. Kui nad peaksid leidma, et mingi tõend tuleb kõrvale jätta, kuna selle kogumisel rikuti kaitseõigusi, peaks neil olema vabadus see kõrvale jätta. Teisisõnu ei reguleeri liidu õigus tõendite lubatavust, kuid samas ei võimalda see liikmesriigi õigusnormidel piirata asja menetlevate kohtunike pädevust hinnata tõendeid vabalt ja teha hindamise põhjal selliseid järeldusi, nagu nad peavad vajalikuks. (
40
)
86.
Samalaadsele seisukohale on asunud ka Euroopa Inimõiguste Kohus, kes on leidnud, et EIÕK ei reguleeri tõendite lubatavust, (
41
) kuna see piirdub hinnanguga sellele, kas on kahjustatud menetluse üldist õiglust. (
42
)
87.
Kokkuvõttes nõuab tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte, et igasuguse liidu õigusel põhineva õiguse rikkumise üle saaks teostada kohtulikku kontrolli. Direktiivi 2013/48 artiklis 12 ja direktiivi 2016/1919 artiklis 8 ei ole siiski sobivaid õiguskaitsevahendeid täpsustatud, vaid valik on jäetud liikmesriikide teha; nõutud on üksnes, et valitud õiguskaitsevahend oleks tõhus. Samas nõuab harta artiklites 47 ja 48 sätestatud põhiõigustest kinnipidamine, et liikmesriikide kohtunikel oleks võimalik olla piisavalt paindlik, et hinnata menetluse üldist õiglust. Kui nad peaksid leidma, et mingi tõend tuleb kõrvale jätta, kuna selle kogumisel rikuti menetlusõigusi, rikkudes seega kaitseõigusi, peab neil olema vabadus see kõrvale jätta.
D.
Ebainimlik ja alandav kohtlemine (kaheteistkümnes küsimus)
88.
Oma kaheteistkümnenda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas see, kui politseinik või mõni muu volitatud isik kuulab kahtlustatava üle psühhiaatriahaiglas, võtmata arvesse ebakindluse seisundit olukorras, kus arvamuse väljendamise vabadus on iseäranis piiratud ja isik on spetsiifilisel moel psüühilisest aspektist haavatav, ning ilma kaitsja osavõtuta, kujutab endast ebainimlikku ja alandavat kohtlemist harta artikli 4 alusel.
89.
Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 94 peab eelotsusetaotluse esitanud kohus määratlema esitatud küsimuste faktilise ja õigusliku raamistiku või vähemalt selgitama küsimuste aluseks olevaid faktilisi eeldusi. (
43
)
90.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitas eelotsusetaotluses, et kui politsei K. P. 14. oktoobril 2022 üle kuulas, viibis viimane psühhiaatriahaiglas. Siiski ei ole selle ülekuulamise kohta esitatud muid üksikasju, mis võimaldaksid Euroopa Kohtul anda suuniseid ebainimliku või alandava kohtlemise keelu võimaliku rikkumise kohta.
91.
Seetõttu leian, et piisava teabe puudumise tõttu peaks Euroopa Kohus tunnistama kaheteistkümnenda küsimuse vastuvõetamatuks.
92.
Siiski võiks Euroopa Kohus täielikkuse huvides anda liikmesriigi kohtule parameetreid, mida viimane saaks asjaolude kindlaks tegemisel ning ebainimliku või alandava kohtlemise keelu võimaliku rikkumise üle otsustamisel kasutada.
93.
Kohtuotsuses Jawo (
44
) leidis Euroopa Kohus, et harta artiklil 4 ja EIÕK artiklil 3 on ühesugune kohaldamisala ja tähendus. Seetõttu tasub viidata Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikale. (
45
)
94.
Kohtuotsuses Khlaifia jt vs. Itaalia otsustas Euroopa Inimõiguste Kohus seoses kriminaalmenetluses haavatava isiku ebainimliku ja alandava kohtlemise väljaselgitamisega, et selle hindamine, kas kohtlemine on ebainimlik ja alandav, on „suhteline ja oleneb kohtuasja kõigist asjaoludest, peamiselt kohtlemise kestusest, selle füüsilistest või vaimsetest tagajärgedest ja mõnel puhul ohvri soost, vanusest ja tervislikust seisundist“. (
46
)
95.
Euroopa Inimõiguste Kohus tõi näiteid selle kohta, mida ta võib juhtumipõhisel kohtlemise tõsiduse üle otsustamisel arvesse võtta. Nende hulgas oli väärkohtlemise eesmärk ning selle taga olev tahe või motiiv; väärkohtlemise kontekst, näiteks suurema pingega ja emotsionaalsem õhustik; see, kas ohver on haavatavas olukorras, mis on tavaliselt nii juhul, kui isikult on võetud vabadus. (
47
)
96.
Olukorda Euroopa Inimõiguste Kohtu eeltoodud kohtupraktikaga võrreldes võib täie kindlusega järeldada, et puhtalt asjaolu, et K. P. kuulati psühhiaatriahaiglas üle ilma kaitsja juuresolekuta, ei kujuta endast ebainimlikku ja alandavat kohtlemist.
97.
Kuid faktiliste asjaolude õiguslik hindamine ja otsustamine, kas tegemist on harta artikli 4 võimaliku rikkumisega, jääb liikmesriigi kohtu ülesandeks.
E.
Vahetu õigusmõju (neljas, viies, kuues, kaheksas, üheteistkümnes, kolmeteistkümnes ja neljateistkümnes küsimus)
98.
Neljanda, viienda, kuuenda, kaheksanda, üheteistkümnenda, kolmeteistkümnenda ja neljateistkümnenda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, millised tagajärjed on kõnealuste direktiivide asjaomaste sätete vahetul õigusmõjul.
99.
Rajooniprokurör, Poola valitsus ja komisjon väidavad, et neljateistkümnes küsimus, mis on seotud prokuröri kohustustega kriminaalmenetluse kohtueelses etapis, ei mõjuta eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses olevas kohtuasjas otsuse langetamist ja on seega vastuvõetamatu.
100.
Ma ei nõustu selle väitega. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu jaoks on tähtis, kas prokuröri tegevus kohtueelses etapis oli kooskõlas liidu õigusega, et ta saaks talle esitatud tõendeid nõuetekohaselt hinnata ja need vajaduse korral välja jätta. Seega leian, et neljateistkümnes küsimus on vastuvõetav.
101.
Tuleb lisada, et rajooniprokurör väidab kirjalikus seisukohas, et kõnealuste liikmesriigi sätetega ei ole liidu õiguse aspektist mitte midagi valesti, vaid pigem on menetluses osalenud isikud teinud K. P. suhtes vigu ja jätnud kohustused täitmata.
102.
Kuna lõplikult peab selle kindlaks tegema eelotsusetaotluse esitanud kohus, võtan järgmiseks lihtsalt kokku selle, millised tagajärjed on olukorral, kus asjaomane liidu õigus, nagu Euroopa Kohus seda tõlgendab, erineb liikmesriigi õigusest, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus seda mõistab.
103.
Euroopa Kohus on oma kohtupraktikas juba korduvalt selgitanud, millised tagajärjed on vahetul õigusmõjul. Nagu kohtuasjas C‑603/22 M. S. jt, (
48
) piirdun üksnes kõige tähtsamate praegust kohtuasja puudutavate tagajärgede ülekordamisega.
104.
Euroopa Kohtul on ELL artikli 19 lõike 1 ja ELTL artikli 267 esimese lõigu alusel pädevus tõlgendada üksnes liidu õigust, liikmesriikide kohtutel aga on liikmesriigi õiguse tõlgendamise ainupädevus. (
49
)
105.
Sellise Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute ülesannete range jaotuse kohaselt ei ole esimesel pädevust otsustada selle üle, kas liikmesriigi õigus on liidu õigusega kooskõlas. (
50
) Pärast Euroopa Kohtult vastuse saamist peab eelotsusetaotluse esitanud kohus otsustama, kuidas mõjutab see kohaldatavaid liikmesriigi õigusnorme. (
51
)
106.
Kui liikmesriigi kohus peaks leidma, et liikmesriigi õigus ei ole liidu õigusega kooskõlas, on sellel järgmised tagajärjed.
107.
Kui liikmesriigi kohus saab tõlgendada liikmesriigi õiguse sätteid kooskõlas liidu õigusega nii, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud, peaks ta seda tegema. (
52
) Selline kooskõlaline liikmesriigi õiguse tõlgendamine ja kohaldamine peaks võimaldama eelotsusetaotluse esitanud kohtul jõuda samale tulemusele, nagu on ette nähtud kohaldatavas liidu õiguses. Käesolevas kohtuasjas tähendab see, et haavataval isikul peab olema õigus sellele, et pädev asutus teeks kindlaks tema haavatavuse ja et ta kuulataks üle kaitsja juuresolekul või juhul, kui tal kaitsjat ei ole, antaks talle tasuta õigusabi.
108.
Kui liikmesriigi kohus ei saa riigisisest õiguse kooskõlaliselt tõlgendada, tuleb mängu vahetu õigusmõju põhimõte. Selle põhimõtte kohaselt võivad üksikisikud liidu õigusel põhinevate õiguste jõustamiseks tugineda liikmesriigi kohtus vahetult liidu õigusele ja liikmesriigi kohus peab seega neid õigusi tunnustama, kohaldades asjaomast liidu õiguse sätet vahetult. (
53
)
109.
Kui need õigused on vastuolus liikmesriigi õiguses sätestatud õigustega, annab liidu õigus liikmesriikide kohtutele pädevuse jätta sellega vastuolus olevad liikmesriigi õiguse sätted kohaldamata. See pädevus tuleneb liidu konstitutsionaalsete põhimõtete – liidu õiguse vahetu õigusmõju ja esimuse koostoimest. (
54
)
110.
Lühidalt öeldes peaks eelotsusetaotluse esitanud kohus püüdma kõrvaldada kõikvõimalikud takistused liidu õigusel põhinevate õiguste tunnustamisele, tõlgendades liikmesriigi õiguse asjaomaseid sätteid kooskõlaliselt. Kui kooskõlaline tõlgendamine osutub võimatuks, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus jätma liidu õigusega vastuolus olevad liikmesriigi õigusnormid kohaldamata ja kaitsma liidu õigusel põhinevaid õigusi.
111.
Lõpetuseks ei pea liidu õiguse sätetele täielikku õigusmõju andma mitte üksnes liikmesriikide kohtud, vaid ka liikmesriikide haldusasutused (
55
) ja kõik muud riigiorganid. (
56
) Seega on liidu õiguse kooskõlaline tõlgendamine, vahetu õigusmõju ja esimus siduvad kõigile riigiasutusele, kes peavad ühtlasi tunnustama liidu õigusel põhinevaid õigusi.
112.
See tähendab, et prokurör ja politsei peavad kriminaalmenetluse kohtueelses etapis tunnustama haavatavate isikute õigusi ja enda vastavaid kohustusi vahetult asjaomaste direktiivide alusel. Nad peavad tõlgendama liikmesriigi õigust kooskõlas tulemusega, mida need direktiivid nõuavad. Teise võimalusena on neil kohustus jätta liikmesriigi õigusnormid kohaldamata, et võimaldada haavatavate isikute kaitset, mis on samuti nendes direktiivides nõutud. Siia alla kuuluvad kõik liikmesriigi õigusnormid, mis takistaksid asja menetleval prokuröril kohaldada liidu õigust täielikult, näiteks siduvad juhised prokurörilt, kellele ta allub, või mõnelt muult asutuselt.
113.
Kui asja menetlev prokurör või mõni muu kriminaalmenetlust läbi viiv asutus ei kohalda liidu õigust täielikult (näiteks ei tõlgenda liikmesriigi õigusnorme kooskõlaliselt liidu õigusega või kohaldab liidu õigusega vastuolus olevaid liikmesriigi õigusnorme), peab kriminaalasja menetlev kohus tegema otsuse, et need riigiasutused on rikkunud liidu õigusest tulenevaid kohustusi.
F.
Prokuröri sõltumatus
114.
Viieteistkümnenda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas ELL artikliga 2, ELL artikli 19 lõikega 1, õigusriigi põhimõttega, kohtusüsteemi sõltumatuse põhimõttega ja harta artikliga 47 on nõutud, et prokurör peab olema sõltumatu.
115.
Nii rajooniprokurör, Poola valitsus kui ka komisjon kahtlevad selle küsimuse vastuvõetavuses.
116.
Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et küsimused, mille liikmesriigi kohus on esitanud „õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne, on asjakohased“. (
57
) Kui aga Euroopa Kohus leiab, et esitatud küsimuste vastused ei ole vajalikud selleks, et eelotsusetaotluse esitanud kohus saaks tema menetluses olevas kohtuasjas otsust teha, loobub ta oma pädevusest. (
58
)
117.
Mulle ei tundu küsimus Poola prokuratuuri üldise töökorralduse kohta eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses olevas kriminaalasjas otseselt asjakohane. Olenemata prokuröri sõltumatusest täitevvõimust on prokurör kohustatud tagama kriminaalmenetluses haavatavate isikute õigused, mille liidu õigus neile annab. (
59
)
118.
Seega teen Euroopa Kohtule ettepaneku tunnistada viieteistkümnes küsimus vastuvõetamatuks.
V. Ettepanek
119.
Eelnevatest kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Sąd Rejonowy w Włocławku (Włocławeki rajoonikohus, Poola) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.
Vastus eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimesele, teisele, kolmandale, seitsmendale, üheksandale ja kümnendale küsimusele kõlab nii, et liidu kehtivas õiguses ei ole liikmesriikidele pandud kohustust sätestada haavatavuse presumptsioon. Konkreetsed meetmed ja korrad isiku haavatavuse kindlaks tegemiseks tuleb kehtestada liikmesriigi õiguses.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. oktoobri 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/1919, milles käsitletakse tasuta õigusabi andmist kahtlustatavatele ja süüdistatavatele kriminaalmenetluses ning isikutele, kelle üleandmist taotletakse Euroopa vahistamismäärusega seotud menetluses, artiklit 9 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2013. aasta direktiivi 2013/48/EL, mis käsitleb õigust kaitsjale kriminaalmenetluses ja Euroopa vahistamismäärusega seotud menetluses ning õigust lasta teavitada vabaduse võtmisest kolmandat isikut ja suhelda vabaduse võtmise ajal kolmandate isikute ja konsulaarasutustega, artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et see nõuab pädevatelt asutustelt hoolsust seoses võimalusega, et kahtlustatav või süüdistatav on haavatav isik, kuna sellisel isikul on raske menetlust mõista või selles osaleda. Sellel kohustusel on vahetu õigusmõju. Kui esineb haavatavuse kahtlus, peavad ametiasutused erilise hoolega tagama, et direktiiviga 2013/48 ja direktiiviga 2016/1919 antud õigused oleksid kaitstud.
Direktiivi 2013/48 artikli 3 lõikel 2 koosmõjus artikliga 13 on vahetu õigusmõju ja seda tuleb tõlgendada nii, et pädevad asutused, kes on teadlikud võimalusest, et kahtlustatav või süüdistatav võib olla haavatav, peavad tagama talle kaitsja.
Direktiivi 2016/1919 artikli 2 lõikel 1 koosmõjus artikli 4 lõigetega 1 ja 5 ning artikliga 9 on vahetu õigusmõju ja seda tuleb tõlgendada nii, et pädevad asutused, kes on teadlikud sellest, et kahtlustatav või süüdistatav võib olla haavatav, peavad andma sellele isikule õigusabi. See on eriti tähtis sellistes olukordades, kus karistus väidetava kuriteo eest on vabadusekaotus.
2.
Vastus eelotsusetaotluse esitanud kohtu teisele ja kümnendale küsimusele kõlab nii, et tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte nõuab, et igasuguse liidu õigusel põhineva õiguse rikkumise üle saaks teostada kohtulikku kontrolli. Direktiivi 2013/48 artiklis 12 ja direktiivi 2016/1919 artiklis 8 ei ole siiski sobivaid õiguskaitsevahendeid täpsustatud, vaid valik on jäetud liikmesriikide teha; nõutud on üksnes, et valitud õiguskaitsevahend oleks tõhus. Samas nõuab Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklites 47 ja 48 sätestatud põhiõigustest kinnipidamine, et liikmesriikide kohtunikel oleks võimalik olla piisavalt paindlik, et hinnata menetluse üldist õiglust. Kui nad peaksid leidma, et mingi tõend tuleb kõrvale jätta, kuna selle kogumisel rikuti menetlusõigusi, rikkudes seega kaitseõigusi, peaks neil olema vabadus see kõrvale jätta.
3.
Piisava teabe puudumise tõttu on kaheteistkümnes küsimus vastuvõetamatu.
4.
Vastus eelotsusetaotluse esitanud kohtu neljandale, viiendale, kuuendale, kaheksandale, üheteistkümnendale, kolmeteistkümnendale ja neljateistkümnendale küsimusele kõlab nii, et eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks kõrvaldama kõik võimalikud takistused direktiiviga 2013/48 ja direktiiviga 2016/1919 antud õiguste tunnustamisele, tõlgendades liikmesriigi õiguse asjaomaseid sätteid kooskõlaliselt. Kui see ei ole võimalik, peaks eelotsusetaotluse esitanud kohus jätma vastuolus olevad liikmesriigi õigusnormid liidu õiguse vahetu õigusmõju ja esimuse alusel kohaldamata. Liidu õiguse kooskõlaline tõlgendamine, vahetu õigusmõju ja esimus on siduvad kõigile riigiasutusele, kes peavad ühtlasi tunnustama liidu õigusel põhinevaid õigusi. See tähendab, et prokuratuuril ja politseil tuleb kriminaalmenetluse kohtueelses etapis tunnustada haavatavate isikute õigusi ja enda vastavaid kohustusi vahetult asjaomaste direktiivide alusel. Kui nad ei ole seda teinud, peab kriminaalasja menetlev kohus tegema otsuse, et need riigiasutused on rikkunud liidu õigusest tulenevaid kohustusi.
5.
Kuna puudub vahetu seos eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses oleva põhikohtuasjaga, on viieteistkümnes küsimus vastuvõetamatu.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
i
)	Käesoleval kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2013. aasta direktiiv 2013/48/EL, mis käsitleb õigust kaitsjale kriminaalmenetluses ja Euroopa vahistamismäärusega seotud menetlustes ning õigust lasta teavitada vabaduse võtmisest kolmandat isikut ja suhelda vabaduse võtmise ajal kolmandate isikutega ja konsulaarasutustega (ELT 2013, L 294, lk 1) (edaspidi „direktiiv 2013/48“).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. oktoobri 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/1919, milles käsitletakse tasuta õigusabi andmist kahtlustatavatele ja süüdistatavatele kriminaalmenetluses ning isikutele, kelle üleandmist taotletakse Euroopa vahistamismäärusega seotud menetluses (ELT 2016, L 297, lk 1) (edaspidi „direktiiv 2016/1919“).
(
4
)	22. juuni 2023. aasta kohtuotsus K. B. ja F. S. (omal algatusel kontrollimine kriminaalasjades) (C‑660/21, EU:C:2023:498, punktid 44, 49 ja 53).
(
5
)	Kohtujurist Bobeki ettepanek kohtuasjas Moro (C‑646/17, EU:C:2019:95, 15. joonealune märkus); kohtujurist Pikamäe ettepanek kohtuasjas Spetsializirana prokuratura (õiguste deklaratsioon) (C‑649/19, EU:C:2020:758, punktid 53 ja 81); kohtujurist Pikamäe ettepanek kohtuasjas K. B. ja F. S. (omal algatusel kontrollimine kriminaalasjades) (C‑660/21, EU:C:2023:52, 58. joonealune märkus); kohtujurist Ćapeta ettepanek kohtuasjas M. S. jt (alaealise isiku menetlusõigused) (C‑603/22, EU:C:2024:157, 14. ja 34. joonealune märkus); kohtujurist Pikamäe ettepanek kohtuasjades 1Dream, 1Dream jt ja Lireva Investments ja FORTRESS FINANCE (C‑767/22, C‑49/23 ja C‑161/23, EU:C:2024:608, punkt 55).
(
6
)	Direktiivi 2016/1919 artikli 1 lõike 2 kohaselt: „Käesolev direktiiv täiendab direktiivi 2013/48/EL ja direktiivi (EL) 2016/800. Ühtki käesoleva direktiivi sätet ei tõlgendata nende direktiividega ette nähtud õiguste piiramisena.“
(
7
)	7. septembri 2023. aasta kohtuotsus Rayonna prokuratura Lovech, teritorialno otdelenie Lukovit (kehaline läbivaatus) (C‑209/22, EU:C:2023:634, punkt 37). Selle kohta, kuidas niisugune lai tõlgendus haakub EIK praktikaga, vt kohtujurist Bobeki ettepanek kohtuasjas VW (õigus kaitsjale kohtusse mitteilmumise korral) (C‑659/18, EU:C:2019:940, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
8
)	Samamoodi peeti isikut kahtlustatavaks ja seega nimetatud direktiivi kohaldamisalasse kuuluvaks sellises olukorras, kus politseinikud „viivad […] läbi asjaomase isiku kehalise läbivaatuse ja konfiskeerivad selle, mida ta väidab end valdavat, näitavad need toimingud ühelt poolt, et pädev ametnik kahtlustab isikut, ja teiselt poolt teavitavad isikut kaudselt, kuid kindlasti nimetatud kahtlusest“. Vt 7. septembri 2023. aasta kohtuotsus Rayonna prokuratura Lovech, teritorialno otdelenie Lukovit (kehaline läbivaatus) (C‑209/22, EU:C:2023:634, punkt 43).
(
9
)	Toimikus puuduvad andmed, mis viitaksid, et K. P. loobus oma õigusest kaitsjale. Kui ta aga oleks seda teinud, oleks ametiasutusel olnud lisakohustus anda K. P-le „selget ja piisavat teavet lihtsas ja arusaadavas sõnastuses – võttes arvesse, et ta on haavatav isik – [kaitsja kasutamise õiguse] sisu ja sellest loobumise võimalike tagajärgede kohta“. 14. mai 2024. aasta kohtuotsus Stachev (C‑15/24 PPU, EU:C:2024:399, punkt 64).
(
10
)	See, kas tal oli tõepoolest õigus tasuta õigusabile direktiivis 2016/1919 sätestatud tingimustel, on omaette küsimus, mida käsitlen allpool IV jaotise punkti B alapunktis 2.
(
11
)	Nõukogu 30. novembri 2009. aasta resolutsioon teekaardi kohta, mille eesmärk on tugevdada kahtlustatavate või süüdistatavate isikute menetlusõigusi kriminaalmenetluses (ELT 2009, C 295, lk 1).
(
12
)	Komisjon teadvustas, et liikmesriikide seas ei ole ühtset arusaama, mida haavatavus tähendab, oma talituste 27. novembri 2013. aasta töödokumendis „Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi, mis käsitleb kriminaalmenetluses kahtlustatavate või süüdistatavate laste menetluslikke tagatisi“ ettepanekuga kaasnev mõjuhinnang (SWD(2013) 480 final, lk 12–28).
(
13
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/800, mis käsitleb kriminaalmenetluses kahtlustatavate või süüdistatavate laste menetluslikke tagatisi (ELT 2016, L 132, lk 1), põhjendused 4–6.
(
14
)	Mergaerts, L., „Defence lawyers’ views on and identification of suspect vulnerability in criminal proceedings“, International Journal of the Legal Profession 29(3), 2022, lk 281 ja 283.
(
15
)	Komisjoni 27. novembri 2013. aasta soovitus, mis käsitleb kahtlustatavate või süüdistatavate haavatavate isikute menetluslikke tagatisi kriminaalmenetluses (ELT 2013, C 378, lk 8) (edaspidi „komisjoni soovitus“). Kriitikat selle kohta, et see soovitus on üldine ja ähmane, vt Meysman, M., „Quo vadis with vulnerable defendants in the EU?“, European Criminal Law Review, vol 4(2), 2014, lk 179 ja 188.
(
16
)	Komisjoni soovitus, põhjendus 1. Kriitikat selle kohta, et see määratlus on liiga kitsas, vt Waddington, L., „Exploring Vulnerability in EU Law: An analysis of “vulnerability” in EU Criminal Law and Consumer Protection Law“, European Law Review, vol 45(6), 2020, lk 779 ja 791.
(
17
)	Komisjoni soovitus, punkt 7. Komisjon määratles psüühikahäiretega (näiteks mõne psühhiaatrilise seisundi, nt skisofreeniaga) isikud haavatavatena juba 2003. aastal. Vt komisjoni roheline raamat kahtlusaluste ja süüdistatavate kriminaalmenetluses kasutatavate menetluslike tagatiste kohta kõikjal Euroopa Liidus (KOM(2003) 75 lõplik, 2004)
(
18
)	Selle kriitika kohta ning laiemalt komisjoni soovimatuse kohta suruda läbi õiguslikult siduv õigusakt haavatavate täiskasvanute kaitseks ja sellest tulenevate probleemide kohta vt Meysman (eespool 15. joonealune märkus), lk 191–193. Sündmuste kohta, millest tulenevalt komisjon otsustas lõpuks soovituse kasuks, vt van der Aa, S., „Variable vulnerabilities? Comparing the rights of adult vulnerable suspects and vulnerable victims under EU Law“, New Journal of European Criminal Law, vol 7(1), 2016, lk 39 ja 43–47.
(
19
)	Liikmesriikide kohtud „on kohustatud neile esitatud vaidluste üle otsustamisel võtma soovitusi arvesse, eriti kui need heidavad valgust selliste siseriiklike meetmete tõlgendamisele, mis on vastu võetud nende rakendamiseks, või kui need on mõeldud siduvate ühenduse sätete täiendamiseks“. 13. detsembri 1989. aasta kohtuotsus Grimaldi (C‑322/88, EU:C:1989:646, punkt 18).
(
20
)	Nõukogu järeldused kaitset vajavate täisealiste kaitsmise kohta Euroopa Liidus (ELT 2021, C 330 I, lk 1) (edaspidi „nõukogu järeldused“), lk 5 ja 6. Samas dokumendis kutsus nõukogu komisjoni üles ka „uurima, kas on vaja põhjalikult tugevdada menetluslikke kaitsemeetmeid kaitset vajavate täisealiste jaoks, kes on kriminaalmenetluses kahtlustatavad või süüdistatavad“.
(
21
)	Ibid., punkt 10.
(
22
)	Direktiivi 2013/48 põhjenduses 51 on märgitud: „Õiglase kohtumõistmise aluseks on kohustus hoolitseda kahtlustatavate või süüdistatavate isikute eest, kes on potentsiaalselt ebasoodsas olukorras. Seetõttu peaksid prokuratuur, õiguskaitseasutused ja õigusasutused hõlbustama selliste isikute käesolevas direktiivis sätestatud õiguste tõhusat kasutamist, näiteks võttes arvesse võimalikku haavatavust, mis mõjutab nende võimet kasutada õigust kaitsjale, ja lasta vabaduse võtmisest teavitada kolmandat isikut, ning võttes asjakohaseid meetmeid kõnealuste õiguste tagamiseks.“
(
23
)	Direktiivi 2016/1919 põhjenduses 18 on märgitud: „Liikmesriigid peaksid sätestama tasuta õigusabi andmise praktilise korra. Sellega võidakse kindlaks määrata, et tasuta õigusabi antakse kahtlustatava, süüdistatava või isiku, kelle üleandmist taotletakse, taotluse korral. Arvestades eelkõige haavatavate isikute erivajadusi, ei peaks selline taotlus siiski olema tasuta õigusabi andmise oluliseks tingimuseks.“
(
24
)	Samalaadne säte on olemas seoses õigusega teabele. Vt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta direktiivi 2012/13/EL, milles käsitletakse õigust saada kriminaalmenetluses teavet (ELT 2012, L 142, lk 1), artikli 3 lõige 2.
(
25
)	„Vaimse häirega isikuid tuleb seega pidada haavatavateks isikuteks selle sätte tähenduses, sest raske vaimse häire tõttu ei pruugi need isikud aru saada nende õiguste kohta antud teabest.“19. septembri 2019. aasta kohtuotsus Rayonna prokuratura Lom (C‑467/18, EU:C:2019:765, punkt 47). Samale järeldusele jõudis Euroopa Kohus 14. mai 2024. aasta kohtuotsuses Stachev (C‑15/24 PPU, EU:C:2024:399, punkt 60) seoses kirjaoskamatu isikuga.
(
26
)	19. septembri 2019. aasta kohtuotsus Rayonna prokuratura Lom (C‑467/18, EU:C:2019:765, punkt 48).
(
27
)	EIK 10. novembri 2004. aasta otsus SC vs. Ühendkuningriik (CE:ECHR:2004:0615JUD006095800, punkt 29). Vt ka EIK 23. märtsi 2016. aasta otsus Blokhin vs. Venemaa (CE:ECHR:2016:0323JUD004715206, punkt 195).
(
28
)	EIK 13. septembri 2016. aasta otsus Ibrahim jt vs. Ühendkuningriik (CE:ECHR:2016:0913JUD005054108, punkt 274).
(
29
)	EIK 31. märtsi 2009. aasta otsus Plonka vs. Poola (CE:ECHR:2009:0331JUD002031002); EIK 27. jaanuari 2011. aasta otsus Bortnik vs. Ukraina App (CE:ECHR:2011:0127JUD003958204); EIK 16. märtsi 2010. aasta otsus Orsus jt vs. Horvaatia (CE:ECHR:2010:0316JUD001576603); EIK 23 märtsi 2016. aasta otsus Blokhin vs. Venemaa (CE:ECHR:2016:0323JUD004715206); EIK 16. detsembri 2010. aasta otsus Borotyuk vs. Ukraina (CE:ECHR:2010:1216JUD003357904). Ülevaade vt Mergaerts, L., ja Dehaghani, R., „Protecting vulnerable suspects in police investigations in Europe: Lessons learned from England and Wales and Belgium“, New Journal of European Criminal Law, vol 11(3), 2020, lk 313.
(
30
)	Vt eespool punktid 46–53.
(
31
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitas, et K. P. käitus ja kõneles ebaadekvaatselt. See on päris kindlasti selline asjaolu, mis oleks pidanud ajendama neid kaaluma võimalust, et K. P. on teataval moel haavatav.
(
32
)	Direktiivi 2016/1919 põhjenduses 23 on märgitud, et liikmesriigid peaksid järgima ÜRO põhimõtteid ja suuniseid juurdepääsu kohta tasuta õigusabile kriminaalõiguse süsteemides. Nende põhimõtete ja suuniste artiklis 10 on märgitud, et pädevad asutused peaksid võtma erimeetmeid tagamaks, et eelkõige psüühikahäirega isikutel on tasuta õigusabile tegelik juurdepääs. Kättesaadav järgmisel aadressil: https://www.unodc.org/documents/justice-and-prison-reform/UN_principles_and_guidlines_on_access_to_legal_aid.pdf
(
33
)	Direktiivi 2016/1919 artikli 4 lõikes 3 on sätestatud, et kui liikmesriik kohaldab taotleja vahendite kontrolli, „võtab ta arvesse kõiki asjakohaseid ja objektiivseid tegureid nagu asjaomase isiku sissetulek, vara ja perekonnaseis, samuti kaitsjale makstavad õigusabi kulud ja elatustase asjaomases liikmesriigis, et teha asjaomases liikmesriigis kohaldatavate kriteeriumide alusel kindlaks, et kahtlustatavatel või süüdistatavatel ei ole kaitsjale õigusabi kulude tasumiseks piisavalt vahendeid“.
(
34
)	Direktiivi 2016/1919 artikli 4 lõikes 4 on sätestatud, et põhjendatuse kontrolli kohaldamisel „võtab liikmesriik arvesse kuriteo raskusastet, juhtumi keerukust ja võimalikku määratavat karistust, et teha kindlaks, kas õigusemõistmise huvides tuleb anda tasuta õigusabi. Põhjendatuse kontrolli tingimused loetakse täidetuks järgmistes olukordades: a) kui kahtlustatav või süüdistatav tuuakse pädeva kohtu või kohtuniku ette, et otsustada kinnipidamise üle menetluse mis tahes staadiumis käesoleva direktiivi kohaldamisala raames, ning b) vahistamise ajal“.
(
35
)	Näiteks direktiivi 2016/1919 artikli 4 lõikes 4 on nende tegurite seas, mida liikmesriigid võivad tasuta õigusabi andmise otsustamiseks põhjendatuse kontrolli kohaldamisel arvesse võtta, loetletud „kuriteo raskusaste[…], juhtumi keerukus[…] ja võimalik[…] määratav[…] karistus[…]“.
(
36
)	15. mai 1986. aasta kohtuotsus Johnston (222/84, EU:C:1986:206, punkt 58).
(
37
)	Kohtujurist Ćapeta ettepanek kohtuasjas M. S. jt (alaealiste menetlusõigused) (C‑603/22, EU:C:2024:157, punktid 118–127).
(
38
)	Euroopa Kohus kinnitas seda seoses direktiiviga 2016/800 5 septembri 2024. aasta kohtuotsuses M. S. jt (alaealiste menetlusõigused) (C‑603/22, EU:C:2024:685, punktid 169–174). Erandi sellest võib leida Euroopa Kohtu tõlgendusest Euroopa Parlamendi ja nõukogu 3. aprilli 2014. aasta direktiivi 2014/41/ЕL, mis käsitleb Euroopa uurimismäärust kriminaalasjades (ELT 2014, L 130, lk 1), artikli 14 lõike 7 kohta. Vt 30. aprilli 2024. aasta kohtuotsus M. N. (EncroChat) (C‑670/22, EU:C:2024:372, punktid 126–131).
(
39
)	7. septembri 2023. aasta kohtuotsus Rayonna prokuratura Lovech, teritorialno otdelenie Lukovit (kehaline läbivaatus) (C‑209/22, EU:C:2023:634, punktid 58 ja 61).
(
40
)	Sama järelduse kohta seoses direktiiviga 2016/800, kus haavatavad isikud on lapsed, vt 5. septembri 2024. aasta kohtuotsus M. S. jt (alaealiste menetlusõigused) (C‑603/22, EU:C:2024:685, punktid 167, 168 ja 174).
(
41
)	EIK 12. juuli 1988. aasta otsus Schenk vs. Šveits (CE:ECHR:1988:0712JUD001086284, punktid 45 ja 46), 1. märtsi 2007. aasta otsus Heglas vs. Tšehhi Vabariik (CE:ECHR:2007:0301JUD000593502, punkt 84) ning 11. juuli 2017. aasta otsus Moreira Ferreira vs. Portugal (nr 2) (CE:ECHR:2017:0711JUD001986712, punkt 83).
(
42
)	EIK 17. jaanuari 2017. aasta otsus Habran ja Dalem vs. Belgia (CE:ECHR:2017:0117JUD004300011, punkt 94).
(
43
)	21. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Remia Com Impex (C‑10/23, EU:C:2024:259, punkt 29).
(
44
)	19. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Jawo (C‑163/17, EU:C:2019:218, punkt 91).
(
45
)	Nagu Euroopa Kohus on korduvalt teinud, näiteks 15. juuli 2021. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Poola (kohtunike distsiplinaarkord) (C‑791/19, EU:C:2021:596, punkt 165).
(
46
)	EIK 15. detsembri 2016. aasta otsus Khlaifia jt vs. Itaalia (CE:ECHR:2016:1215JUD001648312, punkt 159).
(
47
)	Euroopa Inimõiguste Kohus lisas eeltoodule, et „selle sätte kohaselt peab riik tagama, et kinnipeetavat hoitakse tingimustes, milles on garanteeritud inimväärikuse austamine, et karistuse täideviimise viis ja meetod ei paneks teda hädaolukorda või tekitaks talle selliseid kannatusi, mis ületavad kinnipidamisele paratamatult omased kannatused, ning et arvestades vangistusega kaasnevaid praktilisi nõudeid, oleks kinnipeetava tervis ja heaolu sobivalt tagatud“. Ibid., punkt 160.
(
48
)	Minu ettepanek kohtuasjas M. S. jt (alaealiste menetlusõigused) (C‑603/22, EU:C:2024:157, punktid 128–135).
(
49
)	17. juuni 1999. aasta kohtuotsus Piaggio (C‑295/97, EU:C:1999:313, punkt 29) ning 15. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus Križan jt (C‑416/10, EU:C:2013:8, punkt 58).
(
50
)	21. jaanuari 1993. aasta kohtuotsus Deutsche Shell (C‑188/91, EU:C:1993:24, punkt 27).
(
51
)	Vt selle kohta 17. juuni 1999. aasta kohtuotsus Piaggio (C‑295/97, EU:C:1999:313, punkt 32).
(
52
)	13. novembri 1990. aasta kohtuotsus Marleasing (C‑106/89, EU:C:1990:395, punkt 8) ja 24. jaanuari 2012. aasta kohtuotsus Dominguez (C‑282/10, EU:C:2012:33, punktid 23–27).
(
53
)	5. veebruari 1963. aasta kohtuotsus van Gend & Loos (C‑26/62, EU:C:1963:1, punkt 13), 8. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (vahetu õigusmõju) (C‑205/20, EU:C:2022:168, punkt 37) ning 5. septembri 2024. aasta kohtuotsus M. S. jt (alaealiste menetlusõigused) (C‑603/22, EU:C:2024:685, punkt 118).
(
54
)	Vt nt 18. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus Thelen Technopark Berlin (C‑261/20, EU:C:2022:33, punktid 25 ja 26) ning 24. juuni 2019. aasta kohtuotsus Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, punktid 53 ja 54).
(
55
)	22. juuni 1989. aasta kohtuotsus Costanzo (C‑103/88, EU:C:1989:256, punkt 31).
(
56
)	4. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Minister for Justice and Equality ja Commissioner of the Garda Síochána (C‑378/17, EU:C:2018:979, punkt 38).
(
57
)	8. detsembri 2022. aasta kohtuotsus Inspektor v Inspektorata kam Visshia sadeben savet (isikuandmete töötlemise eesmärgid – kriminaalmenetlus) (C‑180/21, EU:C:2022:967, punkt 66).
(
58
)	26. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Miasto Łowicz ja Prokurator Generalny (C‑558/18 ja C‑563/18, EU:C:2020:234, punktid 43 ja 45).
(
59
)	Viieteistkümnes küsimus vastab peaaegu sõna-sõnalt kohtuasjas C‑603/22 M. S. jt esitatud neljateistkümnenda küsimuse punktile b. Nagu märkisin oma ettepanekus selles kohtuasjas, oli see küsimus vastuvõetamatu, kuna see jäi selle kohtuasja kontekstist kõrvale ja oli seega hüpoteetiline, just nagu on olukord ka käesolevas kohtuasjas. Vt minu ettepanek kohtuasjas M. S. jt (alaealiste menetlusõigused) (C‑603/22, EU:C:2024:157, punktid 54–59).