62024CJ0322
EUROOPA KOHTU OTSUS (kaheksas koda)
10. juuli 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Euroopa Liidu kaubamärk – Direktiiv 2008/95/EÜ – Artikli 9 lõige 1 – Kehtetuks tunnistamise hagi – Kaubamärgi omaniku hilisem pahausksus selle kaubamärgi registreerimistaotluse esitamisel – Absoluutne kehtetuks tunnistamise põhjus – Nõustumisest tulenevad piirangud – Võimatus tugineda varasema kaubamärgi omaniku vastu
Kohtuasjas C‑322/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Alicante kaubanduskohus nr 1, Hispaania) 27. novembri 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 30. aprillil 2024, menetluses
Sánchez Romero Carvajal Jabugo S.A.U.
versus
Embutidos Monells S.A.,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja president S. Rodin, kohtunikud O. Spineanu‑Matei (ettekandja) ja N. Fenger,
kohtujurist: D. Spielmann,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Sánchez Romero Carvajal Jabugo S.A.U., esindaja: abogado J. M. Iglesias Monravá,
–
Embutidos Monells, S.A., esindaja: abogado L. Polo Flores,
–
Hispaania valitsus, esindaja: S. Núñez Silva,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: P. Němečková ja J. Samnadda,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta määruse (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2017, L 154, lk 1) artikli 61 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2436 kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT 2015, L 336, lk 1) artikli 9 tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud Sánchez Romero Carvajal Jabugo S.A.U. (edaspidi „Sánchez Romero Carvajal“) ja Embutidos Monells S.A. (edaspidi „Monells“) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab viimati nimetatud äriühingule kuuluva kahe registreeritud riigisisese kaubamärgi kehtetuks tunnistamise taotlust.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus 2017/1001
3
Määruse 2017/1001 artikli 59 „Absoluutsed kehtetuks tunnistamise põhjused“ lõikes 1 on sätestatud:
„ELi kaubamärk tunnistatakse kehtetuks [Euroopa Liidu Intellektuaalomandi ametile (EUIPO)] esitatud taotluse või rikkumise suhtes algatatud menetluses esitatud vastuhagi põhjal, kui:
[…]
b)
taotluse esitaja tegutses kaubamärgi taotluse esitamisel pahauskselt.“
4
Määruse artiklis 61 „Nõustumisest tulenevad piirangud“ on sätestatud:
„1.   Kui ELi kaubamärgi omanik on viie järjestikuse aasta jooksul nõustunud hilisema ELi kaubamärgi kasutamisega [Euroopa L]iidus ja olnud teadlik sellisest kasutamisest, ei ole tal õigust varasema kaubamärgi põhjal taotleda hilisema kaubamärgi kehtetuks tunnistamist kaupade või teenuste puhul, mille jaoks hilisemat kaubamärki on kasutatud, kui hilisema ELi kaubamärgi registreerimist ei taotletud pahauskselt.
2.   Kui artikli 8 lõikes 2 osutatud varasema riigisisese kaubamärgi või artikli 8 lõikes 4 osutatud muu varasema tähise omanik on viie järjestikuse aasta jooksul nõustunud hilisema ELi kaubamärgi kasutamisega liikmesriigis, kus on kaitstud varasem kaubamärk või muu varasem tähis, olles sellisest kasutamisest teadlik, ei ole tal enam õigust varasema kaubamärgi või muu varasema tähise põhjal taotleda hilisema kaubamärgi kehtetuks tunnistamist kaupade või teenuste puhul, mille jaoks hilisemat kaubamärki on kasutatud, kui hilisema ELi kaubamärgi registreerimist ei taotletud pahauskselt.
3.   Lõigetes 1 ja 2 osutatud juhtudel ei ole hilisema ELi kaubamärgi omanikul õigust vaidlustada varasema õiguse kasutamist ka siis, kui seda õigust ei saa enam kasutada hilisema ELi kaubamärgi vastu.“
Direktiiv 2008/95
5
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiiv 2008/95/EÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT 2008, L 299, lk 25) tunnistati kehtetuks ja asendati direktiiviga 2015/2436.
6
Direktiivi 2008/95 põhjenduses 12 oli märgitud:
„Õiguskindluse tõttu ja ilma, et ebaõiglaselt kahjustataks varasema kaubamärgi omaniku huve, on oluline sätestada, et varasema kaubamärgi omanik ei või nõuda tema kaubamärgist hilisema kaubamärgi tühiseks tunnistamist ega esitada vastuväiteid kaubamärgi kasutamisele pärast seda, kui ta on teadlikult lubanud hilisema kaubamärgi kasutamist märkimisväärse aja jooksul, välja arvatud juhul, kui hilisema kaubamärgi taotlus on esitatud pahauskselt.“
7
Direktiivi artikli 3 „Kaubamärgi andmisest keeldumise või kaubamärgi tühistamise põhjused“ lõikes 2 oli sätestatud:
„Iga liikmesriik võib sätestada, et kaubamärki ei tohi registreerida või kui see on registreeritud, siis võib selle tühiseks tunnistada, kui ja kuivõrd:
[…]
d)
taotleja on esitanud kaubamärgi registreerimise taotluse pahauskselt.“
8
Direktiivi artikli 9 „Nõustumisest tulenevad piirangud“ lõikes 1 oli sätestatud:
„Kui artikli 4 lõike 2 tähenduses on varasema kaubamärgi omanik liikmesriigis viie järjestikuse aasta jooksul nõustunud kõnealuses liikmesriigis registreeritud hilisema kaubamärgi kasutamisega ja olnud teadlik sellisest kasutamisest, ei ole tal õigust varasema kaubamärgi põhjal taotleda hilisema kaubamärgi tühiseks tunnistamist ega vaidlustada hilisema kaubamärgi kasutamist kaupade või teenuste puhul, mille jaoks hilisemat kaubamärki on kasutatud, kui hilisema kaubamärgi registreerimist ei taotletud pahauskselt.“
Direktiiv 2015/2436
9
Direktiivi 2015/2436 artikli 9 „Nõustumisest tulenev kehtetuks tunnistamise välistamine“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Kui artikli 5 lõikes 2 ja artikli 5 lõike 3 punktis a viidatud varasema kaubamärgi omanik on liikmesriigis viie järjestikuse aasta jooksul nõustunud kõnealuses liikmesriigis registreeritud hilisema kaubamärgi kasutamisega ja olnud teadlik sellisest kasutamisest, ei ole kõnealusel omanikul enam õigust varasemale kaubamärgile tuginedes taotleda hilisema kaubamärgi kehtetuks tunnistamist kaupade või teenuste puhul, mille suhtes hilisemat kaubamärki on kasutatud, kui hilisema kaubamärgi registreerimist ei taotletud pahauskselt.“
10
Direktiivi artikkel 55 on sõnastatud järgmiselt:
„Direktiiv 2008/95/EÜ tunnistatakse kehtetuks alates 15. jaanuarist 2019[…]“.
Hispaania õigus
11
7. detsembri 2001. aasta seaduse 17/2001 kaubamärkide kohta (Ley 17/2001 de Marcas) (BOE nr 294, 8.12.2001, lk 45579; edaspidi „seadus 17/2001“) artiklis 51 „Absoluutsed kehtetuks tunnistamise põhjused“ on sätestatud:
„1.   Kaubamärgi registreeringu võib tunnistada kehtetuks Oficina Española de Patentes y Marcasele (Hispaania patendi- ja kaubamärgiamet) esitatud taotluse või rikkumise suhtes algatatud menetluses esitatud vastuhagi põhjal, kui:
a)
see rikub käesoleva seaduse artikli 5 sätteid;
b)
taotluse esitaja tegutses kaubamärgi taotluse esitamisel pahauskselt.
2.   Registreeritud kaubamärgi absoluutse kehtetuks tunnistamise hagi suhtes ei kehti aegumistähtaeg.“
12
Seaduse 17/2001 artiklis 52 „Suhtelised kehtetuks tunnistamise põhjused“ on sätestatud:
„1.   Kaubamärgi registreeringu võib tunnistada kehtetuks [Hispaania patendi- ja kaubamärgiametile] esitatud taotluse või rikkumise suhtes algatatud menetluses esitatud vastuhagi põhjal, kui selles on rikutud artiklite 6, 7, 8, 9 ja 10 sätteid.
2.   Artiklites 6, 7 ja 8 ning artikli 9 lõikes 1 osutatud varasemate õiguste omanik, kes on viie järjestikuse aasta jooksul nõustunud hilisema registreeritud kaubamärgi kasutamisega ja olnud sellisest kasutamisest teadlik, ei või varasema õiguse alusel taotleda hilisema kaubamärgi kehtetuks tunnistamist kaupade või teenuste puhul, mille jaoks hilisemat kaubamärki on kasutatud, välja arvatud juhul, kui hilisemat kaubamärki on taotletud pahauskselt. Käesolevas lõikes osutatud juhtudel ei ole hilisema kaubamärgi omanikul õigust vaidlustada varasema õiguse kasutamist ka siis, kui sellele õigusele ei saa enam hilisema kaubamärgi vastu tugineda.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
13
Sánchez Romero Carvajalile kuulub ELi kaubamärk 5J Cinco Jotas SÁNCHEZ ROMERO CARVAJAL JABUGO, S.A. DESDE 1879, mille taotlus esitati 7. detsembril 1999 ja mis registreeriti 4. oktoobril 2006 märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni 15. juuni 1957. aasta Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassi 29 kuuluvate kaupade jaoks.
14
Talle kuulub ka ELi kaubamärk 5J, mille taotlus esitati 26. augustil 2010 ja mis registreeriti 5. juulil 2015 samasse klassi kuuluvate kaupade jaoks.
15
Monells on Hispaania riigisiseste kaubamärkide 5Ms ja 5Ps omanik, mille taotlused esitati vastavalt 31. oktoobril 2011 ja 26. jaanuaril 2012 ning mis registreeriti 9. veebruaril 2012 ja 3. mail 2012, mõlemal juhul klassi 29 kuuluvate kaupade jaoks (edaspidi „vaidlusalused kaubamärgid“).
16
Monellsile 3. novembril 2016 saadetud kohtuvälises hoiatuses nõudis Sánchez Romero Carvajal muu hulgas, et see äriühing loobuks vaidlusaluste kaubamärkide registreeringutest ja lõpetaks kujutismärgi 5Ms kasutamise. Hoiatuses oli esiteks märgitud, et Monells oli Sánchez Romero Carvajalile kuuluva kaubamärgi 5J mainekusest teadlik, sest viimase vastulause tõttu keeldus Oficina Española de Patentes y Marcas (Hispaania patendi- ja kaubamärgiamet) 12. juulil 2012 Monellsile tähist 5Cs registreerimast. Teiseks oli selles täpsustatud, et vaidlusalustel kaubamärkidel on tähisega 5Cs analoogsed omadused, ja kolmandaks, et kaubamärkide 5Ms ja 5Ps suhtes saab esitada kehtetuks tunnistamise hagi vastavalt enne 28. veebruari 2017 ja enne 18. märtsi 2017.
17
Sánchez Romero Carvajal esitas 2. novembril 2021 määruse 2017/1001 artikli 59 ja seaduse 17/2001 artikli 51 lõike 1 punkti b alusel eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicantele (Alicante kaubanduskohus nr 1), Monellsi vastu kaubamärgist tulenevate õiguste rikkumise hagi, nõudes vaidlusaluste kaubamärkide kehtetuks tunnistamist põhjusel, et viimati nimetatud äriühing oli nende kaubamärkide registreerimistaotluse esitamisel tegutsenud pahauskselt.
18
Monells tugines määruse 2017/1001 artikli 61 ja seaduse 17/2001 artikli 52 lõike 2 alusel nõustumisest tulenevatele piirangutele, väites, et vaidlusalused kaubamärgid registreeriti 2012. aastal, et Sánchez Romero Carvajal on pikalt nõustunud nende kasutamisega ning et viimase poolt kohtuvälises hoiatuses kehtetuks tunnistamise hagi esitamiseks märgitud tähtajad on möödunud.
19
Selles kontekstis palub eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitada, millised tagajärjed võivad olla sellel, kui hoiatuses on märgitud täpsed vaidlusaluste kaubamärkide kehtetuks tunnistamise hagide esitamise tähtajad. Ta soovib esiteks teada, kas sellist tähtaja märkimist tuleb pidada tegevuseks, mis on käsitatav „iseseisva tegevusena“, mille põhjal võib Monellsil tekkida ootus, et pärast nende tähtaegade möödumist ei saa varasemate kaubamärkide omanik enam vaidlusaluste kaubamärkide suhtes hagi esitada. Teiseks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas Sánchez Romero Carvajal tohtis veel tugineda oma hagis absoluutsele kehtetuks tunnistamise põhjusele ja väita, et Monells tegutses vaidlusaluste kaubamärkide registreerimistaotluse esitamisel pahauskselt, et vältida direktiivi 2008/95 artikli 9 lõikes 1 ette nähtud nõustumisest tulenevate piirangute kohaldamist, olgugi et selle hoiatuse esitamisel ei saanud Sánchez Romero Carvajalile olla teadmata asjaolu, et vaidlusaluste kaubamärkide omanik oli tegutsenud pahauskselt.
20
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul on tõendatud, et Monells tegutses vaidlusaluste kaubamärkide registreerimistaotluste esitamisel pahauskselt, sest Sánchez Romero Carvajali kaubamärgid olid sel ajal Hispaania Kuningriigis mainekad. Nii olid 11. juuni 2009. aasta kohtuotsuses Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (C‑529/07, EU:C:2009:361) sõnastatud kriteeriumid kindlaks tehtud.
21
Juhul, kui leitakse, et Sánchez Romero Carvajalile on tema enda tegevus siduv ning ta ei saa kehtetuks tunnistamise alusena enam pahausksusele tugineda, märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ta peab vastavalt 22. septembri 2011. aasta kohtuotsuses Budějovický Budvar (C‑482/09, EU:C:2011:605) ja 19. mai 2022. aasta kohtuotsuses HEITEC (C‑466/20, EU:C:2022:400) välja töötatud põhimõtetele otsustama, kas nõustumisest tuleneb piiranguid.
22
Sellega seoses täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et 9. veebruaril 2017 ehk pärast Sánchez Romero Carvajali hoiatust, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 16, ja pärast nende kahe poole vahel toimunud läbirääkimisi, mis lõppesid 28. detsembril 2016 ilma kokkuleppeta, esitas Monells Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametile (EUIPO) taotluse registreerida kaks ELi kaubamärki, milleks on
ja
. Sánchez Romero Carvajali vastulause alusel keelduti registreerimisest vastavalt 2. juunil 2018 ja 2. detsembril 2020.
23
Kuna aga kehtetuks tunnistamise taotlus esitati põhikohtuasjas 2. novembril 2021, see tähendab 11 kuud pärast viimati nimetatud registreerimisest keeldumist, on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kas see vastulause, mis puudutab kahte vaidlusaluste kaubamärkidega praktiliselt identset kaubamärki, on nõustumisest tulenev piirang.
24
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul peaks varasema kaubamärgi omaniku poolt kohtuvälise hoiatuse saatmine, milles on märgitud kehtetuks tunnistamise hagi esitamise tähtaeg, olema kaubamärgiomanikule siduv, kuna selline tegevus tekitas hoiatuse adressaadiks olevas ettevõtjas ootuse, et pärast tähtaja möödumist niisugust hagi ei esitata. Seega tuleb asjaolu, et pärast nimetatud tähtaja möödumist esitatud hagis viidatakse selle ettevõtja pahausksusele hilisema kaubamärgi registreerimistaotluse esitamisel, et vältida kehtetuks tunnistamise hagi esitamisele seatud viieaastase tähtaja kohaldamist, pidada hea usuga vastuolus olevaks tegevuseks.
25
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et kuigi 19. mai 2022. aasta kohtuotsusest HEITEC (C‑466/20, EU:C:2022:400) tuleneb, et kui kaubamärgi või muu varasema õiguse omanik esitab haldus- või kohtuliku kaebuse olukorras, kus hoiatuse adressaat keeldub hilisema kaubamärgi kasutamisest loobumisest, kujutab see endast tõendit selle kohta, et kaubamärgiomanik on teinud jõupingutusi selle olukorra parandamiseks, ei tohiks seda kohtupraktikat tõlgendada nii, et üksnes seda liiki toimingud võivad seda tõendada. Sama kohtu sõnul tuleks selleks analüüsida varasema registreeringu omaniku üldist tegevust. Seega kuulub vaidlusaluste kaubamärkidega analoogsete ELi kaubamärkide registreerimisele esitatud omaniku vastulause mõiste „mõistliku aja jooksul tehtud pingutus“ alla nimetatud kohtupraktika tähenduses.
26
Neil asjaoludel otsustas Juzgado de lo Mercantil no1 de Alicante (Alicante kaubanduskohus nr 1) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas määruse [2017/1001] artiklit 61 ja direktiivi [2015/2436] artiklit 9 tuleb tõlgendada nii, et varasema registreeringu omaniku jaoks, kes määrab kohtuvälises hoiatuses kindlaks kehtetuks tunnistamise hagi esitamise lõpliku tähtaja, mis langeb selgesti ja tõlgendamisruumita kokku kehtetuks tunnistamise hagi esitamise üldise viieaastase tähtajaga, on tema enda tegevus siduv, kuna ta on tekitanud hilisema kaubamärgi omanikus ootuse, et talle ei esitata pärast märgitud kuupäeva võimaliku kehtetuse alusel nõuet? Kas sellega seoses tuleb hilisemas kohtumenetluses esitatud väidet, et registreerimist taotleti pahauskselt eesmärgiga vältida hagi esitamisele üldise viieaastase tähtaja kohaldamist, käsitada hea usuga vastuolus oleva tegevusena, kui varasema tähise omanikul olid nimetatud faksi [teatava teenuse abil saadetud kiri, mille alusel saab kinnitada saatmis- ja kättesaamiskuupäeva, saatja ja saaja isikut ning ka sisu] saatmise ajal olemas kõik vajalikud faktid leidmaks, et nimetatud registreerimist taotleti pahauskselt?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas määruse [2017/1001] artiklit 61 ja direktiivi [2015/2436] artiklit 9 tuleb tõlgendada nii, et hageja tegevus aktiivse vastulause esitamisena selliste Euroopa Liidu kaubamärkide registreerimisele, mis langevad sisuliselt kokku vaidlusaluste riigisiseste kaubamärkidega ja mille registreerimisest nimetatud vastulause esitamise tõttu lõpuks keelduti, on mõistliku aja jooksul tehtud toiming, et parandada eelnimetatud olukorda?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Sissejuhatavad märkused
27
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel tema menetluses oleva kohtuasja lahendada. Seda arvestades peab Euroopa Kohus talle esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastama. Asjaolu, et liikmesriigi kohus on eelotsuse küsimuses vormiliselt viidanud liidu õiguse teatavatele sätetele, ei takista Euroopa Kohut esitamast sellele kohtule kogu tõlgenduslikku teavet, mis võib viimasel aidata menetletavat kohtuasja lahendada, olenemata sellest, kas liikmesriigi kohus on neile aspektidele oma küsimustes viidanud või mitte. Sellisel juhul on Euroopa Kohtu ülesanne tuletada liikmesriigi kohtu esitatud teabest ja eelkõige eelotsusetaotluse põhjendustest need liidu õiguse elemendid, mida on vaidluse eset silmas pidades vaja tõlgendada (vt eelkõige 27. märtsi 2025. aasta kohtuotsus Amozov, C‑67/24, EU:C:2025:214, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
28
Nagu nähtub eelotsusetaotlusest, on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kuidas tõlgendada määruse 2017/1001 artiklit 61 ja direktiivi 2015/2436 artiklit 9.
29
Tuleb märkida, et määruse 2017/1001 artikkel 61 käsitleb ELi kehtetuks tunnistamise hagi esitamise suhtes kaubamärgi omaniku nõustumisest tulenevat piirangut seoses hilisema ELi kaubamärgi kasutamisega viie järjestikuse aasta jooksul, samas kui käesoleval juhul on hilisemad kaubamärgid, mille kehtetuks tunnistamist on taotletud, registreeritud riigisiseselt. Seega näib, et see säte ei ole kohaldatav põhikohtuasjas, mis puudutab direktiivi 2015/2436 või direktiivi 2008/95 esemelist kohaldamisala.
30
Siinkohal tuleb märkida, et direktiiviga 2015/2436, mille tõlgendamist eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused puudutavad, tunnistati direktiiv 2008/95 alates 15. jaanuarist 2019 kehtetuks.
31
Selleks et teha kindlaks, kumb neist kahest direktiivist on ajaliselt kohaldatav, on määrava tähtsusega selle kaubamärgi registreerimise taotluse kuupäev, mille kehtetuks tunnistamist taotletakse (vt selle kohta 29. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Sky jt, C‑371/18, EU:C:2020:45, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).
32
Kuna vaidlusaluste kaubamärkide registreerimistaotlused esitati 31. oktoobril 2011 ja 26. jaanuaril 2012, kuulub nende kaubamärkide kehtetuks tunnistamise hagi nii direktiivi 2008/95 esemelisse kui ka ajalisse kohaldamisalasse.
33
Järelikult tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusi mõista nii, et need puudutavad direktiivi 2008/95 artikli 9 lõike 1 tõlgendamist.
Esimene küsimus
34
Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2008/95 artikli 9 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et varasema kaubamärgi omanik, kes on hilisema kaubamärgi omanikule saadetud kohtuvälises hoiatuses nõudnud kaubamärgi kasutamise lõpetamist, märkides selle kaubamärgi kehtetuks tunnistamise hagi esitamise tähtaja, mis langeb kokku osutatud artikli 9 lõikes 1 ette nähtud viie järjestikuse aasta pikkuse õigust lõpetava tähtaja möödumisega, võib pärast märgitud kuupäeva taotleda selle kaubamärgi kehtetuks tunnistamist kaubamärgi omaniku hilisema pahausksuse tõttu vastava kaubamärgi registreerimistaotluse esitamisel, kuigi hoiatuse esitamisel oli varasema kaubamärgi omanikul kogu vajalik teave järeldamaks, et taotlus esitati pahauskselt.
35
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tule liidu õigusnormi tõlgendamisel arvestada mitte üksnes selle sõnastust, vaid ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on (17. novembri 1983. aasta kohtuotsus Merck, 292/82, EU:C:1983:335, punkt 12, ja 8. mai 2025. aasta kohtuotsus Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, punkt 54 ning seal viidatud kohtupraktika).
36
Kõigepealt olgu märgitud, et direktiivi 2008/95 artikli 9 lõikes 1 on sätestatud, et kui varasema kaubamärgi omanik on liikmesriigis viie järjestikuse aasta jooksul nõustunud kõnealuses liikmesriigis registreeritud hilisema kaubamärgi kasutamisega ja olnud sellisest kasutamisest teadlik, ei ole tal õigust varasema kaubamärgi põhjal taotleda hilisema kaubamärgi kehtetuks tunnistamist ega vaidlustada hilisema kaubamärgi kasutamist kaupade või teenuste puhul, mille jaoks hilisemat kaubamärki on kasutatud, kui hilisema kaubamärgi registreerimist ei taotletud pahauskselt.
37
Osutatud artikli 9 lõike 1 sõnastusest endast tuleneb, et selles ette nähtud õigust lõpetav tähtaeg ei ole kohaldatav kahel juhul: kui varasema kaubamärgi omaniku nõustumine ei ole kindlaks tehtud või igal juhul ei ole seda kindlaks tehtud viie järjestikuse aasta puhul, ja kui hilisema kaubamärgi omanik tegutses selle kaubamärgi registreerimistaotluse esitamisel pahauskselt.
38
Nimelt, nagu nähtub Euroopa Kohtu praktikast, on üks tingimustest, mis peab olema täidetud, et hakkaks kulgema nõustumisest tulenevate piirangute tähtaeg, mis on ette nähtud direktiivi 2008/95 artikli 9 lõikes 1, see, et hilisema kaubamärgi omanik peab olema esitanud hilisema kaubamärgi taotluse heauskselt (vt selle kohta 22. septembri 2011. aasta kohtuotsus Budějovický Budvar, C‑482/09, EU:C:2011:605, punkt 56).
39
Järelikult, kui kehtetuks tunnistamise hagi aluseks olev põhjus seisneb hilisema kaubamärgi omaniku pahausksuses selle kaubamärgi registreerimistaotluse esitamisel, ei saa viimane hagi rahuldamata jätmise saavutamiseks tulemuslikult tugineda direktiivi 2008/95 artikli 9 lõikes 1 ette nähtud nõustumisest tulenevatele piirangutele.
40
Direktiivi 2008/95 artikli 9 lõike 1 sõnastusel põhinevat tõlgendust toetab seejärel selle sätte kontekst.
41
Tuleb märkida, et nagu nähtub direktiivi 2008/95 artikli 3 lõike 2 punktist d, on taotleja pahausksus kaubamärgi registreerimistaotluse esitamisel üks registreeritud kaubamärgi kehtetuse alus. Nagu nähtub Euroopa Kohtu praktikast, on tegemist absoluutse kehtetuks tunnistamise põhjusega (vt selle kohta 29. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Sky jt, C‑371/18, EU:C:2020:45, punkt 75).
42
Asjaolu, et see kehtetuks tunnistamise põhjus, millele tuginemise suhtes üldjuhul ei kehti aegumistähtaeg, on absoluutne, ei ole vastuolus direktiivi 2008/95 artikli 9 lõike 1 sõnastusest tuleneva tõlgendusega, mille kohaselt ei saa nõustumisest tulenevale piirangule tugineda juhul, kui viie järjestikuse aasta jooksul on kasutatud hilisemat kaubamärki, mille registreerimise taotlus esitati pahauskselt.
43
Samuti tuleb märkida, et direktiivi 2008/95 artikli 3 lõike 2 punkt d jätab liikmesriikidele õiguse näha kaubamärgi registreerimisest keeldumise põhjusena, aga ka juba registreeritud kaubamärgi kehtetuks tunnistamise põhjusena ette asjaolu, et taotleja esitas kaubamärgi registreerimise taotluse pahauskselt.
44
Lõpuks tuleb märkida, et tõlgendus, mis tuleneb direktiivi 2008/95 artikli 9 lõike 1 sõnastusest ja selle sätte kontekstist, on kooskõlas kaubamärke käsitlevate liidu õigusnormidega ja eelkõige selle direktiivi üldise eesmärgiga, milleks on eelkõige aidata kaasa moonutamata konkurentsi süsteemile liidus, mille raames peab igal ettevõtjal oma kaupade või teenuste kvaliteedi abil tarbijate ligimeelitamiseks ja endaga sidumiseks olema võimalus registreerida kaubamärgina sellised tähised, mis võimaldavad tarbijal segiajamiseta eristada neid kaupu või teenuseid nendest, millel on teine päritolu (vt selle kohta 29. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Sky jt, C‑371/18, EU:C:2020:45, punkt 74 ning seal viidatud kohtupraktika).
45
Kaubamärgi omaniku pahausksus selle kaubamärgi registreerimistaotluse esitamisel kahjustab aga terve konkurentsi arengut, kuna see väljendab kaubamärgiomaniku kavatsust kahjustada kolmandate isikute huve viisil, mis ei ole kooskõlas ausa tavaga, või saada ainuõigus – isegi konkreetset kolmandat isikut silmas pidamata – muudel eesmärkidel kui need, mis on seotud kaubamärgi ülesannetega (vt selle kohta 29. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Sky jt, C‑371/18, EU:C:2020:45, punkt 75 ning seal viidatud kohtupraktika).
46
Eeltoodust tuleneb, et kui kehtetuks tunnistamise hagi aluseks olev põhjus seisneb hilisema kaubamärgi omaniku pahausksuses selle kaubamärgi registreerimise taotluse esitamisel, ei saa selle hagi rahuldamata jätmise saavutamiseks tugineda varasema kaubamärgi omaniku vastu nõustumisest tulenevale piirangule, mis on ette nähtud direktiivi 2008/95 artikli 9 lõikes 1. Kuna aga eeldatakse heausksust, peab sellele tuginev pool hagi sisulisel läbivaatamisel pahausksust tõendama.
47
Nagu nähtub eelotsusetaotlusest, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus käesoleval juhul tõendatuks, et hilisemate vaidlusaluste kaubamärkide omanik tegutses nende kaubamärkide registreerimistaotluste esitamisel pahauskselt.
48
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on siiski tekkinud küsimus selle kohta, kas kehtetuks tunnistamise hagi hindamisel direktiivi 2008/95 artikli 9 lõike 1 alusel põhikohtuasja konkreetsed asjaolud võivad olla asjakohased. Sellega seoses viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks asjaolule, et varasema kaubamärgi omanik märkis kohtuvälises hoiatuses kaks täpset kuupäeva, mis vastavad selles sättes ette nähtud viieaastase tähtaja möödumisele vaidlusaluste kaubamärkide kehtetuks tunnistamise hagi esitamiseks, mida lõpuks selle tähtaja jooksul ei esitatud, ning teiseks asjaolule, et kaubamärgiomanik teadis selle hoiatuse saatmise ajal viimati nimetatud kaubamärkide omaniku pahausksusest.
49
Tuleb märkida, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 39, ei saa vaidlusaluste kaubamärkide omanik nendele asjaoludele tulemuslikult tugineda, et esitada direktiivi 2008/95 artikli 9 lõike 1 tähenduses nõustumisest tulenevad piirangute väide ja seega, osutades kaubamärgiomaniku pahausksusele nende kaubamärkide registreerimistaotluste esitamisel, saavutada kehtetuks tunnistamise hagi rahuldamata jätmine. Nimetatud asjaolud ei saa kaasa tuua seda, et varasema kaubamärgi omanik kaotab hagi esitamise õiguse, mille kasutamiseks ei ole direktiivis tähtaega ette nähtud.
50
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2008/95 artikli 9 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et varasema kaubamärgi omanik, kes on hilisema kaubamärgi omanikule saadetud kohtuvälises hoiatuses nõudnud selle kaubamärgi kasutamise lõpetamist, märkides selle kaubamärgi kehtetuks tunnistamise hagi esitamise tähtaja, mis langeb kokku osutatud artikli 9 lõikes 1 ette nähtud viie järjestikuse aasta pikkuse õigust lõpetava tähtaja möödumisega, võib pärast märgitud kuupäeva taotleda selle kehtetuks tunnistamist kaubamärgi omaniku hilisema pahausksuse tõttu vastava kaubamärgi registreerimistaotluse esitamisel, kuigi hoiatuse esitamisel oli varasema kaubamärgi omanikul kogu vajalik teave järeldamaks, et taotlus esitati pahauskselt.
Teine küsimus
51
Esimesele küsimusele antud vastust arvestades ei ole teisele küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
52
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiiv 2008/95/EÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 9 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
et varasema kaubamärgi omanik, kes on hilisema kaubamärgi omanikule saadetud kohtuvälises hoiatuses nõudnud selle kaubamärgi kasutamise lõpetamist, märkides selle kaubamärgi kehtetuks tunnistamise hagi esitamise tähtaja, mis langeb kokku osutatud artikli 9 lõikes 1 ette nähtud viie järjestikuse aasta pikkuse õigust lõpetava tähtaja möödumisega, võib pärast märgitud kuupäeva taotleda selle kehtetuks tunnistamist kaubamärgi omaniku hilisema pahausksuse tõttu vastava kaubamärgi registreerimistaotluse esitamisel, kuigi hoiatuse esitamisel oli varasema kaubamärgi omanikul kogu vajalik teave järeldamaks, et taotlus esitati pahauskselt.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.