2-20-5358  
 
1 
 
 
K O H T U M Ä Ä R U S 
Kohus Tallinna Ringkonnakohus  
Kohtukoosseis Liis Arrak, Kaija Kaijanen ja Vahur-Peeter Liin 
Määruse tegemise aeg ja koht 5. juuni  20 20 , Tallinn  
Kohtuasja number 2-20 -5358  
Kohtuasi VV 
avaldus AA vastu ühise hooldusõiguse taastamiseks 
alaealise lapse KK elu- ja viibimiskoha, hariduse ning 
tervise osas 
Vaidlustatud kohtulahend Harju Maakohtu 14. aprilli 2020. a määrus (avalduse  
menetlusse võtmisest keeldumine )  
Kaebuse esitaja ja kaebuse liik  VV 14. mai 2020. a määruskaebus  
Menetlusosalised ja nende 
esindajad 
Avaldaja VV (isikukood xxxxxxxxxx) 
Menetluse liik Kirjalik menetlus 
 
RESOLUTSIOON: 
1.  Jätta Harju Maakohtu 14. aprilli 2020. a määruse re solutsioon muutmata, kuid 
muuta osaliselt kohtumääruse põhjendusi. 
2.  Jätta määruskaebuse menetlemise kulud VVi kanda. Hü vitatavaid 
menetluskulusid ei ole. 
 
Kohtu selgitused: 
Määruse peale võib esitada 15 päeva jooksul määruse  kättesaamisest alates Riigikohtule 
määruskaebuse. 
Juhul, kui menetlusosaline taotleb määruskaebuse esitamiseks menetlusabi, tuleb ülalmärgitud 
tähtaja kestel lisaks menetlusabi taotlusele esitada ka määruskaebus. Kaebuse põhjendamiseks 
või riigilõivu tasumiseks või kaebuses esineva sell ise puuduse kõrvaldamiseks, mis on seotud 
menetlusabi taotlemisega, annab kohus mõistliku tähtaja pärast menetlusabi andmise taotluse 
lahendamist, kui nimetatud taotlus ei olnud esitatu d põhjendamatult või tähtaja pikendamise 
eesmärgil. See ei välista menetlustähtaja ennistamist.
2-20-5358  
 
2 
 
 
ASJAOLUD JA MENETLUSE KÄIK 
1. VV (avaldaja, isa) esitas 8. aprillil 2020 Harju Ma akohtule avalduse, milles palus taastada 
tema ning AA (ema) ühise hooldusõiguse KK (laps) elu- ja viibimiskoha, hariduse ning tervise 
osas. 
Avalduse kohaselt tegi Harju Maakohus 16. mail 2019  tsiviilasjas nr x-xx-xxxx määruse, 
millega piiras avaldaja hooldusõigust. Kohus lähtus  lahendi tegemisel mh kohaliku 
omavalitsuse ( xxxxxxx Linnavalitsus) väidetest ning seisukohtadest. Tallinna Ringkonnakohus 
lõpetas selles tsiviilasjas avaldaja hooldusõiguse lapse elu- ja viibimiskoha, hariduse ning 
tervise osas ja andis hooldusõiguse lõpetatud osas üle emale. Ka Tallinna Ringkonnakohus 
juhindus kohaliku omavalitsuse arvamustest. Kohalik u omavalitsuse poolt esitasid aga 
arvamusi isikud, kes ei olnud kvalifitseeritud lastekaitsespetsialistid. Neil ei olnud seega õigust 
arvamust esitada, mistõttu on avaldajalt hooldusõig use äravõtmine alusetu. Avaldaja 
hooldusõigus tuleks taastada ka põhjendusel, et lapse heaolu tagamiseks võib kohaldada kõige 
vähem piiravaid abinõusid. 
2.  Harju Maakohus jättis 14. aprilli 2020. a määruseg a avalduse menetlusse võtmata ning 
menetluskulud avaldaja kanda. Hüvitavaid menetlusku lusid ei olnud. Maakohtu määruse 
põhjenduste kohaselt tuleb avalduse menetlusse võtm isest tsiviilkohtumenetluse seadustiku 
(TsMS) § 371 lg 1 p 2 alusel keelduda kohtualluvuse  puudumise tõttu. TsMS § 70 lg 4 ning 
nõukogu 27. novembri 2003. a määruse 2201/2003, mis  käsitleb kohtualluvust ning 
kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades,  mis on seotud abieluasjade ja vanemliku 
vastutusega (Brüssel II bis määrus), art 8 järgi ei allu asi Eesti kohtutele, s est laps elab alates 
23. detsembrist 2019 xxxxxxx. Avaldajal tuleks avaldus esitada xxxxxxxxxx kohtule. 
3.  Avaldaja esitas 14. mail 2020 määruskaebuse, milles palus tühistada maakohtu määruse ning 
saata asja maakohtule menetluse jätkamiseks. Määrus kaebuse põhjenduste kohaselt tuginesid 
kohtud tsiviilasjas nr x-xx-xxxx ebaõigesti kohalik u omavalitsuse arvamustele, millede 
esitamiseks arvamuse esitajatel õigust ei olnud. Ne ed arvamused esitati enne seda, kui lapse 
elukohaks sai xxxxxxx (s.t enne 2019. a detsembrit) . Seega toimusid sündmused, millest 
tingitult on praegune avaldus esitatud enne lapse e lukoha muutumist. Eesti kohtutel oleks 
kohtualluvus ka TsMS § 72 lg 1 p 2 järgi. Avaldaja ei saa enda õigusi xxxxxx kaitsta, sest nii 
tema, xxxxxxxx linnavalitsuse töötajad kui ka avald ajaga seotud isikud elavad Eestis ning ei 
saa eeldada, et nad sõidavad avalduse lahendamiseks xxxxxxxx. Avaldajalt ei saa oodata, et ta 
kaitseks enda õigusi võõras keskkonnas, keeles ning õigusruumis. 
RINGKONNAKOHTU SEISUKOHT 
4. Kolleegium leiab, et maakohtu määruse resolutsioon tuleb TsMS § 657 lg 1 p 2 
1 koosmõjus 
§-iga 659 jätta muutmata, kuid muuta tuleb osalisel t kohtumääruse põhjendusi. Määruskaebus 
jääb rahuldamata. 
5.  Ringkonnakohtu hinnangul leidis maakohus õigesti, et avalduse menetlusse võtmisest tuleb 
TsMS § 371 lg 1 p 2 alusel keelduda, sest avaldus e i allu Eesti kohtule. Maakohus juhindus 
seejuures ka õigesti Brüssel II bis  määruse artiklist 8, mille kohaselt on vanemliku v astutuse 
asjades (sh hooldusõiguse) kohtualluvus selle liikm esriigi kohtutel, kus on avalduse esitamise 
ajal lapse harilik viibimiskoht. Maakohus märkis ag a ekslikult, et Brüssel II bis määruse art 8 
kohaldamisel tuleb hinnata lapse alalist elukohta. Ringkonnakohus selgitab, et Brüssel II bis 
määruse eestikeelne tõlge on selles osas ekslik nin g artiklis 8 on silmas siiski peetud lapse
2-20-5358  
 
3 
 
harilikku viibimiskohta. Selles osas tuleb kohtumääruse põhjendusi muuta. 
Ringkonnakohtule nähtub sarnaselt maakohtule, et av alduse esitamise hetke seisuga ei olnud 
lapse harilik viibimiskoht Eestis. Brüssel II bis määruse preambula punkti 12 kohaselt arvestab 
Brüssel II bis määruse artiklis 8 sätestatud kohtualluvuse alus es majoones lapse huve, andes 
kohtualluvuse selle liikmesriigi kohtutele, mis on lapsele kõige lähemal. Brüssel II bis määruse 
artiklis 8 sätestatud hariliku viibimiskoha mõisted  tuleb tõlgendada autonoomselt ning selle 
sisustamisel ei saa juhinduda liikmesriigi riigisis esest õigusest (vt ka Euroopa Kohtu 2. aprilli 
2009. a otsus asjas C-523/07, p 35). Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb lapse hariliku 
viibimiskoha kindlaksmääramisel arvestada lapse liikmesriigis viibimise kestust, eesmärki ning 
teisi asjaolusid, sh lapse perekondlikke ja sotsiaa lseid suhteid selles liikmesriigis (samas, 
p-d 38–41; 22. detsembri 2010. a otsus asjas C-497/10 PPU, p 47jj).  
Rahvastikuregistri andmetel elab laps koos emaga al ates xx. xxxxxx xxxx xxxxxxxx. 
Avaldusega koos esitatud maakohtu 16. mai 2019. a ning ringkonnakohtu 10. oktoobri 2019. a 
määrustest tsiviilasjas nr x-xx-xxxx nähtub, et ema  eesmärk oli koos lapsega Xxxxxxxxxx 
kolida, et seal elama hakata ning ema soovis, et la ps hakkaks Xxxxxxxxxxs koolis käima (dtl 
32–48). Määruskaebuses nõustub avaldaja sisuliselt sellega, et lapse elukoht on tänaseks 
Xxxxxxxxxx. Eelnevat arvestades tuleneb üheselt, et  lapse harilik viibimiskoht ei ole enam 
Eesti, Xxxxxxxxxx kolimise eesmärk oli seal elama hakata ning sinna püsivamalt jääda. Seega 
ei allu avaldus  Brüssel II bis  määruse art 8 lg 1 järgi Eesti kohtule. Samuti ei esine praegu alust 
Brüssel II bis  määruse art 8 lg-s 2 sätestatud erandite kohaldamiseks. 
6. Asjaolu, et lastekaitsespetsialistid esitasid enda arvamused enne seda, kui laps Xxxxxxxxxx 
kolis, ei anna Eesti kohtutele Brüssel II bis  määruse art 8 lg 1 alusel kohtualluvust. Lapse harilik 
viibimiskoht ning sellele vastav kohtualluvus tuleb  Brüssel II bis  määruse art 8 lg 1 kohaselt 
kindlaks teha avalduse esitamise hetke seisuga. Koh tusse pöördumine loetakse toimunuks mh 
siis, kui kohtule on esitatud menetluse algatamist käsitlev või samaväärne dokument (Brüssel 
II bis määruse art 16 lg 1 punkt a). Avaldaja esitas 8. ap rillil 2020 Harju Maakohtule avalduse 
hooldusõiguse taastamiseks. Avalduse esitamise hetk e seisuga ei elanud laps enam Eestis, 
mistõttu ei allunud avaldus maakohtule ning selle menetlusse võtmisest tuli keelduda. 
7. Avaldaja leiab ekslikult, et Eesti kohtutel võiks k ohtualluvus olla TsMS § 72 lg 1 p 2 
kohaselt. TsMS § 75 lg 1 kohaselt kontrollib avaldu se saanud kohus, kas rahvusvahelise 
kohtualluvuse sätete järgi võib avalduse esitada Eesti kohtule.  Seejärel kontrollib kohus, kas asi 
allub kohtule, kuhu avaldus esitati. Rahvusvahelist  kohtualluvust reguleerib praegusel juhul 
Brüssel II bis määrus. Brüssel II bis määruse art 8 reguleerib ammendavalt vaidlusaluses asjas 
kohtualluvuse kindlaksmääramise reegleid ning need ei võimalda pöörduda riigisisese õiguse 
poole. Kohus ei saa Euroopa Liidu õiguse esimuse põ himõttest tulenevalt (vt põhiseaduse 
§ 123) jätta määrust kohaldamata ning tugineda riig isisese kohtualluvuse reeglitele, 
sh TsMS § 72 lg 1 p-le 2. 
8. Kolleegium lisab, et praegusel juhul oleks avalduse menetlusse võtmisest keeldumiseks alust 
ka TsMS § 371 lg 2 p 1 järgi koosmõjus TsMS § 477 lg-ga 1, sest avalduses esitatud asjaolude 
ning väidete õigsust eeldades ei saaks avaldust rah uldada. Avaldaja taotleb hooldusõiguse 
taastamist, tuginedes asjaolule, et tsiviilasjas nr x-xx-xxxx esitasid kohaliku omavalitsuse poolt 
arvamusi isikud, kes ei olnud kvalifitseeritud lastekaitsespetsialistid. Ringkonnakohus selgitab, 
et hooldusõiguse taastamist saab TsMS § 480 lg 1 II  lause ning perekonnaseaduse § 123 lg 2 
järgi nõuda, kui hooldusõiguse lõpetamise aluseks olevad asjaolud on muutunud ning kui seda 
nõuavad lapse heaolu püsivalt mõjutavad kaalukad as jaolud. Asjaolu, et arvamuse esitanud 
kohaliku omavalitsuse töötajad ei olnud kvalifitsee ritud lastekaitsespetsialistid, ei ole
2-20-5358  
 
4 
 
muutunud asjaolu, mis oli hooldusõiguse äravõtmise aluseks. Kolleegiumile nähtub pigem, et 
avaldaja soovib sisuliselt vaidlustada tsiviilasjas  nr x-xx-xxxx jõustunud kohtumäärust, mida 
hooldusõiguse taastamise avalduse esitamise kaudu siiski teha ei saa. 
9. Eelnevat arvestades jätab ringkonnakohus maakohtu määruse resolutsiooni muutmata, kuid 
muudab kohtumääruse põhjendusi. Määruskaebus jääb rahuldamata. 
10. Menetluskulud jäävad TsMS § 171 lg 1 järgi avaldaja  kanda. Hüvitavaid menetluskulusid 
ei ole. 
 
(allkirjastatud digitaalselt) 
Liis Arrak, Kaija Kaijanen ja Vahur-Peeter Liin