62018CC0261
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
GIOVANNI PITRUZZELLA
esitatud 13. juunil 2019 (
1
)
Kohtuasi C‑261/18
Euroopa Komisjon
versus
Iirimaa
Liikmesriigi kohustuste rikkumine – 3. juuli 2008. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa (C‑215/06) täitmata jätmine – Nõue mõista välja karistusmakse ja põhisumma
1.
Hagis, mida käesolev ettepanek käsitleb ja mis on esitatud ELTL artikli 260 lõike 2 alusel, palub Euroopa Komisjon Euroopa Kohtul esiteks tuvastada, et kuna Iirimaa ei ole võtnud meetmeid, mis on vajalikud, et tagada 3. juuli 2008. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa (C‑215/06, EU:C:2008:380, edaspidi „kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa“) resolutsiooni teise punkti täitmine, on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad ELTL artiklist 260, ning teiseks mõista Iirimaalt selle rikkumise eest välja põhisumma ja karistusmakse kuni selle kohtuotsuse täieliku täitmiseni.
I. Vaidluse taust ja kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa
2.
Iirimaal Galway krahvkonnas Derrybrienis alustati 2003. aastal ehitustöid tuuleelektrijaama (edaspidi „Derrybrieni elektrijaam“) ehitamiseks. Tegemist on suurima tuuleenergia maapealse ärakasutamise projektiga Iirimaal ja ühega suurimatest niisugustest projektidest Euroopas. Derrybrieni elektrijaama ehitamiseks loa taotlemise erinevaid etappe on kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa punktis 83 kirjeldatud järgmiselt: „projekti esimese kahe faasiga seotud loataotlused, millest mõlemad puudutasid 23 tuuleturbiini, esitati 4. ja 18. detsembril 1997. Kuna neid loataotlusi ei rahuldatud, esitati 23. jaanuaril 1998 uued loataotlused. 12. märtsil 1998 anti nendega seoses arendajale luba. 5. oktoobril 2000 esitati uus loataotlus tööde kolmanda faasi kohta, mis puudutas 25 tuuleturbiini ja tehnovõrke; see taotlus rahuldati 15. novembril 2001. 20. juunil 2002 taotles arendaja luba projekti kahe esimese faasi muutmiseks, vastav luba anti talle 30. juulil 2002. Tööde kahe esimese faasiga seotud loa kehtivus lõppes 2003. aasta oktoobris ning arendaja taotles selle uuendamist; see taotlus rahuldati 2003. aasta novembris“.
3.
16. oktoobril 2003 toimus Derrybrienis hiiglaslik maalihe, mille tulemusena nihkus umbes pool miljonit kuupmeetrit turvast Owendalulleeghi jõe suunas, tekitades saaste ja surmates umbes 50000 kala. Nagu ilmneb kohtuasja C‑215/06 toimikust, jõuti kahes 2004. aasta veebruaris avaldatud uurimisaruandes järeldusele, et keskkonnakatastroofi tuleb seostada Derrybrieni elektrijaama ehitustöödega.
4.
Komisjon saatis pärast 5. aprilli 2001. aasta märgukirja 21. detsembril 2001 Iirimaale põhjendatud arvamuse, milles ta mainis erinevaid turba kaevandamise projekte, mis viidi ellu ilma, et eelnevalt oleks hinnatud keskkonnamõju, rikkudes nii direktiivi 85/337 (
2
). 7. juulil 2004 saatis komisjon Iirimaale täiendava märgukirja, milles loetles teatavat hulka direktiivi 85/337 rikkumisi, nende hulgas Derrybrieni elektrijaama rajamine puuduliku keskkonnamõju hindamise põhjal. Sellele kirjale järgnes 5. jaanuaril 2005 täiendav põhjendatud arvamus.
5.
11. mail 2006 esitas komisjon Iirimaa vastu EÜ artikli 226 alusel hagi. Esiteks heitis komisjon Iirimaale ette seda, et viimane ei ole võtnud vajalikke meetmeid selle tagamiseks, et projektide puhul, millel on märkimisväärne keskkonnamõju, viidaks enne loa andmist läbi keskkonnamõju hindamise menetlus, mis on kooskõlas direktiiviga 85/337, ning võimaldas esitada loataotlusi projektide seadustamiseks pärast nende täielikku või osalist lõpuleviimist, millega kahjustati selle direktiivi ennetuseesmärke. Teiseks seadis komisjon kahtluse alla Derrybrieni elektrijaama ehitamiseks loa andmise tingimused.
6.
Euroopa Kohus nõustus kohtuotsuses komisjon vs. Iirimaa mõlema etteheitega. Selle kohtuotsuse resolutsiooni teises punktis otsustas Euroopa Kohus, et kuna Iirimaa ei võtnud kõiki meetmeid, mis olid vajalikud, et tagada, et „enne teostuslubade andmist Derrybrienis Galway krahvkonnas tuuleelektrijaama ehitamiseks ja sellega seotud tegevuseks ning samuti enne tööde tegemist oleks läbi viidud projekti keskkonnamõju hindamine vastavalt direktiivi 85/337, nii enne kui ka pärast direktiiviga 97/11 (
3
) muutmist kehtinud versioonis, artiklitele 5–10“, siis on ta rikkunud nimetatud direktiivi artiklitest 2, 4 ja 5–10 tulenevaid kohustusi.
II. Kohtueelne menetlus ja menetlus Euroopa Kohtus
7.
Komisjon palus 15. juuli 2008. aasta kirjaga Iirimaal esitada kahe kuu jooksul alates kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa kuulutamisest teabe meetmete kohta, mis on selle kohtuotsuse täitmiseks võetud. Iirimaa teatas 3. septembri 2008. aasta vastuses, et nõustub täielikult kohtuotsusega komisjon vs. Iirimaa ning tahab selle kiiresti täita. Mis puudutab Derrybrieni elektrijaama, siis Iirimaa ametiasutused teatasid komisjonile, et elektrijaama haldaja nõustus esitama ajakohastatud keskkonnamõju hinnangu, mis sisaldab direktiivi 85/337 artiklis 5 ja IV lisas nimetatud teavet ning võimaldab „teha kindlaks, analüüsida ja hinnata Derrybrieni elektrijaama otsest ja kaudset mõju keskkonnale ning mõjude omavahelist toimet ning välja selgitada võimalikud parandusmeetmed, mis tuleb veel selle mõju neutraliseerimiseks võtta“. Niisugune hindamine oleks tulnud viia lõpule 2008. aasta lõpuks.
8.
18. septembril 2008 peeti komisjoni ja Iirimaa ametiasutuste vahel koosolek, millel viimased kordasid, et võtavad kohustuse lasta läbi viia Derrybrieni elektrijaama keskkonnamõju korrigeeriv hindamine. Sellel koosolekul arutati võimalust viia see hindamine läbi nii, et olemasolevat luba ei seata kahtluse alla, ning otsustati oodata, millal võetakse vastu muudetud Iirimaa õigusnormid, mis käsitlevad kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa resolutsiooni esimese punkti täitmiseks ette nähtud vastavusse viimise menetlust.
9.
Iirimaa ametiasutused teatasid 10. märtsil 2009 komisjonile, et kavandatud õigusaktide muudatus hõlmas „asendusloa andmise“ menetluse (edaspidi „asendusmenetlus“) kehtestamist – menetlus, mis võimaldab ainult erakorralistel juhtudel viia direktiivi 85/337 rikkudes välja antud load nõuetega kooskõlla. 17. aprillil 2009 saatsid Iirimaa ametiasutused vastavalt 18. märtsil 2009 toimunud koosolekul võetud kohustusele komisjonile raamdokumendi pealkirjaga „ECJ Judgement in case C‑215/06: Draft framework response by Ireland 17 April 2009“, milles kirjeldati meetmeid, millega Iirimaa kavatses kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa täita. Selle dokumendi jaotises D oli kirjeldatud asendusmenetlust, mis pidi olema sätestatud kavandatud õigusaktide muudatuses, mis plaaniti vastu võtta 2009. aasta lõpuks. Raamdokumendi jaotises E „Konkreetsed ettepanekud Derrybrieni tuuleelektrijaama kohta“ oli märgitud, et elektrijaama haldaja oli esitanud selle menetluse kohaselt asendusloa taotluse.
10.
Komisjon saatis 26. juunil 2009 Iirimaale EÜ asutamislepingu artikli 228 lõike 2 alusel märgukirja, milles juhtis tähelepanu, et ei ole enam saanud teavet Derrybrieni elektrijaama keskkonnamõju hindamise edenemise kohta. Iirimaa vastas 9. septembril 2009 märgukirjale muu hulgas nii, et õigusaktide muudatus, millega kehtestatakse asendusmenetlus, võetakse peagi vastu, ning kinnitas, et Derrybrieni elektrijaama haldaja oli nõustunud esitama asendusloa taotluse ja viima läbi keskkonnamõju hindamise niipea, kui see muudatus jõustub.
11.
Et komisjon ei saanud enam rohkem teavet väljapakutud meetmete võtmise kohta, saatis ta Iirimaale 22. märtsil 2010 uue märgukirja, millele Iirimaa vastas 18. mai 2010. aasta, 22. juuli 2010. aasta ja 13. septembri 2010. aasta kirjadega. 22. juuli 2010. aasta kirjas märkisid Iirimaa ametiasutused, et parlamendis heaks kiidetud uued õigusnormid jõustuvad juuli lõpus. Derrybrieni elektrijaama kohta märkisid Iirimaa ametiasutused uuesti, et niipea kui asendusmenetlus on kehtestatud, esitab elektrijaama haldaja asendusloa taotluse, mida kinnitab korrigeeriv keskkonnamõju hindamine ning mis „sisaldab teavet meetmete kohta, mille eesmärk on heastada projekti elluviimisega kaasnev keskkonnakahju“. 13. septembri 2010. aasta kirjas teatasid Iirimaa ametiasutused komisjonile 2010. aasta planeerimise ja arendamise seaduse (muudatus) (2010. aasta seadus nr 30) (Planning and Development (Amendment) Act 2010 (No. 30 of 2010)) (edaspidi „PDAA“) vastuvõtmisest. Selle seaduse osa XA reguleerib asendusloa andmise menetlust.
12.
Komisjon kirjutas 19. septembril 2012 Iirimaa ametiasutustele, küsides neilt veel üksikasju teatatud seadusandlike meetmete kohta eesmärgiga hinnata, kas need on kohtuotsusega komisjon vs. Iirimaa kooskõlas. Et ta sai teada kahtlustest, kas Derrybrieni elektrijaama haldaja tahab esitada asendusloa taotluse, palus komisjon Iirimaa ametiasutustel ka see probleem lahendada. Iirimaa ametiasutused kinnitasid 13. oktoobri 2012. aasta kirjaga, et Derrybrieni elektrijaama praegune haldaja keeldub järgimast asendusmenetlust nii kulude tõttu, mille see endaga kaasa toob, kui ka hirmust, et load tühistatakse. Samas kirjas seletati, et pärast liidu õiguse põhjalikumat analüüsimist veendusid Iirimaa ametiasutused, et see õigus ei kohusta seadma kahtluse alla Derrybrieni elektrijaama ehitamiseks välja antud lubasid, mis olid vahepeal jõustunud, ning et õiguskindluse ja tagasiulatuva jõu keelu põhimõtted ning Euroopa Kohtu praktika liikmesriikide menetlusautonoomia alal ei võimalda valida lahendust, mis eeldab nende lubade tühistamist. Selles olukorras olid Iirimaa ametiasutused arvamusel, et kohus blokeerib peaaegu kindlasti Iiri riigi igasuguse katse sundida Derrybrieni elektrijaama haldajat järgima asendusmenetlust, sest kohus peab ülimuslikuks haldaja Iirimaa põhiseadusega tagatud õigusi. Nendel põhjustel järeldasid Iirimaa ametiasutused, et Derrybrieni elektrijaama keskkonnamõju korrigeeriva hindamise saab saavutada ainult tingimusel, et elektrijaama haldaja teeb vabatahtlikult koostööd. Seda seisukohta kordasid Iirimaa ametisutused 21. detsembri 2012. aasta kirjas komisjonile.
13.
Iirimaa ametiasutused teatasid 10. mail 2013 komisjonile, et võtsid Derrybrieni elektrijaama haldajaga ühendust, et arutada võimalust, et keskkonnamõju hinnatakse „sõltumatult ja mitteametlikult“„selge ja lühikese kavatsuste protokolli põhjal“. 13. detsembri 2013. aasta kirjaga teatasid Iirimaa ametiasutused komisjonile, et Derrybrieni elektrijaama haldaja oli küll „kindlalt veendunud, et ei ole selleks kohustatud“, kuid oli nõustunud seda hindamist läbi viima. Pärast seda kirja saatsid Iirimaa ametiasutused 8. mail ja 1. augustil 2014 dokumendi „Derrybrien Environmental Review-Concept“ (edaspidi „kontseptsioonidokument“), milles oli märgitud, et keskkonnamõju hindamise, mis puudutab selle dokumendi lisas näidatud küsimusi ja on kindlaks määratud„paralleelkokkuleppe“ põhjal, viib läbi sõltumatu ekspert, kelle palkab otse Iirimaa valitsus ja kelle tööd kontrollib juhtimiskomitee. Selle hindamise raames ei vaadata uuesti läbi olemasolevaid lubasid ja seda ei kontrolli kohus. 6. augustil 2014 teatasid komisjoni talitused Iirimaa ametiasutustele, et eespool viidatud dokumendis kirjeldatud kord ei vasta direktiivis 85/337 sätestatud nõuetele.
14.
Iirimaa ametiasutused teatasid 15. septembril 2014 komisjonile, et nad töötavad Derrybrieni elektrijaama haldajaga kavatsuste protokolli kallal. Niisuguse kavatsuste protokolli projekt saadeti komisjonile 11. märtsil 2015. 17. novembril 2015 toimunud pakettkoosolekul leppisid komisjon ja Iirimaa ametiasutused kokku, et komisjonile saadetakse kiiresti kavatsuste protokolli lõplik redaktsioon.
15.
Et rohkem kokkusaamisi ei olnud, palus komisjon 18. jaanuaril 2016 Iirimaa ametiasutustel saata kavatsuste protokolli lõpliku redaktsiooni. 7. märtsil 2016 saadeti komisjonile kavatsuste protokolli uus redaktsioon märkega, et mõnda küsimust arutatakse veel Derrybrieni elektrijaama haldajaga. 6. juuni 2016. aasta e‑kirjas juhtisid komisjoni talitused Iirimaa ametiasutuste tähelepani kavatsuste protokolli uue redaktsiooni mõnele punktile, mida tuleb muuta. Ühe 29. novembril 2016 toimunud koosoleku järel märkisid komisjoni talitused 15. detsembri 2016. aasta e‑kirjaga Iirimaa ametiasutustele, et allkirjastatud kavatsuste protokolli lõplik redaktsioon peab komisjoni jõudma 2016. aasta lõpuks ning et vastasel korral peab komisjon 2017. aastal algul taas Euroopa Kohtu poole pöörduma. Iirimaa saatis 22. detsembril 2016 komisjonile kontseptsioonidokumendi uue redaktsiooni, mis oli Iirimaa ametiasutuste sõnul direktiivis 85/337 sätestatud kriteeriumidega täielikult kooskõlas, ning uue raamdokumendi, mis kandis 2. detsembri 2015. aasta kuupäeva. Kaaskirjas oli märgitud, et need kaks dokumenti kavatsetakse allkirjastada 2017. aasta jaanuari lõpul.
16.
Komisjon kirjutas 2. oktoobril 2017 Iirimaa ametiasutustele, et kuna kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa resolutsiooni teise punkti täitmisel ei ole tehtud edusamme, on tal kavatsus pöörduda Euroopa Kohtusse. Iirimaa vastas 16. oktoobril 2017, lisades 11. oktoobril 2017 allkirjastatud uue kontseptsioonidokumendi, ja teatas, et ta ootab selle kohta komisjonilt vastust. Kontseptsioonidokumendi uut redaktsiooni Euroopa Kohtule ei edastatud. Komisjon märkis oma hagis siiski, et selles dokumendis on viidatud Derrybrieni elektrijaama haldaja ja Iirimaa ametiasutuste kahepoolsele kavatsuste protokollile, mida ei ole talle edastatud.
17.
Komisjon kinnitas 13. detsembri 2017. aasta kirjaga, et siiani tehtud edusammudest ei piisa kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa resolutsiooni teise punkti täitmiseks, korrates, et 2016. aasta lõpuks oodati kavatsuste protokolli lõplikku redaktsiooni. Iirimaa ametiasutused vastasid 9. jaanuaril 2018, et kavatsuste protokoll on lisatud komisjoni nõudel kontseptsioonidokumenti, et see dokument on allkirjastatud ning et oodatakse komisjoni luba mitteametliku keskkonnamõju hindamise läbiviimiseks. Komisjon vastas 26. jaanuari 2018. aasta kirjaga, et hoolimata Iirimaa ametiasutuste edastatud dokumentide vormilistest küsimustest, ei ole üheksa aasta jooksul tehtud mingeid edusamme, et toimuks progress, mis võib viia Derrybrieni elektrijaama keskkonnamõju hindamiste läbiviimiseni, ning et seepärast peab komisjon vajalikuks algatada uus etapp, milles ta ei ole enam huvitatud „kohtuvälisest kokkuleppest“. Komisjon tegi Iirimaale ka ettepaneku kaaluda veel kord võimalust kohaldada Derrybrieni elektrijaama haldaja suhtes asendusmenetlust. Iirimaa ametiasutused vastasid 1. veebruaril 2018, et kahetsevad, et nende koostöösuhe komisjoniga on halvenenud, ja et nad heidavad viimasele ette, et ta ei võtnud seisukohta dokumentide suhtes, mille Iirimaa saatis 22. detsembril 2016 ja mida tuleb pidada lõplikuks – asjaolu, millega komisjon lükkas keskkonnamõju hindamist veelgi edasi.
18.
Leides, et Iirimaa ei ole võtnud kõiki meetmed, mis on vajalikud, et täita kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa resolutsiooni teine punkt, esitas komisjon 13. aprillil 2018 hagi, mida käesolev ettepanek käsitleb.
19.
Pooled on vahetanud kaks korda kirjalikke menetlusdokumente ja nende suulised seisukohad kuulati ära 1. aprilli 2019. aasta kohtuistungil. Kodukorra artikli 62 lõike 2 alusel paluti pooltel kohtuistungil vastata mõnele ettekandja-kohtuniku esitatud kirjalikule küsimusele. Komisjon teatas kirjaga, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 1. aprillil 2019, enne kohtuistungi algust Euroopa Kohtule, et sai 29. märtsil 2019 Iirimaa ametiasutustelt teate, et Derrybrieni elektrijaama haldaja oli nõustunud tegema koostööd PDAA‑s ette nähtud asendusmenetluse algatamiseks. Kirja, mille Iirimaa ametiasutused komisjonile 29. märtsil 2019 saatsid, edastasid need asutused Euroopa Kohtu kantseleile samal päeval, s.o 1. aprillil 2019. Selles kirjas on märgitud, et asendusmenetlus algatatakse „nii kiiresti kui võimalik, et tagada keskkonnamõju hindamise läbiviimine tagantjärele“.
III. Hagi
A. Rikkumine
1.
Poolte argumendid
20.
Komisjon arvab, et Iirimaa ei ole võtnud meetmeid, mida kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa resolutsiooni teise punkti täitmine eeldab. Iirimaa teatas küll, et soovib selle kohtuotsuse kiiresti täita, kuid esitas komisjoni sõnul selle kümne aasta jooksul, mis möödus Euroopa Kohtu otsuse kuulutamisest kuni hagini, mida käesolev ettepanek käsitleb, ainult erinevaid ettepanekuid Derrybrieni elektrijaamaga seotud rikkumise parandamiseks, viimata siiski ühtegi nendest ellu.
21.
Iirimaa märgib esiteks, et kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa põhjendustest ja resolutsioonist ilmneb, et Euroopa Kohtu tuvastatud rikkumised puudutavad üldiselt direktiivi 85/337 ebaõiget ülevõtmist, samas kui Derrybrieni elektrijaama puhul ei „nõutud ühtegi konkreetset abinõud ega antud ka selleks luba“.
22.
Teiseks meenutab Iirimaa ühelt poolt, et kohustust parandada asjaolu, et konkreetse projekti puhul ei viidud läbi keskkonnamõju hindamist, piirab liikmesriikide menetlusautonoomia, ning teiselt poolt, et 17. novembri 2016. aasta kohtuotsuses Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882, punktid 41 ja 42) teatas Euroopa Kohus, et liidu õigus ei keela asjaomasel liikmesriigil kehtestada mõistlikke tähtaegu, mille jooksul saab esitada kaebuse linnaplaneerimise valdkonna lubade peale, mis on antud välja, rikkudes direktiivis 85/337 ette nähtud eelneva keskkonnamõju hindamise kohustust. Iirimaa täpsustab, et load, mis on antud välja Derrybrieni elektrijaama ehitamiseks ja seotud tegevusteks, saab tühistada ainult High Courti (kõrge kohus) otsusega, mis tehakse niisuguse loa väljaandmise meetme kohtuliku läbivaatamise tulemusena, mis on algatatud kaebuse alusel, mis tuleb esitada seaduses sätestatud tähtaja jooksul, st kaheksa nädala jooksul alates meetme võtmisest. (
4
) Et aga seaduses nende lubade vaidlustamiseks ette nähtud tähtajad on nüüd ületatud ja need ületati mitu aastat enne seda, kui komisjon esitas oma liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi, mille tulemusena tehti kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa, ei ole Iirimaa ametiasutustel mingit kohustust neid tühistada.
23.
Kolmandaks märgib Iirimaa, et sellega nõustumine, et kohtuotsus, millega Euroopa Kohus rahuldab ELTL artikli 258 alusel esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses, milles pooled on ainult komisjon ja asjaomane liikmesriik, võib viia selleni, et kehtetuks muutub haldusotsus, mis on riigisisese õiguse alusel jõustunud, rikub selle otsuse adressaatide õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, eelkõige käsitletava juhtumi asjaoludel, mil esimese ehitusloa väljaandmist lahutab Euroopa Kohtu otsusest komisjon vs. Iirimaa peaaegu 10 aastat.
24.
Neljandaks väidab Iirimaa, et kohtueelse menetluse käik näitab, et meetmeid kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa täitmiseks võeti nii aeglaselt seetõttu, et vastavad õiguslikud küsimused on keerukad, eriti mis puudutab õiguskindluse ja õiguspärase ootuse ning Derrybrieni elektrijaama haldaja omandiõiguste järgimist, mitte niivõrd sellepärast, et Iirimaa ei oleks teinud koostööd. See liikmesriik märgib, et pärast ettepanekut viia läbi keskkonnamõju mitteametlik hindamine, mille Iirimaa ametiasutused 2013. aastal esitasid, saatsid need ametiasutused 22. detsembri 2016. aasta kirjaga komisjonile kontseptsioonidokumendi, et saada viimaselt ametlik nõusolek, mida siiski ei antud. Aeg, mis kulus selle dokumendi saatmisest kuni sama allkirjastatud dokumendi saatmiseni 2017. aasta oktoobris, on tingitud Iirimaa ametiasutuste ja komisjoni ametnike omavahelisest mittemõistmisest, kui mitte lausa asjaolust, et komisjon ei teinud tegelikult ise koostööd. Iirimaa väidab ka esiteks, et kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa täitmiseks tuli käivitada protsess, mis jäi väljapoole direktiivi 85/337 ülevõtmissätete kohaldamisala, ning teiseks, et komisjon ise ei ole suutnud – ka mitte kohtule hagi esitamise etapis – näidata ära konkreetseid meetmeid, mille liikmesriik oli kohustatud võtma, et kõrvaldada selle kohtuotsuse resolutsiooni teises punktis tuvastatud rikkumise tagajärjed. Niisuguses olukorras ei saa karistada Iirimaad selle eest, et ta ootas sobivate meetmete võtmisega nii kaua ega määranud neid meetmeid kindlaks õigesti ja õigel ajal.
25.
Lõpuks kinnitab Iirimaa, et on kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa resolutsiooni teise punkti nüüd täielikult täitnud, võttes arvesse kontseptsioonidokumendis ette nähtud mitteametliku keskkonnamõju hindamise protsessis tehtud edusamme.
2.
Õiguslik analüüs
a.
Kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa resolutsiooni teises punktis tuvastatud rikkumise ulatus
26.
ELTL artikli 260 lõikes 1 on nähtud ette, et kui Euroopa Liidu Kohus leiab, et liikmesriik ei ole täitnud aluslepingutest tulenevat kohustust, siis nõutakse sellelt riigilt kohtu otsuse täitmiseks vajalike meetmete võtmist.
27.
Kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa põhjendustes analüüsis Euroopa Kohus eraldi komisjoni etteheiteid, mille kohaselt ei võetud esiteks direktiivi 85/337 Iirimaa õigusesse õigesti üle (punktid 34–81) ning mis teiseks puudutavad Derrybrieni elektrijaamale ehituslubade väljaandmist ja sellega seotud ehitustööde tegemist (punktid 82–112). Olles nõustunud mõlema etteheitega, leidis Euroopa Kohus selle kohtuotsuse resolutsioonis, et Iirimaa on pannud toime sellest direktiivist tulenevate kohustuste kaks eraldi rikkumist.
28.
Mõistagi on rikkumine, mis seisneb selles, et ei viidud läbi Derrybrieni elektrijaama ehitamise projekti keskkonnamõju niisugust hindamist, nagu näeb ette direktiiv 85/337, selle tagajärg, et konkreetse juhtumi suhtes kohaldati Iirimaa õigusnorme, millest Euroopa Kohus leidis, et need ei ole selle direktiiviga kooskõlas. See ei tähenda aga siiski – vastupidi sellele, mida näib arvavat Iirimaa –, et seda rikkumist, mille Euroopa Kohus tuvastas eraldi kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa resolutsiooni teises punktis, tuleb pidada hõlmatuks esimeses punktis tuvastatud rikkumisega. (
5
)
29.
Sellest järeldub, et selle kohtuotsuse resolutsiooni teise punkti täitmiseks ei piisanud sellest, et Iirimaa muudab oma õigusakte nii, et need on direktiiviga 85/337 kooskõlas – vastasel korral võetakse selles punktis toodud eraldi rikkumise tuvastamiselt igasugune kasulik mõju –, vaid see liikmesriik pidi võtma eraldi meetmed, mille eesmärk on konkreetselt parandada selle direktiivi rikkumine, mis on seotud Derrybrieni elektrijaama ehitamise projekti elluviimisega. Iirimaa mainitud asjaolu, et kohtuotsuses komisjon vs. Iirimaa ei ole täpsustatud, mis laadi need meetmed peavad olema, ei võimalda – nagu komisjon õigesti märkis – Euroopa Kohtu poolset rikkumise tuvastamist ja sellest kohtuotsusest nimetatud liikmesriigile tulenevaid kohustusi kahtluse alla seada.
b.
Meetmed, mis on kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa resolutsiooni teise punkti täitmiseks vajalikud
1. Direktiivis 85/337 ette nähtud keskkonnamõju hindamise eesmärk
30.
Direktiiv 85/337 kohustab liikmesriike võtma kõik vajalikud meetmed tagamaks, et enne loa andmist hinnatakse liidu tasandil ühtlustatud põhimõtete kohaselt muu hulgas oma laadi, mahu või asukoha tõttu keskkonda oluliselt mõjutada võivaid projekte. (
6
) Selle hindamise eesmärk on eelkõige koguda teavet, mida liikmesriikide pädevad asutused vajavad, et teha projektidele lubade andmise menetluses kindlaks keskkonnategurid, mis võivad saada kahjustada ja mõjutada seepärast otsuse tegemist küsimuses, kas vastavad linnaplaneerimise valdkonna load välja anda või nende andmisest keelduda. (
7
)
31.
Direktiivi 85/337 puhul on kahtlemata lähtutud keskkonnakahju ärahoidmise loogikast, (
8
) mille kohaselt vastab projekti eelneva keskkonnamõju hindamise kohustus vajadusele tagada, et pädevad ametiasutused võtavad eelnevalt arvesse kõikide tehniliste projekteerimis‑ ja otsustamisprotsesside võimalikku mõju keskkonnale, sest parim on „pigem reostuse või saaste tekkimise takistamine […] kui pingutus nende mõju hilisemaks kõrvaldamiseks“. (
9
) Selle direktiivi tekstist ilmneb siiski, et keskkonnamõju hindamise eesmärk on ka võimaldada liikmesriikide pädevatel asutustel loa väljaandmise korral seada selle tingimuseks, et järgitakse tingimusi, mis vähendavad projektide elluviimise kahjulikku mõju keskkonnale, ning võetakse üldisemalt meetmed, mis tagavad ehitiste niisuguse kasutamise, nagu õige keskkonnahalduse kriteeriumid nõuavad. (
10
)
32.
Lisaks on Euroopa Kohus mitu korda kinnitanud, et direktiivi 85/337 kohaldamisala „on lai ja selle eesmärk väga ulatuslik“, (
11
) nõustudes, et see, kui direktiivis ette nähtud keskkonnamõju „terviklikul hindamisel“„arvestataks üksnes kavandatavate tööde otsese mõjuga, võtmata arvesse keskkonnamõju, mida võivad avaldada nende tööde tulemuste kasutamine ja käitamine“, on „kitsendav“ ja liidu seadusandja lähenemisega vastuolus. (
12
)
33.
Tuleb järeldada, et vastupidi sellele, mida näib väitvat Iirimaa, ei avalda direktiivis 85/337 nõutud keskkonnamõju hindamine oma mõju mitte ainult asjaomasele projektile loa andmise otsuse tegemise hetkel, vaid ka hiljem, tööde tegemise ja püstitatud ehitise kasutamise ajal, olles aluseks selle kasutamisega seotud keskkonnaohtude optimaalsel ohjamisel ja nende kahjulike mõjude piiramisel, mida see kasutamine toob kaasa erinevatele teguritele, mida hindamisel arvesse võeti.
34.
Ennetamisloogika, millest direktiiv 85/337 on kantud, ei saa siiski anda niisuguse liikmesriigi käsutusse, kes on rikkunud kohustust tagada, et enne loa andmist projektile, mis võib avaldada märkimisväärset mõju keskkonnale, viiakse läbi keskkonnamõju hindamine, argumente, mis võimaldavad vabaneda kohustusest võtta tagantjärele selle rikkumise parandamiseks vajalikud meetmed.
2. Meetmed, mis on direktiivis 85/337 nõutud keskkonnamõju hindamise ärajätmise parandamiseks vajalikud
35.
Euroopa Kohus on juba kinnitanud, et kuigi direktiivis 85/337 (nagu ka praegu kehtivas direktiivis 2011/92) ei ole sätteid, mis käsitleksid eelneva keskkonnamõju hindamise kohustuse rikkumise tagajärgi, on liikmesriigid ELL artiklis 4 sätestatud lojaalse koostöö kohustust arvestades kohustatud kõrvaldama niisuguse rikkumise õigusvastased tagajärjed ning seepärast peavad iga liikmesriigi pädevad asutused „võtma kõik vajalikud üld- või erimeetmed, et kontrollida projekti võimaliku olulise keskkonnamõju olemasolu ja selle tuvastamise korral tagada projekti keskkonnamõju hindamine“. (
13
) Märgin siiski, et seda kohustust on Euroopa Kohus kinnitanud ka juhtumitel, mil projekt, mille puhul jäeti keskkonnamõju hindamine läbi viimata, rikkudes sellega direktiivi 85/337, oli täielikult ellu viidud ja vastavaid ehitisi kasutati juba. (
14
) Euroopa Kohus on ka täpsustanud, et meetmeteks, mille eesmärk on kõrvaldada eelneva keskkonnamõju hindamise läbiviimise kohustuse rikkumise õigusvastased tagajärjed, on eelkõige „antud loa kehtetuks tunnistamine või peatamine eesmärgiga viia läbi kõnealuse projekti keskkonnamõju hindamine direktiivi 85/337 tähenduses“. (
15
) Kui niisuguste meetmete võtmine on nähtud ette riigisiseses õiguses, on selle liikmesriigi pädevad asutused lojaalse koostöö põhimõtet ning võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid arvestades kohustatud need võtma. (
16
)
36.
Sellest järeldub, et vastavalt käesoleva ettepaneku punktides 31–33 nimetatud direktiivi 85/337 eesmärkidele on liikmesriigid juhul, kui on rikutud kohustust viia eelnevalt läbi niisuguse projekti keskkonnamõju hindamine, mis võib keskkonda oluliselt mõjutada, kohustatud võtma kõik meetmed, mis on vajalikud, et niisugune hindamine või korrigeeriv hindamine viidaks läbi pärast loa väljaandmist, ka siis, kui projekti viiakse juba ellu või see on juba ellu viidud. Kui see on riigisisese õiguse alusel võimalik, on pädevad riigisisesed asutused kohustatud juba välja antud loa peatama või tühistama, et olukord nõuetega kooskõlla viia ja anda välja uus luba, mis on selles direktiivis sätestatuga kooskõlas.
37.
Asjaomase liikmesriigi kohustus tagada, et tagantjärele viiakse läbi keskkonnamõju hindamine, on veelgi rangem niisuguses olukorras nagu käesolevas ettepanekus analüüsitav, kus kõnesolev projekt võib – eelkõige oma mastaapsuse tõttu – avaldada eriti suurt ja püsivat mõju keskkonnale, selle elluviimine on juba kaasa toonud märkimisväärse keskkonnakahju ja Euroopa Kohus on tuvastanud direktiivi rikkumise liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse raames.
38.
Iirimaa argument, et kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa resolutsiooni teise punkti täitmiseks ei olnud Iirimaa kohustatud ei tühistama lubasid, mis Derrybrieni elektrijaama haldajal olid, ega kohustama viimast läbi viima (või nõustuma, et viiakse läbi) keskkonnamõju hindamist tagantjärele, tuleb siiski tagasi lükata.
c.
Iirimaa põhjendused
1. Menetlusautonoomia piir ja Derrybrieni elektrijaama haldaja õiguspärane ootus
39.
Et vaielda vastu rikkumisele, mille komisjon väidab olevat toime pandud, tugineb Iirimaa esiteks liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõttele ning väidab – viidates 17. novembri 2016. aasta kohtuotsusele Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882) –, et Iirimaa ei olnud kohustatud seadma kahtluse alla Derrybrieni elektrijaama ehitamiseks välja antud ehituslube, mis olid jõustunud Iirimaa õiguse alusel mitu aastat enne seda, kui Euroopa Kohus kuulutas kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa.
40.
Selles küsimuses osutan, et 7. jaanuari 2004. aasta kohtuotsuses Wells (C‑201/02, EU:C:2004:12, punkt 65), mis tehti eelotsusetaotluse tulemusena, kinnitas Euroopa Kohus vaidluse raames, milleni viis eraõigusliku isiku kaebus riigisisese ametiasutuse keeldumise peale tühistada või muuta ilma eelneva keskkonnamõju hindamiseta välja antud kaevandusluba, (
17
) et pädevate riigisiseste asutuste kohustust tühistada või peatada luba, mis anti välja direktiivi 85/337 rikkudes, piirab liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõte. (
18
) See põhimõte näeb ette, et liidu õigusnormide puudumise korral tuleb iga liikmesriigi sisemise õiguskorraga kindlaks määrata nende hagide või kaebuste menetlemise kord, mis tagavad õigussubjektidele liidu sätetega antud õiguste kaitse – kord, mis esiteks ei tohi olla ebasoodsam kui kord, mis reguleerib samalaadseid riigisiseseid olukordi (võrdväärsuse põhimõte), ning teiseks ei tohi muuta nende õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte). (
19
)
41.
17. novembri 2016. aasta kohtuotsuses Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882, punktid 41 ja 42) – millele Iirimaa viitab – täpsustas Euroopa Kohus, et liidu õigus, mis ei näe ette direktiivi 85/337 artikli 2 lõikes 1 sätestatud keskkonnamõju hindamise kohustust rikkudes antud teostamislubade vaidlustamise tähtaegu, ei takista seega põhimõtteliselt ja tingimusel, et võrdväärsuse põhimõtet on järgitud, liikmesriigil määrata „nii huvitatud isikut kui ka asjaomast haldusorganit kaitsva õiguskindluse huvides […] õiguskaitsevahendile mõistlik[ku] tähtaeg[a]“. (
20
)
42.
Vastupidi Iirimaa väitele arvan, et see liikmesriik ei saa tugineda ei liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõttele ega asjaolule, et Derrybrieni elektrijaama ehitusload on jõustunud, sest möödus tähtaeg, mis on eraõiguslikele isikutele nende meetmete peale kaebuse esitamiseks kehtestatud, et vabaneda kohustusest kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa resolutsiooni teine punkt täielikult täita.
43.
Selle täitmiseks pidi nimetatud liikmesriik võtma kõik vajalikud üld‑ ja erimeetmed, mis võivad direktiivis 85/337 ette nähtud keskkonnamõju hindamise läbi viimata jätmise heastada, nende hulgas eelkõige meetmed, mis võivad tagada keskkonnamõju hindamise läbiviimise tagantjärele.
44.
Põhimõtteliselt ei välista aga nende menetlustähtaegade möödumine, mille jooksul saab esitada kaebusi ametiasutuste võetud meetmete peale eraõiguslike isikute huvide kaitseks, nende ametiasutuste õigust tühistada õigusvastane meede või peatada selle täitmine ega välista ka õigust võtta meetmeid, mis kohustavad linnaplaneerimise valdkonna loa omanikku selle nõuetega kooskõlla viima – vajaduse korral varem täitmata jäetud kohustuste täitmisega – või kohandama sellise loa alusel rajatud ehitiste haldamist nii, et järgitakse avalikes huvides kehtestatud tingimusi ja kriteeriume. Lojaalse koostöö põhimõtte kohaselt on liikmesriikide ametiasutused kohustatud – igaüks oma vastavate volituste piires – võtma niisugused meetmed ja kasutama talle antud volitusi, kui see võimaldab parandada liidu õiguse rikkumise.
45.
Vastuseks ühele Euroopa Kohtu küsimusele kohtuistungil täpsustas Iirimaa esindaja tõesti, et Iirimaa õiguses ei ole nähtud ette võimalust, et ametiasutus tühistab avalikes huvides niisugused jõustunud linnaplaneerimise valdkonna load, nagu anti välja Derrybrieni elektrijaama ehitamiseks, korrates, et sellised load saab tühiseks tunnistada ainult High Courti (kõrge kohus, Iirimaa) otsusega, mida ei saa enam teha, sest kaebuse esitamise tähtajad on möödunud. Ka niisugune asjaolu ei õigusta aga minu arvates siiski Iirimaa seisukohta, et ta ei olnud käsitletaval juhul kohustatud võtma mingit konkreetset meedet Euroopa Kohtu tuvastatud rikkumise parandamiseks.
46.
Märgin, et praegu kehtivates Iirimaa õigusnormides on nähtud ette direktiivis 85/337 sätestatud kohustusi rikkudes välja antud lubade nõuetega kooskõlla viimise menetlus, mis on käsitletava juhtumi asjaoludel kohaldatav.
47.
PDAA osa XA jaotise 177B lõike 1 ja lõike 2 punkti b alusel, mis lisati 2010. aasta seadusemuudatustega, on nii, et kui luba projektiks, mille puhul oli nõutav keskkonnamõju hindamine, leitakse olevat „Euroopa Liidu Kohtu jõustunud kohtuotsusega“ välja antud õigusvastaselt, saadab pädev planeeriv asutus („planning autority“) projekti haldajale kirjaliku teate, kohustades viimast esitama asendusloa taotluse. Selle jaotise lõike 2 punktis c on täpsustatud, et teade kohustab haldajat esitama samal ajal taotlusega korrigeeriva keskkonnamõju deklaratsiooni („remedial environemental impact statement“).
48.
Iirimaa tõlgendab seda sätet nii, et seda ei kohaldata sellistel asjaoludel nagu käsitletavad, mil välja antud linnaplaneerimise valdkonna luba on jõustunud. Niisugust piirangut ei tulene siiski PDAA jaotise 177B tekstist ega selle õigusnormi sõnasõnalisest tõlgendusest. Iirimaa tõlgenduse vastu kõneles hoopis asjaolu, et selle sätte lõikes 1 ei ole eristatud Euroopa Kohtu otsust, mis on tehtud eelotsusetaotluse tulemusena, mis asetub riigisisesesse menetlusse, milles on asjaomase loa kehtivus kahtluse alla seatud, ning kohtuotsust, mis on tehtud liikmesriigi kohustuse rikkumise menetluse raames ja mis võidakse teha – nagu kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa – pärast seda, kui möödus haldusliku loa andmise meetme peale kaebuse esitamise tähtaeg, või pärast seda, kui riigisisene kaebus niisuguse meetme peale lõplikult rahuldamata jäeti.
49.
Märgin, et tehes hiljuti otsuse kohtuasjas, mis puudutas muu hulgas PDAA jaotise 177B kohaldamist niisuguse kaevanduse omaniku suhtes, mida hakati kasutama 1960. aastatel – ajal, mil linnaplaneerimisluba ei olnud vaja –, leidis Supreme Court (Iirimaa kõrgeim kohus), et seda jaotist kohaldatakse projektide „erandliku kategooria“ suhtes, mille puhul leidis Euroopa Kohus, et „varem antud luba“, mis on „muidu kehtiv“, anti välja õigusvastaselt, sest keskkonnamõju hindamine jäeti läbi viimata, (
21
) mainimata mingit piiri, mis oleks seotud sellega, kas luba on jõustunud või mitte. Vastupidi Iirimaa väitele ei olnud seega sugugi kindel, et igasugune katse kohaldada Derrybieni elektrijaama haldaja suhtes PDAA jaotises 177B ette nähtud menetlust blokeerub Iirimaa kohtutes. (
22
)
50.
Lõpuks osutan, et kitsendav tõlgendus, millele Iirimaa praegu tugineb, esitati kohtueelses menetluses alles 2012. aasta oktoobris. Enne seda olid Iirimaa ametiasutused pidevalt kinnitanud komisjonile – nii enne kui ka pärast PDAA jõustumist – oma kavatsust algatada asendusmenetlus, et kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa Derrybrieni elektrijaama puudutav resolutsiooni punkt täita. Galway krahvkond ise saatis – nagu see liikmesriik kohtuistungil kinnitas – 12. oktoobril 2011 PDAA jaotise 177B alusel Derrybrieni elektrijaama haldajale teate ja võttis selle mõni päev hiljem tagasi, näidates seega, et tõlgendab – vähemalt esialgu – seda õigusnormi teistmoodi kui Iirimaa valitsus.
51.
Niisuguses olukorras ei ole põhjendatud Iirimaa väide, et Iirimaa õiguses ei ole vahendeid, mis võimaldaksid niisuguseid lubasid nagu Derrybrieni elektrijaama puudutavad load uuesti läbi vaadata. PDAA jaotises 177B ette nähtud menetlus ongi niisugune vahend. Iirimaa ametiasutused pidid seega algatama selle menetluse, et kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa resolutsiooni teine punkt täita.
52.
Niisuguse rakendusmeetme võtmist ei takista minu arvates kaalutlused, millele Iirimaa tugineb ja mis puudutavad Derrybrieni elektrijaama haldaja õiguspärase ootuse kaitset.
53.
Esiteks on PDAA‑s ette nähtud asendusmenetluse eesmärk peamiselt võimaldada selgelt kindlaks määratud tingimustel uuesti läbi vaadata lubasid, mis on antud välja direktiivi 85/337 rikkudes, ning projekte, milleks need on välja antud, ja nende vastavust selles direktiivis sätestatud kriteeriumidele, mis eelkõige puudutab nõuet viia läbi keskkonnamõju hindamine. Sellepärast ei vii see menetlus tingimata selleni, et uuesti läbi vaadatud load tühistatakse – mille tulemusena peatub tegevus, milleks luba anti –, vaid võidakse piirduda sellega, et kohustatakse neid load nõuetega vastavusse viima, peale kohustuse võtta parandusmeetmed, mida vajalikuks peetakse (
23
).
54.
Teiseks osutan, et 17. novembri 2016. aasta kohtuotsuses Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882) täpsustas Euroopa Kohus, et „projekt[e], millele antud luba ei saa enam siseriiklikus õiguses sätestatud vaidlustamistähtaja möödumise tõttu vahetult vaidlustada“, ei saa „[lugeda] keskkonnamõju hindamise kohustuse osas lihtsalt õiguspäraselt loa saanuks“, (
24
) mille tagajärg on see, et kui riigisiseses õiguses on olemas vahend, mis võimaldab tagada, et niisugune hindamine viiakse läbi, on asjaomase liikmesriigi pädevad asutused kohustatud seda kasutama. (
25
) Sellest järeldub, et niisuguse projekti haldaja ei saa tugineda õiguspärasele ootusele, et eelneva keskkonnamõju hindamise läbiviimise kohustust rikkudes välja antud load on kehtivad ja nende peale ei esitata enam kaebust riigisisesele kohtule, eesmärgiga vaidlustada kohustus viia niisugune hindamine läbi tagantjärele – kohustus, mis on talle kehtestatud riigisiseste ametiasutuste meetmega niisuguse Euroopa Kohtu otsuse täitmiseks, millega on tuvastatud liikmesriigi kohustuste rikkumine. See on veelgi õigem Derrybrieni elektrijaama haldaja puhul – äriühing, mis on, nagu ilmneb kohtutoimikust ja nagu Iirimaa kohtuistungil kinnitas, sõltumatu tütarettevõtja, mis kuulub 100% ulatuses Electricity Supply Boardile (ESB), mis omakorda kuulub 95% ulatuses Iiri riigile (
26
).
55.
Aeg, mis möödus vaidlusaluste lubade väljaandmisest kuni kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa kuulutamiseni, ei sea eelnevat järeldust kahtluse alla. Märgin ka, et kuigi see kohtuotsus tehti tõesti 2008. aastal, samas kui viimane luba Derrybrieni elektrijaamale jõustus 2003. aastal, oli hetkel, mil see luba välja anti, Iirimaa suhtes EÜ artikli 226 alusel algatatud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus, milles ei seatud küll elektrijaama ehitamise projekti veel otseselt kahtluse alla, kuid sellele liikmesriigile heideti ette direktiivist 85/337 tulenevate kohustuste süstemaatilist rikkumist. Mul tekib aga küsimus, missuguse hetkeni võib avalik-õiguslik ettevõtja tugineda õiguspärasele ootusele, et niisugustel asjaoludel välja antud direktiiviga vastuolus olev luba on kehtiv.
56.
Lisaks märgin, et isegi kui järgida Iirimaa seisukohta, et PDAA jaotises 177B ette nähtud sunnimenetlus ei ole käsitletaval juhul kohaldatav, sest kõnesolevad load on jõustunud, võimaldab selle õigusakti jaotis 177C ilma keskkonnamõju eelnevalt hindamata loa saanud projekti haldajail paluda, et tema suhtes kohaldataks asendusmenetlust. PDAA pakkus seega Iirimaa ametiasutustele veel alternatiivset vahendit loameetmele Derrybrieni elektrijaama ehitamise projekti keskkonnamõju hindamata jätmise heastamiseks, (
27
) mida need ametiasutused oleksid võinud – arvestades riigi kontrolli selle elektrijaama haldaja üle – ilma suuremate raskusteta kasutada.
2. Esitatud eelotsuse küsimuste keerukus ja komisjoni koostöö puudumine
57.
Ma ei arva – vastupidi Iirimaale –, et kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa resolutsiooni teise punkti täitmise korral oleks eriti raske kindlaks teha meetmeid, mis tuleks võtta, et rikkumise tagajärjed kõrvaldada, või et tekiksid nii keerukad õiguslikud küsimused, et see õigustaks seda, et märkimisväärse mõjuga olukorral lasti kesta üle 10 aasta.
58.
Kohtuasja materjalidest ilmneb, et alates esimeste kirjade vahetamisest komisjoni ja Iirimaa ametiasutuste vahel ning kogu kohtueelse menetluse jooksul pidasid mõlemad pooled keskkonnamõju hindamise läbiviimist tagantjärele ainsaks meetmeks, mis võib parandada selle, et niisugust hindamist ei viidud läbi eelnevalt. Komisjon ja Iirimaa arutasid kohtueelse menetluse lõppetapis, kuidas niisugust hindamist läbi viia, kuid kohtuasja materjalidest ei ilmne, et nad võtsid arvesse alternatiivseid rakendusmeetmeid.
59.
Alles 2012. aasta lõpu poole, s.o umbes neli aastat pärast kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa kuulutamist, tõstatasid Iirimaa ametiasutused – kes siiani olid pidevalt kinnitanud, et Derrybrieni elektrijaama haldaja suhtes kohaldatakse asendusmenetlust – probleemid, mis on seotud haldaja õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitsega, pakkudes samas komisjonile välja alternatiivse lahenduse, st keskkonnamõju hindamise, mis „ei tulene õigusaktidest“. Ka selle lahenduse kasutamisel ei täheldatud siiski erilisi edusamme – mida vastupidi Iirimaa väidetele ei saa pidada selle süüks, et komisjon ei teinud koostööd.
60.
Vastupidi selle liikmesriigi väitele ei arva ma, et komisjoni süüks võiks pidada aega, mis kulus käesoleva ettepaneku punktis 15 nimetatud kontseptsioonidokumendi saatmisest 22. detsembril 2016 kuni selle saatmiseni 2. oktoobril 2017. Esiteks ei ole selle dokumendi kaaskirjas – nagu Iirimaa isegi tunnistab – selle esmakordsel saatmisel märgitud, et Iirimaa ametiasutused ootavad enne järgmist etappi komisjoni ametlikku nõusolekut. Teiseks ei olnud selle dokumendi 2016. aasta detsembris saadetud redaktsiooni allkirjastanud Derrybrieni elektrijaama haldaja – asjaolu, mille tõttu võis kahelda, kas viimane võttis ikka tõesti selle kohustuse. Lõpuks väidab komisjon – ilma et Iirimaa talle vastu väidaks –, et 2016. aasta detsembris saadetud dokumendi sisu oli põhiliselt samasugune nagu eelneval dokumendil, mille kohta ta oli esitanud hulga seisukohti, mida Iirimaa ametiasutused ei olnud arvesse võtnud.
61.
Üldisemalt näitas komisjon kogu kohtueelse menetluse vältel minu arvates üles ülimat valmisolekut ja tahet koostööks, eelkõige mis puudutab Iirimaa ametiasutuste radikaalset suunamuutust küsimuses, kas Derrybrieni elektrijaama haldaja suhtes kohaldatakse asendusmenetlust, ja seda rohkem kui neli aastat pärast kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa tegemist.
62.
Eelneva põhjal ei leia ma, et kohtueelse menetluse aegluse ja läbikukkumise saaks kas või ainult osaliselt kirjutada tõstatatud õiguslike küsimuste keerukuse või selle arvele, et komisjon ei määranud selgelt kindlaks meetmeid, mis on kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa täitmiseks vajalikud, või siis selle institutsiooni puuduva koostöö arvele.
d.
Järeldus väidetud rikkumise olemasolu kohta
63.
Rohkem kui 10 aastat pärast kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa tegemist ei ole mitte üksnes läbi viimata igasugune Derrybrieni elektrijaama ehitustööde ja sellega seotud tegevuse keskkonnamõju hindamine, mis vastaks direktiivis 85/337 nõutule – ehkki Iirimaa ei ole kunagi vaielnud, et niisuguse hindamise saab läbi viia –, vaid ei ole ka võetud ühtegi konkreetset meedet niisuguse hindamise saavutamiseks. Olles vastuhagis teatanud, et ta saavutab peagi selle elektrijaama haldajalt niisuguse hindamise läbiviimise tagantjärele, mis ei tulene õigusnormidest, teatas Iirimaa hoopis enne kohtuistungit käesolevas kohtuasjas nagu mõnes lauamängus, et „pöördub tagasi esialgsesse positsiooni“, informeerides komisjoni, et ta on asendusmenetluse kasutamise küsimuses taas meelt muutnud. Selles olukorras ja kõikide eelnevate kaalutluste põhjal ei saa minu arvates kuidagi jätta järeldamata, et Iirimaale süüks pandav rikkumine on tõesti olemas, ja jätta tema põhjendused tagasi lükkamata.
B. Rahalised karistused
64.
Komisjon teeb oma hagis Euroopa Kohtule ELTL artikli 260 lõike 2 ja oma 13. detsembri 2005. aasta teatise „EÜ asutamislepingu artikli 228 kohaldamine“ (edaspidi „2005. aasta teatis“) (
28
) alusel ettepaneku määrata kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa täitmata jätmise eest karistus, mõistes välja karistusmakse ja põhisumma.
65.
Iirimaa väidab vasturepliigis, et kohaldada ei tule mingit karistust, sest 26. juuli 2017. aasta kohtuotsus Comune di Corridonia jt (C‑196/16 ja C‑197/16, EU:C:2017:589) ning 28. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Comune di Castelbellino (C‑117/17, EU:C:2018:129) – millele komisjon tugineb – märkisid loobumist varasemast kohtupraktikast. See argument tuleb minu arvates tagasi lükata, võttes arvesse käesoleva ettepaneku punktides 26–38 esitatud kaalutlusi.
1.
Karistusmakse
66.
Nagu käesoleva ettepaneku punktis 63 tuvastatud, ei ole Iirimaa kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa resolutsiooni teist punkti veel täitnud, vähemalt mitte Euroopa Kohtus toimunud kohtuistungi kuupäeva seisuga. Seega juhul, kui see rikkumine kestab veel selle hagi kohta kohtuotsuse kuulutamise kuupäeval, (
29
) tuleb karistusmakse mõistmist ELTL artikli 260 lõike 2 alusel pidada põhjendatuks. (
30
)
67.
Mis puudutab selle karistuse summat, siis Euroopa Kohus peab karistusmakse summa kindlaks määrama niisuguse, et see vastaks asjaoludele ja oleks proportsionaalne tuvastatud rikkumisega ning kooskõlas asjaomase liikmesriigi maksevõimega. (
31
) Euroopa Kohtu hindamise raames on põhilisteks kriteeriumideks, mida tuleb arvesse võtta, rikkumise kestus, selle raskusaste ja asjaomase liikmesriigi maksevõime. Nende kriteeriumide kohaldamisel peab Euroopa Kohus arvesse võtma eelkõige täitmata jätmise tagajärgi avalikele ja erahuvidele ning seda, kuivõrd kiireloomuline on vajadus, et asjaomane liikmesriik täidaks oma kohustusi. (
32
)
68.
Komisjon teeb ettepaneku kohaldada päevasummat, mis vastab 700 euro suurusele põhisummale, mida on korrutatud raskusastme, kestuse ja hoiatavuse koefitsientidega, kogusummas 12264 eurot päevas alates kohtuotsuse kuulutamisest käesolevas kohtuasjas kuni kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa täieliku täitmiseni.
69.
Raskusastme puhul võttis komisjon esiteks arvesse rikutud liidu õigusnormide tähtsust ja rikkumise konteksti, teiseks selle rikkumise tagajärgi ja asjaolu, et Iirimaa rikkus direktiivi 85/337 korduvalt, (
33
) kolmandaks asjaolu, et see liikmesriik ei teinud üsna pika aja vältel koostööd. Selle põhjal ja arvestades, et kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa täitmata jätmine puudutab ainult ühte osa sellest kohtuotsusest, pakub komisjon välja raskusastme koefitsiendi 2 skaalal 1‑st 20‑ni, mis on nähtud ette 2005. aasta teatises.
70.
Kõik asjaolud, mida komisjon kõnesoleva rikkumise raskusastme hindamisel arvesse võttis, on minu meelest asjakohased. Seevastu Iirimaa esitatud argumendid, et seejuures tuleb arvesse võtta tema jõupingutusi komisjoni nõudmiste järgimisel ja viimase puuduvat koostööd, tuleb tagasi lükata. Selles küsimuses viitan eespool, käesoleva ettepaneku punktides 58–62 märgitule.
71.
Iirimaa vaidleb vastu ka sellele, et rikkumiseni, mille Euroopa Kohus kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa resolutsiooni teises punktis tuvastas, viis 2003. aasta maalihke tagajärjel tekkinud keskkonnakahju, ning et seda asjaolu ei tohi seega rikkumise raskusastme hindamisel arvesse võtta. Selles küsimuses märgin, et kohtuotsusest komisjon vs. Iirimaa ilmneb, et nimetatud liikmesriik ei vaielnud kunagi vastu sellele, et need maalihked tekitas Derrubrieni elektrijaama ehitustööde tegemine (vt punkt 93). Selles olukorras ei ole välistatud, et eelnev keskkonnamõju hindamine, milles tulemusena on välja toodud nende töödega kaasnevad ohud või soovitatud võtta konkreetseid ennetavaid meetmeid, oleks võinud nendest töödest tingitud kahjud ära hoida. Seega tuleb 2003. aasta maalihete tagajärgi Iirimaa rikkumise raskusastme hindamisel arvesse võtta, ehkki nende kaalu ei tohiks seejuures üle hinnata.
72.
Kestuse osas kohaldas komisjon 2005. aasta teatises ette nähtud maksimaalset koefitsienti 3, võttes arvesse 114 kuu pikkust ajavahemikku, mis möödus kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa kuulutamisest kuni 25. jaanuarini 2018, mil ta käesoleva hagi esitas. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kohustab huvi, milleks on liidu õiguse kohaldamine otsekohe ja ühetaoliselt, hoolimata sellest, et ELTL artikli 260 lõikes 1 ei ole täpsustatud tähtaega, mille jooksul tuleb kohtuotsus täita, asuma seda täitma otsekohe ja viima selle lõpule nii kiiresti kui võimalik. (
34
) Käsitletaval juhul jätkus Iirimaale ette heidetav rikkumine enam kui 10 aasta jooksul, ilma et Derryubrieni elektrijaama ehitamise ja sellega seotud tööde keskkonnamõju hindamise saavutamisel oleks tehtud märkimisväärseid edusamme. See kestus on kahtlemata liiga pikk. Isegi nõustudes, et kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa resolutsiooni teise punkti täitmiseks oli vaja algatada asendusmenetlus – nagu see liikmesriik väidab –, on rikkumine tänaseks kestnud üle seitsme aasta, st ikkagi märkimisväärselt pikka aega.
73.
Lõpuks kohaldas komisjon 2005. aasta teatises Iirimaa puhul kindlaks määratud hoiatavuse tegurit 2,92, millele Iirimaa ei ole vastu vaielnud.
74.
Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku kohaldada karistusmakset, mille summa on 10000 eurot päevas.
2.
Põhisumma
75.
Komisjon teeb vastavalt 2005. aasta teatisele Euroopa Kohtule ettepaneku kohaldada põhisummana summat, mis vastab 230 euro suurusele kindlale summale, mida on korrutatud raskusastme teguri ja hoiatavuse teguriga n, s.o 1343,20 euro suurust summat päevas alates 3. juulist 2008 kuni kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa täitmiseni või täitmata jätmise korral käesolevas kohtuasjas tehtava kohtuotsuse kuulutamise kuupäevani, kusjuures minimaalne kindel summa on 1685000 eurot. (
35
) Käesoleva ettepaneku punktis 71 esitatud kaalutlustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku vähendada seda summat 1000 euroni.
IV. Ettepanek
76.
Kõikide eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku langetada järgmine otsus:
–
Kuna Iirimaa ei ole võtnud kõiki meetmeid, mis on vajalikud 3. juuli 2008. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa (C‑215/06, EU:C:2008:3807) täitmiseks, on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad ELTL artikli 260 lõikest 1.
–
Kui rikkumine kestab päeval, mil kuulutatakse Euroopa Kohtu otsus käesolevas kohtuasjas, mõista Iirimaalt Euroopa Komisjonile kontole „Euroopa Liidu omavahendid“ välja 10000 euro suurune karistusmakse iga päeva eest, mil 3. juuli 2008. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa (C‑215/06, EU:C:2008:3807) täitmiseks vajalike meetmete elluviimisega viivitati, ja seda alates käesolevas kohtuasjas tehtava kohtuotsuse kuulutamise kuupäevast kuni 3. juuli 2008. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa (C‑215/06, EU:C:2008:3807) täieliku täitmiseni.
–
Mõista Iirimaalt Euroopa Komisjonile kontole „Euroopa Liidu omavahendid“ välja 1000 euro suurune kindel summa päevas alates 3. juuli 2008. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa (C‑215/06, EU:C:2008:3807) kuulutamise kuupäevast kuni selle kohtuotsuse täitmiseni, või täitmata jätmise korral, käesolevas kohtuasjas tehtava kohtuotsuse kuupäevani.
–
Mõista kohtukulud välja Iirimaalt.
(
1
)	Algkeel: itaalia.
(
2
)	Nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiiv 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT 1985, L 175, lk 40; ELT eriväljaanne 15/01, lk 248). See direktiiv asendati alates 16. veebruarist 2012 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiiviga 2011/92/EL teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (kodifitseeritud tekst) (ELT 2012, L 26, lk 1).
(
3
)	Nõukogu 3. märtsi 1997. aasta direktiiv 97/11/EÜ, millega muudetakse direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eratööde keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT 1997, L 73, lk 5; ELT eriväljaanne 15/03, lk 151).
(
4
)	Vt 2000. aasta planeerimis‑ ja arendusseaduse (Planning and Development Act 2000) 50. jagu. Iirimaa märgib, et nende tähtaegade pikendamine on ette nähtud, kuid tingimustel, mida käsitletaval juhul ei esine.
(
5
)	Selle kohta, et need kahte liiki rikkumised on eraldi rikkumised, vt 5. juuli 2007. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (C‑255/05, EU:C:2007:406, punktid 50 ja 51). Üldisemalt märgin, et Euroopa Kohus on mitmel korral tuvastanud rikkumised, mis on direktiivi 85/337 rikkumised seoses üksikute projektidega, kas eraldi või samal ajal „süsteemse“ rikkumise tuvastamisega; vt selle kohta näiteks 10. juuni 2004. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (C‑87/02, EU:C:2004:363), 2. juuni 2005. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (C‑83/03, EU:C:2005:339), 16. märtsi 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (C‑332/04, ei avaldata, EU:C:2006:180), 23. novembri 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, (C‑486/04, EU:C:2006:732), 5. juuli 2007. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, (C‑255/05, EU:C:2007:406), 24. novembri 2011. aasta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (C‑404/09, EU:C:2011:768) ja 14. jaanuari 2016. aasta kohtuotsus komisjon vs. Bulgaaria (C‑141/14, EU:C:2016:8), mis käsitlevad direktiivi 2011/92.
(
6
)	Vt direktiivi 85/337 artikli 2 lõige 1 direktiiviga 97/11 muudetud redaktsioonis ning põhjendused 1, 4 ja 6; vt ka 28. veebruari 2008. aasta kohtuotsus Abraham jt (C‑2/07, EU:C:2008:133, punkt 42).
(
7
)	Vt direktiivi 85/337 põhjendus 6, mille kohaselt „[tuleks] tõenäolise olulise keskkonnamõjuga riiklike ja eraprojektide teostusluba […] anda ainult pärast nende projektide tõenäolise olulise keskkonnamõju eelnevat hindamist“.
(
8
)	Vt eelkõige direktiivi 85/337 põhjendus 1.
(
9
)	Vt kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa punkt 58. Vt ka 26. juuli 2017. aasta kohtuotsus Comune di Corridonia jt (C‑196/16 ja C‑197/16, EU:C:2017:589, punkt 33).
(
10
)	Vt eelkõige direktiivi 85/337 artikli 5 lõike 3 teine taane (muudetud direktiiviga 97/11), milles on nõutud, et arendaja esitaks muu hulgas teabe, mis sisaldab olulise projektiga seotud „kahjuliku mõju vältimiseks, vähendamiseks ja võimaluse korral kõrvaldamiseks“ ettenähtud meetmete kirjeldust, ning artikli 9 lõige 1 (muudetud direktiiviga 2003/35), milles on sätestatud, et pädevad asutused teavitavad üldsust otsusele „lisatud tingimustest“ loa andmise või selle andmisest keeldumise kohta (esimene taane) ning avalikustavad „vajaduse korral kirjelduse olulise kahjuliku mõju vältimise, vähendamise ja võimaluse korral kõrvaldamise meetmetest“ (kolmas taane).
(
11
)	Vt selle kohta 24. oktoobri 1996. aasta kohtuotsus Kraaijeveld jt, C‑72/95, EKL, lk I‑5403, punkt 31, ning 16. septembri 1999. aasta kohtuotsus WWF jt, C‑435/97, EKL. lk I‑5613, punkt 40.
(
12
)	Vt 28. veebruari 2008. aasta kohtuotsus Abraham jt (C‑2/07, EU:C:2008:133, punkt 43).
(
13
)	Vt 7. jaanuari 2004. aasta kohtuotsus Wells (C‑201/02, EU:C:2004:12, punktid 64 ja 65), millele on viidatud ka kohtuotsuse komisjon vs. Iirimaa punktis 59. Vt ka 26. juuli 2017. aasta kohtuotsus Comune di Corridonia jt (C‑196/16 ja C‑197/16, EU:C:2017:589, punkt 35) ning analoogia alusel, mis puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2001. aasta direktiivi 2001/42/EÜ teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT 2001, L 197, lk 30; ELT eriväljaanne 15/06, lk 157), 28. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, punktid 42, 43 ja 46).
(
14
)	Vt 7. jaanuari 2004. aasta kohtuotsus Wells (C‑201/02, EU:C:2004:12) ning 26. juuli 2017. aasta kohtuotsus Comune di Corridonia jt (C‑196/16 ja C‑197/16, EU:C:2017:589), milles küsimus puudutas konkreetselt meetmeid, mis tuleb rajatise projekti keskkonnamõju hindamise läbi viimata jätmise korral võtta pärast selle projekti elluviimist (vt eelotsuse küsimuse sõnastus kohtuotsuse punktis 27). Selles viimases kohtuotsuses täpsustas Euroopa Kohus siiski punktis 41, et „hindamine, mis on läbi viidud pärast käitise valmisehitamist ja käikuandmist, ei saa piirduda rajatise tulevase keskkonnamõju hindamisega, vaid peab võtma ühtlasi arvesse pärast rajatise valmimist avaldunud keskkonnamõju“. Vt ka 28. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Comune di Castelbellino (C‑117/17, EU:C:2018:129, punkt 30).
(
15
)	Vt 7. jaanuari 2004. aasta kohtuotsus Wells (C‑201/02, EU:C:2004:12, punkt 65) ning 26. juuli 2017. aasta kohtuotsus Comune di Corridonia jt (C‑196/16 ja C‑197/16, EU:C:2017:589, punkt 35).
(
16
)	Vt 7. jaanuari 2004. aasta kohtuotsus Wells (C‑201/02, EU:C:2004:12, punkt 69). Vt analoogia alusel ka 28. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, punktid 45 ja 46).
(
17
)	Kõnesolev luba anti välja juba 1947. aastal.
(
18
)	Vt 7. jaanuari 2004. aasta kohtuotsus Wells (C‑201/02, EU:C:2004:12, punkt 65).
(
19
)	Vt muu hulgas 17. novembri 2016. aasta kohtuotsus Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882, punkt 40) ja viimasena 5. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, punkt 137, mis puudutab ebaseadusliku abi tagasinõudmise korda).
(
20
)	Vt 17. novembri 2016. aasta kohtuotsus Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882, punktid 41 ja 42). Sel juhul oli tegemist Austria õigusnormides ette nähtud kolmeaastase kaebuse esitamise tähtajaga.
(
21
)	7. novembri 2018. aasta otsus kohtuasjas An Taise- The National Trust for Ireland vs. McTigue Quarries Ltd & ors., punktid 31 ja 74. Selles kohtuotsuses juhib Supreme Court (Iirimaa kõrgeim kohus) eriti tähelepanu jaotise 177B tekkeloole, rõhutades, et see lisati eesmärgiga täita kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (vt punkt 31).
(
22
)	Iirimaa ametiasutuste 21. detsembri 2012. aasta kiri komisjonile.
(
23
)	Vt PDAA jaotise 177K lõige 1.
(
24
)	17. novembri 2016. aasta kohtuotsus Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882, punkt 43).
(
25
)	Vt selle kohta, mis puudutab juhtumit, mil projektiga seotud töödeks või füüsilisteks sekkumisteks on nõutav veel üks luba, 17. novembri 2016. aasta kohtuotsus Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882, punkt 44) ning 17. märtsi 2011. aasta kohtuotsus Brussels Hoofdstedelijk Gewest jt (C‑275/09, EU:C:2011:154, punkt 37).
(
26
)	Vt selle kohta 14. juuni 2007. aasta kohtuotsus Medipac – Kazantzudua (C‑6/05.
EU:C:2007:337, punkt 43).
(
27
)	PDAA jaotise 177D lõike 7 punktis b on nähtud ette, et kui jaotise 177C alusel esitatud asendusmenetluse kohaldamise taotlus rahuldatakse, peab asendusloa taotlusele olema lisatud korrigeeritud keskkonnamõju hinnang.
(
28
)	SEK(2005) 1658. 2005. aasta teatises näidatud summasid ajakohastati 15. detsembri 2017. aasta teatisega (C(2017) 8720) (edaspidi „2017. aasta teatis“).
(
29
)	Vt 22. juuni 2016. aasta kohtuotsus komisjon vs. Portugal (C‑557/14, EU:C:2016:471, punkt 66).
(
30
)	Vt muu hulgas kohtuotsused komisjon vs. Itaalia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punkt 87) ja komisjon vs. Kreeka (C‑167/14, EU:C:2015:684, punkt 47).
(
31
)	Vt muu hulgas kohtuotsused komisjon vs. Itaalia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punkt 95) ja komisjon vs. Kreeka (C‑167/14, EU:C:2015:684, punkt 52).
(
32
)	Vt muu hulgas kohtuotsused komisjon vs. Belgia (C‑533/11, EU:C:2013:659, punkt 69), komisjon vs. Itaalia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punkt 97) ja komisjon vs. Kreeka (C‑167/14, EU:C:2015:684, punkt 54).
(
33
)	Komisjon viitab kohtuasjadele C‑392/96, C‑427/07, C‑50/09 ja C‑66/06.
(
34
)	Vt eelkõige kohtuotsus komisjon vs. Portugal (C‑76/13, EU:C:2014:2029, punkt 57).
(
35
)	Tegemist on 2017. aasta teatises Iirimaale määratud minimaalse summaga.