62003CC0123_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
Greencore Group plc
1. Käesolevas asjas esitas komisjon apellatsioonkaebuse Esimese Astme KEsimese Astme Kohtu määruse(2) peale, millega lükati tagasi komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväide kohtuasjas, milles Greencore Group plc (edaspidi „Greencore”) esitas hagi komisjoni väidetava otsuse tühistamiseks.
Taust
2. Komisjon määras 1997. aastal EÜ asutamislepingu artikli 86 (nüüd EÜ artikkel 82) alusel Greencore’i filiaalile Irish Sugar plc’le trahvi.(3) Irish Sugar’i esitatud hagi tulemusel vähendas Esimese Astme Kohus 1999. aastal trahvi 916 674 euro võrra.(4)
3. Oktoobris 1999, varsti pärast Esimese Astme Kohtu otsust faksis Greencore komisjonile Irish Sugar’i selle pangakonto andmed, millele summa tuli kanda. Faksis märgiti järgmist:
„Palume teil ka kinnitada, et te tasute tagastatavalt summalt intressi ajavahemiku eest, mis algab Irish Sugar’i komisjonile tehtud maksest ja lõpeb tagasimakse tegemise päeval. Palume teil meid intressi summast eelnevalt teavitada.”
4. Komisjon kandis 4. jaanuaril 2000 pangakontole võlgnetava põhisumma, kuid ei maksnud intressi.
5. Esimese Astme Kohus tegi oktoobris 2001 otsuse kohtuasjas Corus(5), milles ta leidis, et asutamislepingust tulenevate konkurentsieeskirjade rikkumise eest ettevõtjale määratud trahvi tühistava või vähendava kohtuotsuse korral on komisjon vastavalt ESTÜ asutamislepingu artiklile 34(6) kohustatud mitte ainult tagastama alusetult tasutud trahvi põhisumma, vaid maksma sellelt summalt ka viivisintressi.(7)
6. Tuginedes otsusele Corus’e kohtuasjas, palus Greencore novembris 2001 komisjonil maksta Irish Sugar’ile alusetult tasutud trahvisummalt intressi summas 154 892 eurot.
7. Komisjon vastas 11. veebruari 2002. aasta kirjaga järgmiselt:
„Ilma intressita põhisumma tasumine 4. jaanuaril 2000 tähendas komisjoni keeldumist intressi maksmisest. Te ei ole vaidlustanud intressi maksmata jätmise otsust EÜ artiklis 230 (endine artikkel 173) ette nähtud kahe kuu jooksul. Selle asemel otsustasite te oodata Corus’e kohtuasja tulemust enne selle küsimuse juurde tagasi pöördumist.
…
Seetõttu ei ole teil enam õigust Corus’e kohtuotsusele tugineda, kuna te algselt nõustusite põhisumma tasumisega ilma intressita.”
8. Greencore esitas aprillis 2002 EÜ artikli 230 alusel hagi komisjoni väidetava otsuse tühistamiseks. Komisjon esitas vastuvõetamatuse vastuväite, märkides, et kiri ei muutnud mitte mingil moel Greencore’i õiguslikku seisundit, vaid lihtsalt teavitas Greencore’i, et komisjoni meelest oli ta jätnud tema 4. jaanuari 2000. aasta otsuse vaidlustamata ning kaotas seega oma õiguse aegumise tõttu; kuna tegemist oli pelgalt informatiivse kirjaga, ei saanud see EÜ artikli 230 alusel olla tühistamishagi esemeks. Greencore märkis vastuses, et seoses intressiga ei olnud tehtud ühtegi varasemat otsust ning seetõttu ei saanud kiri olla pelgalt informatiivne.
9. Esimese Astme Kohus lükkas komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväite oma 7. jaanuari 2003. aasta määruses tagasi, leides, et:
„Komisjoni 11. veebruari 2002. aasta kiri, mis ei ole kaugeltki üksnes informatiivse iseloomuga, väljendab selgelt – nagu selle sõnastusest ilmselgelt nähtub – selle institutsiooni keeldumist maksta hageja poolt oma filiaali kasuks nõutud viivisintressi. Keeldumist põhjendati asjaoluga, et hageja kaotas oma õiguse nõuda intressi tasumist, kuna ta ei vaielnud vastu, kui trahvi põhisumma 4. jaanuaril 2000 tagastati.
Euroopa Kohus leidis 26. mai 1982. aasta otsuses kohtuasjas 44/81: Saksamaa jt v.
komisjon (EKL 1982, lk 1855, punkt 6), et juhul, kui institutsioon maksmisest keeldumisega taganeb varasemast kohustusest või eitab sellise kohustuse olemasolu, teeb ta toimingu, mis võib selle õiguslikke tagajärgi arvestades olla tühistamishagi esemeks EÜ artikli 230 mõttes. Kui hagi tulemusel maksmisest keeldumine tühistatakse, leiab hageja õigus kinnitust ning asjaomane institutsioon on kohustatud vastavalt EÜ artiklile 233 tagama, et makse, mille tegemisest ebaseaduslikult keelduti, sooritatakse. Kui institutsioon jätab maksenõudele vastamata, võib sama tulemuse saavutada EÜ artiklile 232 tuginedes.
See kohtupraktika on kohaldatav ka antud asjas, kuna maksmisest keeldumisega eitas institutsioon lepingu sättest tuleneva kohustuse olemasolu.”(8)
10. Komisjon on esitanud Esimese Astme Kohtu määruse peale apellatsioonkaebuse. Ta leiab, et kohus tegi õigusliku vea, lükates komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväite tagasi, ning täpsemalt öeldes rikkus EÜ artiklit 230, tunnistades vastuvõetavaks tühistamiskaebuse, mis oli esitatud akti suhtes, mida ei saa vaidlustada, kuna see ei muuda selgelt hageja õiguslikku seisundit.
11. Greencore väidab esiteks, et Esimese Astme Kohus tuvastas fakti, et kiri „väljendab selgelt keeldumist maksta viivisintressi” ja et varasemat keeldumist ei esinenud, ning teiseks, et Esimese Astme Kohus leidis õigesti, et kiri oli vaidlustatav akt, kuna selles keelduti Greencore’ile andmast EÜ artiklist 233 – nii nagu seda tõlgendati Corus’e kohtuotsuses – tulenevaid eeliseid.
Hinnang
12. Käesoleva apellatsioonkaebuse peamine küsimus on, kas Esimese Astme Kohus analüüsis õigesti komisjoni kirja kui vaidlustatavat akti.
13. Ma ei nõustu Greencore’i arvamusega, mille kohaselt kirja kvalifitseerimine Esimese Astme Kohtu poolt on fakti tuvastamine ning seega apellatsioonimenetluses kontrollimisele ei kuulu. Kuigi Euroopa Kohus ei saa üldiselt uuesti hinnata Esimese Astme Kohtu tuvastatud fakte, on Euroopa Kohus väljakujunenud kohtupraktika kohaselt pädev kontrollima õiguslikku kvalifikatsiooni, mille Esimese Astme Kohus on neile faktidele andnud, ja õiguslikke tagajärgi, mida ta sellest on tuletanud.(9) Käesolevas asjas olid Esimese Astme Kohtu poolt kirjale antud õiguslik kvalifikatsioon ja selle kvalifikatsiooni alusel tehtud õiguslik järeldus lahendi seisukohalt kesksed küsimused.
14. Esimese Astme Kohus rajas kirja kvalifikatsiooni arusaamale, et kiri „väljendab selgelt selle institutsiooni keeldumist maksta hageja nõutud viivisintressi”. Kirja ainus osa, millega võiks sellist järeldust toetada, on järgmine lause:
„Ilma intressita põhisumma tasumine 4. jaanuaril 2000 tähendas komisjoni keeldumist intressi maksmisest.”
15. Isegi kui nõustuda, et avaldus sisaldab intressi maksmisest keeldumist, sõltuvad selle õiguslik kvalifikatsioon ja sellest tulenevad tagajärjed sellest, kuidas täpselt kvalifitseeritakse asjaolu, et komisjon tasus 4. jaanuaril 2000 põhisumma ilma intressita. Kui kiri on üksnes kinnitus intressi maksmisest keeldumise kohta, mis oli juba toimunud vaidlustatava akti vormis, mille vaidlustamise tähtaeg oli möödunud, siis ilmselgelt ei ole see kiri ise vaidlustatav. Esimese Astme Kohus aga ei käsitlenud seda küsimust üldse.
16. Minu meelest oleks Esimese Astme Kohus pidanud seda tegema. Esimese Astme Kohus tuvastas fakti, et kuigi komisjon kandis põhisumma Greencore’i pangaarvele, „ei täitnud ta intressi maksmist puudutavat nõudmist”.(10) Kuna komisjon ei täitnud nõudmist, tuleb seda minu arvates pidada selle täitmisest keeldumiseks. Seega oleks Esimese Astme Kohus pidanud leidma, et põhisumma tasumist ilma intressita oleks tulnud analüüsida kui vaikimisi keeldumist nõutud intressi maksmisest. Olgugi et üldiselt ei tohiks institutsiooni pelka vaikimist käsitleda vaikimisi keeldumisena,(11) on olukord selgelt erinev, kui nõudmisele järgneb nõudmist eirav toiming.(12) Vaikimisi tehtud otsust saab üldjuhul vaidlustada vastavalt EÜ artiklile 230.(13)
17. EÜ artikkel 230 annab õiguse nõuda institutsiooni tegevuse kohtulikku kontrollimist. Juhul kui tegevust ei saa lugeda selle artikli alusel vaidlustatavaks otsuseks, näeb EÜ artikkel 232 ette võimaluse kutsuda asjaomast institutsiooni üles toimingut tegema. Mõlemad artiklid seavad nendest tuleneva õiguse kasutamisele range ajalise piirangu. On selge, et see kahjustaks õiguskaitsevahendite süsteemi, kui osapoolel, kes leiab, et ta on institutsiooni tegevuse tõttu kahju kannatanud, kuid kes sellegipoolest ei ole ette nähtud tähtaja jooksul kumbagi õigust kasutanud, oleks siiski võimalik hiljem seda tegevust vaidlustada.
18. Kui – nagu mina soovitan – komisjoni keeldumist intressi maksmisest analüüsitakse õigesti otsusena sellest hoiduda, siis ei saa kiri minu meelest olla otsus, mida võiks vaidlustada EÜ artikli 230 alusel, kuna kiri üksnes kinnitas varasemat otsust. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt otsuse suhtes, mis üksnes kinnitab varasemat tähtaegselt vaidlustamata otsust, esitatud tühistamishagi on vastuvõetamatu, ning otsus on üksnes varasema otsuse kinnitus juhul, kui see ei sisalda võrreldes varasema meetmega midagi uut, ning sellele ei eelnenud varasema meetme adressaadi olukorra uut kaalumist.(14) Täpsemalt ei saa faksi, milles komisjon keeldub varasemat otsust ümber vaatamast, pidada uueks otsuseks.(15) Seevastu varasema meetme adressaadi ja väidetavalt võlgnetava summa maksmisest keeldunud institutsiooni vahelist koosolekut, kus arutati maksmisest keeldumist, tuleb vaadelda uue kaalumisena kohtupraktika tähenduses.(16)
19. Kohtuotsuses Saksamaa v.
komisjon – ainsas otsuses, millele Esimese Astme Kohus käesoleva küsimuse lahendamiseks tugines, nõudis Saksamaa toetuse maksmist, milleks komisjon oli varem loa andnud. Komisjon teavitas juulis 1980 Saksamaad, et ta ei saa nõudmist täita, kuna see ei ole tähtaegselt esitatud. Saksamaa vastas augustis 1980, vaieldes komisjoni seisukohale vastu ning paludes komisjonil oma arvamust selgitada. Komisjon võttis selle nõudmise ametlikult vastu ning seejärel toimus koosolek, kus komisjon soostus Saksamaa arvamust uuesti kaaluma. Saksamaa kirjutas makse saamiseks oktoobris ja detsembris 1980 uuesti komisjonile; detsembris 1980 kinnitas komisjon keeldumist. Asjaolu, et komisjon pärast algset väidetavalt võlgnetava summa maksmisest keeldumist nõustus küsimust sel viisil uuesti kaaluma ja tõepoolest ka kaalus, on minu meelest piisav, et näidata kohtuasja Saksamaa v.
komisjon selget eristatavust käesolevast kohtuasjast.(17)
20. Esimese Astme Kohus kehtestas Corus’e kohtuotsuses põhimõtte, mis annab õiguse nõuda intressi makstud trahvidelt, mis on hiljem tühistatud või mida on hiljem vähendatud. Greencore väidab õigesti, et ühenduse õigusnormi tõlgendamine ühenduse kohtuvõimu poolt „selgitab ja täpsustab normi tähendust ja ulatust selliselt, nagu sellest oleks pidanud aru saadama ja seda kohaldatama alates normi jõustumisest”.(18) Ma ei saa siiski aru, mil viisil on see sedastus asjakohane Greencore’i hagi vastuvõetavuse seisukohast või kuidas saaks see Greencore’i vabastada EÜ artiklis 230 sätestatud kohustusest algatada menetlus kahe kuu jooksul, arvates komisjoni vaikimisi tehtud otsusest keelduda nõutud intressi maksmisest, kui nõudmine oli esmakordne. On selge, et hilisem Esimese Astme Kohtu otsus ei alusta uuesti menetluse algatamise tähtaja kulgemist, kui see tähtaeg on juba möödunud.
21. Võib mainida, et juhul kui Euroopa Kohus peaks käesoleva apellatsioonkaebuse rahuldamata jätma, siis selle tagajärjel ei saaks komisjon enam EÜ artiklis 230 sätestatud tähtajale tugineda ühegi ettevõtte suhtes, kellele komisjon on kunagi varem määranud trahvi, mida ühenduse kohtuvõim on hiljem vähendanud või mille ta on hiljem tühistanud. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt rajaneb nimetatud tähtaeg eelkõige kaalutlusel, et ajavahemik, mille jooksul menetlus tuleb algatada, on mõeldud õiguskindluse tagamiseks, hoides ära olukorra, kus õiguslikke tagajärgi tekitavaid ühenduse meetmeid saaks lõputult vaidlustada.(19) Eespool kirjeldatud tulemus läheks ilmselgelt selle kaalutlusega vastuollu.
22. Lõpuks lisaksin ma, et juhul kui Greencore ei pidanud põhisumma tasumisel komisjoni poolt intressi maksmata jätmist EÜ artikli 230 alusel vaidlustatavaks aktiks, oleks õige toimimisviis olnud komisjoni üleskutsumine toimingu tegemiseks vastavalt EÜ artikli 232 teisele lõigule. Asjaolul, et Greencore „otsustas selle õiguskaitsevahendi kasutamata jätta”, nagu nähtub Esimese Astme Kohtule esitatud hagist, ei saa olla mingit tähendust selle hagi vastuvõetavuse seisukohast, mille ta hiljem EÜ artikli 230 alusel otsustas esitada.
23. Lähtudes eeltoodust, tuleb vaidlustatud Esimese Astme Kohtu määrus tühistada, ning arvestades Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 esimest lõiku, tuleb väidetava otsuse tühistamist taotlev hagi tunnistada vastuvõetamatuks.
Ettepanek
24. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
1. tühistada Esimese Astme Kohtu 7. jaanuari 2003. aasta määrus kohtuasjas T‑135/02: Greencore Group v.
komisjon;
2. tunnistada vastuvõetamatuks Greencore’i esitatud hagi komisjoni 11. veebruari 2002. aasta väidetava otsuse tühistamiseks;
3. jätta nii Esimese Astme Kohtu kui Euroopa Kohtu menetluse kulud Greencore’i kanda.
(1) .
(2)
–	Esimese Astme Kohtu 7. jaanuari 2003. aasta määrus kohtuasjas T‑135/02 : Greencore Group v . komisjon.
(3)
–	Komisjoni 14. mai 1997. aasta otsus 97/624/EÜ, mis käsitleb EÜ artikli 86 kohaldamise menetlust (EÜT 1997 L 258, lk 1).
(4)  –	Esimese Astme Kohtu 7. oktoobri 1999. aasta otsus kohtuasjas T‑228/97:Irish Sugar v. komisjon (EKL 1999, lk II‑2969).
(5)
–	Esimese Astme Kohtu 10. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas  T‑171/99: Corus UK v komisjon (EKL 2001, lk II‑2967).
(6)
–	Seda sätet kohaldatakse samamoodi nagu EÜ asutamislepingu artiklit 176 (nüüd EÜ artikkel 233; vt kohtuotsuse punkt 51), mis nõuab, et institutsioon, kelle akti on ühenduse kohtuvõim tühistanud, peab võtma kohtuotsuse täitmiseks vajalikud meetmed.
(7)  –	Eespool viidatud kohtuotsus Corus UK v komisjon, punktid 52 ja 53.
(8)
– Punktid 14‑16.
(9)
–	Euroopa Kohtu 1. juuni 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑136/92 P: komisjon v . Brazzelli Lualdi jt (EKL 1994, lk I‑1981, punktid 48 ja 49).
(10)
–	Eespool viidatud määrus Greencore Group v . komisjon, punkt 5.
(11)
–	Esimese Astme Kohtu 13. detsembri 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑190/95 ja T‑45/96: Sodima v. komisjon (EKL 1999, lk II‑3617, punkt 32).
(12)
–	Vt ka Esimese Astme Kohtu 11. juuli 1996. aasta otsus kohtuasjas T‑271/94: Branco v. komisjon (EKL 1996, lk II‑749, punkt 48).
(13)
–	Vt näiteks Euroopa Kohtu 25. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas: C‑359/98:‑P Ca’ Pasta v. komisjon (EKL 2000, lk I‑3977, punkt 32).
(14)
–	Esimese Astme Kohtu 26. oktoobri 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑83/99, T‑84/99 ja T‑85/99: Ripa di Meana v. Euroopa Parlament (EKL 2000, lk II‑3493, punkt 33 ning samuti viidatud kohtupraktika).
(15)
–	Esimese Astme Kohtu 18. septembri 1997. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑121/96 ja T‑151/96: Mutual Aid Administration Services v komisjon (EKL 1997, lk II-1355, punkt 48).
(16)
–	Esimese Astme Kohtu 15. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas T‑331/94: IPK-München v . komisjon (EKL 1997, lk II‑1665, punktid 25 ja 26).
(17)
–	Vt ka kohtujurist Darmon’i 5. märtsi 1991. aasta ettepanek 7. mai 1991. aasta otsuse ettevalmistamisel kohtuasjas C‑304/89:Oliveira v. komisjon (EKL 1991, lk I‑2283), milles kohtujurist Darmon kirjeldab otsust kohtuasjas Saksamaa v.
komisjon kui kohtupraktikat, milles keeldutakse tunnistamast asjaolu, et seisukohavõtt, mida ühenduse institutsioon asub uuesti kaaluma, kujutab endast otsust (ettepaneku punkt 12).
(18)
–	Greencore’i vastuse punkt 26.
(19)
–	Vt hiljutise näitena Euroopa Kohtu 22. oktoobri 2002. aasta otsust kohtuasjas C‑241/01: National Farmers’ Union (EKL 2002, lk I‑9079, punkt 34 ning samuti viidatud kohtupraktika).