62021CJ0551
EUROOPA KOHTU OTSUS (suurkoda)
9. aprill 2024 (
*1
)
Tühistamishagi – Otsus (EL) 2021/1117 – Gaboni Vabariigi ja Euroopa Ühenduse vahelise kalandussektorit käsitleva partnerluslepingu rakendamise protokoll (2021–2026) – Liidu nimel allakirjutamine – Asutus, kes on pädev määrama alla kirjutama volitatud isiku – ELL artikli 13 lõige 2 – Iga liidu institutsiooni poolt talle antud volituste piiride järgimine – Liidu institutsioonide vaheline lojaalne koostöö – ELL artikli 16 lõiked 1 ja 6 – Euroopa Liidu Nõukogu õigus kujundada poliitikat ja töötada välja liidu välistegevus – ELL artikli 17 lõige 1 – Euroopa Komisjoni õigus tagada liidu esindamine välissuhetes – ELTL artikkel 218
Kohtuasjas C‑551/21,
mille ese on ELTL artikli 263 alusel 7. septembril 2021 esitatud tühistamishagi,
Euroopa Komisjon, esindajad: A. Bouquet, B. Hofstötter, T. Ramopoulos ja A. Stobiecka‑Kuik, hiljem A. Bouquet, M. Bruti Liberati, B. Hofstötter ja A. Stobiecka‑Kuik,
hageja,
keda toetavad:
Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja, esindajad: L. Havas, F. Hoffmeister ja S. Marquardt,
menetlusse astuja,
versus
Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: A. Antoniadis, B. Driessen ja F. Naert,
kostja,
keda toetavad:
Tšehhi Vabariik, esindajad: K. Najmanová, M. Smolek, O. Šváb ja J. Vláčil, hiljem K. Najmanová, H. Pešková, M. Smolek, O. Šváb ja J. Vláčil,
Prantsuse Vabariik, esindajad: J.‑L. Carré, A.‑L. Desjonquères ja B. Herbaut, hiljem A.‑L. Desjonquères, B. Herbaut ja B. Travard,
Ungari, esindajad: M. Z. Fehér ja K. Szíjjártó,
Madalmaade Kuningriik, esindajad: M. K. Bulterman ja J. Langer, hiljem M. K. Bulterman, J. M. Hoogveld ja J. Langer,
Portugali Vabariik, esindajad: P. Barros da Costa, A. Pimenta ja J. Ramos,
menetlusse astujad,
EUROOPA KOHUS (suurkoda),
koosseisus: president K. Lenaerts, asepresident L. Bay Larsen, kodade presidendid A. Arabadjiev, C. Lycourgos (ettekandja), N. Piçarra ja O. Spineanu‑Matei, kohtunikud M. Ilešič, P. G. Xuereb, A. Kumin, N. Jääskinen, N. Wahl, I. Ziemele ja J. Passer,
kohtujurist: J. Kokott,
kohtusekretär: ametnik M. Longar,
arvestades kirjalikku menetlust ja 8. märtsi 2023. aasta kohtuistungil esitatut,
olles 13. juuli 2023. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
1
Euroopa Komisjon palub oma hagiavalduses tühistada nõukogu 28. juuni 2021. aasta otsuse (EL) 2021/1117 Gaboni Vabariigi ja Euroopa Ühenduse vahelise kalandussektorit käsitleva partnerluslepingu rakendamise protokolli (2021–2026) Euroopa Liidu nimel allkirjastamise ja selle ajutise kohaldamise kohta (ELT 2021, L 242, lk 3) artikkel 2 ning Euroopa Liidu Nõukogu poolt oma eesistuja kaudu Portugali Vabariigi alalise esindaja Euroopa Liidu juures määramine isikuks, kes on volitatud protokollile alla kirjutama.
Õiguslik raamistik
Rahvusvaheline õigus
2
23. mail 1969 sõlmitud rahvusvaheliste lepingute õiguse Viini konventsiooni (United Nations Treaty Series, 1155. kd, lk 331; edaspidi „Viini konventsioon“) artikli 2 lõikes 1 on märgitud:
„Konventsioonis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
c) volikiri – riigi pädeva asutuse väljastatud dokument, millega määratakse üks või mitu isikut esindama seda riiki lepingu üle peetavatel läbirääkimistel, lepingu teksti vastuvõtmisel või selle autentsuse kinnitamisel, selle riigi nõusoleku väljendamisel lepingu siduvuse kohta või lepingut puudutava muu toimingu tegemisel;
[…]“.
3
Konventsiooni artikli 7 lõike 1 kohaselt:
„Isik loetakse riigi esindajaks lepingu teksti vastuvõtmisel, selle autentsuse kinnitamisel või riigi nõusoleku väljendamisel lepingu siduvuse kohta, kui:
a)
ta esitab asjakohase volikirja […]
[…]“.
4
Konventsiooni artiklis 18 on ette nähtud:
„Riik on kohustatud hoiduma lepingu mõtte ja eesmärgiga vastuolus olevatest toimingutest, kui:
a)
ta on lepingule alla kirjutanud või vahetanud lepingut moodustavad dokumendid ratifitseerimis- või heakskiitmistingimusega – selle ajani, mil ta väljendab selgelt oma kavatsust mitte saada selle lepingu osalisriigiks – või
b)
ta on väljendanud nõusolekut lepingu siduvuse kohta – kuni lepingu jõustumiseni ja seejuures tingimusel, et jõustumine ei veni ülemäära pikale.“
Liidu õigus
EL leping
5
ELL artikli 13 lõike 2 kohaselt:
„Iga institutsioon tegutseb talle aluslepingutega antud volituste piires ning vastavalt nendes sätestatud korrale, tingimustele ja eesmärkidele. Institutsioonid on omavahelises koostöös üksteise suhtes lojaalsed.“
6
ELL artikkel 16 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Nõukogu täidab koos Euroopa Parlamendiga seadusandja ja eelarve kinnitaja ülesandeid. Tal on vastavalt aluslepingutega sätestatud tingimustele poliitika kujundamise ja koordineerimise funktsioonid.
[…]
6.   Nõukogu koguneb eri koosseisudes, […]
Üldasjade nõukogu tagab nõukogu eri koosseisude töö järjepidevuse. […]
Välisasjade nõukogu töötab välja Euroopa Ülemkogu kindlaks määratud strateegiliste suuniste põhjal liidu välistegevuse ning tagab liidu tegevuse järjepidevuse.
7.   Liikmesriikide valitsuste alaliste esindajate komitee vastutab nõukogu töö ettevalmistamise eest.
[…]
9.   Nõukogu eri koosseisude, välja arvatud välisasjade nõukogu eesistujana toimivad liikmesriikide esindajad nõukogus võrdse rotatsiooni alusel […]“.
7
ELL artikli 17 lõikes 1 on ette nähtud:
„Komisjon edendab liidu üldisi huve ja teeb sel eesmärgil asjakohaseid algatusi. Komisjon tagab aluslepingute ja institutsioonide poolt aluslepingute alusel võetud meetmete rakendamise. Komisjon teostab järelevalvet liidu õiguse kohaldamise üle Euroopa Liidu Kohtu kontrolli all. Komisjon täidab eelarvet ja haldab programme. Komisjon teostab vastavalt aluslepingutes sätestatud tingimustele koordineerivaid, täitev- ja juhtimisfunktsioone. Komisjon tagab liidu esindamise välissuhetes, välja arvatud ühine välis- ja julgeolekupoliitika ning muud aluslepingutes ettenähtud juhud. Komisjon algatab liidu ühe- ja mitmeaastaste programmide koostamise, pidades silmas institutsioonidevaheliste kokkulepete saavutamist.“
8
ELL artikli 27 lõikes 2 on märgitud:
„Ühise välis- ja julgeolekupoliitika küsimustes esindab liitu [liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika] kõrge esindaja. […]“.
EL toimimise leping
9
ELTL artiklis 218 on sätestatud:
„1.   Ilma et see piiraks artikli 207 sätete kohaldamist, peetakse liidu ja kolmandate riikide või rahvusvaheliste organisatsioonide vaheliste lepingute üle läbirääkimisi ja selliseid lepinguid sõlmitakse vastavalt järgmisele menetlusele.
2.   Nõukogu annab loa alustada läbirääkimisi, võtab vastu läbirääkimisjuhised, annab loa lepingutele alla kirjutada ja sõlmib lepingud.
3.   Komisjon või liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja, kui kavandatav leping on eranditult või peamiselt seotud ühise välis- ja julgeolekupoliitikaga, annab soovitusi nõukogule, kes võtab vastu otsuse, millega antakse luba alustada läbirääkimisi ning nimetatakse sõltuvalt kavandatava lepingu teemast liidu läbirääkija või läbirääkimisrühma juht.
4.   Nõukogu võib anda läbirääkijale juhiseid ning moodustada erikomitee, kellega tuleb läbirääkimiste pidamisel konsulteerida.
5.   Läbirääkija ettepaneku põhjal võtab nõukogu vastu otsuse, millega antakse luba lepingule alla kirjutada ja vajaduse korral seda enne jõustumist ajutiselt kohaldada.
6.   Nõukogu võtab läbirääkija ettepaneku põhjal vastu otsuse lepingu sõlmimise kohta.
[…]“.
Vaidluse taust
10
Nõukogu võttis 22. oktoobril 2015 komisjoni soovitusel vastu otsuse, millega andis komisjonile loa pidada liidu nimel läbirääkimisi Gaboni Vabariigiga, et uuendada ajavahemikuks 2021–2026 Euroopa Liidu ja Gaboni Vabariigi vahelise kalandusalase partnerluslepingu rakendamise protokolli.
11
Läbirääkijad parafeerisid läbirääkimiste tulemusena 10. veebruaril 2021 lepingu rakendamise uue protokolli (edaspidi „protokoll“).
12
Komisjon esitas 19. mail 2021 ettepaneku võtta vastu nõukogu otsus Gaboni Vabariigi ja Euroopa Ühenduse vahelise kalandussektorit käsitleva partnerluslepingu rakendusprotokolli (2021–2026) Euroopa Liidu nimel allkirjastamise ja selle ajutise kohaldamise kohta (COM(2021) 246 (final)).
13
Komisjoni ettepaneku kohaselt oli otsuse artikkel 2 sõnastatud järgmiselt:
„Nõukogu peasekretariaat annab protokollile allakirjutamise täielikud volitused isikule, kelle on määranud Euroopa Komisjon, tingimusel et kõnealune protokoll sõlmitakse.“
14
Nõukogu võttis 28. juunil 2021 vastu otsuse (EL) 2021/1117. See otsus sisaldab nelja artiklit, mis on sõnastatud järgmiselt:
„Artikkel 1
Gaboni Vabariigi ja Euroopa Ühenduse vahelise kalandussektorit käsitleva partnerluslepingu rakendamise protokolli (2021–2026) […] liidu nimel allkirjastamiseks antakse luba, eeldusel et kõnealune protokoll sõlmitakse.
Artikkel 2
Nõukogu eesistujal on õigus määrata isik(ud), kes on volitatud protokollile liidu nimel alla kirjutama.
Artikkel 3
Kuni protokolli jõustumiseni kohaldatakse seda ajutiselt alates protokolli allkirjastamise kuupäevast kuni selle jõustumiseks vajalike menetluste lõpuleviimiseni.
Artikkel 4
Käesolev otsus jõustub selle vastuvõtmise päeval.“
15
Samal päeval, 28. juunil 2021, määras nõukogu eesistuja Portugali Vabariigi alalise esindaja Euroopa Liidu juures isikuks, kes on volitatud protokollile liidu nimel alla kirjutama. Portugali Vabariik oli sel ajal liikmesriik, kes oli rotatsiooni korras nõukogu eesistuja.
16
See alaline esindaja kirjutas 29. juunil 2021 liidu nimel protokollile alla.
17
Nõukogu peasekretariaat teavitas 30. juunil 2021 komisjoni ja liikmesriike dokumendiga ST 10307/21 (edaspidi „dokument ST 10307/21“) kõnealusest allakirjutamisest ja protokolli ajutisest kohaldamisest alates 29. juunist 2021.
Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus
18
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–
tühistada otsuse 2021/1117 artikkel 2;
–
tühistada nõukogu poolt oma eesistuja kaudu Portugali Vabariigi alalise esindaja Euroopa Liidu juures määramine isikuks, kes on volitatud protokollile alla kirjutama, ning
–
mõista kohtukulud välja nõukogult.
19
Nõukogu palub Euroopa Kohtul:
–
jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata;
–
teise võimalusena jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt ning
–
täiendava võimalusena, juhul kui Euroopa Kohus peaks vaidlustatud aktid tühistama, märkida ELTL artikli 264 teise lõigu alusel, et nende aktide tagajärjed loetakse kehtivaks.
20
Euroopa Kohtu president andis 26. jaanuari 2022. aasta otsusega Tšehhi Vabariigile, Prantsuse Vabariigile, Ungarile, Madalmaade Kuningriigile ja Portugali Vabariigile loa astuda menetlusse nõukogu nõuete toetuseks.
21
Euroopa Kohtu president andis 3. märtsi 2022. aasta määrusega liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrgele esindajale (edaspidi „kõrge esindaja“) loa astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks.
22
Lõpuks tuleb märkida, et komisjon väidab oma hagiavalduses – rõhutades küll, et see ei ole tema hagi põhjendamiseks esitatud väite ese –, et nõukogu rikkus õigusnormi, kui ta tugines otsuse 2021/1117 puhul ilma muude täpsustusteta ELTL artiklile 43. Komisjoni hinnangul oleks nõukogu pidanud selle otsuse õigusliku alusena märkima ELTL artikli 43 lõike 2, et kohaldatav nõusolekumenetlus oleks selgelt määratletud. Samas, kuna nõukogu taotles Euroopa Parlamendi nõusolekut protokolli sõlmimiseks, ei olnud sellel õigusnormi rikkumisel mingeid õiguslikke tagajärgi. Neil asjaoludel jätab komisjon Euroopa Kohtu otsustada, kas see rikkumine tuleb tema hinnangul obiter dictum’iga tuvastada või mitte.
Hagi
Vastuvõetavus
Poolte argumendid
23
Nõukogu palub tunnistada hagi vastuvõetamatuks.
24
Esiteks meenutab nõukogu, keda toetavad Ungari, Madalmaade ja Portugali valitsus, nõude kohta tühistada otsuse 2021/1117 artikkel 2, et liidu õigusakti saab osaliselt tühistada vaid juhul, kui see osa, mille tühistamist nõutakse, on ülejäänud aktist eraldatav. See nõue ei ole täidetud, kui taotletud osaline tühistamine võib muuta akti sisu – see tuleb objektiivselt kindlaks teha.
25
Otsuse 2021/1117 artiklit 2 ei saa aga selle institutsiooni ja nende valitsuste seisukohast ülejäänud otsusest eraldada, ilma et muutuks otsuse sisu. Kuna nõukogu iga otsus, millega antakse luba rahvusvahelisele lepingule alla kirjutada, sisaldab tingimata sätet, milles on ette nähtud allakirjutaja määramise viis, tekitaks sellise sätte puudumine, mis tuleneks otsuse 2021/1117 tühistamisest ainult artikli 2 osas, õigusliku lünga, mis on vastuolus selle otsuse eseme ja eesmärgiga, milleks on protokolli allkirjastamine ja selle ajutine kohaldamine.
26
Teiseks väidab nõukogu, keda toetab Ungari valitsus, nõude kohta tühistada nõukogu poolt oma eesistuja kaudu Portugali Vabariigi alalise esindaja Euroopa Liidu juures määramine isikuks, kes on volitatud protokollile alla kirjutama, et hagiavalduse sisu ei võimalda täpselt kindlaks teha selle nõude eset, rikkudes selguse ja täpsuse nõuet, mis tuleneb Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklist 21 ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 120 punktist c. Komisjon ei ole nimelt maininud volikirja, mille nõukogu eesistuja andis 28. juunil 2021 Portugali Vabariigi alalisele esindajale Euroopa Liidu juures protokolli liidu nimel allakirjutamiseks. Nõukogu lisab, et dokument ST 10307/21, millele komisjon samas hagiavalduses viitab, on puhtalt informatiivne, mistõttu ei tekita see mingeid õiguslikke tagajärgi ning selle peale ei saa seega esitada tühistamishagi.
27
Lõpuks vaidlustab nõukogu hagi vastuvõetavuse, kuivõrd selles seatakse kaudselt kahtluse alla otsuse 2021/1117 jaoks valitud materiaalõiguslik alus. Komisjon rõhutab, et ta ei kavatse selle kohta väidet esitada, kuna sellel veal ei olnud käesolevas asjas mingeid õiguslikke tagajärgi, jättes samas Euroopa Kohtu otsustada, kas see tuleb tema hinnangul obiter dictum’iga parandada. Osutatud ebaselguse tõttu ei ole nõukogu kindel, kas selles küsimuses on vaja esitada kaitseargumenti või mitte. Hagiavalduse selline esitamine on seega vastuolus õiguskindluse ja korrakohase õigusemõistmise nõuetega, millest tuleneb, et hagiavaldus peab olema piisavalt selge ja täpne, et vastaspool saaks valmistuda enda kaitsmiseks ja Euroopa Kohus saaks otsuse teha.
28
Komisjon, keda toetab kõrge esindaja, palub tunnistada hagi vastuvõetavaks.
Euroopa Kohtu hinnang
29
Esiteks on liidu õigusakti väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võimalik osaliselt tühistada vaid juhul, kui need osad, mis palutakse tühistada, on ülejäänud aktist eraldatavad. See nõue ei ole täidetud, kui õigusakti osalise tühistamisega muudetaks akti sisu. Vaidlustatud sätete eraldatavuse kontrollimine eeldab nende sätete ulatuse analüüsimist, et oleks võimalik hinnata, kas nende tühistamine muudaks vaidlustatud akti mõtet ja sisu (16. juuli 2015. aasta kohtuotsuskomisjon vs. nõukogu, C‑425/13, EU:C:2015:483, punkt 94, ning 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu (ühinemine Genfi redaktsiooniga), C‑24/20, EU:C:2022:911, punkt 47).
30
Küsimus, kas vaidlustatud akti osaline tühistamine muudaks selle akti sisu, kujutab endast objektiivset, mitte selle akti vastu võtnud institutsiooni poliitilise tahtega seotud subjektiivset kriteeriumi (22. novembri 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu (ühinemine Genfi redaktsiooniga), C‑24/20, EU:C:2022:911, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
31
Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et nagu nähtub otsuse 2021/1117 kolme esimese artikli sõnastusest, on neil kõigil erinev sisu.
32
Nõukogu annab vaidlustatud otsuse artiklis 1 nimelt loa protokolli allkirjastamiseks ja määrab artiklis 3 selle ajutise kohaldamise. Nimetatud otsuse artiklis 2, mida käesolev hagi käsitleb, volitab nõukogu oma eesistujat määrama isiku(d), kes on volitatud protokollile liidu nimel alla kirjutama.
33
Otsuse 2021/1117 artiklid 1 ja 3 väljendavad seega nõukogu otsust kiita heaks selle protokolli sisu, mille üle komisjon läbirääkimisi pidas, ja määrata selle ajutine kohaldamine, samas kui selle otsuse artiklis 2 on kindlaks määratud organ, kelle ülesanne on määrata selle protokolli allakirjutaja. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 34–37 märkis, ei mõjuta allakirjutaja määramise küsimus nõukogu otsust kiita heaks protokolli sisu ja määrata selle ajutine kohaldamine. Lisaks võib nii selle isiku kindlaksmääramine, kellel on õigus määrata allakirjutaja, kui ka selle isiku poolt hiljem allakirjutaja enda määramine aset leida eraldi aktides, ilma et see objektiivselt muudaks otsuse 2021/1117 artikli 1 või artikli 3 sisu või mõtet.
34
Otsuse artiklis 4 on ette nähtud vaid selle jõustumise kuupäev.
35
Sellest järeldub, et otsuse 2021/1117 artikkel 2 on ülejäänud otsusest eraldatav ja selle peale võib esitada eraldi tühistamishagi.
36
Teiseks kujutab nõukogu poolt Portugali Vabariigi alalise esindaja Euroopa Liidu juures määramine isikuks, kes on volitatud protokollile alla kirjutama, endast nõukogu akti ELTL artikli 263 esimese lõigu tähenduses, mille peale komisjon võib seega esitada selle artikli teise lõigu kohaselt hagi. Järelikult, vastupidi sellele, mida väidab nõukogu, keda toetab selles küsimuses Ungari valitsus, on nõuete see osa, milles nõutakse osutatud määramise tühistamist, vastuvõetav.
37
Seda järeldust ei sea kahtluse alla nõukogu argument, et komisjon ei ole Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 21 ja kodukorra artikli 120 punktis c nõutud selguse ja täpsusega märkinud selle nõude eset, kuna ta ei viidanud hagiavalduses volikirjale, mille nõukogu eesistuja andis 28. juunil 2021 Portugali Vabariigi alalisele esindajale Euroopa Liidu juures. Nimelt ei ole poolte vahel vaidlust selles, et nõukogu peasekretariaat edastas volikirja, mida ei avaldatud, üksnes Gaboni Vabariigile, samas kui komisjon sai alles 30. juunil 2021 dokumendi ST 10307/21, milles teavitati teda, et Portugali Vabariigi alaline esindaja Euroopa Liidu juures kirjutas protokollile eelmisel päeval alla.
38
Lisaks, kuigi komisjonile edastati lõpuks koopia volikirjast käesoleva vaidluse raames nõukogu kostja vastuse lisas, täpsustas komisjon oma repliigis, et nõuete see osa, mille ese on tühistada nõukogu poolt oma eesistuja kaudu Portugali Vabariigi alalise esindaja Euroopa Liidu juures määramine isikuks, kes on volitatud protokollile alla kirjutama, puudutas seda volikirja.
39
Neil asjaoludel on komisjon täielikult järginud selguse ja täpsuse nõudeid, mis tulenevad Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklist 21 ja kodukorra artikli 120 punktist c, märkides hagiavalduses, et Portugali Vabariigi alalise esindaja Euroopa Liidu juures määramine isikuks, kes on volitatud protokollile alla kirjutama, on tema tühistamishagi eseme lahutamatu osa, ning viidates sellega seoses ainult dokumendile, mis oli talle sellega seoses saadetud, lisades samas oma repliigis pärast seda, kui nõukogu oli talle volikirja edastanud, eelmises punktis nimetatud täpsustuse.
40
Kolmandaks, mis puudutab hagi vastuvõetamatuse vastuväidet otsuse 2021/1117 õiguslikku alust puudutavas osas, siis see tuleb tulemusetuse tõttu tagasi lükata. Nimelt, nagu komisjon oma hagiavalduses rõhutas, ei kuulu tema ettepanek lisada Euroopa Kohtu otsusesse obiter dictum selle õigusliku aluse kohta, tema hagi väidete hulka, kuna see institutsioon märkis samas hagiavalduses muu hulgas, et tema ette heidetav õigusnormi rikkumine ei tekitanud käesolevas asjas mingeid õiguslikke tagajärgi.
41
Eeltoodust tervikuna tuleneb, et hagi on vastuvõetav.
Sisulised küsimused
42
Komisjon esitab oma hagi põhjendamiseks kaks väidet, millest kumbki jaguneb kaheks osaks. Esimese väite kohaselt on rikutud ELL artikli 17 lõiget 1 koostoimes ELL artikli 13 lõigetega 1 ja 2 (väite esimene osa) ning ELL artikli 4 lõikega 3 (väite teine osa). Teise väite esimese osa kohaselt on rikutud ELTL artikleid 296 ja 297 ning teise osa kohaselt on rikutud ELL artikli 13 lõiget 2.
43
Kõigepealt tuleb analüüsida esimese väite esimest osa, mille kohaselt on rikutud ELL artikli 17 lõiget 1 koostoimes ELL artikli 13 lõigetega 1 ja 2.
Poolte argumendid
44
Komisjon, keda toetab kõrge esindaja, väidab, et ELL artikli 17 lõige 1 annab talle eesõiguse tagada ainsana liidu esindamine välissuhetes valdkondades, mis ei kuulu ühise välis- ja julgeolekupoliitika (ÜVJP) alla. Selle eesõiguse juurde kuulub nimelt õigus liidu nimel rahvusvahelistele lepingutele alla kirjutada või määrata isik, kes kirjutab sellistele lepingutele liidu nimel alla. Nõukogu rikkus seega nimetatud eesõigust eirates käesolevas hagis osutatud aktidega aluslepingutes kindlaksmääratud institutsioonidevahelist tasakaalu, mille järgimine on ELL artikli 13 lõigete 1 ja 2 kohaselt nõutav.
45
Sellega seoses tuleb eristada liidu sisemist otsustusprotsessi, mille tulemusel andis nõukogu loa allkirjastada komisjoni läbiräägitud rahvusvaheline leping, selle lepingu allakirjutamisest endast. Allakirjutamine kujutab endast välissuhetes esindamise toimingut ELL artikli 17 lõike 1 kuuenda lause tähenduses vastavalt Viini konventsioonis kajastuvale rahvusvahelisele tavaõigusele. Seega on komisjoni ülesanne määrata isik, kes vastutab nimetatud lepingu allakirjutamise eest.
46
Sellist nõukogu ja komisjoni vahelist pädevuse jaotust kinnitab ELTL artikli 218 lõige 5, milles on antud nõukogule õigus anda luba lepingu allkirjastamiseks, kuid ei ole antud volitust määrata allakirjutaja.
47
Seega ei ole ELL artikli 17 lõike 1 ja ELTL artikli 218 lõike 5 vahel mingit vastuolu, kuna teine neist sätetest ei ole erand esimesest.
48
Volitades nõukogu eesistujariigina tegutseva liikmesriigi alalist esindajat protokollile liidu nimel alla kirjutama, toimis nõukogu nii, nagu tagaksid tema ise, tema roteeruv eesistuja ja peasekretariaat endiselt liidu esindamise välissuhetes. Alates EL lepingu ja EL toimimise lepingu jõustumisest tulenevalt Lissaboni lepingust ei ole see aga enam nii.
49
Nimelt on Lissaboni lepingu üks peamine uuendus välissuhete valdkonnas nõukogu roteeruva eesistuja kadumine liidu esindamisel välissuhetes. Muudatuse eesmärk on suurendada liidu rahvusvahelist nähtavust ja tunnustamist, tagades, et kolmandate riikide esindajad ei puutu enam kokku selliste muutustega liidu esindamisel välissuhetes, mis on tingitud nõukogu eesistujariigi rotatsioonist liikmesriikide vahel, ning et nad ei ole ühenduses mitte liikmesriikide esindajatega liidus, vaid liidu esindajatega, kelle on määranud kõrge esindaja ÜVJP valdkonnas ja komisjon liidu välissuhete mis tahes muus valdkonnas.
50
Käesolevas hagis käsitletavad nõukogu aktid on osa praktikast, milles eitatakse seda Lissaboni lepinguga tehtud muudatust. See praktika on järelikult õigusvastane, ilma et seejuures omaks tähtsust, et nõukogu peasekretariaat ning teda abistav aluslepingute ja lepingute büroo seda ikka veel ellu viivad.
51
Seetõttu tuleks tühistada otsuse 2021/1117 artikkel 2 ja Portugali Vabariigi alalise esindaja Euroopa Liidu juures määramine isikuks, kes on volitatud protokollile liidu nimel alla kirjutama. Protokolli tagajärjed tuleb siiski lugeda kehtivaks.
52
Nõukogu palub esimese väite esimene osa tagasi lükata.
53
Nõukogu, keda toetavad Tšehhi, Prantsuse, Ungari, Madalmaade ja Portugali valitsus, leiab, et käesolev hagi kujutab endast katset sekkuda tema eesõigustesse, mis puudutavad liidu nimel rahvusvahelistele lepingutele allakirjutamist ja selle kaudu nende sõlmimist, nagu need on sätestatud EL lepingus ja EL toimimise lepingus ning nagu ta on seda aastakümneid teinud.
54
Sellega seoses märgib nõukogu, et talle selliste lepingute allakirjutamiseks ja sõlmimiseks antud pädevuse teostamisel abistab teda tema peasekretariaat, kellel on selleks aluslepingute ja lepingute büroo, mille ülesanded hõlmavad muu hulgas rahvusvahelistele lepingutele allakirjutamise korraldamist.
55
Volikiri, mille see büroo nõukogu eesistuja jaoks ette valmistab, põhineb eri asjaolude hindamisel, sealhulgas asjaomase kolmanda riigi määratud esindaja protokolliline tase, lepingu poliitiline tähtsus ning raamistik, milles või millega seoses allakirjutamise tseremoonia korraldatakse.
56
Selle isiku või nende isikute määramine, kes on volitatud liidu nimel rahvusvahelisele lepingule alla kirjutama, on laiendav komponent sellele, kuidas nõukogu teostab talle ELTL artikli 218 lõikega 5 antud eesõigust „luba[da] alla kirjutada“. Seda sätet arvestades ei ole ELL artikli 17 lõike 1 kuues lause rahvusvaheliste lepingute allakirjutamisel asjakohane. Sellise allakirjutamise eesmärk ei ole pelgalt liidu seisukoha teatavakstegemine, vaid see tekitab õiguslikke tagajärgi rahvusvahelises õiguses, mistõttu ei kuulu see tavalise „liidu välissuhetes esindamise“ valdkonda.
57
Kõik etapid allakirjutamiseks loa andmise otsusest kuni allakirjutamise endani moodustavad õigusliku ja menetlusliku järjepideva koosluse, mis kuulub ELL artikli 16 lõike 1 alusel, mille konkreetne väljendus on ELTL artikli 218 lõige 5, nõukogu pädevusse. Kuna rahvusvahelisele lepingule allakirjutamine tekitab õiguslikke tagajärgi, tuleks seda pidada liidu poliitika kujundamise osaks.
58
Nõukogu ja teda toetavad valitsused rõhutavad lisaks, et rahvusvaheliste lepingutega seotud volitused, mille aluslepingute koostajad on institutsioonile andnud, on antud alati sõnaselgelt. Kuna ELTL artikli 218 lõikes 5 puudub sõnaselge viide, mis piiraks nõukogu pädevust allakirjutamise valdkonnas, on aluslepingute koostajad loonud institutsioonidevahelise tasakaalu, mis ei võimalda komisjonil ELL artikli 17 lõike 1 alusel nõuda allakirjutaja määramise pädevust.
59
Asjaolu, et isik, kellele on antud volikiri, kvalifitseeritakse „esindajaks“ Viini konventsiooniga kodifitseeritud rahvusvahelise tavaõiguse tähenduses, ei tähenda, et selle isiku poolt allakirjutamine kuulub „liidu välissuhetes esindamise“ valdkonda ELL artikli 17 lõike 1 kuuenda lause tähenduses, vastupidisel juhul eirataks ELL artikli 16 lõike 1 ja ELTL artikli 218 lõike 5 ulatust. Isegi kui eeldada, et rahvusvahelisele lepingule allakirjutamine võib abstraktselt olla toiming, mis kuulub välissuhetes esindamise alla, kuulub ELTL artikli 218 lõige 5 siiski ELL artikli 17 lõike 1 kuuendas lauses nimetatud „muude aluslepingutes ettenähtud juhtude“ hulka ning on seega erand komisjoni pädevusest tagada liidu esindamine välissuhetes, kui on tegemist rahvusvahelisele lepingule allakirjutamise korraldamisega.
60
Mööndes küll, et enne Lissaboni lepingut kehtinud EL leping ja EÜ asutamisleping ei sisaldanud ELL artikli 17 lõike 1 kuuenda lausega võrdväärset sätet, märgivad nõukogu ja teda toetavad valitsused, et varasemad aluslepingud, mis juba andsid komisjonile teatava välissuhetes esindamise pädevuse, ei andnud siiski komisjonile mingit pädevust rahvusvahelistele lepingutele alla kirjutada. Nii on see jätkuvalt EL lepingu ja EL toimimise lepingu raames. Ka asjaolu, et Lissaboni lepinguga anti nõukogu roteeruva eesistuja välissuhetes esindamise pädevus üle kõrgele esindajale, ei muutnud nõukogu pädevust – mis nüüdsest tuleneb ELTL artikli 218 lõikest 5 – määrata rahvusvaheliste lepingute allakirjutaja. Lissaboni lepinguga ei tehtud seega muudatusi, millele komisjon seoses selliste lepingute allakirjutamisega tugineb, kuna sõnastuse erinevused varasemate sätete ja ELTL artikli 218 lõike 5 vahel on üksnes redaktsioonilised.
Euroopa Kohtu hinnang
61
Kõigepealt tuleb meenutada, et aluslepingutega on loodud liidu eri institutsioonide vahelise pädevuse jaotuse süsteem, millega on igale institutsioonile määratud oma roll liidu institutsioonilises struktuuris ja liidule usaldatud ülesannete täitmisel (22. mai 1990. aasta kohtuotsus parlament vs. nõukogu, C‑70/88, EU:C:1990:217, punkt 21, ja 25. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu (WRC‑15), C‑687/15, EU:C:2017:803, punkt 40).
62
ELL artikli 13 lõikes 2 on sätestatud, et liidu iga institutsioon tegutseb talle aluslepingutega antud volituste piires ning vastavalt nendes sätestatud korrale, tingimustele ja eesmärkidele. See säte väljendab liidu institutsioonilisele struktuurile omast institutsioonidevahelise tasakaalu põhimõtet, mille kohaselt on nõutav, et iga institutsioon arvestab oma pädevuse teostamisel teiste institutsioonide pädevusega (14. aprilli 2015. aasta kohtuotsus nõukogu vs. komisjon, C‑409/13, EU:C:2015:217, punkt 64, ja 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu (ühinemine Genfi redaktsiooniga), C‑24/20, EU:C:2022:911, punkt 83).
63
ELL artikli 13 lõikes 2 on lisaks sätestatud, et liidu institutsioonid on omavahelises koostöös üksteise suhtes lojaalsed.
64
Käesoleval juhul hõlmavad esimese väite esimese osa analüüsimisel asjakohased nõukogu pädevused eelkõige ELL artikli 16 lõike 1 teises lauses nimetatud pädevust, mis annab sellele institutsioonile „vastavalt aluslepingutega sätestatud tingimustele poliitika kujundamise ja koordineerimise“ funktsiooni, ning ELL artikli 16 lõike 6 kolmandas lõigus ette nähtud pädevust, mille kohaselt välisasjade nõukogu „töötab välja Euroopa Ülemkogu kindlaks määratud strateegiliste suuniste põhjal liidu välistegevuse ning tagab liidu tegevuse järjepidevuse“.
65
Komisjoni sama analüüsi jaoks asjakohased pädevused on omakorda sätestatud ELL artikli 17 lõike 1 esimeses, viiendas ja kuuendas lauses. Neis lausetes on vastavalt ette nähtud, et komisjon „edendab liidu üldisi huve ja teeb sel eesmärgil asjakohaseid algatusi“, „teostab vastavalt aluslepingutes sätestatud tingimustele koordineerivaid, täitev- ja juhtimisfunktsioone“ ning „tagab liidu esindamise välissuhetes“, välja arvatud siiski viimati nimetatud pädevuse osas ÜVJP ning „muud aluslepingutes ettenähtud juhud“.
66
Vastavalt sellele pädevuse jaotusele ning nagu kinnitavad ka ELTL artikli 218 lõiked 2 ja 5, on nõukogu ülesanne anda läbirääkija ettepaneku põhjal luba rahvusvahelisele lepingule liidu nimel alla kirjutada. Otsus selle kohta, kas kirjutada alla komisjoni poolt kolmanda riigiga läbi räägitud kokkulepe, eeldab nimelt, et Euroopa Ülemkogu strateegiliste suuniste ning liidu välistegevuse põhimõtete ja eesmärkide kohaselt hinnatakse liidu huve suhetes kolmanda riigiga ja sobitatakse neis suhetes esinevaid lahknevaid huve kokku. Sellest järeldub, et see otsus kuulub tegevuste hulka, millega kujundatakse liidu poliitikat ja töötatakse välja liidu välistegevus ELL artikli 16 lõike 1 teise lause ja lõike 6 kolmanda lõigu tähenduses (vt selle kohta 28. juuli 2016. aasta kohtuotsus nõukogu vs. komisjonC‑660/13, EU:C:2016:616, punktid 39 ja 40).
67
Otsus, millega antakse luba rahvusvahelisele lepingule alla kirjutada, ei hõlma siiski hilisemat toimingut, mis seisneb selle lepingu allkirjastamises endas. See allkiri tuleb nimelt loa saamise järel anda pärast seda, kui on tehtud kõik selleks vajalikud toimingud, eelkõige seoses asjaomase kolmanda riigiga. Nende toimingute hulka kuulub volikirja andmine, millega määratakse isik(ud), kes on volitatud liidu nimel lepingule alla kirjutama.
68
Selleks et teha kindlaks, milline institutsioon on liidu õiguse kohaselt pädev määrama rahvusvahelise lepingu allakirjutaja, tuleb lähtuda selle määramise peamisest tunnusest, milleks on isiku(te) volitamine tegutsema liidu nimel asjaomase kolmanda riigi suhtes.
69
Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et allakirjutaja määramine ei nõua hindamist, mis kuulub ELL artikli 16 lõigete 1 ja 6 tähenduses liidu „poliitika kujundamise“ või liidu „koordineerimise“ või „välistegevuse [väljatöötamise]“ ülesannete hulka. See leiab küll aset pärast nõukogu otsust lepingu allkirjastamiseks loa andmise kohta, kuid see ei ole seotud sellise otsuse aluseks oleva poliitilise hinnanguga, mille tulemusel nõukogu nõustus õiguslike tagajärgedega, mis allakirjutamisest asjakohaste rahvusvahelise õiguse normide kohaselt tekivad.
70
Viimasega seoses tuleb märkida, et olenemata sellest, kes on määratud liidu õigusnormide kohaselt allakirjutajaks, on allakirjutamise õiguslikud tagajärjed, sealhulgas Viini konventsiooni artiklis 18 osutatud kohustus hoiduda lepingu mõtte ja eesmärgiga vastuolus olevatest toimingutest, samad ning need on liidule rahvusvahelise õiguse subjektina siduvad.
71
Teiseks, mis puudutab küsimust, kas allakirjutaja määramine on toiming, mis „tagab liidu esindamise välissuhetes“ ELL artikli 17 lõike 1 kuuenda lause tähenduses, siis tuleb märkida, et õigusmõiste „esindamine“ tavatähenduses eeldab tegevust isiku nimel seoses kolmanda isikuga, kusjuures selline toiming võib olla – nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 50 – selle isiku tahteavaldus selle kolmanda isiku suhtes.
72
See, et selleks määratud isik kirjutab liidu nimel rahvusvahelisele lepingule alla, väljendab just liidu tahteavaldust, nagu selle on määratlenud nõukogu seoses kolmanda riigiga, kellega selle lepingu üle läbirääkimisi peeti.
73
ELL artikli 17 lõike 1 kuuenda lause sõnastus, mille kohaselt komisjon „tagab liidu esindamise välissuhetes“, viitab seega sellele, et kõnealune säte annab komisjonile pädevuse võtta väljaspool ÜVJPd ja tingimusel, et aluslepingutes ei ole selles küsimuses ette nähtud erinevat pädevuste jaotust, mis tahes meede, mis pärast nõukogu otsust, millega antakse luba rahvusvahelisele lepingule liidu nimel alla kirjutada, tagab, et see allkiri antakse.
74
Selline ELL artikli 17 lõike 1 kuuenda lause grammatiline tõlgendus on kooskõlas rahvusvahelise tavaõigusega.
75
Mis puudutab rahvusvahelistele lepingutele allakirjutamist, siis tuleneb rahvusvahelisest tavaõigusest, nagu see on kodifitseeritud eelkõige Viini konventsiooni artikli 2 lõike 1 punktis c ja artikli 7 lõike 1 punktis a, et iga isikut, kes on määratud riigi pädeva asutuse või rahvusvahelise organisatsiooni organi väljastatud dokumendis pädevaks isikuks allkirjastamise toimingut tegema, tuleb selle volikirja alusel käsitada seda riiki või rahvusvahelist organisatsiooni esindava isikuna.
76
See, et niisugune isik kirjutab liidu nimel rahvusvahelisele lepingule alla, kuulub seega rahvusvahelise tavaõiguse normide seisukohast liidu „esindamise“ alla.
77
Seega tuleb ELL artikli 17 lõike 1 kuuendat lauset arvestades asuda seisukohale, et rahvusvahelise lepingu allakirjutamiseks vajalikud toimingud – sh allakirjutaja määramise toiming – pärast seda, kui nõukogu on andnud loa lepingu allakirjutamiseks, kuuluvad väljaspool ÜVJP valdkonda komisjoni pädevusse „tagada liidu esindamine välissuhetes“, välja arvatud juhul, kui EL leping või EL toimimise leping annavad lepingu allakirjutamise korraldamise pädevuse mõnele teisele liidu institutsioonile. Viimati nimetatud erand, mida kajastab väljend „muud aluslepingutes ettenähtud juhud“, kujutab endast – nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 72 ja nagu nähtub ELL artikli 17 lõike 1 kuuenda lause sõnastusest – erandit selles sättes nimetatud komisjoni pädevusest.
78
Nõukogu ja teda toetavad valitsused väidavad, et ELTL artikkel 218, milles on ette nähtud ühtne ja üldkohaldatav menetlus, mis puudutab nende rahvusvaheliste lepingute üle peetavaid läbirääkimisi ning lepingute allkirjastamist ja sõlmimist, mida liit on pädev sõlmima (vt selle kohta 2. septembri 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu (leping Armeeniaga), C‑180/20, EU:C:2021:658, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika), ning mille lõige 5 käsitleb loa andmist lepingule allakirjutamiseks, kuulub selle allkirjastamisega seoses ELL artikli 17 lõike 1 kuuendas lauses nimetatud „muude aluslepingutes ettenähtud juhtude“ alla.
79
Tuleb siiski märkida, et vastupidi ELTL artikli 218 lõikele 3, milles antakse nõukogule seoses rahvusvaheliste lepingute üle läbirääkimiste pidamisega nii pädevus loa andmiseks alustada läbirääkimisi kui ka nimetada liidu läbirääkija või läbirääkimisrühma juht, on ELTL artikli 218 lõikes 5 mainitud nõukogu pädevust anda luba rahvusvahelisele lepingule alla kirjutada ja seda ajutiselt kohaldada, mitte aga pädevust määrata isik, kes on volitatud sellele alla kirjutama. Seega, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 82–84 märkis, ei ole viimati nimetatud sättes kehtestatud erandit ELL artikli 17 lõike 1 kuuendast lausest.
80
Kuigi ELTL artiklis 218 ette nähtud rahvusvaheliste lepingute üle läbirääkimiste pidamise, nende allakirjutamise ja sõlmimise menetlust võib tervikuna pidada – nagu märgivad nõukogu ja teda toetavad valitsused – „järjepidevaks koosluseks“, peab iga institutsioon – välja arvatud sõnaselgelt ette nähtud erandid – selle menetluse igas etapis, mis on selles artiklis kindlaks määratud, teostama siiski oma pädevust, nagu see on talle aluslepingutega antud, ja seda vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 62 viidatud institutsioonidevahelise tasakaalu põhimõttele. Rahvusvahelise lepingu allakirjutaja määramise osas ei ole aga ELTL artikli 218 lõikes 5 nõukogu jaoks ette nähtud erandit pädevusest, mis on ELL artikli 17 lõike 1 kuuenda lause alusel komisjonil.
81
Sellest järeldub, et juhul, kui nõukogu on andnud loa alla kirjutada rahvusvahelisele lepingule, mis – nagu käesolevas asjas – ei kuulu ÜVJP valdkonda või „muude aluslepingutes ettenähtud juhtude hulka“, peab komisjon ELL artikli 17 lõike 1 kuuenda lause alusel tagama, et see leping allkirjastatakse.
82
Seda järeldust ei muuda asjaolu, et nõukogu jätkas pärast EL lepingu ja EL toimimise lepingu jõustumist rahvusvaheliste lepingute allakirjutajate määramist ning valis allakirjutajaks regulaarselt nõukogu rotatsiooni korras eesistujaks oleva liikmesriigi alalise esindaja liidu juures. Nimelt ei või pelk praktika, isegi kui see on välja kujunenud, muuta aluslepingute norme, mida institutsioonid on kohustatud järgima (vt selle kohta 25. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu (WRC‑15), C‑687/15, EU:C:2017:803, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
83
Lõpuks tuleb märkida, et ELL artikli 17 lõike 1 esimese lause kohaselt teostab komisjon oma pädevust rahvusvaheliste lepingute allkirjastamiseks liidu üldistes huvides. Lisaks peab ta järgima ELL artikli 13 lõikes 2 sätestatud lojaalse koostöö kohustust. Samuti peab see institutsioon eelkõige tagama, et kui nõukogu on vastu võtnud otsuse, millega antakse luba lepingule alla kirjutada, toimub see allakirjutamine võimalikult kiiresti tingimustel, mis peegeldavad adekvaatselt selle lepingu tähtsust. Lisaks peab komisjon juhul, kui asjaolud muutuvad oluliselt pärast allkirjastamist lubava otsuse vastuvõtmist, konsulteerima nõukoguga, et viimane saaks vajaduse korral teha talle ELL artikli 16 lõigetega 1 ja 6 ning ELTL artikliga 218 antud pädevuse teostamise raames enne allkirja andmist järeldused sellest asjaolude olulisest muutumisest.
84
Kõiki eeltoodud asjaolusid arvestades tuleb hagi esimese väite esimese osaga nõustuda.
85
Seega tuleb otsuse 2021/1117 artikkel 2 ning selle sätte alusel Portugali Vabariigi alalise esindaja Euroopa Liidu juures määramine isikuks, kes on volitatud protokollile alla kirjutama, tühistada, ilma et oleks vaja analüüsida hagi esimese väite teist osa ja teist väidet.
Tühistatud aktide tagajärgede kehtima jätmine
86
Vastavalt ELTL artikli 264 teisele lõigule võib Euroopa Kohus märkida, kui ta seda vajalikuks peab, milliseid tühistatud õigusakti tagajärgi loetakse kehtivaks.
87
Seda pädevust võib kasutada õiguskindluse kaalutlustel, eelkõige juhul, kui sellise liidu õigusakti tühistamine, mis on vastu võetud rahvusvahelise lepingu üle läbirääkimiste pidamise, selle allkirjastamise ja sõlmimise menetluses, võib seada ohtu liidu osalemise asjaomases rahvusvahelises lepingus või selle rakendamises, olgugi et liidu vastav pädevus ei tekita kahtlusi (vt selle kohta 25. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu (uuesti läbi vaadatud Lissaboni kokkulepe), C‑389/15, EU:C:2017:798, punkt 81 ja seal viidatud kohtupraktika).
88
Kui tühistada otsuse 2021/1117 artikkel 2 ning selle sätte alusel selle isiku määramine, kes on volitatud protokollile alla kirjutama, lugemata nende tagajärgi kehtivaks, siis selle tagajärjel seataks kahtluse alla liidu nimel protokollile allakirjutamine, mis leidis aset 29. juunil 2021, samas kui puudub kahtlus, et liidul on pädevus anda tema nimel allakirjutamise teel nõusolek eelkõige Viini konventsiooni artiklis 18 osutatud õiguslikele tagajärgedele ning protokolli ajutisele kohaldamisele, ning lisaks on kindel liidu tahe seda nõusolekut väljendada, kuivõrd nõukogu on otsuse 2021/1117 artiklis 1 andnud loa protokollile alla kirjutada. Kuigi see luba anti küll tingimusel, et protokoll sõlmitakse, tuleb siiski tõdeda, et see hiljem sõlmiti, nagu näitab ka see, et võeti vastu nõukogu 21. veebruari 2022. aasta otsus (EL) 2022/2066 Gaboni Vabariigi ja Euroopa Ühenduse vahelise kalandussektorit käsitleva partnerluslepingu rakendamise protokolli (2021–2026) sõlmimise kohta (ELT 2022, L 277, lk 103), milles väljendati liidu heakskiitu protokollile.
89
Järelikult tuleb õiguskindluse tagamiseks otsustada, et otsuse 2021/1117 artikli 2 ning selle sätte alusel Portugali Vabariigi alalise esindaja Euroopa Liidu juures määramise isikuks, kes on volitatud protokollile alla kirjutama, tagajärjed loetakse kehtivaks.
Kohtukulud
90
Kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on käesolevas asjas kohtukulude hüvitamist nõudnud ja nõukogu on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb nõukogu kohtukulud jätta tema enda kanda ja mõista temalt välja komisjoni kohtukulud.
91
Tšehhi Vabariik, Prantsuse Vabariik, Ungari, Madalmaade Kuningriik ja Portugali Vabariik kannavad kodukorra artikli 140 lõike 1 alusel ise oma kohtukulud.
92
Ka kõrge esindaja kannab kodukorra artikli 140 lõike 3 alusel ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:
1.
Tühistada nõukogu 28. juuni 2021. aasta otsuse (EL) 2021/1117 Gaboni Vabariigi ja Euroopa Ühenduse vahelise kalandussektorit käsitleva partnerluslepingu rakendamise protokolli (2021–2026) Euroopa Liidu nimel allkirjastamise ja selle ajutise kohaldamise kohta artikkel 2.
2.
Tühistada Portugali Vabariigi alalise esindaja Euroopa Liidu juures määramine otsuse 2021/1117 artikli 2 alusel isikuks, kes on volitatud alla kirjutama Gaboni Vabariigi ja Euroopa Ühenduse vahelise kalandussektorit käsitleva partnerluslepingu rakendamise protokollile (2021–2026).
3.
Lugeda kehtivaks tagajärjed, mis tulenevad otsuse 2021/1117 artiklist 2 ning selle sätte alusel Portugali Vabariigi alalise esindaja Euroopa Liidu juures määramisest isikuks, kes on volitatud Gaboni Vabariigi ja Euroopa Ühenduse vahelise kalandussektorit käsitleva partnerluslepingu rakendamise protokollile (2021–2026) alla kirjutama.
4.
Jätta Euroopa Liidu Nõukogu kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.
5.
Jätta Tšehhi Vabariigi, Prantsuse Vabariigi, Ungari, Madalmaade Kuningriigi, Portugali Vabariigi ning Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja kohtukulud nende endi kanda.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.