62024CJ0041
EUROOPA KOHTU OTSUS (kümnes koda)
6. märts 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Keskkond – Direktiiv 2011/92/EL – Teatud riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamine – Artikli 2 lõige 1 ja artikli 4 lõige 2 – II lisas nimetatud projektid – Linnaarendusprojektid – Artikli 4 lõiked 4 ja 5 – Arendaja ja pädeva asutuse kohustused, kui asjaomane liikmesriik otsustab nõuda lõigetes 4 ja 5 sätestatud kindlakstegemist niisuguste projektide puhul – Kolmanda isiku esitatud niisuguste märkuste arvesse võtmine, mis viitavad asjaomase projekti võimalikule mõjule direktiivi 92/43/EMÜ artiklis 12 sätestatud range kaitse alla kuuluvale loomaliigile
Kohtuasjas C‑41/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel High Courti (kõrge kohus, Iirimaa) 1. detsembri 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 22. jaanuaril 2024, menetluses
Waltham Abbey Residents Association
versus
An Bórd Pleanála,
Ireland,
The Attorney General,
menetluses osales:
O’Flynn Construction Co. Unlimited Company,
EUROOPA KOHUS (kümnes koda),
koosseisus: koja president D. Gratsias, kohtunikud J. Passer (ettekandja) ja B. Smulders,
kohtujurist: J. Kokott,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Waltham Abbey Residents Association, esindajad: J. Devlin, SC, J. Kenny, BL, ja solicitor D. Healy,
–
An Bord Pleanála, esindajad: B. Foley, SC, A. Carroll, BL, ja solicitor P. Reilly,
–
Iirimaa, esindajad: Chief State Solicitor M. Browne, S. Finnegan, K. Hoare ja A. Joyce, keda abistasid D. McGrath, SC, F. Valentine, SC, ja E. O’Callaghan, BL,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: M. Noll-Ehlers ja N. Ruiz García,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/92/EL teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (ELT 2012, L 26, lk 1), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. aprilli 2014. aasta direktiiviga 2014/52/EL (ELT 2014, L 124, lk 1) (edaspidi „direktiiv 2011/92“), tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud kohtuvaidluses – mille pooled on ühelt poolt elanike ühing Waltham Abbey Residents Association ning teiselt poolt An Bord Pleanála (planeerimisamet, Iirimaa) (edaspidi „planeerimisamet“), Ireland (Iirimaa) ja Attorney General (kõrgetasemeline õigusnõunik valitsuse juures, Iirimaa) – loa üle, mille planeerimisamet andis strateegilise elamuarenduse projektiks.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2011/92
3
Direktiivi 2011/92 põhjendustes 7–9 on märgitud:
„(7)
Tõenäolise olulise keskkonnamõjuga riiklike ja eraprojektide teostusluba tuleks anda ainult pärast nende projektide tõenäolise olulise keskkonnamõju eelnevat hindamist. […]
(8)
Teatavat liiki projektidel on oluline keskkonnamõju ja need projektid peaksid üldjuhul olema hõlmatud süstemaatilise hindamisega.
(9)
Muud liiki projektidel ei tarvitse alati olla olulist keskkonnamõju ja neid projekte tuleks hinnata siis, kui liikmesriigid leiavad, et need avaldavad keskkonnale tõenäoliselt olulist mõju.“
4
Direktiivi artikli 2 lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed tagamaks, et enne teostusloa andmist nõutakse keskkonda muu hulgas oma laadi, mahu või asukoha tõttu tõenäoliselt oluliselt mõjutavatelt projektidelt teostusluba ja hinnatakse nende keskkonnamõju. Sellised projektid on määratletud artiklis 4.“
5
Direktiivi artikli 3 lõikes 1 on sätestatud:
„Keskkonnamõju hindamisel tehakse kindlaks projekti otsene ja kaudne oluline mõju järgmistele elementidele ning kirjeldatakse ja hinnatakse seda sobival viisil, võttes arvesse iga üksikjuhtumi asjaolusid:
[…]
b) elurikkus, pöörates erilist tähelepanu [nõukogu 21. mai 1992. aasta] direktiivi 92/43/EMÜ [looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT 1992, L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102), mida on muudetud nõukogu 13. mai 2013. aasta direktiiviga 2013/17/EL (ELT 2013, L 158, lk 193); edaspidi direktiiv 92/43“)] ja [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. novembri 2009. aasta] direktiivi 2009/147/EÜ [loodusliku linnustiku kaitse kohta (ELT 2010, L 20, lk 7)] kohaselt kaitstud liikidele ja elupaikadele;
[…]“.
6
Direktiivi 2011/92 artiklis 4 on ette nähtud:
„1.   Kui artikli 2 lõikest 4 ei tulene teisiti, hinnatakse I lisas loetletud töid artikli 5–10 kohaselt.
2.   Kui artikli 2 lõikest 4 ei tulene teisiti, teevad liikmesriigid II lisas loetletud projektide puhul kindlaks, kas projekti hinnatakse artiklite 5–10 kohaselt. Liikmesriigid teevad selle kindlaks järgneva abil:
a)
üksikjuhtumite uurimine
või
b)
endi kehtestatud künnised või tingimused.
Liikmesriigid võivad teha otsuse kohaldada mõlemaid alapunktides a ja b nimetatud võimalusi.
3.   Lõike 2 alusel üksikjuhtumeid uurides või künniseid või tingimusi kehtestades võetakse arvesse asjakohaseid III lisas kehtestatud valikutingimusi. Liikmesriigid võivad kehtestada künnised või tingimused, mille alusel tehakse kindlaks, millal ei tule projektide suhtes kohaldada lõigete 4 ja 5 kohast kindlakstegemist või keskkonnamõju hindamist, ja/või künnised või tingimused, mille alusel tehakse kindlaks, millal tuleb projektidele igal juhul kohaldada keskkonnamõju hindamist, kuid mitte lõigetes 4 ja 5 kehtestatud kindlakstegemist.
4.   Kui liikmesriigid otsustavad nõuda II lisas loetletud projektide puhul kindlakstegemist, esitab arendaja teavet projekti laadi ja selle tõenäoliselt olulise keskkonnamõju kohta. Esitatava teabe täpne loetelu on esitatud IIA lisas. Arendaja võtab asjakohasel juhul arvesse muude liidu õigusaktide alusel kui käesolev direktiiv läbiviidud keskkonnamõju hindamiste kättesaadavaid tulemusi. Arendaja võib ka kirjeldada projekti erisusi ja/või meetmeid, mis on ette nähtud muidu ilmneda võiva olulise kahjuliku keskkonnamõju vältimiseks või ennetamiseks.
5.   Pädev asutus teostab kindlakstegemise arendaja lõike 4 kohaselt esitatud teabe põhjal ja võttes vajaduse korral arvesse muude liidu õigusaktide alusel kui käesolev direktiiv läbiviidud keskkonnamõju esialgsete kontrollimiste või hindamiste tulemusi. Kindlakstegemine tehakse üldsusele kättesaadavaks ning
a)
juhul kui otsustati nõuda keskkonnamõju hindamist, tuuakse välja sellise hindamise nõudmise peamised põhjused viitega asjakohastele III lisas loetletud tingimustele, või
b)
juhul kui otsustati keskkonnamõju hindamist mitte nõuda, tuuakse välja sellise hindamise nõudmisest loobumise peamised põhjused viitega asjakohastele III lisas loetletud tingimustele ning kui arendaja selleks ettepaneku teeb, tuuakse välja, millised projekti erisused ja/või meetmed on ettenähtud muidu ilmneda võiva olulise kahjuliku keskkonnamõju vältimiseks või ennetamiseks.
6.   Liikmesriigid tagavad, et pädev asutus teostab kindlakstegemise võimalikult kiiresti ja hiljemalt 90 päeva jooksul alates kuupäevast, mil arendaja esitas kogu lõike 4 kohaselt nõutava teabe. Erakorralistel juhtudel, näiteks seoses projekti laadi, keerukuse, asukoha või mahuga, võib pädev asutus kõnealust kindlakstegemise tähtaega pikendada; sellisel juhul teatab pädev asutus arendajale kirjalikult tähtaja pikendamise põhjused ja kindlakstegemise eeldatava kuupäeva.“
7
Selle direktiivi IIA lisa sisaldab loetelu „[a]rendaja poolt II lisas loetletud projektide kohta esitatav teave“. See on sõnastatud järgmiselt:
„1.
Projekti kirjeldus, mis sisaldab eelkõige järgmist:
a)
kogu projekti füüsiliste näitajate kirjeldus ja vajaduse korral lammutustööde kirjeldus;
b)
projekti asukoha kirjeldus, pöörates tähelepanu eelkõige tõenäoliselt mõjutatavate geograafiliste alade keskkonnatundlikkusele.
2.
Nende keskkonnaaspektide kirjeldus, mida projekt tõenäoliselt oluliselt mõjutab.
3.
Kirjeldus projekti kõikide tõenäoliselt oluliste keskkonnamõjude (ulatuses, mil teave selliste mõjude kohta on kättesaadav) kohta, mis tulenevad
a)
eeldatavasti tekkivatest jääkidest ja heitest ning jäätmetekkest, kui see on asjakohane;
b)
loodusvarade, eelkõige mulla, maa, vee ja elurikkuse kasutamisest.
4.
Kui see on asjakohane, võetakse punktide 1–3 kohase teabe koostamisel arvesse III lisa tingimusi.“
8
Kõnealuse direktiivi III lisas on loetletud „[t]ingimused, mille alusel tehakse kindlaks, kas selle II lisas loetletud projektide suhtes tuleks kohaldada keskkonnamõju hindamist“.
Direktiiv 2014/52
9
Direktiivi 2014/52 põhjendustes 11 ja 29 on märgitud:
„(11)
Meetmed, mida võetakse keskkonnale, eriti [direktiiviga 92/43] ning [direktiiviga 2009/147] kaitstavatele liikidele ja elupaikadele avalduva olulise kahjuliku mõju vältimiseks, ennetamiseks, vähendamiseks ja võimaluse korral leevendamiseks, peaksid aitama [Euroopa L]iidul vältida keskkonna kvaliteedi halvenemist ja elurikkuse hävimist kooskõlas [ÜRO bioloogilise mitmekesisuse] konventsiooniga[, mis on alla kirjutatud Rio de Janeiros 5. juunil 1992] võetud kohustuste ning liidu elurikkuse strateegia eesmärkide ja meetmetega aastani 2020, mis on sätestatud komisjoni 3. mai 2011. aasta teatises [Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele] „Meie elukindlustus, meie looduskapital: ELi bioloogilise mitmekesisuse strateegia aastani 2020“ [COM(2011) 244 lõplik].
[…]
(29)
Tehes kindlaks, kas projektil on tõenäoliselt oluline keskkonnamõju, peaks pädev asutus sõelumismenetluse tõhusaks ja läbipaistvaks kohaldamiseks tuvastama kõige asjakohasemad tingimused, mida arvesse võtta, ning kasutama muude liidu õigusaktide kohaselt tehtud hindamiste tulemusel saadud kättesaadavat teavet. Sellega seoses on asjakohane täpsustada sõelumise kindlakstegemise sisu, eelkõige juhul, kui keskkonnamõju hindamist ei nõuta. Lisaks eeldab hea haldustava, et arvesse võetakse ka omal algatusel tehtud märkusi, mis võivad pärineda muudest allikatest, näiteks üldsuselt või ametiasutustelt, olgugi et sõelumise etapis ametlikku konsultatsiooni ei nõuta.“
Direktiiv 92/43
10
Direktiivi 92/43 artikli 6 lõikes 3 on sätestatud:
„Iga kava või projekti, mis ei ole otseselt seotud ala kaitsekorraldusega või ei ole selleks otseselt vajalik, kuid mis tõenäoliselt avaldab alale olulist mõju eraldi või koos muude kavade või projektidega, tuleb asjakohaselt hinnata seoses tagajärgedega, mida see ala kaitse-eesmärkidele avaldab. Pädevad siseriiklikud asutused annavad kavale või projektile kava või projekti tagajärgede hindamise järelduste alusel ning lõike 4 sätete kohaselt nõusoleku alles pärast seda, kui nad on kindlaks teinud, et see ei avalda asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju, ja teevad seda vajaduse korral pärast avaliku arvamuse saamist.“
11
Direktiivi artikli 12 lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et kehtestada IV lisa punktis a loetletud loomaliikide range kaitse süsteem nende looduslikul levilal, keelates:
a)
kõik nende liikide isendite looduses tahtliku püüdmise või tapmise viisid;
b)
nende liikide tahtliku häirimise, eelkõige nende paljunemise, järglaste kasvatamise, talvitumise ja rände ajal;
c)
munade tahtliku hävitamise või loodusest võtmise;
d)
paljunemis- või puhkepaikade kahjustamise või hävitamise.“
12
Nimetatud direktiivi IV lisa punktis a on nimetatud nahkhiirte „kõik liigid“, mis kuuluvad Microchiroptera alamliiki.
Iiri õigus
2001. aasta planeerimis- ja arendusmäärus
13
2001. aasta planeerimis- ja arendusmääruse (Planning and Development Regulations 2001) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 109 sätestatud:
„[…]
(2B)
(a)
Kui kindlaksmääratud piirmäärast allapoole jääva arendustaotlusega ei ole kaasas keskkonnamõju hindamise aruannet, kuid sellele on lisatud lisas 7A ja lõikes 2A täpsustatud teave või kui taotleja esitab selle teabe planeerimisametile vastavalt lõike 2 punkti b alapunktis ii sätestatud nõudele, annab planeerimisamet projekti kontrollimisel hinnangu vähemalt selle iseloomule, ulatusele või asukohale.
(b)
Planeerimisamet viib läbi esialgse kontrolli ja kui ta teeb selle käigus kindlaks, et
(i)
kavandatud projektist ei tulene tegelikult tõenäolist olulist keskkonnamõju, otsustab ta, et keskkonnamõju hindamine ei ole vajalik, või
(ii)
kavandatud projekti puhul on tegelik tõenäosus olulise keskkonnamõju tekkeks, ta
(i)
tuvastab, et sellel projektil võib olla niisugune mõju, ja
(ii)
nõuab taotlejalt talle saadetava kirjaliku teatega keskkonnamõju hindamist ja artiklis 112 sätestatud nõuete täitmist.
[…]
(4)
(a)
Kui planeerimisamet viib läbi lõike 2B kohast esialgset kontrolli, et teha kindlaks, kas kavandatud arendusprojektist tulenev oluline keskkonnamõju on tegelikult tõenäoline või mitte, võtab ta arvesse
(i)
lisas 7 sätestatud kriteeriume,
(ii)
7A lisa kohaselt esitatud teavet,
(iii)
lõike 2A punktis a osutatud lisateavet, kui see on olemas, ja lõike 2A punktis b osutatud kirjeldust, kui see on olemas,
(iv)
muude liidu õigusaktide kui [direktiivi 2011/92] alusel tehtud keskkonnamõju eelhinnangu või keskkonnamõju hindamise olemasolevaid tulemusi, kui need on asjakohased, ja
(v)
olulist mõju alale, piirkonnale, territooriumile, kohale või osale, kuivõrd see on asjakohane seoses projektiga, mille asukoht on või mis võib mõjutada
(I)
Euroopa ala,
(II)
piirkonda, millest tuleb teatada 2000. aasta seaduse nr 38 loomastiku ja taimestiku kohta (muudetud) (Wildlife (Amendment) Act 2000 (No 38 of 2000)) artikli 16 lõike 2 punkti b alusel,
(III)
piirkonda, mis on 2000. aasta seaduse nr 38 loomastiku ja taimestiku kohta (muudetud) artikli 18 alusel määratud looduspärandi alaks,
(IV)
1976. aasta seaduse nr 39 loomastiku ja taimestiku kohta (Wildlife Act 1976 (No. 39 of 1976)) artikli 15 või 16 tähenduses looduskaitsealaks määratud või sellena tunnustatud maa-ala,
(V)
maa-ala, mis on 1976. aasta seaduse nr 39 loomastiku ja taimestiku kohta artikli 17 kohaselt määratletud kui looma- või taimeliikide kaitseala,
(VI)
territooriumi, ala või ökoloogilise tähtsusega osa, mille säilitamine, hoidmine või kaitse on arengukava, kohaliku planeeringu või arengukava eelnõu eesmärk või selle kohaliku planeeringu eelnõu muutmise eesmärk, mille piirkonda arendusprojekti kavandatakse, või
(VII)
kava või ala, mille kultuuri-, kultuuripärandi ning iirikeelse piirkonna minister on lisanud rahvuslike pärandipiirkondade välja pakutud loetellu, mis on avaldatud riikliku pargi- ja loodusteenistuse veebilehel.
(b)
Planeerimisameti lõike 2B kohane esialgse kontrolli otsus selle kohta, kas kavandatud arendusprojektist tulenev oluline keskkonnamõju on vastavalt olukorrale tegelikult tõenäoline või mitte, sealhulgas peamised põhjused ja kaalutlused, mis on seotud 7. lisas loetletud asjakohaste kriteeriumidega, millel selline otsus põhineb, ning kõik lõike 2C punkti c kohased teated hoitakse ja säilitatakse koos arendustaotlusega seotud dokumentidega.
(5)
Kui lõike 2B kohase esialgse kontrolli käigus tehtud otsus näitab, et kavandataval arendusprojektil ei ole tõenäoliselt olulist keskkonnamõju, ning taotleja on esitanud lõike 2A punkti b alusel kavandatud arendusprojekti üksikasjade (kui need on olemas) ja meetmete (kui need on olemas) kirjelduse, et vältida või ära hoida seda, mis muidu oleks võinud kujutada endast olulist kahjulikku keskkonnamõju, täpsustab planeerimisamet, millised on need üksikasjad (kui need on olemas) ja meetmed (kui need on olemas).
[…]“.
14
Selle määruse artikli 299B lõikes 2 on ette nähtud:
„(b)
(i)
Kui taotleja on esitanud lõike 1 punkti b alapunkti ii alapunktis II osutatud teabe, hindab planeerimisamet esialgse kontrolli otsuse tegemiseks vähemalt projekti iseloomu, ulatust või asukohta.
(ii)
Planeerimisamet teeb esialgse kontrolli otsuse ja
(I)
kui ta teeb kindlaks, et kavandatud arendusprojektist tulenev oluline keskkonnamõju ei ole tegelikult tõenäoline, otsustab ta, et keskkonnamõju hindamine ei ole vajalik, või
(II)
kui ta teeb kindlaks, et kavandatud arendusprojektist tulenev oluline keskkonnamõju on tegelikult tõenäoline, siis planeerimisamet
(A)
tuvastab, et arendusprojektil on tõenäoliselt niisugune mõju, ja
(B)
jätab taotleja taotluse läbi vaatamata (elamute) planeerimise ja arenduse ning üüripindade 2016. aasta seaduse [(Planning and Development (Housing) and Residential Tenancies Act 2016; edaspidi „2016. aasta seadus“)] artikli 8 lõike 3 punkti a alusel.“
2016. aasta seadus
15
2016. aasta seaduse artikli 8 lõige 3 on sõnastatud järgmiselt:
„(a)
Planeerimisamet võib otsustada keelduda lahendamast talle artikli 4 lõike 1 kohaselt esitatud taotlust, kui ta on seisukohal, et loataotluse taotleja või keskkonnamõju hindamise aruanne või Natura mõjuaruanne, kui see on nõutav, ei ole sobiv või ei ole täielik, võttes arvesse eelkõige lubade regulatsiooni ja mis tahes regulatsiooni, mis on kehtestatud [2000. aasta planeerimis- ja ehitusseaduse (Planning and Development Act 2000)] artikli 12 või artikli 177 kohaselt, või artikli 6 kohaselt peetud mis tahes konsultatsiooni.
[…]“.
16
2016. aasta seaduse artikli 9 lõikes 5 on ette nähtud:
„Kui planeerimisamet ei ole artikli 8 lõike 3 alusel keeldunud taotlust lahendamast, ei tõlgendata ühtki selle lõike sätet nii, et see takistaks planeerimisametil keelduda andmast luba kavandatavaks strateegiliseks elamuarenduseks seoses talle artikli 4 kohaselt esitatud taotlusega, kui ta on seisukohal, et niisugune arendus oleks ennatlik, viidates sellele, et koos loataotlusega esitatud keskkonnamõju hindamise aruanne või Natura mõjuaruanne ei ole sobiv ega täielik.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
17
Põhikohtuasi käsitleb Ballincolligis (Iirimaa) 123 korterist koosnevat strateegilise elamuarenduse projekti ja nende ehitamisega seotud töid.
18
Projektile teostusloa taotlemiseks viidi läbi puid käsitlev uuring ja arendaja nimel koostati kaks eelhindamisaruannet – esimene projekti keskkonnamõju hindamiseks vastavalt direktiivile 2011/92 (edaspidi „keskkonnamõju hindamine“) ja teine selleks, et asjakohaselt hinnata sama projekti mõju erikaitsealadeks või linnukaitsealadeks määratud aladele, nagu on ette nähtud direktiivi 92/43 artikli 6 lõikes 3.
19
Esimene aruanne ei sisalda ühtegi konkreetset loomastiku ja taimestiku analüüsi ega viita sellele, et projekt avaldaks mõju nahkhiirtele ning hindamisaruande tabelis ei ole viidatud elurikkusele. Teiseski aruandes ei ole konkreetselt mainitud nahkhiirtele avalduvat tegelikku mõju peale üldise viite tõigale, et „loomastikku võib otseselt häirida elupaiga (nt nahkhiirte varjepaigad) kadumine või kaudselt müra, vibratsiooni ja aktiivsuse kasv seoses ehitus- ja arendustegevusega“. Ainus viide elurikkusele leidub teises aruandes, milles on viidatud vaid Natura 2000 aladele, mitte arendustegevusega hõlmatud paiga enda ökosüsteemile.
20
Puid hinnati ühelainsal päeval ja selle käigus tehti kindlaks 13 puud, mis pidi langetatama. Hindamisel ei võetud arvesse seda, kas nahkhiired puid potentsiaalselt või tegelikult kasutavad, ega seda, kas nahkhiired kasutavad paika toiduotsimiseks või rändluseks. Kuigi keskkonnamõju eelneva hindamise aruandes tehakse ettepanek säilitada olemasolev taimestik sellel alal „võimalikult suures ulatuses“ ja kinnitatakse, et selle parandamine uute maastikuarendusmeetmetega tähendab, et põhikohtuasjas kõne all oleval projektil on positiivne mõju elurikkusele, raiutakse tegelikult teatud hulk puid, sealhulgas teatud hulk sellel alal esinevaid küpresse ja kaks kuuest tammest.
21
Põhikohtuasja kaebaja esitas 7. juulil 2020 planeerimisametile oma märkused, milles ta juhtis tähelepanu sellele, et kavandatav arendus asub Lee jõe rohekoridori vahetus läheduses, teatas, et seal on nähtud nahkhiiri, ja märkis 2016. aastal läbi viidud nahkhiirte uuringule tuginedes muu hulgas, et „[o]lemasolevad andmed nahkhiirte kohta vahetus läheduses [näitavad], et jõeäärset koridori kasutavad mitmed nahkhiireliigid ja [et] peamiselt mõjutab neid võimalik varjepaikade kaotus, toitumisalade kaotus ja liikumisteede häirimine“.
22
Inspektor soovitas 11. septembril 2020 loa anda. Ta oli seisukohal, et üldiselt ei ole sellel alal säilitamiseks huvipakkuvaid metsloomadele või kaitset väärivatele liikidele sobivaid elupaiku, kuid märkis, et puude langetamisel tuleks järgida sobiva kvalifikatsiooniga ökoloogi nõuandeid, et hoida ära põhikohtuasjas kõne all oleva projekti võimalikku mõju nahkhiirtele. Inspektor ei viinud läbi keskkonnamõju eelhindamist, vaid pidas pärast esialgse analüüsi läbiviimist eelhindamist tarbetuks.
23
Planeerimisamet andis 16. septembri 2020. aasta otsusega projektile loa, ilma et ta oleks nõudnud keskkonnamõju hindamist ja ilma et ta oleks hankinud nahkhiirte esinemise kohta muud teavet. Nimelt leidis ta keskkonnamõju hindamise vajaduse kohta antud enda koostatud eelhinnangu põhjal, et „selle kohta koostatud aruandes, mille esitas arendaja, [määratletakse] ja [kirjeldatakse] asjakohaselt kavandatava arendusprojekti otsest, kaudset ja kumulatiivset mõju keskkonnale“, ning järeldas, et „asjaomase ala iseloomu, mahu ja asukoha tõttu ei oleks kavandatud arendusprojektil tõenäoliselt olulist mõju keskkonnale“. Arendajalt ei nõutud pärast põhikohtuasja kaebaja märkuste saamist mingit lisateavet. Inspektori soovitust järgides sisaldab antud luba siiski järgmist tingimust:
„21.
Alalt eemaldatavad puud tuleb langetada suve lõpus või sügisel. Nahkhiirte mis tahes häirimine sellel alal lepitakse linnaplaneerimise eest vastutava pädeva asutusega kirjalikult kokku ja see peab toimuma sobiva kvalifikatsiooniga ökoloogi arvamust järgides.
Põhjendus: Looduskaitse huvides.“
24
Põhikohtuasja kaebaja esitas selle otsuse peale kaebuse High Courtile (kõrge kohus, Iirimaa), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus ja kes soovib esiteks teada, kas direktiivis 2011/92 on nõutud eeskätt seda, et arendaja koguks mis tahes asjakohase teabe nende liikide või elupaikade kohta, mida asjaomane projekt võib mõjutada, viies läbi või hankides asjakohaseid teaduslikke uuringuid, et kõrvaldada igasugune kahtlus, et projekt avaldab sellistele liikidele või elupaikadele olulist mõju. Lisaks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, millised kohustused on arendajal ja pädeval asutusel olenevalt olukorrast juhul, kui kolmas isik esitab pädevale asutusele lisateavet, mis objektiivselt võib tekitada kahtlusi projekti keskkonnamõju suhtes.
25
Sellega seoses soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, millist künnist tuleb kohaldada, st kas planeerimisamet peab kõrvaldama kõik mõistlikud kahtlused kõnealuse projekti olulise keskkonnamõju suhtes või tegema kõigest „mõistliku“ otsuse tema käsutuses olevate dokumentide alusel. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et kui keskkonnamõju hindamise vajalikkuse välistamise otsus sõltub kõigi mõistlike kahtluste välistamisest, on otsus jätta keskkonnamõju hindamine käesolevas olukorras läbi viimata õigusvastane. Seevastu on tegureid, mis muudaksid planeerimisameti otsuse mõistlikuks, kui test käsitleks üksnes niisuguse otsuse mõistlikkust, mitte igasuguse kahtluse välistamist.
26
Teiseks on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kuidas mõjutab käesoleva kohtuotsuse punktides 24 ja 25 nimetatud aspekte asjaolu, et põhikohtuasja kaebaja 7. juuli 2020. aasta märkustes esitatud kahtlused käsitlevad liike, mis kuuluvad direktiivi 92/43 artiklis 12 ette nähtud range kaitse alla.
27
Neil asjaoludel otsustas High Court (kõrge kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [direktiivi 2011/92] artikli 4 lõikel 4 ja/või IIA lisa punktil 3 – tõlgendatuna ettevaatuspõhimõtet arvesse võttes – on juhul, kui tuleb esitada teavet vastavalt sellele lisale ja kui pädeval asutusel on tõendeid selle kohta, et projekt võib avaldada mõju teatavale liigile või elupaigale, niisugune tagajärg, et asjaomane arendaja peab koguma kogu asjakohase teabe liigi või elupaiga kohta, millele see projekt võib mõju avaldada, viies läbi või hankides asjakohaseid teaduslikke uuringuid, millest piisab, et hajutada igasugune kahtlus seoses olulise mõjuga sellistele liikidele või elupaikadele, ning et niisuguste uuringute tulemuste puududes peab pädev asutus asuma seisukohale ja lähtuma sellest, et puudub piisav teave, mis võimaldaks välistada mis tahes kahtluse küsimuses, kas projekt avaldab keskkonnale olulist mõju?
2.
Kas [direktiivi 2011/92] artikli 4 lõikel 4 ja/või IIA lisa punktil 3 – tõlgendatuna ettevaatuspõhimõtet arvesse võttes – on juhul, kui tuleb esitada teavet vastavalt sellele lisale, niisugune tagajärg, et pädev asutus on kohustatud välistama igasuguse kahtluse seoses võimaliku olulise keskkonnamõjuga, kui ta teeb ettepaneku jätta hindamine läbi viimata vastavalt direktiivi artiklitele 5–10, ning seega juhul, kui direktiivi artikli 4 lõike 2 kohase kindlakstegemise käigus ei ole pädeval asutusel objektiivselt piisavalt teavet, et välistada mis tahes kahtlus küsimuses, kas projekt avaldab keskkonnale olulist mõju, tuleb nõuda projekti hindamist vastavalt direktiivi artiklitele 5–10?
3.
Kui vastus esimesele küsimusele on üldiselt eitav: kas niisugused tagajärjed tekivad sel määral, mil võimalik oluline keskkonnamõju on seotud liikidega, millele projekt võib mõju avaldada, kui need liigid on direktiivi 92/43 artikli 12 kohaselt range kaitse all, võttes muu hulgas arvesse nende liikide tähtsust, nagu sellele on viidatud [direktiivi 2011/92] artikli 3 lõike 1 punktis b ja [direktiivi 2014/52] põhjenduses 11?
4.
Kas [direktiivi 2011/92] artikli 4 lõikel 4 ja/või IIA lisa punktil 3 tõlgendatuna ettevaatuspõhimõtet arvesse võttes on niisugune tagajärg, et kui pärast arendaja poolt direktiivi IIA lisa kohaselt teabe esitamist annab mõni muu isik pädevale asutusele lisateavet, mis võib objektiivselt tekitada kahtlusi seoses projekti mõjuga keskkonnale, on arendaja kohustatud andma pädevale asutusele lisateavet, mis need kahtlused välistaks, või teatama pädevale asutusele niisuguse teabe puudumisest, või on pädev asutus ise kohustatud hankima lisateavet, mis selle kahtluse välistaks, või tegema kindlaks, et vaja on hindamist direktiivi [direktiivi 2011/92] artiklite 5–10 kohaselt, kuna ei ole piisavalt teavet, et välistada mis tahes kahtlus küsimuses, kas projekt avaldab olulist mõju keskkonnale?
5.
Kui vastus neljandale küsimusele on üldiselt eitav: kas niisugused tagajärjed tekivad sel määral, mil võimalik oluline keskkonnamõju on seotud liikidega, millele projekt võib mõju avaldada, kui need liigid on [direktiivi 92/43] artikli 12 kohaselt range kaitse all, võttes muu hulgas arvesse nende liikide tähtsust, nagu sellele on viidatud [direktiivi 2011/92] artikli 3 lõike 1 punktis b ja [direktiivi 2014/52] põhjenduses 11?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
28
Oma küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2011/92 artikli 4 lõikeid 4–6 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui kolmas isik esitab selle sätte alusel läbi viidud esialgse kontrolli menetluses pädevale asutusele teavet, mis objektiivselt võib tekitada kahtlusi projekti võimaliku olulise keskkonnamõju suhtes – eelkõige direktiivi 92/43 alusel kaitstud liigile – peab arendaja või vajaduse korral pädev asutus ise hankima kogu asjakohase teabe, et hajutada mis tahes kahtlus seoses selle mõjuga, ning kui niisugust kahtlust ei saa välistada, peab see asutus tegema otsuse, et keskkonnamõju hindamine on vajalik.
29
Tuleb meelde tuletada, et direktiivi 2011/92 artikli 2 lõike 1 kohaselt tuleb projektide puhul, mis võivad oluliselt mõjutada keskkonda direktiivi artikli 4 tähenduses koosmõjus direktiivi I või II lisaga, viia enne neile teostusloa andmist läbi nende keskkonnamõju hindamine (28. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Comune di Castelbellino, C‑117/17, EU:C:2018:129, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
30
Direktiivi 2011/92 artikli 4 lõikes 1 on täpsustatud, et kui selle direktiivi artikli 2 lõikest 4 ei tulene teisti, tehakse I lisas loetletud projektide puhul kindlaks, kas projekti hinnatakse sama direktiivi artiklite 5–10 kohaselt. Niisiis leitakse, et need projektid kujutavad endast tingimata olulise keskkonnamõju ohtu.
31
Direktiivi 2011/92 II lisas loetletud projektide kohta on direktiivi artikli 4 lõikes 2 sätestatud, et liikmesriigid teevad kindlaks, kas projekti suhtes tuleb läbi viia keskkonnamõju hindamine üksikjuhtumite uurimise või asjaomase liikmesriigi enda kehtestatud künniste või tingimuste abil või vajaduse korral mõlema menetluse alusel. Nagu nähtub selle sätte ja direktiivi põhjenduse 9 koostoimest, ei tarvitse nendel projektidel olla alati olulist keskkonnamõju, mistõttu tuleks nende keskkonnamõju hinnata üksnes siis, kui liikmesriigid leiavad, et need avaldavad keskkonnale tõenäoliselt niisugust mõju.
32
Sellega seoses on direktiivi 2011/92 artikli 4 lõikes 3 täpsustatud, et liikmesriigid võivad kehtestada künnised või tingimused, mille alusel tehakse kindlaks, millal ei tule projektide suhtes kohaldada selle artikli lõigete 4 ja 5 kohast kindlakstegemist või keskkonnamõju hindamist, ja/või künnised või tingimused, mille alusel tehakse kindlaks, millal tuleb projektidele igal juhul kohaldada keskkonnamõju hindamist, kuid mitte lõigetes 4 ja 5 kehtestatud kindlakstegemist.
33
Lõpuks, kui liikmesriigid otsustavad sellist kindlakstegemist nõuda, on lõigetes 4 ja 5 ette nähtud esialgse kontrolli menetlus, mis toimub järgmiselt.
34
Esiteks esitab arendaja teabe projekti laadi ja selle tõenäoliselt olulise keskkonnamõju kohta. Esitatava teabe täpne loetelu on esitatud direktiivi 2011/92 IIA lisas. See teave peab sisaldama nende keskkonnaaspektide kirjeldust, mida projekt tõenäoliselt oluliselt mõjutab, ning kirjeldust projekti kõikide tõenäoliselt oluliste keskkonnamõjude (ulatuses, mil teave selliste mõjude kohta on kättesaadav) kohta. Arendaja võib ka kirjeldada projekti erisusi ja/või meetmeid, mis on ette nähtud muidu ilmneda võiva olulise kahjuliku keskkonnamõju vältimiseks või ennetamiseks.
35
Teiseks teeb pädev asutus oma otsuse kindlakstegemise kohta arendaja esitatud teabe põhjal, võttes arvesse direktiivi 2011/92 III lisas kehtestatud asjakohaseid valikutingimusi.
36
Olenevalt olukorrast võtab arendaja seejuures ühelt poolt arvesse muude liidu õigusaktide alusel kui direktiiv 2011/92 läbiviidud keskkonnamõju hindamise kättesaadavaid tulemusi ja teiselt poolt võtab pädev asutus arvesse niisuguste muude liidu õigusaktide alusel läbiviidud keskkonnamõju esialgsete kontrollimiste või hindamiste tulemusi.
37
Kolmandaks tehakse kindlakstegemise otsus üldsusele kättesaadavaks ja selles tuuakse muu hulgas välja peamised põhjused, miks sellist hindamist nõuti, tuginedes asjakohastele direktiivi 2011/92 III lisas loetletud tingimustele.
38
Seevastu ei näe direktiiv 2011/92 sõnaselgelt ette üldsusega konsulteerimise kohustust selle esialgse kontrolli menetluse käigus. Direktiivi 2014/52 põhjenduses 29, milles on selgitatud direktiivi 2011/92 artikli 4 lõigetega 4–6 taotletavat eesmärki, on nimelt täpsustatud, et „hea haldustava [eeldab], et arvesse võetakse ka omal algatusel tehtud märkusi, mis võivad pärineda muudest allikatest, näiteks üldsuselt või ametiasutustelt“, lisades ühtlasi, et „sõelumise etapis ametlikku konsultatsiooni ei nõuta“.
39
Samuti ei ole direktiivis 2011/92 määratletud olukordi, kus pädev asutus võib või peab nõudma arendajalt lisateavet.
40
Järelikult ei ole direktiivis 2011/92 sõnaselgelt ette nähtud pädeva asutuse kohustust nõuda pärast seda, kui kolmas isik on talle esitanud märkused asjaomase projekti võimaliku olulise keskkonnamõju kohta, arendajalt lisateavet või hankida seda teavet ise.
41
Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleneb direktiivi 2011/92 artikli 2 lõikest 1, et keskkonnamõju hindamine tuleb läbi viia niipea, kui projekt avaldab tõenäoliselt keskkonnale olulist mõju või on sellise mõju avaldamise oht. Kui võtta arvesse ettevaatusprintsiipi, mis on üks kaitstuse kõrge taseme poliitika eesmärgi alustest, mida liit keskkonna valdkonnas järgib ning millest lähtuvalt direktiivi 2011/92 tuleb tõlgendada, on asutud seisukohale, et selline oht on olemas, kui objektiivsete asjaolude alusel ei saa välistada, et nimetatud projekt avaldab keskkonnale olulist mõju (vt selle kohta 31. mai 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola, C‑526/16, EU:C:2018:356, punktid 66 ja 67 ning seal viidatud kohtupraktika).
42
Sellest tuleneb, et esialgse kontrolli menetluses, mille eesmärk on kindlaks teha, kas keskkonnamõju hindamine on vajalik, peab pädev asutus võtma arvesse kogu tema käsutuses olevat asjakohast teavet – sealhulgas teavet, mille kolmas isik on talle vabatahtlikult esitanud –, kui see teave sisaldab objektiivseid asjaolusid, mis võimaldavad tal hinnata, kas projekt avaldab olulist mõju keskkonnale.
43
Lisaks, juhul kui pädev asutus leiab teabe põhjal, mille kolmas isik on talle esitanud, et ei saa välistada, et asjaomasel projektil võib olla oluline keskkonnamõju, peab ta arendajal võimaldama esitada lisateavet enne, kui ta otsustab, kas keskkonnamõju hindamine on selle projekti puhul vajalik või mitte. Nimelt, nagu nähtub direktiivi 2011/92 artikli 4 lõigete 4 ja 5 sõnastusest, on arendajal äärmiselt kaalukas roll niisuguse teabe esitamisel, mis võimaldab pädeval asutusel jõuda oma kindlakstegeva otsuseni. Selleks ja iseäranis selleks, et piirata keskkonnamõju hindamise kohustust üksnes tõenäoliselt olulise keskkonnamõjuga projektidega, peab kõnealusel asutusel aga olema võimalikult täielik teave.
44
Peale selle ei saa pädev asutus asuda seisukohale, et projektiga võib olla seotud oluline keskkonnamõju risk seetõttu, et arendaja esitatud teave ei ole täielik, ilma et see asutus oleks temalt enne lisateavet nõudnud.
45
Seevastu juhul, kui pädev asutus saab – hoolimata kolmanda isiku esitatud asjaoludest – välistada objektiivsete asjaolude alusel kõnealusel projektil olla võiva olulise keskkonnamõju, võib see asutus otsustada, et keskkonnamõju hindamine ei ole vajalik, ilma et ta peaks arendajalt lisateavet küsima.
46
Esiteks tuleb lisada, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt peetakse üht projekti selliseks, mis võib avaldada keskkonnale olulist mõju siis, kui see oma iseloomu tõttu võib oluliselt või pöördumatult muuta niisuguseid keskkonnategureid nagu loomastik ja taimestik, maapind või vesi, olenemata selle mahust (31. mai 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola, C‑526/16, EU:C:2018:356, punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika).
47
Teiseks, nagu Euroopa Kohus on juba otsustanud, on direktiivi 2011/92 artikli 2 lõike 1 sõnastus sisuliselt sarnane direktiivi 92/43 artikli 6 lõike 3 sõnastusega (vt selle kohta 7. septembri 2004. aasta kohtuotsus Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging, C‑127/02, EU:C:2004:482, punkt 42).
48
Siinkohal nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et direktiivi 92/43 artikli 6 lõikes 3 sätestatud tingimus tähendab, et see hindamine tuleb läbi viia siis, kui esineb kahtlus, kas oluline mõju puudub (vt selle kohta 26. mai 2011. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia, C‑538/09, EU:C:2011:349, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika). Euroopa Kohus on samas ka otsustanud, et artikli 6 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriigi pädev asutus otsustab anda loa kavale või projektile, mis võib avaldada mõju kaitsealale selle direktiivi alusel – nõudmata asjakohast mõjuhindamist kõnealuse sätte tähenduses –, siis peab see asutus tooma piisavalt täpselt välja need põhjendused, mis võimaldasid tal enne vastava loa andmist – vaatamata vastupidistele arvamustele ja neis võib-olla väljendatud mõistlikele kahtlustele – veenduda, et välistatud on mis tahes teaduslikult põhjendatud kahtlus, et kõne all olev projekt avaldab kaitsealale olulist mõju (15. juuni 2023. aasta kohtuotsus Eco Advocacy, C‑721/21, EU:C:2023:477, punkt 43).
49
Sellest tuleb järeldada, et direktiivi 2011/92 alusel läbiviidava esialgse kontrolli menetluse kontekstis peavad selleks, et pädev asutus oleks kolmanda isiku esitatud märkusi arvesse võttes kohustatud nõudma arendajalt lisateavet, olema täidetud kaks tingimust. Esiteks peavad need märkused käsitama asjaomase projekti võimalikku „olulist“ keskkonnamõju. Teiseks on vaja, et need märkused oleksid tõepoolest seda laadi, mis võivad tegelikult takistada jõudmist järeldusele, et on välistatud kõik teaduslikult põhjendatud kahtlused selles osas, kas kõnealune projekt võib avaldada keskkonnale olulist mõju.
50
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kindlaks teha, kas arvestades teavet, mis oli planeerimisametil 16. septembri 2020. aasta otsuse tegemise ajal, sealhulgas seda teavet, mille põhikohtuasja kaebaja esitas talle oma 7. juuli 2020. aasta märkustes, võis planeerimisamet – vaatamata neis märkustes sisalduvatele asjaoludele – olla kindel, et välistatud on kõik teaduslikult põhjendatud kahtlused selles osas, kas põhikohtuasjas kõnealune projekt võib avaldada olulist mõju keskkonnale, eelkõige direktiivi 92/43 alusel kaitstud liikidele.
51
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2011/92 artikli 4 lõikeid 4–6 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui kolmas isik esitab selle sätte alusel läbi viidud esialgse kontrolli menetluses pädevale asutusele objektiivset teavet projekti võimaliku olulise keskkonnamõju kohta – eelkõige direktiivi 92/43 alusel kaitstud liigile – peab see asutus nõudma arendajalt lisateavet ning seda arvesse võtma, enne kui ta otsustab, kas keskkonnamõju hindamine on selle projekti puhul vajalik või mitte. Seevastu juhul, kui pädev asutus võib – hoolimata selle kolmanda isiku esitatud märkustest – välistada objektiivsete asjaolude alusel kõnealusel projektil olla võiva olulise keskkonnamõju, võib nimetatud asutus otsustada, et keskkonnamõju hindamine ei ole vajalik, ilma et ta peaks arendajalt küsima lisateavet.
Kohtukulud
52
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kümnes koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/92/EL teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. aprilli 2014. aasta direktiiviga 2014/52/EL, artikli 4 lõikeid 4-6
tuleb tõlgendada nii, et
juhul, kui kolmas isik esitab selle sätte alusel läbi viidud esialgse kontrolli menetluses pädevale asutusele objektiivset teavet projekti võimaliku olulise keskkonnamõju kohta – eelkõige nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta, mida on muudetud nõukogu 13. mai 2013. aasta direktiiviga 2013/17/EL, alusel kaitstud liigile – peab see asutus nõudma arendajalt lisateavet ning seda arvesse võtma, enne kui ta otsustab, kas keskkonnamõju hindamine on selle projekti puhul vajalik või mitte. Seevastu juhul, kui pädev asutus võib – hoolimata selle kolmanda isiku esitatud märkustest – välistada objektiivsete asjaolude alusel kõnealusel projektil olla võiva olulise keskkonnamõju, võib nimetatud asutus otsustada, et keskkonnamõju hindamine ei ole vajalik, ilma et ta peaks arendajalt küsima lisateavet.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.