62005CC0137_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Uvod
1. Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska (v nadaljevanju: Velika Britanija) na podlagi člena 230 ES z ničnostno tožbo izpodbija Uredbo Sveta (ES) št. 2252/2004 z dne 13. decembra 2004 o standardih za varnostne značilnosti in biometrične podatke v potnih listih in potovalnih dokumentih, ki jih izdajo države članice (v nadaljevanju: Uredba št. 2252/2004).(2)
2. Ta postopek poteka hkrati z zadevo C-77/05, v kateri Velika Britanija ravno tako z ničnostno tožbo izpodbija Uredbo Sveta (ES) št. 2007/2004 z dne 26. oktobra 2004 o ustanovitvi Evropske agencije za upravljanje in operativno sodelovanje na zunanjih mejah držav članic Evropske unije (v nadaljevanju: Uredba št. 2007/2004).(3) Sodišče teh dveh zadev ni združilo. Obravnava ju le kot povezani zadevi, ki vsebujeta isto problematiko. V obeh zadevah je bil opravljen skupni narok 13. marca 2007.
3. V obeh zadevah se prvič pred Sodiščem pojavlja vprašanje o razlagi Protokola o vključitvi schengenskega pravnega reda v okvir Evropske unije, ki spada med protokole, ki so priloga k pogodbama EU in ES. Poleg te razlage se odpira še širše vprašanje o obsegu pojava okrepljenega sodelovanja v strukturi Evropske unije.
II – Pravni okvir
A – Pogodba o ustanovitvi Evropske skupnosti
4. Členi od 61 do 69 ES, ki spadajo pod naslov IV tretjega dela ES, so naslovljeni „vizumi, azil, priseljevanje in druge politike v zvezi s prostim gibanjem oseb“.
5. Člen 62 ES določa: „Svet v skladu s postopkom iz člena 67 v petletnem obdobju po začetku veljavnosti Amsterdamske pogodbe sprejme:
[…]
(2) ukrepe glede prehajanja zunanjih meja držav članic, ki določajo:
(a) standarde in postopke, po katerih se morajo ravnati države članice pri izvajanju osebne kontrole na teh mejah […]“
6. Člen 69 ES določa: „Za uporabo tega naslova veljajo določbe Protokola o stališču Združenega kraljestva in Irske in Protokola o stališču Danske, ne da bi to posegalo v Protokol o uporabi nekaterih vidikov člena 14 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za Združeno kraljestvo in Irsko.“
7. Člen 311 ES določa: „Protokoli, ki se v medsebojnem soglasju držav članic priložijo tej pogodbi, so njen sestavni del.“
B – Protokol o vključitvi schengenskega pravnega reda v okvir Evropske unije
8. Protokol (št. 2) o vključitvi schengenskega pravnega reda v okvir Evropske unije (v nadaljevanju: schengenski protokol) spada med protokole, ki so priloga k pogodbama EU in ES, in je bil v primarno pravo vnesen z Amsterdamsko pogodbo.
9. Na podlagi člena 1 schengenskega protokola so Kraljevina Belgija, Kraljevina Danska, Zvezna republika Nemčija, Helenska republika, Kraljevina Španija, Francoska republika, Italijanska republika, Veliko vojvodstvo Luksemburg, Kraljevina Nizozemska, Republika Avstrija, Portugalska republika, Republika Finska in Kraljevina Švedska podpisnice schengenskih sporazumov, pooblaščene za vzpostavitev tesnejšega medsebojnega sodelovanja v okviru teh sporazumov in z njimi povezanih določb, navedenih v prilogi k temu protokolu (v nadaljevanju: schengenski pravni red). To sodelovanje poteka v institucionalnem in pravnem okviru Evropske unije ter ob upoštevanju ustreznih določb Pogodbe o Evropski uniji in Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti.
10. Člen 2(1) schengenskega protokola določa: „Od dneva začetka veljavnosti Amsterdamske pogodbe se začne schengenski pravni red, s sklepi Izvršnega odbora, ustanovljenega s schengenskimi sporazumi, ki jih je sprejel pred tem dnem, takoj uporabljati v trinajstih državah članicah iz člena 1, ne da bi to posegalo v določbe odstavka 2 tega člena. Z istim dnem bo Svet nadomestil ta odbor.“
11. Člen 3 schengenskega protokola določa: „Po določitvi iz drugega pododstavka člena 2(1) ohrani Danska v odnosu do drugih podpisnic schengenskih sporazumov enake pravice in obveznosti kot pred to določitvijo glede tistih delov schengenskega pravnega reda, za katere je kot pravna podlaga določen naslov IV Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti.“
12. Člen 4 schengenskega protokola določa:
„Irska ter Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska, ki ju schengenski pravni red ne zavezuje, lahko kadar koli zaprosita, da se nekatere ali vse določbe tega pravnega reda uporabljajo tudi zanju.
Svet odloča o takšni prošnji s soglasjem svojih članov iz člena 1 in predstavnika vlade zadevne države.“
13. Člen 5 schengenskega protokola določa:
„1. Predloge in pobude za nadgrajevanje schengenskega pravnega reda urejajo ustrezne določbe pogodb.
Če Irska ali Združeno kraljestvo ali obe državi nista v razumnem roku uradno pisno obvestili predsednika Sveta o svoji želji priključiti se sodelovanju, se v tej zvezi šteje, da je pooblastilo iz člena 11 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti ali iz člena 40 Pogodbe o Evropski uniji dodeljeno državam članicam iz člena 1 ter Irski ali Združenemu kraljestvu, kadar se ena od obeh držav želi priključiti zadevnemu področju sodelovanja.
2. Ustrezne določbe pogodb iz prvega pododstavka odstavka 1 se uporabljajo, tudi če Svet ni sprejel ukrepov iz drugega pododstavka člena 2(1).“
14. Člen 6 tega protokola določa, da se „Republika Islandija in Kraljevina Norveška pridružita izvajanju schengenskega pravnega reda in njegovega nadaljnjega razvoja na podlagi sporazuma, podpisanega v Luxembourgu, 19. decembra 1996 […]“
15. Člen 8 tega protokola določa, da se za namene pogajanj glede sprejema novih držav članic v Evropsko unijo schengenski pravni red in nadaljnji ukrepi, ki jih sprejmejo institucije v okviru področja njegove uporabe, štejejo za pravni red, ki ga morajo vse države kandidatke za sprejem prevzeti v celoti.
16. Schengenski pravni red je opredeljen v prilogi k schengenskemu protokolu. Ta pravni red na podlagi te priloge obsega sporazum, ki so ga 14. junija 1985 v Schengnu podpisale vlade držav Gospodarske unije Beneluksa, Zvezne republike Nemčije in Francoske republike o postopni odpravi kontrol na njihovih skupnih mejah; konvencijo, ki so jo 19. junija 1990 podpisali Kraljevina Belgija, Zvezna republika Nemčija, Francoska republika, Veliko vojvodstvo Luksemburg in Kraljevina Nizozemska o izvajanju Sporazuma o postopni odpravi kontrol na njihovih skupnih mejah, podpisanega v Schengnu dne 14. junija 1985, s pripadajočo sklepno listino in skupnimi izjavami; pristopne protokole in sporazume k sporazumu iz leta 1985 in h konvenciji o izvajanju iz leta 1990 z Italijo, Španijo in Portugalsko, Grčijo, Avstrijo ter Dansko, Finsko in Švedsko, s pripadajočimi sklepnimi listinami in izjavami; in na koncu še sklepe in izjave, ki jih je sprejel Izvršni odbor, ustanovljen s konvencijo o izvajanju iz leta 1990 ter akti, ki so jih za izvajanje te konvencije sprejeli organi, na katere je Izvršni odbor prenesel pristojnost odločanja.
C – Protokol o stališču Združenega kraljestva in Irske
17. Protokol o stališču Združenega Kraljestva in Irske (v nadaljevanju: protokol o naslovu IV), ki je tudi priloga k ES in EU, ureja sodelovanje teh dveh držav članic v primeru predlogov, ki so predloženi v okviru naslova IV ES.
18. Člen 1 tega protokola določa, da „ob upoštevanju člena 3 Združeno kraljestvo in Irska ne sodelujeta pri sprejemanju ukrepov Sveta, predlaganih v skladu z naslovom IV Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti […]“.
19. Člen 2 protokola o naslovu IV določa:
„Na podlagi člena 1 in ob upoštevanju členov 3, 4 in 6 za Združeno kraljestvo ali Irsko niso zavezujoče niti se v njiju ne uporabljajo določbe naslova IV Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, ukrepi, sprejeti v skladu s tem naslovom, pa tudi niti nobena določba katerega koli mednarodnega sporazuma, ki ga je Skupnost sklenila na podlagi tega naslova, niti odločbe Sodišča glede razlage takih določb ali ukrepov; te določbe, ukrepi ali odločbe v ničemer ne vplivajo na pristojnosti, pravice in obveznosti teh držav; prav tako te določbe, ukrepi ali odločbe, kolikor se uporabljajo za Združeno kraljestvo ali Irsko, v ničemer ne vplivajo na pravni red Skupnosti niti niso sestavni del prava Skupnosti.“
20. Člen 3 protokola o naslovu IV določa:
„1. Združeno kraljestvo ali Irska lahko predsednika Sveta v treh mesecih po predložitvi predloga ali pobude Svetu v skladu z naslovom IV Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti uradno pisno obvesti, da želi sodelovati pri sprejetju in uporabi predlaganega ukrepa, kar se ji nato dovoli. […]
2. Če ukrepa iz odstavka 1 ni mogoče sprejeti skupaj z Združenim kraljestvom ali Irsko v razumnem roku, lahko Svet tak ukrep sprejme v skladu s členom 1 brez udeležbe Združenega kraljestva ali Irske. V tem primeru se uporabi člen 2.“
21. Člen 4 protokola o naslovu IV določa:
„Združeno kraljestvo ali Irska lahko kadar koli po sprejetju ukrepa Sveta na podlagi naslova IV Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti uradno obvesti Svet in Komisijo o svoji nameri, da želi sprejeti ta ukrep. V tem primeru se smiselno uporabi postopek iz člena 11(3) Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti.“
22. Člen 7 protokola o naslovu IV določa, da člena 3 in 4 ne posegata v Protokol o vključitvi schengenskega pravnega reda v okvir Evropske unije.
D – Protokol o stališču Danske
23. Člen 5 Protokola o stališču Danske, ki je tudi priloga k ES in EU določa:
„1. Danska se v 6 mesecih po tem, ko je Svet sprejel sklep glede predloga ali pobude za nadgraditev schengenskega pravnega reda v skladu z določbami naslova IV Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, odloči, ali bo ta sklep prenesla v svoje notranje pravo. Če se odloči, da bo to storila, bo na podlagi tega sklepa nastala obveznost po mednarodnem pravu med Dansko in drugimi državami članicami, navedenimi v členu 1 Protokola o vključitvi schengenskega pravnega reda v okvir Evropske unije, pa tudi Irsko ali Združenim kraljestvom, če sta ti dve državi članici vključeni v zadevna področja sodelovanja.
2. Če se Danska odloči, da ne bo prenesla sklepa Sveta, kakor je navedeno v odstavku 1, bodo države članice, ki so navedene v členu 1 Protokola o vključitvi schengenskega pravnega reda v okvir Evropske unije, preučile, katere ukrepe je treba sprejeti.“
E – Izjave, ki so priložene k Amsterdamski pogodbi
24. V izjavi o členu 4 Protokola o vključitvi schengenskega pravnega reda v okvir Evropske unije (izjava št. 45) je navedeno:
„Visoke pogodbenice pozivajo Svet, naj pridobi mnenje Komisije, preden se odloči glede prošnje, ki jo vložita Irska ali Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska v skladu s členom 4 Protokola o vključitvi schengenskega pravnega reda v okvir Evropske unije z namenom, da se nekatere ali vse določbe schengenskega pravnega reda uporabljajo tudi zanju.
Prav tako se zavezujejo storiti vse, kar je v njihovi moči, da bi Irski ali Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska, če tako želita, dovolile uporabo določb člena 4 navedenega protokola, tako da bi Svet mogel sprejeti odločitve iz tega člena na dan začetka veljavnosti tega protokola ali kadar koli zatem.“
25. V izjavi o členu 5 Protokola o vključitvi schengenskega pravnega reda v okvir Evropske unije (izjava št. 46) je navedeno:
„Visoke pogodbenice se zavezujejo storiti vse, da bi omogočile ukrepanje vseh držav članic na področjih schengenskega pravnega reda, zlasti kadar Irska in Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska sprejmeta nekatere ali vse določbe tega pravnega reda v skladu s členom 4 Protokola o vključitvi schengenskega pravnega reda v okvir Evropske unije.“
F – Uredba št. 2252/2004
26. Uvodna izjava 2 Uredbe št. 2252/2004 določa:
„Minimalni varnostni standardi za potne liste so bili uvedeni z Resolucijo predstavnikov vlad držav članic, ki so se sestali v okviru Sveta 17. oktobra 2000 […]. Da bi dosegli višje, usklajene varnostne standarde za potne liste in potovalne dokumente in jih zaščitili pred ponarejanjem, je primerno, da se ta resolucija zdaj posodobi in nadomesti z ukrepom Skupnosti. Hkrati je v potni list ali potovalni dokument treba vključiti biometrične identifikatorje, tako da bo vzpostavljena zanesljiva povezava med potnim listom ali potovalnim dokumentom in njegovim pristnim imetnikom.“
27. Uvodna izjava 3 Uredbe št. 2252/2004 določa:
„Usklajevanje varnostnih značilnosti in vključitev biometričnih identifikatorjev pomenita z vidika prihodnjega razvoja na evropski ravni pomemben korak v smeri uporabe novih elementov, ki bolje zaščitijo potovalni dokument in vzpostavijo zanesljivejšo povezavo med potnim listom in potovalnim dokumentom ter njegovim imetnikom, kar v veliki meri prispeva k zagotavljanju zaščite potnega lista oziroma potovalnega dokumenta pred zlorabo. Upoštevati je treba zahteve Mednarodne organizacije za civilni letalski promet (ICAO) in zlasti tiste iz dokumenta št. 9303 o strojno berljivih potovalnih dokumentih.“
28. Uvodna izjava 4 Uredbe št. 2252/2004 določa:
„Ta uredba je omejena na uskladitev varnostnih značilnosti, vključno z biometričnimi identifikatorji v potnih listih in drugih potovalnih dokumentih držav članic. Določitev organov in teles, pooblaščenih za dostop do podatkov v pomnilniškem mediju dokumentov, poteka v skladu z nacionalno zakonodajo, prav tako je treba upoštevati ustrezno zakonodajo Skupnosti, Evropske unije in mednarodne sporazume.“
29. Uvodna izjava 11 Uredbe št. 2252/2004 določa, da „ta uredba predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda, pri katerih Združeno kraljestvo ne sodeluje, v skladu s Sklepom Sveta 2000/365/ES z dne 29. maja 2000 o prošnji Združenega kraljestva Velike Britanije in Severne Irske za sodelovanje pri izvajanju nekaterih določb schengenskega pravnega reda […]. Združeno kraljestvo zato ne sodeluje pri sprejemanju te uredbe, ki zanj ni zavezujoča in se zanj ne uporablja.“
30. Člen 1 Uredbe št. 2252/2004 določa:
„1. V potnih listih in potovalnih dokumentih, ki jih izdajo države članice, se upoštevajo minimalni varnostni standardi iz priloge.
2. Potni listi in potovalni dokumenti imajo pomnilniški medij, ki vsebuje podobo obraza. Države članice vključijo tudi prstne odtise v interoperabilni obliki. Podatki so zavarovani in pomnilniški medij ima zadostno zmogljivost in zmožnost zagotavljanja integritete, avtentičnosti in zaupnosti podatkov.
3. Ta uredba se uporablja za potne liste in potovalne dokumente, ki jih izdajo države članice. Ne uporablja se za osebne izkaznice, ki so jih svojim državljanom izdale države članice, ter za začasne potne liste in potovalne dokumente z veljavnostjo 12 mesecev ali manj.“
31. Člen 2 Uredbe št. 2252/2004 določa:
„V skladu s postopkom iz člena 5(2) se določijo dodatne tehnične zahteve za potne liste in potovalne dokumente, ki se nanašajo na:
(a) dodatne varnostne značilnosti in zahteve, vključno z višjimi standardi zaščite pred prenarejanjem in ponarejanjem;
(b) tehnične zahteve za pomnilniški medij biometričnih značilnosti in njegovo varnost, vključno z zaščito pred nepooblaščenim dostopom;
(c) zahteve glede kakovosti in skupnih standardov za podobo obraza in prstne odtise.“
32. Člen 3 te uredbe določa:
„1. V skladu s postopkom iz člena 5(2) se lahko sprejme odločitev, da so zahteve iz člena 2 tajne in se ne objavijo. V tem primeru so dostopne samo izvajalcem, ki jih države članice zadolžijo kot odgovorne za tiskanje, in osebam, ki jih za to pooblasti država članica ali Komisija.
2. Vsaka država članica zadolži samo en organ, ki je odgovoren za tiskanje potnih listov in potovalnih dokumentov. Ime tega organa sporoči Komisiji in drugim državam članicam. Dve ali več držav članic lahko za to zadolžijo isti organ. Vsaka država članica ima pravico, da spremeni zadolženi organ. O tem ustrezno obvesti Komisijo in druge države članice.“
III – Dejansko stanje in postopek
33. Komisija je 18. februarja 2004 Svetu predložila predlog Uredbe št. 2252/2004.
34. Velika Britanija je 19. februarja 2004 uradno pisno obvestila Svet, da namerava sodelovati pri sprejemanju predloga uredbe na pravni podlagi člena 5(1) schengenskega protokola.
35. Svet je 13. decembra 2004 kljub britanskemu obvestilu sprejel Uredbo št. 2252/2004, saj je menil, da predlog Uredbe št. 2252/2004 spada med predloge in pobude za nadgradnjo tistega dela schengenskega pravnega reda, pri katerem Velika Britanija na podlagi Sklepa Sveta št. 2000/365/ES(4) ne sodeluje.
36. Ker je Velika Britanija menila, da je bil zaradi tega, ker ni mogla sodelovati pri sprejemanju Uredbe št. 2252/2004, kršen člen 5 schengenskega protokola, je 17. februarja 2005 vložila ničnostno tožbo.
37. V postopku v zadevi C-137/05 na strani Velike Britanije intervenirata Irska in Slovaška republika (v nadaljevanju: Slovaška).
38. Na strani Sveta intervenirajo Komisija in Kraljevina Španija (v nadaljevanju: Španija) ter Kraljevina Nizozemska (v nadaljevanju: Nizozemska).
39. Velika Britanija predlaga Sodišču, naj:
– razglasi Uredbo št. 2252/2004 za nično;
– odloči na podlagi člena 231 ES, da bi morale po razglasitvi ničnosti uredbe o potnih listih in do sprejetja nove zakonodaje v tej zadevi določbe Uredbe št. 2252/2004 ostati veljavne, razen kolikor vplivajo na izključitev sodelovanja Velike Britanije pri uporabi Uredbe št. 2252/2004;
– Svetu naloži plačilo stroškov postopka.
40. Svet predlaga Sodišču, naj:
– zavrne tožbo;
– Veliki Britaniji naloži plačilo stroškov postopka.
41. Irska, in Slovaška postavljata enak tožbeni zahtevek kot Velika Britanija.
42. Komisija in Španija postavljata enak tožbeni zahtevek kot Svet.
43. Na naroku, ki je bil opravljen 13. marca 2007 skupaj z narokom v zadevi C-77/05, so podali ustne navedbe in odgovorili na vprašanja Sodišča Velika Britanija, Svet, Irska, Slovaška, Komisija, Nizozemska in Španija.
IV – Trditve strank
A – Velika Britanija
44. Stališče Velike Britanije v tej zadevi izhaja iz razlikovanja med dvema tipoma ukrepov nadgrajevanja schengenskega pravnega reda. Prvi so integralni ukrepi schengenskega pravnega reda ( Schengen-integral measures, v nadaljevanju: integralni ukrepi), drugi pa so ukrepi, povezani s schengenskim pravnim redom ( Schengen linked measures, v nadaljevanju: povezani ukrepi). Integralni ukrepi so neločljivo povezani s schengenskim pravnim redom kot npr. ukrepi, ki spreminjajo določbe tega pravnega reda, pri katerih Velika Britanija ne sodeluje. Drugi tip ukrepov pa ni neločljivo povezan s schengenskim pravnim redom, čeprav so bili ti ukrepi lahko sprejeti za dosego cilja schengenskega pravnega reda. Celovitost schengenskega pravnega reda ni ogrožena, če Velika Britanija sodeluje pri drugem tipu ukrepov. Drugi tip ukrepov sta uredbi št. 2007/2004 in št. 2252/2004. Velika Britanija glede Uredbe št. 2252/2004 poudarja, da gre za povezan ukrep, ki niti ne nadomešča niti ne spreminja nobenega predpisa.
45. Glavni argument Velike Britanije je, da je Svet ravnal nezakonito, ker ji je preprečil sodelovanje pri sprejetju Uredbe št. 2252/2004. Velika Britanija je na podlagi člena 5(1) schengenskega protokola in člena 3(1) protokola o naslovu IV Svet obvestila, da želi sodelovati pri sprejetju Uredbe št. 2252/2004. Ravnanje Sveta naj bi po njenem mnenju pomenilo bistveno kršitev določb postopka v smislu člena 230(2) ES.
46. Velika Britanija opozarja, da sta na področju prvega stebra člen 10 ES in načelo sodelovanja na področju naslova VI EU(5) zadostni varovalki načela celovitosti schengenskega pravnega reda pred vsemi morebitnimi zlorabami. Svet se loteva zadeve izredno formalistično, ko se sklicuje na to, da so bili predhodni ukrepi sprejeti v obliki medvladnega sodelovanja in ne na ravni Skupnosti. Velika Britanija ima interes za skupni nadzor na zunanji schengenski meji.
47. Velika Britanija graja razlago Sveta, da je uporaba člena 5 schengenskega protokola odvisna od predhodne uporabe člena 4 tega protokola. Svet je napačno razlagal člen 5 schengenskega protokola tako, da se ta člen lahko uporabi le za tisti del schengenskega pravnega reda, ki se na podlagi sklepa, sprejetega na podlagi člena 4 tega protokola, uporablja za Veliko Britanijo. Tako razlago imenuje Velika Britanija teorija podrejenosti. Ta naj bi bila v nasprotju z besedilom schengenskega protokola, naravo člena 5 in izjavo št. 46 k Amsterdamski pogodbi. Velika Britanija namesto teorije podrejenosti predlaga uporabo teorije neodvisnosti, na podlagi katere je uporaba člena 5 neodvisna od uporabe člena 4 schengenskega protokola, saj člena 4 in 5 nista v medsebojnem razmerju podrejenosti oz. nadrejenosti.
48. Proti teoriji podrejenosti govori besedilo člena 5(1) schengenskega protokola. Na podlagi tega besedila se akti, sprejeti na pravni podlagi tega člena, uporabljajo v vseh državah članicah. Zato nadgrajevanje schengenskega pravnega reda urejajo ustrezne določbe pogodb. Člen 5(1), drugi pododstavek, schengenskega protokola ne ureja mehanizma opt-out, ampak mehanizem okrepljenega sodelovanja. Iz tega pa izhaja, da sodelovanje Velike Britanije ni odvisno od soglasja drugih držav članic, ki sodelujejo v schengenskem pravnem redu (v nadaljevanju: schengenske države). Argumenti, s katerimi se skuša dokazati, da je člen 5(1) schengenskega protokola glede pravice sodelovanja Irske in Velike Britanije nejasen in nepopoln, niso prepričljivi. Velika Britanija ne potrebuje soglasja drugih schengenskih držav članic, ker pisno obvestilo Velike Britanije na podlagi člena 5 schengenskega protokola izključi (deaktivira) mehanizem okrepljenega sodelovanja.
49. Velika Britanija o teoriji neodvisnosti trdi, da je skladna s členom 7 protokola o naslovu IV. Temeljni namen tega člena je pojasniti, da Velika Britanija in Irska nimata pravice na podlagi protokola o naslovu IV, da se pridružita tistim delom schengenskega pravnega reda, ki imajo na podlagi Sklepa Sveta št. 1999/436(6) pravno podlago v naslovu IV. Če pa Velika Britanija uradno pisno obvesti Svet na podlagi člena 5(1), drugi pododstavek, schengenskega protokola in če je pravna podlaga predloga, pri katerem želi sodelovati, naslov IV ES, se uporablja protokol o naslovu IV. Poleg tega je teorija neodvisnosti tudi v skladu z zahtevo po celovitosti schengenskega pravnega reda. Sodelovanje Velike Britanije brez predhodne odobritve pri tem pravnem redu ne ogroža celovitosti schengenskega pravnega reda, saj zadostno varstvo celovitosti omogoča člen 10 ES in člen 3(2) protokola o naslovu IV, ki pod določenimi pogoji omogoča, da se neki ukrep sprejme brez sodelovanja Velike Britanije.
50. Velika Britanija meni, da schengenski protokol obsega dva mehanizma okrepljenega sodelovanja. Prvega določa člen 4 tega protokola in se uporablja za vključitev schengenskega pravnega reda v pravo Unije in Skupnosti. Drugi del, ki ga določa člen 5 tega protokola, pa ureja njegovo nadgradnjo. Člena 4 in 5 schengenskega protokola predvidevata drugačen postopek, če gre za pristop k schengenskemu pravnemu redu, kot če gre za samo nadgradnjo tega pravnega reda.
51. Po mnenju Velike Britanije ima smisel samo taka razlaga člena 5 schengenskega protokola, da se ta uporablja le za ukrepe nadgrajevanja schengenskega pravnega reda pri katerih Velika Britanija ne sodeluje. Če bi se namreč ta člen nanašal na ukrepe, kjer Velika Britanija sodeluje, bi moral kot npr. člen 2 Protokola o stališču Danske vsebovati določbe za primer, da se Velika Britanija odloči ne sodelovati pri tem ukrepu.
52. Velika Britanija tudi opozarja, da razlaga člena 5 v skladu s teorijo podrejenosti, ki jo predlaga Svet, krši načelo sorazmernosti. Velika Britanija in Irska sta sodelovali v veliko primerih nadgradnje schengenskega pravnega reda, čeprav nista uporabili postopka iz člena 4 schengenskega protokola. Veliko izjem, v katerih je bilo dopuščeno sodelovanje brez postopka iz člena 4 protokola, kaže, da celovitost schengenskega pravnega reda ni bila ogrožena.
53. Široka in ohlapna razlaga pojma ukrepa nadgradnje schengenskega pravnega reda, ki se pojavlja v praksi Sveta, je tudi v nasprotju z načelom pravne varnosti. Tako dvostopenjski preizkus, ki ga uporablja Svet za ugotavljanje, ali gre za ukrep nadgradnje schengenskega pravnega reda, ne ustreza členu 5 schengenskega protokola. Drugi del preizkusa, ki uvaja merilo, po katerem se ugotavlja, ali gre za zadevo, ki je bistvena za prosto gibanje oseb v območju, kjer je bil osebni nadzor na skupnih mejah odpravljen, je preveč ohlapen, da bi ustrezal zahtevam po pravni varnosti.
54. Res je, da Velika Britanija ne želi doseči odprave notranjih meja, kot so to storile schengenske države. Vendar ta želja ne pomeni teoretičnega tveganja za schengenske države, da bo celovitost schengenskega pravnega reda ogrožena.
55. Na koncu pa načelo enakosti obravnavanja državljanov Unije v zvezi s kontrolami potnih listin, ki se lahko izvajajo na zunanjih mejah, pomeni, da bi Velika Britanija in Irska morali sodelovati pri Uredbi št. 2252/2004. Če tehnična oprema za prepoznavo potnih listin na mejnih prehodih na zunanji meji Evropske unije ne zmore brati potnih listov državljanov Velike Britanije in Irske, se jih neutemeljeno obravnavana drugače kot državljane drugih držav članic.
56. Velika Britanija le podredno, če bi Sodišče menilo, da je teorija o neodvisnosti pravilna, meni, da se potemtakem za povezane ukrepe ne more uporabljati člen 5 schengenskega protokola. Ta člen se uporablja le za integralne ukrepe. Ker pa izpodbijana uredba ne spada mednje, bi morala Velika Britanija sodelovati pri sprejetju te uredbe.
B – Intervenienti za Veliko Britanijo
57. Irska ob sklicevanju na pravila o razlagi mednarodnih pogodb v členih 31 in 32 Dunajske konvencije o pravu mednarodnih pogodb iz leta 1969 navaja, da ni nobenega razloga, da bi se odstopilo od jasnega besedila členov 4 in 5 schengenskega protokola. Irska podpira britansko teorijo o razmerju neodvisnosti med členoma 4 in 5 tega protokola s sklicevanjem na člen 8 tega protokola in na člen 6(2) Sklepa Sveta 2002/192/ES.(7) Čeprav ta sklep govori tudi o ukrepih, ki so del schengenskega pravnega reda in ki so bili sprejeti po uveljavitvi schengenskega protokola, to še ne pomeni, da je dovoljena dinamična razlaga schengenskega protokola. Svet s svojim sklepom namreč ne more spremeniti primarnega prava. Irska poleg tega meni, da praksa Sveta nesorazmerno onemogoča sodelovanje Irske in Velike Britanije.
58. Slovaška podpira Veliko Britanijo. Če neka država članica ne sodeluje pri schengenskem pravnem redu, to ne more biti izključitveno merilo za sodelovanje na podlagi člena 5 schengenskega protokola ali člena 3(1) protokola o naslovu IV. Meni, da so potrebni dodatni dejavniki pri preizkusu in zato predlaga drugačen preizkus, ki naj bi se uporabljal za člena 4 in 5 schengenskega protokola. Sodelovanje na podlagi člena 5 schengenskega protokola se naj bi po tem preizkusu lahko zavrnilo le takrat, če obstaja razumen dvom, da sta ogroženi celovitost in skladnost schengenskega pravnega reda. Sodelovanje države članice, ki ni schengenska država, mora biti očitno in neposredno v neskladju s cilji schengenskega pravnega reda, kar v praksi pomeni, da sta dejansko omejevana delovanje in učinkovitost kakega ukrepa, ki je del schengenskega pravnega reda.
59. Slovaška tudi opozarja, da stališče Sveta, da je člen 4 schengenskega protokola zavezujoč za sodelovanje pri ukrepih nadgradnje, pomeni, da je člen 5 tega protokola odvečen.
C – Svet
60. Svet poudarja, da teorija neodvisnosti, ki jo zagovarja Velika Britanija, ni skladna z načelom celovitosti schengenskega pravnega reda in je v nasprotju s strukturo in logiko schengenskega protokola in protokola o naslovu IV. Teorija neodvisnosti ogroža načelo celovitosti schengenskega pravnega reda, zlasti če se jo uporabi skupaj z omejitvijo na integralne ukrepe. Svet ugovarja, da namen člena 5 schengenskega protokola ni ta, da se Veliki Britaniji in Irski podelijo pravice, ampak da se varuje ravnanje schengenskih držav pred oviranjem razvoja okrepljenega sodelovanja s strani ene ali več držav. Ta namen člena 5 schengenskega protokola izhaja iz nasprotja v primerjavi s členom 4. Zato se ni mogoče strinjati, da Irska in Velika Britanija avtomatsko sodelujeta, potem ko sta o tem obvestili Svet.
61. Po mnenju Sveta je varovanje celovitosti schengenskega pravnega reda ratio legis člena 4 schengenskega protokola. Med odpravo kontrol na notranjih mejah in spremljajočimi ukrepi obstaja jasna vzročna zveza.
62. Poleg tega so ukrepi na področju schengenskega okrepljenega sodelovanja medbsebojno odvisni in povezani. Zato lahko pride do posega v celovitost, tudi če ne gre za ukrep, ki ga Velika Britanija opredeljuje kot integralni ukrep, ampak če še po dvostopenjskem preizkusu ugotovi, da gre za vprašanje, ki je povezano s prostim gibanjem oseb na območju, kjer so odpravljene notranje meje.
63. Svet tudi opozarja, da Velika Britanija zaradi varovanja načela celovitosti in skladnosti schengenskega pravnega reda po morebitni izjavi in postopku na podlagi člena 4 schengenskega protokola ne bi mogla več enostransko izstopiti (opt-out) od nadgradnje tega pravnega reda. Svet kot primer za mogoče neskladnosti pri nadgradnji schengenskega pravnega reda navaja sodelovanje Velike Britanije pri ukrepih za vračanje tujcev in nesodelovanje pri zavrnitvi ponovnega vstopa v EU.
64. Razmerje nadrejenosti oz. podrejenosti med členoma 5 in 4 schengenskega protokola je tudi nujno zaradi izogibanja mehanizma iz člena 4 v postopku po členu 5. Zaradi tega člen 10 ES in načelo sodelovanja ne zadostujeta kot varovali pred posegom v celovitost schengenskega pravnega reda. Sklicevanje na člen 3(2) protokola o naslovu IV je zmotno, ker člen 7 tega protokola omeji področje uporabe tega protokola tako, da je ob nesoglasju schengenski protokol specialnejši predpis v razmerju do protokola o naslovu IV. Opt-in
mehanizem iz člena 3(1) protokola o naslovu IV se nanaša le na ukrepe, sprejete na podlagi naslova IV ES, ne nanaša pa se na ukrepe nadgradnje schengenskega pravnega reda. Če bi sledili navedbam Velike Britanije o teoriji neodvisnosti, člen 7 protokola o naslovu IV ne bi imel smisla. Velika Britanija bi lahko preprosto uporabila člen 3(1) protokola o naslovu IV in sporočila, da namerava sodelovati pri ukrepih iz naslova IV ES, ki so hkrati ukrepi nadgradnje schengenskega pravnega reda. S tem pa bi bilo izigrano varovalo, vsebovano v členu 4 schengenskega protokola.
65. Svet zavrača navedbe Velike Britanije o široki in ohlapni razlagi pojma ukrepa nadgradnje schengenskega pravnega reda in opozarja, da preprost dvostopenjski preizkus omogoča, da se določi, ali gre za ukrep nadgradnje ali ne. V tem preizkusu se določa, kako ozka mora biti vez med predlaganim ukrepom in odpravo kontrol na notranjih mejah, da se lahko šteje, ali gre za ukrep nadgradnje schengenskega pravnega reda. V prvi stopnji tega preizkusa se preverja, ali se za ukrep sploh uporablja schengenski pravni red. Obseg tega pravnega reda se lahko razbere iz Sklepa Sveta z dne 17. maja 1999 o nekaterih izvedbenih predpisih za uporabo sporazuma, sklenjenega med Svetom Evropske unije in Republiko Islandijo ter Kraljevino Norveško, v zvezi s pridružitvijo teh dveh držav k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda.(8) Druga stopnja tega preizkusa je vprašanje, ali gre za zadevo, ki je pomembna ( essential ) za prosto gibanje oseb na območju, kjer je odpravljen vzpostavljeni osebni nadzor za notranje meje in uveden skupni sistem nadzora na zunanjih mejah, ki naj zavezuje tudi Norveško in Islandijo, ki ga vsebuje sporočilo predsedstva z dne 22. oktobra 1999, o katerem je razpravljal in ga podprl COREPER. Namen tega preizkusa je bil v Svetu zagotoviti večjo skladnost pri obravnavanju pravnih aktov na področju schengenskega sodelovanja. Ta preizkus je pomembna pomoč pri izbiri pravilnega postopka. Ugovor, da je bil ta preizkus razvit za mešani odbor za Norveško in Islandijo, ni utemeljen. Po vsebini med ukrepi, ki jih sprejema ta mešani odbor, in ukrepi na podlagi člena 5 schengenskega protokola ni razlike.
66. Za razlikovanje med povezanimi in integralnimi ukrepi, ki ga predlaga Velika Britanija, pa ni podlage v pravu Evropske unije. Schengenski protokol obravnava schengenski pravni red kot celoto. Pri sprejemanju Sklepa 1999/435(9) bi Svet lahko upošteval stališče Velike Britanije, vendar ta sklep tega stališča ni upošteval.
67. Svet glede navedbe Velike Britanije o sodelovanju pri ukrepih schengenskega pravnega reda pojasnjuje, da se položaj Velike Britanije lahko določi na podlagi posebnega preizkusa. Če gre za predlog, ki ima pravno podlago v naslovu IV ES, ki ne pomeni nadaljnjega razvoja schengenskega pravnega reda, lahko Velika Britanija sodeluje ( opt-in ) na podlagi člena 3(1) protokola o naslovu IV. Če pa gre za predlog, ki pomeni nadaljnji razvoj schengenskega pravnega reda, Svet določa britanski položaj na podlagi člena 4 schengenskega protokola. Če Velika Britanija sodeluje pri delu schengenskega pravnega reda, kot določa Sklep št. 2000/365, lahko sodeluje pri sprejemanju aktov brez predhodnega posebnega obvestila. Če pa iz omenjenega sklepa izhaja, da Velika Britanija ne sodeluje na tem področju schengenskega pravnega reda, mora za sodelovanje postopati v skladu s členom 4 schengenskega protokola.
68. Sodelovanje Velike Britanije pri sprejemanju ukrepov, ki so del schengenskega pravnega reda, se po mnenju Sveta razloži s posebnostmi posameznega primera sodelovanja. Tako je bila npr. Uredba št. 334/2002(10) sprejeta na pravni podlagi starega člena 100c PES, preden je bil schengenski pravni red prenesen v okvir prava Unije. Pri drugih pravnih aktih gre prej za izvedbene ukrepe kot pa za normativne akte oz. za akte, ki se razložijo z značilnostmi na izvedbenem področju. Primer za to je Odločba 2004/573.(11) Svet glede Direktive 2001/40(12) in Odločbe 2004/191(13) pojasnjuje, da gre za ukrep na podlagi schengenskega pravnega reda, pri katerem Velika Britanija ne sodeluje. Sodelovanje pri sprejetju te direktive in te odločbe pa utemeljuje s tem, da ta direktiva ureja samo možnost medsebojnega priznavanja odločb o izgonu tujcev iz države. Zato je povezana s izgonom državljanov tretjih držav, ki bi se izgonu lahko preprosto izognili tako, da bi odpotovali v Veliko Britanijo.
69. Ukrepi, ki so povezani z osebnim nadzorom na zunanjih mejah, spadajo v schengenski pravni red. Med take ukrepe spada Uredba št. 2252/2004, saj se kontrola potnih listov v praksi izvaja na zunanjih mejah. Člen 62(2)(a) ES, ki je pravna podlaga Uredbe št. 2252/2004, je povezava med to uredbo in zunanjimi mejami. Nadzor nad potnimi listi pa je zadeva, ki bistvena za prosto gibanje oseb na območju, kjer je osebni nadzor na notranjih mejah odpravljen. Velika Britanija ni zahtevala sodelovanja na tem področju schengenskega pravnega reda. Zato niti Sklep št. 2000/365 ne vsebuje določb o britanskem sodelovanju v tem delu schengenskega pravnega reda.
D – Intervenienti za Svet
70. Komisija
meni, da je stališče Sveta glede razmerja med členoma 4 in 5 schengenskega protokola pravilno. Čeprav se ne strinja s stališčem Velike Britanije glede razlikovanja med integralnimi in povezanimi ukrepi, meni, da je Uredba št. 2252/2004 integralni ukrep, saj je neločljivo povezana s schengenskim pravnim redom v delu, v katerem Velika Britanija ne sodeluje.
71. Po mnenju Komisije je bistvena značilnost okrepljenega sodelovanja in schengenskega pravnega reda načelo celovitosti. Zaradi tega je temeljna naloga varovanje te celovitosti in skladnosti schengenskega pravnega reda. Schengenski protokol sicer predvideva delno sodelovanje posamezne države članice, ki ni schengenska država, ne predvideva pa izbire delov schengenskega pravnega reda po volji te države, tako da bi nastala mešanica ( patchwork ) sodelovanj in obveznosti.
72. Člena 5 schengenskega protokola se ne sme obravnavati ločeno, zunaj konteksta celotnega protokola. Zato je teorija neodvisnosti o razmerju med členoma 4 in 5 tega protokola napačna. Komisija opozarja, da pojem „nadgradnja schengenskega pravnega reda“ v členu 5 schengenskega protokola ni nejasen in ohlapen. Sprejemanje aktov na pravni podlagi tega člena, če gre za nadgradnjo schengenskega pravnega reda, se ne razlikuje od določanja pravne podlage za sprejetje akta prava Skupnosti. Svetov dvostopenjski preizkus glede določanja nadgradnje je pravilen in zadosten.
73. Na koncu Komisija navaja, da je namen Uredbe št. 2252/2004 določiti minimalne varnostne standarde potnih listov in potovalnih dokumentov. Tako se lahko z biometrijo vzpostavi natančnejša povezava med imetnikom potnega lista in potnim listom. Ta cilj je neločljivo povezan z nadzorom nad zunanjimi mejami, ki so bistvo schengenskega sodelovanja. Državljani Velike Britanije pa niso diskriminirani že zato, ker velika Britanija ne sodeluje pri Uredbi št. 2252/2004. Biometrične podatke lahko Irska in Velika Britanija v svoje potne liste vključita tudi na podlagi norm Mednarodne organizacije za civilno letalstvo (ICAO).
74. Španija
opozarja, da bi britanska razlaga schengenskega protokola pomenila nevarnost za ukrepe, ki so bili že sprejeti na področju okrepljenih sodelovanj, in bi tako ogrozila načelo celovitosti schengenskega pravnega reda. Španija navaja, da pravica Velike Britanije do sodelovanja ne izhaja iz sistematične, teleološke in zgodovinske razlage člena 5(1) schengenskega protokola. Glede podrednih navedb Velike Britanije pa Španija meni, da je mora Svet določiti, kateri ukrepi so del nadgradnje schengenskega pravnega reda.
75. Nizozemska je podpirajoč stališče Sveta o razmerju podrejenosti členov 5 in 4 schengenskega protokola na naroku navedla, da člen 4 tega protokola zahteva soglasno odločitev schengenskih držav in Velike Britanije. Pogoj soglasnosti preprečuje, da bi lahko države članice izrazile arbitrarno odločitev za sodelovanje pri enem samem delu schengenskega pravnega reda, in tako varuje skladnost tega pravnega reda. Če bi se člen 5 schengenskega protokola razlagal tako, kot to predlaga Velika Britanija, bi to pomenilo, da imajo države članice pravico ne sodelovati pri nadgradnji schengenskega pravnega reda, čeprav sodelujejo pri schengenskem pravnem redu.
V – Analiza generalne pravobranilke
76. Amsterdamska pogodba je odprla novo razsežnost evropske integracije.(14) S to pogodbo je bilo vzpostavljeno območje svobode, varnosti in pravice.(15) Pravna teorija poudarja, da se pojem okrepljenega sodelovanja uporablja tudi za razvoj in nadgradnjo tega prostora,(16) v katerega spada glede na člen 1 schengenskega protokola tudi schengenski pravni red.(17) Ta pravni red je bil najprej oblikovan kot del mednarodnega javnega prava in je bil v pravo EU oz. ES vključen na podlagi člena 2(1) schengenskega protokola.(18)
77. V zadevah C-137/05 in C-77/05 se Sodišče srečuje z razlago protokolov, ki zadevajo zlasti okrepljeno sodelovanje.(19) Tradicionalni koncept evropske integracije izhaja iz pojma enotnosti integracije, torej
iz oblikovanja enotnih pravil, ki veljajo enotno za vse države članice.(20) Zaradi sprememb ustanovitvenih pogodb, s katerimi se je poglabljala pristojnost Evropske skupnosti in Evropske unije, in zaradi novih širitev Unije, ki povzročajo večjo heterogenost struktur in interesov, se koncept enotne integracije ne more več uporabljati enako kot v času, ko je imela Evropska gospodarska skupnost le 6 oz. 9 članic.(21) Okrepljeno sodelovanje je pravni izraz tehtanja med širitvijo in poglobitvijo Unije.(22) Schengenski pravni red pomeni po mnenju pravne teorije posebno, modificirano obliko okrepljenega sodelovanja, ki so jo nekatere države članice oblikovale z mednarodnimi pogodbami,(23) s sporazumom, ki so ga 14. junija 1985 v Schengnu podpisale vlade držav Gospodarske unije Beneluksa, Zvezne republike Nemčije in Francoske republike o postopni odpravi kontrol na njihovih skupnih mejah (v nadaljevanju: schengenski sporazum), in s konvencijo z dne 19. junija 1990 o izvajanju Sporazuma o postopni odpravi kontrol na njihovih skupnih mejah, podpisanega v Schengnu 14. junija 1985 (v nadaljevanju: KIS), zunaj institucionalnega okvira takratne Skupnosti in sedanje Unije.(24) Kot samostojna akta mednarodnega prava sta oba sporazuma nehala obstajati z uveljavitvijo Amsterdamske pogodbe.(25)
78. Najprej je treba opozoriti, da primarno pravo ne pozna razlikovanja med integralnimi ukrepi ( Schengen-integral measures)
in povezanimi ukrepi ( Schengen linked measures ). Na to opozarja tudi Velika Britanija, ko v repliki navaja, da je to razlikovanje analitično sredstvo za določanje sicer malo primerov, v katerih bi bila upravičena izključitev sodelovanja Irske in Velike Britanije od sodelovanja pri ukrepu nadgradnje schengenskega pravnega reda.(26)
79. Člen 5 schengenskega protokola vsebuje predloge in pobude za nadgrajevanje schengenskega pravnega reda.(27) Vse stranke pa so na obravnavi govorile o „razvoju“ schengenskega pravnega reda. Zato je treba ugotoviti, ali sta pojma „nadgradnja schengenskega pravnega reda“ in „razvoj schengenskega pravnega reda“ sinonima.
80. V sekundarnem pravu je npr. v uvodni izjavi 6 Direktive Sveta 2001/51/ES z dne 28. junija 2001 o dopolnitvi določb člena 26 Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma z dne 14. junija 1985 (v nadaljevanju: Direktiva št. 2001/51)(28) v angleški in španski različici uporabljen isti izraz kot v členu 5 schengenskega protokola, v slovenski, francoski, nemški in italijanski pa ne.(29) V uvodni izjavi 13 Uredbe Sveta (ES) št. 377/2004 z dne 19. februarja 2004 o vzpostavitvi mreže uradnikov za zvezo za priseljevanje (v nadaljevanju: Uredba št. 377/2004)(30) so v angleški, francoski, italijanski in španski različici uporabljene iste besede kot v schengenskem protokolu v teh jezikih, slovenska in nemška različica pa ne uporabljata istih besed.(31) Uvodna izjava 12 Odločbe Sveta št. 2005/267/ES z dne 16. marca 2005 o vzpostavitvi varnega spletno podprtega informacijskega in usklajevalnega omrežja, namenjenega službam držav članic za migracije (v nadaljevanju: Odločba št. 2005/267)(32) vsebuje ukrepe te odločbe, ki razvijajo določbe schengenskega pravnega reda proti organiziranju nezakonitega priseljevanja.(33) V angleški, francoski, italijanski in španski različici so uporabljene iste besede kot v členu 5 protokola, v slovenski in nemški pa ne.
81. Opozorila pa bi rada, da je vsebina v jezikovnih različicah, v katerih sekundarno pravo schengenskega pravnega reda ne vsebuje istih besed kot npr. v nemškem in italij anskem besedilu schengenskega protokola in aktov sekundarnega prava, ki so omenjeni v točki 800, popolnoma enaka vsebini jezikovnih različic, v katerih so uporabljene iste besede, kot npr. v angleški različici teh aktov. Če bi se zaradi uporabe različnih besed v teh aktih v različnih jezikih razlikovala vsebina, bi bilo za razlago predpisa prava Skupnosti treba primerjati njene jezikovne različice.(34) Če se jezikovne različice med seboj vsebinsko razlikujejo, je treba zadevno določbo razlagati s splošno sistematiko ter namenom predpisa, katerega del je.(35) Namen člena 5 schengenskega protokola pa je, da se izvede poseben postopek za Veliko Britanijo in Irsko za sodelovanje pri novih aktih, ki pomenijo nadgradnjo, torej razvoj schengenskega pravnega reda.
82. Na začetku lahko tudi opazimo, da je ta zadeva povezana z razlago protokolov in izjav, ki so priložene k EU in ES. Pravna teorija v protokolih in v izjavah vidi dve tradicionalni kategoriji prilog k ustanovitvenim pogodbam.(36) Na podlagi člena 311 ES so protokoli,(37) ki se v medsebojnem soglasju držav članic priložijo ES, njen sestavni del in imajo enako pravno veljavo kot ustanovitvene pogodbe.(38) Tako je Sodišče v zadevi Miraglia(39) uporabilo člen 2 schengenskega protokola kot del primarnega prava. Izjave, ki so priložene k ES in EU pa se ne morejo obravnavati enako kot protokoli,(40) saj niso zavezujoče.(41) Izjave, ki jih je sprejela medvladna konferenca, niso sestavni del ustanovitvenih pogodb, lahko pa imajo pomen pri razlagi teh pogodb na podlagi člena 31(2)(b) Dunajske konvencije o pravu mednarodnih pogodb.(42) Razlika med protokolom in izjavo je zlasti pomembna, ker morajo institucije upoštevati protokole pri svoji normativni dejavnosti.(43)
A – Dopustnost tožbe
83. Ničnostno tožbo je Velika Britanija, torej država članica, pravočasno vložila na podlagi člena 230 ES proti Uredbi št. 2252/2004, aktu, ki ga je sprejel Svet. Glede na besedilo člena 230 ES je tožba dopustna.(44)
B – Pravni položaj nekaterih drugih držav v okviru schengenskega pravnega reda
84. Pred analizo položaja Velike Britanije in Irske v okviru schengenskega pravnega reda je treba podati kratek pregled položaja nekaterih drugih držav. Schengenski pravni red namreč pozna več oblik sodelovanja, ki veljajo samo za nekatere države.
1. Danska
85. Danska sprejema načelo odprave nadzora nad notranjimi mejami, ne sprejema pa tega, da se za schengenski pravni red uporablja t. i. metoda Skupnosti na področju pravosodja in notranjih zadev.(45) Na podlagi člena 1 schengenskega protokola je schengenska država, vendar pa člen 3 tega protokola kot lex specialis ureja njen posebni položaj.
86. Amsterdamski pogodbi je priložen tudi poseben protokol o stališču Danske. Glede na člen 5 tega protokola je schengenski pravni red za Dansko del mednarodnega javnega prava.(46) Zaradi načela celovitosti pa člen 5(2) tega protokola omogoča, da druge schengenske države uporabijo med drugim ugovor reciprocitete ( tu quoque ), če se Danska odloči, da ne bo prenesla sklepa Sveta o predlogu ali pobudi za nadgradnjo schengenskega pravnega reda.
2. Nove države članice
87. Ker je bila tožba vložena pred uveljavitvijo Pogodbe o pristopu Republike Bolgarije in Romunije k Evropski uniji, se analiza v skladu z načelom tempus regit actum omeji le na pristop Češke republike, Republike Estonije, Republike Ciper, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike k Evropski uniji. Sicer pa je po vsebini položaj Bolgarije in Romunije enak položaju držav članic, ki so pristopile leta 2004.(47)
88. Položaj novih držav članic na splošno določa člen 8 schengenskega protokola. Ta člen določa, da se „za namene pogajanj glede sprejema novih držav članic v Evropsko unijo schengenski pravni red in nadaljnji ukrepi, ki jih sprejmejo institucije v okviru področja njegove uporabe, štejejo za pravni red, ki ga morajo vse države kandidatke za sprejem prevzeti v celoti.“(48)
89. Določbe schengenskega pravnega reda, ki jih ne vsebuje člen 3(1) Akta o pogojih pristopa, so za nove države članice zavezujoče od dne pristopa, uporabljajo pa se šele na podlagi posebnega sklepa Sveta, ki se sprejme po preveritvi v skladu s schengenskimi postopki ocenjevanja, ali so v novih državah članicah izpolnjeni vsi potrebni pogoji za uporabo vseh delov zadevnega pravnega reda, in po posvetovanju z Evropskim parlamentom.(49) Primarno pravo tako določa, da bodo nove države članice postale schengenske države, ko bodo izpolnjeni pogoji iz schengenskih postopkov ocenjevanja.(50) Zato se položaj novih držav članic pravzaprav najbolje opredeli kot nekakšno prehodno obdobje.
3. Islandija in Norveška
90. Islandija in Norveška skupaj s Švedsko, Finsko in Dansko sestavljata nordijsko unijo potnih listin, kjer je odpravljen nadzor nad notranjimi mejami že od leta 1957.(51) Švedska, Finska in Danska pa so postale s podpisom in uveljavitvijo schengenskega sporazuma tudi schengenske države.
91. Od uveljavitve Amsterdamske pogodbe položaj teh dveh držav ureja člen 6 schengenskega protokola, ki omogoča sodelovanje Islandije in Norveške v schengenskem pravnem redu, čeprav nista državi članici Evropske unije. Zaradi tega je členu 6 tega protokola prej kot določba prava Skupnosti oz. Unije določba mednarodnega prava, ki ureja razmerje med Unijo in dvema tretjima državama.
C – Položaj Velike Britanije in Irske in schengenski pravni red
92. Velika Britanija in Irska ne sodelujeta pri politiki odprave osebnega nadzora na notranjih mejah in ne želita biti vezani s pravno ureditvijo državljanov tretjih držav, ki jo je sprejela Skupnost.(52) Zato schengenski protokol določa, da schengenski pravni red ne zavezuje Velike Britanije in Irske.(53) Vendar pa lahko Velika Britanija in Irska na podlagi člena 4 schengenskega protokola kadarkoli zaprosita, naj se nekatere ali vse določbe schengenskega pravnega reda uporabljajo tudi zanju.
93. Protokol o naslovu IV Veliki Britaniji in Irski omogoča, da ne sodelujeta ( opt-out ) pri pravnih aktih, sprejetih na podlagi naslova IV ES.(54) Ukrepi, sprejeti na podlagi člena IV ES, za ti državi niso zavezujoči.(55)
94. Velika Britanija in Irska sodelujeta pri t. i. spremljevalnih ukrepih schengenskega pravnega reda ( mesures compensatoires ) in pri njihovem nadaljnjem razvoju.(56) Teorija opredeli stališče Velike Britanije tako, kot da ta zavrača popolno prosto gibanje oseb brez osebnega nadzora na notranjih mejah, vendar pa želi sodelovati pri represivnem delu pravne ureditve prostega gibanja.(57)
95. Svet je upošteval željo Velike Britanije in je v Sklepu št. 2000/365 določil, pri katerih delih schengenskega pravnega reda le-ta sodeluje. Člen 8(2) tega sklepa jasno določa, da se šteje, da Velika Britanija obvesti predsednika Sveta na podlagi člena 5 schengenskega protokola, da želi sodelovati pri vseh predlogih in pobudah, ki temeljijo na schengenskem pravnem redu iz člena 1 Sklepa št. 2000/365.(58)
D – Razmerje med členoma 4 in 5 schengenskega protokola
96. V tej zadevi se pojavlja vprašanje, kakšno je razmerje med členoma 4 in 5 schengenskega protokola, ki se oba nanašata na položaj Velike Britanije in Irske. Člen 5(1) vsebuje nekakšno ius variandi – izbirno pravico Velike Britanije in Irske glede novih pravnih aktov schengenskega pravnega reda.(59) V nasprotju s prevzemom že obstoječih aktov na tem področju za sodelovanje Velike Britanije oz. Irske na podlagi člena 5 schengenskega protokola ni potrebno soglasje drugih sodelujočih držav članic ali celo Komisije. Člen 5(1) protokola zahteva le uradno pisno obvestilo Velike Britanije ali Irske, da želita sodelovati pri predlogu in pobudi za nadgrajevanje schengenskega pravnega reda. Po uradni notifikaciji imata Velika Britanija in Irska enake pravice in obveznosti kot preostale schengenske države in lahko sodelujeta pri sprejemanju aktov. To pomeni, da lahko navsezadnje s svojim ravnanjem upočasnita ali celo ustavita sprejetje kakega schengenskega ukrepa.(60)
97. V pravni teoriji in sodni praksi še ni oblikovano stališče o vprašanju, ali se člen 5 schengenskega protokola z mehanizmom enostranske izjave volje uporablja tudi za tiste pravne akte, ki razvijajo že obstoječi schengenski pravni red, ki pa jih Velika Britanija in Irska nista prevzeli na podlagi člena 4 tega protokola. Teoretiki izhajajo iz stališča, da se mora sodelovanje Velike Britanije in Irske pri razvoju na podlagi člena 5 schengenskega protokola zavrniti na podlagi logično sistematične redukcije, če nadgradnja schengenskega pravnega reda ne more obstajati samostojno. Tak položaj obstaja, če se ukrep nadgradnje ne more izvajati brez sočasne uporabe ukrepov in aktov, ki se ne uporabljajo za Irsko in Veliko Britanijo.(61)
98. Na eni strani je v teoriji zastopano stališče, da lahko Velika Britanija oz. Irska sodeluje pri takih pravnih aktih, le če predhodno izvede postopek na podlagi člena 4 schengenskega protokola.(62) Po drugi strani pa se opozarja, da ni jasno, ali bi se za sprejetje aktov nadgradnje schengenskega pravnega reda lahko uporabil člen 4, saj je sistematično pred členom 5, ki ureja možnost nadgradnje.(63) Zlasti angleška teorija poudarja, da sodelovanje Velike Britanije pri ukrepih nadgradnje ne zahteva soglasja schengenskih držav,(64) ki je značilno za člen 4 schengenskega protokola.
99. Vendar je pri natančni analizi področje uporabe ius variandi, ki ga ima na voljo Velika Britanija na podlagi člena 5 schengenskega protokola, ožje, kot se zdi na prvi pogled.
100. Jasno je, da Velika Britanija in Irska lahko sodelujeta pri nadgradnji ukrepa schengenskega pravnega reda, pri katerem sodelujeta na podlagi člena 4 schengenskega protokola.
101. Če pa Velika Britanija oz. Irska ne sodelujeta na podlagi člena 4 na področju, ki se nadgrajuje, je položaj drugačen. Uporaba postopka na podlagi člena 5 schengenskega protokola brez uporabe člena 4 tega protokola je mogoča le, če gre za akt nadgradnje tega pravnega reda, ki se lahko samostojno uporabi. Ius variandi
je omejen le na predloge in pobude za nadgradnjo schengenskega pravnega reda, ki se lahko uporabljajo samostojno.(65) Če bi lahko Velika Britanija oz. Irska na področju, ki zahteva predhodno uporabo člena 4 protokola za sodelovanje, pristopili k schengenskemu sodelovanju samo na podlagi mehanizma iz člena 5 schengenskega protokola, bi bil izničen effet utile člena 4.(66) Na ta problem je opozorila Komisija v svojih pisnih stališčih. Po njenem mnenju bi to pomenilo, da se za Veliko Britanijo uporablja del schengenskega pravnega reda, ne da bi sama pristopila k temu pravnemu redu. Zato je sodelovanje Velike Britanije in Irske pri nadgradnji dela schengenskega pravnega reda praviloma pogojeno s predhodno izvedbo postopka po členu 4 schengenskega protokola.(67) Iz enakega razumevanja razmerja med členoma 4 in 5 tega protokola izhaja tudi Sklep št. 2000/365. Ta sklep je bil sprejet na pravni podlagi člena 4 schengenskega protokola.(68) Določbe, ki urejajo uporabo postopka po členu 5 schengenskega protokola, vsebuje šele člen 8(2) Sklepa št. 2000/365. To torej pomeni, da je pravni temelj določbe o uporabi mehanizma iz člena 5 schengenskega protokola sam člen 4 tega protokola. To pa jasno kaže na prakso uporabe postopka iz člena 4 pred postopkom iz člena 5 schengenskega protokola.
102. Nato je treba ugotoviti, ali Uredba št. 2252/2004 pomeni ukrep nadgradnje schengenskega pravnega reda, ki se lahko samostojno uporablja. Kot sem omenila, je odprava osebnega nadzora nad notranjimi mejami bistveni del schengenskega pravnega reda. Odprava notranjih meja pa je nujno povezana s poenotenjem nadzora nad zunanjimi mejami.(69) Zato tudi nadzor na zunanjimi mejami spada v schengenski pravni red.(70)
103. Člen 1(3) Uredbe št. 2252/2004 določa, da se ta „uredba uporablja za potne liste in potovalne dokumente, ki jih izdajo države članice.“ Pravna ureditev potnih listin in potovalnih dokumentov je bila zgodovinsko gledano primarno namenjena nadzoru nad lastnimi državljani, kadar so ti odhajali v tujino. Sekundarno pa je še danes sredstvo nadzora nad vstopom tujcev v državo.(71) Potni list je mednarodnopravno priznan institut, ki je po mnenju teorije nujen za izvedbo nemotenega meddržavnega gibanja oseb.(72) Zaradi posebne ureditve schengenskega pravnega reda, kjer na notranjih mejah ni več osebnega nadzora, se zato meddržavno gibanje oseb, pri katerem pride do nadzora potnih listin, izvaja na zunanjih mejah schengenskih držav.(73)
104. Čeprav Uredba št. 2252/2004 ureja samo minimalne varnostne standarde, so med temi na podlagi člena 1(2) uredbe tudi elementi nadzora, ki se kontrolirajo pri prehodu zunanje meje, kot npr. podoba obraza in prstni odtisi. Ti elementi nadzora omogočajo natančno umestitev te uredbe. Kontrola teh elementov, zlasti podobe obraza, je nujni del osebnega nadzora pri prehodu zunanjih meja schengenskega območja. Drugače rečeno ti elementi nadzora, kot je podoba obraza, se uporabljajo pri osebnem nadzoru ob prečkanju meje. Zato se Uredba št. 2252/2004 ne more uporabljati samostojno.
105. Po opredelitvi, podani zgoraj v točki 97, to pomeni, da se Uredba št. 2252/2004 ne more uporabljati brez hkratnega izvajanja drugih pravnih aktov schengenskega pravnega reda.(74) S tem pa se v konkretnem primeru izkaže, da je teorija podrejenosti člena 5 v razmerju do člena 4 schengenskega protokola, ki jo zastopata zlasti Svet in Komisija, pravilna razlaga schengenskega protokola.
106. Takega sklepa ne omaja niti sklicevanje na izjavi št. 45 in št. 46 k Amsterdamski pogodbi. Izjava št. 45 k Amsterdamski pogodbi se izrecno sklicuje na postopek iz člena 4 in ne iz člena 5 schengenskega protokola.
107. Menim, da iz izjave št. 46 k Amsterdamski pogodbi izhaja, da je ravnanje schengenskih držav v zvezi z nadgradnjo schengenskega pravnega reda pogojeno s postopkom po členu 4 schengenskega protokola. Te izjave ni mogoče razlagati tako, da bi lahko ogrozila načelo celovitosti schengenskega pravnega reda.
E – Načelo celovitosti
108. Uvodna izjava 2 Sklepa št. 2000/365, ki zadeva položaj Velike Britanije, poudarja pomen načela celovitosti schengenskega pravnega reda: „ker je bil schengenski pravni red zasnovan in deluje kot celota, ki jo morajo popolnoma sprejeti in uporabljati vse države, ki podpirajo načelo odprave kontrole oseb na svojih notranjih mejah.“(75)
109. To načelo vsebuje tudi člen 8 schengenskega protokola, ki določa, da morajo države kandidatke prevzeti schengenski pravni red v celoti.
110. Načelo celovitosti schengenskega pravnega reda je konkretizacija splošnega pravnega načela qui habet commoda ferre debet onera et contra, ki ga pozna tudi mednarodno javno pravo. Na področju prvega stebra glede tega pravnega načela teorija(76) opozarja zlasti na sodbo Sodišča v zadevi 39/72,(77) v kateri je menilo, „da se ne more dopustiti, da država članica nepopolno ali selektivno uporablja določbe uredbe Skupnosti tako, da onemogoči nekatere elemente zakonodaje Skupnosti, s katerimi se ni strinjala ali za katere meni, da so v nasprotju z nekaterimi nacionalnimi interesi. Država članica, ki enostransko v skladu s svojo predstavo o nacionalnem interesu poseže v ravnovesje med prednostmi in bremeni, ki so nastali iz pripadnosti Skupnosti, omaja enakost držav članic pred pravom Skupnosti in ustvarja diskriminacijo za svoje državljane […]“ Taka obrazložitev se brez težav lahko uporabi za schengenski pravni red.
111. Načelo celovitosti schengenskega pravnega reda varuje ne samo ravnovesje med schengenskimi državami glede razvoja in uporabe schengenskega pravnega reda, ampak tudi celoten schengenski pravni red.(78) Zaradi varovanja celotnega schengenskega pravnega reda je to načelo izraz splošnega interesa schengenskih držav.
112. Sodelovanje pri delu schengenskega pravnega reda v skladu z načelom celovitosti zahteva, da država članica, ki sodeluje pri nekem ukrepu schengenskega pravnega reda, prevzame prednosti in bremena, nastala pri sodelovanju v tem delu. Zaradi tega načelo celovitosti ne omogoča proste izbire sodelovanja na podlagi člena 5 schengenskega protokola pri aktu nadgradnje schengenskega pravnega reda, če tega akta ni mogoče samostojno uporabljati. Obrazložitev v točkah od 97 do 1022 pa kaže, da se Uredba št. 2252/2004 ne more uporabljati samostojno. Prednost, ki jo v konkretnem primeru pomeni sodelovanje Velike Britanije pri Uredbi št. 2252/2004, naj bi bili skupni minimalni standardi in tehnične zahteve, ki urejajo strojno berljivost potnih listov. Breme pa je sodelovanje pri delu schengenskega pravnega reda, katerega nadgradnja je Uredba št. 2252/2004.
F – Domnevno kontradiktorno ravnanje Sveta pri ugotavljanju, ali gre za ukrep nadgradnje schengenskega pravnega reda
113. Velika Britanija je v pisnih vlogah in na naroku izrecno opozorila na to, da ji je Svet v nekaterih primerih dopustil sodelovati pri ukrepih nadgradnje schengenskega pravnega reda. Tako se Velika Britanija sklicuje med preostalimi na Direktivo št. 2001/51, Odločbo Sveta št. 2002/463 z dne 13. junija 2002 o sprejetju akcijskega programa za upravno sodelovanje na področju zunanjih meja, vizumov, azila in priseljevanja (program ARGO) (v nadaljevanju: Odločba št. 2002/463),(79) Uredbo št. 377/2004 in Odločbo št. 2005/267 ter opozarja, da je pojem „ukrep nadgradnje schengenskega pravnega reda“ ohlapen in nejasen.
114. Ko Svet ugotavlja, ali gre za ukrep nadgradnje schengenskega pravnega reda, uporablja dvostopenjski preizkus. V prvem koraku preizkuša, ali gre za navaden ukrep iz naslova IV ES ali za ukrep, ki spada v schengenski pravni red.(80) V drugem koraku pa, ali gre za zadevo, ki je bistvena ( essential ) za prosto gibanje oseb na območju, kjer je osebni nadzor na notranjih mejah odpravljen. Ta dvostopenjski preizkus se lahko primerja s preizkusom, pri katerem se na področju prvega stebra išče pravilna pravna podlaga akta institucije. Iz sodne prakse izhaja, da mora biti „v skladu z ustaljeno sodno prakso izbira pravne podlage akta v okviru sistema pristojnosti Evropske skupnosti utemeljena na objektivnih dejavnikih, ki so lahko predmet sodnega nadzora. Med njimi sta tudi cilj in vsebina akta“.(81)
115. Ta dvostopenjski preizkus Sveta omogoča, da Sodišče na podlagi objektivnih dejavnikov preuči, ali gre za ukrep nadgradnje schengenskega pravnega reda. Med objektivnimi dejavniki preizkusa sta med drugim preučitev, ali gre ratione materiae sploh za ukrep s področja schengenskega pravnega reda, in preučitev, ali gre za zadevo, ki je bistvena za prosto gibanje oseb na območju, kjer so odpravljene notranje meje.
116. Iz ustaljene sodne prakse izhaja, „da načelo sorazmernosti, ki je eno od splošnih načel prava Skupnosti, zahteva, da morajo biti ukrepi, sprejeti v skladu s predpisom Skupnosti, primerni za uresničenje zastavljenega cilja in ne smejo prekoračiti okvirov, ki so potrebni za njihovo doseganje“.(82) „Glede sodnega nadzora teh pogojev […] je treba opozoriti, da je treba zakonodajalcu Skupnosti dopustiti široko diskrecijsko pravico na področju, kot je to v tem primeru, ki od njega zahteva politične, gospodarske in socialne odločitve in na katerem mora izvrševati kompleksno presojo. Posledično lahko na zakonitost takega ukrepa vpliva samo to, da je ukrep, sprejet na tem področju, očitno nesorazmeren v razmerju s ciljem, ki ga nameravajo pristojne institucije zasledovati.“(83)
117. Dvostopenjski preizkus Sveta očitno ni nesorazmeren, saj je primeren za uresničenje zastavljenega cilja, to je določanje, ali je neki predlagani akt ukrep nadgradnje schengenskega pravnega reda. Zato so navedbe, da je pojem schengenskega pravnega reda preohlapen, neutemeljene.
118. Uredba št. 377/2004 ureja vzpostavitev mreže uradnikov za zvezo za priseljevanje. Uvodna izjava 10 te uredbe določa, da Velika Britanija sodeluje pri tej uredbi v skladu s členom 5 schengenskega protokola in s členom 8(2) Sklepa št. 2000/365. Člen 8(2) Sklepa št. 2000/365 pa izkazuje, da Velika Britanija sodeluje na tem področju schengenskega pravnega reda in uvaja domnevo,(84) da je podala uradno pisno obvestilo iz člena 5(1) schengenskega protokola. Tudi uvodna izjava 12 Odločbe št. 2005/267, ki ustanavlja varno spletno podprto informacijsko in usklajevalno omrežje za izmenjavo informacij o nedovoljenih migracijah, nezakonitem vstopanju in priseljevanju ter vračanju oseb, ki bivajo nezakonito, poudarja, da je bil uporabljen postopek na podlagi člena 5(1) schengenskega protokola. Opozarja, da je bil uporabljen člen 8(2) Sklepa št. 2000/365, kolikor ukrepi Odločbe št. 2005/267 razvijajo določbe schengenskega pravnega reda proti organiziranju nezakonitega priseljevanja, v katerih Velika Britanija sodeluje.(85) Zato je bil za ta pravna akta pravilno uporabljen člen 5 schengenskega protokola na podlagi pooblastila, katerega pravna podlaga je člen 4 tega protokola.
119. Direktiva št. 2001/51 dopolnjuje določbe člena 26 KIS glede obveznosti prevoznikov, ki prevažajo tuje državljane na ozemlja držav članic. Ta direktiva je primer ukrepa, ki je bil sprejet na podlagi naslova IV, pri katerem Velika Britanija sodeluje na podlagi člena 1 Sklepa št. 2000/365. Uvodna izjava 7 te direktive pojasnjuje, da je „v skladu s členom 3 Protokola o stališču Združenega kraljestva in Irske, ki je priložen k Pogodbi o Evropski uniji in k Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti, Združeno kraljestvo […] pisno sporočilo, da želi sodelovati pri sprejetju in uporabi te direktive.“ Vendar uvodna izjava 10 te direktive določa, da za Islandijo in Norveško „pomeni ta direktiva nadaljnji razvoj schengenskega pravnega reda […]“.(86) Ta direktiva je torej nadgradnja schengenskega pravneg a reda, ne pa navaden ukrep iz naslova IV. Zato bi bila lahko uporaba protokola o naslovu IV napačna.
120. Direktiva 2001/40 ureja vprašanje medsebojnega priznavanja odločb o izgonu državljanov tretjih držav, torej priznavanju odločbe o izgonu, ki jo izda pristojni organ ene od držav članic zoper državljana tretje države, ki se zadržuje na ozemlju druge države članice. Uvodna izjava 6 te direktive pojasnjuje, da je Velika Britanija v skladu s členom 3 protokola o naslovu IV sporočila, da želi sodelovati pri sprejetju in uporabi te direktive. Pravna teorija opozarja, da je uporaba člena 3 protokola o naslovu IV pri tej direktivi napačna, ker gre nedvomno za ukrep nadgradnje schengenskega pravnega reda. Vendar hkrati opozarja, da gre pri tej direktivi za tak ukrep nadgradnje schengenskega pravnega reda, ki se lahko samostojno uporablja, in da gre pri tej direktivi za tipični primer uporabe člena 5 schengenskega protokola.(87)
121. Odločba št. 2004/573 usklajuje skupne odstranitve državljanov tretjih držav po zračni poti iz dveh ali več držav članic, na katere se nanaša posamezna odredba o odstranitvi. Uvodni izjavi 11 in 12 te odločbe pojasnjujeta, da gre za ukrep, ki razvija schengenski pravni red. Uvodna izjava 4 te odločbe pa jasno določa, da se mora Skupnost izogniti praznini na področju organiziranja skupnih letov. Pojem praznine pomeni, da se ta odločba lahko samostojno uporabi. Zato je tudi Odločba št. 2004/573 ukrep nadgradnje schengenskega pravnega reda, ki se lahko uporablja samostojno. To pomeni, da lahko Velika Britanija k njemu pristopi na podlagi člena 5 schengenskega protokola.
122.
Odločba št. 2002/463 (program ARGO) je namenjena spodbujanju sodelovanja nacionalnih upravnih in pravosodnih organov držav članic, spodbujanju enotne uporabe prava Skupnosti na območju svobode, varnosti in pravice, izboljšanju skupne učinkovitosti nacionalnih upravnih in pravosodnih organov držav članic pri opravljanju njihovih nalog pri izvajanju prava Skupnosti, spodbujanju preglednosti ukrepov, ki so jih sprejeli nacionalni upravni in pravosodni organi držav članic, tako da se okrepijo njihovi odnosi z ustreznimi nacionalnimi in mednarodnimi vladnimi in nevladnimi organizacijami. V uvodni izjavi 12 Odločbe št. 2002/463 je prav tako ugotovljeno, da je Velika Britanija v skladu s členom 3 protokola o naslovu IV sporočila željo po sodelovanju pri sprejetju in uporabi te odločbe. Svet je pri opredeljevanju vezi med Odločbo št. 2002/463 in odpravo nadzora notranjih meja, menil, da ne gre za akt nadgradnje schengenskega pravnega reda. Če analiziramo cilje iz člena 3 in dejavnosti iz poglavja II in zlasti vrste dejavnosti iz člena 8 Odločbe št. 2002/463,(88) lahko ugotovimo, da niso bistvene za prosto gibanje oseb. Dejansko gre za navadni pravni akt iz naslova IV ES. Zato je odločitev Sveta, da ne gre za ukrep nadgradnje schengenskega pravnega reda, pravilna.
123. Uredba št. 334/2002(89) ureja enotno obliko vizumov. Gre za ukrep iz naslova IV ES in na podlagi Sklepa št. 2000/365 za del schengenskega pravnega reda, v katerem Velika Britanija ne sodeluje. Svet je pojasnil, da gre pri tej uredbi za spremembo Uredbe št. 1683/95(90), ki je bila sprejeta kot akt prvega stebra še pred uveljavitvijo Amsterdamske pogodbe na podlagi takratnega člena 100c(3) PES. Svet v tem vidi posebne okoliščine, ki so omogočile, da Velika Britanija sodeluje pri sprejetju Uredbe št. 334/2002. Dejansko je prima facie težko razumljivo, kako je Svet videl pri sprejemanju te uredbe posebne okoliščine zaradi tega, ker je Velika Britanija sodelovala pri sprejetju Uredbe št. 1683/95, ni pa videl enakih okoliščin pri sprejetju Uredbe št. 2252/2004. Enotna oblika za vizume in standardi za varnostne značilnosti potnih listov in potovalnih dokumentov sta podobni področji, ki sta po vsebini bistveno povezani z nadzorom nad zunanjimi mejami. Enotna oblika za vizume ureja osebni nadzor državljanov tretjih držav pri prečkanju zunanjih meja. Minimalni tehnični standardi potnih listov in potovalnih dokumentov pa zadevajo izključno državljane schengenskih držav, Norveške, Islandije in Švice. Enotna oblika vizuma in tehnični standardi potnih listov in potovalnih dokumentov imajo isti namen, to je nadzor nad zunanjimi mejami. Zato menim, da je Svet neenako obravnaval podobna položaja.
124. Poudariti je treba, da praksa Sveta, ki je omogočila, da Velika Britanija lahko sodeluje pri sprejemanju določenih aktov iz naslova IV ES oz. iz schengenskega pravnega reda, tudi če bi bila pravilna, pravno nima precedenčne veljave in ne more oblikovati pravice Velike Britanije do uporabe člena 5 schengenskega protokola. Ustaljena sodna praksa določa, da „praksa Sveta ne sme odstopati od pravil ES in zato ne more ustvariti precedenčnega primera, ki bi institucije Skupnosti zavezoval pri izbiri pravilne pravne podlage.“(91)
G – Domnevno neenako obravnavanje irskih in britanskih državljanov na zunanjih mejah
125.
Dejstvo, da Velika Britanija in Irska nista zavezani izdajati potnih listov v skladu z minimalnimi tehničnimi standardi, ne pomeni, da so njuni državljani diskriminirani zaradi morebitnega drugačnega obravnavanja na zunanjih mejah. Obveznost schengenskih držav, da izdajo potne liste v skladu z minimalnimi tehničnimi standardi, izhaja iz sodelovanja pri schengenskem pravnem redu, pri katerem Velika Britanija ne sodeluje. Velika Britanija tako ni v enakem položaju kot druge schengenske države, Norveška, Islandija in Švica. Zaradi tega dejstvo, da so morda britanski in irski potni listi s stališča varnostnih značilnosti drugačni od potnih listov schengenskih držav, ne pomeni diskriminacije imetnikov britanskih in irskih potnih listov.(92)
126. Želela bi še poudariti, da bi bila lahko Uredba št. 2252/2004 problematična s stališča temeljnih pravic – zlasti s stališča člena 8 Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin(93) in člena 8 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije,(94) na kar opozarja zlasti nemška pravna znanost.(95) Vendar pa Velika Britanija ni izpodbijala te uredbe zaradi kršitve temeljne pravice do varstva osebnih podatkov.
127. Sledi ugotovitev, da na podlagi navedenega tožba Velike Britanije ni utemeljena.
H – Stroški postopka
128. V skladu s členom 69(2) Poslovnika Sodišča se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili priglašeni. Svet je predlagal, naj se Veliki Britaniji naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
129. Člen 69(4) Poslovnika Sodišča določa, da države članice in institucije, ki se kot intervenienti udeležijo postopka, nosijo svoje stroške.
VI – Predlog
130. Na podlagi navedenega predlagam, naj Sodišče razsodi:
1. Tožba se zavrne.
2. Veliki Britaniji se naloži plačilo stroškov.
3. Intervenienti nosijo svoje stroške.
(1) .
(2)  –	UL L 385, 29.12.2004, str. 1.
(3)  –	UL L 349, 25.11.2004, str. 1.
(4)  –	Sklep Sveta z dne 29. maja 2000 o prošnji Združenega kraljestva Velike Britanije in Severne Irske za sodelovanje pri izvajanju nekaterih določb schengenskega pravnega reda (UL L 131, 1.6.2000, str. 43, slovenska posebna izdaja, poglavje 19, zvezek 1, str. 178).
(5)  –	Sodba Sodišča z dne 16. junija 2005 v zadevi Pupino (C-105/03, ZOdl., str. I-5285, točka 42).
(6)  –	Sklep Sveta št. 1999/436 z dne 20. maja 1999 o določitvi pravne podlage za vsako določbo ali sklep, ki sestavlja schengenski pravni red, skladno z ustreznimi določbami Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in Pogodbe o Evropski uniji (UL L 176, 10.7.1999, str. 17, slovenska posebna izdaja, poglavje 19, zvezek 1, str. 152).
(7)  –	Sklep Sveta z dne 28. februarja 2002 o prošnji Irske, da sodeluje pri izvajanju nekaterih določb schengenskega pravnega reda (UL L 64, 7.3.2002, str. 20, slovenska posebna izdaja, poglavje 19, zvezek 4, str. 211).
(8)  –	UL L 176, 10.7.1999, str. 31, slovenska posebna izdaja, poglavje 19, zvezek 1, str. 165.
(9)  –	Sklep Sveta 1999/435 z dne 20. maja 1999 o opredelitvi schengenskega pravnega reda za namen določanja pravne podlage za vsako določbo ali sklep, ki sestavlja schengenski pravni red, skladno z ustreznimi določbami iz Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in Pogodbe o Evropski uniji (UL L 176, 10.7.1999, str. 1, slovenska posebna izdaja, poglavje 19, zvezek 1, str. 136).
(10)  –	Uredba Sveta (ES) št. 334/2002 z dne 18. februarja 2002 o spremembi Uredbe (ES) št. 1683/95 o enotni obliki za vizume (UL L 53, 23.2.2002, str. 7, slovenska posebna izdaja poglavje 19 zvezek 04 str. 190).
(11)  –	Odločba Sveta št. 2004/573/ES z dne 29. aprila 2004 o organiziranju skupnih letov zaradi odstranitve državljanov tretjih držav, ki so predmet posameznih odredb o odstranitvi, z ozemlja dveh ali več držav članic (UL L 261, 6.8.2004, str. 5).
(12)  –	Direktiva Sveta 2001/40/ES z dne 28. maja 2001 o medsebojnem priznavanju odločb o izgonu državljanov tretjih držav (UL L 149, 2.6.2001, str. 34, slovenska posebna izdaja, poglavje 19, zvezek 4, str. 107).
(13)  –	Odločba Sveta št. 2004/191/ES z dne 23. februarja 2004 o določitvi meril in praktičnih rešitev za izravnavo finančnih neskladij, ki so posledica uporabe Direktive 2001/40/ES o medsebojnem priznavanju odločb o izgonu državljanov tretjih držav (UL L 60, 27.2.2004, str. 55, slovenska posebna izdaja, poglavje 1, zvezek 5, str. 25).
(14)  –	Thym, Daniel, Ungleichzeitigkeit und europäisches Verfassungsrecht, Baden-Baden, 2004, str. 79. Avtor meni, da gre za novo stopnjo integracije po vzpostavitvi notranjega trga in monetarne unije.
(15)  –	Opozoriti je treba, da je Amsterdamska pogodba zaradi območja svobode, varnosti in pravice spremenila naslov VI EU in uvedla nov naslov IV v ES.
(16)  –	Bribosia, Hérvé, Différenciation et avant-gardes au sein de l'Union européenne, Bilan et perspectives du Traité d'Amsterdam, Cahiers de droit européen, št. 1-2/2000, str. 57(88). Glede pomena okrepljenega sodelovanja opozarjam tudi na govor nekdanjega predsednika Evropske komisije Jacquesa Delorsa pred belgijskim senatom marca 2007, katerega povzetek je objavljen v Agence Europe št. 9407 z dne 17. aprila 2007.
(17)  –	Thym, Ungleichzeitigkeit und europäisches Verfassungsrecht, str. 83. Avtor opozarja tudi na člen 43, točka (i), EU, ki določa, da predlagano okrepljeno sodelovanje ne vpliva na določbe Protokola o vključitvi schengenskega pravnega reda v okvir Evropske unije.
(18)  –	Boer den, Monica, Not Merely a Matter of Moving House: Police Co-operation from Schengen to the TEU, Maastricht Journal of European and Comparative Law, 7(2000), str. 336(337); Bender, Tobias, Die verstärkte Zusammenarbeit nach Nizza, ZaöRV 2001, str. 730(743); Gautier, Marie, Accords de Schengen, vnos 2630 enciklopedije JurisClasseur Europe Traité, točka 38; Thym, Ungleichzeitigkeit und europäisches Verfassungsrecht, str. 82. Zadnjeomenjeni avtor opozarja, da se schengenski protokol uporablja za prvi in tretji steber in da je bil zato sprejet kot priloga k EU in ES.
(19)  –	Sodišče v sodbi z dne 31. januarja 2006 v zadevi Komisija proti Španiji (C-503/03, ZOdl. str. I‑1097, točka 34) opozarja, da „se določbe schengenskega pravnega reda uporabijo le, če in kolikor so v skladu s pravom Unije in Skupnosti.“ Člen 1 schengenskega protokola določa, da mora biti okrepljeno sodelovanje na področju schengenskega pravnega reda izvedeno v pravnem in institucionalnem okviru Unije in ob spoštovanju Pogodb. Ta določba je poseben izraz načela, navedenega v členu 43(1) EU, po katerem mora okrepljeno sodelovanje spoštovati pogodbe in institucionalni okvir Unije ter pravo Skupnosti.
(20)  –	Bender, Die verstärkte Zusammenarbeit nach Nizza, str. 730, 731 in 767.
(21)  –	Jacqué, Jean – Paul, Droit institutionnel de l’Union européenne, 3. izdaja, Pariz, 2004, str. 161, meni, da je okrepljeno sodelovanje posledica ugotovitve, da ni mogoče, da bi vse države članice napredovale enako hitro pri integraciji.
(22)  –	Blanke, Titel VII, Bestimmungen über eine Verstärkte Zusammenarbeit, v Grabitz/Hilf, točka 1.
(23)  –	Teorija ob sklicevanju na člen 134 KIS opozarja na dejstvo, da je bil že na začetku schengenski pravi red tak, da v resnici ni nasporotoval pravu Skupnosti ( Van Simaeys, Benoit, Carlier, Jean-Yves, Le nouvel espace de liberté, de sécurité et de justice, v Lejeune, Yves (ur.): Le traité d’Amsterdam, Espoirs et déceptions, Bruselj, 1999, str. 250).
(24)  –	Blanke, Titel VII, Bestimmungen über eine Verstärkte Zusammenarbeit, v Grabitz/Hilf, točka 9, Gautier, Accords de Schengen, točki 1 in 2. Do razvoja zunaj okvira ustanovitvene pogodbe je prišlo zato, ker je bila Skupnosti sicer pristojna za prosto gibanje oseb, ni pa še bila pristojna za urejanje pravnega položaja državljanov tretjih držav.
(25)  –	Gautier, Accords de Schengen, točka 3. Avtorica opozarja, da je Amsterdamska pogodba vključila pravni red, ki je nastal na podlagi schengeskih sporazumov, v institucionalni okvir Evropske unije.
(26)  –	Replika v zadevi C-137/05, točka 72.
(27)  –	V angleški različici tega protokola se uporablja izraz „Proposals and initiatives to build upon the Schengen acquis “, v francoski „Les propositions et initiatives fondés sur l’acquis de Schengen“, v nemški „Vorschläge und Initiativen auf der Grundlage des Schengen-Besitzstands“, v italijanski „Le proposte e le iniziative che si baseranno sull’acquis di Schengen“, v španski „Las propuestas e iniciativas para desarrollar el acervo de Schengen“.
(28)  –	UL L 187, 10.7.2001, str. 45, slovenska posebna izdaja, poglavje 19, zvezek 4, str. 160.
(29)  –	V slovenski različici „ Ta direktiva pomeni nadaljnji razvoj schengenskega pravnega reda […] “, v angleški različici „ This Directive builds on the Schengen acquis […] “, v francoski „ La présente directive constitue un développement de l'acquis de Schengen […] “, v nemški „ Diese Richtlinie stellt eine Weiterentwicklung des Schengen-Besitzstands […] “, v italijanski „ Il presente strumento rappresenta uno sviluppo dell'acquis di Schengen […] “ in v španski „ La presente Directiva constituye un desarrollo del acervo de Schengen […] “.
(30)  –	UL L 64, 2.3.2004, str. 1, slovenska posebna izdaja, poglavje 19, zvezek 7, str. 24.
(31)  –	V slovenski različici „ Ta uredba je akt, ki temelji na schengenskem pravnem redu […] “, v angleški „ This Regulation constitutes an act building on the Schengen acquis […] “, v francoski „ Le présent règlement constitue un acte fondé sur l'acquis de Schengen […] “, v nemški „ Diese Verordnung stellt einen auf dem Schengen-Besitzstand aufbauenden […] Rechtsakt […] “, v italijanski „ Il presente regolamento costituisce un atto basato sull'acquis di Schengen […] “, v španski „ El presente Reglamento constituye un acto que desarrolla el acervo de Schengen […] “.
(32)  –	UL L 83, 1.4.2005, str. 48.
(33)  –	V angleški različici „ […] to the extent that its measures develop provisions of the Schengen acquis against the organisation of illegal immigration […] “_v francoski „ […] pour autant que ses mesures développent les dispositions de l'acquis de Schengen afin de lutter contre l'organisation de l'immigration illégale […] “, v nemški „ […]deren Maßnahmen eine Weiterentwicklung des Schengen-Besitzstands zur Bekämpfung der illegalen Einwanderung darstellen […] “, v italijanski „ […] nella misura in cui le sue misure sviluppano le disposizioni dell'acquis di Schengen volte a combattere l'organizzazione di immigrazione illegale […] “, v španski „ […] en la medida en que desarrolla las disposiciones del acervo de Schengen en materia de lucha contra la organización de la inmigración ilegal […] “.
(34)  –	Na tem mestu bi želela opozoriti na sodbo z dne 2. aprila 1998 v zadevi EMU Tabac in drugi (C-296/95, Recueil, str. I-1605, točka 36). V njej je Sodišče v zvezi z razliko med dansko in grško različico glede Direktive Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov (UL L 76, str. 1), kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 92/108/EGS z dne 14. decembra 1992 (UL L 390, str. 124), ugotovilo, da bi bilo „neupoštevanje dveh jezikovnih različic v protislovju z ustaljeno sodno prakso Sodišča, v skladu s katero nujnost enotne razlage uredb Skupnosti prepoveduje, da se v primeru dvoma določbo obravnava samo zase, temveč bolj sili k temu, da se jo razlaga ob upoštevanju njenih različic v drugih uradnih jezikih. Nenazadnje so vse jezikovne različice enakovredne, kar ne more nihati glede na obseg prebivalstva držav članic, ki uporablja zadevni jezik.“
(35)  –	Sodbi z dne 27. oktobra 1977 v zadevi Bouchereau (C-30/77, Recueil, str. 1999, točka 14) in z dne 7. decembra 1995 v zadevi Rockfon (C-449/93, Recueil, str. I-4291, točka 28). Zadeva Rockfon se je nanašala na razlago člena 1 Direktive Sveta 75/129/EGS z dne 17. februarja 1975 o približevanju zakonodaj držav članic glede množičnega odpuščanja (UL L 48, 22.2.1975, str. 29). Razložiti je bilo treba v tem členu vsebovani pojem „obrat“, ki je v angleški različici „establishment“, v francoski različici „l'établissement“ in v italijanski „lo stabilimento“. Sodišče je po preučitvi različnih jezikovnih različic Direktive ugotovilo, da „iz primerjave uporabljenih izrazov izhaja, da imajo slednji različno vsebino, in sicer od primera do primera obrat, podružnica, podjetje, osrednji delovni obrat, prostorska enota ali delovišče.“
(36)  –	Michel, Valérie, Actes annexés au traité, vnos 150 enciklopedije JurisClasseur Europe Traité, točka 3.
(37)  –	Nemška pravna znanost opozarja, da pojem protokol, o katerem govori člen 311 ES, ne pozna opredelitve v pravu ES ( Weber, v von den Groeben/Schwarze, člen 311, točka 1).
(38)  –	Michel, Actes annexés au traité, točka 36. Avtorica navaja, da je pravna veljava protokolov identična pravni veljavi ustanovitvenih pogodb.
(39)  –	Sodba z dne 10. marca 2005 v zadevi Miraglia (C-469/03, ZOdl., str. I-2009).
(40)  –	Weber, v von den Groeben/Schwarze, člen 311, točka 2.
(41)  –	Lenaerts, Koen, Van Nuffel Piet, Bray Robert, Constitutional Law of the European Union, 2. izdaja, London, 2005, str. 710; Blumann, Claude, Dubois, Louis, Droit institutionnel de l'Union européenne, 2. izdaja, Pariz, 2005, str. 394.
(42)  –	Weber, v von den Groeben/Schwarze, člen 311, točka 3; Michel, Actes annexés au traité, točka 42. Sodišče se je v sodbi z dne 30. aprila 1996 v zadevi Nizozemska proti Svetu (C-58/94, Recueil, str. 2169), v kateri je Nizozemska med drugim tožila tudi zaradi razglasitve ničnosti Sklepa Sveta št. 93/731/ES z dne 20. decembra 1993 o dostopu javnosti do dokumentov Sveta (UL L 340, 31.12.1993, str. 43), sklicevalo na izjavo št. 17 o pravici dostopa do informacij, ki jo vsebuje sklepna listina konference predstavnikov vlad držav članic, na kateri je bila sprejeta Pogodba o Evropski uniji.
(43)  –	Michel, Actes annexés au traité, točka 37.
(44)  –	Thym, Ungleichzeitigkeit und europäisches Verfassungsrecht, str. 222, opozarja tudi na drugačna mnenja v teoriji. Če pravni akt s področja okrepljenega sodelovanja ne velja v neki državi članici, naj bi po tej teoriji ta država članica lahko tožila, le če je bil pravni okvir okrepljenega sodelovanja prekoračen, ker bi bil akt sekundarnega prava v takem primeru sprejet ultra vires, ali pa če pristojnosti, pravice in obveznosti držav članic, ki ne sodelujejo pri okrepljenem sodelovanju, ne bi bile spoštovane. Takega stališča se ne more sprejeti, ker je v nasprotju z jasnim besedilom člena 230 PES.
(45)  –	Thym, Ungleichzeitigkeit und europäisches Verfassungsrecht, str 103; Gautier, Accords de Schengen, točka 39. Avtorja opozarjata, da se Danska ne strinja s tem, da bi vsebina schengenskega pravnega reda postala del prava Skupnosti zaradi značilnosti, ki jih ima pravo ES. Danska tako ne sprejema supranacionalne metode prvega stebra in ji bolj ustreza medvladna metoda tretjega stebra.
(46)  –	Jacqué, Droit institutionnel de l’Union européenne, str. 163.
(47)  –	Gautier, Accords de Schengen, točka 36.
(48)  –	Gautier, Accords de Schengen, točka 36. Drugače povedano, deset novih držav, ki so pristopile leta 2004, od dneva pristopa sodelujejo pri schengenskem pravnem redu, ker je ta del acquis communautaire, ki so ga morale sprejeti. Glej tudi člen 3(1) Akta o pogojih pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike in prilagoditvah pogodb, na katerih temelji Evropska unija.
(49)  –	Tako določa člen 3(2), prvi pododstavek, Akta o pogojih pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike in prilagoditvah pogodb, na katerih temelji Evropska unija.
(50)  –	Mariani, Thierry, Rapport d'information déposé par la Délégation de l'Assemblée nationale pour l'Union européenne, sur la politique européenne des visas (dokumenti E 2811, E 3023, E 3159 in E 3208), Pariz, 2007, str. 20.
(51)  –	Van Simaeys, Benoit, Carlier, Jean-Yves, Le nouvel espace de liberté, de sécurité et de justice, str. 258. Nordijska unija potnih listin je zveza nordijskih držav s prehajanjem skupnih meja brez potnih listin.
(52)  –	Gautier, Accords de Schengen, točka 31, opozarja tudi na Protokol o uporabi nekaterih vidikov člena 14 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, ki za Združeno kraljestvo in Irsko določa, da lahko Irska in Velika Britanija obdržita nadzor nad osebami, ki prečkajo meje.
(53)  –	Gautier, Accords de Schengen, točki 30 in 32.
(54)  –	Člen 1 protokola o naslovu IV.
(55)  –	Člen 2 protokola o naslovu IV. Velika Britanija je na podlagi odločb Amsterdamske pogodbe v takem položaju, da ne sodeluje samo pri schengenskem pravnem redu, ampak ima tudi položaj opt-out
glede celotnega območja svobode, varnosti in pravice ( Thym, Ungleichzeitigkeit und europäisches Verfassungsrecht, str. 90).
(56)  –	Thym, Ungleichzeitigkeit und europäisches Verfassungsrecht, str. 82, pojasnjuje, da se vsebina schengenskega pravnega reda ne omeji le na odpravo notranjih meja in skupno ureditev zunanjih meja. Ta pravni red obsega tudi spremljevalne ukrepe na področju policijskega sodelovanja, politike vizumov, izmenjave informacij v okviru SIS in mreže Sirene, ki obsegajo podatke o državljanih tretjih držav. Drug del teorije pa pojasnjuje, da so na določenih področjih spremljevalni ukrepi širši pojav in da zadevajo Unijo v celoti, zato se ne nanašajo samo na schengenski pravni red ( Gautier, Accords de Schengen, točka 84, tako omenja npr. boj proti nezakonitim vstopom državljanov tretjih držav na ozemlje držav članic).
(57)  –	Gautier, Accords de Schengen, točka 32.
(58)  –	Člen 1 Sklepa 2000/365 vsebuje določbe schengenskega pravnega reda, ki se uporabljajo za Veliko Britanijo. Glej tudi Sklep Sveta št. 2004/926/ES z dne 22. decembra 2004 o izvajanju delov schengenskega pravnega reda s strani Združenega kraljestva Velike Britanije in Severne Irske (UL L 395, 31.12.2004, str. 70).
(59)  –	Thym, Ungleichzeitigkeit und europäisches Verfassungsrecht, str. 96.
(60)  –	Thym, Ungleichzeitigkeit und europäisches Verfassungsrecht, str. 96. Avtor opozarja, da se zaradi specialnosti schengenskega protokola, ki jo določa člen 7 protokola o naslovu IV, prepoved obstrukcije, ki sicer velja pri drugih delih pravnega sodelovanja na področju svobode, varnosti in pravice, za schengenski pravni red ne velja.
(61)  –	Thym, Ungleichzeitigkeit und europäisches Verfassungsrecht, str. 97. Avtor opozarja tudi na stališče, ki skuša zahtevo iz člena 4 schengenskega protokola po soglasju schengenskih držav prenesti na člen 5 tega protokola. To bi navsezadnje pomenilo, da imata člen 4 in člen 5 ločeni področji uporabe v skladu s teorijo neodvisnosti.
(62)  –	Thym, Ungleichzeitigkeit und europäisches Verfassungsrecht, str. 98.
(63)  –	Schauer, Martin, Schengen – Maastricht – Amsterdam, Auf dem Weg zu einer flexiblen Union, Dunaj, 2000, str. 215. Avtor te št udije izhaja iz stališča, da je člen 5 lex specialis v razmerju do člena 4 schengenskega protokola.
(64)  –	Dougan Michael, Union Competences, v Arnull Anthony, Dashwood Alan, Dougan Michael, Ross Malcolm, Spaventa Eleanor, Wyatt Derrick, Wyatt and Dashwood's European Union Law, 5. izdaja, London, 2006, str. 115. Avtor obravnava vprašanje položaja Velike Britanije v scnhengenskem pravnem redu kot del novega organizacijskega načela gibkosti ( flexibility ) Unije. V schengenskem protokolu vidi pojav primarne gibkosti, ker gre za gibkost, ki jo urejajo ustanovitvene pogodbe.
(65)  –	Thym, Ungleichzeitigkeit und europäisches Verfassungsrecht, str. 98.
(66)  –	Teorija zastopa glede načela effet utile pri razlagi mednarodnih pogodb stališče, da je to načelo ozko povezano s teleološko razlago mednarodne pogodbe ( Stein Torsten, von Buttlar Christian, Völkerrecht, 11. popolnoma predelana izdaja, Köln, 2005, str. 28).
(67)  –	Thym, Ungleichzeitigkeit und europäisches Verfassungsrecht, str. 98. Avtor opozarja, da enostranska izjava volje na podlagi proste presoje o sodelovanju na podlagi člena 5 schengenskega protokola tako ne bo imela velikega pomena za nadgradnjo ukrepov ali področij, ki se ne morejo uporabljati samostojno.
(68)  –	Besedilo, ki določa pravno podlago Sklepa 2000/365, se glasi: „ob upoštevanju člena 4 Protokola o vključitvi schengenskega pravnega reda v okvir Evropske unije, ki je priloga k Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti (v nadaljevanju: schengenski protokol) [...]“.
(69)  –	Oppermann, Thomas, Europarecht, München, 2005, str. 504.
(70)  –	Leta 2006 je bila sprejeta Uredba (ES) št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah) (UL L 105, 13.4.2006, str. 1). Uvodna izjava 27 te uredbe jasno določa, da „ta uredba predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda, v katerem Združeno kraljestvo v skladu s Sklepom Sveta 2000/365/ES z dne 29. maja 2000 o prošnji Združenega kraljestva Velike Britanije in Severne Irske za sodelovanje pri izvajanju nekaterih določb schengenskega pravnega reda ne sodeluje. Združeno kraljestvo zato ne sodeluje pri sprejetju te uredbe, ki zanj ni zavezujoča in se zanj ne uporablja.“ Člen 1 te uredbe vsebuje kot enakovredna predmeta urejanja najprej načelo, da se osebe pri prehajanju notranjih meja držav članic Evropske unije ne kontrolirajo, in nato pravila za izvajanje kontrole oseb pri prehajanju zunanjih meja držav članic Evropske unije.
(71)  –	Graßhof, Malte, Melderecht, Reisepassrecht, Namensrecht, Staatsangehörigkeits- und Einbürgerungsrecht, v Bergmann, Jan in Kenntner, Markus (ur.), Deutsches Verwaltungsrecht unter europäischem Einfluss, Stuttgart, 2002, str. 301, 307 in 310, navaja, da so potni listi in potovalni dokumenti sredstva nadzora za ugotovitev identitete in državljanstva posameznika.
(72)  –	Graßhof, Melderecht, Reisepassrecht, Namensrecht, Staatsangehörigkeits- und Einbürgerungsrecht, str. 309.
(73)  –	Oppermann, Europarecht, str. 505; Harms, Karsten, Ausländerrecht, v Bergmann, Kenntner, Deutsches Verwaltungsrecht unter europäischem Einfluss, str. 166, opozarja na člen 61(a) ES, ki določa, da v petletnem obdobju po začetku veljavnosti Amsterdamske pogodbe Svet sprejme ukrepe za zagotovitev prostega gibanja oseb […] skupaj z neposredno povezanimi spremljajočimi ukrepi glede kontrole na zunanjih mejah, azila in priseljevanja.
(74)  –	Za primer določitve dela pravnega reda, kamor spada Uredba št. 2252/2004 lahko omenimo člen 1.A Sklepa Sveta št. 1999/437/ES z dne 17. maja 1999 o nekaterih izvedbenih predpisih za uporabo Sporazuma, sklenjenega med Svetom Evropske unije in Republiko Islandijo ter Kraljevino Norveško, v zvezi s pridružitvijo teh dveh držav k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda (UL L 176, 10.7.1999, str. 31, slovenska posebna izdaja, poglavje 19, zvezek 1, str. 165). Ta člen določa, da so del schengenskega pravnega reda predpisi, ki urejajo „ [p]rehod oseb preko zunanjih meja tistih držav, ki so se odločile opustiti mejno kontrolo na svojih notranjih mejah, vključno s pravili in dogovori, ki jih morajo te države izpolnjevati, ko opravljajo mejno kontrolo oseb na zunanjih mejah, nadzor mejnih območij in sodelovanje s službami, odgovornimi za mejno kontrolo “.
(75)  –	Podobno tudi uvodna izjava 2 Sklepa Sveta št. 2002/192/ES z dne 28. februarja 2002 o prošnji Irske, da sodeluje pri izvajanju nekaterih določb schengenskega pravnega reda (UL L 64, 7.3.2002, str. 20, slovenska posebna izdaja, poglavje 19, zvezek 4, str. 211) določa, da je bil „Schengenski pravni red […] zasnovan in deluje kot celovit skupek, ki ga v celoti sprejmejo in uporabljajo vse države, ki podpirajo načelo odprave osebnih kontrol na skupnih mejah.“
(76)  –	Kolb Robert, La maxime „ qui habet commoda, ferre debet onera et contra “ (celui qui jouit des avantages doit supporter aussi les charges et vice versa) en droit international public, Revue Belge de Droit International, 2004, str. 12(23).
(77)  –	Sodba Sodišča z dne 7. februarja 1973 v zadevi Komisija proti Italiji (39/72, Recueil, str. 101, točki 21 in 24).
(78)  –	de Kerchove d'Ousselghem, Gilles, Un espace de liberté, de sécurité et de justice aux dimensions incertaines. Quelques réflexions sur le recours aux coopérations renforcées en matière de justice et d'affaires intérieures, v Lejeune, Yves (ur.): Le traité d’Amsterdam, Espoirs et déceptions, Bruselj, 1999, str. 290. Avtor opozarja, da je bilo iskanje večje enotnosti ( cohérence ) schengenskega sodelovanja prvi razlog za vključitev schengenskega pravnega reda v okvir Evropske unije.
(79)  –	UL L 161, 19.6.2002, str. 11, slovenska posebna izdaja, poglavje 19, zvezek 6, str. 10.
(80)  –	V teoriji se zastopa stališče, da so akti, ki spreminjajo obstoječi schengenski pravni red, nedvomno del nadgradnje schengenskega pravnega reda. Če pa gre za ukrepe, ki ne spreminjajo obstoječega schengenskega pravnega reda, je položaj lahko drugačen ( Bracke, Niels, Flexibility, Justice Cooperation and the Treaty of Amsterdam, v Marinho, Clotilde, Asylum, Immigration and Schengen Post-Amsterdam, Maastricht, 2001, str. 65).
(81)  –	Sodbe z dne 4. aprila 2000 v zadevi Komisija proti Svetu (C-269/97, Recueil, str. I-2257, točka 43); z dne 30. januarja 2001 v zadevi Španija proti Svetu (C-36/98, Recueil, str. I-779, točka 58) in z dne 6. decembra 2005 v zadevi ABNA (združene zadeve C-453/03, C-11/04, C‑12/04 in C-194/04, ZOdl., str. I-10423, točka 54).
(82)  –	Sodba ABNA (navedena v opombi 81, točka 68).
(83)  –	Sodba ABNA (navedena v opombi 81, točka 69).
(84)  –	To domnevo uvaja besedilo „se šteje, da Združeno kraljestvo Velike Britanije in Severne Irske obvesti predsednika Sveta na podlagi člena 5 Schengenskega protokola, da želi sodelovati pri vseh predlogih in pobudah, ki temeljijo na schengenskem pravnem redu iz člena 1“.
(85)  –	Opozoriti velja, da ta uvodna izjava opozarja tudi na to, da je bil uporabljen člen 3 protokola o naslovu IV, saj gre za ukrep iz naslova IV ES.
(86)  –	Thym, Ungleichzeitigkeit und europäisches Verfassungsrecht, str. 98, opozarja, da je pri takih pravnih aktih s podajanjem navedb o Norveški in Islandiji ugotovljeno, da gre za nadgradnjo schengenskega pravnega reda. Zato ni jasno, zakaj se sklicujejo na protokol o naslovu IV.
(87)  –	Thym, Ungleichzeitigkeit und europäisches Verfassungsrecht, str. 98.
(88)  –	Člen 8 Odločbe 2002/463 ureja kot vrste dejavnosti usposabljanje, izmenjavo osebja, dejavnosti, ki spodbujajo uporabo računalniške obdelave spisov in postopkov, skupaj z uporabo najsodobnejših tehnik za elektronsko izmenjavo podatkov, oceno vpliva skupnih pravil in postopkov, ki temeljijo na členih 62 ES in 63 ES, dejavnosti, namenjene spodbujanju razvijanja najboljše prakse z namenom izboljšanja delovnih metod in opreme, poenostavitev postopkov in skrajšanje rokov, operativne dejavnosti, ki bi lahko vključevale ustanavljanje skupnih operativnih središč in ekip, študije, raziskave, konference in seminarje, mehanizme za posvetovanje in povezovanje ustreznih nacionalnih in mednarodnih vladnih in nevladnih organizacij, dejavnosti držav članic v tretjih državah, zlasti naloge ugotavljanja dejstev v državah izvora in tranzita in boj proti ponarejanju dokumentov.
(89)  –	Uredba Sveta (ES) št. 334/2002 z dne 18. februarja 2002 o spremembi Uredbe (ES) št. 1683/95 o enotni obliki za vizume (UL L 53, 23.2.2002, str. 7, slovenska posebna izdaja, poglavje 19, zvezek 4, str. 190).
(90)  –	Uredba Sveta (ES) št. 1683/95 z dne 29. maja 1995 o enotni obliki za vizume (UL L 164, 14.7.1995, str. 1, slovenska posebna izdaja, poglavje 19, zvezek 1, str. 13).
(91)  –	Sodba Sodišča z dne 28. novembra 2006 v zadevi Parlament proti Svetu (C-414/04, še neobjavljena v ZOdl., točka 37). V tej sodbi je bilo ugotovljeno, da je nična Uredba (ES) št. 1228/2003 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2003 o pogojih za dostop do omrežja za čezmejne izmenjave električne energije (UL L 176, 15.7.2003, str. 1, slovenska posebna izdaja, poglavje 12, zvezek 2, str. 175).
(92)  –	Svet je v dupliki v zadevi C-137/05 posebej poudaril, da se pri prečkanju zunanje meje kontrola identitete državljanov držav članic opravi na podlagi predloženega potovalnega dokumenta, tako da bo nadzor nad državljani Irske in Velike Britanije opravljen enako kot v primeru državljanov drugih držav članic, čeprav irski in britanski dokumenti nimajo enakih varnostnih značilnosti.
(93)  –	Ta člen ureja „pravico do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja“ in določa: „1. Vsakdo ima pravico do spoštovanja njegovega zasebnega in družinskega življenja, doma in dopisovanja.
2. Javna oblast se ne sme vmešavati v izvrševanje te pravice, razen če je to določeno z zakonom in je nujno v demokratični družbi zaradi državne varnosti, javne varnosti ali ekonomske blaginje države, zato da se prepreči nered ali kaznivo dejanje, da se zavaruje zdravje ali morala ali da se zavarujejo pravice in svoboščine drugih ljudi.“
(94)  –	Člen 8(1) te listine določa: „Vsakdo ima pravico do varstva osebnih podatkov, ki se nanašajo nanj.“
(95)  –	Roßnagel, Alexander, Hornung, Gerrit, Reisepässe mit elektronischem Gesichtsbild und Fingerabdruck: die EG-Verordnung 2252/2004 über Normen für Sicherheitsmerkmale und biometrische Daten in von den Mitgliedstaaten ausgestellten Pässen und Reisedokumenten, Die öffentliche Verwaltung, 58 (2005), str. 983 (896 in 897). Tu bi rada opozorila še na to, da teorija ob sklicevanju na sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice v zadevi Leander proti Švedski (Series A, no. 116, §48) meni, da shranjevanje ( la mémorisation ) in sporočanje ( la communication ) osebnih podatkov pomenita poseg v pravico do spoštovanja zasebnega življenja na podlagi člena 8(1) Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin ( Sudre, Frédéric, Droit européen et international des droits de l'homme, 8. predelana in razširjena izdaja, Pariz, 2006, str. 439).