62018CC0634
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE ELEANOR SHARPSTON,
predstavljeni 22. januarja 2020 (
1
)
Zadeva C‑634/18
Prokuratura Rejonowa w Słupsku
proti
JI
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Rejonowy w Słupsku (Poljska))
„Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Okvirni sklep 2004/757/PNZ – Minimalne določbe glede zakonskih znakov kaznivih dejanj in elementov kazni na področju nedovoljenega prometa s prepovedanimi drogami – Področje uporabe – Člena 2(1)(c) in 4(2)(a) – Osebna poraba – Velika količina prepovedanih drog – Načelo zakonitosti v kazenskem pravu“
1.
Nullum crimen nulla poena sine lege scripta, praevia, certa et stricta. Ta rek, ki izraža jasno pravilo in temeljno načelo, da morata biti tako kaznivo dejanje kot kazen določena z zakonom, vendarle še vedno zahteva razlago. (
2
)
2.
V obravnavani zadevi Sąd Rejonowy w Słupsku – XIV Wydział Karny (občinsko sodišče v Słupsku - XIV kazenski oddelek, Poljska) prosi za smernice v zvezi z razlago Okvirnega sklepa Sveta 2004/757/PNZ z dne 25. oktobra 2004 o opredelitvi minimalnih določb glede elementov kaznivih dejanj in kazni na področju nedovoljenega prometa s prepovedanimi drogami. (
3
) V bistvu predložitveno sodišče sprašuje, ali je položaj, v katerem v nacionalnem pravu pojma „velike količine prepovedanih drog“, ki pomeni kvalificirano obliko kaznivega dejanja v skladu s členom 4(2)(a) Okvirnega sklepa 2004/757, ne določa nacionalna zakonodaja, ampak nacionalna sodišča v vsakem posameznem primeru, združljiv s tem okvirnim sklepom in načelom zakonitosti v kazenskem pravu. Da bi Sodišče odgovorilo na to vprašanje, bo moralo najprej ugotoviti, ali je pristojno odgovoriti na vprašanja za predhodno odločanje v zadevah, ki se nanašajo na posedovanje prepovedanih drog za namene osebne porabe, kar je položaj, ki je v skladu s členom 2(2) Okvirnega sklepa izvzet s področja uporabe tega okvirnega sklepa, in ali se Listina Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) v obravnavanem primeru uporablja. (
4
)
Pravni okvir
Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin
3.
Člen 7(1) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP), določa, da „[n]ihče ne sme biti obsojen za katerokoli dejanje, izvršeno s storitvijo ali opustitvijo, ki ni bilo določeno kot kaznivo dejanje po domačem ali po mednarodnem pravu v času, ko je bilo storjeno. Prav tako se ne sme izreči strožja kazen od tiste, ki jo je bilo mogoče izreči v času, ko je bilo kaznivo dejanje storjeno“.
Pravo EU
Pogodba o Evropski uniji
4.
Člen 31(1)(e) Pogodbe o Evropski uniji v različici, ki se je uporabljala ob sprejetju Okvirnega sklepa 2004/757, določa, da skupni ukrepi na področju pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah vključujejo „postopno sprejemanje ukrepov za določitev minimalnih predpisov o elementih kaznivih dejanj in kaznih na področju organiziranega kriminala, terorizma in nedovoljenega prometa s prepovedanimi drogami“. Člen 34(2)(b) te pogodbe Svetu podeljuje pristojnost, da na pobudo katere koli države članice ali Evropske komisije soglasno sprejema okvirne sklepe „zaradi približevanja zakonov in drugih predpisov držav članic. Okvirni sklepi so za vsako državo članico zavezujoči glede cilja, ki ga je treba doseči, nacionalnim organom pa prepuščajo izbiro oblike in metod. Sklepi nimajo neposrednega učinka“.
Listina
5.
Člen 49 Listine odraža in nadgrajuje člen 7(1) EKČP. Določa:
„1.   Nihče ne sme biti obsojen za dejanje, izvršeno s storitvijo ali opustitvijo, ki v času, ko je bilo storjeno, po nacionalnem ali mednarodnem pravu ni bilo določeno kot kaznivo dejanje. Prav tako se ne sme izreči strožja kazen od tiste, ki jo je bilo mogoče izreči v času, ko je bilo kaznivo dejanje storjeno. Če je bila v času po storitvi dejanja z zakonom predpisana milejša kazen, se uporabi ta.
2.   Ta člen ne izključuje sojenja in kaznovanja osebe zaradi storitve ali opustitve dejanja, ki je bilo v času, ko je bilo storjeno, kaznivo po splošnih načelih, ki jih priznava skupnost narodov.
[…]“
6.
V skladu s členom 51(1) Listine se njene določbe „uporabljajo za institucije, organe, urade in agencije Unije […], za države članice pa samo, ko izvajajo pravo Unije“. Člen 52(3) določa, da „[k]olikor ta listina vsebuje pravice, ki ustrezajo pravicam, zagotovljenim z [EKČP], sta vsebina in obseg teh pravic enaka kot vsebina in obseg pravic, ki ju določa [EKČP] […]“.
Okvirni sklep 2004/757
7.
V uvodnih izjavah Okvirnega sklepa 2004/757 je navedeno naslednje. „Nedovoljen promet s prepovedanimi drogami predstavlja grožnjo za zdravje, varnost in kakovost življenja državljanov Evropske unije ter zakonito gospodarstvo, stabilnost in varnost držav članic.“ (
5
)„Potrebno je sprejeti minimalna pravila glede elementov kaznivih dejanj v zvezi z nedovoljenim prometom s prepovedanimi drogami in predhodnimi sestavinami, ki bodo omogočila skupni pristop k boju proti tovrstnemu prometu na ravni Unije.“ (
6
) Ukrepanje EU se mora osredotočiti „na najtežje vrste s prepovedanimi drogami povezanih kaznivih dejanj“, medtem ko „[i]zključitev določenih vrst ravnanja v zvezi z osebno porabo iz [Okvirnega sklepa 2004/757] ne predstavlja smernice Sveta, kako naj države članice tovrstne primere obravnavajo v svoji nacionalni zakonodaji“. (
7
)„Kazni, ki jih predpišejo države članice, naj bodo učinkovite, sorazmerne in odvračilne, vključujejo pa naj tudi zaporne kazni. Pri določanju višine kazni je potrebno upoštevati dejanske elemente, kot so količina in vrsta prepovedane droge ter, ali je bilo kaznivo dejanje storjeno v okviru hudodelske združbe.“ (
8
)„Učinkovitost prizadevanj za boj proti nedovoljenemu prometu s prepovedanimi drogami je odvisna predvsem od usklajenosti nacionalnih ukrepov za izvedbo tega okvirnega sklepa.“ (
9
)
8.
Člen 2 določa:
„1.   Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da so kazniva naslednja naklepna dejanja, kadar so storjena neupravičeno:
(a)
pridelava, proizvodnja, pridobivanje, priprava, ponujanje, ponujanje za prodajo, distribucija, prodaja, dostava pod kakršnimi koli pogoji, posredovanje, pošiljanje, tranzitno pošiljanje, prevoz, uvoz ali izvoz prepovedanih drog;
(b)
gojenje opijskega maka, koke in konoplje;
(c)
posest ali nakup prepovedanih drog z namenom izvajanja ene od pod (a) naštetih dejavnosti;
(d)
proizvodnja, prevoz ali distribucija predhodnih sestavin ob zavedanju, da bodo uporabljene za nedovoljeno pridelavo ali proizvodnjo prepovedanih drog.
2.   Dejanja iz odstavka 1 ne sodijo na področje uporabe tega okvirnega sklepa, kadar jih storilci storijo izključno za namene svoje osebne porabe, kakor jo opredeljuje nacionalna zakonodaja.“
9.
Člen 4 določa:
„1.   Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da se kazniva dejanja, opredeljena v členih 2 in 3, kaznujejo z učinkovitimi, sorazmernimi in odvračilnimi kazenskimi sankcijami.
Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da se kazniva dejanja iz člena 2 kaznujejo z najvišjo zagroženo kaznijo najmanj od enega do treh let zapora.
2.   Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da se kazniva dejanja iz člena 2(1)(a), (b) in (c) kaznujejo z najvišjo zagroženo kaznijo najmanj od pet do deset let zapora v naslednjih okoliščinah:
(a)
kaznivo dejanje zadeva veliko količino prepovedanih drog;
[…]“
Nacionalno pravo
10.
Člen 62 Ustawa z dnia 29 lipca 2005 roku o przeciwdziałaniu narkomanii (zakon z dne 29. julija 2005 o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog, v nadaljevanju: zakon o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog) določa:
„1.   Kdor v nasprotju z zakonskimi določbami poseduje mamila ali psihotropne snovi, se kaznuje s kaznijo do treh let zapora.
2.   Če je predmet kaznivega dejanja iz odstavka 1 precejšnja količina mamil ali psihotropnih snovi, se storilec kaznuje z zaporom od enega do desetih let.“
Dejansko stanje, postopek in predložena vprašanja
11.
Prokuratura Rejonowa w Słupsku (občinsko državno tožilstvo v mestu Słupsk, Poljska, v nadaljevanju: Prokuratura) je zoper JI vložilo obtožnico, s katero mu je med drugim očitalo, da je: (i) 7. novembra 2016 posedoval precejšnjo količino psihotropne snovi amfetamin skupne teže 10,73 grama neto in mamila marihuana skupne teže 16,07 grama, s čemer je storil kaznivo dejanje iz člena 62(2) zakona o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog; in (ii) 28. novembra 2016 posedoval mamilo marihuana teže 2,00 grama neto in psihotropno snov amfetamin teže 0,49 grama neto, s čemer je storil kaznivo dejanje iz člena 62(1) tega zakona.
12.
Ni sporno, da je JI te droge posedoval za namene osebne porabe. V kazenskem postopku na podlagi tega dejanskega stanja je JI priznal krivdo za vsa očitana mu kazniva dejanja.
13.
Sąd Rejonowy w Słupsku – XIV Wydział Karny (občinsko sodišče v Słupsku (XIV. kazenski oddelek)) ugotavlja, da v Okvirnem sklepu 2004/757 pojem „velika količina prepovedanih drog“ ni opredeljen. V nacionalnem pravu prav tako ni opredeljen pojem „precejšnja količina“ prepovedanih drog, ki je uporabljen v členu 62(2) zakona o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog. Predložitveno sodišče pojasnjuje, da je sodna praksa poskušala zapolniti to vrzel z določitvijo meril, na podlagi katerih bi se ugotovilo, ali je količina prepovedanih drog „precejšnja“, „majhna“ ali „običajna“. Ta merila so teža (grami, kilogrami, tone, število odmerkov), vrsta mamila (razdelitev na „trde“ in „mehke“ droge) ter namen uporabe (za tržne namene, za lastno rabo). Kljub temu pa pojem „precejšnja količina prepovedanih drog“ ostaja še naprej nedoločen in ga različna nacionalna sodišča različno opredeljujejo. Predložitveno sodišče navaja več primerov različnih razlag tega pojma iz nacionalne sodne prakse. (
10
)
14.
Zaradi tega ima predložitveno sodišče pomisleke glede skladnosti te sodne prakse z načelom zakonitosti v kazenskem pravu, določenim v členu 7 EKČP. Prav tako ugotavlja, da bi lahko okoliščina, da pojem „velika količina prepovedanih drog“ ni opredeljen na ravni EU, ampak je očitno prepuščen diskreciji držav članic, lahko privedla do različnega obravnavanja državljanov Evropske unije glede na državo članico, v kateri imajo prebivališče.
15.
Predložitveno sodišče navaja, da je ta vprašanja že obravnavalo Trybunał Konstytucyjny (ustavno sodišče, Poljska), ki je v sodbi z dne 14. februarja 2012 razsodilo, da je člen 62(2) zakona o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog, kar zadeva zakonski znak kaznivega dejanja v zvezi s „precejšnjo količino“ snovi, v skladu s poljsko ustavo.
16.
Glede na navedeno predložitveno sodišče Sodišču postavlja ta vprašanja:
„1.
Ali je treba določbo prava Unije, in sicer člen 4(2)(a) v povezavi s členom 2(1)(c) [Okvirnega sklepa Sveta 2004/757] razlagati tako, da ni v nasprotju s tem, da je pojem ‚precejšnja količina prepovedanih drog‘ predmet razlage nacionalnega sodišča v vsakem posameznem primeru v okviru individualne presoje, ki ni pogojena z uporabo objektivnih meril, zlasti z ugotovitvijo, da storilec poseduje prepovedane droge z namenom izvajanja dejavnosti v smislu člena 4(2)(a) tega okvirnega sklepa, to je za pridelavo, ponujanje, ponujanje za prodajo, distribucijo, posredovanje in dostavo pod kakršnimi koli pogoji?
2.
Ker [zakon o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog] ne vsebuje natančne opredelitve pojma ‚precejšnja količina prepovedanih drog‘ in to vprašanje v okviru ‚sodniške diskrecije‘ prepušča razlagi sodnikov, ki odločajo o konkretnih zadevah, ali ukrepi sodnega varstva za zagotavljanje učinkovitosti in uspešnosti določb prava Unije, ki jih vsebuje [Okvirni sklep 2004/757], zlasti določb člena 4(2)(a) v povezavi s členom 2(1)(c) tega [okvirnega sklepa], predstavljajo zadostno podlago za zagotavljanje učinkovitega varstva poljskim državljanom na podlagi pravil prava Unije, ki vsebujejo minimalne določbe glede zakonskih znakov kaznivih dejanj in elementov kazni na področju nedovoljenega prometa s prepovedanimi drogami?
3.
Ali je nacionalna določba člena 62(2) zakona o boju proti odvisnosti od prepovednih drog v skladu s pravom Unije, zlasti z določbami člena 4(2)(a) v povezavi s členom 2(1)(c) [Okvirnega sklepa 2004/757], in, če je odgovor pritrdilen, ali razlaga pojma precejšnja količina psihotropnih snovi in mamil s strani poljskih nacionalnih sodišč ni v nasprotju z določbo prava Unije, ki zahteva strožjo kazen za storilca, ki stori kaznivo dejanja posedovanja velikih količin prepovedanih drog z namenom izvajanja dejavnosti iz člena 2(1)(c) [Okvirnega sklepa 2004/757]?
4.
Ali člen 62(2) zakona o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog, ki za kaznivo dejanje posedovanja precejšnje količine psihotropnih snovi in mamil, kot ta pojem razlagajo poljska nacionalna sodišča, predpisuje strožjo kazen, ni v nasprotju z načeloma enakosti in prepovedi diskriminacije (člen 14 [EKČP] ter člena 20 in 21 [Listine] v povezavi s členom 6(1) [Pogodbe o Evropski uniji])?“
17.
Pisna stališča so predložili Prokuratura, češka, nizozemska, poljska, španska in švedska vlada ter Komisija. Na obravnavi 2. oktobra 2019 so Prokuratura, poljska, španska in švedska vlada in Komisija ustno predstavili stališča.
Presoja
Pristojnost Sodišča
18.
Prokuratura trdi, da Sodišče ni pristojno odgovoriti na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo predložitveno sodišče, ker se nanašajo na razlago nacionalnega prava, in sicer člena 62(2) zakona o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog, in na združljivost te določbe z Okvirnim sklepom 2004/757.
19.
V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse izhaja, da Sodišče na podlagi člena 267 PDEU ni pristojno za sprejetje predhodnih odločb o razlagi predpisov nacionalnega prava. Pristojnost Sodišča je omejena le na preizkus določb prava EU. (
11
) Lahko pa nacionalnemu sodišču posreduje vse elemente razlage s področja prava EU, ki bi mu lahko koristili pri presoji učinkov takih določb nacionalnega prava. Poleg tega pa Sodišču nič ne preprečuje, da vprašanja preoblikuje tako, da predložitvenemu sodišču posreduje razlago prava EU, ki mu bo pomagala odločiti v sporu, ki mu je predložen. (
12
)
20.
V obravnavanem primeru se predložena vprašanja nanašajo na razlago člena 2(1)(c) in člena 4(2)(a) Okvirnega sklepa 2004/757. Prav tako je potrebna razlaga člena 2(2) tega okvirnega sklepa, da bi se ugotovilo, ali ta zadeva spada na področje uporabe prava EU. Predložena vprašanja so zato prima facie dopustna.
21.
Komisija trdi, da obravnavana zadeva ne spada na področje uporabe Okvirnega sklepa 2004/757. Iz dejanskega stanja, kot ga je predstavilo predložitveno sodišče, naj bi izhajalo, da je JI posedoval prepovedane druge za namene osebne porabe. Člen 2(2) takšno dejanje izvzema iz področja uporabe Okvirnega sklepa 2004/757.
22.
Na obravnavi so se Prokuratura ter poljska, španska in švedska vlada strinjali s stališčem Komisije.
23.
Iz besedila člena 2(2) res izhaja, da posedovanje prepovedanih drog za namene „svoje osebne porabe“ ne spada na področje uporabe Okvirnega sklepa 2004/757 in da takšno ravnanje ureja (in kaznuje) nacionalna zakonodaja. Vendar pa je v uvodni izjavi 4 Okvirnega sklepa pojasnjeno, da izključitev določenih vrst ravnanja v zvezi z osebno porabo iz Okvirnega sklepa ne predstavlja smernice Sveta, kako naj države članice tovrstne primere obravnavajo v svoji nacionalni zakonodaji.
24.
Tako je poljska vlada na obravnavi pojasnila, da zakon o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog, s katerim je bil prenesen Okvirni sklep, z vidika inkriminacije posedovanja prepovedanih drog ne razlikuje med posedovanjem za namene osebne porabe in posedovanjem za druge namene. V členu 62(1) (posedovanje prepovedanih drog, ki se kaznuje z zaporom do treh let) in (2) (posedovanje precejšnje količine prepovedanih drog, ki se kaznuje z zaporom od enega do desetih let) je tako posedovanje prepovedanih drog inkriminirano ne glede na njegov namen. S takim obravnavanjem posedovanja prepovedanih drog člen 62 zakona o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog presega okvir posedovanja prepovedanih drog v smislu člena 2(1) Okvirnega sklepa in dejansko zajema tudi posedovanje prepovedanih drog za namene osebne porabe.
25.
Informacije, ki jih je predložila poljska vlada, torej potrjujejo, da nacionalna zakonodaja posedovanje prepovedanih drog za namene osebne porabe obravnava enako kot posedovanje prepovedanih drog v povezavi z nedovoljenim prometom s temi drogami, ki je kazniv v skladu s členom 2(1)(c) Okvirnega sklepa. (
13
) Poleg tega je mogoče v skladu s poljsko zakonodajo kazenski postopek zaradi posedovanja prepovedanih drog za namene osebne porabe ustaviti samo, če je zadevna količina drog „neznatna“.
26.
V skladu z ustaljeno sodno prakso je Sodišče pristojno za odločanje o predlogih za sprejetje predhodne odločbe glede določb prava Unije v okoliščinah, v katerih dejansko stanje v postopku v glavni stvari neposredno ne spada na področje uporabe prava EU, ampak se določbe prava EU uporabljajo na podlagi nacionalne zakonodaje, s katero so za povsem notranje položaje sprejete enake rešitve, kot jih določa pravo EU. (
14
) V takih primerih je gotovo v interesu Evropske unije, da se v izogib različnim razlagam v prihodnosti določbe ali pojmi, prevzeti iz prava EU, razlagajo enotno, ne glede na okoliščine, v katerih se uporabljajo. (
15
)
27.
Zdi se mi, da se ta sodna praksa uporablja v tej zadevi, pri čemer mora dejstva preveriti nacionalno sodišče. Z zakonom o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog se Okvirni sklep 2004/757 prenaša v nacionalni pravni red. Na podlagi člena 62 tega zakona se v primerih, ki bi sicer bili zunaj področja uporabe Okvirnega sklepa, uporabi enak pristop, kot ga določa pravo EU. Konkretno, v členu 62(2) tega zakona se kazniva dejanja, ki zadevajo „precejšnjo količino prepovedanih drog“, štejejo za kvalificirano obliko kaznivih dejanj. Po mojem razumevanju ta izraz pomeni prenos pojma „velika količina prepovedanih drog“ iz člena 4(2)(a) Okvirnega sklepa 2004/757 v nacionalno pravo. Posedovanje za namene osebne porabe je opredeljeno in se kaznuje na enak način kot posedovanje, ki spada na področje uporabe člena 2(1)(c) Okvirnega sklepa.
28.
Zakonski znaki teh kaznivih dejanj so opredeljeni v Okvirnem sklepu in se morajo zato kot pojmi prava EU razlagati enotno. V Okvirnem sklepu pojem „velike količine prepovedanih drog“ ni opredeljen. Zato je Sodišče tisto, ki mora zagotoviti potrebna vodila glede pomena tega pojma, da bi se preprečile prihodnje različne razlage.
29.
Poleg tega iz ustaljene sodne prakse Sodišča jasno izhaja, da imajo nacionalni organi, vključno z nacionalnimi sodišči, zaradi zavezujoče narave okvirnih sklepov obveznost, da nacionalno pravo razlagajo v skladu s pravom Unije. Pri uporabi nacionalnega prava morajo torej ta sodišča to pravo razlagati, kolikor je mogoče, ob upoštevanju besedila in namena zadevnega okvirnega sklepa, da se doseže rezultat, ki se s tem sklepom poskuša doseči. (
16
)
30.
Španska vlada je na obravnavi trdila, da je pojem „velika količina prepovedanih drog“ iz člena 4(2)(a) Okvirnega sklepa brezpredmeten, kadar gre za posedovanje prepovedanih drog za namene osebne porabe. V povezavi z obravnavanim postopkom ta argument zavračam. Nacionalni zakonodajalec se je namreč odločil posedovanje za namene osebne porabe in posedovanje za namene nedovoljenega prometa obravnavati enako. Tako je razlaga pojma „velika količina prepovedanih drog“ upoštevna v obeh primerih.
31.
Španska in švedska vlada sta zatrjevali, da načela iz sodbe Ullens de Schooten (
17
) v obravnavani zadevi niso upoštevna, ker ni potrebe po enotni razlagi pojmov, ki jih zakonodajalec EU v okviru okvirnega sklepa ni želel opredeliti. Vendar pa načelo enotne razlage prava EU Unije velja tudi za razlago določb okvirnih sklepov. (
18
) Kadar določba prava EU državi članici dopušča diskrecijsko pravico pri njenem izvajanju, je avtoritativna in enotna razlaga pomena te določbe prava EU nujna predpostavka za opredelitev meja te diskrecijske pravice.
32.
V vsakem primeru je v skladu z ustaljeno sodno prakso v okviru sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, kot je določeno v členu 267 PDEU, edino nacionalno sodišče tisto, ki glede na posebnosti vsake zadeve presodi tako o nujnosti sprejetja predhodne odločbe, da bi lahko izdalo sodbo, kot tudi o upoštevnosti vprašanj, ki jih postavi Sodišču. Kadar se torej postavljena vprašanja nacionalnih sodišč nanašajo na razlago prava Unije, mora Sodišče načeloma odločiti. (
19
)
33.
Glede na navedeno menim, da je Sodišče pristojno za odgovor na predložena vprašanja.
Uporabljivost Listine
34.
Predložitveno sodišče sprašuje o razlagi več členov Listine, da bi se ugotovilo, ali je položaj v nacionalnem pravu, ki ga opisuje, združljiv s pravom EU.
35.
Komisija v pisnih stališčih dvomi, ali se Listina v tej zadevi uporablja. Po njenem mnenju člen 62(2) zakona o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog ne pomeni izvajanja prava EU.
36.
Člen 51(1) jasno določa, da se določbe Listine uporabljajo za države članice samo, ko te izvajajo pravo EU.
37.
Iz ustaljene sodne prakse namreč izhaja, da „je treba temeljne pravice, zagotovljene s pravnim redom Unije, uporabiti v vseh okoliščinah, ki jih ureja pravo [EU], ni pa jih mogoče uporabiti zunaj takih okoliščin. S tega vidika je Sodišče že opozorilo, da ne more presojati združljivosti nacionalne ureditve z Listino, kadar ta ureditev ne spada v okvir prava [EU]. Če pa, nasprotno, taka nacionalna ureditev spada na področje uporabe […] prava [EU], mora Sodišče, ki mu je predložen predlog za sprejetje predhodne odločbe, podati vse elemente razlage, ki jih nacionalno sodišče potrebuje za presojo skladnosti te ureditve s temeljnimi pravicami, katerih spoštovanje zagotavlja Sodišče“. Sodišče je prav tako navedlo, da „[k]er je zato treba, kadar nacionalna ureditev spada na področje uporabe prava [EU], spoštovati temeljne pravice, ki jih zagotavlja Listina, ne morejo obstajati primeri, v katerih nacionalna ureditev spada na področje uporabe prava [EU], ne da bi se uporabljale te temeljne pravice. Uporabljivost prava [EU] povzroči uporabljivost temeljnih pravic, zagotovljenih z Listino.“„Kadar pa, nasprotno, pravni položaj ne spada na področje uporabe prava [EU], Sodišče ni pristojno za njegovo obravnavo, morebiti uveljavljane določbe Listine pa same po sebi ne morejo utemeljevati te pristojnosti.“ (
20
) Pojem „izvajanje prava Unije“ iz člena 51 Listine torej „predpostavlja obstoj navezne okoliščine med aktom prava Unije in zadevnim nacionalnim ukrepom, ki presega sorodnost zadevnih področij ali posredne učinke enega od področij na drugo“. (
21
)
38.
Jasno je, da Sodišče ne more presojati o razlagi Okvirnega sklepa, ne da bi pri tem upoštevalo Listino, ki je primarno pravo EU. (
22
) Kot sem pojasnila zgoraj v točkah od 26 do 28, se s členom 62(2) zakona o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog v nacionalno pravo prenaša kvalificirana oblika kaznivega dejanja v zvezi z „veliko količino prepovedanih drog“, določena v členu 4(2)(a) Okvirnega sklepa 2004/757. Jasno je torej, da ta določba pomeni nacionalno ureditev, ki „spada v okvir prava EU“: dejansko gre za orodje, s katerim Poljska „izvaja pravo Unije“ (v tem primeru Okvirni sklep) v smislu člena 51(1) Listine.
39.
Odločitev, ki jo bo Sodišče sprejelo glede razlage člena 4(2)(a) Okvirnega sklepa 2004/757 ob upoštevanju Listine bo (očitno) vodila razlago člena 62(2) tega zakona v zvezi z osebami, obtoženimi posedovanja „precejšnje količine prepovedanih drog“ za namene nedovoljenega prometa. Ni dvoma, da mora v tem okviru država članica spoštovati temeljne pravice, ki jih zagotavlja Listina. Zaradi temeljitosti dodajam, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Protokol št. 30 k Pogodbama (
23
) ne povzroča dvoma o uporabi Listine na Poljskem in da njegov cilj ni izvzeti Republike Poljske iz obveznosti, da spoštuje določbe Listine. (
24
)
40.
Naj spomnim, da Okvirni sklep obravnava le „najtežje vrste s prepovedanimi drogami povezanih kaznivih dejanj“ (
25
) in se tako nanaša na nedovoljeni promet, ne pa tudi na osebno porabo. V okviru prvega obtoženca ščiti zahteva, da razlaga kvalificirane oblike kaznivega dejanja v zvezi z „veliko količino prepovedanih drog“mora biti v skladu z Listino. Vendar pa člen 62(2) zakona o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog, kot že omenjeno, ne dela nobenih razlik med posedovanjem za namene osebne porabe in posedovanjem za namene nedovoljenega prometa. Nacionalni zakonodajalec se je odločil, da bo oba položaja urejal na povsem enak način.
41.
Ali je ob upoštevanju navedenega lahko pravno pravilno, da medtem ko mora imeti člen 62(2) zakona o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog pomen, ki je v skladu z Listino, če se na njegovi podlagi osebam očita storitev katere od „najtežjih vrst s prepovedanimi drogami povezanih kaznivih dejanj“ (kvalificirana oblika kaznivega dejanja v zvezi z nedovoljenim prometom s prepovedanimi drogami), pa ima lahko ista določba drugačen pomen (hipotetično takega, ki ni v skladu z Listino), kadar predstavlja podlago za pregon oseb zaradi manj resnega kaznivega dejanja, in sicer posedovanja iste količine prepovedanih drog za namene osebne porabe?
42.
Navsezadnje bo moralo na to vprašanje odgovoriti nacionalno sodišče ob upoštevanju nacionalnega ustavnega prava in zahtev EKČP. Omejila se bom na dve ugotovitvi.
43.
Prvič, tak izid se mi zdi nenavaden in neprimeren. Nemudoma se pojavijo vprašanja glede skladnosti in sorazmernosti takega obravnavanja v okviru kazenskega prava, skupaj z vprašanji pravne varnosti, če ima isto zakonsko besedilo dva radikalno različna pomena, in sicer odvisno od tega, ali se uporabi za pregon (i) posedovanja velike količine prepovedanih drog za namene nedovoljenega prometa ali (ii) posedovanja velike količine prepovedanih drog za namene osebne porabe. Po mojem mnenju zato možnost takšnega razlikovanja ne more biti pravno pravilna.
44.
Drugič, jasno je, da mora Sodišče nacionalnemu sodišču nujno dati napotke o razlagi člena 4(2)(a) Okvirnega sklepa 2004/757, ki je v skladu z Listino. Če tega ne bo storilo, nacionalno sodišče ne bo moglo odločiti v zadevi, ki jo obravnava.
Predložena vprašanja za predhodno odločanje
45.
Najbolje je, da se štiri predložena vprašanja obravnavajo skupaj. Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 4(2)(a) v povezavi s členom 2(1)(c) Okvirnega sklepa 2004/757 ter načeli enakosti, prepovedi diskriminacije in zakonitosti v kazenskem pravu, določenimi v členih 20, 21 in 49 Listine, razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki kvalificirane oblike kaznivega dejanja v zvezi z „veliko količino prepovedanih drog“ ne opredeljuje z nikakršnimi objektivnimi merili (kot je namen posedovanja prepovedanih drog), temveč prepušča razlago tega pojma nacionalnim sodiščem v vsakem posameznem primeru v okviru individualne presoje.
Širitev kazenske odgovornosti za kvalificirano obliko kaznivega dejanja v zvezi s posedovanjem velike količine prepovedanih drog na posedovanje prepovedanih drog zunaj okvira kaznivih dejanj, naštetih v Okvirnem sklepu 2004/757
46.
Člen 2(1)(c) Okvirnega sklepa 2004/757 se nanaša na „posest ali nakup prepovedanih drog“ z namenom izvajanja ene od dejavnosti, podrobno naštetih v (obsežnem) seznamu v členu 2(1)(a). (
26
) Člen 4(2)(a) Okvirnega sklepa določa kvalificirano obliko kaznivih dejanj, ki se „kaznujejo z najvišjo zagroženo kaznijo najmanj od pet do deset let zapora“, kadar kazniva dejanja, določena v členih 2(1)(a), (b) in (c), zadevajo „veliko količino prepovedanih drog“. Člen 2(2) iz področja uporabe Okvirnega sklepa izključuje dejanja iz člena 2(1), kadar jih „storilci storijo“ izključno za namene svoje osebne porabe, kakor jo opredeljuje nacionalna zakonodaja. (
27
)
47.
Vendar pa imajo države članice možnost, da štejejo posedovanje velike količine prepovedanih drog za namene osebne porabe za kvalificirano obliko kaznivega dejanja. Iz Okvirnega sklepa izhaja, da zadeva opredelitev „minimalnih določb glede elementov kaznivih dejanj in kazni na področju nedovoljenega prometa s prepovedanimi drogami“. (
28
) Države članice lahko zato že po definiciji presežejo te minimalne določbe.
48.
V uvodni izjavi 4 Okvirnega sklepa je koristno pojasnjeno, da „izključitev določenih vrst ravnanja v zvezi z osebno porabo iz [Okvirnega sklepa 2004/757] ne predstavlja smernice Sveta, kako naj države članice tovrstne primere obravnavajo v svoji nacionalni zakonodaji“. Ta uvodna izjava odraža zakonodajno zgodovino Okvirnega sklepa. Evropski parlament je predlagani Okvirni sklep spremenil z vključitvijo člena 2(2), da bi odrazil načelo subsidiarnosti. Pojasnil je, da sprememba pomeni, da lahko države članice, če tako želijo, sankcionirajo osebno porabo, vendar pa tega na podlagi Okvirnega sklepa niso dolžne storiti. (
29
) S to analizo se strinjam. Iz tega skledi, da lahko države članice, če tako želijo, inkriminirajo posedovanje prepovedanih drog za namene osebne porabe in določijo zakonske znake tega kaznivega dejanja in elemente kazni zanj.
49.
Na podlagi navedenega zato sklepam, da člen 2(1)(c) in (2) ter člen 4(2)(a) Okvirnega sklepa 2004/757 ne nasprotujeta temu, da države članice razširijo kazensko odgovornost za kvalificirano obliko kaznivega dejanja v zvezi s posedovanjem velike količine prepovedanih drog za namene nedovoljenega prometa, določeno v tem okvirnem sklepu, na posedovanje prepovedanih drog zunaj okvirov kaznivih dejanj, naštetih v Okvirnem sklepu.
Pojem „velika količina prepovedanih drog“ iz člena 4(2)(a) Okvirnega sklepa 2004/757 ter načela enakosti, prepovedi diskriminacije in zakonitosti v kazenskem pravu
50.
Ali razlaga pojma „velika količina prepovedanih drog“ iz člena 4(2)(a) Okvirnega sklepa 2004/757 ob upoštevanju teh načel nasprotuje položaju, v katerem opredelitve, s katero se ta pojem prenaša v nacionalno pravo, ne določa zakonodaja, ampak jo razlagajo nacionalna sodišča v vsakem posameznem primeru?
51.
Okvirni sklep 2004/757 ne opredeljuje pojma „velika količina prepovedanih drog“, ki je naveden v členu 4(2)(a) in ki pomeni eno od oteževalnih okoliščin, zaradi katerih je določena strožja kazen za kazniva dejanja, katerih zakonski znaki so določeni v Okvirnem sklepu.
52.
Namen Okvirnega sklepa 2004/757 je določiti minimalna pravila glede zakonskih znakov kaznivih dejanj nedovoljenega prometa s prepovedanimi drogami in glede kazni za ta dejanja. (
30
) V tistem času so se okvirni sklepi uporabljali za približevanje zakonov in drugih predpisov držav članic na tistih pravnih področjih. Takšni sklepi so bili zavezujoči glede cilja, ki ga je bilo treba doseči, nacionalnim organom pa je bila prepuščena izbira oblike in metod. (
31
)
53.
Okvirni sklep 2004/757 torej državam članicam zgolj nalaga minimalno zahtevo, da v svoji kazenski zakonodaji določijo oteževalno okoliščino, izbiro oblike in metod pa prepušča njihovi diskreciji. Države članice so morale tudi zagotoviti, da so kazni za taka kazniva dejanja učinkovite, sorazmerne in odvračilne. (
32
) Uvodna izjava 9 jih je dodatno spodbujala, da zagotovijo učinkovitost prizadevanj za boj proti nedovoljenemu prometu s prepovedanimi drogami.
54.
Gradivo, ki je bilo predloženo Sodišču v tem postopku, ni zagotovilo dosti opore pri opredelitvi, kaj je „velika količina prepovedanih drog“, ki je zakonski znak kvalificirane oblike kaznivega dejanja, določenega v členu 4(2)(a) Okvirnega sklepa. Nekoliko zadržano zato kot smernice ponujam naslednje premisleke, da bi temu pojmu dala oprijemljivejšo obliko.
55.
Prvič, „veliko količino“ je mogoče do neke mere opredeliti z njenim nasprotjem: majhno količino prepovedanih drog, ki bi verjetno zadostila osebnim potrebam osebe, ki jo poseduje. Zaloga, ki bi zadoščala za eno osebo za obdobje največ nekaj tednov, ni „velika količina“. Nasprotno, zaloga, ki bi posameznemu odvisniku zadoščala za celo leto, je„velika količina“ in bi lahko kazala na resno možnost, da droge niso namenjene osebni porabi, ampak so namenjene prometu.
56.
Drugič, zdi se mi prepričljivo zaključiti, da nekdo poseduje „veliko količino prepovedanih drog“, kadar najdene droge tvorijo bodisi nabor različnih drog, od katerih je vsaka prisotna v zmerni količini, bodisi zelo znatno količino posamezne droge. Menim, da bi obe okoliščini ponovno bolj kazali v smeri posedovanja za namene nedovoljenega prometa kot posedovanja za namene osebne porabe.
57.
Tretjič, menim, da je ustrezneje, če se „kvantiteta“ meri glede na „odmerek“, ki je potreben za posamezno „omamljenost“ od določene droge, kot pa glede na težo. Različne droge povzročijo različne psihotropne učinke. Tisti, ki imajo potrebna tehnična znanja za boj proti nedovoljenemu prometu z drogami, bodo lahko določili razumne smernice, kaj pri drogah, ki se široko uporabljajo, pomeni „odmerek“, in bodo lahko te smernice tudi razširili, kakor in ko bodo (žal) razvite nove droge. Pojem „velika količina“ bo postal primerljiv (med različnimi vrstami drog), ko bo izražen v številu odmerkov, lahko pa bo pomenil precej različne količine posamezne droge po teži.
58.
V teh okoliščinah imajo države članice znatno diskrecijsko pravico glede tega, kako točno številčno opredelijo pojem „velika količina prepovedanih drog“ na svojem ozemlju. Morajo pa zagotoviti tako, da je uporaba kazenskega prava razumno predvidljiva (
33
), kot tudi, da je zagotovljena učinkovitost Okvirnega sklepa.
59.
Predložitveno sodišče ugotavlja, da se kot posledica diskrecijske pravice, ki jo imajo države članice pri prenosu pojma „velika količina prepovedanih drog“, v kazenski zakonodaji posameznih držav članic lahko uporabljajo različne ureditve. Ob tem lahko pomanjkanje natančnosti nacionalnega pravila, ki se obravnava v tej zadevi, pomeni različno obravnavanje oseb, ki so storile kazniva dejanja s podobnim dejanskim stanom. (
34
)
60.
Kar zadeva prvo težavo, na katero je opozorilo predložitveno sodišče, cilj Okvirnega sklepa ni popolna uskladitev upoštevnih določb glede zakonskih znakov kaznivih dejanj in elementov kazni na področju, na katero se nanaša. Iz tega izhaja, da razlik med nacionalnimi ukrepi za prenos ni mogoče šteti za kršitev načela enakosti in prepovedi diskriminacije. (
35
)
61.
Kar zadeva drugo težavo, pa v skladu z ustaljeno sodno prakso načeli enakosti in prepovedi diskriminacije zahtevata, da se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in da se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je taka obravnava objektivno utemeljena. (
36
)
62.
V obravnavani zadevi iz podatkov, ki so bili predloženi Sodišču, ne izhaja, da zakon o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog primerljive položaje obravnava različno. Prav tako okoliščina, da imajo nacionalna sodišča pri razlagi nacionalnega zakona neko mero diskrecije, sama po sebi ne pomeni kršitve teh načel.
63.
Položaj, kot ga je predstavilo predložitveno sodišče, pa bi bilo treba preučiti z vidika načela zakonitosti v kazenskem pravu, kot je določeno v členu 49 Listine. Listina se uporablja, ker ena in ista določba nacionalnega prava (člen 62(2) zakona o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog) hkrati prenaša člen 4(2)(a) Okvirnega sklepa in se uporablja za položaje (posedovanje za namene osebne porabe), ki ne spadajo na njegovo področje uporabe (glej zgoraj točko 36 in naslednje).
64.
Predložitveno sodišče izraža dvome o tem, ali je položaj, v katerem nacionalni zakon ne opredeljuje pojma „precejšnja količina prepovedanih drog“ in sodna praksa tega pojma ne razlaga vedno enako, v skladu s tem načelom.
65.
Poljska vlada je v pisnem stališču potrdila, da nacionalno pravo dejansko ne opredeljuje pojma „precejšnja količina prepovedanih drog“. Po navedbah poljske vlade to sodiščem omogoča, da preučijo upoštevne okoliščine vsakega posameznega primera, kar je bistveno za pravilno presojo vprašanja, ali je šlo za „precejšnjo količino prepovedanih drog“. Pri tem morajo nacionalna sodišča upoštevati načela, ki izhajajo iz sodne prakse Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče, Poljska). Na ustni obravnavi se je poljska vlada sklicevala na odločitev tega sodišča z dne 23. septembra 2009, v kateri so določene nekatere smernice za presojo, ali okoliščine določenega primera pomenijo „precejšnjo količino prepovedanih drog“.
66.
Načelo zakonitosti v kazenskem pravu in posledične zahteve po predvidljivosti, natančnosti in prepovedi retroaktivnosti so ključnega pomena tako v pravnem redu EU kot v nacionalnih pravnih redih. To načelo je določeno v členu 49 Listine, pomeni pa tudi sestavni del skupnih ustavnih tradicij držav članic. (
37
)
67.
V skladu s členom 52(3) Listine ima pravica, zagotovljena v členu 49 Listine, enak pomen in obseg kot pravica, zagotovljena z EKČP, vključno s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju: ESČP). (
38
)
68.
Kazenske določbe morajo v skladu z načelom zakonitosti v kazenskem pravu izpolnjevati določene zahteve glede dostopnosti in predvidljivosti, tako glede opredelitve kršitve kot določitve kazni. (
39
)
69.
Zahteva po določnosti zakona, ki se uporablja, ki je sestavni del navedenega načela, pomeni, da mora zakon jasno opredeljevati kazniva dejanja in kazni, ki so zagrožene zanje. Ta pogoj je izpolnjen, ko lahko naslovnik predpisa iz besedila upoštevne določbe in po potrebi s pomočjo njene razlage, ki jo podajo sodišča, razbere, za katera dejanja in opustitve bo moral kazensko odgovarjati. (
40
)
70.
ESČP je pojasnilo, da „zaradi načela, da morajo biti zakoni splošno uporabni, besedilo predpisov ni vedno natančno. To pomeni, da je neizogibno, da so mnogi zakoni zapisani bolj ali manj ohlapno ter da je njihova razlaga in uporaba odvisna od prakse. Zato je v vsakem pravnem redu, ne glede na to, kako jasno je zakonska določba, vključno s kazensko določbo, zasnovana, element sodne razlage neizogiben. Vedno bo obstajala potreba po razjasnitvi dvoumnih spornih točk in po prilagajanju spreminjajočim se okoliščinam. Čeprav je gotovost zelo zaželena, lahko prinaša tudi pretirano togost, pravo pa mora biti zmožno slediti spreminjajočim se okoliščinam. Zakon še vedno izpolnjuje zahtevo ‚predvidljivosti‘, kadar mora zadevna oseba poseči po primernem pravnem svetovanju, da bi v meri, razumni glede na okoliščine zadeve, ocenila posledice, ki lahko nastanejo zaradi nekega dejanja.“ (
41
) Poleg tega je „raven določnosti, ki se zahteva od nacionalne zakonodaje – ki kakor koli ne more nikoli zajeti vseh možnih položajev – v veliki meri odvisna od vsebine zadevnega instrumenta, področja, ki ga zajema, in položaja naslovnikov“. (
42
)
71.
V zvezi s tem iz sodne prakse Sodišča izhaja, da načela zakonitosti v kazenskem pravu „ni mogoče razlagati tako, da prepoveduje postopno razjasnjevanje pravil kazenske odgovornosti z razlagami v sodni praksi, če so te razlage razumno predvidljive“. (
43
)
72.
Iz zgoraj navedene sodne prakse izhaja, da načelo zakonitosti v kazenskem pravu zahteva, da: (i) mora zakon jasno opredeliti kazniva dejanja in kazni, ki so zanje zagrožene; (ii) mora biti zakon dostopen in predvidljiv; (iii) to, da morajo nekatere določbe razlagati sodišča, samo po sebi ne pomeni, da te zahteve niso izpolnjene (kar velja tudi v kazenskih zadevah); (iv) je raven določnosti, ki se zahteva od nacionalne zakonodaje, v veliki meri odvisna od narave in okvira, v katerega je umeščena ta zakonodaja; ·(v) iz tega izhaja, da medtem ko lahko na primer narava ustavnih določb upraviči manjšo stopnjo natančnosti, (
44
) pa kazensko pravo, ki pogosto obsega strožje zaporne kazni, zahteva višjo stopnjo natančnosti; (vi) je dovoljeno postopno razjasnjevanje pravil kazenske odgovornosti z razlagami v sodni praksi, če so te razlage razumno predvidljive; (vii) mora zadevna oseba imeti možnost, da oceni (z ustreznimi pravnimi nasveti do v meri, razumni glede na okoliščine) posledice, ki lahko nastanejo zaradi nekega ravnanja, in za katera dejanja ali opustitve bo kazensko odgovorna.
73.
Zadnja ugotovitev po mojem mnenju vključuje tudi posameznikovo oceno obsega njegove potencialne kazenske odgovornosti in zlasti, ali se bo štelo, da so podane oteževalne okoliščine, ki bi lahko privedle do strožje in hujše kazni.
74.
Naloga nacionalnega sodišča je, da ugotovi, ali položaj, ki ga opisuje, v katerem pojem „precejšnja količina prepovedanih drog“ ni opredeljen v zakonu o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog, ampak ga razlagajo sodišča v vsakem posameznem primeru, posamezniku omogoča, da se seznani s tem, za katera dejanja ali opustitve bo kazensko odgovarjal, in z obsegom te odgovornosti.
75.
Hierarhija, povezave in sodelovanje med različnimi pristojnimi organi so opredeljeni v pravnem redu vsake države članice. Glede na to ozadje in z neko mero previdnosti kot smernice predložitvenemu sodišču pri tem opravilu podajam splošna opažanja.
76.
Iz gradiva, ki ga je predložitveno sodišče predložilo Sodišču, izhaja, da se je v sodni praksi v obdobju od leta 1997 (to je pred sprejetjem Okvirnega sklepa in zakona o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog) do leta 2012 uporabljalo kvantitativno merilo za opredelitev „precejšnje količine prepovedanih drog“, ki je bilo vezano na število oseb, ki bi jim zadevna količina drog zadoščala za posamezno „omamljenost“. Vendar pa so se po navedbah predložitvenega sodišča uporabljene referenčne vrednosti razlikovale. (
45
) Nacionalna sodišča ta pravila dopolnjujejo z dodatnimi merili. (
46
)
77.
Poljska vlada je nakazala na vlogo vrhovne instance pri zagotavljanju enotne uporabe kazenskega prava. Sodišče je opozorila na stalno sodno prakso Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) (od leta 2006 do leta 2018), ki je „precejšnjo količino prepovedanih drog“ opredelilo z uporabo enega količinskega merila: količino, ki hkrati zadošča za potrebe vsaj nekaj ducatov odvisnikov. Poleg tega je navedla nekaj dodatnih ali podrednih meril, kot je teža proizvoda, vrsta proizvoda („mehke“ ali „trde“ droge) in to, ali je bil proizvod namenjena prometu ali osebni porabi. Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) je v sodbi z dne 23. septembra 2009 navedlo tudi, da bi „poskus Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) določiti kvazi-pravno opredelitev [tega pojma] pomenil neupravičeno izvrševanje zakonodajalčeve prerogative“ in da „noben model [opredelitve], ki bi ga vzpostavil Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), ne bi mogle zajeti vseh potencialnih prihodnjih položajev glede na sedanjo raven tehnološkega razvoja (in proizvodnjo novih sintetičnih drog, celo nevarnejših za človekovo življenje in zdravje, ki želeni učinek ustvarijo z vedno manjšo količino)“.
78.
Progresiven razvoj kazenskega prava skozi sodno ustvarjanje prava je ustaljen in potreben del evropske pravne tradicije. (
47
) To še posebej velja pri presoji okoliščin, ki se nanašajo na snovi, kot so droge. Zaradi narave, raznolikosti, učinkov in značilnosti različnih vrst drog je težko določiti opredelitev „precejšnje količine“ teh snovi, ki bi „veljala za vse primere“. Kot je navedlo ESČP, „zahteva, da je treba preprečiti pretirano togost in slediti tempu spreminjajočih se okoliščin, pomeni, da je neizogibno, da so mnogi zakoni zapisani bolj ali manj ohlapno. Razlaga in uporaba takih predpisov je odvisna od prakse.“ (
48
)
79.
Vendar pa po mojem mnenju položaj, v katerem obstoječa sodna praksa nižjih sodišč posamezniku ne omogoča, da bi vedel, ali za uporabo kvalificirane oblike kaznivega dejanja zadošča posedovanje prepovedanih drog v količini, ki bi zadoščala za omamljenost nekaj ducatov ljudi, ali pa je za uporabo te oblike kaznivega dejanja potrebno posedovanje količine, ki bi zadoščala za nekaj sto (ali celo nekaj tisoč) oseb, ne bi zadostil merilu predvidljivosti. To bi namreč presegalo raven prilagodljivosti, ki je potrebna, da se prepreči pretirana togost in da se sledi tempu spreminjajočih se okoliščin. Če je dejansko stanje takšno, kot ga je predstavilo predložitveno sodišče v predlogu za sprejetje prehodne odločbe, se mi zdi, da usklajeno merilo, ki naj bi ga določila sodna praksa Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), ne zagotavlja razumno predvidljive uporabe kazenskega prava. Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) je tudi nakazalo, da pojma „precejšnje količine prepovedanih drog“ ni pripravljeno bolj celovito opredeliti, ker šteje, da bi se s tem postavilo v vlogo zakonodajalca. (
49
) V teh okoliščinah prosta razlaga oteževalne okoliščine „precejšnje količine“ prepovedanih drog s strani nacionalnih sodišč v vsakem posameznem primeru ni združljiva z načelom zakonitosti v kazenskem pravu.
80.
Glede na navedeno sklepam, da razlaga člena 4(2)(a) Okvirnega sklepa 2004/757 ob upoštevanju načel enakosti, prepovedi diskriminacije in zakonitosti v kazenskem pravu ne nasprotuje položaju, v katerem izraz, s katerim se v nacionalno pravo prenaša pojem „velika količina prepovedanih drog“, ni opredeljen s strani zakonodajalca, ampak se razlaga v sodni praksi. Ta razlaga pa mora zadevni osebi omogočiti, da ugotovi obstoj in obseg svoje kazenske odgovornosti, če je zalotena z določeno količino prepovedanih drog v svoji posesti. Razlaga tega pojma s strani nacionalnih sodišč v vsakem posameznem primeru na podlagi merila, ki ne omogoča razumne mere predvidljivosti in gotovosti, ni združljiva z načelom zakonitosti v kazenskem pravu, določenim v členu 49 Listine. Nacionalno sodišče mora ugotoviti, ali je v njegovem nacionalnem pravnem redu dejansko podan takšen položaj.
Predlog
81.
Glede na vse navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanja, ki jih je predložilo Sąd Rejonowy w Słupsku – XIV Wydział Karny (občinsko sodišče v Słupsku – XIV. kazenski oddelek), odgovori:
–
Člen 2(1)(c) in (2) ter člen 4(2)(a) Okvirnega sklepa 2004/757/PNZ z dne 25. oktobra 2004 o opredelitvi minimalnih določb glede elementov kaznivih dejanj in kazni na področju nedovoljenega prometa s prepovedanimi drogami ne izključujeta, da države članice razširijo kazensko odgovornost, določeno za kvalificirano obliko kaznivega dejanja posedovanja velike količine prepovedanih drog za namene nedovoljenega prometa, kot je določena v teh določbah, na posedovanje prepovedanih drog zunaj okvira kaznivih dejanj, naštetih v tem okvirnem sklepu.
–
Razlaga člena 4(2)(a) Okvirnega sklepa 2004/757 ob upoštevanju načel enakosti, prepovedi diskriminacije in zakonitosti v kazenskem pravu ne nasprotuje položaju, v katerem izraz, s katerim se v nacionalno pravo prenaša pojem „velika količina prepovedanih drog“, ni opredeljen s strani zakonodajalca, ampak se razlaga v sodni praksi. Ta razlaga pa mora zadevni osebi omogočiti, da ugotovi obstoj in obseg svoje kazenske odgovornosti, če je zalotena z določeno količino prepovedanih drog v svoji posesti. Razlaga tega izraza s strani nacionalnih sodišč v vsakem posameznem primeru na podlagi merila, ki ne omogoča razumne mere predvidljivosti in gotovosti, ni združljiva z načelom zakonitosti v kazenskem pravu, določenim v členu 49 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Naloga nacionalnega sodišča je, da ugotovi, ali je v njegovem nacionalnem pravnem redu dejansko podan takšen položaj.
(
1
)	Jezik izvirnika: angleščina.
(
2
)	Glej na primer moje sklepne predloge v zadevi IK (Izvršitev dodatne kazni) (C‑551/18 PPU, EU:C:2018:890). Glej tudi sklepne predloge mojega pokojnega cenjenega kolega generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi M.A.S. in M.B. (C‑42/17, EU:C:2017:564, točka 74), ki poudarja načelo zakonitosti kaznivih dejanj in kazenskih sankcij kot eno od bistvenih načel sodobnega kazenskega prava, ki ga je prepoznal zlasti italijanski kriminolog Cesare Beccaria, ki se je v slavni razpravi O zločinih in kaznih (1764) skliceval na Montesquieujeva dela (O duhu zakona (knjiga XI, poglavje VI, O ustavi Anglije), 1748).
(
3
)	UL 2004, L 335, str. 8.
(
4
)	UL 2007, C 303, str. 1.
(
5
)	Uvodna izjava 1.
(
6
)	Uvodna izjava 3.
(
7
)	Uvodna izjava 4.
(
8
)	Uvodna izjava 5.
(
9
)	Uvodna izjava 9.
(
10
)	Glej točko 76 ter opombi 45 in 46.
(
11
)	Sodba z dne 21. julija 2011, Fuchs in Köhler (C‑159/10 in C‑160/10, EU:C:2011:508, točka 30).
(
12
)	Sodba z dne 5. marca 2009, Kattner Stahlbau (C‑350/07, EU:C:2009:127, točki 24 in 25).
(
13
)	Glej Konvencijo Združenih narodov zoper nezakonit promet mamil in psihotropnih snovi z dne 20. decembra 1988 (Zbirka pogodb, zv. 1582, str. 95). Člen 3(2) te konvencije določa, da „[v]saka pogodbenica ob upoštevanju svojih ustavnih načel in temeljev svojega pravnega reda sprejme potrebne ukrepe, da v nacionalnem pravu kot kaznivo dejanje določi naklepno posedovanje, nakup ali pridelavo prepovedanih drog ali psihotropnih snovi za namene osebne porabe v nasprotju z določbami konvencije iz leta 1961, spremenjene konvencije iz leta 1961 ali konvencije iz leta 1971“. Evropska Unija in Poljska sta pogodbenici te konvencije.
(
14
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 15. novembra 2016, Ullens de Schooten (C‑268/15, EU:C:2016:874, točka 53 in navedena sodna praksa).
(
15
)	Sodba z dne 14. marca 2013, Allianz Hungária Biztosító in drugi (C‑32/11, EU:C:2013:160, točka 20 in navedena sodna praksa).
(
16
)	Sodba z dne 29. junija 2017, Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, točka 31).
(
17
)	Sodba z dne 15. novembra 2016 (C‑268/15, EU:C:2016:874).
(
18
)	Glej na primer sodbo z dne 24. maja 2016, Dworzecki (C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346, točki 28 in 30).
(
19
)	Sodba z dne 14. marca 2013, Allianz Hungária Biztosító in drugi (C‑32/11, EU:C:2013:160, točka 19 in navedena sodna praksa).
(
20
)	Sodba z dne 26. februarja 2013, Åkerberg Fransson (C‑617/10, EU:C:2013:105, točke 19, 21 in 22 ter navedena sodna praksa).
(
21
)	Sodba z dne 6. oktobra 2016, Paoletti in drugi (C‑218/15, EU:C:2016:748, točka 14).
(
22
)	Glej člen 6(1) PEU: „Unija priznava pravice, svoboščine in načela iz [Listine], ki ima enako pravno veljavnost kot Pogodbi“.
(
23
)	Protokol št. 30 o uporabi Listine Evropske unije o temeljnih pravicah na Poljskem in v Združenem kraljestvu. Člen 1(1) tega protokola določa, da „Listina ne širi pristojnosti Sodišča Evropske unije ali sodišč Poljske oziroma Združenega kraljestva, za razsojanje glede združljivosti zakonov in drugih predpisov, prakse ali upravnih ukrepov Poljske ali Združenega kraljestva s temeljnimi pravicami, svoboščinami in načeli, ki so z Listino potrjeni“.
(
24
)	Sodba z dne 19. novembra 2019, A. K. in drugi (Neodvisnost disciplinskega senata vrhovnega sodišča) (C‑585/18, C‑624/18 in C‑625/18, EU:C:2019:982, točka 85 in navedena sodna praksa. Glej tudi sodbo z dne 21. decembra 2011, N.S. in drugi (C‑411/10 in C‑493/10, EU:C:2011:865, točki 119 in 120.
(
25
)	Uvodna izjava 4 Okvirnega sklepa (glej točko 7).
(
26
)	In sicer „pridelava, proizvodnja, pridobivanje, priprava, ponujanje, ponujanje za prodajo, distribucija, prodaja, dostava pod kakršnimi koli pogoji, posredovanje, pošiljanje, tranzitno pošiljanje, prevoz, uvoz ali izvoz prepovedanih drog“.
(
27
)	Nekatera dejanja, navedena v členu 2(1)(a), se vsekakor zdijo nezdružljiva s posedovanjem za namene osebne porabe (ponujanje, ponujanje za prodajo, distribucija, prodaja, dostava, posredovanje, pošiljanje, tranzitno pošiljanje).
(
28
)	Glej tudi uvodno izjavo 3.
(
29
)	Poročilo Evropskega parlamenta o predlogu Okvirnega sklepa Sveta o opredelitvi minimalnih določb glede elementov kaznivih dejanj in kazni na področju nedovoljenega prometa s prepovedanimi drogami_A5-0095/2004, 23. februar 2004, str. 6.
(
30
)	Člen 31(1)(e) Pogodbe o Evropski uniji pomeni pravno podlago za sprejetje minimalnih pravil na določenih področjih kazenskega prava, ki vključujejo nedovoljen promet z drogami. Glej tudi uvodno izjavo 3 Okvirnega sklepa 2004/757/PNZ.
(
31
)	Člen 34(2)(b) Pogodbe o Evropski uniji. Glej tudi sodbo z dne 8. novembra 2016, Ognyanov (C‑554/14, EU:C:2016:835, točka 56).
(
32
)	Člen 4(1) Okvirnega sklepa 2004/757/PNZ.
(
33
)	Glej točko 66 in naslednje.
(
34
)	Spomnim naj, da se posedovanje prepovedanih drog v skladu s členom 62(1) zakona o boju proti odvisnosti od prepovedanih drog kaznuje „s kaznijo do treh let zapora“, medtem ko se v skladu s členom 62(2) tega zakona v primeru „precejšnje količine“ drog storilec kaznuje „z zaporom od enega do desetih let“ (glej točko 10).
(
35
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 3. maja 2007, Advocaten voor de Wereld (C‑303/05, EU:C:2007:261, točka 59).
(
36
)	Sodbi z dne 6. oktobra 2009, Wolzenburg (C‑123/08, EU:C:2009:616, točka 63), in z dne 3. maja 2007, Advocaten voor de Wereld (C‑303/05, EU:C:2007:261, točka 56).
(
37
)	Sodba z dne 5. decembra 2017, M.A.S. in M.B. (C‑42/17, EU:C:2017:936, točke od 51 do 53 in navedena sodna praksa).
(
38
)	Glej Pojasnila k Listini o temeljnih pravicah (UL 2007, C 303, str. 17).
(
39
)	Sodba z dne 5. decembra 2017, M.A.S. in M.B. (C‑42/17, EU:C:2017:936, točka 55 in navedena sodna praksa ESČP).
(
40
)	Sodba z dne 5. decembra 2017, M.A.S. in M.B. (C‑42/17, EU:C:2017:936, točka 56 in navedena sodna praksa).
(
41
)	ESČP, 15. julij 2014, Ashlarba proti Gruziji, CE:ECHR:2014:0715JUD004555408, točka 34.
(
42
)	ESČP, 15. januar 2009, Društvo državljanov Radko & Paunkovski proti nekdanji jugoslovanski republiki Makedoniji, CE:ECHR:2009:0115JUD007465101, točka 54.
(
43
)	Sodba z dne 28. marca 2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, točka 167).
(
44
)	ESČP, 20. maj 1999, Rekvényi proti Madžarski, CE:ECHR:1999:0520JUD002539094, točka 34.
(
45
)	Numerične vrednosti, ki so bile predložene Sodišču, so segale od „vsaj nekaj ducatov oseb“ do „več sto ljudi“, „več deset tisoč ljudi“ ali „2000 odmerkov“.
(
46
)	Na primer količina drog, ki bi zadostila potrebam vsaj nekaj ducatov odvisnikov, ali ugotovitev, ali je mogoče najdeno količino droge sploh zaužiti in ali bi glede na vrsto droge lahko povzročila omamljenost.
(
47
)	ESČP, 21. oktober 2013, Del Río Prada proti Španiji, CE:ECHR:2013:1021JUD004275009, točka 93.
(
48
)	ESČP, 17. februar 2004, Maestri proti Italiji, CE:ECHR:2004:0217JUD003974898, točka 26.
(
49
)	Glej točko 77.