62024CJ0257
SODBA SODIŠČA (deseti senat)
z dne 10. julija 2025 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Socialna varnost – Delavci migranti – Uredba (ES) št. 883/2004 – Člen 3 – Stvarno področje uporabe – Prosto gibanje delavcev – Člen 45 PDEU – Uredba (EU) št. 492/2011 – Člen 7 – Enako obravnavanje – Socialne ugodnosti – Mladoletni invalidni otrok obmejnega delavca – Pomoč za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom – Pogoj prebivališča – Sorazmernost“
V zadevi C‑257/24,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen (višje sodišče za spore s področja socialnega varstva v zvezni deželi Severno Porenje - Vestfalija, Nemčija) z odločbo z dne 8. aprila 2024, ki je na Sodišče prispela 12. aprila 2024, v postopku
PE, ki jo zastopata starša,
proti
Städteregion Aachen,
SODIŠČE (deseti senat),
v sestavi D. Gratsias, predsednik senata, E. Regan (poročevalec) in J. Passer, sodnika,
generalni pravobranilec: J. Richard de la Tour,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za nemško vlado J. Möller in R. Kanitz, agenta,
–
za Evropsko komisijo B.-R. Killmann in F. van Schaik, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 3 Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 988/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 (UL 2009, L 284, str. 43) (v nadaljevanju: Uredba št. 883/2004), člena 7(2) Uredbe (EU) št. 492/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji (UL 2011, L 141, str. 1) ter člena 20 PDEU in člena 21(1) PDEU.
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med PE, mladoletnim otrokom, ki ga zastopata njegova starša, in Städteregion Aachen (mestna regija Aachen, Nemčija) v zvezi z zavrnitvijo dodelitve pomoči za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba št. 883/2004
3
Člen 3 Uredbe št. 883/2004, naslovljen „Stvarna veljavnost“, ki je pod naslovom I Uredbe št. 883/2004, naslovljenem „Splošne določbe“, določa:
„1.   Ta uredba se uporablja za vso zakonodajo v zvezi z naslednjimi področji socialne varnosti:
(a)
dajatve za bolezen;
[…]
3.   Ta uredba se uporablja tudi za posebne denarne dajatve, za katere se ne plačujejo s prispevki, iz člena 70.
[…]
5.   Ta uredba se ne uporablja za:
(a)
socialno in zdravstveno pomoč ali;
[…].“
4
Člen 70 Uredbe št. 883/2004, naslovljen „Splošna določba“, ki je del naslova III Uredbe št. 883/2004, naslovljenega „Posebne določbe v zvezi z različnimi vrstami dajatev“, v poglavju 9, naslovljenem „Posebne denarne dajatve, za katere se ne plačujejo prispevki“, v odstavku 2(c) določa:
„V tem poglavju ‚posebne denarne dajatve, za katere se ne plačujejo prispevki‘ pomenijo dajatve, ki:
[…]
(c)
[…] so navedene v Prilogi X.“
5
Priloga X k navedeni uredbi pod naslovom „Nemčija“ določa:
„(a)
Osnovni preživninski dohodek za starejše osebe in osebe z zmanjšano sposobnostjo zaslužka v okviru poglavja 4 zvezka XII Zakonika o socialni varnosti.
(b)
Dajatve za kritje preživninskih stroškov v okviru temeljnega zagotavljanja dajatev za iskalce zaposlitve, razen če so v zvezi s temi dajatvami izpolnjene zahteve za upravičenost do začasnega dodatka po prejemu nadomestila za primer brezposelnosti (člen 24(1) zvezka II Zakonika o socialni varnosti).“
Uredba št. 492/2011
6
Člen 7(1) in (2) Uredbe št. 492/2011 določa:
„1.   Delavec, ki je državljan države članice, na ozemlju drugih držav članic zaradi njegovega državljanstva ne sme biti obravnavan drugače kot domači delavci v zvezi z zaposlitvenimi in delovnimi pogoji, predvsem glede plačila, odpustitve in, če postane brezposeln, glede vrnitve na delovno mesto ali ponovne zaposlitve.
2.   Delavec uživa enake socialne in davčne ugodnosti kot domači delavci.“
Nemško pravo
7
Neuntes Buch Sozialgesetzbuch (zakonik o socialni varnosti, deveta knjiga), naslovljen „Rehabilitacija in udeležba invalidnih oseb“, v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: SGB IX), določa pogoje za dodelitev pomoči za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom.
8
Člen 101(1) SGB IX določa:
„Nemški državljani, ki običajno prebivajo v tujini, niso upravičeni do pomoči za vključevanje. Od tega se lahko odstopa le v posameznih primerih, če je to neizogibno zaradi izrednih razmer in če je hkrati dokazano, da vrnitev na nemško ozemlje ni mogoča iz naslednjih razlogov:
1.   varstvo in vzgoja otroka, ki mora iz pravnih razlogov ostati v tujini;
2.   zadevna oseba je predmet dolgotrajne oskrbe v instituciji ali nujno potrebuje oskrbo, ali
3.   oblastveni akt.“
9
Člen 104(1) SGB IX določa:
„Dajatve za pomoč za vključevanje se določijo glede na posebnosti vsakega primera, zlasti glede na naravo potreb, osebne razmere, socialno okolje ter lastna sredstva in vire […].“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
10
Tožeča stranka v postopku v glavni stvari, nemška in irska državljanka, rojena leta 2009 v Nemčiji, živi s starši v Belgiji blizu nemške meje. Njena mati, nemška državljanka, je zaposlena kot zdravnica s polnim delovnim časom v Aachnu (Nemčija). Njen oče, irski državljan, je bil uradnik Evropske unije na delovnem mestu v Maastrichtu (Nizozemska).
11
Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je oseba z motnjo v duševnem razvoju, kar zahteva posebno oskrbo. Po obisku specializirane izobraževalne šole v Eupnu (Belgija) se je od šolskega leta 2017/2018 šolala v vključujočih šolah v Aachnu. Mestna regija Aachen ji je na njeno prošnjo v skladu z določbami SGB IX dodelila pomoč za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom za šolska leta od 2017/2018 do 2020/2021, in sicer s kritjem stroškov asistence v šoli, sprva za 15 ur in nato za 35 ur tedensko.
12
Z odločbo z dne 9. junija 2021 je mestna regija Aachen zavrnila prošnjo za dodelitev te pomoči za vključevanje za šolsko leto 2021/2022 z utemeljitvijo, da tožeča stranka v postopku v glavni stvari, ki ima običajno prebivališče v Belgiji, ne izpolnjuje pogoja glede prebivališča na nacionalnem ozemlju iz člena 101(1) SGB IX. Z odločbo z dne 20. avgusta 2021 je ta organ iz istega razloga zavrnil ugovor, ki ga je tožeča stranka v postopku v glavni stvari vložila zoper prvotno odločbo o zavrnitvi.
13
Sozialgericht Aachen (socialno sodišče v Aachnu, Nemčija) je s sodbo z dne 25. januarja 2022 tožbo, ki jo je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, ki jo zastopata njena starša, vložila zoper ti odločbi, prav tako iz tega razloga zavrnilo. To sodišče je poleg tega ugotovilo, da pravica do pomoči za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom iz SGB IX tudi ne more temeljiti na pravu Unije, ker ta ne spada med „dajatve za bolezen“ iz člena 3(1) Uredbe št. 883/2004 in ker člen 3(5)(a) te uredbe izrecno določa, da se navedena uredba ne uporablja za „socialno in zdravstveno pomoč“.
14
Tožeča stranka v postopku v glavni stvari, ki jo zastopajo njeni starši, je pri Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen (višje socialno sodišče Severno Porenje - Vestfalija, Nemčija), ki je predložitveno sodišče, vložila pravno sredstvo za spremembo te sodbe in da se mestni regiji Aachen s spremembo odločbe z dne 9. junija 2021, kakor je bila potrjena z odločbo z dne 20. avgusta 2021, naloži, da ji povrne stroške, nastale zaradi uporabe asistence v šoli za obdobje od 1. avgusta 2021 do 30. novembra 2021, v višini 12.782,32 EUR, pri čemer je nemško govoreča skupnost Belgije brezplačno krila stroške šolskega spremstva za obdobje od 1. decembra 2021 do 30. junija 2022.
15
Predložitveno sodišče ugotavlja, da bi bilo treba glede na nacionalno pravo pravno sredstvo, o katerem odloča, zavrniti. Vendar se sprašuje, ali je nacionalno pravo v zvezi s tem združljivo s pravom Unije.
16
Na prvem mestu, to sodišče se sprašuje, ali obravnavana zadeva spada na področje uporabe Uredbe št. 883/2004. Zdi se, da dajatev za pomoč za vključevanje iz postopka v glavni stvari, kot dajatev za udeležbo v izobraževanju v obliki asistence v šoli invalidnim otrokom, ni dajatev socialne varnosti, ki spada na stvarno področje uporabe te uredbe, saj zanjo ne veljajo objektivne zahteve, kot je zlasti stopnja invalidnosti, in ker se dodeli glede na osebne potrebe zadevne osebe na podlagi individualne preučitve teh potreb, ki jo opravi pristojni nacionalni organ.
17
Poleg tega naj bi bilo vprašljivo, ali bi bilo mogoče pomoč za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom, določeno v SGB IX, opredeliti kot „dajatev za bolezen“ v smislu člena 3(1)(a) Uredbe št. 883/2004, ker pojem „bolezen“ v običajnem pomenu pomeni začasno spremembo zdravstvenega stanja, medtem ko je cilj te pomoči za vključevanje upravičencem omogočiti usposabljanje, prilagojeno njihovim sposobnostim in zmogljivosti, ter spodbujati njihovo udeležbo v družbenem življenju.
18
Zdi se torej, da pomoč za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli za invalidne otroke, določena v SGB IX, bolj spada pod pojem „socialna pomoč“, ki naj bi bila v skladu s členom 3(5)(a) Uredbe št. 883/2004 izrecno izključena s stvarnega področja uporabe te uredbe. Ta pomoč za vključevanje se naj namreč ne bi nanašala na nobeno od tveganj iz člena 3(1) navedene uredbe. Poleg tega naj obdobja poklicne dejavnosti, plačevanja prispevkov ali vključitve ne bi vplivala na pridobitev pravice do te pomoči, saj se ta dodeli za vsak primer posebej in subsidiarno. Navedena pomoč za vključevanje naj prav tako ne bi bila posebna denarna dajatev, za katero se ne plačujejo prispevki, v smislu člena 70 te uredbe, saj ni navedena v Prilogi X k navedeni uredbi.
19
Na drugem mestu, predložitveno sodišče meni, da je treba pojasniti, ali je izključitev državljana Unije iz pomoči za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli za invalidne otroke, ki jo določa SGB IX, združljiva s členom 7(2) Uredbe št. 492/2011, v skladu s katerim ima vsak delavec, ki je državljan države članice, na ozemlju drugih držav članic pravico do enakih socialnih ugodnosti kot domači delavci. Ker je mati tožeče stranke v postopku v glavni stvari izkoristila svojo pravico do prostega gibanja, naj bi se lahko sklicevala na to določbo v razmerju do države članice, katere državljanka je. Vendar naj se Sodišče še ne bi izreklo o tem, ali pomoč za vključevanje v obliki dajatev za asistenco pri šolanju invalidnega otroka obmejnega delavca pomeni „socialno ugodnost“ v smislu navedene določbe. Široka razlaga pojma „socialna ugodnost“ bi lahko govorila v prid vključitvi te pomoči v ta pojem. Pogoj prebivališča, od katerega je odvisna dodelitev pomoči za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom, ki jo določa SGB IX, bi torej lahko pomenil posredno diskriminacijo, saj lahko že po naravi bolj vpliva na obmejne delavce kot na domače delavce.
20
Kar zadeva upravičenost take omejitve, to sodišče ugotavlja, da je lahko ogrožanje finančnega ravnovesja sistema socialne varnosti legitimen cilj v splošnem interesu, ki lahko upraviči izključitev nerezidentov iz pravice do dajatev. V zvezi s tem naj bi obstoj izjem od te izključitve v SGB IX v primeru posebnih težav, povezanih predvsem z verjetnim zagotavljanjem dajatev v državi članici prebivališča, omogočal izključitev vsakršne neupravičene diskriminacije. Poleg tega bi bilo mogoče trditi, da je načelo prepovedi diskriminacije, ki je na splošno določeno v členu 18 PDEU, kar zadeva dajatve socialne pomoči, konkretizirano v členu 3(5)(a) Uredbe št. 883/2004, kar naj bi upravičevalo, da zadevne pomoči za vključevanje ni mogoče dodeliti osebam, ki ne prebivajo na nacionalnem ozemlju. Navedena izključitev naj bi tako potrjevala načelo teritorialnosti, ki temelji na mednarodnem javnem pravu, v skladu s katerim je treba dajatve pomoči, financirane z davki, dodeliti le osebam, ki prebivajo na nacionalnem ozemlju.
21
Ob tem naj ne bi bilo gotovo, da je izključitev nerezidentov iz prejemanja pomoči za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli za invalidne otroke, ki jo določa SGB IX, resnično potrebna za pravilno uporabo davčnih prihodkov. Zlasti naj ne bi bilo jasno, v kolikšnem obsegu bi Zvezna republika Nemčija zaradi te izključitve, ki je bila uvedena po zaostritvi predpisov 1. januarja 2004, dejansko prihranila pri odhodkih. Poleg tega naj bi se bili zaradi navedene izključitve nemški državljani nerezidenti potencialno prisiljeni vrniti v Nemčijo, kar naj bi tej državi članici povzročilo povišanje izdatkov. Če bi nacionalni zakonodajalec s tem zaostrovanjem poskušal zmanjšati zlorabe te pomoči za vključevanje, bi bil ta cilj prav tako vprašljiv, zlasti z vidika načela sorazmernosti. Nevarnost zlorabe naj se namreč pri dajatvah v naravi, ki se zagotavljajo na nemškem ozemlju, ne bi pojavila. Prav tako naj ne bi bilo elementov, ki bi kazali na to, da je tožeča stranka v postopku v glavni stvari zlorabila pravico z umetnim ustvarjanjem pogojev za pridobitev socialnih ugodnosti iz člena 7(2) Uredbe št. 492/2011. Nazadnje, ker naj bi bil cilj izključitve nerezidentov razbremeniti pristojne nacionalne organe zahtevnega preizkusa pogojev za dodelitev nemškim državljanom nerezidentom, naj bi bila njena nujnost vprašljiva, saj se te ugodnosti zagotavljajo na nemškem ozemlju.
22
Na tretjem mestu, predložitveno sodišče se sprašuje, ali izključitev nerezidentov iz pomoči za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom pomeni objektivno utemeljeno omejitev pravice, ki jo imajo državljani Unije na podlagi člena 20 PDEU in člena 21(1) PDEU. Tožeča stranka v postopku v glavni stvari naj bi bila namreč v slabšem položaju zgolj zato, ker se je odločila, da bo svojo pravico do prostega gibanja uresničila s prenosom običajnega prebivališča v Belgijo.
23
V teh okoliščinah je Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen (višje sodišče za spore s področja socialnega varstva v zvezni deželi Severno Porenje - Vestfalija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 3 [Uredbe št. 883/2004] razlagati tako, da pomoč pri vključevanju v skladu s [SGB IX] v obliki dajatev za asistenco v šoli pomeni dajatev v smislu tega člena 3 in zato spada na področje stvarne veljavnosti te uredbe?
Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen:
2.
Ali je treba člen 7(2) [Uredbe št. 492/2011] razlagati tako, da nasprotuje nacionalni določbi, ki dajatve za pomoč pri vključevanju v skladu s SGB IX v obliki dajatev za asistenco v šoli pogojuje z običajnim prebivališčem v državi?
3.
Ali gre za neutemeljeno omejitev pravice državljanov Unije iz členov 20 [PDEU] in 21(1) [PDEU], če se odobritev pomoči pri vključevanju v skladu s SGB IX v obliki dajatev za asistenco v šoli zavrne državljanom Unije, ki imajo svoje stalno oziroma običajno prebivališče v drugi državi članici (ki meji na prvo), dajatev v naravi pa se zagotavlja v tej prvi državi?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
24
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3 Uredbe št. 883/2004 razlagati tako, da dajatev, kot je pomoč za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom, določena s SGB IX, spada na stvarno področje uporabe te uredbe.
25
Za odgovor na to vprašanje je treba na prvem mestu preveriti, ali taka pomoč za vključevanje pomeni dajatev „socialne varnosti“ v smislu člena 3(1) navedene uredbe.
26
V skladu z ustaljeno sodno prakso razlikovanje med dajatvami, ki spadajo na področje uporabe Uredbe št. 883/2004, in dajatvami, ki na to področje uporabe ne spadajo, v bistvu temelji na konstitutivnih elementih vsake dajatve, zlasti njenih ciljih in pogojih njene dodelitve, in ne na tem, ali je dajatev z nacionalno zakonodajo opredeljena kot dajatev socialne varnosti (sodba z dne 11. aprila 2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, točka 32 in navedena sodna praksa).
27
Tako je dajatev mogoče šteti za dajatev socialne varnosti v smislu člena 3(1) Uredbe št. 883/2004, če se po eni strani upravičencem dodeli na podlagi zakonsko opredeljenega položaja, brez vsakršne individualne in diskrecijske presoje osebnih potreb, in če se po drugi strani nanaša na eno od tveganj, izrecno naštetih v členu 3(1) Uredbe št. 883/2004. Ta pogoja sta kumulativna (sodba z dne 11. aprila 2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, točka 33 in navedena sodna praksa).
28
V zvezi s prvim pogojem, navedenim v prejšnji točki, je treba opozoriti, da je ta izpolnjen, kadar je dodelitev dajatve opravljena glede na objektivna merila, ki – če so izpolnjena – dajejo pravico do te dajatve, ne da bi nacionalni pristojni organ lahko upošteval druge osebne okoliščine (sodba z dne 11. aprila 2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, točka 34 in navedena sodna praksa).
29
V obravnavanem primeru je iz predložitvene odločbe razvidno, da pomoč za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom, določena v SGB IX, ni pogojena z izpolnjevanjem objektivnih pogojev, kot je med drugim določena stopnja ali raven nezmožnosti ali invalidnosti, ampak jo pristojni nacionalni organ v skladu s členom 104(1) SGB IX dodeli glede na osebne potrebe zadevne osebe, in sicer na podlagi individualne in diskrecijske preučitve njenega položaja, ki jo opravi ta organ.
30
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da pomoč za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom, določena v SGB IX, ne izpolnjuje prvega od dveh kumulativnih pogojev, navedenih v točki 27 te sodbe, tako da ta pomoč ni dajatev „socialne varnosti“ v smislu člena 3(1) Uredbe št. 883/2004.
31
Vendar je treba opozoriti, da člen 3(3) te uredbe razširja njeno uporabo na posebne denarne dajatve, za katere se ne plačujejo prispevki, iz člena 70 te uredbe. V teh okoliščinah je treba na drugem mestu preveriti, ali pomoč za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom, določena v SGB IX, pomeni tako dajatev.
32
V zvezi s tem zadostuje navesti, da iz samega besedila člena 70(2)(c) Uredbe št. 883/2004 izhaja, da se za posebne denarne dajatve, za katere se ne plačujejo prispevki, štejejo le tiste, ki so naštete v Prilogi X k tej uredbi. Pomoč za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom, določena v SGB IX, pa v tej prilogi ni navedena. Torej ne pomeni take dajatve (glej v tem smislu sodbo z dne 12. marca 2020, Caisse d’assurance retraite et de la santé au travail d’Alsace-Moselle, C‑769/18, EU:C:2020:203, točka 35).
33
Zato je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 3 Uredbe št. 883/2004 razlagati tako, da dajatev, kot je pomoč za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom iz SGB IX, ne spada na stvarno področje uporabe te uredbe, ker dodelitev te dajatve ni pogojena z izpolnitvijo objektivnih pogojev, ampak temelji na individualni presoji potreb zadevne osebe, ki jo opravi pristojni nacionalni organ.
Drugo vprašanje
34
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 7(2) Uredbe št. 492/2011 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki dodelitev pomoči za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnemu otroku obmejnega delavca, ki je državljan Unije, pogojuje s tem, da ta otrok prebiva na nacionalnem ozemlju.
35
Za odgovor na to vprašanje je treba na prvem mestu opozoriti, da vsak državljan Unije – ne glede na kraj bivanja in državljanstvo – ki je izkoristil pravico do prostega gibanja delavcev in ki opravlja poklicno dejavnost v drugi državi članici kot tisti, v kateri prebiva, spada na področje uporabe člena 45 PDEU, ki se izvaja z Uredbo št. 492/2011 (sodba z dne 2. aprila 2020, PF in drugi, C‑830/18, EU:C:2020:275, točka 21 in navedena sodna praksa).
36
Ta uredba se torej uporablja tako za delavce migrante, ki prebivajo v državi članici gostiteljici, kakor za obmejne delavce, ki opravljajo poklicno dejavnost v tej državi članici, vendar prebivajo v drugi državi članici (glej v tem smislu sodbo z dne 15. junija 2023, Thermalhotel Fontana, C‑411/22, EU:C:2023:490, točka 34 in navedena sodna praksa).
37
V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, da je mati tožeče stranke v postopku v glavni stvari nemška državljanka, ki dela v Nemčiji, prebiva pa v Belgiji.
38
Tak obmejni delavec, ki je uresničeval svojo pravico do prostega gibanja, ima torej pravico, da se v razmerju do države članice, katere državljanstvo ima, sklicuje na Uredbo št. 492/2011, zlasti na njen člen 7(2), ki določa načelo enakega obravnavanja delavcev v zvezi z upravičenostjo do „socialnih ugodnosti“ v smislu te določbe. Družinski člani takega obmejnega delavca so posredno upravičeni do tega enakega obravnavanja (glej v tem smislu sodbo z dne 2. aprila 2020, PF in drugi, C‑830/18, EU:C:2020:275, točki 25 in 26 ter navedena sodna praksa).
39
Na drugem mestu, v zvezi s pojmom „socialne ugodnosti“ v smislu člena 7(2) Uredbe št. 492/2011 je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso ta pojem zajema vse ugodnosti, ki so ali niso povezane s pogodbo o zaposlitvi in ki so na splošno priznane domačim delavcem že zaradi preprostega dejstva, da prebivajo na nacionalnem ozemlju, pri čemer razširitev teh ugodnosti na delavce, ki so državljani drugih držav članic, očitno olajša njihovo mobilnost. Sklicevanja na socialne ugodnosti v tej določbi ni mogoče razlagati ozko (glej v tem smislu sodbo z dne 11. aprila 2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, točka 51 in navedena sodna praksa).
40
Socialne ugodnosti so tako socialne dajatve, dodeljene vzdrževanemu otroku delavca migranta, ki mora prispevati k njegovemu preživljanju (glej v tem smislu zlasti sodbe z dne 20. junija 1985, Deak_94/84, EU:C:1985:264, točka 24; z dne 18. junija 1987, Lebon_316/85, EU:C:1987:302, točka 13, in z dne 20. junija 2013, Giersch in drugi, C‑20/12, EU:C:2013:411, točka 39 in navedena sodna praksa).
41
Iz tega sledi, da pomoč za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom, kakršna je določena s SGB IX, pomeni socialno ugodnost v smislu člena 7(2) Uredbe št. 492/2011.
42
Na tretjem mestu, poudariti je treba, da je ta določba na posebnem področju dodeljevanja socialnih ugodnosti poseben izraz načela enakega obravnavanja iz člena 45 PDEU in jo je treba razlagati enako kot zadnjenavedeno določbo (sodba z dne 2. aprila 2020, PF in drugi, C‑830/18, EU:C:2020:275, točka 29 in navedena sodna praksa).
43
To načelo enakega obravnavanja ne prepoveduje le očitne diskriminacije na podlagi državljanstva, ampak tudi vse prikrite oblike diskriminacije, ki z uporabo drugih meril razlikovanja dejansko privedejo do istega rezultata (sodba z dne 2. aprila 2020, PF in drugi, C‑830/18, EU:C:2020:275, točka 30 in navedena sodna praksa).
44
Pogoj prebivališča, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ki ga ureditev zadevne države članice določa za dodelitev pomoči za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom, pa lahko že po svoji naravi postavlja obmejne delavce, ki prebivajo v drugi državi članici, v slabši položaj, tako da pomeni posredno diskriminacijo iz člena 7(2) Uredbe št. 492/2011 (glej v tem smislu sodbo z dne 2. aprila 2020, PF in drugi, C‑830/18, EU:C:2020:275, točki 31 in 32 ter navedena sodna praksa).
45
Zato nacionalna ureditev, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki nekatere delavce postavlja v slabši položaj zgolj zato, ker imajo običajno prebivališče v drugi državi članici, pomeni omejitev prostega gibanja delavcev v smislu člena 45 PDEU, ker lahko, tudi če se uporablja brez razlikovanja, državljanu države članice med drugim prepreči ali ga odvrne od tega, da zapusti matično državo, da bi lahko uresničil svojo pravico do prostega gibanja (glej v tem smislu sodbo z dne 2. aprila 2020, PF in drugi, C‑830/18, EU:C:2020:275, točka 36 in navedena sodna praksa).
46
V skladu s sodno prakso Sodišča je taka omejitev prostega gibanja delavcev dopustna le, če je objektivno utemeljena. Zato mora biti primerna za uresničitev legitimnega cilja in ne sme presegati tega, kar je nujno za dosego tega cilja (glej v tem smislu zlasti sodbi z dne 13. decembra 2012, Caves Krier Frères, C‑379/11, EU:C:2012:798, točka 48, in z dne 2. aprila 2020, PF in drugi, C‑830/18, EU:C:2020:275, točka 39 in navedena sodna praksa).
47
V obravnavanem primeru nemška vlada trdi, da je pogoj prebivališča iz postopka v glavni stvari utemeljen s ciljem zagotoviti, prvič, dejansko povezavo med prosilcem za pomoč za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom in državo članico, ki to pomoč dodeli, ter drugič, finančno ravnovesje nacionalnega sistema socialne varnosti.
48
V zvezi s tem je treba opozoriti, da so cilji nacionalne ureditve, in sicer vzpostaviti dejansko povezavo med prosilcem za socialno dajatev in pristojno državo članico ter ohraniti finančno ravnovesje nacionalnega sistema socialne varnosti, načeloma res legitimni cilji, s katerimi je mogoče upravičiti omejitve prostega gibanja delavcev (glej v tem smislu zlasti sodbo z dne 25. julija 2018, A (Pomoč za invalidno osebo), C‑679/16, EU:C:2018:601, točka 69 in navedena sodna praksa).
49
Vendar pogoj prebivanja, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, presega to, kar je nujno za dosego teh ciljev. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča morajo namreč obmejni delavci, ker finančno prispevajo k socialni politiki države članice gostiteljice z davčnimi in socialnimi prispevki, ki jih plačujejo v tej državi v okviru zaposlitve, ki jo tam opravljajo, med drugim imeti možnost uživati socialne ugodnosti pod enakimi pogoji kot delavci rezidenti (glej v tem smislu zlasti sodbo z dne 16. maja 2024, Hocinx, C‑27/23, EU:C:2024:404, točka 31 in navedena sodna praksa).
50
V tem smislu obstaja dejanska in zadostna povezava med prosilcem za pomoč za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom in pristojno državo članico, ki tej državi omogoča zagotoviti, da ekonomsko breme, povezano z izplačilom te dajatve, ne postane nerazumno (glej po analogiji sodbo z dne 25. julija 2018, A (Pomoč za invalidno osebo), C‑679/16, EU:C:2018:601, točka 71 in navedena sodna praksa).
51
Poleg tega v delu, v katerem nemška vlada poudarja potrebo po upoštevanju socialnega okolja invalidne osebe, da bi se zagotovilo, da ta pomoč za vključevanje natančno ustreza njenim posebnim individualnim potrebam, in da je posledično mogoče spremljati njeno učinkovitost in učinke, zadostuje poudariti, da je iz predložitvene odločbe razvidno, da je navedena pomoč dajatev v naravi, ki se zagotavlja na nemškem ozemlju v okviru šolanja invalidnega otroka, tako da lahko nemški organi v celoti opravijo vse kontrole, potrebne za tako individualizacijo, tudi če ta otrok in njegovi starši običajno prebivajo v drugi državi članici. Poleg tega ta vlada nikakor ne pojasnjuje, zakaj naj bi bilo za individualizacijo take dajatve v naravi potrebno prebivanje na nacionalnem ozemlju.
52
Zato je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 7(2) Uredbe št. 492/2011 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki dodelitev pomoči za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnemu otroku obmejnega delavca, ki je državljan Unije, pogojuje s tem, da ta otrok prebiva na nacionalnem ozemlju, ker tak pogoj presega to, kar je nujno za dosego ciljev, ki jim sledi ta ureditev.
Tretje vprašanje
53
Glede na odgovor na drugo vprašanje na tretje vprašanje ni treba odgovoriti.
Stroški
54
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) razsodilo:
1.
Člen 3 Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 988/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009,
je treba razlagati tako, da
dajatev, kot je pomoč za vključevanje v obliki dajatev za asistenco v šoli invalidnim otrokom iz Neuntes Buch Sozialgesetzbuch (zakonik o socialni varnosti, deveta knjiga), ne spada na stvarno področje uporabe Uredbe 883/2004, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 988/2009, ker dodelitev te dajatve ni pogojena z izpolnitvijo objektivnih pogojev, ampak temelji na individualni presoji potreb zadevne osebe, ki jo opravi pristojni nacionalni organ.
2.
Člen 7(2) Uredbe (EU) št. 492/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji
je treba razlagati tako, da
nasprotuje nacionalni ureditvi, ki dodelitev pomoči za vključevanje v obliki dajatve za asistenco v šoli invalidnemu otroku obmejnega delavca, ki je državljan Unije, pogojuje s tem, da ta otrok prebiva na nacionalnem ozemlju, ker tak pogoj presega to, kar je nujno za dosego ciljev, ki jim sledi ta ureditev.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.