62007CC0317
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
JULIANE KOKOTT,
predstavljeni 11. septembra 2008 (
1
)
Zadeva C-317/07
Postopek, ki ga je sprožil
Lahti Energia Oy
„Direktiva 2000/76/ES — Sežiganje odpadkov — Čiščenje in sežiganje — Surovi plin, ki nastaja iz odpadkov — Pojem ‚odpadek‘ — Sežigalnica — Naprava za sosežig“
I – Uvod
1.
Obravnavani primer se nanaša na razlago Direktive 2000/76/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. decembra 2000 o sežiganju odpadkov (
2
) (v nadaljevanju: Direktiva o sežiganju odpadkov). Gre za napravo, v kateri se odpadki predelujejo v gorljiv plin, ki je po naknadnem očiščenju namenjen zgorevanju v elektrarni na črni premog. Pojasniti je treba, ali se za ta proces uporablja Direktiva o sežiganju odpadkov.
II – Pravni okvir
A – Direktiva o sežiganju odpadkov
2.
Člen 1 Direktive o sežiganju odpadkov določa njene cilje:
„Cilj te direktive je pri sežiganju in sosežiganju odpadkov preprečiti ali omejiti negativne učinke na okolje, zlasti onesnaževanje z emisijami v zrak, tla, površinsko vodo in podzemno vodo, kolikor je to izvedljivo, ter iz tega izvirajoče tveganje za zdravje ljudi.
Ta cilj se doseže s strogimi pogoji obratovanja in tehničnimi zahtevami, z določitvijo mejnih vrednosti emisij za sežigalnice in naprave za sosežig odpadkov v Skupnosti ter z izpolnjevanjem zahtev Direktive 75/442/EGS (
3
).“
3.
Na podlagi člena 2(1) ta direktiva vključuje sežigalnice in naprave za sosežig.
4.
Odpadki, sežigalnice in naprave za sosežig so opredeljeni v členu 3, točke 1, 4 in 5.
„Za namene te direktive pomeni izraz[:]
1.
‚odpadki‘ katere koli trdne ali tekoče odpadke, kot so opredeljeni v členu 1(a) Direktive 75/442/EGS;
[…]
4.
‚sežigalnica‘ katero koli nepremično ali premično tehnično enoto in opremo, namenjeno toplotni obdelavi odpadkov z izkoriščanjem pridobljene zgorevalne toplote ali brez njega. To vključuje sežig z oksidacijo odpadkov in druge postopke toplotne obdelave, kot so piroliza, uplinjanje ali obdelava v plazmi, če se snovi, ki nastanejo pri obdelavi, naknadno sežgejo.
Ta opredelitev vključuje kraj in celotno napravo za sežiganje, vključno z vsemi linijami za sežiganje, sprejemom odpadkov, skladiščem, napravami za predobdelavo na kraju samem, sistemi za oskrbo z odpadki-gorivom in zrakom, kotlom, napravami za čiščenje odpadnih plinov, napravami za obdelavo ali skladiščenje ostankov in odpadne vode na kraju samem, odvodnikom, napravami in sistemi za nadziranje postopkov sežiganja, zapisovanje in spremljanje pogojev sežiganja;
5.
‚naprava za sosežig‘ katero koli nepremično ali premično napravo, katere glavni namen je proizvodnja energije ali izdelkov in
—
ki uporablja odpadke kot običajno ali dodatno gorivo ali
—
v kateri se odpadki termično obdelajo z namenom odstranitve.
Če sosežiganje poteka tako, da glavni namen naprave ni proizvodnja energije ali izdelkov, ampak toplotna obdelava odpadkov, se naprava šteje za sežigalnico v smislu točke 4.
Ta opredelitev vključuje kraj in celotno napravo, vključno z vsemi linijami za sosežig, sprejemom odpadkov, skladiščem, napravami za predobdelavo na kraju samem, sistemi za oskrbo z odpadki, gorivom in zrakom, kotlom, napravami za čiščenje odpadnih plinov, napravami za obdelavo ali skladiščenje ostankov in odpadne vode na kraju samem, odvodnikom, napravami in sistemi za nadziranje postopkov sežiganja, zapisovanje in spremljanje pogojev sežiganja; […]“
5.
Člen 7(1) in (2), pododstavek 1, ureja mejne vrednosti emisij v zrak:
„1.   Sežigalnice se projektirajo, opremijo, zgradijo in upravljajo tako, da v odpadnem plinu niso presežene mejne vrednosti emisij iz Priloge V.
2.   Naprave za sosežig se projektirajo, opremijo, zgradijo in upravljajo tako, da v odpadnem plinu niso presežene mejne vrednosti emisij, določene skladno s Prilogo II ali v njej.
[…]“
6.
Za sosežig določa Direktiva o sežiganju odpadkov dve vrsti mejnih vrednosti. Ena mejna vrednost se nanaša na delež odpadkov pri sežigu, druga pa na delež konvencionalnih goriv. Obe mejni vrednosti se med seboj povezujeta s tako imenovanim pravilom mešanja v eno samo mejno vrednost za onesnaževalo.
B – Primerjava zahtev za naprave za sosežig in velike kurilne naprave
7.
Izpust določenih onesnaževal iz elektrarn na črni premog ureja Direktiva 2001/80/ES Evropskega parlamenta in sveta z dne 23. oktobra 2001 o omejevanju emisij nekaterih onesnaževal v zrak iz velikih kurilnih naprav. (
4
)
8.
Če primerjamo mejne vrednosti v okviru pravila mešanja za konvencionalna trdna goriva, ki se skupaj z odpadki uporabljajo v napravah za sosežig, z zahtevami za velike kurilne naprave na podlagi člena 4, v povezavi s prilogami III, VI in VII k Direktivi 2001/80, ugotovimo naslednje razlike.
9.
Pri SO2 lahko obstoječe velike kurilne naprave glede na svojo velikost izločijo med 2000 mg SO2 /Nm3 in 400 mg SO2/Nm3, naprave za sosežig pa samo med 850 mg SO2/Nm3 in 200 mg SO2 /Nm3, to je med 42,5 % in 50 % mejnih vrednosti za velike kurilne naprave. Nove velike kurilne naprave so v nasprotju z navedenim podvržene prav tako strogim ali strožjim vrednostim kot naprave za sosežig, in sicer 200 mg SO2 /Nm3.
10.
Obstoječe velike kurilne naprave lahko do leta 2016 glede na svojo velikost izločajo 600 mg/Nm3 ali 500 mg/Nm3 NOx, naprave za sosežig pa glede na velikost ne več kot 400 mg/Nm3, 300 mg/Nm3 ali 200 mg/Nm3. Po letu 2016 veljajo za največje od teh velikih kurilnih naprav enake vrednosti kot za primerljive naprave za sosežig, medtem ko so manjše naprave obravnavane strožje. Nove naprave so podvržene enakim zahtevam kot naprave za sosežig, med 100 in 300 MWth velja celo strožja mejna vrednost za večje naprave.
11.
Naprave za sosežig lahko – tako kot nove velike kurilne naprave – glede na velikost izločajo med 50 mg/Nm3 in 30 mg/Nm3 prahu. Obstoječe velike kurilne naprave lahko v nasprotju z navedenim izločajo veliko več prahu, in sicer med 50 mg/Nm3 in 100 mg/Nm3. Glede na velikost dosegajo mejne vrednosti za naprave za sosežig tako med 30 in 50 % vrednosti za velike kurilne naprave.
12.
Mejne vrednosti Direktive 2001/80 za obstoječe naprave so lahko še ugodnejše, če naprava sodi na področje uporabe programa za zmanjšanje emisij na podlagi člena 4(6) te direktive.
C – Določbe Direktive Sveta 96/61/ES z dne 24. septembra 1996 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (
5
)
13.
Pomembne so tudi nekatere določbe Direktive 96/61. V njej je v členu 2, točka 3, opredeljen pojem obrata:
„Za namene te direktive pomeni izraz[:]
[…]
3.
‚obrat‘ nepremično tehnično enoto, kjer poteka ena ali več dejavnosti, ki so navedene v Prilogi I, in katere koli z njimi neposredno povezane dejavnosti, ki so tehnično povezane z dejavnostmi, ki se izvajajo na tem mestu in bi lahko vplivale na emisije in onesnaževanje okolja; […]“
14.
Člen 3 Direktive 96/61 določa osnovne obveznosti upravljavcev obratov. V obravnavanem primeru je treba izpostaviti zlasti uporabo najboljše razpoložljive tehnologije:
„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da lahko pristojni organi zagotovijo tak način delovanja obratov, da
a)
se izvajajo vsi ustrezni ukrepi za preprečevanje onesnaževanja okolja, zlasti z uporabo najboljše razpoložljive tehnologije; […]“
15.
Na podlagi člena 5(1) Direktive 96/61 veljajo te zahteve od 30. oktobra 2007 za obstoječe obrate. (
6
)
III – Dejansko stanje in vprašanja za predhodno odločanje
16.
Predmet spora je odobritev spremembe naprave. Obstoječa naprava za uplinjanje naj bi se dopolnila z napravo za čiščenje proizvedenega plina. Tožeča stranka je Lahti Energia Oy (v nadaljevanju: Lahti Energia). Gre za podjetje za oskrbo z energijo v lasti mesta Lahti. Njena poslovna dejavnost med drugim vključuje oskrbo z elektriko, s toploto in z zemeljskim plinom ter druge oblike oskrbe z energijo in proizvodnjo ter nakup s tem povezanih proizvodov.
17.
Lahti Energia upravlja z elektrarno Kymijärvi in napravo za uplinjanje plina, ki se nahaja na istem mestu. Elektrarna proizvaja toploto in elektriko z več kot 70-odstotno stopnjo učinkovitosti. Kot gorivo uporablja pretežno črni premog, 5 % zemeljskega plina in 15 % plina iz naprave za uplinjanje.
18.
Naprava za uplinjanje proizvaja plin v procesu „cirkulirajočega vrtinčastega uplinjanja“. Pri tem iz trdnih odpadkov z oksidacijo med 850 in 900 stopinjami Celzija nastaja gorljiv plin. Uporablja se okoli 30 % lesnih odpadkov iz lesnopredelovalne industrije, 10 % lesnih sekancev, 30 % proizvedenih goriv iz ločevanih mestnih odpadkov ter 30 % starih gum in plastičnih odpadkov.
19.
Plin vsebuje zlasti delce, težke kovine in klor. Lahti Energia namerava zaradi tega obstoječo napravo za uplinjanje dopolniti z napravo za čiščenje plina. V ta namen se plin ohladi na 350 stopinj in filtrira. S tem se mu odvzame 99,9 % delcev, to je od 96 % do 99 % težkih kovin in 95 % klora. Tako vsebuje manj nečistoč kot uporabljen črni premog.
20.
Očiščen plin je v glavnem sestavljen iz gorljivih delcev vodika, ogljikovega monoksida in metana ter tudi iz negorljivih delcev vode, ogljikovega dioksida in dušika.
21.
Po čiščenju se plin potiska še naprej, do glavnega kotla elektrarne, kjer zgoreva skupaj s črnim premogom. V primerjavi s sežigom nefiltriranega plina, pa tudi večine drugih običajnih goriv, se sprošča manj klora, težkih kovin, dioksinov in furanov.
22.
Lahti Energia je zahtevala odobritev načrtovanih sprememb naprave za uplinjanje 4. decembra 2002. V dovoljenju z dne je organ za izdajo dovoljenja na področju okolja (Ympäristölupavirasto) ugotovil, da naprava za uplinjanje za pripravljena goriva in elektrarna za sežiganje plina skupaj tvorita napravo za sosežig v smislu Direktive o sežiganju odpadkov. Zaradi tega je v dovoljenju določil mejne vrednosti, ki izhajajo iz te direktive in finskega prava, s katerim je bila ta direktiva prenesena.
23.
Lahti Energia je zoper to dovoljenje vložila tožbo. Prvostopenjsko sodišče je tožbo 11. julija 2006 zavrnilo. Pritožbo trenutno obravnava Korkein hallinto-oikeus. To je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
1.
Ali je treba člen 3, točka 1, Direktive o sežiganju odpadkov razlagati tako, da Direktive ni mogoče uporabiti za sežig odpadkov v plinastem stanju?
2.
Ali je treba napravo za uplinjanje, v kateri iz odpadkov s pirolizo nastaja plin, šteti za sežigalnico v smislu člena 3, točka 4, Direktive o sežiganju odpadkov, tudi kadar v tej napravi ne obstaja linija za sežiganje?
3.
Ali je treba sežig plina, ki je nastal v napravi za uplinjanje in je bil očiščen po postopku uplinjanja, v kotlu elektrarne šteti za postopek, na kateri se nanaša člen 3 Direktive o sežiganju odpadkov? Ali je pri tem pomembno, da očiščen plin nadomešča fosilna goriva in da so emisije elektrarne tako pridobljene energijske enote pri uporabi očiščenega plina, ki nastane iz odpadkov, manjše kot pri uporabi drugih goriv? Ali je za razlago obsega Direktive o sežiganju odpadkov pomembno, ali naprava za uplinjanje ter elektrarna s tehnično funkcionalnega vidika in z vidika svoje medsebojne oddaljenosti tvorita eno samo napravo ali če se lahko očiščen plin, ki nastane v napravi za uplinjanje, prevaža in se lahko drugje, na primer pri dobavi energije, uporabi kot gorivo oziroma v druge namene?
4.
Pod katerimi pogoji se lahko plin, ki nastane v napravi za uplinjanje in je očiščen, šteje za proizvod, tako da se predpisi o odpadkih nanj več ne nanašajo?
24.
Pisnega postopka so se udeležili Lahti Energia Oy, center za okolje regije Häme (Hämeen ympäristökeskus), združenje prijateljev narave Salpausselkä (Salpausselän luonnonystävät ry), Republika Italija, Kraljevina Nizozemska, Republika Avstrija, Republika Finska in Komisija Evropskih skupnosti. Lahti Energia, prijatelji narave, Finska in Komisija so se poleg tega udeležili ustne obravnave 10. julija 2008.
IV – Pravna presoja
25.
Korkein hallinto-oikeus mora odločiti, ali veljajo za elektrarno na črni premog Kymijärvi mejne vrednosti za napravo za sosežig, določene v Direktivi o sežiganju odpadkov, ali ugodnejše mejne vrednosti za obstoječe naprave, določene v Direktivi 2001/80 o velikih kurilnih napravah.
A – Uvodna pripomba
26.
Različne mejne vrednosti izhajajo iz prehodnih določb Direktive o sežiganju odpadkov in Direktive 2001/80 o velikih kurilnih napravah.
27.
Direktiva o sežiganju odpadkov določa za naprave za sosežig dve vrsti mejnih vrednosti. Ena mejna vrednost se nanaša na delež odpadkov pri sežigu, druga pa na delež konvencionalnih goriv. Obe mejni vrednosti se med seboj povezujeta s t. i. pravilom mešanja v eno samo mejno vrednost za posamezno onesnaževalo.
28.
Očiščen plin, proizveden iz odpadkov, skoraj ne prispeva k bistvenemu izpustu onesnaževal. Zaradi tega so v obravnavanem primeru pomembne samo mejne vrednosti za sežig konvencionalnih goriv. Tako veljajo za nove naprave po obeh direktivah načeloma enake mejne vrednosti emisij. Navedeno potrjuje zlasti Priloga II, številka II.2.1., k Direktivi o sežiganju odpadkov, po kateri morajo biti njene vrednosti prilagojene strožjim vrednostim v skladu z Direktivo o velikih kurilnih napravah.
29.
Te zahteve za nove naprave veljajo na podlagi člena 20(1) Direktive o sežiganju odpadkov od 28. decembra 2005 za vse sežigalnice in naprave za sosežig, to je tudi za obstoječe naprave. Zaradi tega bi bilo treba najkasneje do tega trenutka prilagoditi pogoje obratovanja teh naprav.
30.
V nasprotju z navedenim Direktiva o velikih kurilnih napravah določa različne mejne vrednosti za obstoječe in nove naprave. Mejne vrednosti za obstoječe velike kurilne naprave so manj stroge kot mejne vrednosti po Direktivi o sežiganju odpadkov. (
7
)
31.
Če bi elektrarno šteli za obstoječo veliko kurilno napravo, bi lahko na podlagi obstoječih informacij izpolnila mejne vrednosti. Vendar bi imela težave pri spoštovanju mejnih vrednosti naprave za sosežig. To ni odvisno od deleža plina pri sežigu, temveč od deleža črnega premoga. Sosežig plina načeloma zmanjšuje izpust škodljivih snovi, saj vsebuje relativno manj onesnaževal, ki povzročajo emisije škodljivih snovi. V nasprotju z navedenim uporaba črnega premoga očitno tako povečuje izpust škodljivih snovi, da ni mogoče zagotoviti spoštovanja mejnih vrednosti za napravo za sosežig.
32.
Predložitveno sodišče zaradi tega poudarja, da bi pri uporabi strožjih mejnih vrednosti postala uporaba plina nezanimiva, čeprav se z njegovo uporabo znižujejo emisije in nadomeščajo druga goriva. V bistvu se tako postavlja vprašanje, ali je treba elektrarno skupaj z napravo za uplinjanje obravnavati kot napravo za sosežig po Direktivi o sežiganju odpadkov ali pa gre za samostojni napravi, tako da se Direktiva ne bi uporabljala vsaj za elektrarno. Z različnimi vprašanji za predhodno odločanje poskuša predložitveno sodišče pridobiti ustrezna merila za odločanje o teh vprašanjih.
33.
V nadaljevanju bomo najprej preizkusili prvo in četrto vprašanje za predhodno odločanje, ki se nanašata na plin, ki nastane pri uplinjanju, nato pa še drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje, ki se nanašata na obe napravi.
B – Prvo vprašanje za predhodno odločanje – Sežig odpadkov v plinastem stanju
34.
S prvim vprašanjem želi predložitveno sodišče izvedeti, ali sežig odpadkov v plinastem stanju ne sodi na področje uporabe Direktive o sežiganju odpadkov. Zdi se, da Sodišče meni, da sežig plina v elektrarni, ki nastane v napravi za uplinjanje, ne predstavlja sežiganja odpadkov v smislu te direktive.
35.
Sicer se predložitveno sodišče pri tem vprašanju navezuje na člen 3, točka 1, Direktive o sežiganju odpadkov, v katerem je opredeljen pojem „odpadek“, vendar je ta opredelitev za področje uporabe te direktive samo posredno pomembna. Kot poudarjajo prijatelji narave, namreč ne velja za določene odpadke, temveč na podlagi člena 2(1) za sežigalnice in naprave za sosežig.
36.
Obe vrsti naprav sta opredeljeni v členu 3, točki 4 in 5, Direktive o sežiganju odpadkov. Odločilno je ravnanje z odpadkom, in sicer njegova termična obdelava ali njegova uporaba kot gorivo. V tej zvezi je pomembna opredelitev odpadka na podlagi člena 3, točka 1. Samo ustrezno ravnanje z odpadki v smislu te opredelitve lahko vodi k temu, da gre za napravo v smislu te direktive.
37.
Člen 3, točka 1, Direktive o sežiganju odpadkov kot odpadek opredeljuje katere koli trdne ali tekoče odpadke, kot so opredeljeni v členu 1(a) Okvirne direktive o odpadkih. (
8
) Kot navajata zlasti Avstrija in Komisija, Direktiva ne vključuje naprav, ki sežigajo ali termično obdelujejo samo odpadke v plinastem stanju, ne pa tudi trdnih ali tekočih odpadkov.
38.
V nasprotju s stališčem Lahti Energie, Italije in Finske pa iz tega ne izhaja, da se Direktiva o sežiganju odpadkov ne uporablja za sežiganje snovi v plinastem stanju. Kot navajajo center za okolje, prijatelji narave, Nizozemska, Avstrija in Komisija, je Direktiva usmerjena tudi v sežiganje snovi v plinastem stanju, ki se proizvajajo iz odpadkov.
39.
To izhaja zlasti iz tega, da člen 3, točka 4, Direktive o sežiganju odpadkov navaja pirolizo in uplinjanje kot primera termične obdelave, če se snovi, ki nastanejo pri tej obdelavi, kasneje sežgejo. Če proizvodi termične obdelave ne bi spadali na področje uporabe Direktive o sežiganju odpadkov, dejanski sežig teh snovi ne bi bil vključen. Tako pretežni del Direktive, in sicer določbe o sežiganju, (
9
) ne bi veljal za uplinjanje in naknadni sežig.
40.
V obravnavanem primeru iz navedenega sledi, da elektrarna ne more biti naprava v smislu Direktive o sežiganju odpadkov, saj se v elektrarni ne sežigajo ali termično obdelujejo odpadki v smislu te direktive. Vendar ni izključeno, da je zaradi sežiga plina treba elektrarno skupaj z napravo za uplinjanje obravnavati kot napravo za sosežig v smislu te direktive. To bomo obravnavali v okviru tretjega vprašanja za predhodno odločanje.
41.
Na prvo vprašanje za predhodno določanje je tako treba odgovoriti, da Direktive o sežiganju odpadkov ni mogoče uporabiti za naprave, ki sežigajo ali termično obdelujejo samo odpadke v plinastem stanju.
C – Četrto vprašanje za predhodno odločanje – Izguba lastnosti odpadka
42.
S četrtim vprašanjem, ki ga bomo preučili pred drugim in tretjim vprašanjem, želi predložitveno sodišče izvedeti, pod katerimi pogoji se lahko plin, ki nastane v napravi za uplinjanje in je očiščen, šteje za proizvod, tako da ne spada več v okvir predpisov o odpadkih.
43.
Predložitveno sodišče kot primer navaja gorivo, ki nastane iz bioloških odpadkov. Če bi se ta snov štela za odpadek, bi se morala vozila, ki jo uporabljajo, šteti za naprave za sosežig v smislu Direktive o sežiganju odpadkov.
44.
Obravnavani plin nastaja iz odpadkov. Lastnosti odpadka ne izgubi nujno zaradi pretvorbe v plin. Tudi snovi v plinastem stanju so lahko odpadki v smislu Okvirne direktive o odpadkih. Člen 2(1)(a) Okvirne direktive o odpadkih izključuje samo izpuste v atmosfero, ki so v plinastem stanju. Če se snovi v plinastem stanju, kot v obravnavanem primeru, ne spuščajo v atmosfero, jih načeloma lahko razvrstimo pod pojem odpadka.
45.
Vendar snovi v plinastem stanju ne morejo biti odpadki v smislu Direktive o sežiganju odpadkov. (
10
) Iz tega bi lahko izhajalo, da snovi v plinastem stanju v okviru področja uporabe te direktive načeloma ne pomenijo odpadkov.
46.
Okvirna direktiva o odpadkih je načeloma odprta za takšno omejitev pojma odpadka, saj v členu 2(2) dopušča sprejetje posebnih ali dopolnilnih določb v posameznih direktivah za ureditev obdelovanja določenih skupin odpadkov. Takšna posamezna direktiva je lahko lex specialis v razmerju do Okvirne direktive o odpadkih, tako da imajo njene določbe v primerih, ki naj bi jih urejala drugače, prednost pred določbami Okvirne direktive o odpadkih. (
11
)
47.
Pojem odpadka, določen v Direktivi o sežiganju odpadkov, ni namenjen določanju izjeme od splošnega pojma odpadka. Določa samo odpadke, katerih sežig ali termična obdelava je značilna za sežigalnice in naprave za sosežig. Načeloma Direktiva o sežiganju odpadkov velja tudi, če se odpadki s termično obdelavo pretvorijo v plinasto stanje. (
12
) Zaradi tega Direktiva o sežiganju odpadkov ne izključuje, da v takšnih napravah nastajajo odpadki v plinastem stanju v smislu Okvirne direktive o odpadkih.
48.
Vendar bi lahko termična obdelava v povezavi s kasnejšim čiščenjem plin spremenila v snov, ki izgubi lastnost odpadka.
49.
Niti Direktiva o sežiganju odpadkov niti Okvirna direktiva o odpadkih ne vsebujeta izrecne določbe, oziroma kot poudarjajo prijatelji narave in center za okolje, standarda kakovosti za izgubo lastnosti odpadka. Vendar je Sodišče že priznalo, da odpadek po zaključenem recikliranju v smislu Direktive 94/62/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. decembra 1994 o embalaži in odpadni embalaži (
13
) ni več odpadek, temveč proizvod. (
14
)
50.
S sodbo Niselli je Sodišče posplošilo spoznanja v zvezi z Direktivo 94/62 o odpadni embalaži. Skladno z navedenim železni odpadki izgubijo lastnost odpadka, če so bili v zaključenem postopku obdelave predelani v železne ali jeklene proizvode. Ti proizvodi morajo biti tako podobni drugim železnim ali jeklenim proizvodom, ki izhajajo iz primarnih surovin, da jih skoraj ni mogoče ločiti. (
15
)
51.
Ta pravna misel ni omejena samo na železne odpadke, temveč se lahko prenese na druge odpadke. V obravnavanem primeru bi bila izguba lastnosti odpadka izključena, če bi se v vsakem primeru odpadki predelovali v snovi, iz katerih so prvotno nastali. Težko lahko namreč domnevamo, da so v obravnavanem primeru predelani odpadki nastali iz snovi, ki bi bila podobna plinu.
52.
Takšno predelavo je Sodišče zlasti zahtevalo v sodbi Mayer Parry Recycling. Po tam raziskanem recikliranju na podlagi Direktive 94/62 o odpadni embalaži morajo biti odpadki preoblikovani v svoje prvotno stanje in tako razpolagati z lastnostmi, ki ustrezajo lastnostim prvotnega materiala. (
16
)
53.
Za izgubo lastnosti odpadka ni odločilno, da se odpadki reciklirajo. Recikliranje je samo ena izmed mogočih oblik uporabe odpadkov. Veliko pomembneje je, ali se odpadki v postopku obdelave predelajo v tolikšni meri, da jih skoraj ni mogoče ločiti od primarnih surovin ali drugih proizvodov.
54.
To je v skladu s sodno prakso o razmejitvi med stranskimi produkti in ostanki proizvodnje. V njej Sodišče poudarja, da ni opravičila za to, da bi za predmete, materiale ali surovine, ki imajo neodvisno od obdelave blagovno vrednost in zanje veljajo predpisi, ki veljajo za takšno blago, veljalo pravo odpadkov. (
17
)
55.
V obravnavanem primeru iz tega izhaja: očiščen plin je proizvod predvidenega postopka obdelave. Zaradi tega je treba preizkusiti, ali je v zadostni meri podoben primarnim surovinam ali drugim proizvodom, zaradi česar se ne šteje za odpadek.
56.
Kot pri ugotavljanju, ali je neka snov odpadek, je treba tudi pri izgubi lastnosti odpadka preveriti vse okoliščine. (
18
) Pomembno je, na primer, ali obstaja trg za obdelan proizvod oziroma ali lahko elektrarna na trgu kupi gorivo s primerljivimi lastnostmi, ki ne šteje za odpadek. Tržnost ne zadošča, saj so lahko tudi snovi in predmeti s tržno vrednostjo odpadki. (
19
) Veliko pomembneje je, ali ima obdelan odpadek primerljive lastnosti kot primarna surovina oziroma ustrezen proizvod, zlasti z vidika tveganja za okolje.
57.
Obstaja razlog za domnevo, da plin pred filtriranjem zaradi nečistoč še ni v zadostni meri podoben drugim proizvodom ali primarnim surovinam, medtem ko je očiščen plin morda mogoče primerjati z naravnim plinom in s podobnimi gorivi v plinastem stanju. Ta preizkus je naloga predložitvenega sodišča.
58.
Na četrto vprašanje je zaradi tega treba odgovoriti, da se plin, ki nastane v napravi za uplinjanje in je očiščen, šteje za proizvod, tako da ne spada več v okvir predpisov o odpadkih, če je v zadostni meri podoben primarnim surovinam ali drugim proizvodom.
D – Drugo vprašanje za predhodno odločanje – Neobstoj linije za sežiganje
59.
Z drugim vprašanjem za predhodno določanje želi predložitveno sodišče izvedeti, ali je treba napravo za uplinjanje, v kateri iz odpadkov s pirolizo nastaja plin, šteti za sežigalnico v smislu člena 3, točka 4, Direktive o sežiganju odpadkov, tudi kadar v tej napravi ne obstaja linija za sežiganje. V obravnavanem primeru se sicer na prvi pogled zdi, da bi lahko šlo za napravo za sosežig, s katero se upravlja linijo za sežiganje v obliki elektrarne. Ker je razjasnitev dejstev naloga nacionalnega sodišča, Sodišče zaradi tega vtisa ne sme dvomiti v pomembnost tega vprašanja za predhodno odločanje.
60.
Na podlagi člena 3, točka 4, Direktive o sežiganju odpadkov se v sežigalnicah termično obdelujejo odpadki. Pojem termične obdelave vključuje izrecno postopke, kot so piroliza, uplinjanje in obdelava v plazmi, če se snovi, ki nastanejo pri obdelavi, naknadno sežgejo.
61.
Na prvi pogled so te zahteve v postopku v glavni stvari izpolnjene. Kot poudarja avstrijska vlada, naprava za uplinjanje iz trdnih odpadkov proizvaja gorljiv plin, ki se naknadno sežge v elektrarni. Nizozemska vlada zavzema podobno stališče, ko navaja, da ni nujno, da sežigalnica izkazuje vse dejavnike, določene v členu 3, točka 4, pododstavek 2, Direktive o odpadkih. Zlasti ni nujno, da v njej obstaja linija za sežiganje.
62.
Ostali udeleženci izhajajo iz tega, da sežigalnica predvideva obstoj linije za sežiganje. Zlasti Komisija poudarja, da je sežiganje v vsakem primeru pogoj za uporabo Direktive o sežiganju odpadkov in da mora zaradi tega obstajati v napravi.
63.
Predložitveno sodišče, center za okolje in finska vlada upravičeno izpostavljajo, da se številne določbe Direktive o sežiganju odpadkov lahko uporabljajo samo za postopek sežiganja. To še posebej velja za določbe člena 6 o pogojih obratovanja naprave, zahteve za meritve na podlagi člena 11 ter tudi za določbe o uporabi toplote na podlagi člena 4(2)(b) in člena 6(6).
64.
Skladno z navedenim so za lastnost sežigalnice ali naprave za sosežig načeloma bistvenega pomena sežigalni kotli, na podlagi katerih je mogoče med seboj razmejiti več naprav. (
20
)
65.
Nujnost sežiga ne pomeni, da se ta zahteva znotraj naprave. Obravnavani primer kaže, da je lahko odpadek s ciljem sežiga termično obdelan tudi brez svoje linije za sežiganje.
66.
Poleg tega se v Direktivi o sežiganju odpadkov na podlagi člena 1 ne omejujeta preprečevanje in omejevanje onesnaževanja z emisijami v zrak. Zajema tudi druge obremenitve okolja, kot je onesnaževanje tal in vode.
67.
Tem ciljem služijo nekatere določbe Direktive o sežiganju odpadkov, ki se uporabljajo neodvisno od linije za sežiganje. To so zlasti določbe o uporabljenih odpadkih, člen 4(2)(a), člen 4(4)(a) in člen 4(5) ter tudi člen 5 določbe o zmanjšanju in odstranitvi ostankov; člen 4(2)(c) in (d) ter tudi člen 9 in morda tudi določbe o odvajanju vode na podlagi člena 8, če to pride v poštev.
68.
Člen 6(4) Direktive o sežiganju odpadkov med drugim kaže, da je zakonodajalec Skupnosti zajel tudi netipične naprave. Določi se namreč lahko tudi drugačne pogoje obratovanja, če so kljub temu izpolnjene zahteve Direktive. Ta določba dopušča soočanje s posebnimi tveganji naprav za okolje brez svoje linije za sežiganje.
69.
Sicer ni mogoče izključiti, da bi splošni predpisi prava odpadkov pripeljali do podobnih rezultatov, vendar je namen posebnih določb Direktive o sežiganju odpadkov na podlagi člena 1, stavek 2, da konkretizirajo splošne zahteve Okvirne direktive o odpadkih za eno od navedenih naprav. Ta cilj se lahko doseže, tudi če zajeti napravi nimata linije za sežiganje.
70.
Ker se Direktiva o sežiganju odpadkov znotraj določenih meja tako lahko smiselno uporabi tudi za naprave, ki nimajo svoje linije za sežiganje, ni primerno, da bi se te naprave v nasprotju z izrecno definicijo sežigalnice v členu 3(4) izključile s področja uporabe.
71.
Poleg tega je treba spomniti tudi na to, da je lahko naprava za termično obdelavo odpadkov tudi naprava za sosežig v smislu člena 3, točka 5, Direktive o sežiganju odpadkov. Glede na navedeno se predvideva, da je njen glavni namen proizvodnja energije ali proizvodnja snovnih proizvodov. (
21
) Drugače kot pri opredelitvi sežigalnice v členu 3, točka 4, termična obdelava v členu 3, točka 5, ni izrecno vezana na domnevo, da se snovi, ki nastanejo pri obdelavi, naknadno sežgejo.
72.
Lahti Energia sicer ugovarja, da postopek v napravi za uplinjanje, to je postopek pirolize v členu 3, točka 5, Direktive o sežiganju odpadkov ni izrecno naveden kot postopek naprave za sosežig. Vendar se poleg sežiga omenja termična obdelava, (
22
) ki je v členu 3, točka 4, v okviru opredelitve sežigalnice med drugim ponazorjena s pirolizo. Ni razloga, da bi pojem termične obdelave pri napravi za sosežig razumeli drugače kot pri sežigalnici. Posledično je torej lahko naprava, v kateri se odpadki toplotno obdelujejo s pirolizo, naprava za sosežig.
73.
Katera izmed naprav je v obravnavnem primeru odločilna, bo tako kot mogoče skupno obravnavanje obeh naprav podrobneje obravnavano v okviru tretjega vprašanja.
74.
Na drugo vprašanje je zaradi tega treba odgovoriti, da je treba napravo za uplinjanje, v kateri iz odpadkov s pirolizo nastaja plin, šteti za sežigalnico v smislu člena 3, točka 4, Direktive o sežiganju odpadkov, tudi kadar v tej napravi ne obstaja linija za sežiganje.
E – Tretje vprašanje za predhodno odločanje – Skupno obravnavanje elektrarne in naprave za uplinjanje?
75.
Tretje vprašanje prodira v bistvo primera. Razjasniti je treba, ali in pod katerimi pogoji lahko sežig plina, ki je nastal v napravi za uplinjanje in je bil očiščen po postopku uplinjanja, v kotlu elektrarne štejemo za proces, ki spada v okvir člena 3 Direktive o sežiganju odpadkov.
76.
Ker je glavni namen sežiga očiščenega plina proizvodnja energije, lahko elektrarno umestimo med naprave za sosežig na podlagi člena 3, točka 5, Direktive o sežiganju odpadkov. Naprava za sosežig je naprava, katere glavni namen je proizvodnja energije ali izdelkov in ki uporablja odpadke kot običajno ali dodatno gorivo ali v kateri se odpadki termično obdelajo zaradi odstranitve.
77.
Če elektrarno obravnavamo ločeno, ugotovimo, da ne uporablja odpadkov kot goriva niti se v njej odpadki termično ne obdelujejo. Plin kot snov v plinastem stanju namreč ne pomeni odpadka v smislu Direktive o sežiganju odpadkov.
78.
V nasprotju z navedenim se v napravi za uplinjanje tovrstni odpadki obdelujejo. Sežig plina se posledično izvaja samo v napravi za sosežig, če se elektrarna in naprava za uplinjanje štejeta za samo eno napravo za sosežig odpadkov.
79.
Kot navaja predložitveno sodišče, Direktiva o sežiganju odpadkov ne opredeljuje na splošno pojma obrata, vendar pa takšno opredelitev najdemo v členu 2, točka 3, Direktive 96/61. Skladno z navedenim je obrat nepremična tehnična enota, v kateri poteka ena dejavnost ali več dejavnosti, ki so navedene v Prilogi I k Direktivi 96/61, in katere koli z njimi neposredno povezane dejavnosti, ki so tehnično povezane z dejavnostmi, ki se izvajajo na tem mestu ter bi lahko vplivale na emisije in onesnaževanje okolja.
80.
Ta opredelitev sicer ne velja izrecno za Direktivo o sežiganju odpadkov, vendar se zdi smiselno, da se ustrezno upošteva zaradi zagotavljanja koherentnega prava, ki se nanaša na dovoljenja za naprave. Direktiva o sežiganju odpadkov že danes ne vsebuje oporne točke, ki bi nakazovala, da je pojem naprave po tej direktivi treba razumeti drugače kot pojem obrata na podlagi Direktive 96/61. Obe direktivi sta, nasprotno, del koherentnega sistema kot celote. Zlasti uvodna pojasnila 12, 13 in 26, kakor tudi člen 4(2), (4), (7) in (8), člen 12(1) in (2), člen 14 ter člen 15 Direktive o sežiganju odpadkov napotujejo na Direktivo 96/61. Domnevamo lahko, da direktivi pri tem načeloma izhajata iz enotnega pojma obrata.
81.
Poleg tega je Komisija predlagala, naj se v prihodnje Direktivo 96/61 združi z Direktivo o sežiganju odpadkov in Direktivo o velikih kurilnih napravah ter tudi z drugimi direktivami. (
23
) Če bo zakonodajalec Skupnosti sledil temu predlogu, bi lahko enoten pojem obrata iz Direktive 96/61 v prihodnje brez najmanjšega dvoma veljal tudi za naprave za sosežig.
82.
Pri uporabi tega pojma obrata v okviru Direktive o sežiganju odpadkov ni pomembno, ali se izvajajo dejavnosti, določene v Prilogi I k Direktivi 96/61, temveč mora iti za dejavnosti, ki so zajete v Direktivi o sežiganju odpadkov.
83.
Zaradi tega je treba preizkusiti, ali elektrarna in naprava za uplinjanje tvorita nepremično tehnično enoto, v kateri se sežigajo ali termično obdelujejo odpadki in izvajajo katere koli s tem neposredno povezane dejavnosti, ki so tehnično povezane z dejavnostmi, ki se izvajajo na tem mestu ter bi lahko vplivale na emisije in onesnaževanje okolja.
84.
Jedro naprave je torej naprava za uplinjanje, v kateri se termično obdelujejo odpadki, medtem ko bi lahko sežig plina v elektrarni predstavljal s tem neposredno povezano dejavnost, ki je tehnično povezana z uplinjanjem ter bi lahko vplivala na emisije in onesnaževanje okolja.
85.
Pri razlagi elementov neposredne povezave in tehnične povezave je treba paziti, da se uporaba zahtev s področja prava varstva okolja ne obide na ta način, da se povezani projekti in različni delni projekti obravnavajo deljeno in ločeno. (
24
) To poudarjajo zlasti center za okolje, prijatelji narave, avstrijska vlada in Komisija.
86.
V obravnavanem primeru upravičuje neposredno povezavo in tehnično povezavo to, da je bila naprava za uplinjanje zgrajena zaradi uporabe plina v elektrarni in naj bi se tudi v prihodnje tako uporabljala. Navedeno potrjuje s strani Lahti Energia predložen shematski prikaz obeh delov obrata. Ni razvidno, da bi bil plin namenjen za kakšno drugačno uporabo.
87.
Poleg tega Direktiva o sežiganju odpadkov vzpostavlja povezavo med termično obdelavo odpadkov in sežigom plina. Sicer vsebuje domnevo naknadnega sežiga proizvoda samo opredelitev termične obdelave v sežigalnici, vendar iz celotnega besedila Direktive izhaja, da naprave vključujejo proces sežiga. Navedeno potrjujejo zlasti mejne vrednosti za emisije škodljivih snovi v ozračje.
88.
S strani predložitvenega sodišča izpostavljena vidika nadomeščanja fosilnih goriv in zmanjševanja emisij tako za uporabo Direktive o sežiganju odpadkov nista neposredno pomembna. Navedena učinka sta sicer dobrodošla, vendar je ravno nadomeščanje fosilnih goriv, kot je opazila Avstrija, značilnost naprave za sosežig. (
25
)
89.
Tudi relativno majhen delež plina v strukturi goriv, uporabljenih v elektrarni, ne nasprotuje neposredni povezavi in tehnični povezavi. Direktiva o sežiganju odpadkov velja neodvisno od deleža odpadkov pri sosežigu. V praksi odpadki praviloma pomenijo samo majhen delež uporabljenih goriv. (
26
)
90.
Italijanska vlada meni, da neposredna povezava obeh delov obrata ni podana, ker povezava ne temelji na tehnični nujnosti, temveč na volji po medsebojnem povezovanju obeh naprav.
91.
Povezava obeh delov obrata s tehničnega vidika ni nujna, če se očiščen plin ne šteje za odpadek, temveč za proizvod. V tem primeru se lahko brez nadaljnjega nadomesti s primerljivim proizvodom, kot je na primer naravni plin. sočasno bi se lahko plin uporabil tudi v druge namene, na primer pri sezonsko znižani potrebi po zagotavljanju energije v elektrarni.
92.
Če plin ni odpadek, tudi ne bi bilo skladno z načelom enakega obravnavanja oziroma prepovedi diskriminacije, da bi se elektrarno podvrglo zahtevam, ki veljajo za napravo za sosežig. To načelo zahteva, da se primerljiva dejanska stanja ne obravnavajo različno in da se različna dejanska stanja ne obravnavajo enako, če takšno obravnavanje ni objektivno upravičeno. (
27
)
93.
Ker je treba določbo izvedenega prava Skupnosti, kolikor je mogoče, razlagati tako, da je združljiva s splošnimi načeli prava Skupnosti, (
28
) bi bilo treba odkloniti neposredno povezavo in tehnično povezavo v smislu opredelitve obrata pri sežigu plina, če ga ni mogoče več šteti za odpadek. Do tega zaključka so prišle tudi finska, italijanska in nizozemska vlada.
94.
Če pa se plin še vedno šteje za odpadek, se njegov sosežig razlikuje od sežiga konvencionalnih goriv v zadostni meri, da je opravičena uporaba Direktive o sežiganju odpadkov.
95.
Sicer se na prvi pogled zdi, da je zakonodajalcu Skupnosti mogoče očitati protislovno oceno, ko je za obstoječe naprave za proizvodnjo energije določil različne mejne vrednosti, glede na to, ali uporabljajo (tudi) odpadke. Za obremenitev okolja ni pomembno, ali so emisije škodljivih snovi rezultat odpadkov ali konvencionalnih goriv. To nasprotje bi lahko oviralo v osnovi zaželeno substitucijo primarnih surovin z odpadki in v obravnavanem primeru vodilo v skupno višji izpust škodljivih snovi.
96.
Vendar lahko zakonodajalec pri določanju razlikovalnih določb razpolaga z ocenjevalnim in oblikovalnim manevrskim prostorom (diskrecijo). (
29
) Ta manevrski prostor je posebej odvisen od cilja, ki se mu sledi z razlikovanjem. Pri zapletenih političnih odločitvah je praviloma širok. (
30
)
97.
V obravnavanem primeru gre za zapletene predpise na področju okolja. Zaradi tega se mora sodni preizkus nujno omejiti na vprašanje, ali je zakonodajalec očitno napačno presodil okoliščine za uresničitev teh ciljev. (
31
)
98.
V tej zvezi je Komisija na ustni obravnavi opozorila, da mejne vrednosti Direktive o velikih kurilnih napravah in Direktive o sežiganju odpadkov predstavljajo samo minimalne zahteve. Kot izhaja iz 13. uvodne izjave Direktive o sežiganju odpadkov in 8. uvodne izjave Direktive o velikih kurilnih napravah, lahko zlasti iz Direktive 96/61 izhajajo strožje zahteve.
99.
Člen 3(a) Direktive 96/61 določa, da se pri zajetih napravah uporablja najboljša razpoložljiva tehnologija in spoštujejo ustrezne mejne vrednosti. Po mnenju Komisije bi bile te mejne vrednosti za obravnavano napravo strožje od mejnih vrednosti, ki izhajajo iz Direktive o sežiganju odpadkov. To potrjuje, da zakonodajalcu pri določitvi različnih mejnih vrednosti za stare naprave na podlagi Direktive o sežiganju odpadkov in Direktive o velikih kurilnih napravah ni bilo treba domnevati, da mora že dokončno določiti zahteve za te naprave.
100.
Nadalje je Komisija na ustni obravnavi na povpraševanje pojasnila, da se s strožjimi mejnimi vrednostmi za starejše naprave po Direktivi o sežiganju odpadkov zagotavlja, da se odpadki reciklirajo samo v napravah, ki uporabljajo najboljšo razpoložljivo tehnologijo na podlagi Direktive 96/61.
101.
Poleg tega zlasti izvajanje prijateljev narave potrjuje, da z uporabo odpadkov kot goriv ne gre neomejeno soglašati. Manjše ko so zahteve pri sežigu odpadkov in sosežigu odpadkov, manj privlačne postajajo alternative. To gre zlasti v breme preprečevanja odpadkov in njihove predelave. Te alternative so lahko primernejše za okolje. Zaradi tega ima na podlagi člena 3 Okvirne direktive o odpadkih in 8. uvodne izjave Direktive o sežiganju odpadkov vsaj preprečevanje odpadkov prednost pred recikliranjem s sežiganjem. (
32
)
102.
Končno zahteva Direktiva 1999/31/ES Sveta z dne 26. aprila 1999 o odlaganju odpadkov na odlagališčih (
33
), da se odpadki pred odlaganjem obdelajo. (
34
) Sežig odpadkov je pri tem ena izmed najbolj razširjenih metod obdelave. (
35
) Če bi zaradi strožjih mejnih vrednosti postala manj privlačna za upravljavce naprav, bi se ustrezni dodatni stroški v končni fazi prenesli na proizvajalce odpadkov. To ustreza načelu povzročitve. (
36
)
103.
Posledično je bilo treba pri določanju mejnih vrednosti za obstoječe naprave po Direktivi o sežiganju odpadkov upoštevati različne vidike in jih medsebojno primerjati. Ob upoštevanju teh razmislekov neenako obravnavanje obstoječih naprav za sosežig in obstoječih velikih kurilnih naprav ni očitno neupravičeno.
104.
Skladno z navedenim je treba na tretje vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da lahko sežig plina, ki je nastal v napravi za uplinjanje in je bil očiščen po postopku uplinjanja, v kotlu elektrarne, ki je povezana z napravo za uplinjanje, štejemo za proces, ki spada pod člen 3 Direktive o sežiganju odpadkov, če je plin ob sežigu odpadek.
F – Sklep
105.
Odgovor na različna vprašanja za predhodno odločanje kaže, da se Direktiva o sežiganju odpadkov načeloma uporablja, če se z uplinjanjem iz odpadkov proizvaja gorljiv plin, ki je namenjen sežigu. Direktiva zajema vsaj napravo za uplinjanje. Sežig plina je prav tako zajet, če je ustrezna naprava neposredno povezana z napravo za uplinjanje oziroma obstaja tehnična povezava. Takšna neposredna zveza je pri povezavi podana, če je plin ob sežigu odpadek. Navedeno pa najbrž ne bo podano, če je plin po čiščenju v zadostni meri podoben primarnim surovinam ali drugim proizvodom.
106.
V prihodnosti se bodo v tej zvezi verjetno postavila še kakšna vprašanja. V mislih imamo lahko sežig plina, ki se šteje za odpadek, v napravah, ki niso povezane z napravo za uplinjanje, na primer, ko se plin prevaža s tankerji. Vprašljivo je tudi, kako bi bilo treba obravnavati uplinjanje, če plin ni namenjen sežigu, temveč proizvodnji drugih proizvodov, na primer proizvodnji umetne mase. Na ta vprašanja v obravnavanem primeru še ni treba odgovoriti.
V – Predlog
107.
Sodišču zato predlagam, naj na predlog za sprejetje predhodne odločbe odgovori:
1.
Direktiva 2000/76/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. decembra 2000 o sežiganju odpadkov ne velja za naprave, ki sežigajo ali termično obdelujejo samo odpadke v plinastem stanju.
2.
Naprava za uplinjanje, v kateri iz odpadkov s pirolizo nastaja plin, se lahko šteje za sežigalnico v smislu člena 3, točka 4, Direktive 2000/76/ES, tudi kadar v tej napravi ne obstaja linija za sežiganje.
3.
Sežig plina, ki je nastal v napravi za uplinjanje in je bil očiščen po postopku uplinjanja, v kotlu elektrarne, ki je povezana z napravo za uplinjanje, je treba šteti za proces, na kateri se nanaša člen 3 Direktive 2000/76/ES, če je plin ob sežigu odpadek.
4.
Plin, ki nastane v napravi za uplinjanje in je očiščen, se šteje za proizvod, tako da ne spada več v okvir predpisov o odpadkih, če je v zadostni meri podoben primarnim surovinam ali drugim proizvodom.
(
1
)	Jezik izvirnika: nemščina.
(
2
)	UL L 332, str. 91.
(
3
)	Dopolnitev s strani avtorice: Direktivo 75/442 (v nadaljevanju: Okvirna direktiva o odpadkih) je konsolidirala in nadomestila Direktiva 2006/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2006 o odpadkih (UL L 114, str. 9).
(
4
)	UL L 309, str. 1.
(
5
)	UL L 257, str. 26; kodificirana z Direktivo 2008/1/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (UL L 24, str. 8).
(
6
)	Glej Poročilo Komisije o prenosu Direktive 96/61/ES o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (IVU) z dne 3. novembra 2005 (COM(2005)540 konč., str. 4).
(
7
)	Glej k temu v posamičnem zgoraj navedeno točko 8 in naslednje.
(
8
)	Skladno z navedenim vključuje pojem odpadka vse snovi ali predmete, ki se jih je lastnik znebil ali se jih želi znebiti oziroma se jih mora znebiti; glej nazadnje sodbo Sodišča z dne 24. junija 2008 v zadevi Commune de Mesquer (C-188/07, ZOdl., str. I-4501, točka 37 in naslednje). Tudi z uzakonitvijo v Direktivi 2006/12 se to ni spremenilo.
(
9
)	Glej spodaj navedeno točko 63.
(
10
)	Glej zgoraj navedeno točko 37.
(
11
)	Sodba Sodišča z dne 10. maja 2007 v zadevi Thames Water Utilities (C-252/05, ZOdl., str. I-3883, točka 39).
(
12
)	Glej zgoraj navedeno točko 38.
(
13
)	UL L 365, str. 10.
(
14
)	Sodba Sodišča z dne 19. junija 2003 v zadevi Mayer Parry Recycling (C-444/00, Recueil, str. I-6163, točka 61 in naslednje).
(
15
)	Sodba Sodišča z dne 11. novembra 2004 v zadevi Niselli (C-457/02, ZOdl., str. I-10853, točka 52).
(
16
)	Navedeno v opombi 14, točka 67 in naslednje.
(
17
)	Glej sodbo Sodišča z dne 18. aprila 2002 v zadevi Palin Granit in Vehmassalon Kansanterveystyön Kuntayhtymän hallitus (C-9/00, Recueil, str. I-3533, točka 35) in zgoraj v točki 8 navedena sodba Commune de Mesquer, točka 43, kakor tudi sklep Sodišča z dne v zadevi Saetti in Frediani (C-235/02, Recueil, str. I-1005, točka 35).
(
18
)	Glej v zvezi z razmejitvijo med stranskimi produkti in ostanki proizvodnje sodbe Sodišča z dne 15. junija 2000 v zadevi ARCO Chemie Nederland in drugi (C-418/97 in C-419/97, Recueil, str. I-4475, točki 73 in 88); z dne v zadevi KVZ retec (C-176/05, ZOdl., str. I-1721, točka 63) in z dne v zadevi Komisija proti Italiji (C-194/05, ZOdl., str. I-11661, točka 41; C-195/05, ZOdl., str. I-11699, točka 42, in C-263/05, ZOdl., str. I-11745, točka 40).
(
19
)	V opombi 17 navedena sodba Palin Granit in Vehmassalon Kansanterveystyön Kuntayhtymän hallitus, točka 29, ter v opombi 18 navedena sodba KVZ, točka 61.
(
20
)	Glej moje sklepne predloge, predstavljene 22. maja 2008 v zadevi Gävle Kraftvärme (C-251/07, ZOdl., str. I-7047, točka 19 in naslednje).
(
21
)	Glej v opombi 20 navedene sklepne predloge Gävle Kraftwärme, točka 34.
(
22
)	Termična obdelava v prvotnem predlogu Komisije (COM(1998)558, UL 1998, C 372, str. 11) še ni bila del definicije naprav za sosežig, vendar je bila dopolnjena v zakonodajnem postopku; glej deseti predlog spremembe v okviru prvega branja Parlamenta (UL 1999, C 219, str. 249) in Skupno stališče Sveta (ES) št. 7/2000 z dne 25. novembra 1999 (UL 2000, C 25, str. 17).
(
23
)	Glej člen 2, točka 3, Predloga direktive Evropskega parlamenta in Sveta o industrijskih emisijah (celovito preprečevanje in nadzorovanje onesnaževanja, COM(2007)844 konč.).
(
24
)	Glej sodbi Sodišča z dne 21. septembra 1999 v zadevi Komisija proti Irski (C-392/96, Recueil, str. I-5901, točka 76) in z dne v zadevi Komisija proti Španiji (C-227/01, ZOdl., str. I-8253, točka 53), ki se navezuje na Direktivo Sveta 85/337/EGS z dne o presoji vplivov določenih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL L 175, str. 40).
(
25
)	Glej v opombi 20 navedene sklepne predloge Gävle Kraftwärme, točka 38.
(
26
)	Glej Reference Document on Best Available Techniques for Large Combustion Plants, julij 2006, str. 489 in nasl. (http://ec.europa.eu/comm/environment/ippc/brefs/lcp_bref_0706.pdf). Komisija je ta dokument izdelala v sodelovanju s strokovnjaki držav članic na podlagi Direktive 96/61.
(
27
)	Sodbi Sodišča z dne 10. januarja 2006 v zadevi IATA in ELFAA (C-344/04, ZOdl., str. I-403, točka 95) ter z dne v zadevi Eman in Sevinger (C-300/04, ZOdl., str. I-8055, točka 57), kakor tudi z dne v zadevi Lindorfer proti Svetu (C-227/04 P, ZOdl., str. I-6767, točka 63).
(
28
)	Sodbe Sodišča z dne 6. novembra 2003 v zadevi Lindqvist (C-101/01, Recueil, str. I-12971, točka 87); z dne v zadevi Parlament proti Svetu (C-540/03, ZOdl., str. I-5769, točka 105); z dne v zadevi Schutzverband der Spirituosen-Industrie (C-457/05, ZOdl., str. I-8075, točka 22); z dne v zadevi Promusicae (C-275/06, ZOdl., str. I-271, točka 68) ter z dne v zadevi Bertelsmann in Sony Corporation of America proti Impala (C-413/06 P, ZOdl., str. I-4951, točka 174).
(
29
)	Glej sodbo Sodišča z dne 13. aprila 2000 v zadevi Karlsson in drugi (C-292/97, Recueil, str. I-2737, točki 35 in 49) in zgoraj v opombi 26 navedeno sodbo Lindorfer, točka 78. Glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca Poiaresa Madura, predstavljene v zadevi Huber (C-524/06, ZOdl., še nerešena zadeva pred Sodiščem, točka 29) in z dne v zadevi Arcelor (C-127/07, ZOdl., še nerešena zadeva pred Sodiščem, točka 30 in naslednje).
(
30
)	Glej npr. Sodbi Sodišča z dne 11. septembra 2003 v zadevi Steinicke (C-77/02, Recueil, str. I-9027, točka 61) in z dne v zadevi Mangold (C-144/04, ZOdl., str. I-9981, točka 63) o gospodarsko-političnih ciljih.
(
31
)	Glej v zvezi z domnevami za uporabo člena 174 ES sodbi Sodišča z dne 15. julija 1998 v zadevi Hi-Tech (C-284/95, Recueil, str. I-4301, točka 37) in z dne v zadevi Grčija proti Komisiji (C-86/03, ZOdl., str. I-10979, točka 88) v zvezi z zakonodajalcem Skupnosti.
(
32
)	Parlament predlaga, naj se v sedaj predlagano najnovejšo različico Okvirne direktive o odpadkih vključi hierarhija odpadkov, po kateri bi imelo preprečevanje odpadkov, ponovna uporaba in uporaba za blago prednost pred energetsko uporabo odpadkov (člen 4 konsolidiranega osnutka v prilogi stališča z dne 17. junija 2008, TA/2008/282).
(
33
)	UL L 182, str. 1.
(
34
)	Glej sodbo Sodišča z dne 14. aprila 2005 v zadevi Deponiezweckverband Eiterköpfe (C-6/03, ZOdl., str. I-2753).
(
35
)	Glej poročilo Komisije, namenjeno Svetu in Evropskemu parlamentu o posameznih državnih strategijah za zmanjševanje določenih, biološko razgradljivih odpadkov, namenjenih odlaganju na podlagi člena 5(1) Direktive 1999/31/ES z dne 30. marca 2005 o odlaganju odpadkov na odlagališčih (COM(2005)105 konč.)
(
36
)	Glej k temu moje sklepne predloge, predstavljene 13. marca 2008 v zadevi Commune de Mesquer (C-188/07, ZOdl., str. I-4501, točka 120 in naslednje).