62002TO0391_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi T-391/02,
Bundesverband der Nahrungsmittel- und Speiseresteverwertung eV, s sedežem v Bochumu (Nemčija),
Josef Kloh, stanujoč v Eichenriedu (Nemčija),
ki ju zastopata R. Steiling in S. von Zimmermann-Wienhues, avocats,
tožeči stranki,
proti
Evropskemu parlamentu, ki ga zastopata H. Duintjer Tebbens in U. Rösslein, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
in
Svetu Evropske unije, ki ga zastopata J.-P. Hix in F. Ruggeri Laderchi, zastopnika,
toženi stranki,
ob intervenciji
Komisije Evropskih skupnosti, ki jo zastopa G. Braun, zastopnik, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
intervenientka,
zaradi predloga za delno razglasitev ničnosti Uredbe (ES) št. 1774/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. oktobra 2002 o določitvi zdravstvenih pravil za živalske stranske proizvode, ki niso namenjeni prehrani ljudi (UL L 273, str. 1),
SODIŠČE PRVE STOPNJE EVROPSKIH SKUPNOSTI (drugi senat),
v sestavi J. Pirrung, predsednik, A. W. H. Meij in N. J. Forwood, sodnika,
sodni tajnik: H. Jung,
sprejema naslednji
Sklep
Razlogi za odločitev
Dejansko stanje in pravni okvir
1. Bundesverband der Nahrungsmittel- und Speiseresteverwertung eV (v nadaljevanju: BNS) je združenje, ustanovljeno po nemškem pravu, katerega cilj je varstvo in spodbujanje skupnih gospodarskih in zdravstvenih interesov v zvezi s predelavo odpadkov iz gostinskih dejavnosti za hrano živali. Po lastnih podatkih združuje okrog sto podjetij, ki večinoma zbirajo odpadke iz gostinskih dejavnosti in iz njih proizvajajo hrano za prašiče. BNS meni, da zastopa interese svojih članov v razmerju do nacionalnih organov in organov Skupnosti ter v razmerju do javnosti.
2. G. Kohl (v nadaljevanju: drugotožeča stranka) je kmet – gojitelj prašičev, ki v svojem podjetju reciklira odpadke iz gostinskih dejavnosti. Je član BNS.
3. Evropski parlament in Svet sta 3. oktobra 2002 sprejela Uredbo (ES) št. 1774/2002 o določitvi zdravstvenih pravil za živalske stranske proizvode, ki niso namenjeni prehrani ljudi (UL L 273, str. 1). Člen 22(1)(b) te uredbe določa, da „[je] hranjenje farmskih živali, razen kožuharjev, z odpadki iz gostinskih dejavnosti ali s krmo, ki vsebuje ali je pridobljena iz odpadkov iz gostinskih dejavnosti [prepovedano]“.
4. Člen 32 Uredbe št. 1774/2002 določa:
„1. Po posvetovanju z ustreznim znanstvenim odborom o katerem koli vprašanju, ki bi lahko vplivalo na zdravje živali ali ljudi, se lahko spremenijo ali dopolnijo priloge ter sprejmejo kateri koli ustrezni prehodni ukrepi, v skladu s postopkom iz člena 33(2).
2. V zvezi s prepovedjo krmljenja z odpadki iz gostinskih dejavnosti iz člena 22, če so ustrezni sistemi nadzora uvedeni v državah članicah pred uporabo te uredbe, se sprejmejo prehodni ukrepi, v skladu z odstavkom 1, za omogočanje neprekinjene uporabe v hrani za živali določenih vrst odpadkov iz gostinskih dejavnosti, pod strogo nadzorovanimi razmerami, za obdobje ne več kot štirih let, od 1. novembra 2002. S temi ukrepi se preprečijo nepotrebna tveganja za zdravje živali ali ljudi v prehodnem obdobju.“
5. Iz člena 38(2) Uredbe št. 1774/2002 izhaja, da se člena 22(1)(b) in 32 te uredbe uporabljata od 1. novembra 2002.
6. Komisija je po vložitvi te tožbe sprejela Odločbo 2003/328/ES z dne 12. maja 2003 o prehodnih ukrepih po Uredbi št. 1774/2002 glede uporabe odpadkov iz gostinskih dejavnosti tretje kategorije v prehrani prašičev in o prepovedi recikliranja pomij za prehrano prašičev znotraj vrste (UL L 117, str. 46). Ta odločba Nemčiji in Avstriji dovoljuje, da pod določenimi pogoji še naprej in najpozneje do 31. oktobra 2006 izdajata posamična dovoljenja upravljavcem obratov za uporabo odpadkov iz gostinskih dejavnosti v prehrani prašičev.
Postopek in zahtevki strank
7. Tožeči stranki sta z vlogo, vloženo v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje dne 24. decembra 2002, vložili to tožbo.
8. Sodišču prve stopnje predlagata, naj:
– razglasi člen 32(2) Uredbe št. 1774/2002 za ničnega, kolikor dovoljuje prehodne ukrepe v smislu člena 32(1) navedene uredbe, in sicer v obdobju, ki ni krajše od štirih let po 1. novembru 2002 (v nadaljevanju: izpodbijana določba);
– Parlamentu in Svetu naloži plačilo stroškov.
9. Komisija je z vlogo, vloženo v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje dne 10. marca 2003, predlagala, naj se ji dopusti intervencija v tem postopku, in sicer v podporo zahtevkom Parlamenta in Sveta. Predsednik drugega senata Sodišča prve stopnje je s sklepom z dne 9. julija 2003 to intervencijo dovolil. Intervenient je v roku vložil intervencijsko vlogo, omejeno na vprašanje dopustnosti.
10. Z ločenima vlogama, vloženima v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje dne 21. in 24. marca 2003, sta Parlament in Svet ločeno vložila ugovor nedopustnosti po členu 114(1) Poslovnika Sodišča prve stopnje.
11. Parlament v svojem ugovoru Sodišču prve stopnje predlaga, naj:
– tožbo zavrže kot nedopustno;
– v skladu z veljavnimi določbami odloči o stroških.
12. Svet v svojem ugovoru Sodišču prve stopnje predlaga, naj:
– tožbo zavrže kot očitno nedopustno;
– tožečima strankama naloži plačilo stroškov.
13. Tožeči stranki sta stališča glede obeh ugovorov nedopustnosti podali 19. maja 2003.
14. Z vlogama, vloženima v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje dne 4. in 24. aprila 2003, so J. Taferner na eni ter Landwirtschaftskammer Vorarlberg (kmetijska zbornica dežele Vorarlberg) in g. Wohlgenannt na drugi strani predlagali, naj se jim dopusti intervencija v podporo zahtevkom tožečih strank.
Dopustnost
15. Toženi stranki, ki ju podpira Komisija, ugovarjata, da niso izpolnjene tri procesne predpostavke, za kar navajata razloge. Prvi izhaja iz tega, da predmet tožbe presega pristojnost sodišča Skupnosti v okviru ničnostne tožbe. Na drugega se sklicujeta le, kolikor se želi brezpogojna prepoved hranjenja določenih gojenih živali z odpadki iz gostinskih dejavnosti po izteku prehodnega obdobja s tožbo razglasiti za nično. Ta razlog izhaja izključno iz potrditvenega značaja te prepovedi. Tretji razlog se nanaša na pomanjkanje procesnega upravičevanja tožečih strank, in sicer zaradi tega, ker naj ju izpodbijana določba ne bi zadevala neposredno niti posamično.
16. V teh okoliščinah je treba najprej obravnavati tisto procesno predpostavko, ki se nanaša na pomanjkanje procesnega upravičevanja tožečih strank, kolikor ju izpodbijana določba ne zadeva posamično.
Trditve strank
17. Toženi stranki, ki ju podpira Komisija, najprej navajata, da je Uredba št. 1774/2002, ki je splošna in abstraktna, po svoji naravi in področju uporabe normativna in ni odločba v smislu člena 249 ES. Kljub temu priznavata, da bi bil tak akt lahko predmet ničnostne tožbe kake fizične ali pravne osebe, če bi ta oseba dokazala, da jo zadevni akt zadeva zaradi določenih zanjo značilnih lastnosti ali zaradi dejanskega položaja, ki je zanjo značilen v razmerju do vsake druge osebe, in jo zato individualizira podobno kot naslovnika akta (sodba Sodišča z dne 25. julija 2002 v zadevi Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu, C-50/00 P, Recueil, str. I-6677, točka 36).
18. Dalje navajata, da niti BNS niti drugotožeča stranka nista individualizirana v smislu sodne prakse, navedene v prejšnji točki.
19. Svet glede BNS navaja, da je v skladu s sodno prakso ničnostno tožbo nekega združenja mogoče dopustiti le v treh primerih, in sicer takrat, kadar pravna določba združenju izrecno priznava različne procesne pravice, kadar združenje zastopa interese članov, ki so sami procesno upravičenje, ali kadar je združenje individualizirano zaradi vpliva na njegove interese kot interese združenja, zlasti zato, ker je bila z aktom, katerega ničnost se zahteva, prizadeta njegova pogajalska vloga (sklep Sodišča prve stopnje z dne 30. septembra 1997 v zadevi Federolio proti Komisiji, T-122/96, Recueil, str. II-1559). Po mnenju Sveta obravnavani primer ne sodi v nobenega od teh treh primerov.
20. Najprej, niti člen 152 ES, ki je po mnenju Sveta pravna podlaga Uredbe št. 1774/2002, niti člen 251 ES, ki določa postopek soodločanja, po katerem je bila sprejeta Uredba št. 1774/2002, združenju, kot je BNS, ne priznavata nobene procesne pravice.
21. Drugič, samo dejstvo predstavljanja svojega stališča določenim članom Parlamenta, nekaterim uradnikom Komisije in nacionalnim organom BNS ne daje vloge pogajalca. Svet v zvezi s tem navaja, da se položaj BNS ne razlikuje od položaja združenj, ki so vložila tožbo v zadevah, v katerih sta bila na eni strani sklep Sodišča prve stopnje z dne 23. novembra 1999 v zadevi Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu (T-173/98, Recueil str. II-3357) in zgoraj navedena sodba v zadevi Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu, na drugi strani pa sklep Sodišča prve stopnje z dne 20. oktobra 1994 v zadevi Asocarne proti Svetu (T-99/94, Recueil, str. II-871) ter sklep Sodišča z dne 23. novembra 1995 v zadevi Asocarne proti Svetu (C-10/95 P, Recueil, str. I-4149), s katerimi sta Sodišči Skupnosti potrdili, da zadevna združenja niso individualizirana po nobenem od meril iz sodne prakse glede dopustnosti ničnostne tožbe združenj.
22. Končno se po mnenju Sveta BNS ne more sklicevati na procesno upravičenje podjetij, katerih interese brani – vključno z drugotožečo stranko –, ker ti nimajo take legitimacije.
23. Toženi stranki v zvezi s tem navajata, da izpodbijana določba posamično ne zadeva članov BNS, vključno z drugotožečo stranko, ker vpliva nanje le objektivno kot na proizvajalce prehrane za živali iz odpadkov iz gostinskih dejavnosti, in so zato v objektivno opredeljenem položaju, ki je podoben položaju vseh drugih subjektov, ki lahko dejansko ali potencialno stopijo na ta trg. Člani BNS naj torej v zvezi z izpodbijano določbo ne bi bili individualizirani.
24. Parlament – ki ga podpira Komisija – dodaja, da čeprav imajo člani BNS, ki so specializirani za predelavo odpadkov iz gostinskih dejavnosti, izjemen položaj na trgu in bi jih izpodbijana določba zato še posebej zadevala, to ne bi zadostovalo za njihovo individualizacijo v razmerju do vseh drugih subjektov (sklep Sodišča prve stopnje z dne 15. septembra 1999 v zadevi Van Parys in drugi proti Komisiji, T-11/99, Recueil, str. II-2653, točka 50). Sicer naj taka posebna gospodarska prizadetost ne bi bila primerljiva s položajem tožeče stranke v zadevi, v kateri je Sodišče izdalo sodbo z dne 18. maja 1994 v zadevi Codorniu proti Svetu (C-309/89, Recueil, str. I-1853) in v kateri naj bi bila tožeča stranka dejansko v položaju, ki je bil z vidika izpodbijane uredbe zanjo značilen v razmerju do položaja vseh drugih gospodarskih subjektov.
25. Parlament navaja, da čeprav bi bil položaj članov BNS – kot navajata tožeči stranki – Parlamentu, Svetu in Komisiji poznan, to dejstvo članov BNS ne more individualizirati (sodba Sodišča z dne 17. junija 1980 v zadevi Calpak in Società emiliana lavorazione frutta proti Komisiji, 789/79 in 790/79, Recueil, str. 1949, točka 19).
26. Tožeči stranki navajata, da izpodbijana določba posamično zadeva BNS in drugotožečo stranko.
27. Najprej v bistvu navajata, da kljub normativnosti Uredbe št. 1774/2002, ki vsebuje izpodbijano določbo, ni mogoče izključiti, da ju navedena določba posamično zadeva (zgoraj navedena sodba v zadevi Codorniu proti Svetu, točka 19).
28. Glede BNS tožeči stranki navajata, prvič, da je le-to posamično prizadeto zaradi vloge pogajalca, ki jo je igral v zakonodajnem postopku sprejemanja Uredbe št. 1774/2002.
29. Pogajalska vloga naj bi izhajala iz tega, da naj bi BNS opravilo različne informativne razgovore s predstavniki Parlamenta in jim predstavilo več pisnih mnenj o zdravstvenih pravilih, ki se uporabljajo za živalske stranske proizvode, ki niso namenjeni za prehrano ljudi. Prav tako naj bi se srečalo s predstavniki Komisije, na razgovorih s katero naj bi predstavilo položaj svojih članov, podrobno predstavilo položaj na področju reciklaže odpadkov iz gostinskih dejavnosti v Nemčiji in posredovalo informacije o najnovejšem stanju znanstvenih spoznanj ter gospodarskih in okoljskih posledicah popolne prepovedi uporabe odpadkov iz gostinskih dejavnosti za prehrano živali. Določeni elementi iz teh razgovorov naj bi bili Komisiji posredovani tudi pisno.
30. Pogajalski položaj BNS naj bi prav tako izhajal iz tega, da naj bi to združenje sodelovalo pri številnih razpravah z nemškim zveznim ministrstvom, pristojnim za varstvo potrošnikov, prehrano in kmetijstvo. Temu naj bi predložilo več pisnih mnenj o vprašanjih, povezanih s prepovedmi v zvezi s prehrano živali. Prav tako naj bi ga to ministrstvo pozvalo, naj poda mnenje o izrednih in prehodnih določbah, ki naj bi se sprejele v okviru Uredbe št. 1774/2002, in naj bi na poziv ministrstvu odgovorilo s pisnim mnenjem z dne 1. julija 2002. Sicer pa naj bi bilo privilegiran sogovornik nemških organov glede izvedbe prehodnih ukrepov iz Odločbe 2003/328.
31. Drugič, tožeči stranki navajata, da BNS lahko vloži tožbo zoper izpodbijano določbo zato, ker zastopa interese podjetij – med katerimi je drugotožeča stranka –, ki imajo sama procesno upravičenje za vložitev tožbe zoper navedeno določbo (v tem smislu glej sodbi Sodišča prve stopnje z dne 6. julija 1995 v zadevi AITEC in drugi proti Komisiji, od T-447/93 do T-449/93, Recueil, str. II-1971, točke od 60 do 62, in z dne 5. decembra 2002 v zadevi Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum proti Komisiji, T-114/00, Recueil, str. II-5121, točka 63 in naslednje).
32. Procesno upravičenje drugotožeče stranke in drugih članov BNS naj bi izhajalo iz tega, da jih Uredba št. 1774/2002, ki vsebuje izpodbijano določbo, posamično in neposredno zadeva.
33. Člane BNS, vključno z drugotožečo stranko, naj bi izpodbijana določba zadevala zaradi določenih lastnosti, ki so zanje značilne, ali zaradi dejanskega položaja, ki je zanje značilen v razmerju do vseh drugih oseb, in jih zato individualizira podobno, kot bi naslovnika določbe (sodba Sodišča z dne 15. julija 1963 v zadevi Plaumann proti Komisiji EGS, 25/62, Recueil, str. 197, 223).
34. Po mnenju tožečih strank ta individualizacija izhaja iz dejstva, da je bila Uredba št. 1774/2002 sprejeta po tem, ko je bila pri članih BNS od 3. do 7. septembra 2001 opravljena inšpekcija v imenu Komisije. Tožeči stranki navajata, da iz sodne prakse izhaja, da je individualizacija lahko posledica tega, da je bil zadevni gospodarski subjekt predmet preiskav, na katerih temelji izpodbijani akt (sodbi S odišča z dne 21. februarja 1984 v zadevi Allied Corporation in drugi proti Komisiji, 239/82 in 275/82, Recueil, str. 1005, točka 12, in z dne 7. maja 1987 v zadevi NTN Toyo Bearing proti Svetu, 240/84, Recueil, str. 1809, točka 5).
35. Poleg tega naj bi Uredba št. 1774/2002 člane BNS posamično zadevala zato, ker jih učinki te uredbe še zlasti resno zadevajo. Tožeči stranki v zvezi s tem navajata, da je neki gospodarski subjekt individualiziran podobno kot naslovnik, če ga izpodbijani ukrep zadeva zlasti resno zaradi njegovega posebnega položaja na trgu in posledic, ki jih ima ta ukrep za njegovo podjetje (sodba Sodišča z dne 16. maja 1991 v zadevi Extramet Industrie proti Svetu, C-358/89, Recueil, str. I-2501, točka 16 in naslednje, in sklepni predlogi generalnega pravobranilca Lenza v zgoraj navedeni sodbi v zadevi Codorniu proti Svetu, Recueil, str. I-1856, točka 52). Iz sodne prakse naj bi prav tako izhajalo, da posamična prizadetost izhaja iz tega, da izpodbijani ukrep znatno škoduje ali bi lahko škodoval interesom tožeče stranke (sodba Sodišča prve stopnje z dne 3. maja 2002 v zadevi Jégo-Quéré proti Komisiji, T-177/01, Recueil, str. II-2365, točka 51, in sklepni predlogi generalnega pravobranilca Jacobsa v zgoraj navedeni sodbi v zadevi Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu, Recueil, str. I-6681, točka 102, četrti odstavek).
36. V obravnavani zadevi naj bi Uredba člane BNS še zlasti resno prizadela, saj bi morali v celoti prenehati svojo dejavnost, za katero so pridobili izredna dovoljenja po nacionalni zakonodaji.
37. Navedena prepoved naj bi člane BNS zadevala na poseben način zato, ker naj bi metoda po Uredbi prepovedane reciklaže, za razliko od reciklaže odpadkov iz gostinskih dejavnosti v drugih državah članicah, v Nemčiji pomenila neodvisno gospodarsko dejavnost, za katero naj bi se člani BNS specializirali in v katero naj bi vložili potrebna sredstva za zagotovitev obdelave in priprave po metodi, ki je varna za zdravje živali in ljudi.
38. Tožeči stranki dodajata, da je bila zaradi različnih ukrepanj BNS posebnost položaja njegovih članov avtorjem Uredbe št. 1774/2002 znana, kar naj bi člane BNS individualiziralo.
39. Člani BNS naj bi bili v posebnem položaju tudi zato, ker naj bi se prehodne določbe izpodbijane določbe nanašale posebej nanje. V zvezi s tem tožeči stranki navajata, prvič, da če je treba in je mogoče določiti prehodne določbe, potem je to prav v zvezi s člani BNS, za katere veljajo strogi ukrepi glede dovoljenj in nadzora nemških organov. Zatem navajata, da se prehodne določbe nanašajo posebej nanje zato, ker so sodelavci generalnega direktorata Komisije "Zdravje in varstvo potrošnikov" pri določenih članih BNS od 28. do 31. decembra 2002 opravili informativni obisk glede uporabe odpadkov iz gostinskih dejavnosti za prehrano živali. Dodajata še, da njun posebni položaj potrjuje sprejetje Odločbe 2003/328. Po njunem mnenju ta odločba potrjuje, da zakonodajalec Skupnosti in pristojni znanstveni odbor menita, da so izjeme iz Odločbe upravičene zaradi posebnih pravnih in dejanskih okoliščin uporabe odpadkov iz gostinskih dejavnosti v Nemčiji in tako tudi zaradi posebnega položaja članov BNS.
40. Končno, tožeči stranki navajata, da če bi se v okoliščinah te zadeve ugotovilo, da je tožba nedopustna samo zaradi normativnosti zadevnega akta Skupnosti, potem bi jima bilo sodno varstvo odvzeto samo zato, ker se navedena uredba nanaša tudi na druge osebe, ki niso v enakem posebnem položaju, kot sta sami. To pa bi bilo v nasprotju z besedilom in namenom člena 230(4) ES (v tem smislu glej sklepne predloge generalnega pravobranilca Lenza k zgoraj navedeni sodbi Codorniu proti Svetu, točka 25 in naslednje).
Presoja Sodišča prve stopnje
41. Sodišče prve stopnje lahko v skladu s členom 111 Poslovnika, kadar je tožba očitno nedopustna, ne da bi nadaljevalo postopek, odloči z obrazloženim sklepom.
42. V obravnavani zadevi Sodišče prve stopnje ugotavlja, da je na podlagi listin v spisu zadeva dovolj razjasnjena, in ob uporabi tega člena odloči, da bo odločalo, ne da bi začelo ustni postopek.
43. Večkrat je bilo že razsojeno, da lahko splošen akt, kot je uredba, v določenih okoliščinah posamično zadeva določene fizične ali pravne osebe in ima tako zanje značaj odločbe. Tako je v primeru, če zadevni akt zadeva kako fizično ali pravno osebo zaradi njenih določenih lastnosti, ki so njena posebnost, ali zaradi dejanske situacije, ki je zanjo značilna v razmerju do vseh drugih oseb, in jo zato individualizira podobno, kot bi naslovnika akta (glej zgoraj navedeno sodbo v zadevi Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu, točka 36, in zgoraj navedeno sodno prakso).
44. V zvezi s tem se lahko po ustaljeni sodni praksi tožbe, ki jih kot v obravnavani zadevi vložijo združenja – kadar taka združenja sodelujejo v postopku sprejemanja izpodbijanega akta –, sprejme kot dopustne v najmanj treh vrstah položajev: kadar pravna določba združenju izrecno priznava niz procesnih pravic; kadar je združenje samo individualizirano zaradi vpliva na njegove interese kot združenje, zlasti zato, ker je bila z aktom, katerega ničnost se zahteva, prizadeta njegova pogajalska vloga; ali kadar združenje zastopa interese podjetij, ki sama imajo procesno upravičenje (zgoraj navedeni sklep Sodišča prve stopnje v zadevi Federolio proti Komisiji, točka 61; sklep z dne 8. decembra 1998 v zadevi ANB in drugi proti Svetu, T-38/98, Recueil, str. II-4191, točka 25, in zgoraj navedeni sklep v zadevi Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu, točka 47).
45. V obravnavani zadevi se BNS za upravičevanje svojega procesnega upravičenja za razglasitev ničnosti izpodbijane določbe ne more sklicevati na nobenega od teh treh položajev.
46. Najprej je treba ugotoviti, da tožeči stranki ne zahtevata nobene procesne pravice, ki bi jo pravo Skupnosti priznavalo BNS in na katero bi poleg tega izpodbijana določba vplivala.
47. Glede vloge, ki naj bi jo BNS igralo v razmerju do Parlamenta in Komisije, je res, da lahko vpliv na pogajalski položaj nekega združenja, kadar je to sodelovalo v postopku sprejemanja izpodbijanega akta, vpliva na posebne interese tega združenja (v tem smislu glej sodbi Sodišča z dne 2. februarja 1988 v zadevi Van der Kooy in drugi proti Komisiji, 67/85, 68/85 in 70/85, Recueil, str. 219, točke od 21 do 24, in z dne 24. marca 1993 v zadevi CIRFS in drugi proti Komisiji, C-313/90, Recueil, str. I-1125, točke od 28 do 30), s tem da je treba pojasniti, da mora biti pogajalski položaj združenja jasno zamejen in tesno povezan s samim predmetom akta, ki ga sprejema (sodba Sodišča z dne 23. maja 2000 v zadevi Comité d'entreprise de la Société française de production in drugi proti Komisiji, C-106/98 P, Recueil, str. I-3659, točka 45).
48. Vendar v obravnavani zadevi tožeči stranki nista dokazali, da je bil pogajalski položaj BNS jasno zamejen in tesno povezan s predmetom izpodbijane določbe in da je bilo v ta položaj poseženo s sprejetjem navedene določbe.
49. Treba je namreč upoštevati, da samo posredovanje informacij institucijam Skupnosti med zakonodajnim postopkom, ki je privedel do sprejetja Uredbe št. 1774/2002, zlasti med sestanki med BNS in temi institucijami, ne zadošča kot dokaz za to, da izpodbijana določba vpliva na jasno zamejen pogajalski položaj BNS. Tako posredovanje informacij lahko dokazuje kvečjemu sodelovanje BNS v postopku priprave uredbe, ki vsebuje izpodbijano določbo. Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da dejstvo, da neka oseba tako ali drugače sodeluje v procesu sprejemanja nekega akta Skupnosti, to osebo v razmerju do zadevnega akta individualizira le takrat, kadar skupnostna ureditev, ki se uporablja, za to osebo predvideva določena procesna jamstva (sklep Sodišča prve stopnje z dne 9. avgusta 1995 v zadevi Greenpeace in drugi proti Komisiji, T-585/93, Recueil, str. II-2205, točka 56, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 17. januarja 2002 v zadevi Rica Foods proti Komisiji, C-47/00, Recueil, str. II-113, točka 55). V obravnavani zadevi ni tako.
50. Drugič, nesporno dejstvo, da je bilo BNS sogovornik nemških organov, prav tako ne more dokazovati vpliva na pogajalski položaj. Položaj BNS kot sogovornika, zlasti kolikor je bilo to pozvano, naj navedenim organom poda mnenje o vprašanju prehodnih ukrepov, ki naj se določijo v Uredbi št. 1774/2002, namreč dokazuje edino to, da se je nemškim organom zdelo primerno, da ga na način, ki ga je nemogoče opredeliti, vključijo v pripravo stališča nemških organov, kot je bilo ob sprejemanju Uredbe, ki vsebuje izpodbijano določbo, izraženo v okviru Sveta. Tako ni dokazano, da izpodbijana določba vpliva na pogajalski položaj BNS (v tem smislu glej sklep Sodišča prve stopnje z dne 11. julija 2000 v zadevi Fédération nationale d'agriculture biologique des régions de France in drugi proti Svetu, T-268/99, Recueil, str. II-2893, točka 55).
51. Navedeni argumenti tožečih strank ne dokazujejo procesnega upravičenja drugotožeče stranke ali katerega koli drugega člana BNS.
52. Kar zadeva najprej argument, po katerem izpodbijana določba člane BNS posamično zadeva zato, ker je bila Uredba št. 1774/2002 sprejeta po tem, ko so pri nekaterih članih BNS službe Komisije septembra 2001 opravile inšpekcijo, se je namreč dovolj sklicevati na to, kar je navedeno v točki 48. V obravnavani zadevi nobena določba prava Skupnosti Parlamentu in Svetu za sprejetje Uredbe št. 1774/2002 ni nalagala ravnanja po postopku, v katerem bi bili člani BNS upravičeni do kakršnih koli procesnih jamstev. V takih okoliščinah preiskave, opravljene v imenu Komisije pri določenih članih BNS, ne pomenijo individualizacije teh članov BNS glede na izpodbijano določbo.
53. Kar zadeva argument, po katerem izpodbijana določba člane BNS posamično zadeva zato, ker ta določba nanje vpliva še zlasti resno, je treba opozoriti na to, da po ustaljeni sodni praksi večja gospodarska prizadetost nekaterih subjektov od drugih s strani nekega akta ne zadošča za ugotovitev, da jih ta akt posamično zadeva (zgoraj navedeni sklep Sodišča prve stopnje v zadevi Van Parys in drugi proti Komisiji, točka 50, in sklep z dne 24. januarja 2001 v zadevi Iberotam in drugi proti Komisiji, T-112/00 in T-122/00, Recueil, str. II-97, točka 70).
54. Sicer pa dejstvo, da bodo morali člani BNS prenehati opravljati samostojno gospodarsko dejavnost, ki jo opravljajo v skladu z nacionalnimi dovoljenji, ne pomeni njihove individualizacije v smislu člena 230(4) ES. Tožeči stranki namreč nista dokazali niti zatrjevali, da lahko le sedanji člani BNS pridobijo taka dovoljenja v Nemčiji. Sicer pa nista dokazali in ne zatrjevali niti tega, da take samostojne gospodarske dejavnosti gospodarski subjekti ne morejo opravljati v nobeni drugi državi članici. V takih okoliščinah so člani BNS v podobnem položaju, kot je položaj vseh drugih subjektov, ki bi lahko zdaj ali v prihodnosti opravljali dejavnost, podobno njihovi (v tem smislu glej sklep Sodišča prve stopnje z dne 6. maja 2003 v zadevi DOW AgroSciences proti Parlamentu in Svetu, T-45/02, še neobjavljen v Recueil, točka 43, ter zgoraj navedeno sodno prakso).
55. Poleg tega je treba ponovno opozoriti, da bi lahko – v nasprotju s tem, kar trdita tožeči stranki – dejstvo, da so bili Parlament, Svet in Komisija obveščeni o posebnem položaju članov BNS zaradi ukrepanj, ki so jih ti opravili pri teh institucijah, te člane individualiziralo le, če bi obstajala določba prava Skupnosti, ki bi avtorje Uredbe št. 1774/2002 zavezovala, da upoštevajo ta poseben položaj (v tem smislu glej sodbo Sodišča z dne 17. januarja 1985 v zadevi Piraiki-Patraiki in drugi proti Komisiji, 11/82, Recueil, str. 207, točki 21 in 28). Vendar v obravnavani zadevi ni tako. Niti člen 152(4)(b) ES, na podlagi katerega je bila sprejeta Uredba št. 1774/2002, niti nobena druga določba prava Skupnosti namreč avtorjem te uredbe ne nalagajo obveznosti upoštevanja posebnega položaja podjetij, kot so člani BNS, pri sprejemanju uredb s področja javnega zdravja. V takih okoliščinah obveščenost institucij, ki so sodelovale pri pripravi Uredbe, ki vsebuje izpodbijano določbo, o položaju članov BNS, teh glede na navedeno določbo ne individualizira.
56. Kar zadeva navedbo, po kateri poseben položaj članov BNS izhaja iz tega, da se prehodni ukrepi iz izpodbijane določbe nanašajo posebej nanje, zadošča ugotovitev, da izpodbijana določba določa, da se prehodni ukrepi sprejmejo, če so bili ustrezni sistemi nadzora v državah članicah uvedeni pred uveljavitvijo Uredbe št. 1774/2002. Iz samega besedila izpodbijane določbe izhaja, da je merilo za sprejetje prehodnih ukrepov objektivno in da so lahko člani BNS prizadeti le kot subjekti, za katere veljajo ustrezni sistemi nadzora. Nič v tej določbi pa ne kaže na to, da se možnost sprejetja prehodnih ukrepov nanaša posebej na člane BNS (sodba Sodišča prve stopnje z dne 22. februarja 2000 v zadevi ACAV in drugi proti Svetu, T-138/98, Recueil, str. II-341, točka 64, ter zgoraj navedena sodna praksa). V takih okoliščinah je informativni obisk članov ene od služb Komisije pri nekaterih članih BNS glede uporabe odpadkov iz gostinskih dejavnosti pri prehrani živali, in sicer po sprejetju izpodbijane določbe, brez kakršnega koli pomena v obravnavani zadevi.
57. Končno, čeprav je res, da je treba pogoj posamične prizadetosti razlagati v smislu načela učinkovitega sodnega varstva in ob upoštevanju različnih okoliščin, ki neko tožečo stranko lahko individualizirajo, taka razlaga ne more voditi v izničenje zadevnega pogoja, ki je izrecno določen v Pogodbi, ne da bi bile pri tem prekoračene pristojnosti, ki jih Pogodba daje sodiščem Skupnosti (zgoraj navedena sodba v zadevi Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu, točka 44).
58. Iz vsega navedenega izhaja, da izpodbijana določba nobene od tožečih strank ne zadeva posamično v smislu člena 230(4) ES.
59. Iz tega sledi, je treba to tožbo zavreči kot očitno nedopustno, ne da bi bilo treba presojati o drugih razlogih za nedopustnost.
Predlogi za intervencijo
60. Glede na to, da je treba tožbo zavreči kot očitno nedopustno, ni več potrebe po odločanju o predlogih za intervencijo Landwirtschaftskammer Vorarlberg in g. Wohlgenannta in g. Tafernerja v podporo zahtevkom tožečih strank.
Stroški
61. V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker tožeči stranki v postopku nista uspeli, se jima v skladu z zahtevki toženih strank naloži plačilo lastnih stroškov in stroškov toženih strank.
62. Po členu 87(4) in (6) Poslovnika nosijo Komisija, Landwirtschaftskammer Vorarlberg ter g. Wohlgenannt in g. Taferner svoje stroške.
Izrek
Iz teh razlogov je
SODIŠČE PRVE STOPNJE (drugi senat)
sklenilo:
1) Tožba se zavrže kot očitno nedopustna.
2) O predlogih za intervencijo Landwirtschaftskammer Vorarlberg ter g. Wohlgenannta in g. Tafernerja ni treba odločati.
3) Tožečima strankama se naloži plačilo njunih stroškov ter stroškov, ki sta jih priglasila Evropski parlament in Svet.
4) Komisija nosi svoje stroške.
5) Landwirtschaftskammer Vorarlberg ter g. Wohlgenannt in g. Taferner, ki so predlagali intervencijo, nosijo svoje stroške.
V Luxembourgu, dne 10. maja 2004.