62005CC0260_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Uvod
1. Če Komisija odobri pomoč oziroma ne ugovarja, se postavi vprašanje, pod katerimi pogoji bi lahko morebitni konkurenti upravičenca tožili. Pri tem je težava pogosto to, ali dodelitev pomoči posamično zadeva konkurenta.
2. Tako obstaja med strankami v tem pritožbenem postopku spor o tem, ali odločba Komisije 2001/102/ES z dne 19. julija 2000 o državni pomoči, ki jo je Avstrija odobrila v korist Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG (v nadaljevanju: Lenzing Lyocell), (v nadaljevanju: izpodbijana odločba)(2), posamično zadeva Sociedad nacional de Industrias y Aplicaciones de Celulosa Española SA (v nadaljevanju: Sniace). Sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi(3) ni priznalo, da bi odločba posamično zadevala Sniace.
II – Dejansko stanje in postopek
3. Sodišče prve stopnje v točkah 1 in 2 izpodbijane sodbe opiše zadevni družbi:
„1 Sniace SA […] je španska družba, katere glavne dejavnosti so proizvodnja in prodaja umetnih in sintetičnih vlaken, celuloze, celuloznih vlaken (rezana viskozna vlakna), predenega poliamidnega vlakna, tkane klobučevine in natrijevega sulfata, gozdarska dejavnost in koprodukcija električne energije.
2 Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG [...] je avstrijska družba, odvisna družba avstrijske družbe Lenzing AG, ki proizvaja zlasti viskozna in modalna vlakna. Dejavnosti LLG sta proizvodnja in prodaja liocela, nove vrste vlakna, izdelanega iz čiste naravne celuloze. To vlakno proizvaja tudi britanska družba Courtaulds plc, ki ga trži pod imenom Tencel.“
4. Od leta 1995 so avstrijski organi Lenzing Lyocell dodelili pomoč pri gradnji tovarne za proizvodnjo liocela na Gradiščanskem. Potem ko Komisija najprej ni imela ugovorov, je leta 1998 začela postopek na podlagi člena 88(2) ES, da bi preverila združljivost pomoči s pravom Skupnosti. V tem postopku je Sniace predložil dve stališči.
5. Komisija je izpodbijano odločbo(4) sprejela 19. julija 2000. V skladu s to odločbo ostanejo različne prednosti pri LGG. Izrek se glasi:
„Člen 1
Pomoč, ki jo je Avstrija dodelila Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG (LLG), Heiligenkreuz, z zagotovitvijo jamstva v višini 35,80 milijona eurov (jamstvo konzorcija poslovnih bank in javnih bank v višini 21,8 milijona eurov in tri jamstva Wirtschaftspark Heiligenkreuz Servicegesellschaft mbH (WHS) v višini 1,4 milijona eurov, 10,35 milijona eurov in 2,25 milijonov eurov) ter s ceno zemljišča 4,4 eura za m 2
pri nakupu industrijskega zemljišča 120 ha, z jamstvi fiksnih cen dežele Gradiščanske za zagotovitev obratovalnih sredstev in za zagotovitev pomoči v neznani višini v obliki vzpostavitve infrastrukture, ki je specifična za podjetje, ni pomoč v smislu člena 87(1) Pogodbe ES.
Člen 2
Pomoč, ki jo je Avstrija dodelila LLG z zagotovitvijo jamstva v višini 14,5 milijona eurov od WiBAG, je v skladu s smernico o jamstvih, ki jo je Komisija odobrila pod št. 542/95.
Okoljska pomoč v višini 5,37 milijona eurov je v skladu s smernicami o okoljski pomoči, ki jih je Komisija odobrila pod št. N 93/148.
Člen 3
Posamezne pomoči, ki jih je Avstrija dodelila v višini 0,4 milijona eurov v obliki pomoči za pridobitev zemljišča in v višini 21,8 milijona eurov v obliki tihe udeležbe, so združljive s skupnim trgom.“
6. Sniace je pri Sodišču prve stopnje vložil tožbo zoper to odločbo. Toženo Komisijo so podprli Lenzing Lyocell, avstrijska dežela Gradiščanska in Avstrija.
7. Sodišče prve stopnje je tožbo zavrnilo kot nedopustno, ker naj odobrena pomoč ne bi posamično zadevala Sniace. V okviru predhodnega postopka je igral le manjšo vlogo in tudi njegov tržni položaj ni bil znatno prizadet, ker liocel, ki ga izključno proizvaja Lenzing Lyocell, ni konkurenčen viskozi, ki jo proizvaja Sniace.
III – Predlogi
8. Sniace v pritožbi predlaga,
– naj se razveljavi sodba Sodišča prve stopnje v zadevi T-88/01 z dne 14. aprila 2005;
– ugodi predlogom, podanim na prvi stopnji, podredno pa, naj se zadeva vrne Sodišču prve stopnje v ponovno odločanje o temelju;
– ugodi njegovemu predlogu za odreditev ukrepov procesnega vodstva, ki ga je podal v spisu 16. oktobra 2001, in predlogom za odreditev zaslišanja strank, za zaslišanje prič in za pridobitev poročila izvedencev, ki ga je podal 20. aprila 2001;
– toženi stranki naložijo stroški postopka na prvi stopnji.
9. Komisija v nasprotju s tem predlaga, naj se:
– prvi trije pritožbeni razlogi zavrnejo kot nedopustni ali pa – podredno – kot neutemeljeni,
– četrti pritožbeni razlog zavrne kot neutemeljen,
– pritožnici naložijo stroški,
– ali – podredno –, če bi se pritožbi ugodilo, zadevo vrne Sodišču prve stopnje v odločanje o utemeljenosti.
10. Lenzing Fibers GmbH (v nadaljevanju: Lenzing Fibers), pravni naslednik Lenzing Lyocell, in Republika Avstrija predlagata, naj se pritožba v celoti zavrne.
IV – Presoja
11. Sniace navaja štiri pritožbene razloge. Sodišče prve stopnje se je zmotilo, ko je, prvič, zavrnilo znaten vpliv na tržni položaj in, drugič, obravnavalo udeležbo Sniaca v postopku preiskave kot podrejeno. Tretjič, izpodbijana sodba krši pravico do učinkovitega pravnega varstva. S četrtim pritožbenim razlogom Sniace graja domnevno neenako obravnavanje družbe Lenzing Lyocell, saj je Sodišče prve stopnje ugodilo tožbi matične družbe Lenzing AG (v nadaljevanju: skupina Lenzing) v zvezi z odobritvijo pomoči v korist Sniaca.(5)
A – Posamični interes
12. Pred obravnavanjem posameznih pritožbenih razlogov je treba podati nekatere predhodne pripombe o posamičnem interesu.
13. V skladu z ustaljeno sodno prakso lahko drugi pravni subjekti kot tisti, na katere je odločba naslovljena, (uspešno) uveljavljajo, da jih odločba posamično zadeva v smislu člena 230, četrti odstavek, Pogodbe, le če jih ta odločba zadeva zaradi določenih osebnih lastnosti ali zaradi posebnih dejanskih okoliščin izstopajo ter jih tako individualizira – podobno kot naslovnika.(6)
14. Predpostavke za posamičen interes konkurentov v pravu pomoči se bistveno razlikujejo, vedno glede na to, v kateri fazi postopka in s kakšnim ciljem je bila vložena tožba.
15. Sodišče je pred kratkim v sodbi ARE povzelo, pod katerimi predpostavkami lahko (morebitni) konkurenti upravičenca vložijo tožbo zoper odločbo Komisije, kadar Komisija ne ugovarja ukrepom držav članic, če ni formalnega postopka preiskave v skladu s členom 88(2) ES.(7) Glede na to sta dve možnosti tožbe: tožba je lahko usmerjena v odreditev formalnega postopka preiskave, lahko pa izpodbija odločbo Komisije v temelju.
16. Če je tožba usmerjena v odreditev formalnega postopka preiskave, zadošča, da so tožeče stranke osebe, podjetja ali združenja, torej zlasti konkurenčna podjetja in poklicna združenja, morebitno prizadeta v svojih interesih.(8) Procesno upravičenje se v tem pogledu razmeroma precej razširi, da bi se zavarovale procesne pravice morebitnih konkurentov, zagotovljene v okviru formalnega postopka v skladu s členom 88(2) ES.(9)
17. Položaj pa je drugačen, kadar naj bi tožba proti odločbi, sprejeti brez formalnega postopka preiskave, želela doseči njeno ničnost. Takrat ne zadošča, da bi se tožečo strank obravnavalo, kot da jo akt morebitno zadeva v smislu člena 88(2) ES. Prikazati mora namreč, da jo posamično
zadeva. To zahteva, da ureditev pomoči, ki je predmet sporne odločbe, znatno vpliva na njen tržni položaj.(10)
18. To strožje merilo velja tudi po
izvedbi formalnega postopka preiskave v skladu s členom 88(2) ES. V tem primeru odobritev pomoči na podlagi formalnega postopka preiskave v skladu s členom 88(2)ES posamično zadeva tožečega konkurenta v skladu s sodbo Cofaz, če je imel aktivno vlogo v okviru tega postopka in v tem pogledu ukrep pomoči, ki je predmet izpodbijane odločbe, znatno vpliva na njegov tržni položaj.(11) Na podlagi tega merila je treba presoditi, ali odločba posamično zadeva Sniace.
B – Prvi pritožbeni razlog: znatni vpliv na tržni položaj
19. Prvi pritožbeni razlog je usmerjen zoper ugotovitev Sodišča prve stopnje, da Sniace ni prikazal znatnega vpliva, ki bi izhajal iz pomoči. Merilo znatnega vpliva je namenjeno opredelitvi konkurentov, ki se zaradi odobrene pomoči individualizirajo tako, da izpolnjujejo zahteve za dopustnost tožbe, navedene v sodbi Plaumann.(12) Tako se konkurenti, ki imajo procesno upravičenje, zaradi pomoči razlikujejo od vseh drugih oseb in so individualizirani podobno kot naslovnik izpodbijane odločbe. Ta učinek individualizacije ločuje znaten vpliv na tržni položaj, ki v skladu s sodbo Cofaz daje procesno upravičenje, od vpliva, ki glede tega ni znaten.
20. Načeloma vsaka prednost, ki je bila selektivno odobrena določenim udeležencem na trgu, vpliva na tržni položaj vseh konkurentov, ki ne uživajo te prednosti. Vendar na njihov tržni položaj prav tako pozitivno ali negativno vplivajo mnoge druge okoliščine. Zato samo dejstvo, da lahko ukrep vpliva na konkurenčna razmerja na zadevnem trgu, še ne zadošča, da bi se za vsakega udeleženca v gospodarstvu, ki je v nekem konkurenčnem razmerju do upravičenca, štelo, da ga ta ukrep posamično zadeva.(13)
21. O posamičnem učinku pomoči na konkurente lahko domnevamo le, če pomoč prejemniku nasproti konkurentom koristi tako, da ta dejavnik prevzame poseben položaj. Ta poseben položaj mora sodišču Skupnosti omogočiti, da loči učinke prednosti za prejemnika od okoliščin, ki sicer vplivajo na tržni položaj tožečih konkurentov, in presodi njihovo lastno težo za konkurente. Tako se lahko razume formulacija Sodišča v sklepu Deutsche Post in DHL, da mora tožnik prikazati stopnjo vpliva
na tržni položaj.(14)
22. Zato Komisija pravilno poudarja, da se ne sme zamenjati znatnega vpliva na tržni položaj tožečega konkurenta z – včasih grozečim – izkrivljanjem konkurence iz člena 87 ES, ki je značilno za prepovedano pomoč. Prepoved pomoči namreč ni omejena na pomoči, katerih učinek izkrivljanja konkurence individualizira določene konkurente.(15)
23. Posledično je treba preučiti strukturo vsakokratnega trga in učinek domnevne pomoči.(16) Sodišče prve stopnje v točki 61 izpodbijane sodbe izhaja iz tega, da pomoči spodbujajo izključno tovarno za izdelavo liocela in da Sniace tega materiala ne izdeluje niti ga ne bo izdeloval v prihodnosti. Dalje, v točkah od 62 do 78 ugotavlja, da si liocel in viskoza, ki jo izdeluje Sniace, nista konkurenčna. Pomoč Lenzing Lyocell pri izdelavi liocela posledično ne more znatno vplivati na tržni položaj Sniaca.(17) Sodišče prve stopnje se v bistvu opira na različne lastnosti obeh vlaken, čemur Sniace več ne oporeka, zlasti na višjo ceno liocela.
1. Presoja dokazov Sodišča
24. Sniace sicer ugovarja – kot že v postopku na prvi stopnji –, da Lenzing Lyocell trži liocel nižjega standarda, tj. blago slabše kakovosti, ter tako imenovano proviskozo, mešano vlakno iz liocela in viskoze. Oba proizvoda naj bi bila konkurenčna viskozi, ki jo izdeluje Sniace.
25. Kot Sniace izrecno priznava, je pritožba v skladu s členom 225 ES in členom 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča omejena na pravna vprašanja. Tako je samo Sodišče prve stopnje pristojno za ugotavljanje in presojo upoštevnih dejstev ter presojo dokazov. Presoja teh dejstev in dokazov, razen ob njihovem izkrivljanju, tako ni pravno vprašanje, ki je kot tako predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe.(18)
26. Ugovori Sniaca v zvezi s konkurenčnostjo liocela in viskoze pa se nanašajo, kot med drugim poudarjata Komisija in Avstrija, izključno na ugotavljanje dejstev Sodišča prve stopnje. Zato so dopustni le, če Sniace Sodišču prve stopnje očita izkrivljanje dejstev ali dokazov.
27. Sodišče je pred kratkim natančneje navedlo, da je izkrivljanje podano, če je presoja obstoječih dokazov, na da bi se uporabili novi, očitno napačna.(19)
28. V nasprotju s tem je očitek Sniace, da Sodišče prve stopnje v točki 72 nepravilno ugotavlja, da iz dokumentov v spisih ni mogoče sklepati o različnih kakovostih liocela, točen. Namreč iz članka o simpoziju Lenzing Lyocell, ki ga je Sniace predložil kot prilogo 17 k tožbi, izhaja, da je Lenzing Lyocell razvil različne vrste vlaken liocela, ki imajo različne lastnosti.
29. Vendar ta napaka ni odločilna za pravno veljavnost izpodbijane sodbe, saj obstoj različnih vrst liocela ne dokazuje trditve, da Lenzing Lyocell dejansko trži liocel slabše
kvalitete, ki cenovno konkurira viskozi.
30. Dalje, Sniace graja, da Sodišče prve stopnje v točkah od 74 do 77 ni zadostno presodilo domnevne konkurence med viskozo in proviskozo, mešanico liocela in viskoze. To navajanje je omejeno na to, da ugotavlja obstoj proviskoze. Sniace ne pokaže, da bi dokazi, predloženi že na prvi stopnji, dokazovali konkurenco med proviskozo in viskozo.
31. Enako izhaja iz odločbe Komisije, objavljene marca 2004, o postopku združevanja v zvezi s skupino Lenzing, na katerega se sklicuje Sniace. Točno je, da si je skupina Lenzing prizadevala dokazati v postopku združevanja, da liocel in viskoza sodita na isti trg. Vendar ta dokaz očitno ni uspel, ker je Komisija v tej odločbi ugotovila, da obstaja poseben trg za vlakna liocel, na katerem je poleg skupine Lenzing dejavna še skupina Acordis.(20)
32. V pričujočem postopku ni mogoče upoštevati stališč organa za nadzor združevanj Združenega kraljestva v zvezi s pridobitvijo konkurenčne proizvodnje liocela skupine Lenzing. Ta organ je pozneje sprejel, da bi bilo mogoče liocel nadomestiti z drugimi vlakni.(21) Sniace tega argumenta ni podprl z dejstvi in ga ni uporabil, da bi glede na različne možnosti uporabe prikazal, da bi bil njegov tržni položaj znatno prizadet. Zato niso predmet tega postopka.
33. Tako ni mogoče ugotoviti, da je Sodišče prve stopnje izkrivljalo dokaze s tem, ko je zanikalo obstoj neposrednega konkurenčnega razmerja med viskozo in liocelom. Torej je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti.
2. Konkurenčno razmerje med Sniacom in skupino Lenzing
34. Sniace zastopa tudi mnenje, da Sodišče prve stopnje ni presojalo več opornih točk, ki so potrdile, da je bil individualiziran z odobritvijo pomoči. Trdi, da naj bi bil, kot skupina Lenzing, del omejenega kroga izdelovalcev celuloznih vlaken in eno od treh konkurenčnih podjetij, ki so se udeležila postopka na podlagi člena 88(2) ES za preizkus pomoči v korist Lenzing Lyocellu. Tudi Komisija je v uvodni izjavi 45 izhajala iz tega, da bi pomoči v korist Lenzing Lyocellu lahko vplivale na konkurente v drugih državah članicah. Kot je Komisija prav tako priznala, obstajajo na tem trgu presežne kapacitete.(22) Končno je Sniace v postopku na prvi stopnji dokazal izgube zaradi pomoči, odobrene v korist Lenzing Lyocellu.
35. Vendar ta navedba ni pomembna. Zato pomanjkanje izrecne presoje ne pomeni pomanjkanje obrazložitve.(23)
36. Treba je namreč spomniti na to, da je bila pomoč v neposredno korist le izdelavi liocela, da Sniace ne izdeluje tega proizvoda, ampak viskozo, ter da si viskoza in liocel nista neposredna konkurenta.
37. Trditve Sniaca se ne nanašajo na trg za liocel. Zato bi bile lahko upoštevne le, če bi pomoč za izdelavo liocela znatno vplivala na tržni položaj izdelovalca, ki izdeluje celulozna vlakna za druge trge. Zato bi bilo nujno, da bi pomoč, ki bi bila odobrena na nekem trgu, na katerem konkurent upravičenca ni dejaven, razvila tak razlikovalni učinek proti konkurentu na drugih trgih, da bi bil ta individualiziran tako kot naslovnik odobritve.
38. Navedbe Sniaca pa ne vsebujejo opornih točk za to, da bi pomoč, dodeljena za izdelavo liocela, dejansko vplivala na druge trge v tej obliki. Še zlasti ni nobenega dokaza za izgube pri trženju viskoze zaradi konkuriranja liocelu. Kot je poudarila tudi Komisija, dokument, ki ga je v zvezi s tem predložil Sniace v postopku na prvi stopnji, temelji na nedokazani premisi, da je liocel dejansko neposredni konkurent viskozi.
39. Za prikaz, da je bil kot konkurent skupine Lenzing na drugih
trgih zaradi pomoči za izdelavo liocela znatno prizadet, tj. individualiziran, bi Sniace moral dokazati učinke na teh trgih. Taki učinki lahko nastanejo npr. z – zagotovo težko dokazljivim – navzkrižnim subvencioniranjem med področjem dejavnosti, ki je deležno ugodnosti, in drugimi dejavnostmi prejemnika pomoči. Vsekakor Sniace glede tega ni navedel nobenih dokazov.
40. Mogoče si je predstavljati tudi učinke portfelja(24), ki so v tem, da upravičenec ponudi proizvode s trga podprtih dejavnosti skupaj s proizvodi z drugih trgov, na katerih je v konkurenci s tožečimi konkurenti. V to smer gredo navedbe o proviskozi in drugih mešanih vlaknih z uporabo liocela. Sniace pa ni dokazal niti tega, da so ta mešana vlakna neposredni konkurent viskozi, ki jo trži, niti tega, da bi taki učinki portfelja vplivali na njegov konkurenčni položaj ob upoštevanju prednosti za izdelavo liocela.
41. Posledično Sodišču prve stopnje ni bilo treba sprejeti stališča o navedbah Sniaca glede splošnega konkurenčnega razmerja med izdelovalci celuloznih vlaken.
42. Tudi ta del prvega pritožbenega razloga je torej treba zavrniti.
C – Drugi pritožbeni razlog: udeležba v postopku
43. Z drugim pritožbenim razlogom Sniace ugovarja ugotovitvi v točki 59 izpodbijane sodbe, da je imel le podrejeno vlogo v okviru predhodnega postopka.
44. Ta pritožbeni razlog ni utemeljen, to pomeni, da je „moyen inopérant“, torej pritožbeni razlog, ki je neustrezen za doseganje cilja pritožbe. Zato je neutemeljen.
45. Iz sodbe ARE namreč izhaja, da uveljavljanje procesnih pravic, ki jih priznava udeležencem člen 88(2) ES, samo po sebi še ne more pripeljati do tega, da bi bili individualizirani kot naslovljenci odločbe o pomoči.(25) Z udeležbo v tem postopku stranka sicer izjavlja svoj poseben interes glede ugodnosti, ki jo ima prejemnik pomoči. Vendar ta interes te stranke še ne individualizira kot naslovnika odločbe o pomoči. Tudi intenzivna udeležba v formalnem postopku preiskave ne bi zadoščala.
46. Zlasti lahko ostane odprto vprašanje, ali je obratno možna individualizacija, ne da bi se tožeči konkurent udeležil postopka preiskave Komisije, ki so ga Sniace, Komisija in Lenzing Fibers obravnavali kontroverzno.(26) Enako velja za vprašanje, ali bi sploh lahko pričakovali intenzivnejšo udeležbo v postopku.
47. Sniace s pritožbo dalje navaja, da je bil individualiziran vsaj glede varstva procesnih pravic v postopku preiskave v skladu s členom 88(2) ES. Komisija je s sprejetjem izpodbijane odločbe kršila procesne pravice Sniaca. Ker je Komisija popolnoma spremenila presojo ukrepov, ki so bili predmet preiskave, glede na sporočilo o uvedbi postopka oziroma razširitvi preiskave na nadaljnje ukrepe, bi morala Sniacu pred končno odločbo dati priložnost, da ponovno poda stališče.
48. Ta navedba pa je nedopustna po členu 113(2) Poslovnika. V skladu s to določbo pritožba ne more spreminjati predmeta postopka pred Sodiščem prve stopnje. Sniace pa te domnevne kršitve postopka ni navajal na prvi stopnji. Tam je Sniace grajal spremembo mnenja Komisije le glede tega, da ni bila dovolj obrazložena. Vendar sta očitek, da ni obrazložitve, in očitek, da je opustila ponovno zaslišanje, različna tožbena razloga. Tako bi obravnavanje te navedbe v pritožbi razširilo predmet postopka.
49. Sicer do zdaj še ni bilo priznano, da bi morala Komisija ponovno zaslišati konkurente zainteresiranih strank v postopku v skladu s členom 88(2) ES. Prej so njihove pravice omejene na pritožbo o pomoči, predložitev pripomb po začetku postopka ter podatke o odločbi Komisije v skladu s členom 6 in členom 20 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o posebnih predpisih za uporabo člena [88 ES](27) .
50. Kot navaja Lenzing Fibers, je Sniace poleg tega celo imel priložnost podati pripombe glede spremenjene presoje Komisije v zvezi z različnimi trgi za viskozo in liocel. V dopolnjenem sporočilu o postopku preiskave v skladu s členom 88(2) ES je Komisija namreč že sporočila, da sta viskoza in liocel različna proizvoda in je dala priložnost, da se ponovno predložijo pripombe.(28)
51. Posledično je treba zavrniti tudi drugi pritožbeni razlog.
D – Tretji pritožbeni razlog: učinkovito pravno varstvo
52. Sniace s tretjim pritožbenim razlogom podredno navaja, da naj bi mu odrekli učinkovito pravno varstvo, če tožba ne bi bila dopustna.
53. Vendar, ker Sniace zastopa stališče, da je že pojasnil predpostavke za dopustnost tožbe, je treba napotiti na zgornje ugotovitve. Obrazložitev posamičnega interesa ni ravno uspela. Prav tako pravica do tožbe ne izhaja iz procesnopravnega položaja Sniaca v postopku pred Komisijo.
54. Tudi če bi odločba Komisije, kljub temu, da Sniace ni bil individualiziran, kršila njegove pravice, samo iz tega še ne bi izhajala pravica do tožbe pred sodiščem Skupnosti.(29) Nasprotno, države članice morajo za take primere predvideti sistem pravnih sredstev in postopkov, s katerim bodo lahko zagotovile spoštovanje pravice do učinkovitega sodnega varstva.(30) V tem okviru morajo nacionalna sodišča v skladu z načelom lojalnega sodelovanja, določenim v členu 5 ES, nacionalne procesne predpise o vlaganju pravnih sredstev, če je le mogoče razlagati in uporabiti tako, da lahko zagotovijo zahtevano pravno varstvo.(31)
55. Posameznik se torej ne more sklicevati na člen 87 ES samo zato, da bi uveljavljal nezdružljivost pomoči s pravom Skupnosti pred nacionalnim sodiščem in od njega zahteval, naj neposredno ali podredno ugotovi tako nezdružljivost.(32) Namreč, v skladu s členoma 87 in 88 ES lahko to ugotovi le Komisija.(33)
56. Od tega pa je treba razlikovati možnost, da se pred nacionalnimi sodišči uveljavlja protipravnost odločbe Komisije, s katero je dovolila pomoč. Ta možnost je načelno podana,(34) če posamezniku ne bi bilo treba vložiti tožbe v roku pri sodišču Skupnosti.(35) Tu načelno ne gre za to, ker tožba po dosedanjih ugotovitvah ne bi bila dopustna. Po potrebi mora nacionalno sodišče v tem primeru vložiti predlog za sprejetje predhodne odločbe pri Sodišču, da bi to preverilo veljavnost odločbe.(36)
57. Tako predpostavke za dopustnost tožbe konkurenta zoper odločbo o pomoči pred sodiščem Skupnosti ne kršijo načela učinkovitega pravnega varstva.
E – Četrti pritožbeni razlog: enako obravnavanje
58. Končno, Sniace zastopa stališče, da bi se z zavrnitvijo tožbe kot nedopustne kršilo načelo enakega obravnavanja. Njegov konkurent, skupina Lenzing, je namreč uspešno vložila tožbo in z njo uspela zoper odločbo Komisije, ki je dovolila ukrepe v korist Sniaca.
59. Ne da bi bilo treba nadalje predstaviti podrobnosti tega drugega postopka, zadošča opozoriti, da je bila pomoč v korist Sniaca tudi v korist njeni proizvodnji viskoze in da skupina Lenzing prav tako prodaja viskozo. Zaradi prizadetosti s to neposredno konkurenco je Sodišče prve stopnje lahko ugotovilo individualizacijo.(37) Ker oba postopka tako nista primerljiva, ni mogoče ugotoviti nedopustnega različnega obravnavanja.
60. Končno, Sniace prav tako ne more uspeti z očitkom, da je Sodišče prve stopnje zavrnilo njegove dokazne predloge. Sodišče prve stopnje je namreč edino, ki odloča, ali je treba dopolniti predloženo dokazno gradivo v zadevi. Ali imajo procesni dokumenti dokazno moč, je prepuščeno njegovi presoji dejanskega stanja, ki v skladu z ustaljeno sodno prakso ni predmet preverjanja Sodišča v pritožbenem postopku, razen če so bila dokazna sredstva, predložena Sodišču prve stopnje, izkrivljena ali pa iz spisov izhaja nepravilnost ugotovitev glede dejanskega stanja Sodišča prve stopnje.(38)
61. Zato je treba zavrniti tudi ta pritožbeni razlog.
F – Predlog
62. Pritožbo je tako treba zavrniti v celoti.
V – Stroški
63. V skladu s členom 122 v povezavi s členoma 118 in 69(2) Poslovnika Sodišča se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker družba Sniace s svojo pritožbo ni uspela, se ji naloži plačilo njenih stroškov in stroškov Komisije.
64. V skladu s členom 69(4) države članice, ki se kot intervenientke udeležijo postopka, nosijo svoje stroške, vključno s stroški pritožbenega postopka.(39) V skladu s tretjim pododstavkom te določbe lahko Sodišče odloči, da drugi intervenient nosi svoje stroške. V zvezi z Lenzing Fibers se to v tem primeru zdi primerno. Zato naj Avstrija in Lenzing Fibers nosita svoje stroške.
VI – Sklepni predlogi
65. Sodišču zato predlagam, naj odloči:
1. Pritožba se zavrne.
2. Sniace SA se naloži plačilo njegovih stroškov in stroškov Komisije.
3. Republiki Avstriji in Lenzing Fibres GmbH se naloži plačilo njunih stroškov.
(1) .
(2)  –	UL L 38, str. 33.
(3)  –	Sodba z dne 14. aprila 2005 v zadevi Sniace proti Komisiji (T-88/01, ZOdl., str. II-1165).
(4)  –	Navedena v opombi 2.
(5)  –	Sodba z dne 21. oktobra 2004 v zadevi Lenzing AG proti Komisiji (T-36/99, ZOdl., str. II‑3597), glej o tem tudi moje sklepne predloge z dne 1. februarja 2007 v zadevi Španija proti Lenzingu (C-525/04 P, ZOdl., str. I-0000).
(6)  –	Sodbi z dne 15. julija 1963 v zadevi Plaumann proti Komisiji (25/62, Recueil, str. 211, 238) in z dne 19. maja 1993 v zadevi Cook proti Komisiji (C-198/91, Recueil, I-2487, točka 20).
(7)  –	Sodba z dne 13. decembra 2005 v zadevi Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (C-78/03 P, ZOdl., str. I-10737, točka 34 in naslednje).
(8)  –	Sodba ARE (navedena v opombi 7, točka 35 in naslednje).
(9)  –	Sodba ARE (navedena v opombi 7, točka 34 in naslednje).
(10)  –	Sodba ARE (navedena v opombi 7, točka 68 in naslednje, formulirano še malo bolj odprto v točki 37).
(11)  –	Sodba z dne 28. januarja 1986 v zadevi Cofaz in drugi proti Komisiji (169/84, Recueil, str. 391, točka 25).
(12)  –	Sodbi Plaumann proti Komisiji in Cook proti Komisiji, navedeni v opombi 6.
(13)  –	Sodba z dne 10. decembra 1969 v zadevi Eridania in drugi proti Komisiji (10/68 in 18/68, Recueil, str. 459, točka 7/8).
(14)  –	Sklep Sodišča z dne 27. maja 2004 (T‑358/02, ZOdl., str. II-1565, točka 37).
(15)  –	Glej v tem smislu sklep z dne 21. februarja 2006 v zadevi Deutsche Post in DHL proti Komisiji (C‑367/04 P, ZOdl., str. I-0000, na voljo le v nemščini in francoščini, točka 47).
(16)  –	Tako je Sodišče prve stopnje v sodbi z dne 12. decembra 2006 v zadevi Asociación de Estaciones de Servicio de Madrid in Federación Catalana de Estaciones de Servicio proti Komisiji (T-146/03, ZOdl., str. II-0000, točka 50 in naslednje), ki se je nanašala na pomoč v korist črpalk, upoštevalo vsakokratne lokalne
konkurente obratovalca črpalke, ki je bil upravičenec ukrepa.
(17)  –	Poleg tega to tudi ustreza presoji Komisije v uvodni izjavi 52 izpodbijane odločbe ter v Odločbi Komisije z dne 17. oktobra 2001 o nezdružljivosti koncentracije s skupnim trgom in delovanjem Sporazuma o EGP (COMP/M.2187 — CVC/Lenzing, UL 2004, L 20, uvodna izjava 54 in naslednje).
(18)  –	V zvezi s pravom o pomoči glej sodbo z dne 1. junija 2006 v zadevi P & O European Ferries [Vizcaya] proti Komisiji in Diputación Foral de Vizcaya proti Komisiji (C-442/03 P in C‑471/03 P, ZOdl., str. I-4845, točka 60) ter na splošno sodbe z dne 11. februarja 1999 v zadevi Antillean Rice Mills in drugi proti Komisiji (C-390/95 P, Recueil, str. I-769, točka 29), z dne 15. junija 2000 v zadevi Dorsch Consult (C-237/98 P, Recueil, str. I-4549, točka 35 in naslednje) in z dne 7. januarja 2004 v zadevi Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P in C-219/00 P, Recueil, str. I‑123, točka 49).
(19)  –	Sodba z dne 18. januarja 2006 v zadevi PKK in KNK proti Svetu (C-229/05 P, ZOdl., I-0000, tč. 37). V zvezi s prejšnjo formulacijo glej sodbi z dne 28. maja 1998 v zadevi New Holland Ford proti Komisiji (C‑8/95 P, Recueil, str. I‑3175, točka 72) in z dne 6. aprila 2006 v zadevi General Motors Nederland in Opel Nederland proti Komisiji (C‑551/03 P, ZOdl., str. I‑3173, točka 54).
(20)  –	Odločba CVC/Lenzing (navedena v opombi 17, uvodna izjava 230 in naslednje).
(21)  –	Odločba Office of Fair Trading z dne 6. septembra 2004 v zadevi Lenzing/Tencel, (http://www.oft.gov.uk/NR/rdonlyres/083EBE4F-28E5-4E0C-99EA-02007CBA5275/0/Lenzing.pdf, točka 10 in naslednje).
(22)  –	Sniace se v zvezi s tem sklicuje na sporočilo o začetku postopka preverjanja na podlagi člena 88(2) ES in odločbo o združevanju, navedeno v opombi 17, vendar Komisija to ugotovi tudi v uvodni izjavi 45 izpodbijane odločbe.
(23)  –	Glej sodbi z dne 6. marca 2001 v zadevi Connolly proti Komisiji (C-274/99 P, Recueil, str. I‑1611, točka 121) in z dne 11. septembra 2003 v zadevi Belgija proti Komisiji (Forges de Clabecq) (C‑197/99 P, Recueil, str. I‑8461, točka 81) ter sklepne predloge generalnega pravobranilca Légerja v zadnjenavedeni zadevi, točka 68.
(24)  –	V zvezi s tem glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne 3. aprila 2003 v zadevi BaByliss proti Komisiji (T‑114/02, Recueil, str. II-1279, točka 343).
(25)  –	Sodba ARE (navedena v opombi 7, točke 58 in 69 ter naslednje). Podobno že sodba Sodišča prve stopnje z dne 5. junija 1996 v zadevi Kahn Scheppvaart proti Komisiji (T-398/94, Recueil, str. II-477, točka 42).
(26)  –	Glej sodbe Sodišča prve stopnje z dne 27. aprila 1995 v zadevi ASPEC in drugi proti Komisiji (T-435/93 Recueil, str. II-1281, točka 64), z dne 5. novembra 1997 v zadevi Ducros proti Komisiji (T-149/95, Recueil, str. II-2031, točka 34) in z dne 15. septembra 1998 v zadevi BP Chemicals proti Komisiji (T-11/95, Recueil, str. II-3235, točka 72) in v nasprotju s tem sodbo Sodišča z dne 23. maja 2000 v zadevi Comité d’entreprise de la Société française de production in drugi proti Komisiji (C-106/98 P, Recueil, str. I-3659, točka 41) ter sklep Sodišča Deutsche Post in DHL proti Komisiji (naveden v opombi 15, točka 41).
(27)  –	UL L 83, str. 1.
(28)  –	Poziv k predložitvi pripomb na podlagi člena 88(2) Pogodbe o ES glede pomoči C 61/98 (prej NN 189/97) Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG, UL 1999, C 253, 4 (10).
(29)  –	Sklepa z dne 1. oktobra 2004 v zadevi Pérez Escolar proti Komisiji (C-379/03 P, ZOdl., str. I‑0000, na voljo le v španščini in francoščini, točka 41 in naslednje) v tem primeru ni mogoče uporabiti, ker tožnik nikoli ni bil konkurent domnevnega podjetja, ki je upravičenec.
(30)  –	Sodba z dne 25. julija 2002 v zadevi Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu (C-50/00 P, Recueil, str. I-6677, točka 41).
(31)  –	Sodba Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu (navedena v opombi 30, točka 42).
(32)  –	Sodba z dne 22. marca 1977 v zadevi Steinike in Weinlig (78/76, Recueil, str. 595, točka 10) in sklep z dne 24. julija 2003 v zadevi Sicilcassa in Graci (C-297/01, Recueil, str. I-7849, točka 47).
(33)  –	Sodba Steinike in Weinlig (navedena v opombi 32, točka 6 in naslednje).
(34)  –	Sodba z dne 15. decembra 2005 v zadevi Unicredito Italiano (C-148/04, ZOdl., str. I-11137, točka 43), glej tudi sodbi z dne 21. maja 1987 v zadevi Rau/BALM (od 133/85 do 136/85, Recueil, str. 2289, točka 11) in z dne 14. decembra 2000 v zadevi Masterfoods in HB (C‑344/98, Recueil, str. I-11369, točka 55 in naslednje).
(35)  –	V zvezi s tem glej moje sklepne predloge z dne 26. oktobra 2006 v zadevi Roquette Frères (C‑441/05, ZOdl., str. I-0000, točka 33, z drugimi referencami).
(36)  –	Sodba Masterfoods, navedena v opombi 34.
(37)  –	Glej v zvezi s tem moje sklepne predloge v zadevi Španija proti Lenzingu (navedeni v opombi 5, točka 29 in naslednje).
(38)  –	Sodbe z dne 10. julija 2001 v zadevi Ismeri Europa proti Računskemu sodišču (C-315/99 P, Recueil, str. I-5281, točka 19), z dne 7. novembra 2002 v zadevi Glencore in Compagnie Continentale proti Komisiji (C-24/01 P in C-25/01 P, Recueil, str. I-10119, točki 77 in 78) in z dne 7. oktobra 2004 v zadevi Mag Instrument proti UUNT (C-136/02 P, ZOdl., str. I-9165, točka 76).
(39)  –	Sodba z dne 24. septembra 2002 v zadevi Falck proti Komisiji (C-74/00 P in C-75/00 P, Recueil, str. I‑7869, točka 191).