62022TJ0246_RES
Byla T‑246/22
PGTEX Morocco
prieš
Europos Komisiją
2024 m. gruodžio 4 d. Bendrojo Teismo (dešimtoji išplėstinė kolegija) sprendimas
„Subsidijos – Galutinio kompensacinio muito, nustatyto tam tikroms importuojamoms Kinijos kilmės austoms arba siūtoms stiklo pluošto medžiagoms, taikymo išplėtimas iš Maroko siunčiamiems produktams – Vengimo tyrimas – Vengimas – Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimas dėl EB ir Maroko asociacijos – Reglamento (ES) 2016/1037 33 straipsnio a punktas – Piktnaudžiavimas įgaliojimais – Sąlygos vengimui nustatyti – Reglamento 2016/1037 23 straipsnio 3 dalis – Pasikeitimas dėl praktikos, proceso ar veiklos, kurių negalima paaiškinti jokia kita pakankamai pagrįsta priežastimi ar pateisinančiomis ekonominėmis aplinkybėmis, išskyrus muito nustatymą – Surinkimo operacijos – Užbaigimo operacijos – Sąvoka „pridėtinė vertė“ – Importuojamas panašus produktas arba šio produkto dalys, kuriems vis dar taikomos subsidijos – Teisės klaida – Akivaizdi vertinimo klaida – Nediskriminavimo principas – Vienodas požiūris – Gero administravimo principas – Reglamento 2016/1037 28 straipsnio 1 ir 3 dalys – Naudojimasis turimais faktais“
Bendra prekybos politika – Apsauga nuo trečiųjų valstybių subsidijavimo praktikos – Vengimas – Kompensacinio muito taikymo išplėtimas – Galutinis kompensacinis muitas, kurio taikymas išplečiamas iš asociacijos susitarimą su Sąjunga sudariusios šalies siunčiamiems produktams – Priimtinumas – Sąlygos
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento 2016/1037 18 konstatuojamoji dalis ir 23 straipsnis; Komisijos reglamentas 2022/301)
(žr. 37–39, 41–48 punktus)
Bendra prekybos politika – Apsauga nuo trečiųjų valstybių subsidijavimo praktikos – Vengimas – Sąvoka – Prekybos tarp trečiųjų šalių ir Sąjungos pobūdžio pasikeitimas – Pasikeitimai dėl nepakankamai pagrįstų ar ekonominėmis aplinkybėmis pateisinamų veiksmų, procesų ar veiklos – Produkto, panašaus į tuos, kuriems taikomi kompensaciniai muitai, gamybos vietos įkūrimas ne to produkto kilmės, o kitoje šalyje – Laiko sutapimas tarp antisubsidijų tyrimo, kuriam pasibaigus nustatyti muitai, inicijavimo ir minėtos gamybos vietos įkūrimo – Ketinimo išvengti galiojančių kompensacinių muitų taikymo prezumpcija – Įrodinėjimo pareiga
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento 2016/1037 23 straipsnio 3 dalis; Komisijos reglamento 2022/301 67 konstatuojamoji dalis)
(žr. 74–85 punktus)
Bendra prekybos politika – Apsauga nuo trečiųjų valstybių subsidijavimo praktikos – Vengimas – Taikymo sritis – Surinkimo operacijos – Įtraukimas
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento 2016/1036 13 straipsnio 1 dalies ketvirta pastraipa ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamento 2016/1037 23 straipsnio 3 dalies antra pastraipa; Komisijos reglamento 2022/301 33 konstatuojamoji dalis)
(žr. 106–116 punktus)
Bendra prekybos politika – Apsauga nuo trečiųjų valstybių subsidijavimo praktikos – Vengimas – Surinkimo operacija – Sąvoka – Užbaigimo operacija – Įtraukimas
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento 2016/1036 13 straipsnio 1 dalies ketvirtos pastraipos d punktas ir 2 dalies b punktas ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamento 2016/1037 23 straipsnio 3 dalies antra pastraipa; Komisijos reglamento 2022/301 76, 77 ir 79 konstatuojamosios dalys).
(žr. 131–138 punktus)
Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Vengimas – Surinkimo operacija – Sąvoka – Vertinimo kriterijai
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento 2016/1036 13 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa ir 2 dalis; Komisijos reglamento 2022/301 76, 77 ir 79 konstatuojamosios dalys)
(žr. 141, 142 punktus)
Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Vengimas – Surinkimo operacija – Sudedamosios dalys, kurios sudaro 60 % ar daugiau visos surenkamo produkto sudedamųjų šalies, kuriai taikomos priemonės, kilmės dalių vertės – Išimtis – Naudojamų sudedamųjų dalių pridėtinė vertė, viršijanti 25 % gamybos sąnaudų – Pridėtinės vertės sąvoka – Taikymo sritis – Skaičiavimas – Gamybos sąnaudos – Koregavimas – Kriterijai – Atsižvelgimas į faktinių pajėgumų naudojimo koeficientą
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento 2016/1036 2 straipsnio 5 dalis ir 13 straipsnio 2 dalies b punktas ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamento 2016/1037 23 straipsnio 3 dalis; Komisijos reglamento 2022/301 80–82, 85, 86 ir 91–94 konstatuojamosios dalys)
(žr. 171–179 punktus)
Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Vengimas – Surinkimo operacija – Panaudotų sudedamųjų dalių pridėtinės vertės nustatymas – Gamybos sąnaudų koregavimas – Priimtinumas – Atsisakymas koreguoti gamybos sąnaudas nustatant žalos skirtumą per antidempingo tyrimą – Vienodo požiūrio principo pažeidimas – Nebuvimas
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento 2016/1036 2 straipsnio 5 dalis ir 13 straipsnio 2 dalies b punktas; Komisijos reglamento 2022/301 77–80, 82, 83, 88, 90 ir 91 konstatuojamosios dalys)
(žr. 202 punktą)
Bendra prekybos politika – Apsauga nuo trečiųjų valstybių subsidijavimo praktikos – Vengimas – Sąvoka – Importuojamas panašus produktas arba šio produkto dalys, kuriems vis dar taikomos subsidijos – Teisinė subsidijų perkėlimo tarp susijusių šalių prielaida – Įrodinėjimo pareiga
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento 2016/1037 23 straipsnio 3 dalis; Komisijos reglamento 2022/301 105 konstatuojamoji dalis)
(žr. 225–229 punktus)
Bendra prekybos politika – Apsauga nuo trečiųjų valstybių subsidijavimo praktikos – Vengimas – Tyrimo eiga – Naudojimasis turimais faktais, kai įmonė atsisako bendradarbiauti – Sąlygos – Atsisakymas leisti susipažinti su būtina informacija
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento 2016/1037 23 straipsnio 1 dalis ir 28 straipsnio 1 ir 4 dalys; Komisijos reglamento 2022/301 38, 39, 41–43 konstatuojamosios dalys)
(žr. 244–247, 255–257 punktus)
Santrauka
Bendrasis Teismas, į kurį kreipėsi Kinijos bendrovių grupei PGTEX priklausanti Maroko bendrovė, atmetė jos ieškinį panaikinti Įgyvendinimo reglamentą 2022/301 (
1
), kuriuo galutinio kompensacinio muito, nustatyto tam tikroms importuojamoms Kinijos Liaudies Respublikos kilmės austoms ir (arba) siūtoms stiklo pluošto medžiagoms (toliau – SPM), taikymas išplečiamas iš Maroko siunčiamoms importuojamoms SPM. Šiame sprendime Bendrasis Teismas patikslino Europos Komisijos galimybę išplėsti Kinijos Liaudies Respublikai nustatytų kompensacinių muitų taikymą panašių produktų importui iš kitos trečiosios valstybės, su kuria Europos Sąjunga yra pasirašiusi asociacijos susitarimą, kai vengiama galiojančių priemonių. Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas, be kita ko, patvirtino, kad surinkimo operacijos gali būti laikomos vengimu, kuriuo galima pateisinti kompensacinių muitų taikymo išplėtimą pagal Reglamento 2016/1037 (
2
) 23 straipsnį.
2020 m., Komisijos tarnyboms atlikus antisubsidijų tyrimą, ji priėmė Įgyvendinimo reglamentą 2020/776 (
3
), kuriuo tam tikroms importuojamoms Kinijos Liaudies Respublikos ir Egipto kilmės SPM nustatomas galutinis kompensacinis muitas.
2021 m., gavusi Sąjungos SPM gamintojų asociacijos Tech-Fab Europe e.V. prašymą, Komisija inicijavo tyrimą dėl galimo šių kompensacinių priemonių vengimo importuojant tą patį iš Maroko siunčiamą produktą, deklaruojamą arba nedeklaruojamą kaip tos šalies kilmės. Baigusi tyrimą, Komisija priėmė ginčijamą įgyvendinimo reglamentą.
Ieškovė PGTEX Morocco, pagal Maroko teisę įregistruota bendrovė, gaminanti ir į Sąjungą eksportuojanti SPM, pareiškė ieškinį, prašydama panaikinti ginčijamą įgyvendinimo reglamentą tiek, kiek jis su ja susijęs. Konkrečiai ji nurodo Europos Sąjungos ir Maroko Karalystės sudaryto asociacijos susitarimo pažeidimą (
4
). Ieškovė taip pat ginčijo išvadas, kad ieškovės gamybos vietos Maroke įkūrimas nebuvo pateisinamas ekonominėmis aplinkybėmis, išskyrus kompensacinių muitų nustatymą, taip pat tai, kad jos Maroke vykdomas gamybos procesas buvo pripažintas „surinkimo operacija“ ir priskirtas prie vengimo praktikos, kaip tai suprantama pagal pagrindinio antisubsidijų reglamento 23 straipsnį.
Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl Asociacijos susitarimo ir galimybės taikyti pagrindinio antisubsidijų reglamento 23 straipsnyje numatytas kovos su priemonių vengimu taisykles
Visų pirma, Bendrasis Teismas išnagrinėjo klausimą, ar Komisija galėjo remtis pagrindinio antisubsidijų reglamento 23 straipsnyje nustatytomis kovos su vengimu taisyklėmis, siekdama išplėsti kompensacinių muitų, kuriuos ji nustatė importuojamoms Kinijos kilmės SPM, taikymą panašių produktų iš Maroko importui, neatsižvelgdama į tai, kad Sąjunga su pastarąja šalimi yra pasirašiusi Asociacijos susitarimą.
Asociacijos susitarimas ir pagrindinio antisubsidijų reglamento 23 straipsnis yra dvi Sąjungos prekybos politikos priemonės, kuriomis siekiama skirtingų tikslų ir kurios turi skirtingus pagrindus. Pirmoji priemonė yra bendradarbiavimo priemonė, skirta skatinti laisvą Maroko kilmės prekių judėjimą Sąjungoje; ja, be kita ko, panaikinami muitai ir lygiaverčio poveikio mokesčiai. Antroji priemonė – prekybos apsaugos, skirta bausti už nesąžiningą prekybos praktiką, kuri galėtų pakenkti jau galiojančių trečiosioms šalims taikomų antisubsidijų priemonių, kuriomis institucijoms tam tikromis sąlygomis leidžiama išplėsti šių antisubsidijų priemonių taikymą panašių produktų, kilusių, be kita ko, iš kitos šalies, importui, siekiant neleisti išvengti antisubsidijų priemonių taikymo, veiksmingumui.
Nagrinėjamu atveju Komisija, nustačiusi, kad PGTEX grupė naudojosi Maroko teritorija, siekdama išvengti kompensacinio muito iš Kinijos importuojamoms SPM, ginčijamu įgyvendinimo reglamentu išplėtė šio kompensacinio muito taikymą iš Maroko siunčiamoms SPM. Be to, išplėstas muitas, turintis vienintelį tikslą – užtikrinti Kinijos Liaudies Respublikai nustatyto kompensacinio muito veiksmingumą, negali būti atskirtas nuo pastarojo, nes jis jį papildo. Taigi ginčijamu įgyvendinimo reglamentu Komisija siekia, kad PGTEX grupei priklausančios Kinijos įmonės nesinaudotų Maroko teritorija, norėdamos išvengti kompensacinio muito, nustatyto iš Kinijos importuojamoms SPM.
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Maroko ir Sąjungos pasirašytas asociacijos susitarimas netrukdo pastarajai imtis kovos su vengimu priemonių, kad būtų užkirstas kelias tokiam elgesiui, kaip pirmiau aprašyta, jeigu tenkinamos visos pagrindinio antisubsidijų reglamento 23 straipsnio taikymo sąlygos. Aiškinant kitaip, Sąjunga galėtų netekti prekybos apsaugos priemonės, kuri yra itin svarbi siekiant užtikrinti veiksmingą Sąjungos pramonės apsaugą ir paversti Maroką „laisvąja erdve“, kurioje ekonominės veiklos vykdytojai galėtų vykdyti bet kokias operacijas, siekdami išvengti antisubsidijų priemonių, o tai prieštarautų abipusiams Maroko ir Sąjungos pagal šį susitarimą prisiimtiems įsipareigojimams.
Taigi, Bendrasis Teismas pripažino, kad Komisija teisingai taikė pagrindinio antisubsidijų reglamento 23 straipsnyje numatytas kovos su vengimu taisykles.
Dėl pagrindinio antisubsidijų reglamento 23 straipsnio taikymo šioje byloje sąlygų vertinimo
Antra, Bendrasis Teismas priminė, kad pagal pagrindinio antisubsidijų reglamento 23 straipsnio 3 dalį priemonių vengimui nustatyti būtinos keturios sąlygos. Pirma, turi pasikeisti trečiosios valstybės ir Sąjungos, arba šalies, kuriai taikomos priemonės, ir Sąjungos bendrovių tarpusavio prekybos pobūdis. Antra, šis pasikeitimas turi įvykti dėl veiksmų, proceso ar veiklos, kurių negalima paaiškinti jokia kita pakankamai pagrįsta priežastimi arba pateisinančiomis ekonominėmis aplinkybėmis, išskyrus kompensacinio muito nustatymą. Trečia, turi būti įrodymų, patvirtinančių, kad Sąjungos pramonei padaryta žala ar kad antidempingo muito taisomasis poveikis sumažėjo panašaus produkto kainos arba kiekio požiūriu. Ketvirta, importuojamam panašiam produktui ir (arba) jo dalims vis dar turi būti taikomos subsidijos.
Nagrinėjamu atveju konstatavusi, kad Maroko SPM eksporto į Sąjungą apimties padidėjimas reiškia Maroko ir Sąjungos tarpusavio prekybos pobūdžio pasikeitimą, Komisija išnagrinėjo antrąją sąlygą, būtiną, kad būtų galima konstatuoti vengimo faktą, susijusį su ieškovės gamybos vietos Maroke įkūrimu.
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas visų pirma pažymėjo, kad Komisija priėjo prie teisingos išvados, jog nenustatyta jokios kitos pagrįstos priežasties ar pateisinančios ekonominės aplinkybės įsteigti SPM gamyklą Maroke, išskyrus tai, kad taip būtų išvengta šiuo metu galiojančių kompensacinių muitų.
Iš tiesų šios gamybos vietos įkūrimas buvo užbaigtas 2019 m. spalio mėn., t. y. praėjus penkiems mėnesiams po to, kai buvo pradėtas antisubsidijų tyrimas, kuriam pasibaigus iš Kinijos importuojamoms SPM buvo nustatyti kompensaciniai muitai.
Remiantis jurisprudencija, tokiu laiko sutapimu tarp antisubsidijų tyrimo inicijavimo ir ieškovės gamybos vietos Maroke įkūrimo galima pagrįsti prielaidą, jog gamyklos įkūrimu šalyje, iš kurios eksportuojamos prekės, siekiama išvengti prekybos politikos priemonių taikymo.
Esant tokiam laiko sutapimui, atitinkamas ekonominės veiklos vykdytojas turi įrodyti, kad buvo kita pagrįsta priežastis, išskyrus siekį išvengti pasekmių, kylančių dėl atitinkamų priemonių, įsteigti gamybos vietą šalyje, iš kurios eksportuojamos prekės. Taigi, ieškovė turėjo pateikti įrodymų, kad jos gamybos vietos įkūrimas Maroke buvo pagrįstas ir pateisinamas kitomis ekonominėmis aplinkybėmis, o ne siekiu išvengti nagrinėjamų antidempingo priemonių, tačiau šiuo atveju ji to nepadarė.
Be to, ieškovė klaidingai nurodė, kad Komisija neįvykdė savo pareigos rūpestingai ir nešališkai išnagrinėti visas svarbias aplinkybes nagrinėjamoje byloje; Komisija teisingai išnagrinėjo ieškovės pateiktus įrodymus ir teisingai pripažino, kad jie nepaneigia jos padarytos išvados.
Antra, Komisija nepadarė klaidos ir nepažeidė pagrindinio antisubsidijų reglamento 23 straipsnio, kai į veiksmus, procesą ar veiklą, kurie gali būti laikomi priemonių vengimu, kaip tai suprantama pagal pagrindinio antisubsidijų reglamento 23 straipsnio 3 dalies antrą pastraipą, įtraukė Reglamento 2016/1036 (
5
) 13 straipsnio 1 dalies ketvirtoje pastraipoje nurodytas surinkimo operacijas, siekdama įvertinti, ar nagrinėjamu atveju buvo vengiama galiojančių antisubsidijų priemonių.
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas pažymėjo, kad surinkimo operacijos konkrečiai nenurodomos pagrindinio antisubsidijų reglamento 23 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje, kurioje, kaip ir pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 1 dalies ketvirtoje pastraipoje, apibrėžiami galimi priemonių vengimo veiksmai. Vis dėlto tai, kad ten nėra jokios nuorodos į jas, nereiškia, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas neketino į šio straipsnio taikymo sritį įtraukti surinkimo operacijų.
Iš tiesų toje nuostatoje pateikiamas neišsamus galimų vengimo veiksmų sąrašas. Atsižvelgiant į tai, ji gali apimti ir kitą vengimo praktiką, kuri nėra aiškiai nurodyta aptariamame straipsnyje, pavyzdžiui, surinkimo operacijas.
Šį aiškinimą patvirtina ne tik jurisprudencija, pagal kurią pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 1 dalies ketvirtoje pastraipoje pateikiamas neišsamus galimų vengimo veiksmų sąrašas, – jis taip pat atitinka šios nuostatos tikslą, t. y. užtikrinti galiojančių antisubsidijų priemonių veiksmingumą.
Atsižvelgiant į tai, Komisija nepadarė klaidos ir nepažeidė pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio, kai nusprendė, kad Maroke atliktas SPM gamybos procesas yra užbaigimo operacija, kurią apima sąvoka „surinkimo operacija“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą.
Nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas atliko atitinkamos nuostatos teksto, konteksto ir teleologinę analizę, siekdamas nustatyti, ar sąvoka „surinkimo operacija“ turi būti aiškinama plačiai, kaip teigia Komisija, kad ji galėtų apimti užbaigimo operacijas, ar, kaip tvirtina ieškovė, siaurai, kad sąvoka „surinkimo operacija“ užbaigimo operacijų neapimtų.
Šiuo klausimu jis pažymėjo, kad pagrindiniame antidempingo reglamente neapibrėžta nei sąvoka „surinkimo operacija“, nei sąvoka „užbaigimo operacija“. Jame taip pat nenurodyta, ar sąvoka „surinkimo operacija“ apima užbaigimo operacijas.
Kalbant apie kontekstą, užbaigimo operacijos nepatenka į veiksmus, procesą ar veiklą, kurie gali būti laikomi priemonių vengimu, kaip tai suprantama pagal pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 1 dalį. Vis dėlto šios nuostatos 2 dalies b punkte (
6
), kuriame nurodytos sąlygos, kuriomis laikoma, kad surinkimo operacija vengiama galiojančių priemonių, daroma nuoroda į „baigimą“. Tokia nuoroda leidžia daryti prielaidą, kad užbaigimo operacijos gali būti aiškinamos kaip surinkimo operacijų atmaina.
Viena vertus, toks aiškinimas atitinka tikslą, kuriuo grindžiamos Sąjungos kovos su priemonių vengimu taisyklės, t. y. užtikrinti Sąjungos priimtų antisubsidijų priemonių veiksmingumą ir užkirsti kelią jų vengimui, kita vertus, tokį aiškinimą taip pat patvirtina aplinkybė, kad teisės aktų leidėjas norėjo Sąjungos institucijoms suteikti plačią diskreciją dėl vengimo operacijų apibrėžties.
Galiausiai ieškovės nurodytos aplinkybės, kaip antai kompleksiškas SPM gamybos procesas, neturi jokios įtakos tam, ar SPM gamybos procesas Maroke laikytinas surinkimo, ar užbaigimo operacija. Iš tiesų tam, kad surinkimo operacija galėtų būti laikoma vengimu, pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalyje daroma nuoroda į tai, kokią dalį sudaro naudojamos sudedamosios dalys, kilusios iš šalies, kuriai taikomos priemonės, ir kokia yra tų dalių pridėtinė vertė per atitinkamą operaciją.
Trečia, kiek tai susiję su surinkimo operacijų pridėtinės vertės nustatymu, kaip tai suprantama pagal pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punktą, Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos ir nepažeidė šios nuostatos, kai pakoregavo ieškovės apskaičiuotas nusidėvėjimo sąnaudas atsižvelgdama į faktinių pajėgumų naudojimo koeficientą per ataskaitinį laikotarpį ir atmetė tris alternatyvius ieškovės pasiūlytus pridėtinės vertės apskaičiavimo metodus.
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas pažymėjo, kad iš pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio konteksto ir tikslo matyti, kad apskaičiuojant pridėtinę surinkimo operacijų vertę privaloma atsižvelgti tik į sąnaudas, susijusias su faktine SPM gamyba, arba netgi tik į nusidėvėjimo sąnaudas ir nuomos išlaidas, susijusias su mašinų, faktiškai naudotų gaminant per ataskaitinį laikotarpį faktiškai panaudotas sudedamąsias dalis, veikimu.
Šiuo atveju ieškovė pranešė Komisijai apie nusidėvėjimo sąnaudas, pagrįstas maksimaliu teoriniu jos mašinų pajėgumu. Manydama, kad ieškovės pateiktos nusidėvėjimo sąnaudos ir nuomos išlaidos negali patikimai atspindėti panaudotų sudedamųjų dalių pridėtinės vertės, Komisija šias sąnaudas pakoregavo. Tam ji rėmėsi ieškovės nurodytu ir jos neginčijamu pajėgumų naudojimo koeficientu.
Atsižvelgiant į tai, kad tiek nusidėvėjimo sąnaudos, kurias ieškovė apskaičiavo remdamasi maksimaliu savo mašinų teoriniu pajėgumu, tiek pajėgumų naudojimas buvo apskaičiuoti remiantis tuo pačiu SPM mašinų skaičiumi, tarsi jos būtų veikusios per visą ataskaitinį laikotarpį, vieno iš šių rodiklių panaudojimas kitam koreguoti nėra faktinė klaida.
Nors ieškovė Komisijai pasiūlė tris alternatyvius pridėtinės vertės apskaičiavimo būdus, ta institucija pagrįstai nusprendė, kad nė vienas nebūtų leidęs geriau atspindėti panaudotų sudedamųjų dalių pridėtinės vertės.
Ketvirta, Komisija nepažeidė nediskriminavimo ir vienodo požiūrio principų, kai atliko minėtus koregavimus pridėtinei vertei nustatyti, nes apskaičiuodama žalos skirtumą ji nepakoregavo Sąjungos pramonės gamybos sąnaudų, nors nustatė mažą gamybos pajėgumų naudojimo laipsnį.
Iš tiesų atsižvelgimas į gamybos sąnaudas siekiant apskaičiuoti dėl importo dempingo kaina Sąjungos pramonės patirtos žalos skirtumą ir atsižvelgimas į gamybos sąnaudas siekiant apskaičiuoti per surinkimo ar užbaigimo operaciją panaudotų sudedamųjų dalių pridėtinę vertę, norint nustatyti, ar buvo vengiama antidempingo priemonių, vyksta skirtingomis aplinkybėmis ir skirtingais tikslais. Ieškovė turėjo paaiškinti, kaip, atsižvelgdama į šias sąnaudas alternatyviu būdu, Komisija galėjo pažeisti nediskriminavimo ir vienodo požiūrio principus, o šiuo atveju ji to nepadarė.
Kadangi Komisija rūpestingai ir nešališkai išnagrinėjo visus svarbius elementus nagrinėjamoje byloje ir pakoregavo sąnaudas atsižvelgusi į ieškovės pateiktus paaiškinimus dėl mašinų naudojimo ir nuomos išlaidų, Bendrasis Teismas taip pat atmetė prieštaravimą, susijusį su teisės į gerą administravimą pažeidimu.
Kiek tai susiję su ketvirtąja sąlyga, Komisija nustatė, kad atsižvelgiant į tai, jog stiklo pluošto pusverpaliams, t. y. SPM žaliavai, Kinijoje buvo suteiktos kelios subsidijos ir kad šiuos pusverpalius ieškovė surinko arba užbaigė Maroke, kad pagamintų savo SPM, iš Maroko į Sąjungą eksportuojamoms SPM ir toliau buvo taikomos Kinijos SPM gamintojams suteiktos subsidijos.
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas visų pirma konstatavo, kad ieškovė negali teigti, jog Komisijos vertinimai, pateikti nustatant kompensacinius muitus Kinijos kilmės SPM importui, galioja tik tiek, kiek jie susiję su šiais produktais, o ne su jų gamyboje naudojama žaliava, kadangi Komisija pripažino (o ieškovė tam neprieštaravo), kad Kinijos valdžios institucijų suteiktos subsidijos buvo naudingos visos PGTEX grupės gamybai, nesvarbu, ar tai būtų SPM, ar jų žaliava.
Be to, ginčijamu įgyvendinimo reglamentu Komisija siekia ne kompensuoti Maroko suteiktas subsidijas, o užtikrinti, kad nebūtų vengiama kompensacinių priemonių, nustatytų subsidijuojamoms iš Kinijos importuojamoms SPM.
Galiausiai, Komisija padarė pagrįstą išvadą, kad susijusių bendrovių atveju subsidijų perkėlimas gali būti teisiškai numanomas, ypač kai galutinės grandies bendrovė surenka galutinį produktą ir jį eksportuoja į Sąjungą, siekdama konstatuoti, jog nagrinėjamu atveju ketvirtoji sąlyga buvo įvykdyta. Iš tiesų Komisija įrodė, kad, pirma, SPM gamybai naudojama žaliava buvo subsidijuojama ir, antra, kad pardavimo ieškovei kainos visada buvo mažesnės už nepriklausomiems pirkėjams taikytas kainas.
Dėl naudojimosi turimais faktais
Galiausiai Bendrasis Teismas išnagrinėjo ieškinio pagrindą, kuriame ieškovė priekaištauja Komisijai pažeidus pagrindinio antisubsidijų reglamento 28 straipsnį, nes ji rėmėsi turimais faktais, nors ieškovė ir pateikė Komisijos prašomą informaciją.
Toje nuostatoje įtvirtinta, kad tais atvejais, kai kuri nors suinteresuotoji šalis atsisako suteikti informacijos ar kitokiu būdu nesuteikia reikalingos informacijos per šiame reglamente nurodytą laiką arba smarkiai kliudo atlikti tyrimą, Komisija per antidempingo tyrimą gali naudotis turimais faktais, o ne vienos ar kelių suinteresuotųjų šalių duomenimis.
Nagrinėjamu atveju iš ginčijamo įgyvendinimo reglamento matyti, kad Komisija analizuodama iš pradžių naudojosi ieškovės pateiktais ir pardavimo, ir sąnaudų duomenimis. Taip pat ji rėmėsi statistiniais duomenimis, siekdama kompensuoti nepakankamą ieškovės pateiktos informacijos apie pardavimo eksportui į Sąjungą apimtį patikimumą, taip pat tam, kad nustatytų, ar pasikeitė prekybos pobūdis (ieškovė to neginčija). Vis dėlto ji nesinaudojo turimais faktais surinkimui ar užbaigimui įrodyti.
Todėl Bendrasis Teismas šį pagrindą atmetė kaip neveiksmingą.
Atsižvelgdamas į visus šiuos argumentus, Bendrasis Teismas atmetė visą ieškinį.
(
1
)	2022 m. vasario 24 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2022/301, kuriuo galutinio kompensacinio muito, nustatyto Įgyvendinimo reglamentu (ES) 2020/776 tam tikroms importuojamoms Kinijos Liaudies Respublikos (toliau – KLR) kilmės austoms ir (arba) siūtoms stiklo pluošto medžiagoms (toliau – SPM), taikymas išplečiamas iš Maroko siunčiamoms importuojamoms SPM, deklaruojamoms arba nedeklaruojamoms kaip Maroko kilmės, ir baigiamas tyrimas dėl galimo kompensacinių priemonių, nustatytų Įgyvendinimo reglamentu (ES) 2020/776 importuojamoms Egipto kilmės SPM, vengimo importuojant iš Maroko siunčiamas SPM, deklaruojamas arba nedeklaruojamas kaip Maroko kilmės (OL L 46, 2022, p. 31; toliau – ginčijamas įgyvendinimo reglamentas).
(
2
)	2016 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/1037 dėl apsaugos nuo subsidijuoto importo iš Europos Sąjungos narėmis nesančių valstybių (OL L 176, 2016, p. 55; toliau – pagrindinis antisubsidijų reglamentas).
(
3
)	2020 m. birželio 12 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2020/776, kuriuo tam tikroms importuojamoms Kinijos Liaudies Respublikos ir Egipto kilmės austoms ir (arba) siūtoms stiklo pluošto medžiagoms nustatomi galutiniai kompensaciniai muitai ir iš dalies keičiamas Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2020/492, kuriuo tam tikroms importuojamoms Kinijos Liaudies Respublikos ir Egipto kilmės austoms ir (arba) siūtoms stiklo pluošto medžiagoms nustatomi galutiniai antidempingo muitai (OL L 189, 2020, p. 1).
(
4
)	Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimas, steigiantis Europos Bendrijų bei jų valstybių narių ir Maroko Karalystės asociaciją (OL L 70, 2000, p. 2), su pakeitimais (toliau – Asociacijos susitarimas).
(
5
)	2016 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/1036 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos Sąjungos narėmis nesančių valstybių (OL L 176, 2016, p. 21; toliau – pagrindinis antidempingo reglamentas). Šio reglamento 13 straipsnio 1 dalies ketvirtoje pastraipoje apibrėžti veiksmai, procesas ar veikla, kurie gali būti laikomi priemonių vengimu.
(
6
)	Šioje nuostatoje įtvirtinta, kad surinkimo operacijos Sąjungoje ar trečiojoje valstybėje laikomos galiojančių priemonių vengimu, jeigu: „b) tokios sudedamosios dalys sudaro 60 % ar daugiau visos surenkamo produkto sudedamųjų dalių vertės, tačiau vengimu nelaikomas atvejis, kai surinkimo ar baigimo operacijų metu įvežtų sudedamųjų dalių pridėtinė vertė sudaro daugiau nei 25 % gamybos sąnaudų“.