62020CC0226
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
GIOVANNIHO PITRUZZELLY
přednesené dne 2. září 2021 (
1
)
Věc C‑226/20 P
Eurofer, Association Européenne de l’Acier, AISBL
proti
Evropské komisi
„Kasační opravný prostředek – Dumping – Prováděcí nařízení (EU) 2017/1795 – Dovoz určitých plochých za tepla válcovaných výrobků ze železa, nelegované nebo ostatní legované oceli – Zastavení řízení ve vztahu k dovozu ze Srbska – Nařízení (EU) 2016/1036 – Článek 3 odst. 4 písm. a) a čl. 9 odst. 2 a 3 – Zjišťování újmy – Souhrnné posouzení účinků dovozu z více než jedné země – ‚Zanedbatelná‘ povaha objemu dovozu pocházejícího z určité země – Zastavení řízení – Článek 20 odst. 2 – Porušení práva na obhajobu“
1.
Může Evropská komise při antidumpingovém šetření považovat za „zanedbatelný“ objem dovozu do Evropské unie pocházející z určité země, který představuje podíl na trhu 1,04 %, a tedy vyšší, i když o málo, než je prahová hodnota 1 %? Může tedy Komise za těchto okolností rozhodnout, že nebude posuzovat účinky dovozu z této země souhrnně s dovozem z ostatních zemí, které jsou předmětem šetření, a rozhodnout se proto ukončit šetření týkající se dovozu z této země?
2.
Takové jsou v zásadě otázky, které bude muset Soudní dvůr vyřešit v projednávané věci, která se týká kasačního opravného prostředku, jímž se Eurofer, Association Européenne de l’Acier, AISBL (dále jen „Eurofer“) domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 12. března 2020, Eurofer v. Komise, (dále jen „napadený rozsudek“) (
2
), kterým Tribunál zamítl žalobu Eurofer znějící na částečné zrušení prováděcího nařízení (EU) 2017/1795 (
3
) (dále jen „sporné nařízení“), kterým Komise zastavila antidumpingové šetření týkající se dovozu určitých plochých za tepla válcovaných výrobků ze železa, nelegované nebo ostatní legované oceli pocházejících ze Srbska.
I. Právní rámec
3.
Článek 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (dále jen „základní nařízení“) (
4
), nadepsaný „Zjišťování újmy“, ve svých odstavcích 3 a 4 stanoví:
„3.   S ohledem na objem dumpingového dovozu se posoudí, zda došlo k významnému zvýšení dumpingového dovozu v absolutních hodnotách nebo v poměru k výrobě nebo spotřebě v Unii. Pokud jde o účinek dumpingového dovozu na ceny, posoudí se, zda ve srovnání s cenou obdobného výrobku výrobního odvětví Unie existuje značné cenové podbízení ze strany dumpingového dovozu nebo zda tento dovoz jinak významnou měrou způsobil pokles cen nebo zabránil významnou měrou jejich růstu, ke kterému by jinak došlo. Žádné z uvedených kritérií nemusí být rozhodující.
Pokud jsou předmětem antidumpingového šetření současně výrobky dovezené z více zemí, posuzují se účinky tohoto dovozu souhrnně pouze tehdy, je-li zjištěno, že
a)
dumpingové rozpětí zjištěné ve vztahu k dovozu výrobků z každé jednotlivé země není nepatrné ve smyslu čl. 9 odst. 3 a objem dovezených výrobků z každé jednotlivé země není zanedbatelný a
b)
souhrnné posouzení účinků dovozu je vhodné s ohledem na podmínky hospodářské soutěže mezi dováženými výrobky a na podmínky hospodářské soutěže mezi dováženými výrobky a obdobným výrobkem Unie.“
4.
Článek 5 odst. 7 základního nařízení stanoví:
„Důkazy o dumpingu i o újmě jsou při rozhodování o zahájení šetření posuzovány současně. Nejsou-li důkazy o dumpingu nebo o způsobené újmě dostatečné pro pokračování v řízení, podnět se odloží. Řízení se nezahajuje proti zemím, z nichž dovoz tvoří méně než 1 % podílu na trhu, pokud tyto země dohromady nepokrývají nejméně 3 % spotřeby Unie.“
5.
Článek 9 základního nařízení ve svých odstavcích 2 a 3 stanoví:
„2.   Pokud není nutno přijmout žádná ochranná opatření, šetření nebo řízení se zastaví. […]
3.   U řízení zahájených podle čl. 5 odst. 9 se újma zpravidla pokládá za zanedbatelnou, je-li podíl dotčeného dovozu na trhu nižší než objemy uvedené v čl. 5 odst. 7. Stejné řízení se neprodleně zastaví, pokud je zjištěno, že dumpingové rozpětí vyjádřené jako procentní podíl z vývozní ceny činí méně než 2 %, přičemž je-li dumpingové rozpětí pro jednotlivé vývozce nižší než 2 %, zastaví se ve vztahu k nim pouze šetření a tito vývozci zůstávají předmětem řízení a mohou se znovu stát předmětem šetření v rámci pozdějšího přezkumu podle článku 11 pro danou zemi.“
6.
Článek 20 odst. 1 a 2 základního nařízení stanoví:
„1.   Žadatelé, dovozci a vývozci a jejich zájmové svazy a zástupci země vývozu mohou požádat o poskytnutí informací o podrobnostech týkajících se nejdůležitějších skutečností a úvah, na jejichž základě byla přijata prozatímní opatření. O poskytnutí informací je nutno požádat písemně ihned po přijetí prozatímních opatření a informace se poskytnou písemně co nejdříve.
2.   Strany uvedené v odstavci 1 mohou požádat o konečné informace o nejdůležitějších skutečnostech a úvahách, na jejichž základě je zamýšleno doporučit přijetí konečných opatření nebo zastavení šetření nebo řízení bez přijetí opatření, přičemž se zvláštní pozornost věnuje informacím o skutečnostech a úvahách, které se liší od těch, jež byly použity při rozhodování o prozatímních opatřeních.“
II. Skutečnosti předcházející sporu a sporné nařízení
7.
Skutkové okolnosti věci jsou uvedeny v bodech 1 až 12 napadeného rozsudku, přičemž na tyto body odkazuji, pokud jde o podrobnosti. Pro potřeby tohoto řízení pouze připomenu, že na základě stížnosti podané dne 23. května 2016 ze strany Eurofer, zahájila Evropská komise antidumpingové šetření týkající se dovozu určitých plochých za tepla válcovaných výrobků ze železa, nelegované nebo ostatní legované oceli pocházejících z Brazílie, Íránu, Ruska, Srbska a Ukrajiny do Evropské unie. Šetření se týkalo období od 1. července 2015 do 30. června 2016 (dále jen „období šetření“).
8.
Výsledkem tohoto šetření bylo přijetí sporného nařízení Komisí dne 5. října 2017.
9.
Z bodů 232 až 236 odůvodnění sporného nařízení, které jsou uvedeny v bodech 52 až 58 napadeného rozsudku, vyplývá, že v tomto nařízení Komise považovala objemy dovozu ze Srbska za „zanedbatelné“ ve smyslu čl. 3 odst. 4 základního nařízení, a to vzhledem k tomu, že se tento objem během období šetření snížil a dosáhl podílu na trhu pouhých 1,04 %. V tomto ohledu Komise v bodě 232 odůvodnění sporného nařízení uvedla následující: „[j]e zavedenou praxí Komise, že za ‚zanedbatelný‘ se považuje podíl na trhu pod 1 % prahem stanoveným základním nařízením ve fázi zahájení šetření. Komise však v tomto případě zjistila, že 1,04 % je stále zanedbatelné, protože 0,04 % by mělo být považováno za nepodstatné, zejména je-li srbský objem dovozu v relativním vyjádření výrazně nižší než objemy každé ze čtyř dalších zemí. Srbský objem dovozu představoval téměř polovinu objemu Brazílie, která je z hlediska objemu dovozu druhou nejnižší zemí.“
10.
Komise poté zamítla argument Eurofer, kterým tvrdilo, že srbský vývoz by měl být posuzován souhrnně s dovozem ze čtyř dalších zemí, jelikož přesahuje 1 % prahovou hodnotu považovanou za zanedbatelnou. V tomto ohledu Komise v bodě 234 odůvodnění sporného nařízení uvedla následující:
„Rozhodování o tom, zda by měl být dovoz posuzován souhrnně, či nikoliv, musí být založeno na všech kritériích stanovených v čl. 3 odst. 3 základního nařízení. Článek 3 odst. 4 základního nařízení žádnému z těchto jednotlivých kritérií nepřipisuje zvláštní váhu. I když je pravdou, že dovozy ze země nemohou být kumulovány, je-li jejich objem zanedbatelný, opak neznamená ipso facto, že musí být kumulovány. Kromě toho základní nařízení výslovně nestanoví žádné prahové hodnoty zanedbatelnosti. Ačkoliv čl. 5 odst. 7 základního nařízení může sloužit jako vodítko, pokud jde o zanedbatelné objemy dovozu, čl. 3 odst. 4 neobsahuje žádný odkaz na tyto prahové hodnoty. Znění spíše dává Komisi dostatečnou pružnost pro provádění analýzy jednotlivých případů a pro zohlednění toho, že ‚extra‘ objem ve výši 0,04 % je nepodstatný.“
11.
Komise poté v bodě 235 odůvodnění sporného nařízení uvedla, že srbské vývozní ceny se lišily od vývozních cen čtyř dalších dotčených zemí, neboť „i když se srbské průměrné prodejní ceny během posuzovaného období rovněž snížily, [byly] tyto průměrné prodejní ceny během období šetření […] nejvyšší během období šetření a [byly] výrazně vyšší než průměrné prodejní ceny Brazílie, Íránu, Ruska a Ukrajiny“, a dále „srbské průměrné prodejní ceny byly výrazně vyšší než průměrné prodejní ceny čtyř dalších dotčených zemí“.
12.
Komise v bodě 236 odůvodnění sporného nařízení dodala, že „[t]vorba cen spolu se zanedbatelným objemem naznačuje, že srbský vyvážející výrobce je spíše tím, kdo ceny dotčeného výrobku následuje, než tím, kdo tyto ceny tvoří“. Komise uvedla, že „[t]oto je rovněž doloženo skutečností, že jeho pokles cen mezi rokem 2015 a obdobím šetření je ve srovnání s poklesem cen čtyř dalších dotčených zemí nižší rovněž v relativním vyjádření“.
13.
Článek 2 nařízení stanoví, že „[a]ntidumpingové řízení týkající se dovozu dotčeného výrobku pocházejícího ze Srbska do Unie se tímto v souladu s čl. 9 odst. 2 základního nařízení ukončuje“.
III. Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
14.
Podáním došlým soudní kanceláři Tribunálu dne 29. prosince 2017 podalo Eurofer žalobu znějící na zrušení článku 2 sporného nařízení.
15.
Usnesením ze dne 12. července 2018 povolil předseda osmého senátu Tribunálu, aby společnost HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade (dále jen „HBIS“) vstoupila do řízení jako vedlejší účastník.
16.
Eurofer předložilo Tribunálu tři žalobní důvody. V rámci prvního žalobního důvodu Eurofer vytýkalo Komisi, že se dopustila nesprávného rozhodnutí neposuzovat srbské dovozy souhrnně v souladu s čl. 3 odst. 4 základního nařízení. V rámci druhého žalobního důvodu Eurofer vytýkalo Komisi, že dospěla k nesprávnému závěru, že není nezbytné stanovit ochranná opatření vůči Republice Srbsko. Ve svém třetím žalobním důvodu se Eurofer dovolávalo porušení čl. 20 odst. 2 základního nařízení, porušení svého práva na informace a svého práva na obhajobu, jakož i porušení práva na řádnou správu zakotveného v článku 41 Listiny základních práv, neboť Komise odmítla sdělit údaje o cenovém podbízení a prodeji pod cenou týkající se srbského vývozce.
17.
V napadeném rozsudku Tribunál nejprve ve vztahu k argumentům vzneseným Komisí a týkajícím se přípustnosti žaloby Eurofer stanovil, že v projednávané věci bylo důvodné přezkoumat zamítnutí žaloby po meritorní stránce, aniž předtím rozhodl o námitce nepřípustnosti, a to při uplatnění judikatury odkazující na rozsudek ze dne 26. února 2002, Rada v. Boehringer (C‑23/00 P, EU:C:2002:118; dále jen „rozsudek Boehringer“).
18.
Ve věci samé Tribunál zamítl každý ze tří žalobních důvodů vznesených ze strany Eurofer, a zamítl tedy žalobu v plném rozsahu.
IV. Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníků řízení
19.
Svým kasačním opravným prostředkem Eurofer navrhuje, aby Soudní dvůr zrušil napadený rozsudek; zrušil článek 2 sporného nařízení; podpůrně, aby vrátil věc Tribunálu; a uložil Komisi a HBIS Serbia náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku a řízení před Tribunálem.
20.
Komise navrhuje zrušení napadeného rozsudku a prohlášení žaloby za nepřípustnou; zamítnutí kasačního opravného prostředku a uložení Eurofer náhradu nákladů řízení v prvním stupni i v řízení o kasačním opravném prostředku.
21.
HBIS navrhuje zamítnutí kasačního opravného prostředku a uložení Eurofer náhradu nákladů řízení, které vznikly HBIS jak v řízení v prvním stupni, tak v řízení o kasačním opravném prostředku.
22.
Usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 2. září 2020, Eurofer v. Komise (C 226/20 P, nezveřejněné, EU:C:2020:669), bylo vyhověno návrhu společnosti Eurofer na povolení důvěrného zacházení, ve vztahu k HBIS, s informacemi obsaženými v příloze A.4 kasačního opravného prostředku Eurofer, které odpovídají informacím, jimž již bylo povoleno důvěrné zacházení a které jsou obsaženy v příloze žaloby podané Eurofer.
V. Analýza kasačního opravného prostředku
23.
Na podporu svého kasačního opravného prostředku vznáší Eurofer čtyři důvody kasačního opravného prostředku. V rámci prvního důvodu Eurofer tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když vyložil čl. 3 odst. 4 základního nařízení v tom smyslu, že Komise může považovat za „zanedbatelný“ objem dovozu představující podíl na trhu vyšší než 1 %. V rámci druhého důvodu Eurofer tvrdí, že posouzení Tribunálu, podle kterého byl objem dovozů ze Srbska „zanedbatelný“ ve smyslu čl. 3 odst. 4 základního nařízení, je stiženo chybami a zkreslením důkazů. V rámci třetího důvodu Eurofer tvrdí, že se Tribunál dopustil několika pochybení, když rozhodl, že není nutné žádné „ochranné opatření“ ve smyslu čl. 9 odst. 2 základního nařízení. V rámci čtvrtého důvodu Eurofer tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že Komise nebyla povinna sdělit mu údaje týkající se cenového podbízení a prodeje pod cenou.
24.
Předtím, než se budu zabývat podstatou důvodů kasačního opravného prostředku vznesených ze strany Eurofer proti napadenému rozsudku, je třeba analyzovat některé argumenty předložené Komisí, které již Komise vznesla před Tribunálem, ohledně přípustnosti žaloby.
A.
K přípustnosti žaloby
25.
Komise ve své kasační odpovědi uvádí, že před Tribunálem namítala nepřípustnost žaloby. Komise připomíná své argumenty, podle nichž je žaloba nepřípustná ze dvou důvodů: zaprvé, článek 2 sporného nařízení nelze oddělit od ostatních ustanovení uvedeného nařízení (
5
); zadruhé Eurofer jakožto neziskové sdružení založené podle belgického práva dostatečně neprokázalo, že je bezprostředně a osobně dotčen sporným nařízením ve smyslu čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU.
26.
Vzhledem k tomu, že účastníci řízení již měli příležitost dostatečně před Tribunálem projednat otázky přípustnosti, které Komise vznesla, Komise navrhuje, aby Soudní dvůr rozhodl o těchto otázkách, o nichž Tribunál nerozhodl, a zrušil napadený rozsudek a prohlásil žalobu za nepřípustnou.
27.
V tomto ohledu je třeba uvést, že v bodech 31 až 33 napadeného rozsudku Tribunál výslovně rozhodl na základě judikatury odkazující na rozsudek, že v projednávané věci bylo odůvodněné žalobu přezkoumat, aniž rozhodl o přípustnosti.
28.
Pokud jde o návrh Komise zrušit napadený rozsudek, ten je podle mého názoru nepřípustný za předpokladu, že jej lze chápat jako vedlejší kasační opravný prostředek. Není to jen kvůli nedostatku formy (
6
), ale také z toho důvodu, jak jsem nedávno měl příležitost zdůraznit, že pokud Tribunál na základě rozsudku Boehringer nerozhodne o přípustnosti žaloby, nepřijímá žádné napadnutelné rozhodnutí, ani implicitní, pokud jde o přípustnost žalob, takže v tomto ohledu není možné podat žádný kasační opravný prostředek, ať už hlavní nebo vedlejší (
7
).
29.
Pokud má být naopak návrh Komise chápán jako návrh na nahrazení odůvodnění nebo jako výzva Soudnímu dvoru, aby bez návrhu stanovil nepřípustnost žaloby, připomínám, že podle ustálené judikatury se Soudní dvůr, kterému byl podán kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie, musí vyjádřit, dle potřeby i bez návrhu, k přípustnosti žaloby na neplatnost, a tudíž i důvodu veřejného pořádku vycházejícímu z nedodržení podmínky zakotvené v čl. 263 čtvrtém pododstavci SFEU, podle níž může žalobce požadovat zrušení rozhodnutí, které mu není určeno, pouze pokud se ho bezprostředně a osobně dotýká (
8
).
30.
Z judikatury však rovněž vyplývá, že Soudnímu dvoru přísluší posoudit, zda za okolností projednávané věci řádný výkon spravedlnosti odůvodňuje zamítnutí kasačního opravného prostředku z věcných důvodů bez rozhodnutí o otázkách přípustnosti (
9
).
31.
V projednávané věci mám za to, že z hlediska procesní ekonomie tomu tak je. Z následujících úvah o podstatě kasačního opravného prostředku vyplývá, že podle mého názoru musí být zamítnut, a zejména, že se nejedná o případ, kdy se Soudní dvůr poté, co vyhoví kasačnímu opravnému prostředku a zruší napadený rozsudek, rozhodne věc podanou k Tribunálu sám projednat a rozhodnout o meritu žaloby tak, že žalobě vyhoví (
10
).
B.
K věci samé
1. K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku týkajícímu se nesprávného výkladu čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení
32.
Svým prvním důvodem kasačního opravného prostředku, jehož cílem je zpochybnit body 67 až 80 napadeného rozsudku, Eurofer tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když vyložil čl. 3 odst. 4 základního nařízení v tom smyslu, že Komise může považovat za „zanedbatelný“, ve smyslu uvedeného ustanovení, objem dovozu z určité země představující podíl na trhu vyšší než 1 %.
a) Napadený rozsudek
33.
V napadeném rozsudku Tribunál zamítl první žalobní důvod, v němž Eurofer tvrdilo, že se Komise nesprávně rozhodla neposuzovat srbské dovozy souhrnně s dovozy z ostatních dotčených zemí v souladu s čl. 3 odst. 4 základního nařízení a považovala je za zanedbatelné ve smyslu písm. a) tohoto ustanovení, přestože představují podíl na trhu vyšší než 1 %.
34.
V tomto ohledu Tribunál především uvedl, že pokud jde o druhou podmínku stanovenou v čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení – tedy podmínku, podle které objem dovezených výrobků nesmí být zanedbatelný – toto ustanovení neobsahuje žádný odkaz na čl. 5 odst. 7 ani na jakékoli jiné ustanovení téhož nařízení. Dále Tribunál shledal, že se čl. 5 odst. 7 základního nařízení týká jiné fáze šetření než čl. 3 odst. 4 tohoto nařízení. První ustanovení totiž odkazuje na situaci, kdy řízení ještě není ani zahájeno, zatímco druhé se týká situace, ve které již bylo šetření zahájeno (
11
).
35.
Z toho Tribunál dovodil, že ačkoliv čl. 5 odst. 7 základního nařízení může sloužit jako vodítko, pokud jde o zanedbatelné objemy dovozu, neznamená to, že v rámci čl. 3 odst. 4 základního nařízení dovozy z určité země, které představují podíl na trhu přesahující 1 %, nemohou být považovány za zanedbatelné (
12
).
36.
Tribunál poté rozhodl, že ani dřívější rozhodovací praxe orgánů Unie, ani vysvětlivka Komise z roku 2000 určená Světové obchodní organizaci (WTO) (
13
), kterých se dovolává Eurofer, nebyly rozhodující pro zpochybnění legitimity sporného nařízení (
14
).
37.
Na základě těchto úvah dospěl Tribunál k závěru, že se Komise nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když měla za to, že v projednávané věci objem dovozu ze Srbska zůstává zanedbatelný ve smyslu čl. 3 odst. 4 základního nařízení, a to navzdory zvýšení úrovně dovozu z 0,48 % v roce 2013 na 1,04 % během období šetření (
15
).
b) Argumenty účastníků řízení
38.
Eurofer tvrdí, že výše uvedené odůvodnění Tribunálu je chybné, neboť je založeno na nesprávném výkladu čl. 3 odst. 4 a čl. 5 odst. 7 základního nařízení. Podle Eurofer tato ustanovení, pokud by byla správně vykládána, nedávají Komisi žádnou možnost považovat dovozy představující podíl na trhu vyšší než 1 % za „zanedbatelné“.
39.
Eurofer zaprvé tvrdí, že z judikatury vyplývá, že mezi čl. 3 odst. 4 a čl. 5 odst. 7 základního nařízení existuje vztah komplementarity v tom smyslu, že cílem druhého ustanovení je vyjasnit podmínky, za kterých je část dovozů v rámci spotřeby Unie příliš slabá k tomu, aby tyto dovozy mohly být považovány za způsobující dumping (
16
). Z toho vyplývá, že správný výklad čl. 3 odst. 4 základního nařízení předpokládá, že prahová hodnota 1 % stanovená v čl. 5 odst. 7 téhož nařízení představuje závaznou prahovou hodnotu pro účely posouzení „zanedbatelné“ povahy objemu dovozů. Tento výklad potvrzuje jak rozhodovací praxe Komise uvedená v příkladech citovaných v bodech 73 a 74 napadeného rozsudku, tak výše uvedená vysvětlivka z roku 2000.
40.
Zadruhé, Tribunál v napadeném rozsudku neposkytl žádné přesvědčivé důvody pro výklad, který přijal. Neexistence výslovného odkazu mezi oběma ustanoveními neznamená, že je nelze vykládat ve vzájemné souvislosti. Skutečnost, že se čl. 5 odst. 7 základního nařízení uplatní na začátku řízení, není logickým důvodem pro to, aby se prahová hodnota 1 % nepoužila v následné fázi. Bylo by naopak logičtější, aby se v obou fázích řízení uplatňovala stejná pravidla, jako je tomu u ostatních ustanovení základního nařízení. Pokud jde o uplatnění posuzovací pravomoci Komise, Eurofer tvrdí, že otázka určení, zda dovoz z určité země překračuje 1 % prahovou hodnotu, či nikoli, je binární a nezahrnuje komplexní analýzu. Dvě věci zmíněné Tribunálem v bodě 79 napadeného rozsudku na podporu jeho výkladu se liší od projednávané věci, a tudíž nemohou podpořit analýzu Tribunálu.
41.
Zatřetí, přístup přijatý Tribunálem v napadeném rozsudku, podle kterého lze objemy dovozu představující podíl na trhu větší než 1 % považovat za „zanedbatelné“, je v rozporu se zásadou právní jistoty. Pokud podle posouzení Tribunálu prahová hodnota pro posouzení objemu dovozu podle čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení za zanedbatelný není zcela v souladu s prahovou hodnotou stanovenou v čl. 5 odst. 7 tohoto nařízení, jelikož odkazují na různé fáze řízení, pak by existovala nejistota také, pokud jde o použitelnost prahové hodnoty 3 % stanovené v tomto posledním ustanovení, což by mohlo vést k absurdnímu důsledku, že by šetření mohlo být zahájeno, ale ne ukončeno. Prahová hodnota, u níž má Komise širokou posuzovací pravomoc a u níž je soudní kontrola omezená, by navíc vedla k nejistotě, neboť by nebylo jasné, kde leží hranice pro konstatování, že objem dovozu je „zanedbatelný“, což by rovněž zvýšilo riziko politického zasahování do antidumpingových šetření.
42.
Komise tvrdí, že tento první důvod kasačního opravného prostředku Eurofer není relevantní. Ve zbývající části Komise a HBIS zpochybňují opodstatněnost argumentů předložených Eurofer.
c) Posouzení
43.
Nejprve je třeba poznamenat, jak uvedl Tribunál (
17
), že čl. 3 odst. 4 základního nařízení, u něhož Eurofer ve svém prvním důvodu kasačního opravného prostředku dovozuje chybný výklad, stanoví ve svých písm. a) a b) tři podmínky, které musí být všechny splněny, aby bylo možné provést souhrnné posouzení dovozů z více než jedné země, které jsou současně předmětem antidumpingového šetření, za účelem zjištění újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie. Zaprvé, dumpingové rozpětí není nepatrné ve smyslu čl. 9 odst. 3 základního nařízení; zadruhé, objem dovozu z každé země nesmí být zanedbatelný; a zatřetí, souhrnné posouzení účinků dumpingových dovozů musí být vhodné s ohledem na podmínky hospodářské soutěže. Naproti tomu k vyloučení souhrnného posouzení postačuje, že jedna z těchto tří podmínek není splněna.
44.
Eurofer tvrdí, že Tribunál nesprávně vyložil druhou z těchto podmínek, tedy zanedbatelnou povahu objemu dovozů. Podle jeho názoru by ustanovení upravující tuto podmínku – tedy čl. 3 odst. 4 písm. a) druhá věta základního nařízení – mělo být vykládáno ve spojení s čl. 5 odst. 7 základního nařízení, který stanoví, že řízení se nezahajuje proti zemím, z nichž dovoz tvoří méně než 1 % podílu na trhu. Z toho vyplývá, že objemy dovozu převyšující 1 % nelze považovat za „zanedbatelné“.
45.
Především mám za to, že námitka Komise, že první důvod kasačního opravného prostředku je irelevantní z důvodu, že Eurofer nenapadlo body 63 až 66 napadeného rozsudku, v nichž Tribunál podal výklad tohoto ustanovení, musí být zamítnuta. Ačkoli totiž Eurofer ve svém kasačním opravném prostředku výslovně uvádí jako předmět svých námitek pouze body 67 až 80 napadeného rozsudku, není pochyb o tom, že v rámci svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku má v úmyslu napadnout celou argumentaci Tribunálu obsaženou v napadeném rozsudku ohledně výkladu dotčeného ustanovení.
46.
S ohledem na výše uvedené však nesouhlasím s výkladem Eurofer ohledně čl. 3 odst. 4 písm. a) druhé věty základního nařízení a mám za to, že se Tribunál při výkladu tohoto ustanovení v napadeném rozsudku nedopustil nesprávného právního posouzení.
47.
V tomto ohledu je třeba nejprve z doslovného hlediska uvést, jak správně poznamenal Tribunál a navíc uznalo samo Eurofer (
18
), že druhá část čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení týkající se druhé podmínky výslovně neodkazuje na žádné jiné ustanovení základního nařízení a pro splnění podmínky pouze vyžaduje, aby objem dovezených výrobků z každé jednotlivé země nebyl „zanedbatelný“, bez přesnějšího vymezení tohoto pojmu.
48.
Ačkoli toto doslovné konstatování, byť je orientační, samo o sobě nutně nebrání tomu, aby bylo dotčené ustanovení vykládáno ve spojení s jiným ustanovením základního nařízení, nabývá nicméně na významu ve světle konstatování, které má systematickou povahu, že na rozdíl od tohoto ustanovení první část čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení, která definuje první podmínku (tedy podmínku týkající se dumpingového rozpětí), výslovně odkazuje na to, že toto rozpětí není nepatrné ve smyslu čl. 9 odst. 3 uvedeného nařízení, tedy 2 %.
49.
Tyto úvahy doslovné a systematické povahy podle mého názoru ukazují na záměr normotvůrce ponechat Komisi určitý prostor pro uvážení při určování, zda je objem dovozu zanedbatelný, aby bylo možné souhrnně posoudit účinky dovozu z více než jedné země, které jsou současně předmětem antidumpingového šetření.
50.
Ostatně uznání určitého prostoru pro uvážení v tomto ohledu, jak správně poznamenal Tribunál (
19
), je v souladu s posuzovací pravomocí přiznanou ustálenou judikaturou Soudního dvora unijním orgánům v oblasti společné obchodní politiky a obzvláště v oblasti obchodních ochranných opatření, a to z důvodu složitosti hospodářských, politických a právních situací, které musí zkoumat (
20
). Jak jsem nedávno připomenul, Soudní dvůr výslovně uznal, že takováto široká posuzovací pravomoc existuje, zejména pokud jde o zjišťování existence újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie (
21
).
51.
Rovněž je třeba dodat, že existence tohoto prostoru pro uvážení neznamená, že je neomezený. Jak uvedl Tribunál v bodech 67 a 78 napadeného rozsudku – a jak ostatně vyplývá z rozhodovací praxe unijních orgánů zmíněné v bodech 73, 74, 75 a 79 napadeného rozsudku – prahová hodnota uvedená v čl. 5 odst. 7 základního nařízení může poskytnout vodítko a sloužit jako měřítko pro určení, zda je objem dovozu zanedbatelný, či nikoli, pro účely souhrnného posouzení účinků ve smyslu čl. 3 odst. 4 základního nařízení. Komise se však v zásadě nemůže od této prahové hodnoty výrazně odchýlit a v každém případě musí zdůvodnit, proč v konkrétním případě okolnosti věci odůvodňují odchýlení se od této prahové hodnoty. Z toho však podle mého názoru nevyplývá, že tato orientační prahová hodnota představuje přísnou a rigidní prahovou hodnotu, při jejímž překročení je Komisi právně zakázáno dospět k závěru, že dovozy z určité země, které jsou předmětem antidumpingového šetření, jsou zanedbatelné.
52.
V tomto smyslu je podle mého názoru třeba vykládat vztah komplementarity mezi oběma dotčenými ustanoveními, který je uveden v rozsudku Tribunálu ze dne 25. ledna 2017, Rusal Armenal v. Rada (T‑512/09 RENV, EU:T:2017:26), na který odkazovalo Eurofer (
22
). V uvedeném rozsudku dospěl Tribunál k závěru, že se Rada nedopustila nesprávného právního posouzení tím, že „zohlednila“ prahovou hodnotu 1 % uvedenou v čl. 5 odst. 7 základního nařízení za účelem výkladu podmínky týkající se nezanedbatelné povahy dovozů obsažené v čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení. Tento rozsudek tedy potvrzuje, že prahová hodnota 1 % je orientační prahová hodnota, kterou je třeba „zohlednit“, a nikoli nutně imperativní údaj.
53.
Tento výklad je navíc podpořen skutečností, na kterou správně poukázal Tribunál v napadeném rozsudku, že obě ustanovení uvedená v čl. 3 odst. 4 a čl. 5 odst. 7 základního nařízení sledují různé procesní cíle, přičemž se musí uplatnit v různých fázích řízení, což svědčí ve prospěch uznání nikoli rigidního vztahu komplementarity mezi těmito dvěma ustanoveními.
54.
Správnost výkladu ustanovení čl. 3 odst. 4 písm. a) druhé věty základního nařízení přijatého Tribunálem není podle mého názoru zpochybněna ostatními argumenty vznesenými ze strany Eurofer.
55.
Zaprvé uvádím, že úvahy Tribunálu týkající se rozhodovací praxe obsažené v bodě 76 napadeného rozsudku jsou v souladu s judikaturou Soudního dvora v tomto ohledu, z níž vyplývá, že legitimita nařízení, které, stejně jako v projednávané věci, ukončí řízení bez uložení antidumpingových cel, musí být posouzena s ohledem na příslušné právní předpisy, a zejména na ustanovení základního nařízení, a nikoliv na základě údajné předchozí rozhodovací praxe unijních orgánů (
23
).
56.
Zjištění Tribunálu týkající se rozsahu působnosti vysvětlivky z roku 2000 jsou rovněž bezchybná a v souladu s judikaturou (
24
). Tribunál totiž správně uvedl, že tento dokument nepředstavuje akt, kterým se Komise chtěla omezit při výkonu své posuzovací pravomoci.
57.
Zadruhé, argumenty předložené ze strany Eurofer, podle nichž by výklad přijatý Tribunálem vedl k problémům s právní jistotou, nejsou přesvědčivé. Jak bylo uvedeno v bodě 51 výše, prostor pro uvážení, který má Komise při použití ustanovení uvedeného v čl. 3 odst. 4 písm. a) druhé větě základního nařízení, není neomezený a Komise je povinna zohlednit prahovou hodnotu stanovenou v čl. 5 odst. 7 základního nařízení jako referenční bod. Dále je třeba poznamenat, jak uvedla Komise, že je to spíše výklad čl. 3 odst. 4 písm. a) druhé věty základního nařízení navržený ze strany Eurofer, který ohrožuje užitečný účinek tohoto ustanovení. Jak totiž uvedla Komise, pokud by se ustanovení čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení vztahovalo pouze na objemy dovozu z dané země, které jsou nižší než prahová hodnota 1 %, nebylo by prakticky vůbec použitelné, protože řízení týkající se takového dovozu by nemohlo být ani zahájeno.
58.
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že podle mého názoru musí být první důvod kasačního opravného prostředku vznesený ze strany Eurofer zamítnut.
2. K druhému důvodu kasačního opravného prostředku týkajícímu se posouzení, že objem dovozů ze Srbska je „zanedbatelný“ ve smyslu čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení
59.
V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku, který je rozdělen do tří částí a jehož cílem je zpochybnění bodů 81 až 84 napadeného rozsudku, Eurofer tvrdí, že se Tribunál dopustil zjevně nesprávného posouzení a zkreslení důkazů tím, že potvrdil závěr Komise, podle něhož byl v projednávané věci objem dovozu ze Srbska „zanedbatelný“ ve smyslu čl. 3 odst. 4 základního nařízení.
a) Napadený rozsudek
60.
V napadeném rozsudku, v rámci analýzy prvního důvodu kasačního opravného prostředku předloženého Eurofer – poté, co dospěl k závěru, že se Komise nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když měla za to, že objem dovozů pocházejících ze Srbska zůstává „zanedbatelný“ ve smyslu čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení, a to navzdory skutečnosti, že tento dovoz překročil prahovou hodnotu 1 % – měl Tribunál za to, že Komise navíc „mohla mít v bodě 248 odůvodnění napadeného nařízení právem za to, že další známkou toho, že tento nízký objem dovozu nemůže způsobovat újmu výrobnímu odvětví Unie, je skutečnost, že srbské průměrné prodejní ceny byly v posuzovaném období výrazně vyšší než průměrné prodejní ceny čtyř dalších dotčených zemí“ (
25
).
61.
Tribunál rozhodl, že otázka zanedbatelnosti objemu dovozu se neomezuje na pouhý rozsah tohoto objemu, ale vztahuje se na kvalitu tohoto objemu, tedy na další ukazatele účinků, které tento objem může vyvolat. Podle Tribunálu tedy Komise správně tvrdila, že v případě, kdy ceny související s dovozem z určité země, jehož objem odpovídá nízkému podílu na trhu, jsou vysoké, tato pouhá skutečnost může potvrdit zanedbatelnost tohoto dovozu, aniž je třeba důkladněji analyzovat uvedené ceny, jak požaduje Eurofer (
26
).
b) Argumenty účastníků řízení
62.
Eurofer tuto analýzu zpochybňuje. V první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku Eurofer tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když zahrnul prvky týkající se cen do posouzení zanedbatelnosti, které je pouhým kvantitativním posouzením ve vztahu k objemu. Cenová analýza nehraje žádnou roli v této analýze, ale pouze v analýze třetí podmínky uvedené v čl. 3 odst. 4 základního nařízení, tedy podmínky týkající se podmínek hospodářské soutěže. Základní nařízení tyto dva prvky jasně rozlišuje a judikatura tento přístup potvrzuje.
63.
Ve druhé části, která je vznesena podpůrně pro případ, pokud by měl Soudní dvůr za to, že cenová analýza hraje roli při určování zanedbatelné povahy objemu dovozu, Eurofer tvrdí, že Tribunál se v každém případě dopustil nesprávného právního posouzení, když nevzal v úvahu další faktory, které by mohly přesněji poukázat na možné škodlivé účinky, které by srbské dovozy mohly mít na výrobní odvětví Unie. Konkrétně, Komise ve své analýze nezohlednila cenové podbízení a prodeje pod cenou, které, jak vyplývá z čl. 3 odst. 3 základního nařízení, jsou relevantními prvky analýzy. Komise tedy v rozporu s požadavky judikatury nezohlednila všechny relevantní důkazy. V důsledku toho se Tribunál tím, že potvrdil postup Komise, dopustil nesprávného právního posouzení.
64.
Ve třetí části Eurofer tvrdí, že se Tribunál dopustil zjevně nesprávného posouzení a zkreslil důkazy, když měl za to, že průměrné ceny související s objemem dovozu, který představoval nepatrný podíl na trhu, podporují tvrzení, že objem dotčených dovozů je zanedbatelný. Podle Eurofer je sice pravda, že průměrná cena dovozů ze Srbska byla vyšší než cena dovozů z jiných zemí, nicméně z důkazů ve spise vyplývá, že průměrná cena jediného srbského vyvážejícího výrobce, který byl předmětem šetření, byla prakticky stejná jako cena ruského a brazilského vývozce, kterým však Komise uložila antidumpingová cla. Tribunál se tedy dopustil zjevně nesprávného posouzení a zkreslil důkazy, když svou analýzu založil na průměrných cenách a nezohlednil skutečnost, že cenové podbízení a prodeje pod cenou srbského výrobce byly podobné jako u dvou výše uvedených výrobců.
65.
Komise tvrdí, že druhý důvod kasačního opravného prostředku je v celém rozsahu irelevantní a že třetí část je částečně nepřípustná. V každém případě Komise a HBIS zpochybňují tento důvod z meritorního hlediska.
c) Posouzení
66.
Nejprve je třeba analyzovat námitku Komise, že druhý důvod kasačního opravného prostředku je v celém rozsahu irelevantní. Komise má totiž za to, že body 81 až 84 napadeného rozsudku, proti nimž směřuje tento důvod, obsahují čistě odůvodnění pro úplnost, které není nezbytné k prokázání legitimity závěru Tribunálu, že dovozy ze Srbska je třeba považovat za zanedbatelné ve smyslu čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení. To je prokázáno použitím výrazů „navíc“ a „potvrdit“ v bodech 81 a 83 napadeného rozsudku.
67.
V tomto ohledu uvádím, jak vyplývá z bodu 61 výše, že v bodě 82 napadeného rozsudku měl Tribunál za to, že otázka zanedbatelnosti objemu dovozu ve smyslu čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení se neomezuje na pouhý rozsah tohoto objemu, ale vztahuje se na kvalitu tohoto objemu, tedy na další ukazatele účinků, které tento objem může vyvolat.
68.
Ve svém druhém důvodu kasačního opravného prostředku Eurofer v zásadě zpochybňuje jak legitimitu tohoto přístupu, tak, quod non, jeho použití.
69.
V první části Eurofer zpochybňuje legitimitu tohoto přístupu tím, že tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když zahrnul „kvalitativní“ prvky týkající se ceny do posouzení zanedbatelné povahy objemu dovozu, které je pouhým „kvantitativním“ posouzením ve vztahu k objemu.
70.
V tomto ohledu však z analýzy prvního důvodu kasačního opravného prostředku vyplývá, že se Tribunál nedopustil žádného nesprávného právního posouzení, když v bodě 80 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že Komise mohla při uplatnění své posuzovací pravomoci, aniž se dopustila zjevně nesprávného posouzení, dospět v projednávané věci k závěru, že objem dovozu ze Srbska zůstává zanedbatelný, a to navzdory jeho kvantitativní úrovni ve výši 1,04 % během období šetření.
71.
V důsledku toho, i kdyby bylo vyhověno první části a Soudní dvůr by konstatoval, že analýza zanedbatelného objemu dovozu, kterou má Komise provést podle čl. 3 odst. 4 písm. a) druhé věty základního nařízení, se musí omezit na čistě kvantitativní analýzu, a že se tedy Tribunál v tomto ohledu v bodech 81 až 84 rozsudku dopustil pochybení, takové zjištění by nezpochybnilo výše uvedený závěr, k němuž Tribunál dospěl v bodě 80 napadeného rozsudku.
72.
Z toho podle mého názoru vyplývá, jak tvrdí Komise, že první část je skutečně irelevantní.
73.
Tato část je však podle mého názoru v každém případě také neopodstatněná. Článek 3 odst. 4 písm. a) druhá věta základního nařízení totiž nestanoví zvláštní analytickou metodu pro stanovení zanedbatelné povahy dovozů z určité země za účelem souhrnného posouzení jejich účinků s účinky dovozů z jiných zemí, které jsou současně předmětem antidumpingového šetření.
74.
Z toho vyplývá, že v rámci prostoru pro uvážení, který má Komise podle judikatury uvedené v bodě 50 výše, má Komise možnost posoudit faktory, které považuje za relevantní pro určení této zanedbatelné povahy v konkrétním případě.
75.
Z toho vyplývá, že výše uvedený závěr Tribunálu obsažený v bodě 82 napadeného rozsudku, že tato analýza se může vztahovat na kvalitativní prvky, pokud jde o objem dotčených dovozů, a tedy zahrnout posouzení dalších faktorů svědčících o účincích, které tyto dovozy mohou mít, není stiženo žádným nesprávným právním posouzením.
76.
Pokud jde o druhou a třetí část druhého důvodu, mám za to, že nejsou irelevantní. Je-li prokázáno, že analýza zanedbatelné povahy objemu dovozu, která má být provedena podle čl. 3 odst. 4 písm. a) druhé věty základního nařízení, se může vztahovat na kvalitativní prvky týkající se faktorů souvisejících s cenami, není vyloučeno, že konstatování nesprávného posouzení Tribunálem při posouzení této analýzy provedené v konkrétním případě Komisí, by mohlo vést ke zrušení napadeného rozsudku.
77.
Nicméně mám za to, že jak druhá, tak třetí část musí být meritorně zamítnuty.
78.
Pokud jde o druhou část, Eurofer vytýká Tribunálu, že nestanovil, že Komise měla ve své analýze zohlednit cenové podbízení a prodeje pod cenou. V tomto ohledu však uvádím, že nic v ustanovení čl. 3 odst. 4 písm. a) druhé větě základního nařízení nenaznačuje, že by Komise měla povinnost analyzovat cenové podbízení a prodeje pod cenou za účelem stanovení zanedbatelné povahy objemu dovozu z konkrétní země za účelem souhrnného posouzení účinků dovozů z více než jedné země, které jsou současně předmětem antidumpingového šetření. Dále, jak uvedla Komise, analýza uvedená v čl. 3 odst. 4, pokud jde o možnost provést toto souhrnné posouzení, představuje fázi předcházející skutečné analýze újmy ve smyslu čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení. Z toho vyplývá, že odkaz učiněný ze strany Eurofer na čl. 3 odst. 3 základního nařízení není v této souvislosti relevantní.
79.
Z toho vyplývá, že podle mého názoru se Tribunál nedopustil žádného nesprávného právního posouzení, když v bodě 83 napadeného rozsudku rozhodl, že Komise v rámci své posuzovací pravomoci uznané judikaturou uvedenou v bodě 50 výše mohla tvrdit, že v případě, kdy ceny související s dovozem z určité země, jehož objem odpovídá nízkému podílu na trhu, jsou vysoké, tato pouhá skutečnost může potvrdit zanedbatelnost tohoto dovozu, aniž je třeba důkladněji analyzovat uvedené ceny.
80.
Pokud jde o třetí část druhého důvodu kasačního opravného prostředku, ta obsahuje dvě výtky, jednu týkající se zjevně nesprávného posouzení a druhou týkající se zkreslení důkazů.
81.
Pokud jde o první výtku, že z důkazů obsažených ve spise vyplývá, že průměrná cena jediného srbského vyvážejícího výrobce byla prakticky stejná jako cena ruského a brazilského vývozce, mám za to, že v rozsahu, v němž má zpochybnit analýzu důkazů provedenou Tribunálem, musí být v rámci řízení o kasačním opravném prostředku považována za nepřípustnou. Z ustálené judikatury totiž vyplývá, že pokud Tribunál zjistil nebo posoudil skutkový stav, je Soudní dvůr na základě článku 256 SFEU příslušný pouze k výkonu přezkumu právní kvalifikace tohoto skutkového stavu a z něj vyvozených právních důsledků. Posouzení skutkového stavu tedy s výhradou případu zkreslení důkazů předložených Tribunálu nepředstavuje právní otázku, která by jako taková podléhala přezkumu Soudního dvora (
27
).
82.
V rozsahu, v jakém je naopak třeba tuto první výtku chápat v tom smyslu, že Eurofer zpochybňuje nesprávnou právní kvalifikaci skutečností a právních důsledků, které z nich vyvodila Komise, neboť neuložila antidumpingová cla ve skutkově podobných situacích (
28
), je neopodstatněná. Skutečnost, že jeden ruský a jeden brazilský vyvážející výrobce vyváželi dotčený výrobek do Unie za ceny podobné průměrné ceně jediného srbského vývozce, nemění nic na skutečnosti, že na úrovni země byly průměrné ceny dovozu z Ruska a Brazílie nižší než srbské, což Eurofer nezpochybňuje (
29
) a což umožnilo Komisi dospět k odlišným závěrům ohledně dovozu z těchto zemí.
83.
Co se týče druhé výtky, je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury se jedná o zkreslení důkazů, pokud se posouzení existujících důkazů jeví zjevně nesprávné, aniž byly uplatněny nové důkazy. Toto zkreslení však musí zjevně vyplývat z písemností ve spisu a není nutné provést nové posouzení skutkového stavu a důkazů. Kromě toho pokud navrhovatel tvrdí, že se Tribunál dopustil zkreslení důkazů, musí přesně označit důkazy, jež byly Tribunálem zkresleny, a prokázat pochybení v jeho analýze, které vedlo Tribunál při jeho posouzení k tomuto zkreslení (
30
).
84.
V tomto ohledu uvádím, že argumenty předložené ze strany Eurofer v rámci třetí části druhého důvodu neprokazují žádné zkreslení důkazů. Eurofer žádným způsobem nezpochybňuje skutková zjištění vyvozená z důkazů předložených ve spisu, tedy průměrné ceny tří dotčených výrobců. Eurofer se omezuje na zpochybnění posouzení těchto skutečností, které, jak již bylo uvedeno, není v řízení o kasačním opravném prostředku přípustné. Druhá výtka třetí části je tedy rovněž neopodstatněná.
85.
Z výše uvedeného vyplývá, že podle mého názoru musí být druhý důvod kasačního opravného prostředku zamítnut jako částečně irelevantní, částečně nepřípustný a částečně neopodstatněný.
3. K třetímu důvodu kasačního opravného prostředku týkajícímu se zjištění, že není nutné přijmout ochranná opatření podle čl. 9 odst. 2 základního nařízení
86.
Ve svém třetím důvodu kasačního opravného prostředku, který je rozdělen na dvě části a jehož cílem je zpochybnit body 109 až 121 napadeného rozsudku, Eurofer tvrdí, že se Tribunál dopustil zjevně nesprávného posouzení a nesprávného právního posouzení při analýze, která potvrdila zjištění Komise, že nebylo nutné přijmout ochranná opatření pro dovoz ze Srbska podle čl. 9 odst. 2 základního nařízení.
a) Napadený rozsudek
87.
V napadeném rozsudku měl Tribunál v rámci analýzy druhého žalobního důvodu Eurofer za to, že rozhodnutí Komise v článku 2 sporného nařízení, podle kterého není nutné přijmout ochranná opatření ve vztahu k srbským dovozům ve smyslu čl. 9 odst. 2 základního nařízení, nebylo protiprávní.
88.
Tribunál měl v první řadě za to, že jelikož toto ustanovení základního nařízení neupřesňuje okolnosti, za nichž není nutné přijmout žádná ochranná opatření, ponechává Komisi určitý prostor pro uvážení (
31
). Tribunál poté uvedl, že rozhodnutí o nutnosti uložení antidumpingového cla musí být v zásadě založeno na podrobné analýze zejména existence dumpingu a existence újmy. Tribunál však uvedl, že ze znění základního nařízení, a zejména z jeho čl. 9 odst. 3 vyplývá, že taková podrobná analýza není vždy nezbytná a že k zastavení šetření nebo řízení může dojít zejména také na pouhém základě dumpingového rozpětí nebo objemů dovozu (
32
).
89.
Tribunál měl poté za to, že v projednávané věci ze znění sporného nařízení vyplývá, že klíčovou roli v úvahách Komise hrála právě jedna z těchto skutečností, a sice objem dovozu ze Srbska. Dále Tribunál konstatoval, že závěr, že není nutné přijmout ochranná opatření ve vztahu k dovozům ze Srbska, se nezakládal jen na nepatrné úrovni objemu tohoto dovozu, ale i na vzájemném vztahu mezi touto skutečností a skutečností, že srbské průměrné prodejní ceny byly vyšší než ceny čtyř dalších dotčených zemí, což bylo známkou toho, že tento nízký objem dovozu nemůže způsobovat újmu výrobnímu odvětví Unie (
33
).
90.
Na základě těchto úvah dospěl Tribunál k závěru, že Komise nepřekročila prostor pro uvážení, který měla při použití čl. 9 odst. 2 základního nařízení (
34
).
b) Argumenty účastníků řízení
91.
Eurofer tuto analýzu zpochybňuje. V první části svého třetího důvodu kasačního opravného prostředku tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že Komise mohla uzavřít šetření týkající se srbských dovozů, aniž provedla analýzu možné újmy způsobené těmito dovozy. Eurofer má za to že, ačkoli čl. 9 odst. 2 základního nařízení neupřesňuje okolnosti, za nichž nemají být ochranná opatření považována za nutná, bod 16 odůvodnění téhož nařízení poskytuje v tomto ohledu jasná vodítka. Z tohoto bodu odůvodnění, ve světle kterého je třeba vykládat dotčené ustanovení, vyplývá, že šetření by měla být zastavena „pokud je dumping nepatrný nebo újma zanedbatelná“.
92.
Článek 9 odst. 3 základního nařízení v tomto ohledu nic nemění. Tento článek obsahuje pouze dva „bezpečné přístavy“ (safe harbours), jeden týkající se dumpingového rozpětí a druhý týkající se objemu dovozu. V projednávané věci však srbský dovoz nespadal do žádného z těchto dvou případů. Antidumpingové rozpětí významně překročilo nepatrnou prahovou hodnotu stanovenou v čl. 9 odst. 3 základního nařízení a objem dovozu překročil prahovou hodnotu 1 % stanovenou v čl. 5 odst. 7 základního nařízení.
93.
Za těchto okolností mohla Komise dojít k závěru, že přijetí ochranných opatření není nutné, pouze z důvodu „zanedbatelné“ povahy možné újmy způsobené srbským dovozem. Komise se naopak nemohla opřít o objemy dovozu, které překročily příslušnou prahovou hodnotu. Komise proto měla posoudit, zda srbský dovoz mohl sám o sobě přispět k újmě způsobené výrobnímu odvětví Unie, a to provedením analýzy podle článku 3 základního nařízení a zejména s přihlédnutím k existenci podstatného cenového podbízení ve smyslu odstavce 3 uvedeného článku.
94.
Ve druhé části Eurofer tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávného posouzení, když měl za to, že Komise při uplatnění čl. 9 odst. 2 základního nařízení nepřekročila meze své posuzovací pravomoci. Eurofer tvrdí, že ačkoli má Komise v této oblasti určitý prostor pro uvážení, nebrání to Tribunálu v ověření, zda jsou důkazy způsobilé odůvodnit její závěry. V projednávané věci objem srbských dovozů překročil prahovou hodnotu 1 % a nespadal tedy do „safe harbour“ uvedeného v čl. 9 odst. 3 základního nařízení. Nelze tedy předpokládat, že tyto dovozy způsobily pouze zanedbatelnou újmu. Dále byl odkaz na průměrné dovozní ceny zavádějící, neboť Srbsko mělo pouze jednoho výrobce, zatímco ostatní země měly více výrobců, a bylo zjištěno, že prodeje některých ruských a brazilských výrobců-vývozců byly realizovány za ceny srovnatelné s cenami jediného srbského výrobce.
95.
Nezohlednění příslušných údajů Komisí navíc představuje zjevné pochybení. Komise soustavně odmítala zohlednit údaje o cenovém podbízení a prodejích pod cenou týkajících se srbských výrobků. Tyto údaje však byly pro analýzu zjevně relevantní.
96.
Komise tvrdí, že druhá část třetího důvodu kasačního opravného prostředku je nepřípustná. V každém případě podle Komise a HBIS je tento důvod neopodstatněný.
c) Posouzení
97.
Pokud jde o první část třetího důvodu kasačního opravného prostředku, je třeba připomenout, že podle čl. 9 odst. 2 základního nařízení platí, že pokud není nutno přijmout žádná ochranná opatření, šetření nebo řízení se zastaví. Z bodu 16 odůvodnění tohoto nařízení, na který se Eurofer při výkladu tohoto ustanovení správně odvolává, vyplývá, že šetření nebo řízení by mělo být zastaveno, pokud je dumping nepatrný nebo újma zanedbatelná, a tyto situace by měly být definovány.
98.
Článek 9 odst. 3 základního nařízení tyto situace definuje. Tento článek ve své první větě zejména stanoví, že u řízení zahájených podle čl. 5 odst. 9 tohoto nařízení – tedy u řízení, u nichž existuje dostatek důkazů, které opravňují k zahájení řízení – se újma zpravidla pokládá za zanedbatelnou, je-li podíl dotyčného dovozu na trhu nižší než objemy uvedené v čl. 5 odst. 7, tedy nižší než 1 % (
35
).
99.
V rámci první části tohoto důvodu Eurofer v zásadě vytýká Tribunálu, že se nesprávně domníval, že výše uvedené ustanovení uvedené v čl. 9 odst. 3 první větě základního nařízení je v projednávané věci použitelné, ačkoli dovozy ze Srbska překračovaly výše uvedenou prahovou hodnotu 1 %.
100.
V tomto ohledu se však domnívám, že toto ustanovení by nemělo být vykládáno v tom smyslu, že výše uvedená prahová hodnota 1 % představuje rigidní a přísnou prahovou hodnotu, u níž je právně nemožné, aby Komise považovala újmu potenciálně způsobenou objemem dovozu, který ji přesahuje, za zanedbatelnou, a to navzdory tomu, že toto ustanovení, na rozdíl od ustanovení uvedeného v čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení (
36
), konkrétně odkazuje na čl. 5 odst. 7 základního nařízení.
101.
V tomto ohledu je třeba uvést, že čl. 9 odst. 3 základního nařízení ve svém textu výslovně používá výraz „zpravidla“. Podle mého názoru použití tohoto výrazu výslovně ukazuje záměr normotvůrce ponechat Komisi určitý prostor pro uvážení při určování, zda je potenciální újma z dovozů, které se blíží této prahové hodnotě, zanedbatelná, či nikoli. Tento prostor pro uvážení, který je opět v souladu s prostorem pro uvážení, který mají orgány v rámci opatření na ochranu obchodu (
37
), platí v obou smyslech. Umožňuje Komisi, aby v případě potřeby buď považovala za zanedbatelnou újmu způsobenou objemem dovozu, který – ačkoli je velmi blízko této prahové hodnotě – tak ji překračuje, nebo aby stanovila, že objem dovozu, který je blízko této prahové hodnotě, ale zůstává pod ní, může přesto způsobit nikoli zanedbatelnou újmu.
102.
Dále, jak výslovně vyplývá ze znění bodu 16 odůvodnění a čl. 9 odst. 3 první věty základního nařízení, základní otázka při určování, zda by mělo být šetření nebo řízení zastaveno, aniž by byla nutná obranná opatření, není překročení prahové hodnoty jako takové, ale zanedbatelná povaha újmy. Z toho vyplývá, že i kdyby bylo ustanovení dotčeného článku vykládáno ve světle příslušného bodu odůvodnění, jak navrhuje Eurofer, nezdá se, že by výše uvedená prahová hodnota 1 % byla rigidní a přísnou prahovou hodnotou, jak dovozuje Eurofer.
103.
Z výše uvedených úvah vyplývá, že pouhá skutečnost, že objem dovozu ze Srbska překročil prahovou hodnotu 1 % uvedenou v čl. 5 odst. 7 základního nařízení, nebránila Komisi v tom, aby nepovažovala za nezbytné přijmout ochranná opatření ve vztahu k dovozu ze Srbska, a to na základě nepatrné úrovně objemu tohoto dovozu a vzájemného vztahu mezi touto skutečností a skutečností, že srbské průměrné prodejní ceny byly vyšší než ceny čtyř dalších dotčených zemí. Mám tedy za to, že se Tribunál nedopustil žádného nesprávného právního posouzení, když potvrdil analýzu Komise v tomto ohledu.
104.
S ohledem na výše uvedené je podle mého názoru třeba první část třetího důvodu prohlásit za neopodstatněnou.
105.
Pokud jde o druhou část, na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, není podle mého názoru nepřípustná z důvodu, že Eurofer napadá čistě skutkové otázky. V bodech 115 až 121 napadeného rozsudku, proti nimž tato část směřuje, Tribunál totiž učinil právní úvahy a proti nim je namířena argumentace Eurofer.
106.
Nicméně mám za to, že také druhá část je neopodstatněná.
107.
Pokud jde o první argument této druhé části, podle kterého Komise překročila svůj prostor pro uvážení, neboť v projednávané věci objem srbských dovozů překročil prahovou hodnotu 1 % a nespadal tedy do „safe harbour“ uvedeného v čl. 9 odst. 3 základního nařízení, je třeba jej zamítnout s ohledem na úvahy týkající se první části tohoto důvodu. Z těchto úvah totiž vyplývá, že se Tribunál nedopustil žádného pochybení, když měl za to, že Komise může, aniž překročila prostor pro uvážení, který má v tomto ohledu, s ohledem na okolnosti projednávané věci považovat újmu potenciálně způsobenou těmito dovozy za zanedbatelnou ve smyslu tohoto ustanovení, přestože jejich objem překročil o 0,04 % prahovou hodnotu 1 % stanovenou v čl. 5 odst. 7 základního nařízení.
108.
Pokud jde o druhý argument této druhé části, který se týká skutečnosti, že jeden ruský a jeden brazilský vyvážející výrobce vyvážel dotčený výrobek do Unie za ceny podobné průměrné ceně jediného srbského vývozce, jeho relevance již byla zamítnuta v rámci analýzy druhého důvodu kasačního opravného prostředku. Vzhledem k tomu, že není sporné, jak je uvedeno v bodě 82 výše, že na úrovni jednotlivých zemí byly průměrné ceny dovozu z Ruska a Brazílie nižší než ceny srbského dovozu, nemůže výše uvedená okolnost, na kterou se odvolává Eurofer, žádným způsobem prokázat, že Komise překročila meze svého prostoru pro uvážení.
109.
Pokud jde o třetí argument týkající se toho, že Komise nezohlednila údaje týkající se cenového podbízení a prodejů pod cenou týkajících se srbských výrobků, ten je založen na předpokladu, že vzhledem k tomu, že objem dovozu ze Srbska přesáhl prahovou hodnotu 1 %, nemohla Komise považovat potenciální újmu způsobenou těmito dovozy za zanedbatelnou ve smyslu čl. 9 odst. 3 základního nařízení, a měla tudíž provést úplnou analýzu potenciální újmy, kterou by srbský dovoz mohl způsobit výrobnímu odvětví Unie ve smyslu čl. 3 odst. 3 téhož nařízení. Z výše uvedených úvah však vyplývá, že tento předpoklad je nesprávný a že Tribunál mohl, aniž by pochybil, dospět k závěru, že v projednávané věci Komise mohla zastavit řízení na základě toho, že považovala újmu za zanedbatelnou, aniž musela provést dodatečnou analýzu, na kterou se odvolává Eurofer. Z toho vyplývá, že také třetí argument musí být zamítnut.
110.
Z výše uvedeného vyplývá, že také druhá část třetího důvodu kasačního opravného prostředku je podle mého názoru neopodstatněná, a že je tedy třeba tento důvod zamítnout v plném rozsahu.
4. K čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku týkajícímu se nesdělení údajů o cenovém podbízení a prodeji pod cenou týkajících se srbského vývozce
111.
V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, který je rozdělen na tři části a jehož cílem je zpochybnit body 135 až 148 napadeného rozsudku, Eurofer tvrdí, že se Tribunál dopustil několika nesprávných právních posouzení, když rozhodl, že Komise není povinna sdělit údaje týkající se cenového podbízení a prodejů pod cenou týkajících se srbského vývozce.
a) Napadený rozsudek
112.
V napadeném rozsudku Tribunál shledal, že ze spisu vyplývá, že v rámci správního řízení bylo Eurofer několikrát informováno o úvahách, které vedly Komisi k závěru, že dovoz ze Srbska neměl být předmětem souhrnného posouzení s dovozy ze čtyř dalších zemí, a řízení ve vztahu k dovozu ze Srbska bylo třeba zastavit (
38
). Tribunál dospěl k závěru, že v souladu s čl. 20 odst. 2 základního nařízení bylo Eurofer informováno o nejdůležitějších skutečnostech a úvahách, na jejichž základě bylo zamýšleno doporučit zastavení šetření bez přijetí opatření ohledně těchto dovozů, a že Eurofer mělo možnost užitečně vyjádřit své stanovisko a jeho právo na obhajobu bylo tudíž v projednávané věci dodrženo (
39
).
113.
Tribunál poté stanovil, že jelikož se ani Eurofer, ani jeho členové nenacházeli v situaci srovnatelné se situací podniku, kterému hrozí, že mu bude uložena sankce nebo antidumpingové clo, nemohl účelně argumentovat judikaturou týkající se dodržování práva na obhajobu ve vztahu k těmto podnikům (
40
).
114.
Konečně, Tribunál zamítl argument Eurofer, kterým namítalo porušení zásady řádné správy. Tribunál stanovil, že z přezkumu druhého žalobního důvodu vyplývá, že se Komise správně rozhodla zastavit řízení ve vztahu k dovozu ze Srbska pouze na základě objemů dovozu a údajů týkajících se průměrných prodejních cen a bez analýzy údajů o cenovém podbízení a prodeji pod cenou. Podle Tribunálu tedy Komise přezkoumala všechny relevantní skutečnosti projednávané věci. Tribunál poté stanovil, že tento závěr nelze zpochybnit rozpětími cenového podbízení a prodeji pod cenou týkajících se srbských dovozů, o jejichž předložení Eurofer žádalo, a že tedy žádost o předložení těchto údajů musí být rovněž zamítnuta (
41
).
b) Argumenty účastníků řízení
115.
Eurofer tuto analýzu Tribunálu zpochybňuje. V první části tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že nebyla porušena jeho práva na obhajobu. Údaje o cenovém podbízení a prodeji pod cenu týkající se srbského vývozce představovaly klíčové informace umožňující ukázat dopad na dovozní ceny a byly nezbytné k tomu, aby Eurofer mohlo vyjádřit svůj názor na otázku, zda srbský dovoz způsobil újmu výrobnímu odvětví Unie a zda postoj Komise, že tento dovoz byl zanedbatelný, byl správný. Podle Eurofer je právo na obhajobu založeno nejen na znalosti prvků, z nichž Komise vycházela, jak vyžaduje čl. 20 odst. 2 základního nařízení, ale také na přístupu k dalším relevantním prvkům ve spisu Komise, které mohou zpochybnit její analýzu.
116.
Ve své druhé části Eurofer tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že se jako zástupce výrobního odvětví Unie nemohlo dovolávat požadavků vyplývajících z dodržování práva na obhajobu, jelikož mu nehrozilo uložení antidumpingového cla. Z judikatury naopak vyplývá, že rozlišování mezi vývozci a výrobním odvětvím Unie nemá v tomto ohledu žádný právní základ.
117.
Ve své třetí části Eurofer tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že sporné nařízení je v souladu se zásadou řádné správy zakotvené v článku 41 Listiny základních práv. Eurofer tvrdí, že pokud by bylo vyhověno druhému nebo třetímu důvodu kasačního opravného prostředku, muselo by být vyhověno i jeho argumentům týkajícím se porušení zásady řádné správy. Eurofer dále tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když zamítl jeho návrh na uložení povinnosti Komisi předložit důkazy o cenovém podbízení a prodejích pod cenou.
118.
Komise tvrdí, že druhá část tohoto důvodu je irelevantní. V každém případě je podle Komise a HBIS tento důvod zcela neopodstatněný.
c) Posouzení
119.
Pokud jde o první část čtvrtého důvodu vzneseného ze strany Eurofer, je třeba připomenout, že z čl. 20 odst. 2 základního nařízení vyplývá, že strany uvedené v odstavci 1 tohoto článku, mezi něž v projednávané věci patří Eurofer, mohou požádat o konečné informace o nejdůležitějších skutečnostech a úvahách, na jejichž základě je zamýšleno doporučit zastavení šetření nebo řízení bez přijetí opatření.
120.
Jak však vyplývá z bodů 135 a 136 napadeného rozsudku, Tribunál rozhodl, že Eurofer bylo informováno o skutečnostech, které vedly Komisi k závěru, že není nutné dovozy ze Srbska posuzovat souhrnně s dovozy ze čtyř dalších dotčených zemí a že řízení týkající se těchto dovozů by mělo být zastaveno.
121.
Kromě toho z analýzy předchozích důvodů kasačního opravného prostředku, a zejména z bodů 78, 79, jakož i z bodu 109 tohoto stanoviska vyplývá, že Tribunál konstatoval, aniž se dopustil pochybení, že Komise mohla mít za to, že v projednávané věci s ohledem na důkazy, které posoudila, není nutné dále analyzovat možnou újmu způsobenou srbskými dovozy, a to ani pro účely konstatování podle čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení, ani pro účely rozhodnutí o zastavení řízení podle čl. 9 odst. 2 a 3 základního nařízení. Z toho vyplývá, že jelikož údaje ohledně cenového podbízení a prodejů pod cenou týkající se srbského vývozce nepředstavovaly skutečnosti nebo úvahy, na jejichž základě Komise zamýšlela doporučit zastavení šetření týkajícího se srbského dovozu bez přijetí opatření, Tribunál se nedopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že Komise neporušila čl. 20 odst. 2 základního nařízení tím, že tyto údaje nesdělila Eurofer.
122.
V rámci první části však Eurofer rovněž tvrdí, že bez ohledu na ustanovení čl. 20 odst. 2 základního nařízení bylo porušeno jeho právo na obhajobu, neboť tyto údaje představovaly další relevantní prvky ve spisu Komise, které mohly zpochybnit její analýzu. V rámci druhé části rovněž tvrdí, že požívá v zásadě stejného práva na obhajobu, jaké přiznává judikatura vývozcům, kterým hrozí uložení antidumpingového cla.
123.
V tomto ohledu, a aniž je nutné s konečnou platností rozhodnout o otázce, zda se judikatura týkající se práv vývozců na obhajobu vztahuje na takový subjekt, jako je Eurofer, uvádím, že v každém případě podle judikatury může pochybení týkající se práva na obhajobu vést ke zrušení sporného nařízení pouze tehdy, jestliže existuje možnost, že z důvodu tohoto pochybení by mohlo správní řízení vést k jinému výsledku (
42
).
124.
Z bodu 121 výše a z bodů v něm citovaných vyplývá, že v projednávané věci nebyly údaje ohledně cenového podbízení a prodejů pod cenou týkající se srbského vývozce nezbytné k odůvodnění rozhodnutí ve smyslu čl. 3 odst. 4 písm. a) a čl. 9 odst. 2 a 3 základního nařízení a dále nebyla Komise povinna provést úplnou analýzu újmy podle čl. 3 odst. 3 základního nařízení pro dovoz ze Srbska, aby mohla taková rozhodnutí přijmout. Z toho vyplývá, že Komise se v zásadě nedopustila žádného pochybení, když tyto údaje nesdělila.
125.
Za těchto okolností se Eurofer podle mého názoru nemůže dovolávat porušení práva na obhajobu pouhým tvrzením, že mu nebyly sděleny údaje o cenovém podbízení a prodejích pod cenou týkající se srbského vývozce, aniž jakkoli uvedl, proč by se v případě takového sdělení mohl účinněji bránit, a správní řízení by mohlo vést k jinému výsledku.
126.
Z toho vyplývá, že podle mého názoru musí být první i druhá část čtvrtého důvodu zamítnuty. Z toho rovněž vyplývá, že na rozdíl od toho, co tvrdí Eurofer, za těchto podmínek nebyl Tribunál povinen uložit Komisi, aby předložila výše uvedené údaje.
127.
Pokud jde o třetí část, uvádím, že se nezakládá na vlastních právních argumentech, ale pouze odkazuje na druhý a třetí důvod kasačního opravného prostředku. Z toho vyplývá, že jelikož tyto důvody musí být podle mého názoru zamítnuty, musí být zamítnuta i tato část.
128.
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že podle mého názoru musí být rovněž zamítnut čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku, a že je tedy třeba zamítnout kasační opravný prostředek v plném rozsahu.
VI. K nákladům řízení
129.
Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora rozhodne Soudní dvůr o nákladech řízení, není-li kasační opravný prostředek opodstatněný.
130.
Podle čl. 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, který se použije na řízení o kasačním opravném prostředku na základě čl. 184 odst. 1 tohoto jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
131.
Vzhledem k tomu, že jak Komise, tak HBIS náhradu nákladů řízení požadovaly a navrhovatel neměl ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedenému uložit náhradu nákladů řízení.
VII. Závěry
132.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr rozhodl takto:
–
kasační opravný prostředek se zamítá;
–
Eurofer, Association Européenne de l’Acier, AISBL se ukládá náhrada nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí a HBIS Group Serbia Iron & Steel LLC Belgrade.
(
1
) – Původní jazyk: italština.
(
2
) – T‑835/17, EU:T:2020:96.
(
3
) – Prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/1795 ze dne 5. října 2017, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz určitých plochých za tepla válcovaných výrobků ze železa, nelegované nebo ostatní legované oceli pocházejících z Brazílie, Íránu, Ruska a Ukrajiny a kterým se ukončuje šetření týkající se dovozu určitých plochých za tepla válcovaných výrobků ze železa, nelegované nebo ostatní legované oceli pocházejících ze Srbska (Úř. věst. 2017, L 258, s. 24).
(
4
) – Úř. věst. 2016, L 176, s. 21.
(
5
) – V tomto ohledu Komise odkazuje na rozsudek ze dne 9. listopadu 2017, SolarWorld v. Rada (C‑205/16 P, EU:C:2017:840, body 37 a násl.).
(
6
) – Podle čl. 176 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora se vedlejší kasační opravný prostředek předkládá samostatným podáním odděleně od kasační odpovědi.
(
7
) – V tomto ohledu viz mé stanovisko ve spojených věcech Scandlines Danmark a další v. Komise (C‑174/19 P a C‑175/19 P, EU:C:2021:199, konkrétně body 44 a 45).
(
8
) – Viz rozsudky ze dne 29. listopadu 2007, Stadtwerke Schwäbisch Hall a další v. Komise (C‑176/06 P, nezveřejněný, EU:C:2007:730, bod 18), jakož i ze dne 29. července 2019, Bayerische Motoren Werke a Freistaat Sachsen v. Komise (C‑654/17 P, EU:C:2019:634, bod 44).
(
9
) – V tomto ohledu, při použití rozsudku Boehringer, viz rozsudky ze dne 21. prosince 2016, Club Hotel Loutraki a další v. Komise (C‑131/15 P, EU:C:2016:989, body 67 a 68) a ze dne 24. června 2015, Fresh Del Monte Produce v. Komise a Komise v. Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P a C‑294/13 P, EU:C:2015:416, bod 193).
(
10
) – V tomto ohledu viz úvahy v bodě 126 mého stanoviska ve spojených věcech World Duty Free Group a Španělsko v. Komise (C‑51/19 P a C‑64/19 P, EU:C:2021:51).
(
11
) – Viz body 65 a 66 napadeného rozsudku.
(
12
) – Viz body 67 a 66 napadeného rozsudku.
(
13
) – Vysvětlivka Komise ze dne 21. září 2000 zaslaná Výboru pro antidumping (Skupina ad hoc pro provádění) Světové obchodní organizace (WTO), (dále jen „vysvětlivka z roku 2000“). Viz body 37, 71 a 77 napadeného rozsudku.
(
14
) – Viz body 71 až 79 napadeného rozsudku.
(
15
) – Viz bod 80 napadeného rozsudku.
(
16
) – Eurofer odkazuje na rozsudek ze dne 25. ledna 2017, Rusal Armenal v. Rada (T‑512/09 RENV, EU:T:2017:26, body 101 až 105).
(
17
) – Viz bod 51 napadeného rozsudku.
(
18
) – Viz body 63 a 65 napadeného rozsudku.
(
19
) – Viz bod 68 napadeného rozsudku.
(
20
) – Viz ex multis rozsudek ze dne 19. září 2019, Trace Sport (C‑251/18, EU:C:2019:766, bod 47 a citovaná judikatura).
(
21
) – V tomto ohledu viz mé nedávné stanovisko ve věci Komise v. Hubei Xinyegang Special Tube (C‑891/19 P, EU:C:2021:533 v bodě 29) s odkazem na rozsudek ze dne 10. července 2019, Caviro Distillerie a další v. Komise (C‑345/18 P, nezveřejněný, EU:C:2019:589, bod 15 a citovaná judikatura).
(
22
) – Viz body 101 až 105 tohoto rozsudku a konkrétně bod 105.
(
23
) – Viz v tomto smyslu a obdobně, rozsudek ze dne 10. února 2021, RFA International v. Komise (C‑56/19 P, EU:C:2021:102, bod 79 a citovaná judikatura).
(
24
) – Viz mimo jiné rozsudky ze dne 8. července 1999, Hercules Chemicals v. Komise (C‑51/92 P, EU:C:1999:357, bod 75) a ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P – C‑208/02 P a C‑213/02 P, EU:C:2005:408, bod 211).
(
25
) – Viz bod 81 napadeného rozsudku.
(
26
) – Viz body 82 až 84 napadeného rozsudku.
(
27
) – Viz ex multis rozsudek ze dne 28. ledna 2021, Qualcomm a Qualcomm Europe v. Komise (C‑466/19 P, EU:C:2021:76, bod 42 a citovaná judikatura).
(
28
) – Tedy v situaci, kdy byly dovozní ceny na jedné straně jediného srbského vývozce a na straně druhé dvou vývozců, ruského a brazilského, zmíněných ze strany Eurofer, podobné. Argument, který vzneslo Eurofer, se téměř zdá, že tvrdí, že byla porušena zásada rovného zacházení.
(
29
) – V tomto ohledu viz tabulka 4 v bodě 235 odůvodnění sporného nařízení.
(
30
) – Viz ex multis rozsudek ze dne 27. února 2020, Litva v. Komise (C‑79/19 P, EU:C:2020:129, bod 71 a citovaná judikatura).
(
31
) – Viz body 110 až 112 napadeného rozsudku.
(
32
) – Viz body 113 a 114 napadeného rozsudku.
(
33
) – Viz body 115 až 119 napadeného rozsudku.
(
34
) – Viz body 120 a 121 napadeného rozsudku.
(
35
) – Pokud dotčené země dohromady nepokrývají nejméně 3 %.
(
36
) – Viz body 47 a 48 výše.
(
37
) – Viz bod 50 výše.
(
38
) – Jak již bylo uvedeno, tyto závěry byly založeny na třech úvahách: zaprvé, dumpingová rozpětí u dotyčných dovozů nebyla nepatrná; zadruhé, objem dovozu ze Srbska byl považován za zanedbatelný; a zatřetí, srbské vývozní ceny se lišily od vývozních cen ostatních čtyř dotčených zemí. Viz body 52, 135 a 136 napadeného rozsudku.
(
39
) – Viz body 136 a 137 napadeného rozsudku.
(
40
) – Viz body 140 až 142 napadeného rozsudku.
(
41
) – Viz body 143 až 148 napadeného rozsudku.
(
42
) – Viz mimo jiné rozsudek ze dne 16. února 2012, Rada v. Interpipe Niko Tube a Interpipe NTRP (C‑191/09 P a C‑200/09 P, EU:C:2012:78, bod 79 a citovaná judikatura).