62009CJ0304_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑304/09,
jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě čl. 88 odst. 2 ES, podaná dne 30. července 2009,
Evropská komise, zastoupená L. Flynnem a V. Di Buccim, jakož i E. Righini, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
žalobkyně,
proti
Italské republice, zastoupené G. Palmieri, jako zmocněnkyni, ve spolupráci s P. Gentilim, avvocato dello Stato, s adresou pro účely doručování v Lucemburku,
žalované,
SOUDNÍ DVŮR (první senát),
ve složení A. Tizzano, předseda senátu, J.-J. Kasel, A. Borg Barthet, E. Levits a M. Safjan (zpravodaj), soudci,
generální advokátka: V. Trstenjak,
vedoucí soudní kanceláře: M. Ferreira, vrchní rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 29. září 2010,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Italská republika tím, že nepřijala ve stanovených lhůtách všechna opatření nezbytná pro zrušení režimu podpor, který byl prohlášen za protiprávní a neslučitelný se společným trhem rozhodnutím Komise 2006/261/ES ze dne 16. března 2005 o režimu podpor č. C 8/2004 (ex NN 164/2003), který Itálie začala uskutečňovat ve prospěch společností nedávno kótovaných na burze (Úř. věst. 2006, L 94, s. 42), a pro zajištění navrácení podpor poskytnutých na základě uvedeného režimu ze strany příjemců, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze Smlouvy o ES a z ustanovení článků 2 až 4 tohoto rozhodnutí.
Právní rámec
2. Třináctý bod odůvodnění nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88 ES] (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339), zní následovně:
„vzhledem k tomu, že by v případech protiprávní podpory, která není slučitelná se společným trhem, měla být obnovena účinná hospodářská soutěž; že za tímto účelem je nutné, aby byla podpora bez odkladu navrácena včetně úroků; že je vhodné, aby navrácení podpory bylo uskutečňováno v souladu s postupy vnitrostátního práva; že použití těchto postupů by nemělo být překážkou obnovení účinné hospodářské soutěže tím, že by bránilo okamžité[mu] a účinné[mu] výkonu rozhodnutí Komise; že k dosažení tohoto výsledku by měly členské státy učinit všechna nezbytná opatření zajišťující účinnost rozhodnutí Komise.“
3. Článek 14 nařízení č. 659/1999, nazvaný „Navrácení podpory“, uvádí:
„1. Je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil (dále jen ‚rozhodnutí o navrácení‘). Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství.
2. Podpora, která má být navrácena podle rozhodnutí o navrácení, zahrnuje úroky v přiměřené výši stanovené Komisí. Úroky jsou splatné od data, kdy byla protiprávní podpora k dispozici příjemci, do data jejího navrácení.
3. Aniž je dotčen příkaz Soudního dvora Evropských společenství podle článku [242 ES], navrácení se provede bezodkladně a v souladu s postupy vnitrostátního práva dotyčného členského státu za předpokladu, že umožňují okamžitý a účinný výkon rozhodnutí Komise. Aniž je dotčeno právo Společenství, učiní za tímto účelem a v případě řízení před vnitrostátními soudy dotyčné členské státy všechny nezbytné kroky v rámci jejich právních řádů, včetně dočasných opatření.“
4. Článek 23 odst. 1 tohoto nařízení stanoví:
„Neplní-li dotyčný členský stát podmínečné nebo záporné rozhodnutí, zejména v případech uvedených v článku 14, může Komise předložit záležitost přímo Soudnímu dvoru Evropských společenství v souladu s čl. [88 odst. 2 ES].“
Skutkový rámec a rozhodnutí 2006/261
5. V článku 1 svého rozhodnutím 2006/261 Komise prohlásila, že režim státních podpor poskytnutých v podobě daňových pobídek společnostem, jež byly přijaty ke kótování na některém evropském regulovaném trhu, jejž Itálie začala uskutečňovat, je neslučitelný se společným trhem.
6. Jak vyplývá z uvedeného rozhodnutí, dotčený režim podpor poskytuje dva druhy hospodářských výhod. Ve prospěch společností přijatých ke kótování na regulované burze cenných papírů především zavádí o 20 % sníženou sazbu daně z příjmu právnických osob, a tím na tři roky zvyšuje čistý příjem těchto společností bez ohledu na jejich hospodářskou činnost. Zadruhé režim snižuje zdanitelný příjem za daňové období, během něhož došlo k přijetí ke kótování na burze. Tato snížení se kromě jiného projeví v uplatňování nižší skutečné daňové sazby z příjmů v roce 2004.
7. Poté, co Komise zahájila formální šetření, upozornily italské orgány potenciální příjemce z režimu podpor na možné důsledky, jestliže by Komise zjistila, že uvedený režim představuje podporu, jež je neslučitelná se společným trhem. Komise měla za to, že je v každém případě nezbytné, aby podpory, které již případně byly příjemcům poskytnuty, byly vráceny.
8. Konkrétněji články 2 až 4 rozhodnutí 2006/261 stanoví následující:
„Článek 2
Itálie zruší režim podpor […] s účinkem od daňového období, na které připadá datum oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 3
1. Itálie přijme veškerá nezbytná opatření, aby od příjemců […] zpětně získala podpory […], které jim byly protiprávně poskytnuty.
2. K navrácení dojde neprodleně a postupem podle vnitrostátních právních předpisů, pokud podle těchto postupů lze neprodleně a účinně provádět toto rozhodnutí.
3. Navrácení proběhne v co nejkratší lhůtě. Pokud již podpora byla poskytnuta v podobě snížení plateb daní dlužných za probíhající daňové období, musí Itálie vybrat celou dlužnou daň s poslední stanovenou platbou za rok 2004. Ve všech ostatních případech Itálie vybere dlužnou daň nejpozději do konce daňového období, na něž připadá datum oznámení tohoto rozhodnutí.
4. Podpory, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly pro příjemce uvolněny, do dne jejich skutečného navrácení.
5. Úroky se vypočítávají podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004.
6. Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Itálie nařídí všem příjemcům podpor uvedených v článku 1, aby uhradili protiprávní podpory včetně úroků.
Článek 4
Itálie do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Komisi sdělí opatření, která byla přijata k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Tyto informace budou sděleny prostřednictvím dotazníku uvedeného v příloze 1 tohoto rozhodnutí. Itálie ve stejné lhůtě předloží všechny doklady potvrzující, že vůči příjemcům protiprávních podpor bylo zahájeno řízení o navrácení podpory.“
Žaloba podaná proti rozhodnutí 2006/261
9. Dne 26. května 2005 Italská republika podala k Soudu prvního stupně Evropských společenství (nyní Tribunálu Evropské unie) žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí 2006/261. Italská republika nepodala návrh na předběžná opatření.
10. Rozsudkem ze dne 4. září 2009, Itálie v. Komise (T‑211/05, Sb. rozh. s. II‑2777), Soud uvedenou žalobu zamítl. Dne 16. listopadu 2009 podala Italská republika proti tomuto rozsudku kasační opravný prostředek. Uvedený kasační opravný prostředek zapsaný pod číslem C‑458/09 P je v současné době projednáván před Soudním dvorem.
Postup před zahájením soudního řízení
11. Dne 17. března 2005 bylo rozhodnutí 2006/261 oznámeno Italské republice.
12. Za účelem výkonu tohoto rozhodnutí přijaly italské orgány několik opatření a informovaly o tom Komisi. Výkon tak probíhal zejména tímto způsobem:
– byl vypracován návrh zákona za účelem výkonu rozhodnutí 2006/261;
– vzhledem k obtížím v legislativním procesu přijetí zákona italské orgány zvolily v červenci 2006 zajištění navrácení protiprávních podpor správní cestou;
– Agenzia delle Entrate (dále jen „Agenzia“) předběžně oznámila dotyčným daňovým poplatníkům sdělení přikazující zaplacení dlužných částek do 60 dnů a stanovila příslušná pravidla, aby příjemcům umožnila dobrovolné navrácení obdržené podpory, jakož i úroků; speciální služební zprávy byly zaslány ředitelstvím a úřadům pověřeným prováděním souvisejících kontrolních řízení a řízení o navrácení podpory přede dnem 30. září 2006;
– dvě společnosti podaly k italským daňovým soudům žalobu proti aktům, jejichž cílem je navrácení podpor; jedna společnost neměla v prvním stupni úspěch, a v důsledku toho zaplatila dne 1. dubna 2009 dlužné částky v plné výši; v případě druhé společnosti, která byla hlavním příjemcem podpory, Commissione tributaria provinciale di Modena odložil vykonatelnost aktu s příkazem k zaplacení, přičemž rozhodujícím důvodem tohoto odkladu byla skutečnost, že uvedený akt s příkazem k zaplacení byl přijat bez právního základu; Commissione tributaria regionale di Bologna, jenž rozhodoval o odvolání proti rozhodnutí prvního stupně, kterým byl zrušen uvedený akt s příkazem k zaplacení, rozhodl o přerušení řízení, přičemž zejména tvrdil, že žaloba domáhající se zrušení rozhodnutí 2006/261 je projednávána u Soudu (výše uvedená věc T‑211/05);
– italský zákonodárce se snažil vyřešit procesní problém vyplývající z odložení vykonatelnosti příkazů směřujících k navrácení podpor, které byly vydány vnitrostátními soudy legislativní cestou, a to přijetím vládního nařízení č. 59 ze dne 8. dubna 2008 (GURI č. 84, ze dne 9. dubna 2008, s. 3, dále jen „vládní nařízení č. 59/2008“), které bylo přeměněno na zákon zákonem č. 101 ze dne 6. června 2008 (GURI č. 132, ze dne 7. června 2008, s. 4).
13. Komise trvala po celou dobu fáze předcházející zahájení soudního řízení na okamžitém a účinném výkonu rozhodnutí 2006/261. Komise krom toho opakovaně žádala o další informace a objasnění týkající se příjemců podpory a způsobů přijetí právních předpisů o navrácení. Žádosti Komise byly odůvodněny buď tím, že informace poskytnuté italskými orgány byly podle jejího názoru nedostatečné, nebo potřebou aktualizace údajů o tom, v jaké fázi se nachází navrácení podpor. V několika po sobě jdoucích dopisech italské orgány informovaly Komisi o stavu a způsobech výkonu rozhodnutí 2006/261.
14. Komise upozornila Italskou republiku na nedostatečnou povahu řízení o navrácení protiprávní podpory, jelikož výše podpor, které byly obdrženy protiprávně a nebyly dosud zaplaceny, dosahovala v říjnu 2008 částky v celkové výši 4 365 265,04 eur (podpory a úroky). V důsledku toho navrácení podpor podle názoru Komise navzdory legislativním zásahům nepokročilo. Za těchto podmínek se Komise rozhodla podat projednávanou žalobu.
K žalobě
Argumentace účastnic řízení
15. Komise ve své žalobě tvrdí, že členský stát, kterému je určeno rozhodnutí zavazující ho k zajištění navrácení protiprávních podpor, je podle článku 249 ES povinen přijmout veškerá opatření směřující k zajištění výkonu uvedeného rozhodnutí.
16. Povinnost navrátit podporu představuje podle Komise skutečnou povinnost dosáhnout výsledku. Navrácení podpory musí být navíc nejenom účinné, ale i okamžité.
17. Pokud jde o původní návrh zákona, který Italská republika zamýšlela přijmout za účelem výkonu rozhodnutí 2006/261, Komise opakovaně připomněla, že výběr legislativního nástroje nepředstavuje nejvhodnější způsob k zajištění okamžitého a účinného výkonu tohoto rozhodnutí.
18. Použití vnitrostátních postupů by přitom nemělo být překážkou obnovení účinné hospodářské soutěže. Tyto postupy by měly být naopak přijaty s cílem zajistit účinnost rozhodnutí 2006/261.
19. Komise dále uvádí, že jediným důvod, kterého by se mohla Italská republika dovolávat v projednávané věci, je takový, jenž vychází z absolutní nemožnosti řádného výkonu rozhodnutí 2006/261. Italské orgány přitom v tomto ohledu nikdy neuplatnily jakoukoli absolutní nemožnost.
20. Podmínka existence absolutní nemožnosti výkonu není splněna, pokud žalovaný členský stát pouze sdělí Komisi, stejně jako v projednávané věci, právní, politické nebo praktické obtíže výkonu rozhodnutí 2006/261, aniž přijme skutečná opatření vůči dotčeným podnikům za účelem navrácení podpory nebo navrhne Komisi alternativní způsoby výkonu tohoto rozhodnutí, které by umožnily překonání těchto obtíží.
21. Pokud jde o rozhodnutí vnitrostátních soudů, kterými byla nařízena opatření spočívající v odkladu vykonatelnosti, Komise zdůrazňuje, že zásada efektivity se musí uplatnit i na vnitrostátní soudy. Je-li podán případný návrh na odklad vykonatelnosti opatření k navrácení podpory podaném příjemcem podpory je vnitrostátní soud povinen použít podmínky stanovené judikaturou k zabránění tomu, aby bylo rozhodnutí o navrácení zbaveno svého užitečného účinku. Přitom opatření spočívající v odkladu použitá vnitrostátními soudy nesplnila v projednávané věci požadavky, které vyplývají z uvedené judikatury.
22. Ačkoli podle vládního nařízení č. 59/2008 uvedeného v bodě 12 tohoto rozsudku vnitrostátní soud musí v případě odkladu vykonatelnosti založeném na důvodech, které se týkají protiprávnosti rozhodnutí o navrácení podpory, v zásadě rozhodnout o neprodleném podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce k Soudnímu dvoru, je Komise toho názoru, že se zdá, že tyto vnitrostátní právní předpisy neměly významný účinek na procesní praxi vnitrostátních soudů. Komise zdůrazňuje, že totiž více než čtyři roky po přijetí rozhodnutí 2006/261 italské orgány zajistily navrácení pouze 25,91 % podpor, jejichž zpětné zaplacení přikázaly.
23. Pokud jde o žalobu domáhající se zrušení rozhodnutí 2006/261, která byla podána k Soudu, Komise zdůrazňuje, že Italská republika napadla toto rozhodnutí, aniž však podala návrh na odklad jeho vykonatelnosti. Usnesení Commissione tributaria provinciale di Modena nicméně neobsahuje žádný odkaz na existenci řízení před Tribunálem ani na případné vady uvedeného rozhodnutí, ale vychází pouze z údajné neexistence právního základu příkazu k navrácení podpory vydaného italskými orgány.
24. Co se konečně týče dvo u společností, které jsou příjemci podpory, Komise uvádí, že ode dne 31. října 2008 nebyla sdělena žádná změna situace v řízení probíhajícím ve druhém stupni, jakož i stavu navrácení podpory. Tato situace představuje porušení informační povinností, která pro italské orgány vyplývá jak z článku 4 rozhodnutí 2006/261, tak z článku 10 ES.
25. Italská republika uvádí, že právo Unie neukládá povinnost vést zvláštní řízení pro účely zajištění navrácení státních podpor, ale pouze vyžaduje, aby použití vnitrostátních řízení podléhalo podmínce, že umožňuje okamžitý a účinný výkon rozhodnutí 2006/261.
26. Podle italské ústavy může pouze normativní opatření upravit správní činnost navrácení podpory a částky, které mají být v tomto rámci zaplaceny. Krom toho návrh zákona uvedený v bodě 17 tohoto rozsudku upřednostňuje dobrovolné navrácení podpory, právě za účelem urychlení fáze navrácení podpory.
27. Italská republika rovněž uvádí, že skutečnost, že členský stát, kterému je určeno rozhodnutí, nemůže uplatnit jiné důvody než existenci absolutní nemožnosti výkonu, nebrání tomu, aby členský stát, který se při výkonu takového rozhodnutí, jako je rozhodnutí, jež vedlo k projednávanému sporu, potýká s neočekávanými a nepředvídatelnými potížemi nebo si uvědomí následky, které Komise nevzala v úvahu, předložil tyto problémy Komisi k posouzení a navrhl vhodné změny dotčeného rozhodnutí.
28. V rozsáhlé korespondenci mezi Komisí a italskými orgány přitom tyto orgány uvedly jak důvody, na základě kterých se domnívají, že musí přijmout zvláštní pravidlo, tak nepředvídané okolnosti, které vedly později k přijetí odlišného postupu navrácení podpor, než byl postup původně zamýšlený, tedy výkon uskutečněný správní cestou.
29. Co se týče soudních opatření spočívajících v odkladu vykonatelnosti, Italská republika tvrdí, že rozhodnutí Commissione tributaria provinciale di Modena o odkladu vykonatelnosti aktu s příkazem k zaplacení bylo vydáno i když Agenzia trvala na zákonné povaze vrácení, jakož i na přímé použitelnosti rozhodnutí 2006/261 v italském právním řádu. Pokud jde o řízení před Commissione tributaria regionale di Bologna, podala Agenzia k tomuto soudu návrh na zrušení usnesení o přerušení řízení vydaného posledně uvedeným soudem. Po vyhlášení rozsudku ve věci T‑211/05, kterým Soud zamítl žalobu podanou proti rozhodnutí 2006/261, Agenzia znovu žádala zrušení dotčeného usnesení.
30. Konečně pokud jde o žalobní důvod Komise vycházející z porušení informační povinnosti, Italská republika poskytla ve své žalobní odpovědi dodatečný přehled o stavu obdržených částek, jakož i o probíhajícím soudním řízení v dané oblasti.
Závěry Soudního dvora
31. Z ustálené judikatury vyplývá, že členský stát, kterému je určeno rozhodnutí, jež ho zavazuje k zajištění navrácení protiprávních podpor, je podle článku 249 ES povinen přijmout veškerá opatření směřující k zajištění výkonu tohoto rozhodnutí (viz rozsudek ze dne 5. října 2006, Komise v. Francie, C‑232/05, Sb. rozh. s. I‑10071, bod 42 a citovaná judikatura).
32. Členský stát musí dosáhnout skutečného navrácení dlužných částek (viz výše uvedený rozsudek Komise v. Francie, bod 42). Opožděné navrácení, tedy navrácení po stanovených lhůtách, nemůže splňovat požadavky Smlouvy (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 14. února 2008, Komise v. Řecko, C‑419/06, body 38 a 61).
33. Podle čl. 3 odst. 3 rozhodnutí 2006/261 Italská republika zruší dotčený režim podpor v co nejkratší lhůtě. Konkrétně, pokud již podpora byla poskytnuta v podobě snížení plateb daní dlužných za probíhající daňové období, musí uvedený členský stát vybrat celou dlužnou daň i s úroky během poslední stanovené platby za rok 2004. Ve všech ostatních případech musí být dlužná daň včetně úroků vybrána nejpozději do konce probíhajícího daňového období ke dni oznámení uvedeného rozhodnutí, tedy ke dni 17. března 2005.
34. V projednávané věci přitom není zpochybňováno, že několik let po oznámení rozhodnutí 2006/261 Italskou republikou a po uplynutí veškerých lhůt stanovených uvedeným rozhodnutím tento členský stát stále nezajistil navrácení podstatné části protiprávních podpor. Taková situace je zjevně neslučitelná s povinností tohoto členského státu dosáhnout skutečného navrácení dlužných částek a představuje porušení povinnosti okamžitě a účinně vykonat rozhodnutí 2006/261.
35. Pokud jde o argumenty Italské republiky, které předložila na svou obhajobu, je třeba uvést, že podle ustálené judikatury je jediný důvod, kterého by se mohl členský stát dovolávat na obranu proti žalobě pro nesplnění povinnosti podané Komisí na základě čl. 88 odst. 2 ES, takový, jenž vychází z absolutní nemožnosti řádného výkonu předmětného rozhodnutí (viz zejména rozsudky ze dne 20. září 2007, Komise v. Španělsko, C‑177/06, Sb. rozh. s. I‑7689, bod 46, a ze dne 13. listopadu 2008, Komise v. Francie, C‑214/07, Sb. rozh. s. I‑8357, bod 44).
36. Podmínka absolutní nemožnosti výkonu rozhodnutí není splněna, pokud žalovaný členský stát pouze sdělí Komisi právní, politické nebo praktické obtíže výkonu uvedeného rozhodnutí, aniž přijme skutečná opatření vůči dotčeným podnikům za účelem navrácení podpory nebo navrhne Komisi alternativní způsoby výkonu rozhodnutí, které by umožnily překonání obtíží (viz zejména rozsudek ze dne 14. prosince 2006, Komise v. Španělsko, C‑485/03 až C‑490/03, Sb. rozh. s. I‑11887, bod 74, a výše uvedený rozsudek ze dne 13. listopadu 2008, Komise v. Francie, bod 46).
37. Soudní dvůr rovněž rozhodl, že když se členský stát během výkonu rozhodnutí Komise o státní podpoře potýká s nepředvídanými nebo nepředvídatelnými obtížemi nebo si uvědomí důsledky nepředvídané Komisí, musí sdělit tyto problémy Komisi, aby je posoudila, a navrhnout vhodné změny dotčeného rozhodnutí. V takovém případě členský stát a Komise musí – podle pravidla, které ukládá členským státům a orgánům Unie vzájemnou povinnost loajální spolupráce a na němž je založen zejména článek 10 ES – spolupracovat v dobré víře za účelem překonání obtíží a zároveň dodržovat ustanovení Smlouvy a zejména ta, která se týkají podpor (viz zejména rozsudky ze dne 4. dubna 1995, Komise v. Itálie, C‑348/93, Recueil, s. I‑673, bod 17; ze dne 1. dubna 2004, Komise v. Itálie, C‑99/02, Recueil, s. I‑3353, bod 17; ze dne 1. června 2006, Komise v. Itálie, C‑207/05, bod 47, a ze dne 6. prosince 2007, Komise v. Itálie, C‑280/05, bod 20).
38. V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že Italská republika při svých jednáních s Komisí, jakož i v rámci řízení před Soudním dvorem, neuplatnila absolutní nemožnost výkonu rozhodnutí 2006/261, tedy jediný přípustný důvod obhajoby podle judikatury uvedené v bodě 35 tohoto rozsudku.
39. Italská vláda ve skutečnosti pouze Komisi sdělila právní, politické nebo praktické obtíže výkonu uvedeného rozhodnutí.
40. Je pravda, že italský zákonodárce přijal v průběhu řízení o navrácení podpory řádné opatření s cílem zajistit účinnost tohoto navrácení podpory, a to vládní nařízení č. 59/2008. Ze spisu zvláště vyplývá, že cílem uvedeného nařízení, které mělo vyřešit procesní problém odkladu vykonatelnosti příkazů k navrácení podpor, jež vydaly vnitrostátní soudy, je urychlit vyřešení již probíhajících sporů.
41. Vládní nařízení č. 59/2008 však neumožnilo zhojit zpoždění v navrácení podpory uvedené v rozhodnutí 2006/261. Bylo totiž přijato dne 8. dubna 2007, tedy po 7. únoru 2007, datu přijetí rozhodnutí Commissione tributaria provinciale di Modena, kterým byla odložena vykonatelnost aktu s příkazem k zaplacení určeného hlavnímu příjemci protiprávní podpory. Krom toho bylo navzdory vstupu uvedeného vládního nařízení v platnost řízení týkající se výše uvedeného hlavního příjemce podpory přerušeno odvolacím soudem.
42. Je přitom třeba poznamenat, že legislativní opatření určená k zajištění výkonu rozhodnutí Komise, které ukládá členskému státu povinnost zajistit navrácení protiprávní podpory, vnitrostátními soudy, která jsou přijata opožděně nebo se ukáží jako neúčinná, nesplňují požadavky vyplývající z judikatury uvedené v bodech 31 a 32 tohoto rozsudku.
43. Je třeba dodat, že italské orgány každopádně nepodaly návrh na změnu nebo zrušení rozhodnutí Commissione tributaria provinciale di Modena ze dne 7. února 2007, kterým byl nařízen odklad vykonatelnosti aktu s příkazem k zaplacení, přestože
taková žádost může být v tomto typu řízení podána, jak připustila Italská republika na jednání, na němž byly předneseny řeči. Konečně ke dni jednání v projednávané věci Italská republika stále nepřijala opatření za účelem pokračování v odvolacím řízení, které bylo přerušeno rozhodnutím Commissione tributaria regionale di Bologna dne 21. ledna 2010.
44. Pokud jde dále o argument Komise, který se týká možnosti vnitrostátních soudů přijmout opatření spočívající v odkladu vykonatelnosti během řízení o navrácení podpory, je třeba připomenout, že uvedené soudy jsou podle čl. 14 odst. 3 nařízení č. 659/1999 povinny zajistit plnou účinnost rozhodnutí nařizujícího vrácení protiprávní podpory a dospět k výsledku, který bude v souladu s cílem sledovaným tímto rozhodnutím (viz rozsudek ze dne 20. května 2010, Scott a Kimberly Clark, C‑210/09, Sb. rozh. s. I‑4613, bod 29).
45. Pokud jde o předběžná opatření spočívající v odkladu vykonatelnosti přijatá italskými soudy, je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury (viz zejména rozsudky ze dne 21. února 1991, Zuckerfabrik Süderdithmarschen a Zuckerfabrik Soest, C‑143/88 a C‑92/89, Recueil, s. I‑415, a ze dne 9. listopadu 1995, Atlanta Fruchthandelsgesellschaft a další (I), C‑465/93, Recueil, s. I‑3761) mohou být taková opatření nařízena za předpokladu, že jsou splněny určité podmínky, a sice:
– tento soud má vážné pochybnosti o platnosti aktu Unie a jestliže v případě, že Soudnímu dvoru nebyla dosud předložena otázka platnosti napadeného aktu, mu tuto otázku sám předloží;
– existuje naléhavá potřeba v tom smyslu, že předběžná opatření jsou nezbytná k zabránění tomu, aby účastník řízení, který se jich domáhá, utrpěl vážnou a nenapravitelnou újmu;
– soud náležitě zohlední zájem Unie;
– vnitrostátní soud při posuzování všech těchto podmínek respektuje rozhodnutí Soudního dvora a Tribunálu o legalitě aktu Unie nebo usnesení o předběžných opatřeních, jehož cílem je nařízení obdobných předběžných opatření na úrovni Evropské unie.
46. Je třeba rovněž zdůraznit, že vnitrostátní soud nemůže pouze předložit Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce směřující k posouzení platnosti aktu, ale musí v okamžiku nařízení předběžného opatření uvést důvody, na základě kterých se domnívá, že by Soudní dvůr měl konstatovat neplatnost aktu Unie (výše uvedený rozsudek Atlanta Fruchthandellsgeselschaft a další (I), bod 36).
47. Požadavky uvedené v předchozích dvou bodech jsou rovněž použitelné na jakýkoliv úkon směřující k přerušení odvolacího řízení, v jehož rámci je zpochybněno zrušení vnitrostátního aktu, jehož cílem je navrácení protiprávní podpory, v prvním stupni.
48. V projednávané věci je třeba přezkoumat, zda rozhodnutí italských soudů splňují uvedené požadavky.
49. Akty o odkladu vykonatelnosti a přerušení řízení byly v rámci řízení o navrácení týkajícího se hlavního příjemce protiprávní podpory přijaty italskými soudy ze dvou důvodů. Zaprvé Commissione tributaria provinciale di Modena svým rozhodnutím ze dne 7. února 2007 nařídil odklad vykonatelnosti aktu s příkazem k zaplacení podpory, přičemž rozhodujícím důvodem tohoto odkladu byla skutečnost, že uvedený akt s příkazem k zaplacení byl přijat bez právního základu. Zadruhé rozhodnutími ze dne 26. května 2009 a 21. ledna 2010 přerušil Commissione tributaria regionale di Bologna odvolací řízení, v jehož rámci bylo zpochybněno zrušení uvedeného aktu v prvním stupni, z důvodu, že žaloba domáhající se zrušení rozhodnutí 2006/261 je projednávána u Soudu (věc T‑211/05).
50. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že první ze dvou důvodů uvedených výše nemůže ve světle judikatury vycházející z výše uvedených rozsudků Zuckerfabrik Süderdithmarschen a Zuckerfabrik Soest a Atlanta Fruchthandelsgesellschaft a další (I) odůvodnit odklad vykonatelnosti aktu, jehož cílem je navrácení protiprávní podpory.
51. Pokud jde o druhý z uvedených důvodů, je třeba konstatovat, že rozhodnutí vnitrostátního soudu, který hodlá přerušit řízení nezbytné k zajištění účinného výkonu rozhodnutí Komise, jež ukládá členskému státu povinnost zajistit navrácení protiprávní podpory, z důvodu, že legalita uvedeného rozhodnutí je zpochybňována před Soudem, má odůvodnit toto přerušení, jak bylo připomenuto v bodě 46 tohoto rozsudku, tím, že uvede argumenty prokazující neplatnost dotčeného rozhodnutí.
52. Tento požadavek je potvrzen skutečností, že žaloba podaná k Tribunálu domáhající se zrušení rozhodnutí, jež nařizuje navrácení podpory, nemá odkladný účinek na povinnost provést výkon tohoto rozhodnutí (viz výše uvedený rozsudek ze dne 6. prosince 2007, Komise v. Itálie, bod 21). Je tomu tak i v případě, kdy je rozsudek Tribunálu vydaný v rámci této žaloby předmětem kasačního opravného prostředku u Soudního dvora. V tomto ohledu je třeba dodat, že v projednávaném případě Italská republika nepodala v rámci uvedené žaloby na neplatnost návrh na předběžná opatření.
53. V projednávaném případě přitom italské soudy ve svých rozhodnutích neuvádí důvody, na jejichž základě by soudy Unie měly konstatovat neplatnost rozhodnutí 2006/261. Řízení bylo navíc přerušeno rozhodnutím ze dne 21. ledna 2010 z důvodu, že proti rozhodnutí 2006/261 byla k Tribunálu podána žaloba, navzdory skutečnosti, že Tribunál tuto žalobu zamítl rozsudkem ze dne 4. září 2009.
54. Co se konečně týče ostatních podmínek, které musí být podle judikatury uvedené v bodě 45 tohoto rozsudku splněny, stačí konstatovat, že dotčená vnitrostátní rozhodnutí neodkazují na zájem Unie a že Commissione tributaria regionale di Bologna se ve svých rozhodnutích ze dne 26. května 2009 a 21. ledna 2010 nezabýval otázkou naléhavosti nařízených opatření.
55. Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že rozhodnutí italských soudů o odkladu vykonatelnosti a přerušení řízení byla přijata ve zjevném rozporu s požadavky práva Unie v oblasti navrácení státních podpor.
56. Z výše uvedeného vyplývá, že projednávaná žaloba je opodstatněná v rozsahu, v němž Komise Italské republice vytýká, že nepřijala ve stanovených lhůtách všechna opatření nezbytná pro zrušení režimu podpor, který byl prohlášen za protiprávní a neslučitelný se společným trhem rozhodnutím 2006/261, a pro zajištění navrácení podpor poskytnutých na základě uvedeného režimu ze strany příjemců.
57. S ohledem na závěr uvedený v předcházejícím bodě není třeba rozhodovat o návrhových žádáních Komise směřujících k rozhodnutí konstatujícího odpovědnost Italské republiky kvůli tomu, že neinformovala Komisi o opatřeních uvedených v předcházejícím bodě, jelikož tento členský stát neprovedl řádně výkon rozhodnutí 2006/261 ve stanovených lhůtách (viz výše uvedené rozsudky ze dne 4. dubna 1995, Komise v. Itálie, bod 31; ze dne 14. prosince 2006, Komise v. Španělsko, bod 82; ze dne 20. září 2007, Komise v. Španělsko, bod 54; ze dne 6. prosince 2007, Komise v. Itálie, bod 30, a ze dne 13. listopadu 2008, Komise v. Francie, bod 67).
58. Je tedy třeba konstatovat, že Italská republika tím, že nepřijala ve stanovených lhůtách všechna opatření nezbytná pro zrušení režimu podpor, který byl prohlášen za protiprávní a neslučitelný se společným trhem rozhodnutím 2006/261, a pro zajištění navrácení podpor poskytnutých na základě uvedeného režimu ze strany příjemců, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 a 3 tohoto rozhodnutí.
K nákladům řízení
59. Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Italská republika neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:
1) Italská republika tím, že nepřijala ve stanovených lhůtách všechna opatření nezbytná pro zrušení režimu podpor, který byl prohlášen za protiprávní a neslučitelný se společným trhem rozhodnutím Komise 2006/261/ES ze dne 16. března 2005 o režimu podpor č. C 8/2004 (ex NN 164/2003), který Itálie začala uskutečňovat ve prospěch společností nedávno kótovaných na burze [oznámeno pod číslem K(2005) 591], a pro zajištění navrácení podpor poskytnutých na základě uvedeného režimu ze strany příjemců, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 a 3 tohoto rozhodnutí.
2) Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.