null
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MANUELA CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONY
přednesené dne 11. prosince 2025(1)
Věc C‑655/24 [Latranov](i)
Rajonna prokuratura – grad Veliki Preslav
proti
EZ
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Rajonen sad – Veliki Preslav (okresní soud Veliki Preslav, Bulharsko)]
„ Řízení o předběžné otázce – Prostor svobody, bezpečnosti a práva – Rámcové rozhodnutí 2005/212/SVV – Článek 2 – Směrnice 2014/42/EU – Články 3 a 14 – Oblast působnosti – Směrnice (EU) 2024/1260 – Článek 38 – Použitelnost – Konfiskace nástrojů trestného činu – Řízení motorového vozidla pod vlivem alkoholických nápojů – Konfiskace vozidla nebo jeho hodnoty, pokud nepatří pachateli trestného činu – Motorové vozidlo jako nástroj trestného činu“
1.        Bulharská policie zastavila řidiče motorového vozidla za účelem provedení dechové zkoušky. Jelikož jeho hladina alkoholu překračovala zákonem povolenou mez, byl odsouzen za trestný čin řízení motorového vozidla pod vlivem alkoholických nápojů.
2.        V souvislosti s tímto odsouzením vyvstala otázka, zda je vhodné zkonfiskovat vozidlo nebo jeho ekvivalentní hodnotu, pokud vozidlo nebylo majetkem odsouzeného. V tomto případě vozidlo patřilo (v rámci společného jmění manželů) řidiči a jeho manželce.
3.        Soud, který má rozhodnout o konfiskaci, pokládá Soudnímu dvoru několik předběžných otázek. Podstatou prvních dvou otázek předkládajícího soudu je:
–        Spadá trestný čin řízení motorového vozidla pod vlivem alkoholických nápojů do oblasti působnosti směrnice (EU) 2024/1260(2), Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) nebo rámcového rozhodnutí 2005/212/SVV(3)?
–        V případě, že by bylo použitelné některé z výše uvedených pravidel, lze použité motorové vozidlo kvalifikovat jako nástroj ke spáchání trestného činu?
I.      Právní rámec
A.      Unijní právo
1.      Rámcové rozhodnutí 2005/212
4.        Článek 2 („Konfiskace“) stanoví:
„1.      Každý členský stát přijme nezbytná opatření, která mu umožní uložit úplnou nebo částečnou konfiskaci nástrojů trestných činů a výnosů z trestných činů, za něž lze uložit trest odnětí svobody s horní hranicí sazby přesahující jeden rok, nebo majetku, jehož hodnota odpovídá těmto výnosům.
[…]“
5.        Článek 4 („Právní prostředky“) stanoví:
„Každý členský stát přijme nezbytná opatření, kterými zajistí, aby mohly všechny zúčastněné osoby dotčené opatřeními podle článků 2 a 3 podávat účinné právní prostředky k hájení svých práv.“
6.        Článek 5 („Záruky“) stanoví:
„Tímto rámcovým rozhodnutím není dotčena povinnost dodržovat základní práva a základní právní zásady, zvláště včetně presumpce neviny, jak je uvedeno v článku 6 Smlouvy o Evropské unii.“
2.      Směrnice 2014/42/EU(4)
7.        Článek 2 („Definice“) stanoví:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
[…]
3)      ‚nástroji‘ jakýkoli majetek zcela nebo částečně použitý nebo určený k použití libovolným způsobem pro spáchání jednoho nebo více trestných činů;
[…]“
8.        Článek 3 („Oblast působnosti“) stanoví:
„Tato směrnice se vztahuje na trestné činy uvedené v:
a)      Úmluvě o boji proti korupci úředníků Evropských společenství nebo členských států Evropské unie, vypracované na základě článku K.3 odst. 2 písm. c) Smlouvy o Evropské unii (dále jen ‚Úmluva o boji proti korupci úředníků‘);
b)      rámcovém rozhodnutí Rady 2000/383/SVV ze dne 29. května 2000 o zvýšené ochraně trestními a jinými sankcemi proti padělání ve spojitosti se zaváděním eura;
c)      rámcovém rozhodnutí Rady 2001/413/SVV ze dne 28. května 2001 o potírání podvodů a padělání bezhotovostních platebních prostředků;
d)      rámcovém rozhodnutí Rady 2001/500/SVV ze dne 26. června 2001 o praní peněz, identifikaci, vysledování, zmrazení, zajištění a propadnutí nástrojů trestné činnosti a výnosů z ní;
e)      rámcovém rozhodnutí Rady 2002/475/SVV ze dne 13. června 2002 o boji proti terorismu;
f)      rámcovém rozhodnutí Rady 2003/568/SVV ze dne 22. července 2003 o boji proti korupci v soukromém sektoru;
g)      rámcovém rozhodnutí Rady 2004/757/SVV ze dne 25. října 2004, kterým se stanoví minimální ustanovení týkající se znaků skutkových podstat trestných činů a sankcí v oblasti nedovoleného obchodu s drogami;
h)      rámcovém rozhodnutí Rady 2008/841/SVV ze dne 24. října 2008 o boji proti organizované trestné činnosti;
i)      směrnici Evropského parlamentu a Rady 2011/36/EU ze dne 5. dubna 2011 o prevenci obchodování s lidmi, boji proti němu a o ochraně obětí, kterou se nahrazuje rámcové rozhodnutí Rady 2002/629/SVV;
j)      směrnici Evropského parlamentu a Rady 2011/93/EU ze dne 13. prosince 2011 o boji proti pohlavnímu zneužívání a pohlavnímu vykořisťování dětí a proti dětské pornografii, kterou se nahrazuje rámcové rozhodnutí Rady 2004/68/SVV;
k)      směrnici Evropského parlamentu a Rady 2013/40/EU ze dne 12. srpna 2013 o útocích na informační systémy a nahrazení rámcového rozhodnutí Rady 2005/222/SVV,
jakož i v jiných právních nástrojích, pokud tyto nástroje výslovně stanoví, že se tato směrnice vztahuje na trestné činy v nich harmonizované.“
9.        Článek 14 („Nahrazení společné akce 98/699/SVV a některých ustanovení rámcových rozhodnutí 2001/500/SVV a 2005/212/SVV“) stanoví:
„1.      [...] článek 1 první čtyři odrážky a článek 3 rámcového rozhodnutí 2005/212/SVV se touto směrnicí nahrazují ve vztahu k členským státům, které jsou vázány touto směrnicí, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení těchto rámcových rozhodnutí ve vnitrostátním právu.
[…]“
3.      Směrnice 2024/1260
10.      Článek 33 („Provedení“) stanoví:
„1.      Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 23. listopadu 2026. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
[…]“
11.      Článek 36 („Nahrazení společné akce 98/699/SVV, rámcových rozhodnutí 2001/500/SVV a 2005/212/SVV, rozhodnutí 2007/845/SVV a směrnice 2014/42/EU“) stanoví:
„1.      [Rámcové rozhodnutí] 2005/212/SVV [...] se nahrazuj[e] ve vztahu k členským státům vázaným touto směrnicí, aniž jsou dotčeny povinnosti těchto členských států týkající se lhůt pro provedení uvedených nástrojů ve vnitrostátním právu.
[…]“
B.      Bulharské právo. Nakazatelen kodeks (trestní zákoník)
12.      Článek 53 stanoví:
„(1)      Bez ohledu na trestní odpovědnost se ve prospěch státu konfiskují:
a)      [...] majetek, který patří pachateli a který byl určen nebo sloužil k úmyslnému spáchání trestného činu; pokud takový majetek již neexistuje nebo byl postoupen, zkonfiskuje se jeho ekvivalentní hodnota;
[…]“
13.      Článek 343b, ve znění použitelném na skutkový stav, stanoví:
„(1)      [...] Kdo řídí motorové vozidlo s hladinou alkoholu v krvi, která byla řádně zjištěna a je vyšší než 1,2 promile, bude potrestán trestem odnětí svobody v trvání od jednoho do tří let a peněžitým trestem od dvou set do jednoho tisíce [bulharských leva (BGN)].
(2)      [...] Kdo řídí motorové vozidlo s hladinou alkoholu v krvi, která byla řádně zjištěna a je vyšší než 0,5 promile, poté, co byl odsouzen konečným rozsudkem za trestný čin uvedený v odstavci 1, bude potrestán trestem odnětí svobody v trvání od jednoho do pěti let a peněžitým trestem od pěti set do jednoho tisíce pěti set BGN.
(3)      [...] Kdo řídí motorové vozidlo poté, co užil omamné či jim podobné látky a tato skutečnost byla řádně zjištěna, bude potrestán trestem odnětí svobody v trvání od jednoho do tří let a peněžitým trestem od pěti set do jednoho tisíce pěti set BGN.
(4)      [...] Je-li čin uvedený v odstavci 4 spáchán opakovaně, bude pachatel potrestán trestem odnětí svobody v trvání od jednoho do pěti let a peněžitým trestem od pěti set do jednoho tisíce pěti set BGN.
(5)      [...] V případech uvedených v odstavcích 1 až 4 soud zkonfiskuje ve prospěch státu motorové vozidlo, které bylo použito ke spáchání trestného činu a je majetkem pachatele, nebo není-li pachatel jeho vlastníkem, uloží mu, aby uhradil jeho hodnotu.
[…]“
II.    Skutkový stav, spor a předběžné otázky
14.      Dne 27. července 2024 řídil EZ ve městě Veliki Preslav (Bulharsko) motorové vozidlo s hladinou alkoholu v krvi 3,23 promile(5).
15.      Dne 15. srpna 2024 dosáhl řidič dohody se státním zastupitelstvím. Na základě této dohody, schválené rozsudkem(6), který nabyl právní moci téhož dne, mu byl uložen:
–        trest odnětí svobody v délce jednoho roku, jehož výkon byl podmíněně odložen na dobu tří let,
–        peněžitý trest ve výši 500 BGN,
–        trest zákazu řízení motorových vozidel na dobu jednoho roku a osmi měsíců.
16.      Vozidlo, které řídil EZ, patří z do společného jmění manželů tvořeného jím a jeho manželkou. Jeho manželka do soudního řízení nezasáhla, protože jí to neumožňovaly tehdy platné vnitrostátní procesní předpisy(7).
17.      Před vydáním příkazu ke konfiskaci byla nařízena zajišťovací opatření týkající se 50 % vlastnictví vozidla odpovídajícím vlastnictví EZ(8).
18.      Aby mohl rozhodnout o konfiskaci hodnoty vozidla, považoval okresní soud Veliki Preslav (Rajonen sad – Veliki Preslav, Bulharsko) za nutné položit čtyři předběžné otázky, z nichž uvádím první dvě, které budou na žádost Soudního dvora předmětem tohoto stanoviska. Jejich znění je následující:
„1)      Vztahují se směrnice [2024/1260], [Listina] nebo také rámcové rozhodnutí [2005/212] na trestné činy v dopravě spáchané po požití alkoholu nebo omamných látek?
2)      Je-li odpověď na první otázku kladná, je motorové vozidlo nástrojem použitým pro spáchání trestného činu ve smyslu čl. 3 odst. 3 [2024/1260]?“
III. Řízení před Soudním dvorem
19.      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce byla zapsána do rejstříku kanceláře Soudního dvora dne 9. října 2024.
20.      Písemná vyjádření předložily polská vláda a Evropská komise.
21.      Jednání konaného dne 1. října 2025 se zúčastnily bulharská vláda a Komise.
IV.    Posouzení
A.      Úvodní poznámky
22.      Podle bulharského práva má spáchání trestného činu řízení motorového vozidla pod vlivem alkoholických nápojů za následek konfiskaci vozidla ve prospěch státu, pokud je vozidlo majetkem pachatele, nebo pokud tomu tak není, povinnost zaplatit jeho hodnotu státu(9).
23.      Ze znění předkládacího rozhodnutí a z vyjádření všech zúčastněných v tomto řízení vyplývá, že v takových případech, jako je projednávaná věc, je povinnost nařídit konfiskaci vozidla (nebo náhradní částky, pokud vozidlo nebylo ve vlastnictví pachatele trestného činu) absolutní(10).
B.      První předběžná otázka
24.      Předkládající soud se na prvním místě táže, zda unijní právní úprava použitelná na daný spor zahrnuje směrnici 2024/1260, Listinu nebo rámcové rozhodnutí 2005/212.
25.      Článek 33 odst. 1 směrnice 2024/1260 stanoví, že „[č]lenské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 23. listopadu 2026. Neprodleně o nich uvědomí Komisi“.
26.      Komise tvrdí(11), že Bulharská republika jí neoznámila provedení směrnice 2024/1260(12).
27.      Za těchto okolností a vzhledem k tomu, že k řízení vozidla pod vlivem alkoholických nápojů došlo dne 27. července 2024, je směrnice 2024/1260 ratione temporis nepoužitelná.
28.      Spor musí být z hlediska unijního práva rozhodnut na základě rámcového rozhodnutí 2005/212. I když to předkládací rozhodnutí nezmiňuje, je třeba zohlednit, zda by mohla být rovněž použitelná směrnice 2014/42, platná v době rozhodné z hlediska skutkového stavu.
29.      Jak je známo, Soudní dvůr může poskytnout předkládajícímu soudu prvky výkladu unijního práva, které uvedený soud v předkládacím usnesení nezmínil(13).
30.      Odpověď na předběžné otázky by se proto neměla omezovat pouze na čl. 2 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2005/212, ale měla by také posoudit případný dopad směrnice 2014/42.
31.      S ohledem na pochybnosti, které vyvstaly ohledně použitelnosti rámcového rozhodnutí 2005/212 na trestné činy řízení pod vlivem alkoholických nápojů, je třeba přezkoumat především právní základ tohoto rámcového rozhodnutí.
1.      Právní základ rámcového rozhodnutí 2005/212
32.      Rámcové rozhodnutí 2005/212 uvádí jako právní základ kromě čl. 34 odst. 2 písm. b) EU také článek 29 EU a čl. 31 odst. 1 písm. c) Smlouvy o EU.
33.      Na jednání bulharská vláda tvrdila nejen to, že rámcové rozhodnutí 2005/212 není v tomto případě použitelné(14), ale také to, že pokud by bylo použito na takové trestné činy, jako je trestný čin v projednávané věci, mohlo by být v rozporu s primárním právem Unie.
34.      Komise s tímto tvrzením nesouhlasí, a podle mého názoru oprávněně.
35.      Podle článku 29 Smlouvy o EU musí být cíle „poskytovat svým občanům v prostoru svobody, bezpečnosti a práva vysokou úroveň ochrany tím, že rozvíjí společný postup členských států v oblasti [...] soudní spolupráce v trestních věcech“ dosaženo „předcházením organizované i neorganizované trestné činnosti a bojem proti ní, zejména proti terorismu“.
36.      Článek 31 odst. 1 písm. c) Smlouvy o EU stanoví, že společný postup v oblasti soudní spolupráce v trestních věcech zahrnuje „zajišťování slučitelnosti příslušných předpisů členských států, pokud je to nezbytné ke zlepšení této spolupráce“.
37.      Obě tato ustanovení primárního práva Unie poskytují rámcovému rozhodnutí 2005/212 dostatečnou působnost, aby bylo možné jej uplatnit na trestné činy určité závažnosti, tj. trestné činy, za které lze uložit trest odnětí svobody na dobu delší než jeden rok, avšak nebyly by omezeny na konkrétní seznam nebo kategorii (jako je například organizovaná trestná činnost).
38.      Podle Smlouvy o EU ve znění před Lisabonskou smlouvou totiž právní základ rámcového rozhodnutí 2005/212 přímo souvisí se soudní spoluprací v trestních věcech, jak potvrzují obě výše uvedená ustanovení:
–        článek 29 Smlouvy o EU výslovně odkazuje na soudní spolupráci v trestních věcech za účelem boje proti trestné činnosti, ať už organizované či neorganizované,
–        článek 31 odst. 1 písm. c) Smlouvy o EU(15) má otevřenou strukturu, to znamená, že umožňuje přijímat ustanovení sekundárního práva, která podporují slučitelnost norem platných v členských státech, v míře nezbytné pro zlepšení soudní spolupráce v trestních věcech(16).
39.      Konečně pravidla primárního práva, která rámcové rozhodnutí 2005/212 uvádí jako právní základ, poskytují dostatečné krytí pro horizontální rozšíření článku 2 na trestné činy, které unijní normotvůrce považoval za vhodné, aniž je omezuje na jakoukoli konkrétní oblast kriminality.
40.      Článek 9 Protokolu č. 36 o přechodných ustanoveních Lisabonské smlouvy(17), který upravuje ustanovení týkající se aktů přijatých na základě hlav V a VI Smlouvy o Evropské unii, stanoví, že „[p]rávní účinky aktů orgánů, institucí a jiných subjektů Unie přijatých na základě Smlouvy o Evropské unii před vstupem Lisabonské smlouvy v platnost jsou zachovány až do zrušení, zániku nebo změny těchto aktů za použití Smluv“.
41.      Soudní dvůr rozhodl, že
–        „článek 9 Protokolu o přechodných ustanoveních [musí být] chápán tak, že jeho účelem je zejména zajistit, aby se akty přijaté v rámci [justiční] spolupráce mohly navzdory změny institucionálního rámce uvedené spolupráce nadále účinně uplatňovat“(18),
–        „vzhledem k tomu, že legalita unijního aktu musí být [...] posuzována podle faktických a právních skutečností existujících ke dni, kdy byl tento akt přijat [...] musí být legalita čl. 18 odst. 2 rozhodnutí 2008/633 posouzena z hlediska ustanovení, která v okamžiku přijetí tohoto rozhodnutí upravovala přijetí takového opatření, jako je napadené rozhodnutí [...]“(19).
42.      Posouzení ustanovení rámcového rozhodnutí 2005/212 proto musí zohledňovat právní kontext platný v době jeho přijetí, takže odkazy na primární právo zůstávají odkazy na Smlouvu o EU týkající se justiční spolupráce v trestních věcech.
43.      Přijetí směrnice 2014/42, která nahradila pouze část ustanovení rámcového rozhodnutí 2005/212, na tomto závěru nic nemění, protože ustanovení, která zůstávají v platnosti, zůstávají v platnosti jakožto prvky rámcového rozhodnutí. V opačném případě by je směrnice 2014/42 začlenila do svých článků(20).
44.      V každém případě, pokud by se mělo rámcové rozhodnutí 2005/212 vykládat v souladu s ustanoveními Smlouvy o FEU týkajícími se justiční spolupráce v trestních věcech, bylo by třeba vzít v úvahu, že podle unijního normotvůrce se článek 82 SFEU neomezuje pouze na zvlášť závažné trestné činy s přeshraničním rozměrem.
45.      Unijní normotvůrce uvedl (konkrétně pokud jde o uznávání a výkon příkazů k zajištění vydaných jiným členským státem v trestním řízení), že „[t]restné činy, na které se vztahuje [nařízení (EU) 2018/1805](21), by [...] neměly být omezeny na mimořádně závažné trestné činy s přeshraničním rozměrem, neboť v článku 82 [SFEU] se takové omezení nevyžaduje u opatření, jež stanoví pravidla a postupy pro zajištění vzájemného uznávání rozsudků v trestních věcech“(22).
2.      Výklad rámcového rozhodnutí 2005/212
46.      Článek 2 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2005/212 stanoví, že každý členský stát „přijme nezbytná opatření, která mu umožní uložit úplnou nebo částečnou konfiskaci nástrojů trestných činů a výnosů z trestných činů, za něž lze uložit trest odnětí svobody s horní hranicí sazby přesahující jeden rok, nebo majetku, jehož hodnota odpovídá těmto výnosům“.
47.      Vzhledem k tomu, že sporný trestný čin je podle bulharského práva trestán odnětím svobody až na tři roky, doslova spadá pod čl. 2 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2005/212.
48.      Bylo by přitom možné uvažovat o restriktivnějším výkladu rámcového rozhodnutí 2005/212 (jak tvrdí bulharská a polská vláda), takže by bylo použitelné pouze v rámci boje proti organizované trestné činnosti.
49.      Tento argument nelze v žádném případě opominout. Preambule rámcového rozhodnutí 2005/212 obsahuje vodítka, která by při izolovaném výkladu mohla naznačovat omezení jeho působnosti na tuto formu trestné činnosti. Několik ustanovení jeho článků hovoří ve stejném smyslu, kterému kontextuální výkladové kritérium poskytuje podporu.
50.      Domnívám se však, že v tomto případě:
–        je třeba upřednostnit jasné (a výslovné) znění článku 2 rámcového rozhodnutí 2005/212, které vylučuje jeho omezení na trestné činy související s organizovanou trestnou činností,
–        tento článek je třeba vykládat ve vztahu k právním základům samotného rámcového rozhodnutí 2005/212, zejména k článku 29 Smlouvy o EU a čl. 31 odst. 1 písm. c) Smlouvy o EU, které, jak jsem již uvedl, podporují jeho rozšíření nad rámec organizované trestné činnosti,
–        je třeba zohlednit účel rámcového rozhodnutí 2005/212, tj. rozšířit soudní spolupráci v trestních věcech na jednání určité závažnosti, která definoval unijní normotvůrce, jenž se rozhodl za takové považovat jednání, za něž lze uložit trest odnětí svobody na dobu delší než jeden rok.
51.      Body 1, 2, 4, 5 a 6 odůvodnění rámcového rozhodnutí 2005/212 se týkají organizované trestné činnosti a vyjadřují obavy ohledně předcházení a boje proti této trestné činnosti. Takové obavy odůvodňují opatření zaměřená například na zmírnění důkazního břemene, pokud jde o původ majetku osoby v případě trestných činů týkajících se zvláště závažných trestných činů.
52.      Naproti tomu bod 10 odůvodnění rámcového rozhodnutí 2005/212 přináší větší jasnost: „[ú]čelem tohoto rámcového rozhodnutí je zajistit, aby všechny členské státy měly účinná pravidla pro konfiskaci výnosů z trestné činnosti, mimo jiné i ve vztahu k důkaznímu břemeni týkajícímu se zdroje majetku osoby odsouzené za trestný čin související s organizovanou trestnou činností“ (kurzivou zvýraznil autor stanoviska).
53.      Faktor „organizovaná trestná činnost“ tedy nemá zásadní význam pro výklad článku 2 rámcového rozhodnutí 2005/212, i když může mít dopad na důkazní břemeno ohledně původu konfiskovaného majetku.
54.      Opakuji, že cílem článku 2 rámcového rozhodnutí 2005/212 je, aby státy měly minimální (horizontální) pravidla upravující konfiskaci, aby dotčená vnitrostátní rozhodnutí mohla být vykonána v jiných členských státech v rámci justiční spolupráce v trestních věcech.
55.      Soudní dvůr jednoznačně spojuje cíle rámcového rozhodnutí 2005/212 s cíli justiční spolupráce v trestních věcech.
56.      Konkrétně zdůrazňuje, že „[r]ámcové rozhodnutí 2005/212 je založeno na ustanoveních hlavy VI Smlouvy o EU ve znění časově předcházejícím Lisabonské smlouvě, nadepsané ‚Ustanovení o policejní a justiční spolupráci v trestních věcech‘, [...]“ a že jeho účelem je „zajistit, jak uvádí bod 10 jeho odůvodnění, aby všechny členské státy měly účinná pravidla pro konfiskaci výnosů z trestné činnosti“(23).
57.      Kromě připomenutí souvislosti rámcového rozhodnutí 2005/212 s rámcovým rozhodnutím 2006/783/SVV(24) Soudní dvůr uvedl, že „[s] ohledem na cíle a znění ustanovení rámcového rozhodnutí 2005/212, jakož i na kontext, v němž bylo toto rámcové rozhodnutí přijato, je [...] uvedené rámcové rozhodnutí [...] aktem, jehož cílem je uložit členským státům povinnost zavést minimální společná pravidla pro konfiskaci nástrojů a výnosů v souvislosti s trestnými činy za účelem usnadnění vzájemného uznávání soudních příkazů ke konfiskaci přijatých v rámci trestních řízení [...]“(25).
58.      Dosud tedy není zjevné, že by existovaly důvody pro omezení těchto minimálních společných pravidel
týkajících se konfiskace majetku na případy organizované trestné činnosti (mezi které by logicky nepatřilo řízení pod vlivem alkoholických nápojů).
59.      Směrnice 2014/42 opouští obecný přístup rámcového rozhodnutí 2005/212 a nahrazuje jej konkrétním seznamem trestných činů, který je uveden v článku 3. Jedná se o seznam závažných trestných činů, z nichž mnohé se vyznačují existencí organizačního prvku (organizovaná trestná činnost).
60.      Katalog trestných činů v článku 3 směrnice 2014/42, který má vyčerpávající povahu(26), nezahrnuje trestné činy související s řízením pod vlivem alkoholických nápojů.
61.      Právní úprava směrnice 2014/42 však nevyloučila rámcové rozhodnutí 2005/212 z unijního právního řádu(27). S ohledem na kontext, v němž byla směrnice 2014/42 přijata, musí být totiž směrnice 2014/42 chápána tak, že jejím cílem bylo rozšířit působnost ustanovení rámcového rozhodnutí 2005/212(28).
62.      Kritérium, na němž je založen článek 2 rámcového rozhodnutí 2005/212 (nejen trestných činů spáchaných zločineckými organizacemi, ale všech trestných činů, za které lze uložit trest odnětí svobody na dobu delší než jeden rok), je převzato v pozdějších nástrojích vzájemného uznávání příkazů ke konfiskaci.
63.      Nařízení 2018/1805 by se tedy podle bodu 14 jeho odůvodnění „mělo vztahovat na [...] příkazy ke konfiskaci, které se týkají trestných činů, které spadají do oblasti působnosti směrnice 2014/42/EU, jakož i [...] příkazy ke konfiskaci týkající se jiných trestných činů [...]“ (kurzivou zvýraznil autor stanoviska).
64.      Je tedy logické, že Soudní dvůr vyložil ustanovení rámcového rozhodnutí 2005/212 ve vztahu ke skutkům, které nutně nesouvisely s činností zločineckých organizací. Rozhodujícím faktorem pro posouzení použitelnosti rámcového rozhodnutí 2005/212 byla striktně délka trestu odnětí svobody uloženého za daný trestný čin(29).
65.      Domnívám se, že není důvod se od tohoto postoje Soudního dvora odchýlit. Podle tohoto postoje se na konfiskaci vyplývající z řízení motorového vozidla pod vlivem alkoholických nápojů vztahuje čl. 2 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2005/212, pokud s ní spojený trest odnětí svobody přesahuje délku jednoho roku.
66.      Uplatnění rámcového rozhodnutí 2005/212 má navíc příznivé důsledky, pokud jde o procesní záruky osob, na které se vztahuje konfiskace nástrojů trestného činu. Právě tyto záruky přispívají k tomu, že neexistují překážky justiční spolupráce v trestních věcech.
67.      Podle článku 4 rámcového rozhodnutí 2005/212 musí každý členský stát, pokud jde o konfiskaci majetku uloženou za jakýkoli z trestných činů vymezených (široce) v článku 2, přijmout „nezbytná opatření, kterými zajistí, aby mohly všechny zúčastněné osoby dotčené opatřeními [podle článku 2] podávat účinné právní prostředky k hájení svých práv“. Kromě toho záruky uvedené v článku 5 rámcového rozhodnutí 2005/212 zůstávají plně funkční.
68.      Tento způsob propojení se sekundárním unijním právem umožňuje, aby se na konfiskační opatření stanovená v rámcovém rozhodnutí 2005/212 uplatnila Listina, a to na základě jejího článku 51.
69.      Na základě tohoto kritéria Soudní dvůr prohlásil, že právo na vlastnictví zakotvené v článku 17 Listiny musí být chráněno před konfiskací majetku třetích osob jednajících v dobré víře(30). Rovněž spojil článek 47 Listiny (právo na účinnou právní ochranu) s článkem 4 rámcového rozhodnutí 2005/212(31).
70.      Z hlediska ochrany základních práv mohou ustanovení upravující konfiskaci v členských státech, která zjevně nerespektují tato práva, vést k odmítnutí uznání soudních rozhodnutí, což by bránilo jejich výkonu(32).
71.      Posledně uvedené úvahy umožňují odpovědět na tu část první předběžné otázky, v níž se předkládající soud táže, zda je Listina (obecně, bez upřesnění toho, který z jejích článků) použitelná.
72.      V ostatních ohledech nepovažuji za nutné analyzovat vliv, který by na spor mohla mít směrnice 2024/1260, na kterou odkazuje předkládající soud, jelikož
není ratione temporis použitelná na skutečnosti, které jsou předmětem projednávané věci, jak jsem již uvedl.
73.      Při provádění této analýzy by bylo třeba objasnit, zda směrnice 2024/1260 má zpětný vliv na výklad rámcového rozhodnutí 2005/212, pro což však nenacházím dostatečné důvody.
74.      Problém, s nímž se Soudní dvůr pravděpodobně bude muset v budoucnu vypořádat, spočívá v tom, že při stanovení své působnosti směrnice 2024/1260 patrně uplatňuje podobný přístup, jaký doslovně použila směrnice 2014/42 (pouze pro trestné činy zvláště závažné povahy, bez ohledu na trest uložený za každý trestný čin), ale na rozdíl od směrnice 2014/42(33) zcela nahrazuje obsah rámcového rozhodnutí 2005/212(34).
C.      Druhá předběžná otázka
75.      Ačkoli předkládací rozhodnutí odkazuje na článek 1 rámcového rozhodnutí 2005/212, definice „nástroje“ obsažená v tomto rámcovém rozhodnutí byla v době rozhodné z hlediska skutkového stavu nahrazena definicí obsaženou ve směrnici 2014/42.
76.      Druhou předběžnou otázku je tedy třeba přeformulovat tak, aby bylo možné posoudit, zda motorové vozidlo řízené pod vlivem alkoholických nápojů spadá pod definici „nástroje“ uvedenou v čl. 2 bodě 3 směrnice 2014/42 („jakýkoli majetek zcela nebo částečně použitý nebo určený k použití libovolným způsobem pro spáchání jednoho nebo více trestných činů“)(35).
77.      Souhlasím s Komisí, že pojem „nástroj“ ve směrnici 2014/42 je velmi široký a zdůrazňuje jeho pojmovou autonomii v rámci unijního práva(36).
78.      Soudní dvůr již uznal, že motorové vozidlo lze považovat za nástroj (podléhající konfiskaci) ke spáchání trestného činu daňového úniku(37). Lze stejné posouzení použít i v případech řízení pod vlivem alkoholických nápojů?
79.      Konkrétní prostředek sloužící k převozu pašovaného zboží, obchodu s drogami nebo jakémukoli jinému protiprávnímu přemístění předmětů se považuje za nástroj, pokud je „libovolným způsobem“ použit ke spáchání těchto trestných činů. Nezáleží na tom, zda se jedná o motorové vozidlo nebo jiný dopravní prostředek.
80.      Naproti tomu pro spáchání trestného činu spočívajícího v řízení vozidla pod vlivem alkoholických nápojů je používání motorového vozidla nezbytným prvkem samotného trestného činu.
81.      Ztrácí motorové vozidlo svou povahu nástroje
trestného činu, když je zahrnuto do popisu trestného činu? Lze mít spíše za to, že toto vozidlo je předmětem
takového trestného činu?
82.      Odpověď, kterou na tyto otázky poskytují právní předpisy členských států (obvykle prostřednictvím trestních zákoníků, které přijímají odlišná řešení)(38) není jednotná.
83.      V některých členských státech stanoví právní předpisy, že motorové vozidlo se považuje za nástroj trestného činu v případě trestných činů proti bezpečnosti silničního provozu obecně nebo konkrétně v případě řízení pod vlivem alkoholických nápojů nebo omamných látek(39).
84.      Některé členské státy však považují vozidlo za nástroj v případech nebezpečného řízení, avšak považují jej za materiální předmět trestného činu v souvislosti s řízením pod vlivem alkoholických nápojů nebo omamných látek. Ve stejném smyslu považují některé právní předpisy v případě tohoto druhého typu trestného činu řízené vozidlo za předmět
nezbytný pro spáchání trestného činu(40).
85.      Podle mého názoru široká definice pojmu „nástroj“ použitá v čl. 2 bodě 3 směrnice 2014/42 nebrání tomu, aby vnitrostátní zákonodárce jako nástroj kvalifikoval vozidlo, které osoba řídí pod vlivem alkoholických nápojů.
86.      Pokud lze motorové vozidlo považovat za nástroj
jakožto vedlejší prvek trestného činu, nevidím důvod, proč by z hlediska unijního práva nemělo být považováno za nástroj, pokud se jedná o zásadní faktor pro spáchání trestného činu.
87.      Toto rozhodnutí vnitrostátního zákonodárce může vycházet z úvah trestní politiky, které nemusí nutně sdílet všechny členské státy. Jiná věc je, zda konkrétní vnitrostátní právní předpis překračuje meze zásady proporcionality tím, že upravuje podmínky, za nichž je konfiskace vozidla nevyhnutelná, což je předmětem jiné předběžné otázky.
V.      Závěry
88.      S ohledem na výše uvedené navrhuji odpovědět na první dvě předběžné otázky okresního soudu Veliki Preslav (Rajonen sad – Veliki Preslav, Bulharsko) takto:
„Rámcové rozhodnutí Rady 2005/212/SVV ze dne 24. února 2005 o konfiskaci výnosů a majetku z trestné činnosti a nástrojů trestné činnosti a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/42/EU ze dne 3. dubna 2014 o zajišťování a konfiskaci nástrojů a výnosů z trestné činnosti v Evropské unii
musí být vykládány v tom smyslu, že
–        článek 2 rámcového rozhodnutí 2005/212 se použije na konfiskaci motorového vozidla řízeného pod vlivem alkoholických nápojů nebo omamných látek, pokud toto jednání představuje trestný čin, za který lze uložit trest odnětí svobody na dobu delší než jeden rok;
–        ve stejném rozsahu se na tuto konfiskaci vztahuje Listina základních práv Evropské unie;
–        nic nebrání tomu, aby bylo motorové vozidlo kvalifikováno jako nástroj
ve smyslu čl. 2 bodu 3 směrnice 2014/42 pro spáchání trestného činu spočívajícího v řízení pod vlivem alkoholických nápojů.“
1      Původní jazyk: španělština.
i      Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádné ze zúčastněných stran.
2      Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 24. dubna 2024 o vymáhání a konfiskaci majetku (Úř. věst. L, 2024/1260).
3      Rámcové rozhodnutí Rady ze dne 24. února 2005 o konfiskaci výnosů a majetku z trestné činnosti a nástrojů trestné činnosti (Úř. věst. 2005, L 68, s. 49).
4      Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 3. dubna 2014 o zajišťování a konfiskaci nástrojů a výnosů z trestné činnosti v Evropské unii (Úř. věst. 2014, L 127, s. 39).
5      Článek 343b bulharského trestního zákoníku definuje trestný čin řízení pod vlivem alkoholických nápojů jako řízení s hladinou alkoholu v krvi vyšší než 1,2 promile. Přípustná hladina se snižuje na 0,5 promile, pokud je řidič recidivista.
6      Předkládací rozhodnutí neupřesňuje, který soud tento rozsudek vydal.
7      Bulharská vláda na jednání tvrdila, že pozdější legislativní změna již takový zásah umožňuje.
8      Jak bulharská vláda vysvětlila na jednání, cílem tohoto zajišťovací opatření je zablokování a konfiskace vozidla do doby, než bude vydáno konečné rozhodnutí o jeho konfiskaci. Za účelem výkonu tohoto rozhodnutí je vozidlo vydraženo ve veřejné dražbě a výtěžek z prodeje je rozdělen mezi bulharský stát a vlastníka, který se nepodílel na trestné činnosti.
9      Podle Komise (bod 6 jejího písemného vyjádření) byly proti novému znění čl. 343b odst. 5 trestního zákoníku z roku 2023 podány dva návrhy na prohlášení protiústavnosti k Ústavnímu soudu. Bulharská vláda na jednání uvedla, že dne 17. července 2025 byl vydán nález (č. 8/2025), v němž bylo rozhodnuto, že toto ustanovení je v souladu s bulharskou Ústavou.
10      Na jednání byla bulharská vláda dotázána, zda je v jejím trestním systému uplatnění konfiskace za trestný čin řízení pod vlivem alkoholických nápojů automatické, a odpověděla kladně. Automatické uplatnění, dodala, vyplývá z předchozího posouzení, které provedl zákonodárce, když uložil konfiskaci ve všech případech s ohledem na vzniklé riziko. Trestní soudy mohou rozhodnout, zda byl trestný čin spáchán, či nikoli, ale pokud ano, musí být konfiskace nutně nařízena.
11      Bod 9 jejího písemného vyjádření.
12      Oznamovací povinnost Komisi vyplývá z čl. 33 odst. 2 směrnice 2024/1260. Bulharská vláda, která nepředložila písemné vyjádření, toto tvrzení Komise na jednání nevyvrátila. Je tedy třeba vycházet z toho, že k provedení nedošlo.
13      Rozsudek ze dne 18. září 2019, VIPA (C‑222/18, EU:C:2019:751, bod 50 a citovaná judikatura.
14      V tomto bodě se shodovala s písemným vyjádřením polské vlády.
15      Jak bylo zdůrazněno na jednání, volba písmene c) je záměrná. Pokud by bylo záměrem omezit rámcové rozhodnutí 2005/212 na minimální pravidla pro boj proti organizované trestné činnosti, byl by použit čl. 31 odst. 1 písm. e) Smlouvy o EU.
16      Na jednání se vedla určitá debata o míře „nezbytnosti“ zlepšení slučitelnosti právních předpisů členských států v oblasti justiční spolupráce v trestních věcech. Podle mého názoru je na unijním normotvůrci, aby posoudil, kdy tato potřeba nastane, jak to učinil v rámcovém rozhodnutí 2005/212.
17      Úř. věst. 2008, C 115, s. 322.
18      Rozsudek ze dne 16. dubna 2015, Parlament v. Rada (C‑540/13, EU:C:2015:224, bod 44). Pokud jde o společné postoje, „okolnost, že Smlouva o EU již neupravuje přijímání společných postojů, nýbrž rozhodnutí v oblasti SZBP, nemá za následek nicotnost společných postojů přijatých před vstupem Lisabonské smlouvy v platnost, jinak by totiž byla článku 9 protokolu (č. 36) odňata značná část jeho užitečného účinku. [...] Ačkoli se právní rámce těchto dvou kategorií právních aktů neshodují, lze za těchto podmínek považovat společné postoje, které nebyly zrušeny, nezanikly nebo nebyly pozměněny po vstupu Lisabonské smlouvy v platnost, pro účely uplatnění článku 215 SFEU za akty postavené na roveň rozhodnutím přijatým podle kapitoly 2 hlavy V Smlouvy o EU, na které uvedený článek odkazuje“ [rozsudek ze dne 19. července 2012, Parlament v. Rada (C‑130/10, EU:C:2012:472, body 109 a 110)].
19      Rozsudek ze dne 16. dubna 2015, Parlament v. Rada (C‑540/13, EU:C:2015:224, bod 35).
20      Přetrvání některých ustanovení rámcového rozhodnutí 2005/212 bylo posouzeno v rámci legislativního postupu po Lisabonské smlouvě, v kontextu Smlouvy o FEU.
21      Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 14. listopadu 2018 o vzájemném uznávání příkazů k zajištění a příkazů ke konfiskaci (Úř. věst. 2018, L 303, s. 1).
22      Bod 14 odůvodnění nařízení 2018/1805. Viz také rozsudek Soudního dvora ze dne 13. června 2019, Moro (C‑646/17, EU:C:2019:489, body 32 až 37).
23      Rozsudek ze dne 19. března 2020, Agro In 2001 (C‑234/18, EU:C:2020:221, body 52 a 53). Dále jen „rozsudek Agro In 2001“.
24      Rámcové rozhodnutí Rady ze dne 6. října 2006 o uplatňování zásady vzájemného uznávání příkazů ke konfiskaci (Úř. věst. 2006, L 328, s. 59). V bodě 55 rozsudku Agro In 2001 rozhodl Soudní dvůr, že „rámcové rozhodnutí 2005/212 navazuje na návrh Dánského království, který vedl k přijetí rámcového rozhodnutí Rady 2006/783. Jak uvádí bod 8 odůvodnění posledně uvedeného rámcového rozhodnutí, jeho účelem je usnadnit spolupráci mezi členskými státy při vzájemném uznávání a výkonu příkazů ke konfiskaci majetku tak, aby byl členský stát povinen na svém území uznávat a vykonávat příkazy ke konfiskaci vydané příslušným trestním soudem jiného členského státu“.
25      Rozsudek Agro In 2001, bod 56.
26      Rozsudek Agro In 2001, bod 47.
27      Rozsudek Agro In 2001, bod 48: „[z] článku 14 odst. 1 směrnice 2014/42 [...] vyplývá, že tato směrnice nahrazuje ve vztahu k členským státům, které jsou touto směrnicí vázány, článek 1 první čtyři odrážky a článek 3 rámcového rozhodnutí 2005/212, což má za následek, jak v podstatě uvedla generální advokátka v bodech 48 a 49 svého stanoviska, že články 2, 4 a 5 uvedeného rámcového rozhodnutí zůstávají po přijetí směrnice 2014/42 v platnosti“.
28      Rozsudek ze dne 28. října 2021, Komisia za protivodejstvie na korupcijata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imuštestvo (C‑319/19, EU:C:2021:883, bod 36): „[...] S ohledem na cíle a znění ustanovení směrnice 2014/42, jakož i na kontext, v němž byla tato směrnice přijata, je [...] třeba mít za to, že tato směrnice je stejně jako rámcové rozhodnutí 2005/212, jehož ustanovení má podle bodu 9 svého odůvodnění rozšířit, aktem, jehož cílem je uložit členským státům povinnost zavést minimální společná pravidla pro konfiskaci nástrojů a výnosů v souvislosti s trestnými činy, a to zejména za účelem usnadnění vzájemného uznávání soudních příkazů ke konfiskaci přijatých v rámci trestních řízení“. Viz rovněž rozsudky Agro In 2001 (bod 56), a ze dne 14. ledna 2021, Okražna prokuratura – Chaskovo a Apelativna prokuratura – Plovdiv (C‑393/19, EU:C:2021:8, bod 36).
29      V rozsudku ze dne 14. ledna 2021, Okražna prokuratura – Chaskovo a Apelativna prokuratura – Plovdiv (C‑393/19, EU:C:2021:8), se jednalo o trestný čin pašování zvlášť závažné povahy, za který byl stanoven trest odnětí svobody na tři až deset let. V rozsudku Agro In 2001 se jednalo o trestný čin zpronevěry, za který hrozil trest odnětí svobody na deset až dvacet let.
30      Rozsudek ze dne 25. ledna 2024, Sofijski gradski sad (C‑722/22, EU:C:2024:80, bod 28).
31      Rozsudek ze dne 14. ledna 2021, Okražna prokuratura – Chaskovo a Apelativna prokuratura – Plovdiv (C‑393/19, EU:C:2021:8, výroková část, bod 2).
32      Článek 19 odst. 1 nařízení 2018/1805 stanoví, že „[v]ykonávající orgán může odmítnout uznat či vykonat příkaz ke konfiskaci pouze tehdy, pokud: […] h) za výjimečných okolností, kdy existují závažné důvody se domnívat, na základě konkrétních a objektivních důkazů, že výkon příkazu ke konfiskaci by za konkrétních okolností daného případu vedl k zjevnému porušení relevantního základního práva, jak je uvedeno v Listině, zejména práva na účinnou právní ochranu, práva na spravedlivý proces nebo práva na obhajobu“. Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
33      Mám za to, že směrnice 2014/42 tím, že ponechala v platnosti články 2, 4 a 5 rámcového rozhodnutí 2005/212 a s nimi spojené záruky, dodržela ustanovení čl. 52 odst. 1 Listiny.
34      Bod 62 odůvodnění směrnice 2024/1260 uvádí: „[v]zhledem k tomu, že tato směrnice stanoví rozsáhlý soubor pravidel, která se budou překrývat s již existujícími právními nástroji, měla by nahradit [...] rámcové rozhodnutí 2005/212/SVV“. Úplné nahrazení obsahu rámcového rozhodnutí 2005/212 směrnicí 2024/1260 vyvolává řadu otázek ohledně uplatňování nástrojů justiční spolupráce v trestních věcech v této oblasti, neboť v dosud platném systému zanechává určité mezery.
35      Podle dostupných informací existují členské státy, jejichž právní předpisy stanoví, že řízení vozidla pod vlivem alkoholických nápojů nebo omamných látek vede ke konfiskaci vozidla (Belgie, Španělsko, Francie, Chorvatsko, Itálie, Lotyšsko, Nizozemsko, Polsko nebo Slovensko). V jiných státech je konfiskace spíše výsledkem judikatury (Maďarsko, Portugalsko nebo Rumunsko).
36      Body 13 a 14 písemného vyjádření Komise.
37      Rozsudek ze dne 25. ledna 2024, Sofijski gradski sad (C‑722/22, EU:C:2024:80, bod 22): „[p]okud je tedy vozidlo ‚libovolným způsobem‘ použito ke spáchání [...] trestného činu [daňového úniku], spadá toto vozidlo pod pojem ‚nástroj‘ ve smyslu čl. 1 třetí odrážky tohoto rámcového rozhodnutí, aniž je třeba rozlišovat, zda je uvedené vozidlo použito jako dopravní prostředek nebo jako prostředek pro držení či skladování zboží, které je předmětem dotyčného trestného činu“. Trestný čin trestal držitele výrobků podléhajících spotřební dani bez daňových kolků.
38      Některé členské státy omezují konfiskační opatření na případy nebezpečného řízení, opakovaného řízení bez řidičského oprávnění nebo opakovaného řízení pod vlivem alkoholických nápojů nebo omamných látek. Jiné ponechávají na uvážení soudu, aby bez automatického uplatnění a na základě posouzení ad casum rozhodl, za jakých podmínek bude vozidlo zkonfiskováno. Jiné se konečně zaměřují na povahu spáchaného trestného činu nebo na konkrétní nebezpečnost jednání pro jednotlivce.
39      Podle dostupných informací tomu tak podle všeho je v Belgii, Španělsku, Francii, Chorvatsku, Itálii, Nizozemsku, Rumunsku nebo na Slovensku.
40      Podle dostupných informací tomu tak podle všeho je v Lotyšsku, Maďarsku, Polsku nebo Portugalsku.