62021CC0770
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
JEANA RICHARDA DE LA TOUR
přednesené dne 20. dubna 2023 (
1
)
Věc C‑770/21
„OGL-Food Trade Lebensmittelvertrieb“ GmbH
proti
Direktor na Teritorialna direkcia na direkcia „Mitnica Plovdiv“ pri Agencia „Mitnici“
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (správní soud pro Sofii-město, Bulharsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Celní kodex Unie – Stanovení celní hodnoty ovoce a zeleniny, na něž se vztahuje vstupní cena – Deklarovaná převodní hodnota vyšší než paušální dovozní hodnota – Odbyt výrobků za podmínek potvrzujících skutečnou převodní hodnotu – Prodej se ztrátou – Soudní přezkum rozhodnutí, kterým se stanoví celní dluh – Neexistence obchodní smlouvy na dovoz – Pojem ‚právně uznaných obchodních společníků‘ “
I. Úvod
1.
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu:
–
článků 22, 44, 70 a 74 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví celní kodex Unie (
2
), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/2339 ze dne 14. prosince 2016 (
3
);
–
článků 127 a 142 prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/2447 ze dne 24. listopadu 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k některým ustanovením nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013, kterým se stanoví celní kodex Unie (
4
), ve znění prováděcího nařízení Komise (EU) 2018/604 ze dne 18. dubna 2018 (
5
), jakož i
–
článku 75 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2017/891 ze dne 13. března 2017, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013, pokud jde o odvětví ovoce a zeleniny a odvětví výrobků z ovoce a zeleniny, a doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o sankce uplatňované v uvedených odvětvích, a kterým se mění prováděcí nařízení Komise (EU) č. 543/2011 (
6
), ve znění nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2018/1145 ze dne 7. června 2018 (
7
).
2.
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností OGL-Food Trade Lebensmittelvertrieb GmbH (dále jen „OGL-Food“) a Direktor na Teritorialna direkcia na direkcia „Mitnica Plovdiv“ pri Agencia „Mitnici“ (ředitel územního ředitelství „Clo Plovdiv“ při Centrálním celním úřadu, Bulharsko, dále jen „ředitel celního úřadu“), ohledně deklarované převodní hodnoty dovozu čerstvých cuket pocházejících z Turecka.
3.
Tato věc dává Soudnímu dvoru příležitost vyjasnit podmínky, za nichž lze rozhodnutí celních orgánů o zamítnutí převodní hodnoty napadnout u soudu, a zejména určit, zda lze ve fázi soudního napadnutí tohoto rozhodnutí změnit jeho odůvodnění.
4.
V tomto stanovisku, které se na žádost Soudního dvora omezuje na posouzení první a druhé předběžné otázky, navrhuji odpovědět, že zaprvé odůvodnění celního rozhodnutí nelze měnit ve fázi soudního napadnutí a zadruhé, podpůrně, že posouzení postavení právně uznaného obchodního společníka je věcí vnitrostátního práva, a proto jsou hodnotící prvky navrhnuté předkládajícím soudem relevantní pouze tehdy, umožňují-li podle vnitrostátního práva toto postavení právně uznaného obchodního společníka určit.
II. Právní rámec
A.
Celní předpisy
1. Celní kodex Unie
5.
Článek 1 odst. 1 celního kodexu Unie zní následovně:
„Tímto nařízením se stanoví celní kodex Unie […], který stanoví obecná pravidla a postupy pro zboží vstupující na celní území [Evropské unie] nebo toto území opouštějící.
Aniž je dotčeno mezinárodní právo a úmluvy a právní předpisy Unie v jiných oblastech, použije se kodex jednotně na celém celním území Unie.“
6.
Článek 5 body 1 a 3 celního kodexu Unie zní:
„Pro účely [celního] kodexu [Unie] se rozumí:
1)
‚celními orgány‘ celní správy členských států, jež jsou příslušné pro uplatňování celních předpisů, a jakékoli jiné orgány, které jsou podle vnitrostátních právních předpisů oprávněny uplatňovat některé celní předpisy;
[…]
3)
‚celními kontrolami‘ zvláštní úkony prováděné celními orgány za účelem zajištění dodržování celních předpisů a jiných právních předpisů upravujících vstup, výstup, tranzit, pohyb, uskladnění a konečné užití zboží převáženého mezi celním územím Unie a zeměmi nebo územími mimo toto území a výskyt a pohyb zboží, které není zbožím Unie, a zboží propuštěného do režimu konečného užití na celním území Unie;“
7.
Článek 22 tohoto kodexu nazvaný „Rozhodnutí přijatá na žádost“ stanoví v odstavcích 6 a 7 toto:
„6.   Dříve než celní orgány přijmou rozhodnutí, kterým by byl nepříznivě dotčen žadatel, sdělí žadateli důvody, na jejichž základě hodlají rozhodnout, a umožní mu vyjádřit ve stanovené lhůtě počínající dnem, kdy obdržel sdělení, nebo kdy se má za to, že je obdržel, svůj názor. Po uplynutí této lhůty se žadateli příslušnou formou oznámí rozhodnutí.
[…]
7.   Rozhodnutí, kterým je nepříznivě dotčen žadatel, je s uvedením důvodů a obsahuje poučení o právu na odvolání podle článku 44.“
8.
Podle článku 29 uvedeného kodexu, nadepsaného „Rozhodnutí přijatá bez předchozí žádosti“, platí, že:
„S výjimkou případů, kdy celní orgán jedná jako justiční orgán, se čl. 22 odst. 4, 5, 6 a 7 […] použijí rovněž v případě rozhodnutí přijatých celními orgány bez předchozí žádosti dotyčné osoby.“
9.
Článek 44 tohoto kodexu, nadepsaný „Právo na podání opravného prostředku“, stanoví:
„1.   Každá osoba má právo podat opravný prostředek proti jakémukoli rozhodnutí celních orgánů v rámci celních předpisů, jež se jí přímo a osobně dotýká.
[…]
2.   Opravný prostředek lze podat nejméně ve dvou stupních:
a)
nejdříve u celních orgánů, u soudního orgánu nebo u jiných orgánů určených k tomuto účelu členskými státy;
b)
následně u vyššího nezávislého orgánu, jímž může být v souladu s platnými předpisy členských států soudní orgán nebo rovnocenný zvláštní orgán.
[…]
4.   Členské státy zajistí, aby řízení o opravném prostředku umožnilo rychlé potvrzení nebo opravu rozhodnutí celních orgánů.“
10.
Článek 70 celního kodexu Unie, nadepsaný „Metoda určování celní hodnoty na základě převodní hodnoty“, má následující znění:
„1.   Prvotním podkladem pro určení celní hodnoty zboží je převodní hodnota, tj. cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena za zboží prodané pro vývoz na celní území Unie, případně upravená.
2.   Cenou, která byla nebo má být za zboží skutečně zaplacena, se rozumí částka celkové platby, která byla nebo má být uskutečněna mezi kupujícím a prodávajícím nebo mezi kupujícím a třetí stranou ve prospěch prodávajícího za dovážené zboží a která zahrnuje veškeré platby, které byly nebo mají být uskutečněny jako podmínka prodeje dováženého zboží.
3.   Převodní hodnota se uplatní, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
[…]
d)
kupující a prodávající nejsou ve vzájemném spojení, nebo jejich vztah neovlivnil cenu.“
11.
Článek 74 tohoto kodexu nazvaný „Doplňkové metody určování celní hodnoty zboží“ v odstavcích 1 a 2 uvádí:
„1.   Nemůže-li být celní hodnota zboží určena podle článku 70, pokračuje se postupně podle odst. 2 písm. a) až d), přičemž se celní hodnota zboží určí podle prvního z těchto písmen, podle něhož ji lze určit.
[…]
2.   Celní hodnotou podle odstavce 1 je:
[…]
c)
hodnota založená na jednotkové ceně, za kterou se dovážené zboží nebo stejné nebo podobné dovážené zboží prodává na celním území Unie v největším úhrnném množství osobám, kterou nejsou ve vzájemném spojení s prodávajícími; […]
[…]“
2. Nařízení, kterým se provádí celní kodex Unie
12.
V kapitole 3 prováděcího nařízení k celnímu kodexu Unie nazvané „Hodnota zboží pro celní účely“, která je součástí hlavy II, jež se týká „[faktorů], na jejichž základě se uplatní dovozní nebo vývozní clo a jiný opatření při obchodu se zbožím“, má článek 127 následující znění:
„(čl. 70 odst. 3 písm. d) [celního] kodexu [Unie])
1.   Pro účely této kapitoly se za osoby ve spojení považují dvě osoby, které splňují jednu z těchto podmínek:
[…]
b)
jsou právně uznanými obchodními společníky;
[…]
e)
jedna z nich přímo nebo nepřímo kontroluje druhou;
f)
obě přímo nebo nepřímo kontroluje třetí osoba;
g)
společně přímo nebo nepřímo kontrolují třetí osobu;
[…]“
13.
Článek 134 tohoto prováděcího nařízení, nadepsaný „Transakce mezi osobami ve spojení“, stanoví:
„(čl. 70 odst. 3 písm. d) [celního] kodexu [Unie])
1.   Jsou-li kupující a prodávající ve spojení, musí se za účelem zjištění, zda spojení neovlivnilo cenu, v případě potřeby přezkoumat okolnosti prodeje a deklarantovi je poskytnuta příležitost, aby předložil další podrobné informace o uvedených okolnostech prodeje, které mohou být nezbytné.
2.   V souladu s čl. 70 odst. 1 kodexu se však hodnota zboží určí, pokud deklarant prokáže, že deklarovaná převodní hodnota je velmi blízká jedné z těchto testovacích hodnot, které byly určeny ve stejnou nebo přibližně stejnou dobu:
[…]
b)
celní hodnotě stejného nebo podobného zboží určené v souladu s čl. 74 odst. 2 písm. c) [celního] kodexu;
[…]“
14.
Článek 142 uvedeného prováděcího nařízení, nadepsaný „Metoda odvozené hodnoty“, stanoví:
„(čl. 74 odst. 2 písm. c) [celního] kodexu [Unie])
1.   Jednotkovou cenou používanou k určení celní hodnoty podle čl. 74 odst. 2 písm. c) [celního] kodexu [Unie] je cena, za kterou je dovážené zboží nebo dovážené stejné nebo podobné zboží prodáváno v Unii v nezměněném stavu v době dovozu hodnoceného zboží nebo přibližně v této době.
[…]
4.   Pro účely určení celní hodnoty podle čl. 74 odst. 2 písm. c) [celního] kodexu [Unie] se nepřihlíží k:
[…]
b)
prodeji osobám ve spojení;
[…]
5.   Při určování celní hodnoty se od jednotkové ceny určené v souladu s odstavci 1 až 4 odečtou:
[…]
c)
dovozní cla a jiné poplatky splatné na celním území Unie při dovozu nebo prodeji zboží.
[…]“
B.
Právní předpisy týkající se dovozu ovoce a zeleniny, na které se vztahuje vstupní cena
1. Nařízení (EU) č. 1308/2013
15.
Bod 147 odůvodnění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví společná organizace trhů se zemědělskými produkty a zrušují nařízení Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007 (
8
), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/2393 ze dne 13. prosince 2017 (
9
), stanoví:
„U některých produktů by měl být zachován režim vstupní ceny. Aby se zajistila účinnost uvedeného režimu, měla by být na [Evropskou komisi] přenesena pravomoc přijímat určité akty, pokud jde o kontrolu věrohodnosti ceny zásilky uvedené v prohlášení pomocí paušální dovozní hodnoty a stanovení podmínek, za nichž je vyžadováno složení jistoty.“
16.
Článek 181 nařízení č. 1308/2013 nadepsaný „Režim vstupní ceny pro některé produkty odvětví ovoce a zeleniny, výrobků z ovoce a zeleniny a odvětví vína“ stanoví:
„1.   Pro použití celní sazby společného celního sazebníku na produkty odvětví ovoce a zeleniny a výrobků z ovoce a zeleniny a na hroznovou šťávu a mošt se vstupní cena zásilky rovná její celní hodnotě vypočtené v souladu s nařízením Rady (ES) č. 2913/92[ (
10
)] a nařízením Komise (ES) č. 2454/93[ (
11
)].
2.   Za účelem zajištění účinnosti režimu je Komisi svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 227, kterými stanoví, že věrohodnost vstupní ceny zásilky uvedené v prohlášení se má ověřit za použití paušální dovozní hodnoty, a kterými stanoví podmínky, za nichž je třeba složit jistotu.
3.   Komise přijme prováděcích akty, kterými stanoví pravidla pro výpočet paušální dovozní hodnoty uvedené v odstavci 2. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 229 odst. 2.“
2. Nařízení v přenesené pravomoci 2017/891
17.
Hlava III nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 s názvem „Obchod se třetími zeměmi – režim vstupní ceny“ obsahuje články 73 až 75.
18.
Článek 74 uvedeného nařízení v přenesené pravomoci, který je nadepsán „Oznámení cen a množství dovezených produktů“, stanoví v odstavci 1 toto:
„U každého produktu a období uvedených v příloze VII části A, pro každý tržní den a původ oznámí členské státy Komisi nejpozději do 12:00 hodin (bruselského času) následujícího pracovního dne:
a)
průměrné reprezentativní ceny produktů dovezených ze třetích zemí a prodaných na dovozních trzích členských států a
b)
celkové množství, které se vztahuje k cenám uvedeným v písmenu a).
Pro účely písmene a) prvního pododstavce členské státy oznámí Komisi dovozní trhy, které považují za reprezentativní a které zahrnují Londýn, Milán, Perpignan a Rungis.
Jestliže je celkové množství uvedené v prvním pododstavci písm. b) nižší než deset tun, příslušné ceny se Komisi neoznamují.“
19.
Článek 75 uvedeného nařízení, nadepsaný „Základní vstupní ceny“, zní:
„1.   Pro účely čl. 181 odst. 1 nařízení (EU) č. 1308/2013 jsou produkty odvětví ovoce a zeleniny a odvětví výrobků z ovoce a zeleniny stanovené v uvedeném článku produkty uvedené v příloze VII tohoto nařízení.
2.   Pokud se celní hodnota produktů uvedených v příloze VII části A určí podle hodnoty transakce uvedené v článku 70 [celního kodexu Unie] a tato celní hodnota je vyšší o více než 8 % než paušální částka vypočtená Komisí jako paušální dovozní hodnota v době přijetí prohlášení o propuštění produktů do volného oběhu, musí dovozce složit záruku podle článku 148 [celního kodexu Unie]. Pro tento účel se částka dovozního cla, které mohou produkty uvedené v příloze VII části A tohoto nařízení podléhat, rovná částce dlužného cla, pokud byl dotčený produkt zařazen na základě dotyčné paušální dovozní hodnoty.
[…]
3.   Pokud se celní hodnota produktů uvedených v příloze VII části A vypočte podle čl. 74 odst. 2 písm. c) nařízení (EU) č. 952/2013, odečte se clo podle čl. 38 odst. 1 prováděcího nařízení (EU) 2017/892[ (
12
)]. V uvedeném případě dovozce poskytne záruku, která se rovná výši cla, které by zaplatil, kdyby byly produkty zařazeny na základě platné paušální dovozní hodnoty.
4.   Celní hodnota zboží dováženého do komisního prodeje je určena přímo podle čl. 74 odst. 2 písm. c) [celního kodexu Unie] a pro tento účel se použije paušální dovozní hodnota vypočtená v souladu s článkem 38 prováděcího nařízení [2017/892] během platných lhůt.
5.   Dovozce má jeden měsíc od data prodeje dotčených produktů, s výhradou maximální lhůty čtyř měsíců ode dne přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu, na to, aby prokázal, že šarže byla prodána za podmínek potvrzujících správnost cen uvedených v článku 70 [celního kodexu Unie], nebo aby určil celní hodnotu uvedenou v čl. 74 odst. 2 písm. c) uvedeného [kodexu].
Nedodržení jednoho z těchto konečných termínů má za následek propadnutí poskytnuté záruky, aniž je dotčeno použití odstavce 6.
Poskytnutá záruka se uvolní v tom rozsahu, ve kterém je celním orgánům poskytnut uspokojivý důkaz o podmínkách odbytu. V opačném případě jistota propadá na zaplacení dovozních cel.
Aby dovozce prokázal, že šarže byla prodána za podmínek stanovených v prvním pododstavci, předloží kromě faktury veškeré doklady nezbytné pro provádění příslušných celních kontrol v souvislosti s prodejem a odbytem jednotlivých produktů dotyčné šarže, včetně dokladů týkajících se dopravy, pojištění, manipulace a skladování šarže.
[…]
6.   Lhůtu čtyř měsíců uvedenou v odstavci 5 prvním pododstavci mohou příslušné orgány členského státu na základě řádně zdůvodněné žádosti dovozce prodloužit maximálně o tři měsíce.
[…]“
20.
Příloha VII část A nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 obsahuje mimo jiné tuto položku:
Kód KN
Popis
Doba použitelnosti
0709 90 70
Cukety
Od 1. ledna do 31. prosince
3. Prováděcí nařízení 2017/892
21.
Článek 38 prováděcího nařízení 2017/892 nadepsaný „Paušální dovozní hodnoty“ stanoví v odstavcích 1 a 2 toto:
„1.   U každého produktu a období provádění uvedených v příloze VII části A nařízení v přenesené pravomoci [2017/891] a pro každý původ Komise stanoví každý pracovní den paušální dovozní hodnotu, která se rovná váženému průměru reprezentativních cen podle článku 74 [tohoto] nařízení, od nichž je odečtena paušální částka 5 EUR na 100 kg a valorická cla.
2.   Pokud je pro produkty a období použití uvedené v příloze VII části A nařízení v přenesené pravomoci [2017/891] stanovena paušální dovozní hodnota v souladu s články 74 a 75 [2017/891] nařízení a tímto článkem, nepoužije se jednotková cena podle článku 142 prováděcího nařízení [k celnímu kodexu Unie]. Nahradí se paušální dovozní hodnotou podle odstavce 1.“
4. Nařízení (EHS) č. 2658./87
22.
Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (
13
), ve znění nařízení Komise (EU) 2018/1602 ze dne 11. října 2018 (
14
), obsahuje v příloze I části třetí oddílu I příloze 2 nazvané „Produkty, na které se vztahuje vstupní cena“ zejména tuto položku:
Kód KN
Popis zboží
Smluvní celní sazba (%)
0709 93 10
Cukety:
[…]
[…]
[…]
Od 1. dubna do 31. května:
Se vstupní cenou za 100 kg čisté hmotnosti
Nejméně 69,2 €
12,8
Nejméně 67,8 €, avšak nižší než 69,2 €
12,8 + 1,4 EUR/100 kg/net
Nejméně 66,4 €, avšak nižší než 67,8 EUR
12,8 + 2,8 €/100 kg/net
Nejméně 65 €, avšak nižší než 66,4 €
12,8 + 4,2 EUR/100 kg/net
Nejméně 63,7 €, avšak nižší než 65 EUR
12,8 + 5,5 €/100 kg/net
Nižší než 63,7 €
12,8 + 15,2 EUR/100 kg/net
[…]
[…]
[…]
III. Skutkové okolnosti sporu v původním řízení a předběžné otázky
23.
Dne 23. dubna 2019 podala společnost OGL-Food u Mitničesko bjuro Svilengrad (celní úřad Svilengrad, Bulharsko) jako dovozce celní prohlášení, kterým deklarovala k propuštění do režimu volného oběhu pro konečnou spotřebu „čerstvých cuket“ spadajících do podpoložky 07099310 nomenklatury zboží o hmotnosti 4800 kg pocházejících z Turecka (dále jen „sporná šarže“) s celní hodnotou na 100 kg v přepočtu 90,81 eura. Vývozcem byla společnost se sídlem v turecké Antalyi.
24.
Pro 23. dubna 2019 stanovila Komise paušální dovozní hodnotu pro cukety s jakýmkoli původem na 53,80 eura za 100 kg. Vzhledem k tomu, že deklarovaná převodní hodnota sporné šarže převyšovala tuto paušální dovozní hodnotu o více než 8 %, poskytla společnost OGL-Food v souladu s čl. 75 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 záruku ve výši 982,17 leva (BGN) (přibližně 502 eur).
25.
Dopisem ze dne 24. dubna 2019 celní orgán poté, co stanovil celkovou cenu zaplacenou za nákup sporné šarže ve výši 109,06 eura za 100 kg, přičemž zohlednil různé náklady vynaložené společností OGL-Food, informoval společnost OGL-Food, že je v souladu s čl. 75 odst. 5 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 povinna prokázat, že sporná šarže byla prodána na trhu za podmínek potvrzujících reálnost deklarované celní hodnoty.
26.
Dne 23. května 2019 předložila společnost OGL-Food celnímu orgánu řadu dokumentů týkajících se zejména nákupu a prodeje sporné šarže a na základě předložených důkazů požádala o uvolnění poskytnuté záruky.
27.
Podle výkazu prodejních cen prodala společnost OGL-Food spornou šarži za cenu 106 eur za 100 kg. Vzhledem k tomu, že tato cena byla nižší než celková cena ve výši 109,06 eura za 100 kg, kterou společnost OGL-Food zaplatila za nákup sporné šarže, celní orgán měl za to, že společnost OGL-Food nepředložila důkaz o prodeji této šarže za podmínek potvrzujících reálnost deklarované hodnoty transakce. Za těchto okolností by v souladu s čl. 75 odst. 5 třetím pododstavcem nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 měla záruka propadnout jako platba dovozního cla.
28.
V souladu s čl. 22 odst. 6 celního kodexu Unie byla společnost OGL-Food informována o důvodech, na nichž ředitel celního úřadu hodlá založit své rozhodnutí, a byla vyzvána, aby se k nim vyjádřila ve lhůtě 30 dnů.
29.
Společnost OGL-Food ve svých vyjádřeních zaprvé uvedla, že článek 75 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 nevyžaduje další prodej za účelem zisku za účelem prokázání skutečné hodnoty transakce deklarované jako celní hodnota. Zadruhé poukázala na to, že tento prodej byl součástí dlouhodobého obchodního vztahu s mezinárodním řetězcem hypermarketů Lidl a že posouzení delšího časového období by ukázalo, že dochází k dosahování zisku. Konečně společnost OGL-Food uvedla, že cena, za kterou spornou šarži prodala, byla výrazně vyšší než paušální dovozní hodnota, kterou Komise pro tyto výrobky vypočítala dne 23. dubna 2019.
30.
Rozhodnutím ze dne 30. října 2020 (
15
) ředitel celního úřadu mimo jiné rozhodl, že poskytnutá záruka propadá jako platba dovozního cla, které bylo stanoveno na 982,17 BGN. Toto rozhodnutí vychází zaprvé ze skutečnosti, že společnost OGL-Food neuvedla žádné skutečnosti, které by mohly vysvětlit významný rozdíl mezi deklarovanou hodnotou transakce ve výši 90,81 eura za 100 kg a paušální dovozní hodnotou ve výši 53,80 eura za 100 kg, jako je mimořádná kvalita nebo ekologický původ sporné šarže, která byla pouze popsána jako „první jakost“. Zadruhé ředitel celního úřadu zohlednil ztrátu z prodeje sporné šarže, když měl za to, že společnost OGL-Food neprokázala prodej šarže za podmínek potvrzujících reálnost deklarované hodnoty transakce ve smyslu čl. 75 odst. 5 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891.
31.
Na podporu své žaloby na zrušení rozhodnutí ze dne 30. října 2020 podané u Administrativen sad Sofia-grad (správní soud pro Sofii-město) společnost OGL-Food uvádí, že nesporné důkazy předložené celnímu orgánu potvrzují, že deklarovaná hodnota transakce splňuje požadavky článku 70 celního kodexu Unie. V této souvislosti společnost OGL-Food na jedné straně zdůrazňuje, že existence zisku z prodeje srovnatelných výrobků konkrétnímu zákazníkovi musí být vypočtena na měsíčním základě, a nikoli na úrovni každé jednotlivé transakce. Na druhé straně prodejní cena sporné šarže na trhu Unie vypočtená v souladu s čl. 74 odst. 2 písm. c) celního kodexu Unie potvrzuje skutečnou převodní hodnotu deklarované. Společnost OGL-Food rovněž uvádí, že ona ani společnost Lidl nejsou obchodními společníky ve smyslu čl. 127 odst. 1 písm. b) nařízení, kterým se provádí celní kodex Unie.
32.
Ředitel celního úřadu zaprvé poukazuje na to, že společnost OGL-Food nepředložila žádné důkazy, které by odůvodňovaly vysokou deklarovanou převodní hodnotu ve vztahu k paušální dovozní hodnotě, jako je mimořádná kvalita dotčených výrobků nebo jejich původ v ekologickém zemědělství. Dále uvádí, že prodej sporné šarže se ztrátou není v souladu s tržní logikou, která vyžaduje, aby společnost OGL-Food usilovala o komerční zisk. Zatřetí, celní kodex Unie se použije, aniž je dotčeno nařízení v přenesené pravomoci 2017/891. Toto nařízení však vylučuje možnost zohlednit jiné dovozní operace za účelem posouzení reálnosti převodní hodnoty deklarované pro účely dovozu sporné šarže. Začtvrté, doplňková metoda určení celní hodnoty stanovená v čl. 74 odst. 2 písm. c) celního kodexu Unie, není v projednávané věci použitelná.
33.
Předkládající soud se zřejmě domnívá, že analýza obsažená v rozhodnutí ze dne 30. října 2020 v neprospěch společnosti OGL-Food není v souladu s judikaturou vnitrostátních soudů týkající se výkladu čl. 75 odst. 5 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891. Tento soud však rovněž považuje argumenty vznesené společností OGL-Food za neopodstatněné. Podle tohoto soudu je zejména třeba přezkoumat, zda společnost OGL-Food má s vývozcem a jeho odběratelem v Unii, společností Lidl, vztah, který je kvalifikuje jako osoby ve vzájemném spojení ve smyslu čl. 70 odst. 3 písm. d) a čl. 74 odst. 2 písm. c) celního kodexu Unie.
34.
Nejprve je třeba určit, zda v případě neexistence obchodní smlouvy nebo jiného právního vztahu mezi stranami postačují trvalé pravidelné a opakující se dodavatelské vztahy dotčené ve věci v původním řízení, tak jak vyplývají z faktur a účetních záznamů, které se k nim vztahují, postačují k tomu, aby vývozce a OGL-Food byly kvalifikovány za „právně uznané obchodní společníky“ ve smyslu čl. 127 odst. 1 písm. b) prováděcího nařízení k celnímu kodexu Unie, a tedy jako osoby ve vzájemném spojení ve smyslu čl. 70 odst. 3 písm. d) celního kodexu Unie, což vyžaduje ověření, zda tento vztah ovlivnil deklarovanou převodní hodnotu šarže.
35.
Na druhou stranu společnost OGL-Food před vnitrostátním soudem tvrdila, že deklarovaná převodní hodnota měla být celním orgánem přijata z toho důvodu, že se blíží celní hodnotě stejného nebo podobného zboží stanovené v souladu s čl. 74 odst. 2 písm. c) celního kodexu Unie, jak ji na její žádost vypočítal soudní znalec. Tento soud se domnívá, že pro posouzení relevantnosti tohoto argumentu založeného na čl. 134 odst. 2 písm. b) prováděcího nařízení k celnímu kodexu Unie je třeba určit, zda společnost OGL-Food a její kupující na první obchodní úrovni, společnost Lidl, jsou osobami ve vzájemném spojení ve smyslu čl. 74 odst. 2 písm. c) celního kodexu Unie a čl. 142 odst. 4 písm. b) prováděcího nařízení k celnímu kodexu Unie, které stanoví příslušná prováděcí pravidla. V tomto ohledu se tento soud domnívá, že pojem „osoby ve vzájemném spojení“ uvedený v čl. 70 odst. 3 písm. d) a čl. 74 odst. 2 písm. c) celního kodexu Unie má stejný význam jako pojem „osoby ve spojení“ uvedený v čl. 127 odst. 1 a čl. 142 odst. 4 písm. b) prováděcího nařízení k celnímu kodexu Unie.
36.
Předkládající soud si však klade otázku, zda se dovozce může dovolávat metody odvozené hodnoty stanovené v čl. 74 odst. 2 písm. c) celního kodexu Unie (
16
) poprvé v okamžiku podání opravném prostředku proti rozhodnutí o stanovení celního dluhu, tj. po uplynutí lhůt stanovených v čl. 75 odst. 5 a 6 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891, které má za následek ztrátu záruky. V případě záporné odpovědi má tento soud pochybnosti o tom, zda je respektováno právo dovozce na obhajobu a zda může konstatovat, že dovozce je osobou ve spojení s vývozcem nebo jeho zákazníkem v Unii ve smyslu posledně uvedených ustanovení, přestože rozhodnutí o stanovení celního dluhu převodní hodnotu z tohoto důvodu nezamítlo.
37.
Předkládající soud si rovněž klade otázku, zda má být čl. 75 odst. 5 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 vykládán v tom smyslu, že vyžaduje, aby dovozce předložil kupní smlouvu nebo jiný rovnocenný doklad, zda může celní orgán zohlednit skutečnost, že sporná šarže byla na trhu Unie prodána se ztrátou, a zda jsou okolnosti tohoto prodeje se ztrátou relevantní pro účely použití tohoto ustanovení.
38.
Nakonec si předkládající soud klade otázku, zda má být ustanovení čl. 75 odst. 5 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 vykládáno v tom smyslu, že celní orgán může stanovit celní hodnotu na úrovni paušální dovozní hodnoty, pokud je deklarovaná převodní hodnota neobvykle vysoká, aniž je zpochybněna pravost faktury vystavené vývozcem a dokladu o platbě vývozci, a pokud dovozce nepředložil další důkazy k prokázání reálnosti deklarované převodní hodnoty.
39.
Za těchto podmínek se Administrativen sad Sofia-grad (městský správní soud v Sofii) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je třeba vycházet z toho, že vzhledem k čl. 70 odst. 1 [celního kodexu Unie] ve spojení s čl. 75 odst. 5 prvním pododstavcem a odst. 6 nařízení […] v přenesené pravomoci [2017/891], musí být pro posouzení podmínky stanovené v čl. 70 odst. 3 písm. d) celního kodexu [Unie], že ‚kupující a prodávající nejsou ve vzájemném spojení‘, v souvislosti s použitím převodní hodnoty zboží pro celní účely v rámci konkrétního celního prohlášení o dovozu zeleniny, považovány za relevantní:
–
údaje o právním vztahu mezi účastníky dovozu zboží a prodeje téhož zboží na první obchodní úrovni v Unii (o dlouhodobých a opakovaných dodávkách zboží stejného druhu, ve značném množství a za značnou hodnotu), které vylučují závěr, že se u konkrétního posuzovaného dovozu jednalo o náhodný vztah;
–
údaje o fakturách vystavených za tyto dodávky, o úhradě ceny, evidenci těchto faktur v účetnictví a výkazech [daně z přidané hodnoty (DPH)] dovozce resp. nárok na odpočet DPH uplatněný u tohoto konkrétního dovozu;
–
že deklarovaná převodní hodnota posuzovaného konkrétního dovozu je podstatně vyšší než paušální dovozní hodnota pro stejné zboží stanovená Komisí za účelem uplatňování dovozních cel v odvětví zeleniny, zatímco stejné zboží je v Unii prodáváno se ztrátou;
–
že dovozce nepředložil obchodní smlouvu v souvislosti s tímto konkrétním dovozem, kterou požadují celní orgány, ani dokument o jiném právním vztahu mezi smluvními partnery?
Jsou-li uvedené okolnosti relevantní, umožňují tedy považovat dovážejícího a vyvážejícího obchodníka resp. dovozce a kupujícího na první obchodní úrovni v Unii za ‚právně uznané obchodní společníky‘ resp. jako osoby ve spojení ve smyslu čl. 127 odst. 1 písm. b) a čl. 142 odst. 4 písm. b) prováděcího nařízení Komise [celního kodexu Unie]?
V případě, že uvedené okolnosti jsou sice relevantní, avšak nepostačují k tomu, aby obchodníci byli považováni za osoby ve spojení, je pak nutno pro účely kontroly podle čl. 75 odst. 6 nařízení v přenesené pravomoci [2017/891] posoudit, zda vztah mezi obchodníky ovlivnil určení vyšší ceny konkrétního dováženého zboží, aby se zabránilo vyhýbání se clům a ztrátě daňových příjmů do unijního rozpočtu, rovněž s přihlédnutím k následnému prodeji se ztrátou na první obchodní úrovni v Unii?
2)
Lze z čl. 47 odst. 1 a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie [dále jen ‚Listina‘] vykládaných ve spojení s právem dovozce na podání opravného prostředku podle čl. 44 odst. 1 [celního kodexu Unie], s povinností celních orgánů podle článku 29 celního kodexu ve spojení s jeho čl. 22 odst. 7 odůvodnit rozhodnutí, jakož i s přihlédnutím k okolnostem případu a ke skutečnosti, že soud prvního stupně v řízení o žalobě podané proti tomuto rozhodnutí musí z úřední povinnosti přezkoumat jeho zákonnost rovněž ve vztahu k hlediskům neuplatněným v žalobě a z úřední povinnosti provést nové důkazy a pověřit znalce, vyvodit, že:
–
podmínka stanovená v čl. 70 odst. 3 písm. d) celního kodexu Unie, že ‚kupující a prodávající nejsou ve vzájemném spojení a jejich vztah neovlivnil cenu‘, může být poprvé posuzována v řízení před soudem, nebo musí celní orgán posoudit tuto otázku již v rámci odůvodnění napadeného rozhodnutí?
–
pokud dovozce měl procesně právní možnost, neuvedl ovšem výslovně, že hodnotu dováženého zboží určí na základě metody odvozené hodnoty podle čl. 74 odst. 2 písm. c) celního kodexu Unie, by z důvodu explicitní prekluzivní lhůty pro toto určení bylo v rozporu s čl. 75 odst. 5 a 6 nařízení […] v přenesené pravomoci [2017/891], pokud by tato hodnota byla poprvé určena v řízení o žalobě vedeném proti tomuto rozhodnutí u soudu, rovněž v rámci přezkumu námitek dovozce, které se zakládají na tom, že se prodejní cena zboží v [Unii] blíží uvedené převodní hodnotě?
3)
Vyplývá z čl. 75 odst. 5 čtvrtého pododstavce nařízení […] v přenesené pravomoci [2017/891], podle něhož ‚dovozce […] předloží […] všechny doklady nezbytné k provádění příslušných celních kontrol v souvislosti s prodejem a odbytem jednotlivých produktů dotyčné šarže‘, ve světle výkladu uvedeného v bodě 1 výroku rozsudku Soudního dvora ze dne 11. března 2020, X, (Výběr dodatečného dovozního cla), C‑160/18, EU:C:2020:190, pokud jde o důkaz deklarované převodní hodnoty podle čl. 70 odst. 1 celního kodexu Unie za okolností projednávané věci, že:
–
jsou celní orgány a v řízení o žalobě soud povinni přihlédnout k okolnosti, že dovážené zboží, zelenina, je v Unii prodáváno se ztrátou, jako k závažné skutečnosti naznačující, že deklarovaná vstupní cena byla uměle zvýšena, i s přihlédnutím k posouzení propojenosti osob, která měla vliv na uvedenou převodní hodnotu, a to mimo jiné s cílem zamezit vyhýbání se clu a daňovým ztrátám?
–
je dovozce povinen předložit smlouvu nebo jiný rovnocenný dokument prokazující cenu, kterou musí zaplatit při prodeji k vývozu na celní území Unie, nebo postačuje doklad o zaplacení výše uvedené ceny zboží při dovozu?
–
nebo dovozce musí jako doklad deklarované převodní hodnoty předložit při dovozu zeleniny pouze podklady výslovně uvedené v čl. 75 odst. 5 čtvrtém pododstavci nařízení v přenesené pravomoci č. 2017/891, takže okolnosti, které se týkají ztrátového prodeje téhož zboží v Unii, nejsou pro posouzení podle čl. 75 odst. 6 téhož nařízení ohledně neuznání převodní hodnoty a výměru dovozního cla relevantní?
4)
Vyplývá z čl. 75 odst. 5 a 6 nařízení […] v přenesené pravomoci [2017/891], jakož i z výkladu uvedeného v rozsudku ze dne 16. června 2016, EURO 2004. Hungary, C‑291/15, EU:C:2016:455, za okolností původního řízení, že celní hodnotu při dovozu zeleniny z třetích zemí nelze určit podle deklarované převodní hodnoty, jestliže:
–
je deklarovaná převodní hodnota podstatně vyšší než paušální dovozní hodnota stanovená Komisí pro totéž zboží za účelem uplatnění dovozních cel v odvětví zeleniny;
–
celní orgán nepopírá ani nezpochybňuje pravost faktury a dokladu o zaplacení ceny zboží, které jsou předkládány jako doklad skutečně zaplacené vstupní ceny;
–
dovozce navzdory výzvě celního orgánu nepředložil smlouvu nebo jiný rovnocenný dokument dokládající cenu, která má být za zboží při prodeji k vývozu na celní území Unie zaplacena, včetně další dokladů o hospodářských faktorech týkajících se zboží, které odůvodňují vyšší cenu při nákupu od vývozce, [například] za bioprodukt nebo mimořádnou kvalitu konkrétní šarže zeleniny?“
40.
Společnost OGL-Food, ředitel celního úřadu, bulharská vláda a Komise předložili písemné připomínky. Tyto strany se rovněž zúčastnily jednání konaného dne 25. ledna 2023, při němž odpověděly na otázky k ústnímu zodpovězení položené Soudním dvorem.
IV. Analýza
A.
Úvodní poznámky k právnímu rámci
41.
Pro připomenutí, celní kodex Unie stanoví podle svého čl. 1 odst. 1 obecná pravidla a postupy pro zboží vstupující na celní území Unie nebo toto území opouštějící. Toto ustanovení doplňuje, že tento kodex se použije jednotně na celém území, „[a]niž je dotčeno mezinárodní právo a úmluvy a právní předpisy Unie v jiných oblastech“. Celní pravidla použitelná na ovoce a zeleninu a vyplývající z nařízení 1308/2013 a nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 tak představují vůči celnímu kodexu Unie zvláštní právní úpravu.
42.
Článek 181 nařízení č. 1308/2013 na jedné straně stanoví zavedení vstupní ceny pro některé produkty z odvětví ovoce a zeleniny ve výši celní hodnoty šarže vypočtené v souladu s celním kodexem Unie a jeho prováděcím nařízením. Na straně druhé svěřuje toto ustanovení Komisi pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci, kterými stanoví, že reálnost vstupní ceny zásilky uvedené v prohlášení se má ověřit za použití paušální dovozní hodnoty, a kterými stanoví podmínky, za nichž je třeba složit záruku.
43.
Na tomto základě Komise v čl. 74 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 stanovila, že členské státy budou denně oznamovat jednak průměrné ceny některých druhů ovoce a zeleniny, včetně cuket, které jsou reprezentativní pro produkty dovezené ze třetích zemí a prodané na dovozních trzích členských států, a jednak celková množství těchto produktů, pokud přesahují deset tun odpovídajících těmto průměrným cenám.
44.
Pokud jde o základ pro vstupní ceny téhož ovoce a zeleniny, včetně cuket, článek 75 tohoto nařízení v přenesené pravomoci stanoví tři způsoby výpočtu celní hodnoty.
45.
V případě prvního výpočtu se jedná o převodní hodnotu stanovenou v souladu s článkem 70 celního kodexu Unie (
17
). Pro připomenutí, tento článek stanoví, že prvotním podkladem pro určení celní hodnoty zboží je převodní hodnota, tj. cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena za zboží prodané pro vývoz na celní území Unie (
18
). Uvedený článek 70 rovněž stanoví, že tato převodní hodnota se uplatní, pokud je splněna řada podmínek, včetně podmínky, že mezi kupujícím a prodávajícím neexistuje žádné spojení nebo že takové spojení neovlivňuje cenu (
19
). Ustanovení čl. 127 odst. 1 písm. b) prováděcího nařízení k celnímu kodexu Unie stanoví, že dvě osoby jsou ve spojení, pokud jsou obchodními společníky.
46.
V případě tohoto prvního předpokladu, pokud je tato převodní hodnota deklarovaná dovozcem cuket o více než 8 % vyšší než paušální dovozní hodnota vypočtená Komisí v době propuštění do volného oběhu, musí dovozce složit záruku ve výši cla, které by bylo zaplaceno, pokud by bylo zařazení provedeno na základě této paušální dovozní hodnoty (
20
). Výše proměnlivého cla je nulová, pokud je vstupní cena cuket nejméně rovna hodnotě 69,2 eura za 100 kg čisté hmotnosti, zatímco pod touto hranicí platí, že čím nižší je vstupní cena, tím vyšší je částka proměnlivého cla, kterou je třeba zaplatit (
21
).
47.
V případě druhého způsobu výpočtu lze použít metodu odvozené hodnoty (
22
). Připomínám, že čl. 74 odst. 2 písm. c) celního kodexu Unie stanoví, že pokud nelze určit převodní hodnotu, vychází celní hodnota z jednotkové ceny, za kterou se dovážené zboží nebo stejné nebo podobné dovážené zboží prodává na celním území Unie v největším úhrnném množství osobám, kterou nejsou ve vzájemném spojení s prodávajícími. Článek 142 prováděcího nařízení k celnímu kodexu Unie upřesňuje několik bodů: zaprvé se referenční prodeje musí uskutečnit v době dovozu hodnoceného zboží nebo přibližně v této době (
23
); zadruhé se k prodeji osobám ve spojení nepřihlíží (
24
) a zatřetí se od jednotkové ceny odečtou mimo jiné dovozní cla (
25
).
48.
V případě, že je u šarže cuket použita metoda odvozené hodnoty, čl. 75 odst. 3 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 stanoví, že odpočet cla se provede v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 38 odst. 1 prováděcího nařízení 2017/892, a že tedy dovozce poskytne záruku ve výši cla, které by zaplatil, kdyby byly produkty zařazeny na základě platné paušální dovozní hodnoty. V tomto ustanovení čl. 38 odst. 1 se stanoví, že Komise každý pracovní den a pro každý původ stanoví paušální dovozní hodnotu, která se rovná váženému průměru reprezentativních cen uvedených podle článku 74 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891, od nichž je odečtena paušální částka 5 eur na 100 kg a valorická cla.
49.
Částka cla odečtená od jednotkové ceny šarže cuket za účelem stanovení celní hodnoty se tedy vypočítá na základě paušální dovozní hodnoty pro daný den, dokud se neprokáže skutečná výše jednotkové ceny.
50.
Třetí metodou výpočtu je zjednodušená metoda pro zboží dovážené na sklad. V případě tohoto zboží čl. 75 odst. 4 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 stanoví přímo použití metody odvozené hodnoty, avšak s tou zvláštností, že se použije paušální dovozní hodnota vypočtená v souladu s článkem 38 prováděcího nařízení 2017/892. Odstavec 1 tohoto článku – jak jsem uvedl v bodě 48 tohoto stanoviska – stanoví, že Komise denně vypočítá paušální dovozní hodnotu. Odstavec 2 uvedeného článku stanoví, že pokud je stanovena paušální dovozní hodnota, jednotková cena podle článku 142 prováděcího nařízení k celnímu kodexu Unie se nepoužije a nahradí se paušální dovozní hodnotou podle odstavce 1.
51.
Například u šarže cuket dovezené na sklad se celní hodnota stanoví podle paušální dovozní hodnoty daného dne. Jelikož je tato hodnota známa okamžitě, není třeba poskytovat záruku v případě následného stanovení celní hodnoty, jako je tomu u prvních dvou metod výpočtu.
52.
Otázka konečného určení celní hodnoty je předmětem čl. 75 odst. 5 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891. V tomto odstavci se stanoví, že dovozce má jeden měsíc od data prodeje dotčených produktů, s výhradou maximální lhůty čtyř měsíců ode dne přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu, na to, aby prokázal, že šarže byla prodána za podmínek potvrzujících reálnost cen uvedených v článku 70 celního kodexu Unie, nebo aby určil celní hodnotu metodou odvozené hodnoty. Uvedený odstavec 5 stanoví, že nedodržení jednoho z těchto konečných termínů má za následek propadnutí poskytnuté záruky a že poskytnutá záruka se uvolní, pokud jsou celním orgánům předloženy uspokojivé důkazy týkající se podmínek nakládání. V opačném případě záruka propadá na zaplacení dovozních cel. Kromě toho, aby dovozce prokázal, že šarže byla prodána za podmínek stanovených výše, musí kromě faktury předložit veškeré doklady nezbytné pro provádění příslušných celních kontrol v souvislosti s prodejem a odbytem jednotlivých produktů dotyčné šarže, včetně dokladů týkajících se dopravy, pojištění, manipulace a skladování šarže.
53.
Výklad čl. 75 odst. 5 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 je ústředním bodem předběžných otázek předložených Soudnímu dvoru. Budu se zabývat nejprve druhou předběžnou otázkou týkající se možnosti změnit odůvodnění celního rozhodnutí ve fázi soudního řízení a dále první předběžnou otázkou týkající se pojmu obchodních společníků nebo osob ve vzájemném spojení.
B.
Ke druhé předběžné otázce
54.
Předkládající soud se v podstatě táže, zda může být z podnětu soudu nebo dovozce provedena změna metody určení celní hodnoty dováženého zboží v průběhu fáze soudního řízení, a tedy po uplynutí lhůt stanovených v čl. 75 odst. 5 a 6, nařízení v přenesené pravomoci 2017/891, aby mohl dovozce odůvodnit deklarovanou celní hodnotu, a to s ohledem na právo na účinnou právní ochranu chráněné článkem 47 Listiny a čl. 44 odst. 1 celního kodexu Unie a povinnost uvést odůvodnění stanovenou v čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny a čl. 44 odst. 1 a článku 29 ve spojení s čl. 22 odst. 7 celního kodexu Unie. Předkládající soud se rovněž táže, zda podmínka čl. 70 odst. 3 písm. d) celního kodexu Unie týkající se osob ve vzájemném spojení může být poprvé přezkoumána v průběhu soudního řízení a zda lze metodu odvozené hodnoty poprvé uplatnit v průběhu soudního řízení jakožto primární nárok nebo jako námitku z důvodu, že deklarovaná převodní hodnota byla velmi blízká hodnotě vypočtené podle této metody odvozené hodnoty.
55.
Zdá se mi tedy, že tuto otázku lze rozdělit do dvou fází. Zaprvé lze ve fázi soudního řízení změnit odůvodnění celního rozhodnutí, a to buď nahrazením odůvodnění soudem, nebo v důsledku návrhu žalobce jakožto námitky? Zadruhé, mohou se tyto nové důvody rozhodnutí celního úřadu zabývat otázkou vztahu mezi stranami a vlivu tohoto vztahu na cenu v situaci, jako je situace dotčená v původním řízení?
56.
Nejprve, pokud jde o změnu odůvodnění celního rozhodnutí, je třeba tuto otázku posoudit s ohledem na lhůty a sankce za jejich nedodržení stanovené v článku 75 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891, přičemž je třeba připomenout, že předkládající soud uvádí, že je podle své vnitrostátní právní úpravy povinen posoudit z úřední povinnosti zákonnost napadeného rozhodnutí a žalobních důvodů, které nebyly uvedeny v žalobě, shromáždit nové důkazy a ustanovit z úřední povinnosti znalce.
57.
Vzhledem k tomu, že neexistuje unijní právní úprava v dané oblasti, přísluší každému členskému státu, aby na základě zásady procesní autonomie členských států stanovil pravidla týkající se správního a soudního řízení určeného k zajištění vysoké úrovně ochrany práv, která jednotlivcům vyplývají z unijního práva. Postupy pro uplatnění opravných prostředků stanovené v unijním právu nesmějí být méně příznivé než ty, které se vztahují na obdobné žaloby stanovené pro ochranu práv vyplývajících z vnitrostátního právního řádu (zásada rovnocennosti), a nesmějí v praxi znemožňovat nebo nadměrně ztěžovat výkon práv přiznaných unijním právním řádem (zásada efektivity) (
26
).
58.
V projednávané věci však existuje unijní právní úprava v oblasti celních záležitostí, která stanoví zvláštní procesní pravidla.
59.
Celní kodex Unie na jedné straně stanoví, že celní kontroly jsou vyhrazeny celním orgánům (
27
), což mohou být celní správy nebo jakýkoli jiný orgán, který je podle vnitrostátních právních předpisů oprávněn uplatňovat některé celní předpisy (
28
). Tento kodex stanoví, že dříve než celní orgány přijmou rozhodnutí, kterým by byl nepříznivě dotčen žadatel, sdělí žadateli důvody, na jejichž základě hodlají rozhodnout, a umožní mu vyjádřit ve stanovené lhůtě (
29
). Tento kodex rovněž stanoví, že rozhodnutí, kterým je nepříznivě dotčen žadatel, je s uvedením důvodů a obsahuje poučení o právu na odvolání podle jeho článku 44 (
30
). Celní kodex Unie dále stanoví, že řízení o opravném prostředku proti celnímu rozhodnutí je rozděleno do dvou po sobě jdoucích fází, z nichž první probíhá u celních orgánů a druhá u vyššího nezávislého orgánu, jímž může být soudní orgán (
31
). Kromě toho celní kodex uvádí, že celní orgán může jednat jako soudní orgán (
32
), ale nestanoví opak.
60.
Již ve fázi opravného prostředku proti celnímu rozhodnutí přiznává celní kodex Unie dovozci dvě práva: právo obdržet odůvodnění nepříznivého rozhodnutí, kterému předchází právo obdržet informace o předpokládaných důvodech. Z tohoto důvodu lze nahrazení důvodů z moci úřední soudem nebo na žádost dovozce během fáze soudního řízení podle vnitrostátních procesních předpisů analyzovat jako celní kontrolu, která jako taková musí být vyhrazena celním orgánům členského státu podle celního kodexu Unie, který musí mít jakožto zvláštní právní úprava ve vztahu k těmto procesním předpisům přednost. V tomto ohledu předkládající soud neuvádí, zda má legislativní nebo regulační pravomoc uplatňovat některé celní předpisy.
61.
Toto uspořádání opravného prostředku do dvou fází (celní a soudní), jakož i posílená ochrana povinnosti poskytnout předchozí informace a povinnosti uvést odůvodnění tedy zaručují právo na účinnou právní ochranu chráněné článkem 47 a povinnost uvést odůvodnění stanovenou čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny.
62.
Na druhé straně čl. 75 odst. 5 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 stanoví dvojí lhůtu, během níž musí dovozce buď prokázat, že šarže byla prodána za podmínek potvrzujících reálnost cen uvedených v článku 70 celního kodexu Unie, nebo určit celní hodnotu podle metody odvozené hodnoty. Uplynutí těchto lhůt (jeden měsíc od data prodeje výrobků, maximálně však čtyři měsíce ode dne přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu), jakož i neprokázání, že zboží bylo prodáno za stanovených podmínek, vede ke ztrátě záruky (
33
). Nesplnění podmínek stanovených v čl. 75 odst. 5 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 má tedy za následek jedinou sankci: ztrátu záruky vypočtené na základě paušální dovozní hodnoty.
63.
Tato zvláštnost celního režimu použitelného na některé druhy ovoce a zeleniny, včetně cuket, dokonale ilustruje skutečnost, že volba metody výpočtu celní hodnoty musí být provedena v celní fázi odvolacího řízení. Proto je na dovozci, aby prokázal celní hodnotu na zvoleném základě, jinak záruka propadá.
64.
Ze všech těchto skutečností vyplývá, že základ zvolené celní hodnoty nelze ve fázi soudního řízení o opravném prostředku proti celnímu rozhodnutí měnit, neboť by tím dovozce přišel o právo na předchozí informace o důvodech případně nepříznivého celního rozhodnutí a na odůvodnění tohoto nepříznivého celního rozhodnutí.
65.
Zadruhé, pokud jde o povahu nových důvodů uplatněných před soudem, mohou se tyto důvody týkat otázky spojení osob a vlivu tohoto spojení na cenu v případě, jakým je případ dotčený v projednávané věci v původním řízení?
66.
Společnost OGL-Food na jednání uvedla, že nepožádala o změnu metody výpočtu celní hodnoty ve prospěch metody odvozené hodnoty (
34
), ale že v souvislosti s odůvodněním způsobů prodeje výrobků s deklarovanou převodní hodnotou chtěla uplatnit možnost stanovenou v čl. 134 odst. 2 písm. b) nařízení, kterým se provádí celní kodex Unie, tedy prokázat, že převodní hodnota je velmi blízká celní hodnotě stejného nebo podobného zboží určené metodou odvozené hodnoty.
67.
Je však třeba poznamenat, že článek 134 prováděcího nařízení k celnímu kodexu Unie je prováděcím článkem k čl. 70 odst. 3 písm. d) celního kodexu Unie a vztahuje se na transakce mezi osobami ve vzájemném spojení.
68.
V celní fázi však dovozce neargumentoval svým spojením s kupujícím na první obchodní úrovni ani nepředložil případnou smlouvu s tímto kupujícím, jak požadoval celní úřad, natož aby se pokusil prokázat, že toto spojení nemělo vliv na cenu. V této fázi totiž mohl prokázat podmínky prodeje dovezených výrobků s odkazem na čl. 134 odst. 2 písm. b) prováděcího nařízení k celnímu kodexu Unie, což rovněž znamenalo prokázání spojení mezi ním a kupujícím na první obchodní úrovni podle podmínek uvedených v článku 127 tohoto prováděcího nařízení (
35
) a neexistence vlivu tohoto spojení na cenu.
69.
Kromě toho se důvody uvedené ředitelem celního úřadu netýkají postavení osob ve vzájemném spojení, ale jsou založeny na dvou dalších prvcích: vysoké nákupní ceně v době dovozu (o 40, 75 % vyšší než paušální dovozní hodnota) a dalším prodeji se ztrátou.
70.
Argument týkající se hodnoty blízké převodní hodnotě je proto ve vztahu k důvodům uvedeným ředitelem celního úřadu zcela nový a jeho podpora ve fázi soudního řízení představuje žádost, aby soud sám vykonal celní kontrolu, což přesahuje rámec prostých námitek, které se mohou týkat samotného odůvodnění.
71.
Závěrem navrhuji odpovědět na druhou předběžnou otázku tak, že čl. 75 odst. 2, 5 a 6 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 ve světle čl. 5 bodů 1 a 3, čl. 22 odst. 6, článku 29 a čl. 44 odst. 2 celního kodexu Unie musí být vykládán v tom smyslu, že lhůty v něm stanovené a sankce za jejich nedodržení, které stanoví, brání tomu, aby odůvodnění celního rozhodnutí bylo v soudní fázi napadnutí tohoto rozhodnutí změněno, a to i pokud jde o zvolenou metodu výpočtu celní hodnoty nebo pojem „osob ve vzájemném spojení“ ve smyslu čl. 70 odst. 3 písm. d) celního kodexu Unie.
C.
K první předběžné otázce
72.
První předběžnou otázkou se vnitrostátní soud táže Soudního dvora, jaké informace jsou relevantní pro účely prokázání postavení obchodních společníků nebo osob ve spojení ve smyslu čl. 127 odst. 1 písm. b) a čl. 142 odst. 4 písm. b) prováděcího nařízení k celnímu kodexu Unie. Dále si předkládající soud klade otázku, zda kontrola podle článku 75 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 ukládá za účelem zamezení podvodům v oblasti cla povinnost posoudit, jestli vztah mezi obchodníky neovlivnil stanovení vyšší ceny za zboží, které bylo následně prodáno se ztrátou.
73.
Vzhledem k odpovědi na druhou předběžnou otázku navrhuji prozkoumat tuto otázku podpůrně.
74.
Soudní dvůr nedávno rozhodl v rozsudku ze dne 9. června 2022, Baltic Master (
36
), že článek 181a prováděcího nařízení, zavedený v návaznosti na změnu posledně uvedeného nařízení nařízením Komise (ES) č. 3254/94 ze dne 19. prosince 1994 (
37
), umožňuje, aby celní orgány odmítly převodní hodnotu pro účely určení celní hodnoty, mají-li tyto orgány za to, že uváděná hodnota dováženého zboží neodráží skutečnou hodnotu tohoto zboží, a to nezávisle na existenci vztahu mezi dovozcem a vývozcem (
38
). Obecnost formulace umožňuje její rozšíření analogicky na článek 140 prováděcího nařízení k celnímu kodexu Unie, který v podstatě převzal obsah tohoto článku 181a o nepřijetí deklarované převodní hodnoty. Článek 140 totiž na jedné straně stanoví, že „[m]ají-li celní orgány odůvodněné pochybnosti, zda deklarovaná převodní hodnota odpovídá celkové částce, která podle čl. 70 odst. 1 [celního] kodexu [Unie] byla nebo má být zaplacena, mohou po deklarantovi požadovat, aby poskytl další informace“, a na druhé straně, že „[p]okud jejich pochybnosti nejsou rozptýleny, mohou celní orgány rozhodnout, že hodnotu zboží nelze podle čl. 70 odst. 1 [tohoto] kodexu určit“.
75.
V témže rozsudku Soudní dvůr rovněž rozhodl, že „pokud jde o vztah mezi osobami z důvodu jejich postavení obchodních společníků ve smyslu čl. 143 odst. 1 písm. b) prováděcího nařízení [ (
39
)], je třeba zdůraznit, že samotné znění tohoto ustanovení vylučuje jakoukoli existenci faktického postavení obchodních společníků“ (
40
). Soudní dvůr dodal, že „toto ustanovení, které se vztahuje na osoby, které jsou ‚právně uznanými obchodními společníky‘, vyžaduje pro účely konstatování existence vztahu, aby bylo prokázáno, že jsou splněny podmínky stanovené vnitrostátními ustanoveními týkajícími se postavení obchodních společníků, čímž je vyloučeno jakékoli postavení obchodních společníků, které by nebylo právně uznané“ (
41
).
76.
Z toho vyplývá, že posouzení postavení právně uznaného obchodního společníka je věcí vnitrostátního práva a že skutečnosti uvedené předkládajícím soudem (nikoli náhodná povaha obchodních vztahů, údaje o fakturách vystavených za tyto dodávky, zaplacení ceny, evidence těchto faktur v účetnictví a výkazech DPH dovozce a nárok na odpočet DPH, deklarovaná převodní hodnota vyšší než paušální dovozní hodnota ve spojení s dalším prodejem se ztrátou, neexistence obchodní smlouvy) mohou být relevantní pouze tehdy, když tvoří základ pro postavení právně uznaného obchodního společníka podle vnitrostátního práva.
77.
Návrh odpovědi na tuto otázku však vyžaduje zvážení vztahu mezi zvláštními ustanoveními, jež se vztahují na některé druhy ovoce a zeleniny, včetně cuket, a obecnými ustanoveními celního kodexu Unie a jeho prováděcího nařízení.
78.
Pokud totiž dovozce deklaroval převodní hodnotu, musí podle čl. 75 odst. 5 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 ve lhůtě jednoho měsíce od data prodeje dotčených produktů, s výhradou maximální lhůty čtyř měsíců ode dne přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu, prokázat, že šarže byla prodána za podmínek potvrzujících správnost cen uvedených v článku 70 celního kodexu Unie.
79.
Stačí tedy, aby dovozce prokázal, že jsou při dalším prodeji dovezeného zboží splněny podmínky článku 70 celního kodexu Unie, zejména podmínka týkající se osob ve vzájemném spojení, nebo musí pouze prokázat, že podmínky prodeje odůvodňují deklarovanou převodní hodnotu?
80.
Přípustnost otázky závisí na této odpovědi, neboť pokud by stačil pouhý důkaz existence spojení mezi dovozcem a kupujícím na první obchodní úrovni a jejich vlivu na cenu, nebylo by třeba si pokládat otázku týkající se podmínek prodeje produktů.
81.
Doslovný výklad by mohl vést k domněnce, že samotný důkaz o dalším prodeji za cenu, která odůvodňuje deklarovanou převodní hodnotu, je dostačující. Formulace přijatá unijním normotvůrcem však nevyžaduje pouze prokázání skutečné převodní hodnoty, ale odkazuje na podmínky dalšího prodeje zboží. V článku 75 odst. 5 třetím pododstavci nařízení v přenesené pravomoci 2017/891 se totiž stanoví, že záruka se uvolní pouze tehdy, když je celním orgánům předložen uspokojivý důkaz o podmínkách odbytu.
82.
S ohledem na účel tohoto ustanovení, kterým je zabránit podvodnému přefakturování při dovozu s cílem vyhnout se placení cla, se však zdá, že odkaz na podmínky článku 70 celního kodexu Unie musí být úplný. Pokud je totiž možná tajná dohoda mezi stranami ve spojení při fakturaci vyváženého výrobku, je možná i při jeho dalším prodeji na území Unie, což má za následek, že další prodej výrobků nemůže být uskutečněn osobám ve spojení, aby byla odůvodněna převodní hodnota, nebo že je nutno prokázat, že toto spojení nemělo vliv na cenu. Účelem unijního práva týkajícího se celní hodnoty je totiž zavedení spravedlivého, jednotného a neutrálního systému, který vylučuje používání svévolných nebo fiktivních celních hodnot. Celní hodnota by proto měla odrážet skutečnou hospodářskou hodnotu dováženého zboží (
42
).
83.
Převodní hodnotu tedy nelze použít, pokud existující vazby mezi osobami ve spojení při nákupu výrobků na vývoz a jejich dalším prodeji na celním území Unie ovlivnily cenu. V takovém případě prováděcí nařízení k celnímu kodexu Unie stanoví, že použití převodní hodnoty je možné i v případě spojení mezi stranami, pokud je převodní hodnota velmi blízká celní hodnotě stejného nebo podobného zboží určené podle metody odvozené hodnoty (
43
), s výjimkou srovnání s celní hodnotou dováženého zboží.
84.
Tohoto cíle, tj. zajištění ekonomické reality nákupu a dalšího prodeje, a tím i odpovídající výše cla, lze však dosáhnout i pomocí důkazů o podmínkách prodeje, neboť neobvyklé podmínky prodeje mohou být projevem tajné dohody mezi osobami ve vzájemném spojení, která ovlivňuje cenu. Tuto povinnost prokázat podmínky prodeje lze tedy chápat jako zjednodušené prokázání neexistence vlivu možného spojení mezi stranami na cenu. Tento výklad by byl v souladu s cílem zvláštní právní úpravy pro ovoce a zeleninu podléhající zkáze, kterým je usnadnit stanovení jejich hodnoty pro účely výpočtu vstupní ceny, vzhledem k tomu, že většina ovoce a zeleniny podléhajících zkáze je dodávána formou komisního prodeje, což ztěžuje stanovení jejich ceny (
44
). Tento výklad může být odůvodněn i tím, že pokud nejsou v uvedené lhůtě prokázány skutečnosti požadované v čl. 75 odst. 5 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891, záruka vypočtená na základě paušální dovozní hodnoty propadá celnímu orgánu.
85.
Ze všech těchto úvah vyplývá, že i kdyby předkládající soud dospěl k závěru, že hospodářské subjekty jsou ve vzájemném spojení – což není případ projednávané věci –, toto zjištění by nepostačovalo k prokázání splnění podmínek čl. 75 odst. 5 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891, a zejména toho, že s výrobky bylo nakládáno způsobem, který potvrzuje reálnost cen. Proto se odpověď na tuto otázku nezdá být užitečná pro řešení sporu, a jeví se proto jako nepřípustná.
86.
Podpůrně navrhuji odpovědět takto: Článek 70 odst. 3 písm. d) celního kodexu Unie a čl. 127 odst. 1 písm. b) prováděcího nařízení k celnímu kodexu Unie musí být vykládány v tom smyslu, že kupující a prodávající nemohou být považováni za právně uznané obchodní společníky, pokud neprokáží, že jsou splněny podmínky stanovené vnitrostátními ustanoveními týkajícími se postavení obchodních společníků, čímž je vyloučeno jakékoli postavení obchodních společníků, které by nebylo právně uznané.
V. Závěry
87.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl na předběžné otázky položené Administrativen sad Sofia-grad (správní soud pro Sofii-město) následovně:
„1)
Ustanovení čl. 75 odst. 2, 5 a 6 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2017/891 ze dne 13. března 2017, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013, pokud jde o odvětví ovoce a zeleniny a odvětví výrobků z ovoce a zeleniny, a doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o sankce uplatňované v uvedených odvětvích, a kterým se mění prováděcí nařízení Komise (EU) č. 543/2011, ve znění nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2018/1145 ze dne 7. června 2018, ve spojení s ustanoveními čl. 5 bodů 1 a 3, čl. 22 odst. 6, článku 29 a čl. 44 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví celní kodex Unie, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/2339 ze dne 14. prosince 2016,
musí být vykládána v tom smyslu, že
lhůty a sankce za jejich nedodržení brání tomu, aby odůvodnění celního rozhodnutí bylo v soudní fázi napadnutí změněno, a to i pokud jde o zvolenou metodu výpočtu celní hodnoty nebo pojem ‚osob ve vzájemném spojení‘ ve smyslu čl. 70 odst. 3 písm. d) nařízení č. 952/2013, ve znění nařízení 2016/2339.
2)
První předběžná otázka je nepřípustná, avšak podpůrně je třeba na ni odpovědět takto:
Ustanovení čl. 70 odst. 3 písm. d) nařízení č. 952/2013, ve znění nařízení 2016/2339, a čl. 127 odst. 1 písm. b) prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/2447 ze dne 24. listopadu 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k některým ustanovením nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013, kterým se stanoví celní kodex Unie, ve znění prováděcího nařízení Komise (EU) 2018/604 ze dne 18. dubna 2018,
musí být vykládána v tom smyslu, že
kupující a prodávající nemohou být považováni za právně uznané obchodní společníky, pokud neprokáží, že jsou splněny podmínky stanovené vnitrostátními ustanoveními týkajícími se postavení obchodních společníků, čímž je vyloučeno jakékoli postavení obchodních společníků, které by nebylo právně uznané.“
(
1
) – Původní jazyk: francouzština.
(
2
) – Úř. věst. 2013, L 269, s. 1.
(
3
) – Úř. věst. 2016, L 354, s. 32, dále jen „celní kodex Unie“.
(
4
) – Úř. věst. 2015, L 343, s. 558.
(
5
) – Úř. věst. 2018, L 101, s. 22, dále jen „prováděcí nařízení k celnímu kodexu Unie“.
(
6
) – Úř. věst. 2017, L 138, s. 4.
(
7
) – Úř. věst. 2018, L 208, s. 1, dále jen „nařízení v přenesené pravomoci 2017/891“.
(
8
) – Úř. věst. 2013, L 347, s. 671.
(
9
) – Úř. věst. 2017, L 350, s. 15, dále jen „nařízení č. 1308/2013“.
(
10
) – Nařízení Rady ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. 1992, L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307). Toto nařízení bylo zrušeno nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 450/2008 ze dne 23. dubna 2008, kterým se stanoví celní kodex Společenství (Modernizovaný celní kodex) (Úř. věst. 2008, L 145, s. 1), které bylo zrušeno celním kodexem Unie.
(
11
) – Nařízení ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. 1993, L 253, s. 1), ve znění nařízení Komise (ES) č. 46/1999 ze dne 8. ledna 1999 (Úř. věst. 1999, L 10, s. 1) (dále jen „prováděcí nařízení“), zrušeného prováděcím nařízením Komise (EU) 2016/481 ze dne 1. dubna 2016 (Úř. věst. 2016, L 87, s. 24) poté, co vstoupilo v platnost prováděcí nařízení k celnímu kodexu Unie.
(
12
) – Prováděcí nařízení Komise ze dne 13. března 2017, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013, pokud jde o odvětví ovoce a zeleniny a odvětví výrobků z ovoce a zeleniny (Úř. věst. 2017, L 138, s. 57).
(
13
) – Úř. věst. 1987, L 256, s. 1.
(
14
) – Úř. věst. 2018, L 273, s. 1, dále jen „nařízení č. 2658/87“.
(
15
) – Dále jen „rozhodnutí ze dne 30. října 2020“.
(
16
) – Dále jen „metoda odvozené hodnoty“.
(
17
) – Článek 75 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891.
(
18
) – Článek 70 odst. 1 celního kodexu Unie,
(
19
) – Článek 70 odst. 3 písm. d) celního kodexu Unie.
(
20
) – Článek 75 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891.
(
21
) – Viz bod 22 tohoto stanoviska.
(
22
) – Článek 75 odst. 3 nařízení v přenesené pravomoci 2017/891.
(
23
) – Článek 142 odst. 1 prováděcího nařízení k celnímu kodexu Unie.
(
24
) – Článek 142 odst. 4 písm. b) prováděcího nařízení k celnímu kodexu Unie.
(
25
) – Článek 142 odst. 5 písm. c) prováděcího nařízení k celnímu kodexu Unie.
(
26
) – Viz rozsudek ze dne 12. ledna 2023, Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (C‑132/21, EU:C:2023:2, body 45 a 48 a citovaná judikatura).
(
27
) – Článek 5 odst. 3 celního kodexu Unie.
(
28
) – Článek 5 odst. 1 celního kodexu Unie.
(
29
) – Článek 22 odst. 6 celního kodexu Unie.
(
30
) – Článek 22 odst. 7 celního kodexu Unie.
(
31
) – Článek 44 odst. 2 celního kodexu Unie.
(
32
) – Článek 29 celního kodexu Unie.
(
33
) – Viz bod 52 tohoto stanoviska.
(
34
) – Druhý způsob výpočtu, viz bod 47 tohoto stanoviska.
(
35
) – Účast ve vedení nebo správní radě druhé strany, postavení právně uznaných obchodních společníků, držení, kontrola nebo vlastnění – přímo nebo nepřímo – nejméně 5 % jejich akcií nebo podílů s hlasovacími právy touto třetí stranou, zaměstnanecký poměr, přímá nebo nepřímá kontrola, společná kontrola příbuzných nebo dětí či rodinný vztah.
(
36
) – Věc C‑599/20, EU:C:2022:457.
(
37
) – Úř. věst. 1994, L 346, s. 1.
(
38
) – Viz rozsudek ze dne 9. června 2022, Baltic Master (C‑599/20, EU:C:2022:457, bod 34 a citovaná judikatura).
(
39
) – Stejně jako čl. 127 odst. 1 písm. b) prováděcího nařízení k celnímu kodexu Unie.
(
40
) – Rozsudek ze dne 9. června 2022, Baltic Master, (C‑599/20, EU:C:2022:457, bod 35).
(
41
) – Rozsudek ze dne 9. června 2022, Baltic Master, (C‑599/20, EU:C:2022:457, bod 36).
(
42
) – Viz rozsudek ze dne 9. června 2022, Baltic Master (C‑599/20, EU:C:2022:457, bod 24).
(
43
) – Článek 134 odst. 2 písm. b) prováděcího nařízení k celnímu kodexu Unie.
(
44
) – Bod 31 odůvodnění nařízení (EU) 2017/891.