62021CC0174
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
JULIANE KOKOTT
přednesené dne 17. listopadu 2022 (
1
)
Věc C‑174/21
Evropská komise
proti
Bulharské republice
„Nesplnění povinnosti státem – Opatření vyplývající z rozsudku ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2017:267) – Směrnice 2008/50/ES – Kvalita vnějšího ovzduší – Mezní hodnoty na ochranu lidského zdraví – Jemné částice (PM10) – Překročení – Přípustnost žaloby – Výzva k podání vyjádření – Odůvodnění porušujícího jednání – Plány kvality ovzduší – Požadavky – Penále – Paušální částka“
I. Úvod
1.
Směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší (
2
) stanoví mezní hodnoty pro některé znečišťující látky ve vnějším ovzduší a požaduje, aby členské státy při jejich překročení vypracovaly plány kvality ovzduší, aby období překročení bylo co možná nejkratší.
2.
V rozsudku ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2017:267) dospěl Soudní dvůr k závěru, že ve všech zónách a aglomeracích v Bulharsku byly systematicky a trvale překračovány mezní hodnoty stanovené pro jemné částice (PM10, tedy částice do velikosti 10 μm) a příslušné orgány nevypracovaly dostatečné plány kvality ovzduší, aby toto porušování ukončily.
3.
Komise se v projednávané věci domáhá určení, že Bulharsko nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedeného rozsudku. Navrhuje, aby byla uložena paušální částka, jakož i denní částka penále až do úplného splnění povinností vyplývajících z rozsudku.
4.
Ve věci vyvstávají nové otázky týkající se přípustnosti takové žaloby, protože Komise ve své výzvě k podání vyjádření nevytýkala překročení mezních hodnot po uvedeném rozsudku. Dále je nezbytné vyjasnit, do jaké míry může Komise nezávisle na výtce překročení mezních hodnot po rozsudku vytýkat kvalitu bulharských plánů kvality ovzduší a na základě jakých kritérií má být taková výtka v postupu podle článku 260 SFEU posuzována.
II. Právní rámec
5.
Článek 13 odst. 1 směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší ukládá členských státům povinnost dodržovat různé mezní hodnoty kvality ovzduší:
„Členské státy zajistí, aby úrovně oxidu siřičitého, PM10, olova a oxidu uhelnatého ve vnějším ovzduší nepřekračovaly v žádné části jejich zón a aglomerací mezní hodnoty stanovené v příloze XI.
Pokud jde o oxid dusičitý a benzen, nesmějí být mezní hodnoty uvedené v příloze XI překračovány ode dne v ní uvedeného.
[…]“
6.
Podle přílohy XI směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší nesmí být 24hodinová mezní hodnota 50 μg/m3 PM10 na ochranu lidského zdraví překročena častěji než 35krát v roce. Roční mezní hodnota byla stanovena na 40 μg/m3 PM10. Tyto mezní hodnoty kvality ovzduší platí v Bulharsku na základě směrnice 99/30 (
3
) od vstupu tohoto členského státu do Unie dne 1. ledna 2007 (
4
).
7.
Článek 23 odst. 1 směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší stanoví, že při překročení mezních hodnot kvality ovzduší v určitých zónách nebo aglomeracích musí být vypracovány plány kvality ovzduší za účelem dosažení příslušných hodnot:
„Pokud v daných zónách nebo aglomeracích překračují úrovně znečišťujících látek ve vnějším ovzduší jakoukoli mezní hodnotu nebo cílovou hodnotu, a v každém případě navíc i jakoukoliv příslušnou mez tolerance, členské státy zajistí, aby byly pro tyto zóny nebo aglomerace vypracovány plány kvality ovzduší za účelem dosažení příslušné mezní nebo cílové hodnoty uvedené v přílohách XI a XIV.
V případě překročení mezních hodnot, u nichž již uplynula lhůta, od které je třeba hodnoty dodržovat, stanoví plány kvality ovzduší náležitá opatření, aby bylo období překročení co možná nejkratší. […]
Tyto plány kvality ovzduší obsahují alespoň informace uvedené v oddíle A přílohy XV. […]
[…]“
8.
Podle čl. 27 odst. 2 směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší musí členské státy nejpozději do devíti měsíců po skončení každého roku zpřístupnit Komisi informace k posouzení dodržování mezních hodnot.
III. Rozsudek ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2017:267)
9.
V rozsudku ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2017:267), Soudní dvůr konstatoval, že Bulharsko
–
z důvodu systematického a trvajícího nedodržování od roku 2007 a do roku 2014 včetně denních a ročních mezních hodnot koncentrací PM10 v zónách a aglomeracích BG0001 AG Sofie, BG0002 AG Plovdiv, BG0004 Sever, BG0005 Jihozápad a BG0006 Jihovýchod;
–
z důvodu systematického a trvajícího nedodržování od roku 2007 a do roku 2014 včetně denní mezní hodnoty koncentrací PM10 v zóně BG0003 AG Varna a roční mezní hodnoty v letech 2007, 2008 a 2010 až 2014 včetně v téže zóně BG0003 AG Varna,
nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 13 odst. 1 směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší ve spojení s její přílohou XI, a
–
z důvodu, že v období od 11. června 2010 do roku 2014 včetně byly nadále překračovány denní a roční mezní hodnoty koncentrací PM10 ve všech výše uvedených zónách a aglomeracích, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce této směrnice, a zejména povinnost dbát na to, aby období překročení bylo co možná nejkratší.
IV. Řízení a návrhová žádání
10.
Po rozsudku ze dne 5. dubna 2017 Bulharsko několikrát poskytlo Komisi na její vyžádání informace týkající se plnění rozsudku.
11.
Bulharsko i nadále sdělovalo Komisi naměřené hodnoty zatížení jemnými částicemi PM10. Podle sdělení Komise během jednání poskytl tento členský stát zejména v září 2018 hodnoty za rok 2017, které ovšem ještě musely být opraveny. Tyto opravy byly podle Komise zpřístupněny dne 6. listopadu 2018.
12.
Komise nicméně dne 9. listopadu 2018 formálně vyzvala Bulharsko podle čl. 260 odst. 2 SFEU k podání vyjádření a stanovila lhůtu do 9. ledna 2019 pro zaslání odpovědi. Na žádost Bulharska prodloužila Komise tuto lhůtu do 9. února 2019.
13.
Komise v této výzvě konstatovala, že překročení mezních hodnot pokračovalo i v letech 2015 a 2016.
14.
Dále Komise vytýkala, že Bulharsko nepředložilo nové plány kvality ovzduší, aby dosáhlo zlepšení kvality ovzduší. Byla sice oznámena celostátní opatření, ale téměř žádné z nich ještě nebylo realizováno. Komise nebyla informována o pokroku v jejich realizaci ani o harmonogramu dalšího provádění. Dále nebyly uvedeny informace o očekávaném zlepšení kvality ovzduší a sama opatření byla často nejasná. Konečně je u různých opatření uvedena poznámka, že jsou zapotřebí (finanční) prostředky (k realizaci).
15.
Ve své odpovědi, která byla Komisi doručena dne 18. ledna 2019, Bulharsko sdělilo, že mezní hodnoty byly překročeny i v roce 2017, uvedlo ovšem, že se situace zlepšuje, protože se snižuje míra překročení.
16.
Pokud jde o plány kvality ovzduší, Bulharsko připomnělo, že v roce 2017 a 2018 zaslalo programy pro celkem 19 měst. Další celostátní opatření se připravují.
17.
Evropská komise přesto podala dne 21. března 2021 dotčenou žalobu a navrhuje, aby
–
bylo určeno, že Bulharská republika tím, že pokud jde o zóny a aglomerace BG0001 Sofie, BG0002 Plovdiv, BG0004 Sever, BG0005 Jihozápad a BG0006 Jihovýchod, nepřijala všechna nezbytná opatření, která vyplývají z rozsudku Soudního dvora ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2017:267), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 260 odst. 1 SFEU;
–
Bulharské republice byla uložena povinnost zaplatit Komisi paušální částku ve výši 3156 eur za den ode dne vyhlášení rozsudku ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2017:267), do vyhlášení rozsudku v projednávané věci, nebo, v případě, že povinnosti vyplývající z rozsudku budou splněny dříve, do 31. prosince posledního roku, v němž tyto povinnosti nebyly splněny, v každém případě ale ne méně, než je minimální paušální částka 653000 eur;
–
Bulharské republice byla uložena povinnost zaplatit Komisi penále ve výši 5677,20 eur za den za každou jednotlivou zónu kvality ovzduší, které se vypočítá ode dne vyhlášení rozsudku Soudního dvora v projednávané věci až do roku, v němž budou v celém rozsahu splněny povinnosti vyplývající z rozsudku ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2017:267);
–
Bulharské republice byla uložena náhrada nákladů řízení.
18.
Bulharská republika navrhuje, aby byla žaloba zamítnuta a Komisi byla uložena náhrada nákladů řízení.
19.
Polsko podporuje návrhová žádání Bulharska.
20.
Účastníci řízení předložili písemná vyjádření a – s výjimkou Polska – na jednání konaném dne 21. září 2022 přednesli ústní vyjádření.
V. Právní analýza
21.
Pokud bylo v rozsudku Soudního dvora určeno, že členský stát nesplnil povinnost, která pro něj vyplývá z unijního práva, musí tento stát podle čl. 260 odst. 1 SFEU přijmout opatření vyplývající z daného rozsudku. Ačkoli toto ustanovení neupřesňuje lhůtu, v níž musí být rozsudku vyhověno, zájem na okamžitém a jednotném uplatňování unijního práva vyžaduje, aby toto plnění povinností vyplývajících z rozsudku bylo započato okamžitě a bylo završeno v co nejkratší možné době (
5
).
22.
Domnívá-li se Komise, že dotyčný členský stát nepřijal nezbytná opatření, může podle čl. 260 odst. 2 SFEU poté, co tomuto státu poskytne příležitost vyjádřit se, podat žalobu k Soudnímu dvoru. Navrhne přitom paušální částku nebo penále, jež je dotyčný členský stát povinen zaplatit, ve výši, kterou považuje za přiměřenou okolnostem.
23.
V projednávané věci Komise navrhuje, aby bylo určeno, že Bulharsko nevyhovělo rozsudku ze dne 5. dubna 2017 v plném rozsahu a aby byla určena paušální částka a penále až do úplného splnění povinností vyplývajících z rozsudku. Její návrhové žádání ovšem nezahrnuje aglomeraci BG03 Varna, jíž se uvedený rozsudek týkal, protože Bulharsko sdělilo, že sporné mezní hodnoty PM10 byly v této aglomeraci dodrženy.
24.
V následujícím je nezbytné posoudit nejprve přípustnost této žaloby, následně její opodstatněnost a závěrem otázku, zda a případně v jaké výši musí být uložena paušální částka nebo penále.
A.
Přípustnost žaloby
25.
Bulharsko považuje žalobu z důvodu vad postupu před zahájením soudního řízení za nepřípustnou.
26.
Podle čl. 260 odst. 2 SFEU musí Komise poskytnout dotčenému členskému státu příležitost vyjádřit se před tím, než věc z důvodu neplnění povinností vyplývajících z rozsudku předloží Soudnímu dvoru. Tento procesní krok je podle názoru Bulharska stižen chybou, protože Komise vytýká nedostatečné plnění rozsudku ze dne 5. dubna 2017, tedy porušení článku 260 SFEU, ve své výzvě k podání vyjádření se ovšem odvolává na překročení mezních hodnot v letech 2015 a 2016.
27.
Touto argumentací se Bulharsko odvolává na to, že Komise může členský stát vyzvat k podání vyjádření podle článku 258 SFEU až po porušení unijního práva. To znamená, že povinnost, jejíž nesplnění je vytýkáno, už musí existovat (
6
).
28.
Oproti názoru Bulharska tomu ale v projednávané věci tak není.
29.
Je totiž nepochybné, že Bulharsko v okamžiku výzvy k podání vyjádření dne 9. listopadu 2018 již bylo povinno vyhovět rozsudku ze dne 5. dubna 2017. Komise se proto ve výzvě dopisem mohla odvolávat na porušení povinnosti.
30.
Argumentace Bulharska ovšem ukazuje na jinou vadu. Komise totiž ve výzvě dopisem ze dne 9. listopadu 2018 netvrdí, že Bulharsko od rozsudku ze dne 5. dubna 2017 neukončilo překračování mezních hodnot vytýkané v tomto rozsudku (k tomu bod 1.). Výtku, že Bulharsko od tohoto rozsudku dostatečně nevylepšilo plány kvality ovzduší, naproti tomu výzva dopisem obsahuje (k tomu bod 2.).
1. Mezní hodnoty
31.
V prvním žalobním důvodu Komise vytýká, že v Bulharsku jsou po rozsudku ze dne 5. dubna 2017 nadále překračovány mezní hodnoty pro jemné částice (PM10) stanovené v článku 13 a příloze XI směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší, ačkoliv rozsudek ze dne 5. dubna 2017 konstatoval systematické a trvající porušování mezních hodnot.
32.
Komise ovšem ve výzvě dopisem ze dne 9. listopadu 2018 výslovně netvrdila, že mezní hodnoty byly po rozsudku ze dne 5. dubna 2017 překročeny. Omezila se spíše na pojednání překročení v letech 2015 a 2016.
33.
Tato překročení se týkají doby, která ještě nebyla dotčena rozsudkem ze dne 5. dubna 2017. Tato překročení sice dokládají, že porušování mezních hodnot a tedy unijního práva pokračovalo. Překročení mezních hodnot v letech 2015 a 2016 ovšem bez dalšího neznamená, že Bulharsko nevyhovělo rozsudku ze dne 5. dubna 2017. Povinnost stanovená v čl. 260 odst. 1 SFEU totiž vzniká až s rozsudkem a týká se období po něm.
34.
Ani povaha sporného porušení, systematické a trvající překračování mezních hodnot, nemění nic na tom, že Komise musela vytknout porušení mezních hodnot po rozsudku ze dne 5. dubna 2017. Překročení v letech 2015 a 2016 sice ukazuje, že toto porušení trvalo i po období do roku 2014, které bylo předmětem rozsudku. Toto překročení jako takové ale ještě neporušuje povinnost vyhovět rozsudku.
35.
V postupu podle článku 258 SFEU by toto opomenutí představovalo závažnou procesní vadu, protože v tomto postupu je ve výzvě dopisem poprvé vymezen rámec porušení unijního práva, o němž Komise a členský stát vedou spor, tedy předmět sporu (
7
). Neuvede-li Komise toto porušení výslovně ve výzvě dopisem, pak dopis nemůže tuto funkci splnit.
36.
Je pravda, že postup podle čl. 260 odst. 2 SFEU se liší od postupu podle článku 258, protože první rozsudek Soudního dvora stanoví předmět sporu (
8
). Toto stanovení je ze své povahy významně přesnější, než stanovení ve výzvě dopisem podle článku 258, protože rozsudek se zakládá na přesnějších poznatcích, které vyplývají z postupu před zahájením soudního řízení a ze soudního řízení samotného. Potřeba přesně vymezit předmět sporu ve výzvě dopisem podle čl. 260 odst. 2, proto nemá takový význam.
37.
Na druhé straně jsou možné právní důsledky postupu podle čl. 260 odst. 2 SFEU podstatně závažnější než právní důsledky postupu podle článku 258, protože podle článku 260 může Soudní dvůr uložit paušální částku a penále. S ohledem na právní jistotu a práva členského státu na obhajobu je proto nezbytné, aby Komise předmět sporu popsala obzvláště pečlivě.
38.
Bulharsko sice pochopilo, že Komise vytýká nedostatečné dodržování mezních hodnot od rozsudku ze dne 5. dubna 2017. To vyplývá zejména z toho, že Bulharsko ve své odpovědi uvádí naměřené hodnoty v roce 2017, tedy rovněž dobu po předmětném rozsudku. Bulharsko tak mělo možnost se hájit.
39.
Vada, kterou je stižena výzva dopisem Komise, ale nemůže být dodatečně napravena členským státem. Vedlo by to k tomu, že předmět sporu by nestanovila Komise, nýbrž členský stát.
40.
Z tohoto důvodu mohla svou chybu napravit pouze Komise doplňující výzvou dopisem. To mohla udělat relativně snadno, protože Bulharsko v mezidobí poskytlo nezbytné informace o roku 2017 a mezi touto odpovědí, jakož i podáním žaloby uplynuly ještě další více než dva roky. Stačilo, aby Komise během této doby zaslala pouze doplňující výzvu dopisem, v níž by předmět sporu upřesnila.
41.
Během jednání se Komise odvolávala na to, že Bulharsko zpřístupnilo naměřené hodnoty za rok 2017 pozdě. Úplné totiž byly až po opravách, které byly doručeny dne 6. listopadu 2018.
42.
Skutečnost, že Bulharsko neprovedlo tyto opravy již před uplynutím lhůty pro zpřístupnění naměřených hodnot na konci září 2018, je možné považovat za porušení čl. 27 odst. 2 směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší. Komise nicméně při výzvě k podání vyjádření již měla k dispozici čísla za rok 2017 a mohla je učinit předmětem této výzvy. Naproti tomu v této výzvě Bulharsku žádné průtahy při zpřístupnění hodnot za rok 2017 nevytýkala.
43.
Komise se kromě toho ani jiným způsobem nepokusila prokázat, že došlo k překročení mezních hodnot od rozsudku ze dne 5. dubna 2017. Z překročení mezních hodnot v letech 2015 a 2016 ve spojení s neexistencí dostatečných plánů kvality ovzduší, kterou vytýká v druhém žalobním důvodu, mohla například usoudit, že mezní hodnoty budou pravděpodobně překročeny rovněž v roce 2017. Nelze ani považovat za vyloučené, že Komise sama sleduje zveřejňování údajů o kvalitě ovzduší členskými státy podle článku 26 směrnice o kvalitě ovzduší a usuzuje z toho na dodržování mezních hodnot, aniž vyčká na oficiální zpřístupnění těchto čísel.
44.
Z toho vyplývá, že výzva dopisem ve vztahu k překročení mezních hodnot postrádala navzdory zjevnému záměru Komise rozhodující prvek pro postup před soudním řízením podle čl. 260 odst. 2 SFEU, totiž tvrzení, že mezní hodnoty byly podle názoru Komise po rozsudku ze dne 5. dubna 2017 skutečně překročeny.
45.
Tento žalobní důvod je proto pro vady postupu před zahájením soudního řízení nepřípustný.
2. Plány kvality ovzduší
46.
Druhým žalobním důvodem Komise namítá, že Bulharsko ani po rozsudku ze dne 5. dubna 2017 neplnilo svou povinnost vyplývající z čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší. Bulharsko nezajistilo vypracování plánů kvality ovzduší, které stanoví náležitá opatření, aby období překročení bylo co možná nejkratší.
47.
Naproti tomu Bulharsko zastává názor, že opomenutí Komise vytknout ve výzvě k podání vyjádření překročení mezních hodnot po rozsudku ze dne 5. dubna 2017 má za následek nepřípustnost rovněž tohoto žalobního důvodu.
48.
Na rozdíl od překročení mezních hodnot ale Komise ve druhém odstavci třetího oddílu výzvy dopisem ze dne 9. listopadu 2018 výslovně vytýkala, že Bulharsko do tohoto data nepředložilo dostatečné nové plány podle čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší, které by vykazovaly významné zlepšení politiky snížení a managementu znečištění vzduchu jemnými částicemi PM10 (
9
). Následující odstavec Komise uvedla tím, že Bulharsko dosud, tedy v době mezi rozsudkem ze dne 5. dubna 2017 a výzvou k podání vyjádření představilo velmi málo nových opatření a téměř žádné z nich ještě nerealizovalo. Komise se přitom odvolávala zejména na schválení vnitrostátního programu kvality ovzduší a změn zákona o čistém ovzduší, k němuž ovšem nedošlo (
10
). Vycházela ze sdělení Bulharska ze dne 5. června 2017, 8. března 2018 a 27. července 2018.
49.
Komise tak ve výzvě k podání vyjádření ze dne 9. listopadu 2018 jednoznačně uvedla, že se tvrzené porušení povinnosti zpracovat plány kvality ovzduší týká období po rozsudku ze dne 5. dubna 2017.
50.
Je pravda, že se Komise ve výzvě dopisem pro prokázání této výtky opírá mimo jiné o jen velmi omezeně vhodný důkazní prostředek, totiž o překročení mezních hodnot v letech 2015 a 2016.
51.
Pokud by mezní hodnoty od rozsudku ze dne 5. dubna 2017 již nebyly překračovány, odpadla by totiž i povinnost vypracovat plány kvality ovzduší. Podle článku 23 směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší je překročení mezních hodnot podmínkou k tomu, aby povinnost vypracovat plány kvality ovzduší vůbec existovala.
52.
Překročení v letech 2015 a 2016 jsou ale nanejvýš velmi slabými indiciemi, že po rozsudku ze dne 5. dubna 2017 nebyly použity dostatečné plány kvality ovzduší. Sama o sobě nepostačují, aby prokázala trvání povinnosti vypracovat plány kvality ovzduší podle čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší a dokazovala porušení této povinnosti.
53.
Skutečnost, zda se Komise odvolává na vhodné důkazní prostředky tvrzeného porušení, ovšem – na rozdíl od v projednávané věci dostatečného vymezení tvrzeného porušení – není otázkou přípustnosti, nýbrž otázkou opodstatněnosti žaloby.
54.
Zejména neexistuje důvod požadovat, aby výzva k podání vyjádření podle čl. 260 odst. 2 SFEU již obsáhle a vyčerpávajícím způsobem uváděla nezbytné důkazy. Podle ustálené judikatury týkající se prvního řízení o nesplnění povinnosti podle článku 258 spíše platí, že výzva dopisem nemůže podléhat stejně přísným požadavkům na přesnost, jako jsou požadavky, které musí splňovat odůvodněné stanovisko ve druhém kroku postupu před soudním řízením, neboť může spočívat pouze v prvním stručném shrnutí vytýkaných skutečností (
11
).
55.
Tím spíše to platí pro postup podle čl. 260 odst. 2 SFEU. Pro tento postup totiž členské státy přijetím Lisabonské smlouvy odstranily požadavek odůvodněného stanoviska, aby jej zjednodušily (
12
). Vyšší požadavky na prokázání porušujícího jednání ve výzvě dopisem by ale s takovýmto zjednodušením nebyly slučitelné.
56.
Předložení nových důkazních prostředků, jimiž Komise dokládá výtky uvedené v postupu před zahájením soudního řízen, ostatně nemění předmět sporu (
13
). Soudní dvůr v řízení podle článku 258 SFEU spíše rozhodl, že předmět žaloby podané z důvodu domněle pokračujícího neplnění povinnosti je možné rozšířit i na skutečnosti, které nastaly až po předání odůvodněného stanoviska, mají-li stejnou povahu jako skutečnosti uvedené v tomto stanovisku a lze-li je přičíst stejnému chování (
14
).
57.
To by mělo obdobně platit v rámci čl. 260 odst. 2 SFEU již proto, že Komise v tomto řízení musí zpravidla prokázat nikoliv jen porušení k určitému datu, a to k termínu uplynutí lhůty uvedené ve výzvě dopisem. Podmínkou uložení penále naproti tomu je, že Komise prokáže trvání porušujícího jednání až do vydání rozsudku Soudního dvora (
15
). Příslušné důkazy ještě ale v okamžiku výzvy nemusí existovat.
58.
Z tohoto důvodu mohou Komise a členský stát podle článku 128 jednacího řádu Soudního dvora předkládat nové důkazy – v projednávané věci například důkazy o překročení mezních hodnot v letech 2017 až 2020 – v každém případě v žalobě a v žalobní odpovědi a při odůvodnění prodlení také v replice a duplice a výjimečně rovněž po ukončení písemné části řízení (
16
). Komise musí pouze zajistit, aby důkazy, které předloží po výzvě dopisem, nerozšiřovaly předmět sporu.
59.
Předmět druhého žalobního důvodu ovšem s dostatečnou přesností vyplývá již z výzvy dopisem: Komise vytýká Bulharsku, že od rozsudku ze dne 5. dubna 2017 nesplnilo povinnost stanovenou v čl. 23 odst. 1 druhém pododstavci směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší, totiž zajistit vypracování plánů kvality ovzduší, které stanoví náležitá opatření, aby období překročení bylo co možná nejkratší. Nové důkazy, které dokládají existenci této povinnosti nebo odůvodňují pochybnosti o kvalitě těchto plánů, nerozšiřují předmět sporu.
60.
Komise ostatně již ve výzvě dopisem uvedla kromě překročení v letech 2015 a 2016 rovněž jiné důkazní prostředky, totiž zejména informace Bulharska o tom, že sdělená opatření dosud nebyla v převážné většině schválena, a – podle názoru Komise nedostatečný rozsah již schválených opatření.
61.
Je-li toto tvrzení správné, mohlo by ve spojení s potvrzeným trendem let 2015 a 2016 dokládat, že Bulharsko bylo i nadále povinno vypracovat plány kvality ovzduší a bulharské plány kvality ovzduší nesplňovaly požadavky čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší. Nejistota, zda budou překročeny mezní hodnoty, by naproti tomu neměla postačovat pro vyvrácení tohoto tvrzení. V opačném případě by bylo prakticky nemožné takovéto povinnosti prosadit, protože Komise v okamžiku výzvy k podání vyjádření ani Soudní dvůr při svém rozsudku (
17
) nemají k dispozici denní aktuální naměřené hodnoty. Musí se vždy odkazovat na hodnoty z minulosti. Členské státy by ostatně mohly prosazování svých povinnosti podle článku 23 podrývat již tím, že zastaví měření kvality ovzduší a budou oddalovat zpřístupnění naměřených hodnot, pokud by tyto naměřené hodnoty představovaly nezbytnou podmínku pro konstatování povinnosti.
62.
Komise proto vytýkané porušující jednání doložila ve výzvě dopisem ze dne 9. listopadu 2018 dostatečně.
3. Dílčí závěr
63.
Z výše uvedeného vyplývá, že žaloba je přípustná v rozsahu, v němž Komise tvrdí, že Bulharsko stále ještě nesplnilo své povinnosti vyplývající z čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší, totiž vypracovat plány kvality ovzduší, které stanoví opatření, aby období překročení bylo co možná nejkratší. Argumentace k žalobnímu důvodu překračování mezních hodnot je naproti tomu nepřípustná.
B.
Plnění povinností vyplývajících z rozsudku ze dne 5. dubna 2017
64.
Z výkladu o přípustnosti vyplývá, že se předmět projednávaného sporu omezuje na to, zda Bulharsko od vydání rozsudku ze dne 5. dubna 2017 splnilo své povinnosti vyplývající z čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší.
65.
Pokud v daných zónách a aglomeracích překračují úrovně znečišťujících látek ve vnějším ovzduší jakoukoli mezní hodnotu, členské státy podle tohoto ustanovení zajistí, aby byly pro tyto zóny a aglomerace vypracovány plány kvality ovzduší, které stanoví náležitá opatření, aby bylo období překročení co možná nejkratší.
66.
Datem rozhodným pro posouzení existence nesplnění povinnosti podle čl. 260 odst. 2 SFEU je datum uplynutí lhůty stanovené ve výzvě k podání vyjádření zaslané na základě tohoto ustanovení (
18
). V projednávaném případě tato lhůta skončila dne 9. února 2019 (k tomu bod 1).
67.
Při posouzení uložení paušální částky nebo penále podle čl. 260 odst. 2 SFEU je kromě toho rozhodující situace k datu rozhodnutí Soudního dvora v této věci. Zejména penále je odůvodněné pouze tehdy, když neplnění povinností spočívající v tom, že nebylo vyhověno předchozímu rozsudku Soudního dvora, doposud trvá (k tomu níže bod 2) (
19
).
1. Plnění rozsudku ze dne 5. dubna 2017 do uplynutí lhůty
68.
Dne 9. února 2019 Bulharsko svou povinnost zajistit podle čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší vypracování plánů kvality ovzduší, které stanoví náležitá opatření, aby období překročení bylo co možná nejkratší, která byla stanovena rozsudkem ze dne 5. dubna 2017, dosud nesplnilo.
a) Trvání povinnosti vyplývající z článku 23 směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší
69.
Vzhledem k tomu, že Komise ve výzvě dopisem nezmínila žádná překročení od vydání rozsudku ze dne 5. dubna 2017, bylo by možné pochybovat o tom, zda povinnost podle článku 23 směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší dne 9. února 2019 i nadále trvala. Nezávisle na nepřímých skutečnostech dokládajících tuto povinnost, které byly obsahem výzvy dopisem (
20
), je nyní ovšem nesporné, že mezní hodnoty byly ve všech zónách a aglomeracích, jichž se toto řízení týká, překračovány trvale až do roku 2020 (
21
). Bulharsko proto bylo dne 9. února 2019 povinno zajistit, aby byly vytvořeny plány kvality ovzduší, které splňovaly požadavky článku 23 směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší.
70.
Skutečnost, že se Komise ve výzvě dopisem ze dne 9. listopadu 2018 opřela pouze o měření z let 2015 a 2016, nebrání tomu, aby k prokázání povinnosti Bulharska vypracovat plány kvality ovzduší bylo přihlédnuto k měřením let 2017 až 2020. Použití těchto pozdějších měření neslouží formálnímu konstatování porušení mezních hodnot podle článku 13 směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší, nýbrž je pouze důkazem tvrzené povinnosti vyplývající z čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce ohledně plánů kvality ovzduší (
22
).
71.
Rozsudky týkající se porušení směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší přijaté na základě článku 258 SFEU potvrzují, že tento způsob dokazování je možný. Ani v postupu před zahájením soudního řízení podle článku 258 SFEU totiž Komise při stanovení rozhodující lhůty v odůvodněném stanovisku ještě nemá k dispozici naměřené hodnoty, který by dokazovaly, že při jejím uplynutí budou mezní hodnoty ještě překračovány (
23
). Tyto hodnoty jí totiž musí členské státy podle čl. 27 odst. 2 směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší sdělit až devět měsíců po uplynutí příslušného roku. Soudní dvůr však přesto konstatoval překračování až do rozhodujícího okamžiku (
24
) a porušení povinnosti vypracovat náležité plány kvality ovzduší (
25
) na základě údajů poskytnutých později.
b) Porušení povinnosti vyplývající z článku 23 směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší
72.
Jak Komise správně zdůrazňuje, je překračování mezních hodnot až do roku 2020 zároveň významnou skutečností naznačující, že plány kvality ovzduší, které byly k dispozici 9. února 2019, nepostačují, aby období překročení bylo co možná nejkratší (
26
).
73.
Soudní dvůr však v ustálené judikatuře rozhodl, že plány kvality ovzduší mohou být vypracovány pouze na základě rovnováhy mezi cílem snížení rizika znečištění a jednotlivými dotčenými veřejnými a soukromými zájmy. Proto je třeba prostřednictvím analýzy v každém jednotlivém případě ověřit, zda jsou plány vypracované dotyčným členským státem v souladu s čl. 23 odst. 1 druhým pododstavcem směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší (
27
).
74.
Je sice pravda, že členské státy mají při určení opatření, která mají být přijata, určitý prostor pro uvážení. Tato opatření ale musí každopádně umožňovat, aby bylo období překročení mezních hodnot co možná nejkratší (
28
); v žádném případě nesmí být prodlouženo na dobu neurčitou (
29
).
75.
Již ve svém rozsudku ze dne 5. dubna 2017 Soudní dvůr konstatoval, že Bulharsko porušilo tuto povinnost pro koncentrace částic PM10 do roku 2014 včetně (
30
). To ale neznamená, že Bulharsko od rozsudku již nemohlo předložit žádný plán, aby dostálo svým povinnostem podle článku 23 směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší. Spíše je povahou postupu podle článku 260 SFEU, že dotčený členský stát může (a musí) přijmout opatření, která jsou zpravidla přijata příliš pozdě, aby mohla porušení zabránit, mohou jej ale přinejmenším ukončit. Opožděné provádění směrnice tak nemůže zhojit zmeškání lhůty, může ale odstranit důvod řízení pro nesplnění povinnosti.
76.
Dne 9. února 2019 ale Bulharsko ještě nepřijalo opatření nezbytná k ukončení porušování čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší, které bylo konstatováno v rozsudku ze dne 5. dubna 2017.
77.
K tomuto datu totiž přinejmenším ještě nebyla schválena všechna nezbytná celostátní opatření, jež jsou součástí bulharské strategie ke splnění povinností stanovených rozsudkem ze dne 5. dubna 2017. Týká se to především vnitrostátních programů na zlepšení kvality ovzduší a nahrazení určitých druhů vytápění, jakož i požadavků na konstrukci kamen na pevná paliva a kvalitu pevných paliv. Vzhledem k tomu, že Bulharsko považovalo tato opatření ve své odpovědi na výzvu dopisem Komise za podstatná pro vyhovění rozsudku ze dne 5. dubna 2017, lze vycházet z toho, že plány kvality ovzduší byly bez těchto opatření neúplné.
78.
Není proto zapotřebí zkoumat obsah těchto opatření nebo místních plánů kvality ovzduší ani se zabývat očekávaným obdobím, které uplyne do dodržení mezních hodnot.
c) Dílčí závěr
79.
Je proto nutné konstatovat, že Bulharsko dne 9. února 2019 ještě v plném rozsahu nevyhovělo rozsudku ze dne 5. dubna 2017 ohledně své povinnosti vyplývající z čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší.
2. Dnešní situace
80.
Posouzení dnešní situace je nezbytné pro rozhodnutí o uložení penále. Nelze ji sice posoudit s konečnou platností, protože pro běžný rok ještě nejsou k dispozici všechny naměřené hodnoty. Již schválené plány kvality ovzduší a nejnovější naměřené hodnoty ale poskytují důležitá vodítka. Je pravda, že tyto plány a naměřené hodnoty převážně ještě nebyly předmětem výzvy k podání vyjádření ze dne 9. listopadu 2018. Jejich zohledněním se ale nemění předmět sporu (
31
). Jedná se spíše o nové důkazy, které ukazují, do jaké míry předmět sporu v mezidobí zanikl (
32
).
a) Nedodržení mezních hodnot
81.
Bezprostředně před jednáním předložilo Bulharsko na vyžádání Soudního dvora nejnovější čísla za rok 2021. Jedná se ovšem o předběžná čísla, proto v dotčeném řízení nemohou mít rozhodující význam (
33
). S výhradou jejich finalizace ale při posouzení, zda porušení i nadále trvá, je nelze ani ignorovat.
82.
Pokud jde o naměřené hodnoty, byla roční mezní hodnota již v roce 2020 překročena pouze v aglomeraci BG0002 Plovdiv, a sice na jednom odběrném místě přímo ve městě Plovdiv. Avšak i tam byla tato mezní hodnota podle předběžných čísel za rok 2021 dodržena.
83.
Naproti tomu denní mezní hodnoty v roce 2020 byly často překračovány ještě ve všech předmětných zónách a aglomeracích, přesněji řečeno ve městech Sofie, Asenovgrad, Plovdiv, Vidin, Montana, Gorna Oriahovica, Pernik, Smolyan, Haskovo, Pazardžik a Burgas. Podle čísel za rok 2021, která musí být ještě finalizována, vykazuje většina těchto míst i nadále příliš mnoho překročení.
84.
Denní mezní hodnoty v Perniku a ve zbývajících obcích zóny BG0006 Jihovýchod, Haskovo, Pazardžik a Burgas (podruhé od roku 2019), ovšem byly v roce 2021 podle těchto čísel překročeny v méně než 35 dnech. Bulharsko se přitom zjevně poprvé odvolávalo na to, že část zjištěných překročení je nutno připsat příspěvkům z přírodních zdrojů a podle čl. 20 odst. 2 směrnice o kvalitě ovzduší se tedy tato překročení nepovažují za překročení mezních hodnot.
85.
Nelze sice vyloučit, že zlepšení v těchto zónách je pouze přechodné povahy. Pokud se ale čísla za rok 2021 potvrdí, nelze přinejmenším na základě dnes dostupných informací již konstatovat, že tam i nadále musí být vypracovány plány kvality ovzduší.
b) Informace o účinnosti opatření podle oddílu A přílohy XV směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší
86.
V rozsahu, v němž byly denní mezní hodnoty často překračovány i v roce 2021, vyvstává otázka, zda plány kvality ovzduší schválené v mezidobí přesto splňují požadavky čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší.
87.
Podmínkou posouzení této otázky je zejména, aby plány obsahovaly údaje podle přílohy XV části A směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší. Dotčené údaje dokládají mimo jiné původ znečištění (body 5 a 6), rozbor možných opatření ke zlepšení kvality ovzduší (bod 6), jakož i přijatých a provedených opatření (body 7 až 9) včetně časového plánu a očekávaného zlepšení kvality ovzduší, jehož má být dosaženo (bod 8).
88.
V případě, že chybí zejména odhad očekávaného zlepšení kvality ovzduší a předpokládaná doba potřebná k dosažení uvedených cílů podle části A bodu 8 písm. c) přílohy XV směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší, je sotva možné posoudit, zda na základě plánu zůstane období co možná nejkratší. Bez znalosti opatření, která jsou nezbytná pro dodržení mezních hodnot, totiž nelze ani posoudit, zda lze rychlejší provedení spravedlivě očekávat. Soudní dvůr také již konstatoval, že tyto údaje mají rozhodující význam (
34
).
89.
Neuvedení těchto údajů je proto nutně součástí porušení čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší, které konstatoval Soudní dvůr v rozsudku ze dne 5. dubna 2017 (
35
).
90.
Komise proto jak ve výzvě dopisem (
36
), tak i v řízení před soudem vytýkala, že tyto údaje nebyly poskytnuty.
91.
Nezabývala se však jednotlivými místními plány kvality ovzduší.
92.
V řízení o nesplnění povinnosti ale Komise musí prokázat existenci tvrzeného nesplnění povinnosti a poskytnout Soudnímu dvoru skutečnosti nezbytné k tomu, aby mohl ověřit, zda došlo k tomuto nesplnění povinnosti. Přitom se Komise nesmí opírat o domněnky (
37
). To platí rovněž v řízení podle článku 260 SFEU (
38
). Již proto je podmínkou výtky, že jsou plány kontroly kvality členského státu neúplné, aby Komise prověřila úplnost všech plánů dotčeného členského státu, tedy nikoliv pouze celostátní opatření, nýbrž rovněž místní plány, které z nich vychází.
93.
Jak navíc sdělila bulharská vláda na dotaz Soudního dvora, jsou plány různých obcí dostupné na internetu. Přitom se ukazuje, že prima facie obsahují údaje podle části A přílohy XV směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší. Není ostatně vyloučené, že některé útvary Komise to ví nebo se dokonce podílely na tom, aby plány tyto požadavky splňovaly, protože vypracování plánů bylo zjevně dotováno z prostředků Unie.
94.
Komise proto výtku, že bulharské plány kvality ovzduší neobsahují údaje nezbytné podle částí A přílohy XV směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší, dostatečně nedoložila.
c) Vhodnost bulharských opatření k zajištění dodržování mezních hodnot
95.
Skutečnost, že se Komise nezabývala místními plány kvality ovzduší, podrývá rovněž její kritiku, že bulharská opatření nejsou vhodná k tomu, aby zajistila dodržování mezních hodnot. Tato kritika se totiž v zásadě zaměřuje pouze na celostátní opatření.
96.
Do jaké míry naplňují tato celostátní opatření rozsudek ze dne 5. dubna 2017, lze ale posoudit pouze, jsou-li analyzována společně s místními plány. Místní plány totiž z těchto opatření vychází a prakticky je provádí. Především lze pouze na základě těchto místních plánů odhadnout, zda místně přijatá opatření společně s celostátními opatřeními postačují, aby byly dodržovány mezní hodnoty a případně, do kdy budou dodržována. Pouze s těmito informacemi lze vůbec rozumně diskutovat o tom, zda jsou na celostátní úrovni zapotřebí další opatření.
97.
Vzhledem k tomu, že se Komise těmito místními očekáváními nezabývala, chybí kritice vhodnosti celostátních opatření nezbytný základ.
98.
Proto musí být její argumentace zamítnuta i v tomto smyslu.
d) Období překročení
99.
Vzhledem k tomu, že Komise prognózy místních plánů nezpochybňuje, je nutno vycházet z toho, že stávající plány – jak Bulharsko celkově tvrdí – umožňují předpokládat, že mezní hodnoty budou v celém Bulharsku dodrženy před rokem 2024.
100.
Zbývá tedy vyjasnit, zda by při dodržení mezních hodnot před rokem 2024 bylo období překročení co možná nejkratší. Vzhledem k tomu, že toto posouzení je nezbytné v rámci plnění rozsudku ze dne 5. dubna 2017, nepřihlíží se k desetiletí překročení před tímto rozsudkem.
101.
Ale i počínaje 5. dubnem 2017 nebudou mezní hodnoty podle cílů bulharských opatření dodržovány ještě po dobu téměř sedmi let.
102.
Je pravda, že to je dlouhá doba. S ohledem na prostor členských států při vyvažování protichůdných zájmů (
39
) to ale nepostačuje k prokázání porušení. Ukazuje to zejména čl. 22 odst. 2 směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší. Podle tohoto ustanovení bylo možné prodloužit lhůtu pro dodržování mezních hodnot pro PM10 za určitých podmínek z 1. ledna 2005 do 11. června 2011. Unijní zákonodárce tak byl srozuměn s podobně dlouhou dobou dalšího nedodržování mezních hodnot.
103.
Možnost uvedeného prodloužení lhůty byla navíc poskytnuta všem členským státům, nezávisle na jejich výchozí situaci a hospodářské výkonnosti. Je ovšem nasnadě, že s ohledem na stávající způsoby vytápění představuje dodržování mezních hodnot PM10 v Bulharsku obzvláště velkou výzvu. Její zvládnutí je navíc spojeno s významnými náklady, kterými je Bulharsko z důvodu jeho hospodářské situace zatíženo více, než jiné členské státy.
104.
Období téměř sedmi let do dodržení mezních hodnot PM10 proto přinejmenším v případě Bulharska zjevně není příliš dlouhá doba.
105.
To sice nevylučuje, že mezní hodnoty mohly být v určitých případech – nebo dokonce celostátně – dodrženy rychleji. Hovoří pro to zejména kritika Komise, že určitá celostátní opatření, například standardy pro pevná paliva a jejich prosazení, byla zavedena relativně pozdě. Proti této kritice Bulharsko nic nenamítalo.
106.
Ale ačkoliv by rychlejší zavedení těchto opatření s vysokou pravděpodobností zlepšilo kvalitu ovzduší, Komise neprokázala, že by to samo o sobě postačovalo k tomu, že by mezní hodnoty byly dodržovány dříve. Konstatování, že období překročení mezních hodnot zůstává „co možná nejkratší“, by spíše vyžadovalo konkrétní posouzení v souvislosti s příslušnými místními plány kvality ovzduší. Zpravidla by byla zapotřebí rovněž kontrola vyvažování protichůdných zájmů, což by také bylo možné pouze na základě místních plánů kvality. Jenom z těchto plánů totiž může vyplynout, proč určitá opatření nebyla na příslušném místě realizována dříve. Vzhledem k tomu, že se Komise těmito plány nezabývala, nemůže Soudní dvůr konstatovat, že období překročení bude v některých případech nebo dokonce celkově příliš dlouhé.
e) Dílčí závěr
107.
Z výše uvedeného vyplývá, že argumentace Komise nepostačuje pro konstatování, že Bulharsko nevyhovělo rozsudku ze dne 5. dubna 2017 ohledně své povinnosti podle čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší.
C.
Penále a paušální částka
108.
Na základě dosavadních zjištění není důvod pro uložení penále (
40
). Paušální částku z důvodu nedostatečného vyhovění rozsudku ke dni 9. února 2019 rovněž nepovažuji za smysluplnou, protože Bulharsko by mělo dostupné prostředky raději investovat do zlepšení kvality ovzduší.
VI. Náklady řízení
109.
Článek 138 odst. 3 jednacího řádu stanoví, že pokud měli oba účastníci řízení ve věci částečně úspěch i neúspěch – jako v projednávané věci – ponese každý z nich vlastní náklady řízení.
VII. Závěry
110.
Navrhuji tedy Soudnímu dvou, aby rozhodl následovně:
„1)
Bulharská republika ke dni 9. února 2019 ještě v plném rozsahu nevyhověla rozsudku ze dne 5. dubna 2017 ohledně své povinnosti vyplývající z čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce směrnice 2008/50/ES o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu.
2)
Ve zbývající části se žaloba zamítá.
3)
Evropská komise a Bulharská republika ponesou vlastní náklady řízení.“
(
1
) – Původní jazyk: němčina.
(
2
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (Úř. věst. 2008, L 152, s. 1).
(
3
) – Směrnice Rady 1999/30/ES ze dne 22. dubna 1999 o mezních hodnotách pro oxid siřičitý, oxid dusičitý a oxidy dusíku, částice a olovo ve vnějším ovzduší (Úř. věst. 1999, L 163, s. 41; Zvl. vyd. 15/04, s. 164).
(
4
) – Rozsudek ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2017:267, bod 75).
(
5
) – Rozsudek ze dne 12. listopadu 2019, Komise v. Irsko (větrná farma Derrybrien) (C‑261/18, EU:C:2019:955, bod 123).
(
6
) – Usnesení ze dne 13. září 2000, Komise v. Nizozemsko (C‑341/97, EU:C:2000:434, bod 18), a rozsudky ze dne 15. února 2001, Komise v. Francie (C‑230/99, EU:C:2001:100, bod 32), ze dne 27. října 2005, Komise v. Lucembursko (C‑23/05, EU:C:2005:660, bod 7), a ze dne 5. prosince 2019, Komise v. Španělsko (plány pro nakládání s odpady) (C‑642/18, EU:C:2019:1051, body 17 a 18).
(
7
) – Rozsudek ze dne 17. dubna 2018, Komise v. Polsko (Bělověžský prales) (C‑441/17, EU:C:2018:255, bod 64).
(
8
) – Rozsudky ze dne 2. prosince 2014, Komise v. Itálie (C‑196/13, EU:C:2014:2407, bod 32), a ze dne 4. července 2018, Komise v. Slovensko (C‑626/16, EU:C:2018:525, bod 35).
(
9
) – Strana 6 výzvy k podání vyjádření: „До момента обаче на Комисията не са представени нови планове по член 23 от Директива 2008/50/ЕО, които да показват значително подобрение на общата политика за намаляване и управление на замърсяването на въздуха с ПЧ10.“
(
10
) – Strana 6 výzvy k podání vyjádření: „Комисията отбелязва, че до момента, след решението по дело С-488/15, са представени много малко нови мерки (които не са представени и оценени по време на процедурата по член 258 от ДФЕС) и почти всички все още не са изпълнени (приемане на Национална програма за качеството на въздуха, промени в Закона за чистотата на атмосферния въздух).“
(
11
) – Rozsudky ze dne 28. března 1985, Komise v. Itálie (274/83, EU:C:1985:148, bod 21), ze dne 8. dubna 2008, Komise v. Itálie (C‑337/05, EU:C:2008:203, bod 23), a ze dne 26. dubna 2018, Komise v. Bulharsko (C‑97/17, EU:C:2018:285, bod 19).
(
12
) – Viz k tomu moje stanovisko ve věci Komise v. Slovensko (C‑626/16, EU:C:2018:4, body 39 až 46).
(
13
) – V tomto smyslu rozsudek ze dne 26. dubna 2005, Komise v. Irsko (C‑494/01, EU:C:2005:250, bod 38).
(
14
) – Rozsudky ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2017:267, bod 43), ze dne 10. listopadu 2020, Komise v. Itálie (mezní hodnoty pro PM10) (C‑644/18, EU:C:2020:895, bod 66), ze dne 3. června 2021, Komise v. Německo (mezní hodnoty – NO2) (C‑635/18 nezveřejněný, EU:C:2021:437, bod 55), a ze dne 12. května 2022, Komise v. Bulharsko (mezní hodnoty – SO2) (C‑730/19, nezveřejněný, EU:C:2022:382, bod 61).
(
15
) – Viz rozsudky ze dne 9. prosince 2008, Komise v. Francie (C‑121/07, EU:C:2008:695, bod 27), ze dne 7. července 2009, Komise v. Řecko (C‑369/07, EU:C:2009:428, bod 59), ze dne 17. listopadu 2011, Komise v. Itálie (C‑496/09, EU:C:2011:740, bod 42), ze dne 11. prosince 2012, Komise v. Španělsko (C‑610/10, EU:C:2012:781, bod 96), a ze dne 28. listopadu 2013, Komise v. Lucembursko (C‑576/11, EU:C:2013:773, bod 43).
(
16
) – Viz rozsudky ze dne 10. listopadu 2016, Komise v. Řecko (C‑504/14, EU:C:2016:847, body 20 až 26), a ze dne 14. listopadu 2018, Komise v. Řecko (C‑93/17, EU:C:2018:903, bod 37).
(
17
) – Viz rozsudek ze dne 17. října 2013, Komise v. Belgie (C‑533/11, EU:C:2013:659, body 65 a 74).
(
18
) – Rozsudky ze dne 11. prosince 2012, Komise v. Španělsko (C‑610/10, EU:C:2012:781, bod 67), a ze dne 22. února 2018, Komise v. Řecko (C‑328/16, EU:C:2018:98, bod 49).
(
19
) – Rozsudky ze dne 9. prosince 2008, Komise v. Francie (C‑121/07, EU:C:2008:695, bod 27), ze dne 7. července 2009, Komise v. Řecko (C‑369/07, EU:C:2009:428, bod 59), ze dne 17. listopadu 2011, Komise v. Itálie (C‑496/09, EU:C:2011:740, bod 42), ze dne 11. prosince 2012, Komise v. Španělsko (C‑610/10, EU:C:2012:781, bod 96), a ze dne 28. listopadu 2013, Komise v. Lucembursko (C‑576/11, EU:C:2013:773, bod 43).
(
20
) – Viz body 60 a 61 výše.
(
21
) – Tabulky 1 a 2 žaloby Komise a přílohy B.3 a B.4 k žalobní odpovědi Bulharska.
(
22
) – Viz k dokazování výše, body 56 až 58.
(
23
) – Rozsudky ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2017:267, bod 26), ze dne 10. listopadu 2020, Komise v. Itálie (mezní hodnoty pro PM10) (C‑644/18, EU:C:2020:895, bod 21), a ze dne 12. května 2022, Komise v. Bulharsko (mezní hodnoty – SO2) (C‑730/19, nezveřejněný, EU:C:2022:382, bod 24).
(
24
) – Zejména rozsudek ze dne 3. června 2021, Komise v. Německo (mezní hodnoty – NO2) (C‑635/18, nezveřejněný, EU:C:2021:437, body 47 až 58), jakož i rozsudky ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2017:267, bod 71), ze dne 10. listopadu 2020, Komise v. Itálie (mezní hodnoty pro PM10) (C‑644/18, EU:C:2020:895, bod 72), a ze dne 12. května 2022, Komise v. Bulharsko (mezní hodnoty – SO2) (C‑730/19, nezveřejněný, EU:C:2022:382, bod 65).
(
25
) – Zejména rozsudek ze dne 3. června 2021, Komise v. Německo (mezní hodnoty – NO2) (C‑635/18, nezveřejněný, EU:C:2021:437, body 144), jakož i rozsudky ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2017:267, bod 115), ze dne 10. listopadu 2020, Komise v. Itálie (mezní hodnoty pro PM10) (C‑644/18, EU:C:2020:895, bod 138), a ze dne 12. května 2022, Komise v. Bulharsko (mezní hodnoty – SO2) (C‑730/19, nezveřejněný, EU:C:2022:382, bod 134).
(
26
) – Viz rozsudky ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2017:267, bod 115), ze dne 10. listopadu 2020, Komise v. Itálie (mezní hodnoty pro PM10) (C‑644/18, EU:C:2020:895, bod 145), a ze dne 12. května 2022, Komise v. Bulharsko (mezní hodnoty – SO2) (C‑730/19, nezveřejněný, EU:C:2022:382, bod 136 a 137).
(
27
) – Rozsudky ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2017:267, body 106, 107 a 108), a dne 10. listopadu 2020, Komise v. Itálie (mezní hodnoty pro PM10) (C‑644/18, EU:C:2020:895, body 134, 135 a 137), a ze dne 12. května 2022, Komise v. Bulharsko (mezní hodnoty – SO2) (C‑730/19, nezveřejněný, EU:C:2022:382, body 130, 131 a 133).
(
28
) – Rozsudky ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2017:267, bod 109), ze dne 10. listopadu 2020, Komise v. Itálie (mezní hodnoty pro PM10) (C‑644/18, EU:C:2020:895, bod 136), a ze dne 12. května 2022, Komise v. Bulharsko (mezní hodnoty – SO2) (C‑730/19, nezveřejněný, EU:C:2022:382, bod 132).
(
29
) – Rozsudek ze dne 10. listopadu 2020, Komise v. Itálie (mezní hodnoty pro PM10) (C‑644/18, EU:C:2020:895, bod 154).
(
30
) – Rozsudek ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2017:267, bod 117).
(
31
) – Viz body 56 až 58 výše.
(
32
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. března 2021, Komise v. Spojené království (mezní hodnoty – oxid dusičitý) (C‑664/18, nezveřejněný, EU:C:2021:171, body 81 až 84).
(
33
) – Rozsudek ze dne 3. června 2021, Komise v. Německo (mezní hodnoty – NO2) (C‑635/18, nezveřejněný, EU:C:2021:437, bod 59).
(
34
) – Rozsudek ze dne 4. března 2021, Komise v. Spojené království (mezní hodnoty – oxid dusičitý) (C‑664/18, nezveřejněný, EU:C:2021:171, bod 146), ze dne 3. června 2021, Komise v. Německo (mezní hodnoty – NO2) (C‑635/18 nezveřejněný, EU:C:2021:437, bod 147), a ze dne 12. května 2022, Komise v. Bulharsko (mezní hodnoty – SO2) (C‑730/19, nezveřejněný, EU:C:2022:382, bod 139). Viz také moje stanovisko ve věci Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2016:862, bod 113). Viz také rozsudek ze dne 10. listopadu 2020, Komise v. Itálie (mezní hodnoty pro PM10) (C‑644/18, EU:C:2020:895, body 141).
(
35
) – Rozsudek ze dne 5. dubna 2017, Komise v. Bulharsko (C‑488/15, EU:C:2017:267, bod 103).
(
36
) – Úvod k oddílu 3 a zejména oddíl 3.2.
(
37
) – Rozsudky ze dne 25. května 1982, Komise v. Nizozemsko (96/81, EU:C:1982:192, bod 6), ze dne 26. dubna 2005, Komise v. Irsko (C‑494/01, EU:C:2005:250, bod 41), a ze dne 17. prosince 2020, Komise v. Maďarsko (přijímání osob, které žádají o mezinárodní ochranu) (C‑808/18, EU:C:2020:1029, bod 112).
(
38
) – Rozsudek ze dne 17. září 2015, Komise v. Itálie (C‑367/14, nezveřejněný, EU:C:2015:611).
(
39
) – Viz bod 73 výše.
(
40
) – Viz rozsudek ze dne 17. října 2013, Komise v. Belgie (C‑533/11, EU:C:2013:659, bod 64).