62007CC0121
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
JÁN MAZÁK
prednesené 5. júna 2008 (
1
)
Vec C-121/07
Komisia Európskych spoločenstiev
proti
Francúzskej republike
„Nesplnenie povinnosti členským štátom — Smernica 2001/18/ES — Zámerné uvoľňovanie GMO do životného prostredia a ich uvádzanie na trh — Rozsudok Súdneho dvora o určení nesplnenia povinnosti — Nevykonanie — Článok 228 ES — Prijatie opatrení na vykonanie rozsudku v priebehu konania — Peňažné sankcie“
I — Úvod
1.
Toto konanie sa začalo na návrh Komisie podľa článku 228 ES. Komisia tvrdí, že Francúzska republika nevyhovela rozsudku Súdneho dvora z 15. júla 2004, Komisia/Francúzsko, C-419/03 (
2
). Komisia sa pôvodne domáhala toho, aby bolo Francúzskej republike uložené penále vo výške 366744 eur za každý deň omeškania v súvislosti s vyhovením rozsudku C-419/03 odo dňa vyhlásenia rozsudku v tejto veci do dňa, keď sa rozsudku vo veci C-419/03 v plnom rozsahu vyhovie. Okrem toho Komisia žiada, aby bola Francúzskej republike uložená paušálna pokuta.
2.
V rozsudku vo veci C-419/03 Súdny dvor rozhodol, že si Francúzska republika nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/18/ES z 12. marca 2001 o zámernom uvoľňovaní geneticky modifikovaných organizmov do životného prostredia a o zrušení smernice Rady 90/220/EHS (
3
), ktoré sa odchyľujú alebo idú nad rámec ustanovení smernice Rady 90/220/EHS z 23. apríla 1990 o zámernom uvoľňovaní geneticky modifikovaných organizmov do životného prostredia (
4
) tým, že v stanovenej lehote neprijala všetky potrebné zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou.
3.
Cieľom smernice 2001/18 je aproximovať zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia členských štátov a chrániť ľudské zdravie a životné prostredie v prípade zámerného uvoľnenia geneticky modifikovaných organizmov (ďalej len „GMO“) do životného prostredia na akékoľvek iné účely ako umiestnenie na trh v rámci Spoločenstva a v prípade umiestňovania geneticky modifikovaných organizmov na trh ako výrobkov alebo vo výrobkoch v rámci Spoločenstva. (
5
)
II — Právny rámec
A — Smernica 2001/18
4.
Článok 8 smernice 2001/18 s názvom „Zaobchádzanie s modifikáciami a s novými informáciami“ stanovuje:
„1.   V prípade akejkoľvek zmeny alebo neúmyselnej zmeny zámerného uvoľnenia GMO alebo kombinácie GMO, ktoré by mohli mať následky vzhľadom na riziká ľudského zdravia a životného prostredia potom, čo príslušný orgán dal písomný súhlas, alebo ak sa sprístupnili nové informácie o takýchto rizikách, a to buď počas posúdenia ohlásenia príslušným orgánom členského štátu, alebo potom, ako takýto orgán udelí svoj písomný súhlas ohlasovateľ okamžite:
a)
prijme opatrenia potrebné na ochranu ľudského zdravia a životného prostredia,
b)
podá informáciu príslušnému orgánu pred akoukoľvek modifikáciou alebo akonáhle neúmyselná zmena vyjde najavo alebo akonáhle je dostupná nová informácia,
c)
preverí opatrenia špecifikované v ohlásení.
2.   V prípade, že príslušný orgán získa informácie uvedené v odseku 1, ktoré by mohli mať významné dôsledky, pokiaľ ide o riziká pre ľudské zdravie a pre životné prostredie alebo podľa okolností opísaných v odseku 1, príslušný orgán vyhodnotí takéto informácie a sprístupní ich verejnosti. Môže požadovať, aby ohlasovateľ pozmenil podmienky zámerného uvoľnenia, aby pozastavil alebo ukončil uvoľňovanie a informuje o tom verejnosť.“
5.
Článok 19 smernice 2001/18 s názvom „Súhlas“ stanovuje:
„1.   Bez toho, aby boli dotknuté požiadavky iných právnych predpisov spoločenstva, iba ak bol udelený písomný súhlas na umiestnenie na trh GMO ako výrobku alebo vo výrobku, môže sa takýto výrobok používať bez ďalšieho ohlasovania v rámci celého spoločenstva…
2.   Ohlasovateľ môže umiestniť na trh, iba keď dostane písomný súhlas príslušného orgánu podľa článkov 15, 17 a 18 a v súlade s akýmikoľvek podmienkami požadovanými v takomto súhlase. …“
6.
Článok 23 ods. 1 smernice 2001/18 s názvom „Bezpečnostná doložka“ stanovuje:
„1.   Keď v dôsledku nových alebo dodatočných informácií, ktoré sa sprístupnili odo dňa súhlasu a ktoré ovplyvňujú posudzovanie environmentálnych rizík alebo prehodnotenia existujúcich informácií na základe nových alebo dodatočných vedeckých vedomostí, má členský štát dôvody sa domnievať, že GMO ako výrobok alebo vo výrobku, ktorý sa riadne ohlásil a dostal písomný súhlas podľa tejto smernice, predstavuje riziko pre ľudské zdravie alebo pre životné prostredie, môže takýto členský štát dočasne obmedziť alebo zakázať použitie a/alebo predaj takéhoto GMO ako výrobok, alebo vo výrobkoch na svojom území.
Členský štát zabezpečí, že v prípade vážneho rizika sa uplatnia núdzové opatrenia, ako sú prerušenie alebo ukončenie umiestňovania na trh vrátane informácií pre verejnosť.
Členský štát okamžite informuje Komisiu a ostatné členské štáty o opatreniach, prijatých podľa tohto článku a odôvodní svoje rozhodnutie, poskytnutím svojho prehodnotenia pôvodného posudzovania environmentálnych rizík s uvedením, či a ako sa majú zmeniť a doplniť podmienky súhlasu, alebo či sa má súhlas ukončiť, a kde je to vhodné, poskytne nové informácie, o ktoré sa jeho rozhodnutie opiera.“
7.
Článok 34 smernice 2001/18 stanovuje:
„1.   Členské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou do 17. októbra 2002. …“
8.
Článok 36 smernice 2001/18 stanovuje:
„1.   Smernica 90/220/EHS sa ruší 17. októbra 2002.
2.   Odkazy na zrušenú smernicu sa budú chápať ako odkazy na túto smernicu a budú sa čítať podľa korelačnej tabuľky v prílohe VIII.“
B — Vnútroštátna právna úprava
9.
Článok L533-6 francúzskeho kódexu životného prostredia (ďalej len „kódex“) stanovuje:
„Súhlas, ktorý v súlade so smernicou 90/220/EHS z 23. apríla 1990 vydali ostatné členské štáty Európskej únie podľa svojej právnej úpravy alebo podľa právnej úpravy iných štátov, ktoré sú zmluvnými stranami Dohody o Európskom hospodárskom priestore, sa považuje za súhlas udelený podľa tejto kapitoly.
Ak však existujú opodstatnené dôvody domnievať sa, že výrobok, v súvislosti s ktorým iný členský štát alebo iný zmluvný štát udelili súhlas, predstavuje riziko pre ľudské zdravie alebo životné prostredie, správny orgán môže dočasne obmedziť alebo zakázať používanie alebo umiestnenie takého výrobku na trh.“
10.
Článok L535-2 kódexu, ktorý je obsiahnutý v kapitole V hlave III kódexu, stanovuje:
„I. —
Vo všetkých prípadoch, ak to odôvodňuje nové hodnotenie rizík, spôsobených prítomnosťou geneticky modifikovaných organizmov, pre ľudské zdravie alebo životné prostredie, správny orgán môže na náklady držiteľa súhlasu alebo vlastníkov geneticky modifikovaných organizmov:
1
pozastaviť súhlas, kým nezíska ďalšie informácie a, v prípade potreby, nariadiť stiahnutie výrobkov z predaja alebo zakázať ich používanie;
2
uložiť zmeny podmienok zámerného uvoľnenia;
3
odobrať súhlas;
4
nariadiť zničenie geneticky modifikovaných organizmov a v prípade nesplnenia povinnosti príjemcu alebo držiteľa súhlasu pristúpiť k zničeniu z úradnej moci.
II. —
S výnimkou naliehavých prípadov možno tieto opatrenia vykonať len vtedy, ak príjemca alebo držiteľ súhlasu mali možnosť sa vyjadriť.“
11.
Článok L537-1 kódexu, ktorý je obsiahnutý v hlave III, stanovuje:
„Opatrenia na vykonanie kapitol III, V a VI tejto hlavy sa stanovia dekrétom Conseil d’État.“
12.
Článok 16 dekrétu č. 2007-358 z 19. marca 2007 o zámernom uvoľnení výrobkov zložených úplne alebo sčasti z geneticky modifikovaných organizmov na iné účely ako umiestnenie na trh stanovuje:
„Ak príslušný správny orgán získa informácie o nových skutočnostiach, ktoré by mohli mať závažné dôsledky na ľudské zdravie alebo životné prostredie, vykoná nové hodnotenie rizík a uvedené skutočnosti sprístupní verejnosti.
V súlade s článkom L535-6 [kódexu] môže príslušný správny orgán vyžadovať, aby osoba zodpovedná za zámerné uvoľnenie zmenila podmienky zámerného uvoľnenia, pozastavila ho alebo ho ukončila a informovala o tom verejnosť.“
13.
Článok 16 dekrétu č. 2007-359 z 19. marca 2007 o postupe schvaľovania umiestňovania na trh výrobkov, ktoré nie sú určené na spotrebu, zložených úplne alebo sčasti z geneticky modifikovaných organizmov stanovuje:
„Príslušný správny orgán prijme opatrenia stanovené v odseku I článku L535-2 [kódexu] na predbežnom základe. V prípade vážneho rizika sa tieto opatrenia prijmú ako naliehavé a vhodným spôsobom sa o tom informuje verejnosť.
Príslušný správny orgán informuje Komisiu Európskych spoločenstiev a členské štáty o prijatých opatreniach a o dôvodoch svojho rozhodnutia, poskytne nové hodnotenie environmentálnych rizík a uvedie, či sa majú podmienky súhlasu zmeniť alebo sa má súhlas ukončiť a, v prípade potreby, aj nové alebo ďalšie informácie, na ktorých sa rozhodnutie zakladá.“
III — Okolnosti predchádzajúce sporu
A — Rozsudok vo veci C-419/03
14.
Bod 1 výrokovej časti rozsudku C-419/03 stanovuje, že: „Francúzska republika si tým, že v stanovenej lehote neprijala všetky potrebné zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu so smernicou 2001/18/ES…, ktoré sa odchyľujú alebo idú nad rámec ustanovení smernice Rady 90/220/EHS…, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice 2001/18.“
B — Konanie pred podaním žaloby
15.
Dňa 5. novembra 2004 Komisia požiadala francúzske orgány, aby jej oznámili opatrenia, ktoré Francúzska republika prijala, aby vyhovela rozsudku vo veci C-419/03. Dňa 4. februára 2005 francúzske orgány informovali Komisiu, že bola vytvorená vyšetrovacia misia pre GMO a že Francúzska republika má v úmysle prebrať smernicu 2001/18 po ukončení tejto misie. Dňa 21. februára 2005 francúzske orgány zaslali Komisii dekrét č. 2005-51 z 26. januára 2005. Francúzske orgány sa domnievali, že dotknutým dekrétom prispeli k prebratiu smernice 2001/18.
16.
Dňa 13. júla 2005 Komisia zaslala Francúzskej republike výzvu podľa článku 228 ES, v ktorej Francúzsku republiku informovala, že opatrenia, ktoré tento členský štát prijal, nestačili na to, aby vyhovel rozsudku C-419/03. Komisia upozornila na možnosť uloženia peňažných sankcií, ak sa rozsudku nevyhovie, a určila dvojmesačnú lehotu, v ktorej mala Francúzska republika prijať všetky potrebné opatrenia, aby vyhovela rozsudku C-419/03. Komisia nebola spokojná s odpoveďou, ktorú jej Francúzska republika zaslala 22. septembra 2005, a preto jej 19. decembra 2005 zaslala odôvodnené stanovisko, v ktorom uviedla, že neprijatím opatrení potrebných nato, aby sa vyhovelo rozsudku C-419/03, tento členský si štát nesplnil svoje povinnosti podľa článku 228 ods. 1 ES. Komisia žiadala, aby Francúzska republika vyhovela odôvodnenému stanovisku v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia.
17.
Dňa 20. februára 2006 francúzske orgány zaslali Komisii návrh zákona, ktorého účelom malo byť prebratie smernice 2001/18 („návrh zákona 2006“) a ktorý mal byť prijatý na konci druhého trimestra 2006. Dňa 8. mája 2006 francúzske orgány informovali Komisiu, že návrh zákona 2006 Senát schválil 23. marca 2006 a 24. marca 2006 bol zaslaný na schválenie Národnému zhromaždeniu (Assemblée nationale). Komisia dospela k názoru, že Francúzska republika aj tak nevyhovela rozsudku vo veci C-419/03 a 28. februára 2007 podala predmetnú žalobu.
IV — Konanie pred Súdnym dvorom a postup počas predmetného konania
18.
Komisia sa svojím návrhom domáha, aby Súdny dvor:
„—
určil, že Francúzska republika si tým, že neprijala všetky opatrenia potrebné nato, aby vyhovela rozsudku Súdneho dvora… vo veci C-419/03 týkajúcej sa neprebratia ustanovení smernice 2001/18/ES…, ktoré sa odlišujú alebo idú nad rámec ustanovení smernice Rady 90/220/EHS…, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 228 ods. 1 [ES],
—
zaviazal Francúzsku republiku, aby Komisii zaplatila na účet ‚vlastné zdroje Európskeho spoločenstva‘ penále 366744 eur za každý deň omeškania s vyhovením rozsudku vo veci C-419/03 odo dňa vyhlásenia rozsudku v tejto veci do dňa, keď sa rozsudku vo veci C-419/03 v plnom rozsahu vyhovie,
—
zaviazal Francúzsku republiku, aby Komisii zaplatila na účet ‚vlastné zdroje Európskeho spoločenstva‘ paušálnu pokutu 46660 eur za [každý] deň omeškania s vyhovením rozsudku vo veci C-419/03 odo dňa vyhlásenia rozsudku vo veci C-419/03 do dňa:
—
keď sa rozsudku vo veci C-419/03 v plnom rozsahu vyhovie (ak sa tak stane pred vyhlásením rozsudku v tejto veci), alebo
—
keď bude vyhlásený rozsudok v tejto veci (ak sa do tohto momentu rozsudku vo veci C-419/03 v plnom rozsahu nevyhovie),
—
zaviazal Francúzsku republiku na náhradu trov konania.“
19.
Francúzska vláda sa domáha, aby Súdny dvor:
„určil, že Francúzska republika ukončila porušovanie povinnosti, o ktorom bolo rozhodnuté v rozsudku z 15. júla 2004 a aby následne zamietol návrhy Komisie smerujúce k tomu, aby Francúzska republika zaplatila penále a paušálnu pokutu, a zaviazal Komisiu na náhradu trov konania. Ak napriek tomu bude Súdny dvor zastávať názor, že Francúzska republika má zaplatiť paušálnu pokutu, tento členský štát žiada Súdny dvor, aby vzal do úvahy okolnosti tejto veci a na ich základe stanovil sumu omnoho nižšiu, ako stanovila Komisia.“
20.
Uznesením predsedu Súdneho dvora z 27. septembra 2007 bol Českej republike povolený vstup do konania na podporu Francúzskej republiky. Česká republika v tomto konaní nepredložila nijaké ústne ani písomné pripomienky.
21.
Dňa 20. marca 2007 francúzske orgány listom oznámili Komisii, že tri dekréty a tri uznesenia boli v uvedený deň uverejnené v Úradnom vestníku Francúzskej republiky s cieľom prebrať smernicu 2001/18. Dotknuté dekréty a uznesenia boli pripojené k vyjadreniu k žalobe Francúzskej republiky v tomto konaní.
22.
Vo svojom vyjadrení k žalobe a na ústnom pojednávaní francúzska vláda pripúšťa, že v čase podania návrhu v tomto konaní ešte neboli prijaté potrebné opatrenia, aby sa vyhovelo rozsudku vo veci C-419/03.
23.
Komisia vo svojej replike tvrdí, že napriek tomu, že mnohé ustanovenia smernice 2001/18 už boli prebraté dekrétmi a uzneseniami uvedenými v bode 21 vyššie, zostáva ešte článok 8 ods. 2, článok 17 ods. 1, článok 17 ods. 2, článok 17 ods. 9 a články 19 a 23 uvedenej smernice, ktoré musia byť prebraté. Komisia preto žiada, aby Súdny dvor:
—
znížil výšku penále za každý deň navrhovaného v bode 18 vyššie v rozsahu, v akom sa vyhovelo rozsudku Komisia/Francúzsko,
—
v závislosti od rozsahu, v akom sa vyhovelo dotknutému rozsudku, upravil výšku paušálnej pokuty uvedenej v bode 18 vyššie, ale len vo vzťahu k obdobiu, ktoré uplynulo od 21. marca 2007 (
6
) až do dňa:
—
keď sa rozsudku vo veci Komisia/Francúzsko, C-419/03, v plnom rozsahu vyhovie (ak sa tak stane pred vyhlásením rozsudku v tejto veci),
—
keď bude vyhlásený rozsudok v tejto veci (ak sa do tohto momentu rozsudku vo veci Komisia/Francúzsko, C-419/03, v plnom rozsahu nevyhovie).
24.
Na pojednávaní 12. marca 2008, kde Komisia a francúzska vláda predložili svoje ústne pripomienky, Komisia dospela k názoru, že Francúzska republika správne prebrala článok 17 ods. 1, článok 17 ods. 2 a článok 17 ods. 9 smernice 2001/18.
V — Nesplnenie povinností
25.
Podľa ustálenej judikatúry rozhodujúcim dňom na posúdenie existencie nesplnenia povinnosti podľa článku 228 ES je deň uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku vydanom na základe uvedeného ustanovenia. (
7
) V predmetnej veci je nepochybné, že k dátumu uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku, ktoré bolo Francúzskej republike zaslané 19. decembra 2005, Francúzska republika ešte neprijala potrebné opatrenia, aby vyhovela rozsudku Súdneho dvora C-419/03.
26.
Vzhľadom na vyššie uvedené zastávam názor, že Francúzska republika si tým, že neprijala opatrenia potrebné nato, aby vyhovela už citovanému rozsudku C-419/03, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 228 ods. 1 ES.
VI — Peňažné sankcie
A — Úvodné poznámky
27.
Vzhľadom na to, že Komisia sa domáha, okrem iného, toho, aby bolo Francúzskej republike uložené penále, treba preukázať, či vytýkané nesplnenie povinnosti trvalo až do posúdenia skutkového stavu Súdnym dvorom. (
8
) Treba preto preskúmať, či nesplnenie povinnosti spočívajúce v neprebratí článku 8 ods. 2 a článkov 19 a 23 smernice 2001/18 zo strany Francúzskej republiky trvalo.
B — Rozsah, v akom sa nevyhovelo rozsudku vo veci C-419/03
1. Tvrdenia účastníkov konania
28.
Komisia tvrdí, že v konaní pred podaním predmetnej žaloby francúzske orgány uviedli, že niektoré ustanovenia smernice 2001/18 si vyžadovali prebratie prostredníctvom zákona, nie prostredníctvom vykonávacieho právneho predpisu. Komisia ďalej tvrdí, že články L531-1 až L537-1 kódexu stanovujú platný právny režim pre GMO, a teda sú uvedené v legislatívnej časti kódexu. Komisia sa domnieva, že francúzska vláda vo svojom vyjadrení k žalobe neuviedla, prečo následne stačilo prebrať smernicu 2001/18 prostredníctvom vykonávacieho právneho predpisu, a nie prostredníctvom zákona, a tvrdí, že francúzska vláda musí odôvodniť túto zmenu vo svojom prístupe.
29.
Komisia tvrdí, že francúzske orgány neprebrali správne článok 8 ods. 2 smernice 2001/18. Komisia tvrdí, že článok L535-2 kódexu, ktorý nebol zmenený a ktorý nadobúda účinnosť nezávisle od vykonávacích opatrení vrátane, predovšetkým, článku 16 dekrétu č. 2007-358, priznáva správnym orgánom omnoho širšie právomoci zasahovať ako článok 8 ods. 2 smernice 2001/18. Článok L535-2 kódexu síce priznáva správnym orgánom právomoc prijímať opatrenia podľa článku 8 ods. 2 smernice 2001/18, avšak tieto opatrenia možno po prvé prijať bez informovania verejnosti a po druhé na základe jednoduchého prehodnotenia rizika, nie na základe informácie, ktorá môže mať významné dôsledky, pokiaľ ide o riziká pre ľudské zdravie a životné prostredie, ako to stanovuje článok 8 ods. 2 smernice 2001/18.
30.
Komisia tvrdí, že francúzske orgány neprebrali úplne a správne článok 19 smernice 2001/18, ktorý stanovuje podmienky používania GMO v Spoločenstve. Podľa Komisie článok L533-6 kódexu konkrétne odkazuje na súhlas udeľovaný ostatnými členskými štátmi podľa smernice 90/220, teda nezohľadňuje súhlas udeľovaný členskými štátmi podľa smernice 2001/18.
31.
Komisia sa domnieva, že francúzske orgány neprebrali správne bezpečnostnú doložku uvedenú v článku 23 smernice 2001/18, ktorá za určitých podmienok umožňuje členskému štátu dočasne obmedziť alebo zakázať používanie a/alebo predaj GMO na jeho území. Komisia poukazuje na to, že bezpečnostnú doložku podľa článku 23 smernice 2001/18 možno uplatniť v prípade nových alebo dodatočných informácií, ktoré sa sprístupnili odo dňa súhlasu alebo v prípade prehodnotenia existujúcich informácií na základe nových alebo dodatočných vedeckých poznatkov. Komisia tvrdí, že zodpovedajúce ustanovenia vo francúzskej právnej úprave majú oveľa širšiu pôsobnosť ako článok 23 smernice 2001/18. Článok L533-6 kódexu, ktorý upravuje súhlas udeľovaný ostatnými členskými štátmi, umožňuje obmedziť alebo zakázať používanie alebo umiestnenie výrobkov na trh z „opodstatnených dôvodov“. Článok L535-2 kódexu, ktorý upravuje súhlas udeľovaný príslušnými francúzskymi orgánmi, umožňuje „vo všetkých prípadoch, ak to odôvodňuje nové hodnotenie rizík, spôsobených prítomnosťou geneticky modifikovaných organizmov, pre ľudské zdravie alebo životné prostredie“ pozastaviť súhlas, uložiť zmeny podmienok zámerného uvoľnenia, odobrať súhlas alebo, okrem iného, nariadiť zničenie GMO. Okrem toho článok 16 dekrétu č. 2007-359 umožňuje prehodnotenie rizík pre životné prostredie aj v prípade, ak neexistujú nové alebo ďalšie informácie a neexistujú nové alebo ďalšie vedecké poznatky.
32.
Francúzska vláda tvrdí, že v súlade s článkom 34 ods. 1 smernice 2001/18 a článkom 249 ES je vecou vnútroštátneho právneho systému členského štátu, či členský štát preberie smernicu prijatím zákona alebo vykonávacieho právneho predpisu. Podľa francúzskej vlády Conseil Constitutionnel nepovažovala zákon, ktorý obsahuje vykonávacie ustanovenia, za protiústavný. Dekréty č. 2007-358 a 2007-359 boli navyše prijaté v súlade so stanoviskom Conseil d’État a na jeho základe.
33.
Francúzska vláda sa domnieva, že článok 8 ods. 2 smernice 2001/18 bol správne prebratý článkom 16 dekrétu č. 2007-358, ktorý v súlade s článkom L537-1 kódexu stanovuje podmienky, podľa ktorých sa majú uplatňovať ustanovenia článku L535-2 kódexu. Článok 16 dekrétu č. 2007-358 stanovuje, že ak v súlade s podmienkami stanovenými v článku 8 ods. 2 smernice 2001/18 príslušný správny orgán získa informácie o nových skutočnostiach, ktoré by mohli mať závažné dôsledky na ľudské zdravie alebo životné prostredie, vykoná nové hodnotenie rizík a uvedené skutočnosti sprístupní verejnosti. Za týchto okolností môže dotknutý orgán v súlade s článkom L535-2 kódexu zmeniť podmienky uvoľnenia alebo pozastaviť alebo odobrať súhlas na také uvoľnenie a informovať o tom verejnosť.
34.
Francúzska vláda tvrdí, že článok 19 smernice 2001/18 bol prebratý správne. Napriek tomu, že článok L533-6 kódexu odkazuje na uznávanie súhlasu udeľovaného ostatnými členskými štátmi podľa smernice 90/220, tento článok kódexu by sa mal vykladať tak, že odkazuje aj na smernicu 2001/18, vzhľadom na to, že článok 36 smernice 2001/18 stanovuje, že všetky odkazy na smernicu 90/220, ktorá bola zrušená, sa majú chápať ako odkazy na smernicu 2001/18. Okrem toho podľa francúzskej judikatúry platí, že ak vykonávací právny predpis odkazuje na zákon, ktorý bol zrušený a nahradený zákonom s rovnakým predmetom, vnútroštátny súd musí nahradiť odkaz na starý zákon odkazom na nový zákon. Navyše podľa ustálenej judikatúry Conseil d’État sú správne orgány povinné vykladať vnútroštátne právne predpisy v súlade so smernicami Spoločenstva. Francúzska vláda okrem toho tvrdí, že Francúzsko uznalo niekoľko súhlasov udelených inými členskými štátmi podľa smernice 2001/18.
35.
Francúzska vláda sa domnieva, že aj článok 23 smernice 2001/18 bol prebratý správne. Na rozdiel od Komisie tvrdí, že vo francúzskom práve neexistujú dve bezpečnostné doložky. Uvádza, že článok L533-6 kódexu len priznáva príslušnému orgánu právomoc pozastaviť súhlas udelený iným členským štátom, zatiaľ čo článok L535-2 kódexu stanovuje podmienky, za ktorých možno také pozastavenie uložiť, pokiaľ ide o súhlas, ktorý udelili francúzske orgány podľa článku L533-5 kódexu alebo ostatné členské štáty. Okrem toho francúzska vláda sa domnieva, že Komisia sa mýli v tvrdení, že článok L535-2 kódexu má príliš širokú pôsobnosť. Článok L535-2 síce nevyžaduje, aby sa nové hodnotenie vykonalo v prípade novej alebo ďalšej informácie alebo v prípade nových alebo ďalších vedeckých poznatkov, francúzska vláda sa však domnieva, že ak taká informácia neexistuje, výsledok prehodnotenia sa nemôže líšiť od pôvodného hodnotenia, na základe ktorého bol súhlas vydaný. Pokiaľ ide o článok 16 dekrétu č. 2007-359 francúzska vláda sa domnieva, že toto ustanovenie obsahuje povinnosť, stanovenú v článku 23 smernice 2001/18, informovať Komisiu a členské štáty o prijatých opatreniach, uviesť dôvody rozhodnutia, poskytnúť prehodnotenie environmentálnych rizík a uviesť, či sa majú podmienky súhlasu zmeniť, alebo sa má súhlas ukončiť a v prípade potreby uviesť aj nové alebo ďalšie informácie, na ktorých sa rozhodnutie zakladá.
2. Posúdenie
36.
Podľa ustálenej judikatúry sa členský štát nemôže odvolávať na ustanovenia, zvyky alebo stav svojho vnútroštátneho poriadku, aby tým odôvodnil nesplnenie povinností, ktoré vyplývajú z práva Spoločenstva. (
9
) Domnievam sa preto, že tvrdenia francúzskej vlády, ktoré predložila v písomných a ústnych vyjadreniach, týkajúce sa problémov pri prijímaní právnej úpravy o GMO nemožno prijať, aby sa tým odôvodnilo nesplnenie povinností vyplývajúcich z práva Spoločenstva, najmä nesprávne prebratie smernice 2001/18 a nevyhovenie rozsudku Súdneho dvora vo veci C-419/03.
37.
Vo svojich vyjadreniach Komisia tvrdí, že francúzska vláda musí uviesť, prečo zastáva názor, že prijatie vykonávacích právnych predpisov je dostatočným prostriedkom na prebratie smernice 2001/18, hoci sa pôvodne domnievala, že táto smernica sa má prebrať prostredníctvom zákona aj vykonávacieho právneho predpisu.
38.
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že smernice sa musia vykonať s nespochybniteľnou záväznosťou, ako aj s požadovanou konkrétnosťou, presnosťou a jasnosťou. (
10
) Ustanovenia určené nato, aby zabezpečili prebratie smernice, musia teda vytvoriť takú právnu situáciu, ktorá je dostatočne presná, jasná a transparentná nato, aby subjekty mohli poznať v plnom rozsahu svoje práva a povinnosti a v prípade potreby sa domáhať svojich práv pred vnútroštátnymi súdmi. (
11
)
39.
Okrem toho, podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora v rámci konania podľa článku 228 ES prislúcha Komisii predložiť Súdnemu dvoru skutočnosti potrebné na určenie stavu vykonania rozsudku o nesplnení povinnosti členským štátom. (
12
) Navyše, ak Komisia poskytla dostatok údajov poukazujúcich na pretrvávanie porušenia, je úlohou dotknutého členského štátu podstatným a detailným spôsobom spochybniť predložené údaje a z nich vyplývajúce dôsledky. (
13
)
40.
Všeobecné vyjadrenia, ktoré Komisia urobila v súvislosti s voľbou právneho nástroja použitého francúzskymi orgánmi pri prebratí smernice 2001/18, nestačia podľa môjho názoru samy osebe na to, aby preukázali, že išlo o nedostatočné prebratie v súlade s judikatúrou uvedenou v bode 38 vyššie a že Francúzska republika tak nevyhovela rozsudku Súdneho dvora vo veci C-419/03. Okrem toho sa domnievam, že počas predmetného konania Komisia neposkytla dostatok dôkazov okrem tých, ktoré sa týkali údajnej zmeny prístupu francúzskej vlády, pokiaľ ide o výber právneho nástroja na prebratie smernice 2001/18, aby napríklad mohla žiadať od vlády podrobné odôvodnenie, prečo je na prebratie smernice 2001/18 dostatočné prijatie vykonávacích právnych predpisov, nie zákona. Myslím si preto, že treba preskúmať návrhy Komisie, ktoré sa týkajú nedostatočného prebratia osobitných ustanovení smernice 2001/18 do francúzskeho práva.
41.
Pokiaľ ide o údajné nedostatočné prebratie článku 8 ods. 2 smernice 2001/18 francúzskymi orgánmi domnievam sa, že Komisia preukázala, že článok L535-2 kódexu, ktorý má nepochybne širšiu pôsobnosť ako článok 8 ods. 2 smernice 2001/18, nie je jednoznačne obmedzený prísnejšími ustanoveniami článku 16 dekrétu č. 2007-358.
42.
Článok L537-1 kódexu síce stanovuje, že opatrenia na vykonanie, okrem iného, ustanovení kapitoly kódexu, ktorá obsahuje článok L535-2, sa prijímajú dekrétom a článok 16 dekrétu č. 2007-358 v podstate opakuje väčšinu ustanovení článku 8 ods. 2 smernice 2001/18 a v skutočnosti konkrétne odkazuje na článok L535-2 kódexu, po prečítaní dotknutých ustanovení a na základe tvrdení účastníkov konania však nie som presvedčený, že článok L535-2 kódexu je nevyhnutne obmedzený článkom 16 dekrétu č. 2007-358 a že článok L535-2 kódexu tak nemožno uplatniť v plnom rozsahu a nezávisle na ustanoveniach článku 16 dekrétu č. 2007-358. Preto sa domnievam, že napriek reštriktívnym ustanoveniam článku 16 dekrétu č. 2007-358, článok 8 ods. 2 smernice 2001/18 nebol vykonaný dostatočne jasne, určito a záväzne.
43.
Rovnako sa domnievam, že Francúzska republika neprebrala správne článok 19 smernice 2001/18, keďže francúzske právo osobitne neuznáva súhlas udelený ostatnými členskými štátmi podľa smernice 2001/18. Neexistencia konkrétneho ustanovenia o uznávaní takého súhlasu podľa môjho názoru predstavuje určitý stupeň právnej neistoty, pokiaľ ide o toto uznávanie. Skutočnosť, že článok L533-6 kódexu odkazuje na uznávanie súhlasu udeleného podľa smernice 90/220 a že článok 36 smernice 2001/18 stanovuje, že všetky odkazy na smernicu 90/220 sa majú vykladať ako odkazy na smernicu 2001/18 nie je dostatočnou náhradou chýbajúceho ustanovenia vo francúzskom práve, ktoré by sa týkalo uznávania súhlasu podľa smernice 2001/18. Okrem toho si myslím, že francúzska vláda nepreukázala, že podľa francúzskej judikatúry sa odkaz na smernicu vo vnútroštátnom legislatívnom alebo normatívnom texte, ktorá bola následne zrušená a nahradená inou smernicou s tým istým predmetom, nahrádza odkazom na novú smernicu. Navyše, skutočnosť, že podľa francúzskej judikatúry sú správne orgány povinné vykladať vnútroštátne právne predpisy v súlade so smernicami Spoločenstva (
14
) a že súhlasy udelené inými členskými štátmi podľa smernice 2001/18 sa v posti vo Francúzsku uznali, neodstraňuje dostatočne právnu neistotu v súvislosti s uznávaním dotknutých súhlasov, ak o nich neexistuje konkrétne ustanovenie.
44.
Pokiaľ ide o článok 23 smernice 2001/18, domnievam sa, že Francúzska republika nesprávne prebrala prvý pododsek ods. 1 článku 23. (
15
) Podľa prvého pododseku ods. 1 článku 23 smernice 2001/18 môže členský štát prijať bezpečnostnú doložku voči GMO ako výrobku alebo vo výrobku, ktorý sa riadne ohlásil a dostal písomný súhlas podľa smernice 2001/18, len ak má v dôsledku nových alebo dodatočných informácií, ktoré sa sprístupnili odo dňa súhlasu alebo v dôsledku nových alebo dodatočných vedeckých poznatkov, dôvody sa domnievať, že GMO ako výrobok alebo vo výrobku predstavuje riziko pre ľudské zdravie alebo pre životné prostredie. Rovnako ako tvrdila Komisia, si však myslím, že zo znenia článku L535-2 kódexu jednoznačne vyplýva, že vnútroštátne správne orgány môžu prijať bezpečnostné opatrenia podľa uvedeného ustanovenia za omnoho miernejších podmienok, konkrétne v tom prípade, ak to odôvodňuje nové hodnotenie rizík, ktoré prítomnosť GMO spôsobuje pre ľudské zdravie alebo životné prostredie. Nie som preto presvedčený tvrdením francúzskej vlády, podľa ktorej sa toto nové hodnotenie môže vykonať len v prípade nových alebo ďalších informácií alebo nových alebo ďalších vedeckých poznatkov.
45.
Domnievam sa preto, že ku dňu pojednávania v tomto konaní Francúzska republika nesprávne prebrala článok 8 ods. 2, článok 19 a prvý pododsek ods. 1 článku 23 smernice 2001/18, a to znamená, že nevyhovela rozsudku Súdneho dvora vo veci C-419/03 v plnom rozsahu.
C — Penále
1. Tvrdenia účastníkov konania
46.
Na základe metódy výpočtu stanovenej v oznámení Komisie [SEK(2005)1658, ďalej len „oznámenie 2005“], ktorým sa vykonáva článok 228 Zmluvy ES, Komisia navrhuje, aby Súdny dvor uložil Francúzskej republike penále vo výške 366744 eur za každý deň omeškania s vyhovením rozsudku vo veci C-419/03 odo dňa vyhlásenia rozsudku v tejto veci do dňa, keď sa rozsudku vo veci C-419/03 v plnom rozsahu vyhovie. Výška tohto penále je vypočítaná ako súčin základnej sumy 600 eur a koeficientu 10 (na stupnici 1 až 20) za závažnosť porušenia, koeficientu 2,8 (na stupnici 1 až 3), ktorý zodpovedá 28 mesiacom, ktoré uplynuli od vyhlásenia rozsudku vo veci C-419/03 až do 12. decembra 2006, keď Komisia prijala rozhodnutie o navrhnutí penále, a koeficientu 21,83, ktorý sa vypočíta na základe hrubého domáceho produktu Francúzskej republiky a počtu hlasov, ktoré má členský štát v Rade Európskej únie a ktorý označuje platobnú schopnosť členského štátu.
47.
Komisia považuje smernicu 2001/18 za základnú súčasť právneho rámca Spoločenstva týkajúceho sa uvoľňovania GMO a ich umiestňovania na trh. Účelom tejto smernice je zabezpečiť bezpečný a kontrolovaný rozvoj biotechnológií v Spoločenstve, zaručiť voľný pohyb schválených GMO v súlade so smernicou a chrániť ľudské zdravie a životné prostredie. Tieto ciele sú ohrozené tým, že Francúzska republika neprebrala niektoré časti uvedenej smernice. Komisia sa domnieva, že nesplnenie tejto povinnosti ovplyvňuje súkromné a verejné záujmy a má aj cezhraničný vplyv. Zastáva názor, že neprebratie niektorých častí smernice 2001/18 vedie k závažnej právnej neistote v oblasti GMO, ohrozuje záujmy výrobcov GMO a biotechnologický výskum GMO. Táto neistota môže Spoločenstvu prekážať aj v medzinárodných vzťahoch.
48.
Francúzska vláda sa domnieva, že smernica 2001/18 bola v plnom rozsahu prebratá prijatím právnych predpisov uvedených v bode 21 vyššie, a preto nie je dôvod na uloženie penále.
2. Posúdenie
49.
Ak Súdny dvor zistí, že Francúzska republika nevyhovela jeho rozsudku vo veci C-419/03, podľa tretieho pododseku ods. 2 článku 228 ES a vo svetle jeho rozsudku Komisia/Francúzsko, C-304/02, môže tomuto členského štátu uložiť paušálnu pokutu a/alebo penále. Súdnemu dvoru prináleží, aby vzhľadom na okolnosti prípadu v každej veci posúdil výšku peňažných sankcií, ktoré sa majú uložiť. (
16
) V tejto súvislosti treba uviesť, že návrhy Komisie týkajúce sa peňažných sankcií nie sú pre Súdny dvor záväzné, ale sú iba užitočným referenčným bodom. Rovnako ani oznámenie 2005 nie je pre Súdny dvor záväzné, ale slúži na zabezpečenie transparentnosti, predvídateľnosti a právnej istoty opatrení tejto inštitúcie. (
17
)
50.
Penále by malo byť stanovené tak, aby bolo prispôsobené okolnostiam a primerané jednak určenému nesplneniu povinnosti, ako aj platobnej schopnosti dotknutého členského štátu. Okrem toho, medzi základné kritériá, ktoré je potrebné zohľadniť na zabezpečenie toho, aby mali takéto platby donucovací charakter a aby sa právo Spoločenstva uplatňovalo jednotne a účinne, patrí v zásade stupeň závažnosti porušenia, jeho trvanie a platobná schopnosť dotknutého členského štátu. Pri uplatňovaní týchto kritérií je potrebné zohľadniť najmä dôsledky, ktoré má nesplnenie povinnosti na verejné a súkromné záujmy a naliehavosť dosiahnuť to, aby si predmetný členský štát splnil svoje povinnosti. (
18
)
51.
Pokiaľ ide o stupeň závažnosti porušenia v tomto konaní, Komisia vo svojom návrhu pôvodne navrhla koeficient 10 (na stupnici 1 až 20) na základe toho, že Francúzska republika neprebrala veľké množstvo ustanovení smernice 2001/18. (
19
) Treba však poukázať na to, že ku dňu pojednávania v tomto konaní sa žaloba Komisie vzťahovala len na tri ustanovenia smernice 2001/18. Pôvodný návrh Komisie týkajúci sa závažnosti porušenia má preto, podľa môjho názoru, len obmedzenú relevanciu a prínos.
52.
Podľa môjho názoru by mal Súdny dvor pri posudzovaní závažnosti porušenia týkajúceho sa neprebratia smernice, okrem preskúmania jej všeobecného významu v právnom rámci Spoločenstva, venovať osobitnú pozornosť obsahu a relatívnej dôležitosti konkrétnych ustanovení smernice, ktoré členský štát neprebral.
53.
Podľa odôvodnenia č. 4 smernice 2001/18 sa živé organizmy, či už uvoľnené do životného prostredia na pokusné účely alebo ako komerčné výrobky, môžu rozmnožiť a rozšíriť cez hranice štátov, a tým pôsobiť v iných členských štátoch. Okrem toho, účinky takýchto uvoľnení na životné prostredie môžu byť nezvratné. Účelom smernice 2001/18 je teda aproximovať zákony členských štátov týkajúce sa zámerného uvoľnenia GMO do životného prostredia a zabezpečiť bezpečný rozvoj priemyselných výrobkov využívajúcich GMO vytvorením uceleného a transparentného legislatívneho rámca. (
20
) Okrem toho má uvedená smernica za cieľ chrániť ľudské zdravie a životné prostredie a rešpektovať požiadavky Kartagenského protokolu o biologickej bezpečnosti k Dohovoru o biologickej diverzite. (
21
)
54.
Komisia vo svojej replike tvrdila, že článok 19 smernice 2001/18, ktorý sa týka aspektov súhlasu Spoločenstva na umiestnenie GMO na trh ako výrobkov alebo vo výrobkoch udeleného podľa tejto smernice, a článok 23 tej istej smernice, ktorý stanovuje bezpečnostnú doložku, tvoria „piliere“ smernice. Podľa môjho názoru toto tvrdenie okrem iného potvrdzujú ustanovenia článkov 19 a 23 smernice 2001/18 a odôvodnenie č. 56 tejto smernice. Článok 19 stanovuje vzájomné uznávanie GMO ako výrobku alebo vo výrobkoch v Spoločenstve po ich schválení podľa smernice 2001/18 a článok 23 s názvom „Bezpečnostná doložka“ veľmi podrobne upravuje a harmonizuje podmienky, za ktorých členský štát môže dočasne obmedziť alebo zakázať použitie a/alebo predaj takéhoto GMO ako výrobku alebo vo výrobkoch na svojom území. Skutočnosť, že Francúzska republika neprebrala správne článok 19 a prvý poodsek ods. 1 článku 23 smernice 2001/18, spôsobuje podľa mňa značnú právnu neistotu v danom členskom štáte, pokiaľ ide o základné aspekty pravidiel umiestňovania GMO, ktoré sú schválené podľa uvedenej smernice, na trhu a ich obmedzovania a ohrozuje tak ich voľný pohyb. Právna neistota spôsobená tým, že Francúzska republika neprebrala uvedené kľúčové ustanovenia smernice 2001/18, má podľa mňa škodlivý vplyv predovšetkým vzhľadom na nepochybnú vedeckú neistotu, ktorá existuje v oblasti GMO. Skutočnosť, ako tvrdila Francúzska republika, že je pravdepodobne, okrem iného, jedným z najvýznamnejších výrobcov GMO v Spoločenstve alebo že mohla uznať súhlas udelený inými členskými štátmi podľa smernice 2001/18, nepovažujem za dostatočnú na odstránenie alebo rozptýlenie právnej neistoty, ktorú Francúzska republika spôsobila neúplným prebratím uvedenej smernice.
55.
Domnievam sa preto, že koeficient 6 (na stupnici 1 až 20) vyjadruje stupeň závažnosti toho, že Francúzska republika neprebrala článok 8 ods. 2, článok 19 a prvý pododsek ods. 1 článku 23 smernice 2001/18.
56.
Pokiaľ ide o koeficient týkajúci sa trvania porušenia, podľa môjho názoru by sa Súdny dvor nemal riadiť návrhom Komisie, aby bol stanovený na úrovni 2,8 (na stupnici 1 až 3) na základe omeškania trvajúceho 28 mesiacov. Z dokumentov predložených Súdnemu dvoru jednoznačne vyplýva, že tento koeficient navrhnutý Komisiou bol vypočítaný na základe času, ktorý uplynul odo dňa vyhlásenia rozsudku vo veci C-419/03 a 12. decembrom 2006, teda dňom, kedy Komisia prijala rozhodnutie o navrhnutí penále. Treba však pripomenúť, že podľa judikatúry Súdneho dvora treba posúdiť dĺžku trvania porušenia, berúc do úvahy deň vyhlásenia pôvodného rozhodnutia o porušení na základe článku 226 ES a berúc do úvahy aj čas, keď Súdny dvor posudzuje skutkové okolnosti v nasledujúcom konaní podľa článku 228 ES. (
22
)
57.
Okrem toho je zjavné, že Komisia pri stanovení koeficientu 2,8 vychádzala z odseku 17 oznámenia 2005, ktorý stanovuje, že „trvanie porušenia ovplyvňuje základný paušál multiplikačným koeficientom od minimálne 1 do maximálne 3, a ktorý sa vypočíta na základe článku 226 [ES] vo výške 0_10/mesiac od vynesenia rozsudku“. Toto ustanovenie oznámenia 2005 považujem za zmätočné, a teda nepoužiteľné, pretože sa zdá, že hornú hranicu alebo strop koeficientu trvania stanovuje na úrovni 3, hoci porušenie môže trvať aj viac než 30 mesiacov. Chcel by som tiež poznamenať, že Súdny dvor vo veci Komisia/Francúzsko, C-177/04, uviedol, že sa neriadil stupnicou od 1 do 3, ktorú v uvedenom prípade navrhovala Komisia. (
23
)
58.
V tomto prípade od vyhlásenia rozsudku vo veci C-419/03 15. júla 2004 a pojednávaním v tomto konaní 12. marca 2008 uplynuli takmer štyri roky. (
24
) Preto sa domnievam, že vzhľadom na predchádzajúcu prax Súdneho dvora koeficient 3 primeranejšie zohľadňuje trvanie porušenia v tomto konaní. V tomto ohľade by som chcel poukázať na to, že koeficient trvania 3 bol použitý pri rovnakom takmer štvorročnom omeškaní v prípade nesprávneho prebratia právneho predpisu Spoločenstva vo veci Komisia/Francúzsko, C-177/04. (
25
) Okrem toho vo veci Komisia/Španielsko, C-278/01, Súdny dvor uznal, že technické problémy, ktoré sťažujú výkon predchádzajúceho rozsudku Súdneho dvora podľa článku 226 ES v krátkom čase, sa môžu zohľadniť pri určení koeficientu trvania porušenia. (
26
) Podľa môjho názoru mala Francúzska republika pri preberaní smernice 2001/18 skôr politické ako technické problémy, a preto by sa pri určení koeficientu trvania nemali brať do úvahy.
59.
Pokiaľ ide o návrh Komisie spočívajúci na vynásobení základnej výšky koeficientom založeným na hrubom domácom produkte dotknutého členského štátu a na počte hlasov, ktorými tento štát disponuje v Rade, tento návrh v zásade primeraným spôsobom vyjadruje platobnú schopnosť tohto členského štátu spolu so zachovaním rozumného odstupu medzi rôznymi členskými štátmi. (
27
) Rovnako si myslím, že v tomto konaní je primerané vynásobiť koeficienty trvania, závažnosti a platobnej schopnosti členského štátu základnou sumou 600 eur podľa návrhu Komisie. (
28
)
60.
Na základe uvedeného súčin základnej sumy 600 eur a koeficientu závažnosti porušenia 6, koeficientu trvania porušenia 3 a koeficientu platobnej schopnosti Francúzskej republiky 21,83 predstavuje v tomto prípade celkovú sumu 235764 eur za každý deň omeškania. Vo veci ako je táto, týkajúcej sa vyhovenia rozsudku Súdneho dvora, ktorý zahŕňa prijatie pozmeňujúceho ustanovenia právnej úpravy, by sa podľa mňa malo zvoliť penále, ktoré bude uložené na dennom základe. (
29
)
D — Paušálna pokuta
1. Tvrdenia účastníkov konania
61.
Komisia v tomto konaní navrhuje, aby Súdny dvor uložil Francúzskej republike paušálnu pokutu. Ak členský štát nevyhovie rozsudku Súdneho dvora podľa článku 226 ES, Komisia má v úmysle systematicky navrhovať, aby Súdny dvor v konaní podľa článku 228 ES uložil paušálnu pokutu. (
30
) Komisia zamýšľa navrhovať uloženie paušálnej pokuty aj v tom prípade, že sa predchádzajúcemu rozsudku podľa článku 226 ES vyhovelo počas trvania konania podľa článku 228 ES pred Súdnym dvorom.
62.
Komisia sa domnieva, že v súlade s rozsudkom Súdneho dvora vo veci Komisia/Francúzsko, C-304/02, finančné sankcie majú prinútiť členský štát nielen vyhovieť rozsudku podľa článku 226 ES, ale súčasne majú aj preventívny alebo odrádzajúci účinok. Účelom paušálnej pokuty je sankcionovať predchádzajúce správanie členského štátu, ktorý nevyhovel rozsudku podľa článku 226 ES s cieľom odradiť tento štát, aby v budúcnosti konal rovnako. Paušálna pokuta by sa preto mala zaplatiť bez ohľadu na to, či členský štát vyhovel rozsudku podľa článku 226 ES počas trvania konania podľa článku 228 ES alebo bezodkladne po vyhlásení rozsudku v uvedenom konaní.
63.
Komisia sa nazdáva, že predchádzajúca prax, ktorá sa obmedzovala len na navrhovanie uloženia penále podľa článku 228 ES spôsobovala, že oneskorené vyhovenie rozsudku podľa článku 226 ES, ku ktorému došlo pred vyhlásením rozsudku v následnom konaní podľa článku 228 ES, nebolo sankcionované, a teda nebolo účinne potláčané. Podľa jej názoru je akékoľvek pretrvávajúce nevyhovenie rozsudku Súdneho dvora vážnym porušením zásad legality a právnej istoty v Spoločenstve, ktoré je založené na právnom štáte. Komisia tvrdí, že zdržiavacia taktika, ku ktorej sa pravidelne uchyľujú niektoré členské štáty, závažným spôsobom oslabuje význam rozsudkov podľa článku 226 ES. Pokiaľ ide o Francúzsku republiku, Komisia v odpovedi na písomnú otázku, ktorú jej položil Súdny dvor, uvádza, že v období od decembra 1996 do októbra 2005 bolo Francúzskej republike zaslaných 50 výziev (z celkového počtu 296 — 16, 89 %) a 25 odôvodnených stanovísk (z celkového počtu 125 — 20 %) podľa článku 228 ES. Počas toho istého obdobia Komisia podala voči Francúzskej republike na Súdny dvor šesť návrhov na začatie konania podľa článku 228 ES (z celkového počtu 21 — 28,57 %). Komisia sa preto domnieva, že ukladanie paušálnej pokuty je nevyhnutné, aby boli členské štáty odrádzané od zdržiavacej taktiky a aby sa zabránilo recidíve.
64.
Komisia sa na základe oznámenia 2005 domnieva, že v tomto konaní by paušálna pokuta mala byť vypočítaná ako súčin základnej sumy 200 eur a koeficientu 10 (za závažnosť) a koeficientu 21,83 (za platobnú schopnosť), čo predstavuje sumu 43660 eur za každý deň omeškania s vyhovením rozsudku vo veci C-419/03 odo dňa vyhlásenia uvedeného rozsudku do dňa, keď sa rozsudku vo veci C-419/03 v plnom rozsahu vyhovie alebo do dňa, keď bude vyhlásený rozsudok v tomto konaní. Komisia ďalej tvrdí, že Francúzska republika s ňou počas konania pred podaním žaloby nespolupracovala a poukazuje na to, že tento členský štát nerešpektoval ani vlastný kalendár s termínmi na prebratie smernice 2001/18, ktorý si sám vypracoval po vydaní odôvodneného stanoviska v tejto veci. Komisia zdôrazňuje, že nesplnenie povinnosti Francúzskej republiky malo dlhotrvajúci charakter, keďže smernica 2001/18 mala byť prebratá do 17. októbra 2002. Skutočne, ani po štyroch rokoch od tohto dátumu Francúzska republika neprijala žiadne právne predpisy, aby vyhovela rozsudku Súdneho dvora vo veci C-419/03, s výnimkou dekrétu č. 2005-51, ktorý má len okrajový význam. Komisia tvrdí, že nesplnenie povinnosti zo strany Francúzskej republiky vyvolalo v tejto citlivej oblasti značnú právnu neistotu. Zdôrazňuje aj dôležitosť smernice 2001/18, ktorej cieľom je chrániť ľudské zdravie a životné prostredie a podporovať rozvoj biotechnológií a voľný pohyb GMO. Komisia okrem toho tvrdí, že Francúzska republika už v minulosti viackrát neprebrala v plnom rozsahu právne predpisy Spoločenstva v oblasti GMO. V tejto súvislosti Komisia uvádza, že vo veciach C-296/01 (
31
) a C-429/01 (
32
) Súdny dvor rozhodol, že Francúzska republika neprebrala niektoré ustanovenia smernice 90/220 a smernice Rady 90/219/EHS. (
33
) Okrem toho Komisia následne podala žalobu podľa článku 228 ES zato, že Francúzska republika nevyhovela rozsudku vo veci C-429/01. Túto žalobu, zaregistrovanú pod spisovou značkou C-79/06, neskôr stiahla, keď Francúzska republika vyhovela rozsudku Súdneho dvora vo veci C-429/01. (
34
)
65.
Vo svojej replike Komisia zvažuje, že s cieľom zohľadniť čiastočné vyhovenie rozsudku Súdneho dvora vo veci C-419/03 (
35
)21. marca 2007 by Súdny dvor mal znížiť paušálnu pokutu navrhovanú Komisiou od uvedeného dňa do dňa vyhovenia rozsudku vo veci C-419/03 v plnom rozsahu (
36
) alebo do dňa vyhlásenia rozsudku v tomto konaní. (
37
)
66.
Francúzska republika zastáva názor, že, vzhľadom na to, že vyhovela rozsudku Súdneho dvora vo veci C-419/03, návrh Komisie na uloženie paušálnej pokuty v tomto konaní je bezúčelný. V oznámení 2005 síce Komisia uviedla, že v konaní podľa článku 228 ES bude po prvé systematicky navrhovať uloženie paušálnej pokuty a po druhé, že nestiahne žalobu ani v tom prípade, že členský štát ukončí neplnenie povinnosti v čase pred vyhlásením rozsudku, avšak podľa Francúzskej republiky je tento prístup v rozpore s článkom 228 ES a s ním súvisiacou judikatúrou Súdneho dvora. Francúzska republika sa domnieva, že v súlade s rozsudkom vo veci Komisia/Francúzsko, C-304/02, účelom konania podľa článku 228 ods. 2 ES je prinútiť členský štát, ktorý nevyhovel rozsudku podľa článku 226 ES, aby tomuto rozsudku čo najskôr vyhovel, a zabezpečiť tak účinné uplatňovanie práva Spoločenstva. Sankcie stanovené v článku 228 ES neslúžia na zabránenie iných podobných porušení.
67.
Francúzska republika sa domnieva, že v tejto veci nie sú splnené podmienky na uloženie paušálnej pokuty. Tvrdí, že okolnosti veci Komisia/Francúzsko, C-304/02, dodnes jediného prípadu, v ktorom Súdny dvor uložil paušálnu pokutu, nemožno porovnávať s okolnosťami v tomto prípade, pretože porušenie vo veci C-304/02 trvalo 11 rokov a ohrozovalo rybné zásoby Spoločenstva. V tejto súvislosti Francúzska republika zdôrazňuje, že medzi vyhlásením rozsudku vo veci C-419/03 a podaním žaloby na začatie tohto konania uplynuli menej než tri roky a že toto omeškanie je podobné alebo kratšie než omeškanie vo veciach Komisia/Grécko, C-387/97, Komisia/Španielsko, C-278/01, Komisia/Francúzsko, C-177/04, a Komisia/Taliansko, C-119/04, v ktorých Súdny dvor paušálnu pokutu neuložil. Pokiaľ ide o závažnosť porušenia, Komisia tvrdí, že vo veci C-419/03 sa nerozhodlo, že Francúzska republika neprebrala celú smernicu 2001/18, ale len tie ustanovenia, ktoré išli nad rámec smernice 90/220. Okrem toho Francúzska republika ukončila dotknuté porušovanie v marci 2007, teda jeden mesiac po podaní žaloby na začatie tohto konania.
68.
Alternatívne Francúzska republika tvrdí, že výška paušálnej pokuty, ktorú navrhuje Komisia, je neprimeraná. Koeficient závažnosti 10 navrhnutý Komisiou je prehnaný, keďže porušenie v tomto prípade malo veľmi obmedzené dôsledky. V tejto súvislosti Francúzska republika uvádza, že väčšina žiadostí o súhlas v Európe sa týka geneticky modifikovaných potravín. Smernica 2001/18 však neupravuje geneticky modifikované potraviny pre výživu ľudí, ale do 18. apríla 2004 sa týkala len geneticky modifikovaných potravín pre výživu zvierat. Okrem toho Francúzska republika tvrdí, že napriek tomu, že neprebrala niektoré ustanovenia smernice 2001/18, francúzske orgány zaviedli postup na udeľovanie súhlasu, ktorý vlastne spĺňal požiadavky smernice, pretože v roku 2005 boli prijaté dve príručky o geneticky modifikovaných rastlinách a v nich sa zaviedol postup preskúmania, podľa ktorého postupovalo ministerstvo pôdohospodárstva, ako aj náležitosti žiadosti o súhlas a verejné konzultácie. Podľa Francúzskej republiky sa Komisia nemôže odvolávať ani na okolnosti vo veci C-79/06. Komisia vtedy totiž žalobu stiahla, pretože Francúzska republika vyhovela predchádzajúcemu rozsudku Súdneho dvora vo veci C-429/01.
2. Posúdenie
69.
Tvrdenia týkajúce sa uloženia paušálnej pokuty Súdnym dvorom podľa článku 228 ES, ktoré účastníci tohto konania predniesli, nespochybňujú možnosť Súdneho dvora uložiť penále a zároveň aj paušálnu pokutu v konaní podľa článku 228 ES, keďže Súdny dvor túto možnosť osobitne uznal a skutočne použil vo veci Komisia/Francúzsko, C-304/02. (
38
)
70.
Vo veci Komisia/Francúzsko, C-304/02, Súdny dvor rozhodol, že spoločným účelom sankcií stanovených v článku 228 ES je podnietiť porušujúci členský štát k tomu, aby vyhovel rozsudku, ktorým sa rozhodlo o nesplnení povinnosti, a zabezpečiť tak skutočné dodržiavanie práva Spoločenstva. Navyše, je úlohou Súdneho dvora, aby v závislosti od stupňa presvedčovania a odstrašenia určil, ktoré sankcie považuje za primerané na zabezpečenie toho, aby sa čo najrýchlejšie vyhovelo predchádzajúcemu rozsudku podľa článku 226 ES a na zabránenie tomu, aby sa opakovali podobné porušenia práva Spoločenstva. (
39
)
71.
Sankcie podľa článku 228 ES teda pôsobia nielen ako prostriedok na výkon rozsudkov podľa článku 226 ES, ale podľa môjho názoru aj ako preventívne opatrenia. (
40
)
72.
Bez ohľadu na spoločný cieľ sankcií stanovených v článku 228 ES, Súdny dvor vo veci Komisia/Francúzsko, C-304/02, zároveň uviedol, že penále a paušálna pokuta majú svoje vlastné samostatné funkcie. (
41
) Súdny dvor tým rozhodol, že uloženie penále sa zdá byť osobitne vhodné na podnietenie členského štátu k tomu, aby v čo najkratšej dobe ukončil nesplnenie povinnosti, ktoré by mohlo bez prijatia tohto opatrenia pretrvávať. Uloženie paušálnej pokuty sa však zakladá skôr na posúdení dôsledkov, ktoré má nesplnenie povinností dotknutým členským štátom na súkromné a verejné záujmy, najmä ak také nesplnenie povinnosti pretrvávalo počas dlhej doby po vyhlásení rozsudku, v ktorom bolo pôvodne určené. (
42
)
73.
Okrem toho, napriek spoločnému účelu sankcií stanovených v článku 228 ES, od vyhlásenia prvého rozsudku podľa článku 228 ES 4. júla 2000 vo veci Komisia/Grécko (
43
) Súdny dvor uložil paušálnu pokutu len v jedinom prípade, konkrétne vo veci Komisia/Francúzsko, C-304/02. Podľa môjho názoru z takmer osemročnej praxe Súdneho dvora je zjavné, že uloženie penále súčasne s paušálnou pokutou v prípadoch porušenia podľa článku 228 ES nemusí byť nevyhnutne potrebné nato, aby sa dosiahol účel dodržiavania práva Spoločenstva.
74.
Domnievam sa preto, že systematický prístup Komisie k ukladaniu paušálnej pokuty, nielen pokiaľ ide o jej vyjadrenia v tomto konaní, ale aj v oznámení 2005, môže byť vo svetle okolností tohto prípadu neprimeraný a mal by byť zamietnutý. Súdny dvor by mal ďalej pokračovať vo svojej ustálenej praxi a ukladať sankcie podľa článku 228 ES podľa potreby primeraným a selektívnym spôsobom s cieľom účinne bojovať proti porušovaniu práva Spoločenstva.
75.
V tomto ohľade a vo svetle judikatúry si myslím, že Súdny dvor sa uložením penále v konkrétnom prípade snaží odradiť členský štát od trvajúceho, teda budúceho porušovania určitého rozsudku podľa článku 226 ES odo dňa vyhlásenia rozsudku v konaní podľa článku 228 ES. (
44
)
76.
Uložením paušálnej pokuty Súdny dvor podľa mňa smeruje k potrestaniu členského štátu za jeho konanie v minulosti, ktoré spočíva predovšetkým v nevyhovení rozsudku podľa článku 226 ES, pokiaľ sa toto konanie vyznačuje ďalšími priťažujúcimi okolnosťami, ktoré zhoršujú neschopnosť členského štátu urýchlene a v plnom rozsahu uvedenému rozsudku vyhovieť. Myslím si preto, že paušálna pokuta je opodstatnená len v tom prípade, ak sa presvedčivo preukázali dodatočné priťažujúce okolnosti. Tieto priťažujúce okolnosti síce nemožno vopred taxatívne vymenovať, mali by však podľa mňa zahŕňať prípad nespolupráce členského štátu s Komisiou bona fide s cieľom včas ukončiť porušovanie. Paušálna pokuta by mohla byť opodstatnená navyše aj vtedy, keby porušenie členského štátu v neprijateľnom rozsahu ovplyvnilo súkromné a verejné záujmy. (
45
) Okrem toho, ak také porušenie zasahuje závažný záujem Spoločenstva alebo ohrozuje jeho základnú zásadu, Súdny dvor môže pohotovejšie rozhodnúť o ďalších takých priťažujúcich okolnostiach a následne uložiť paušálnu pokutu.
77.
Domnievam sa, že Súdny dvor by sa pri analýze toho, či je primerané uložiť paušálnu pokutu, mal v zásade obmedziť na konkrétne okolnosti tejto veci. Pri rozhodovaní o uložení paušálnej pokuty členskému štátu by podľa mňa Súdny dvor mal zohľadniť len ďalšie porušenia členského štátu, ak Komisia na základe presvedčivých dôkazov preukáže, že dotknutý členský štát sa v súvislosti s rozsudkami podľa článku 226 ES dopustil štrukturálneho alebo systematického porušovania. V tejto súvislosti sa domnievam, že je nedostatočné, ak Komisia predloží len štatistické údaje o tom, že členský štát nevyhovel rozsudku podľa článku 226 ES.
78.
Vzhľadom na to, že účelom paušálnej pokuty je podľa mňa potrestanie členského štátu za to, že nevyhovel rozsudku podľa článku 226 ES, pričom existujú aj dodatočné priťažujúce okolnosti, výška sankcie by mala zodpovedať týmto priťažujúcim okolnostiam. Preto si myslím, že spôsob výpočtu paušálnej pokuty, ktorý Komisia v tomto konaní navrhuje a oznámenie 2005, (
46
) ktoré sa okrem iného zakladá na tom istom koeficiente závažnosti ako penále a na počte dní trvania porušenia, nevyjadrujú tieto konkrétne okolnosti.
79.
Pokiaľ ide o primeranosť uloženia paušálnej pokuty v tomto konaní, chcel by som v prvom rade poukázať na to, že vo svetle argumentácie v bodoch 36 až 45 vyššie sa domnievam, že Francúzska republika v čase pojednávania v tejto veci nevyhovela v plnom rozsahu rozsudku Súdneho dvora vo veci C-419/03. Tvrdenia účastníkov tohto konania týkajúce sa toho, či vyhovenie rozsudku vo veci C-419/03 Francúzskou republikou počas tohto konania môže spôsobiť, že uloženie paušálnej pokuty bude bezúčelné, preto považujem za irelevantné.
80.
V každom prípade, keďže paušálna pokuta je jednorázová sankcia smerujúca k potrestaniu konania členského štátu (
47
), ktoré podľa mňa ďaleko predchádza začiatku konania podľa článku 228 ES, skutočnosť, že členský štát vyhovie rozsudku podľa článku 226 ES skôr, než Súdny dvor preskúma skutkový stav v konaní podľa článku 228 ES, je irelevantná. Súdny dvor môže za takých okolností uložiť paušálnu pokutu, pokiaľ Komisia preukáže, že členský štát nevyhovel rozsudku podľa článku 226 ES v lehote stanovenej v odôvodnenom stanovisku v konaní podľa článku 228 ES za predpokladu, že, ako je to uvedené v bodoch 76 až 78 vyššie, sa preukážu dodatočné priťažujúce okolnosti odôvodňujúce uloženie tejto sankcie.
81.
Myslím si, že v tomto prípade Komisia nepreukázala existenciu akýchkoľvek dodatočných priťažujúcich okolností, ktoré by odôvodňovali uloženie paušálnej pokuty.
82.
Pokiaľ ide o tvrdenie Komisie, že s ňou Francúzska republika v konaní pred podaním žaloby nespolupracovala alebo že používala „zdržiavaciu taktiku“, domnievam sa, že Komisia nepredložila nijaký jednoznačný dôkaz o takom konaní. Je zjavné, že Francúzska republika nevyhovela rozsudku Súdneho dvora vo veci C-419/03 v primeranej lehote, čo je skutočnosť, ktorú treba odsúdiť. (
48
) Na základe korešpondencie medzi účastníkmi konania, uvedenej v bodoch 15 až 17 vyššie, sa však domnievam, že v konaní pred podaním žaloby Francúzska republika odpovedala na žiadosti Komisie prijateľným spôsobom a preukázala, že prijala síce oneskorené a nedostatočné, ale konkrétne kroky nato, aby vyhovela rozsudku Súdneho dvora vo veci C-419/03.
83.
Pokiaľ ide o otázku, či neúplné prebratie smernice 2001/18 zo strany Francúzskej republiky ovplyvnilo súkromné a verejné záujmy v takom rozsahu, že to odôvodňuje uloženie paušálnej pokuty, myslím si, že Komisia preukázala, že nesplnenie tejto povinnosti spôsobilo vznik právnej neistoty v oblasti, ktorá je už aj tak postihnutá značnou vedeckou neistotou. (
49
) Akékoľvek sú však jej tvrdenia v súvislosti s konaním pred správnym súdom v Clermont-Ferrand (
50
), myslím si, že nepredložila dostatočné dôkazy o tom, že neúplné prebratie smernice 2001/18 a nevyhovenie rozsudku vo veci C-419/03 Francúzskou republikou ovplyvnilo súkromné a verejné záujmy v takom neprijateľnom rozsahu, aby to odôvodnilo uloženie paušálnej pokuty. Francúzska republika v tomto konaní tvrdila bez toho, aby jej Komisia odporovala, že neúplné prebratie smernice 2001/18 nebránilo biotechnologickému výskumu GMO. Okrem toho tvrdila, že v rokoch 2003, 2005 a 2006 zaregistrovala viac žiadostí o súhlas s uvoľnením GMO na pokusné účely podľa časti B uvedenej smernice ako akýkoľvek iný členský štát okrem Španielska a v rokoch 2004 až 2006 bola druhým najväčším výrobcom GMO na obchodné účely v Európe. V rozpore s tvrdením Komisie navyše uviedla, opäť bez toho, aby jej Komisia odporovala, že neprebratie smernice 2001/18 členským štátom v plnom rozsahu nebolo prekážkou v medzinárodných vzťahoch Spoločenstva v oblasti GMO, pretože otázka neúplného prebratia uvedenej smernice nebola nikdy nastolená na medzinárodných rokovaniach.
84.
Okrem toho, v prípade ak Komisia nepredloží ďalšie dôkazy okrem štatistických údajov, ktoré sú uvedené v bode 63 vyššie a konania voči Francúzskej republike pre neúplné prebratie právnych predpisov o GMO, ako je uvedené v bode 64 vyššie, domnievam sa, že Komisia v tejto veci nepreukázala také nesplnenie povinnosti zo strany Francúzskej republiky podľa článku 228 ods. 1 ES, za ktoré by mohla byť uložená paušálna pokuta alebo ktoré si vyžaduje uloženie tejto sankcie na preventívne účely.
85.
Preto sa domnievam, že Francúzskej republike by nemala byť uložená paušálna pokuta.
VII — Trovy konania
86.
Podľa ustanovenia článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Francúzsku republiku na náhradu trov konania a Francúzska republika nemala úspech vo veci, domnievam sa, že by mala byť zaviazaná na náhradu trov konania. Podľa článku 69 ods. 4 Česká republika znáša svoje vlastné trovy konania.
VIII — Návrh
87.
Na základe vyššie uvedených dôvodov navrhujem, aby Súdny dvor:
—
rozhodol, že Francúzska republika si tým, že neprijala potrebné opatrenia nato, aby vyhovela rozsudku Súdneho dvora z 15. júla 2004, Komisia/Francúzsko, C-419/03, ktorý sa týkal neprebratia smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/18/ES z 12. marca 2001 o zámernom uvoľňovaní geneticky modifikovaných organizmov do životného prostredia a o zrušení smernice Rady 90/220/EHS, ktoré sa odchyľujú alebo idú nad rámec ustanovení smernice Rady 90/220/EHS z 23. apríla 1990 o zámernom uvoľňovaní geneticky modifikovaných organizmov do životného prostredia, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 228 ods. 1 ES,
—
zaviazal Francúzsku republiku, aby Komisii Európskych spoločenstiev zaplatila na účet „vlastné zdroje Európskeho spoločenstva“ penále vo výške 235764 eur za každý deň omeškania s vyhovením rozsudku Komisia/Francúzsko, C-419/03, v plnom rozsahu odo dňa vyhlásenia rozsudku v tejto veci Súdnym dvorom do dňa, keď sa rozsudku Komisia/Francúzsko, C-419/03, v plnom rozsahu vyhovie,
—
zaviazal Francúzsku republiku na náhradu trov konania,
—
zaviazal Českú republiku na náhradu jej vlastných trov konania.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	C-419/03, Ú. v. ES 2004, C 228, s. 15.
(
3
)	Ú. v. ES L 106, s. 1; Mim. vyd. 15/006, s. 77.
(
4
)	Ú. v. ES L 117, s. 15.
(
5
)	Pozri článok 1 smernice 2001/18.
(
6
)	Komisia zastáva názor, že tri dekréty a tri uznesenia uvedené v bode 21 nadobudli účinnosť 21. marca 2007.
(
7
)	Pozri rozsudky z 12. júla 2005, Komisia/Francúzsko, C-304/02, Zb. s. I-6263, bod 30; z 18. júla 2006, Komisia/Taliansko, C-119/04, Zb. s. I-6885, bod 27; z 18. júla 2007, Komisia/Nemecko, C-503/04, Zb. s. I-6153, bod 19, a z 10. januára 2008, Komisia/Portugalsko, C-70/06, Zb. s. I-1, bod 18.
(
8
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Francúzsko, C-304/02, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 31.
(
9
)	Rozsudky z 26. júna 2001, Komisia/Taliansko, C-212/99, Zb. s. I-4923, bod 34, a z 9. septembra 2004, Komisia/Španielsko, C-195/02, Zb. s. I-7857, bod 82.
(
10
)	Pozri v tomto zmysle okrem iného rozsudok z 18. októbra 2001, Komisia/Írsko, C-354/99, Zb. s. I-7657, bod 27.
(
11
)	Pozri okrem iného rozsudok z 28. februára 1991, Komisia/Nemecko, C-131/88, Zb. s. I-825, bod 6.
(
12
)	Rozsudok zo 4. júla 2000, Komisia/Grécko, C-387/97, Zb. s. I-5047, bod 73.
(
13
)	Rozsudok z 12. júla 2005, Komisia/Francúzsko, C-304/02, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 56.
(
14
)	Treba poznamenať, že francúzska vláda toto tvrdenie v predmetnom konaní vôbec nepreukázala. Komisia totiž vo svojich ústnych a písomných vyjadreniach bez toho, aby to francúzska vláda popierala, poukázala na rozsudok správneho súdu v Clermont-Ferrand zo 4. mája 2006, v ktorom tento súd nepodal výklad vnútroštátnych právnych predpisov v súlade so smernicou 2001/18, ale naopak, zrušil niektoré súhlasy udelené podľa francúzskeho práva, pretože vnútroštátny právny predpis, na základe ktorého boli súhlasy udelené, bol v rozpore s ustanoveniami smernice 2001/18. Súdny dvor bol informovaný, že voči uvedenému rozsudku sa v súčasnosti vedie odvolacie konanie. Francúzska vláda vo svojich vyjadreniach okrem toho zdôrazňovala, že dotknuté rozhodnutie predstavuje ojedinelý prípad.
(
15
)	Domnievam sa, že článok 16 dekrétu č. 2007-359 preberá do francúzskeho práva ustanovenia druhého a tretieho pododseku ods. 1 článku 23 smernice 2001/18.
(
16
)	Rozsudky z 12. júla 2005, Komisia/Francúzsko, C-304/02, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 86; zo 14. marca 2006, Komisia/Francúzsko, C-177/04, Zb. s. I-2461, bod 58, a z 10. januára 2008, Komisia/Portugalsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 31.
(
17
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. januára 2008, Komisia/Portugalsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 34.
(
18
)	Pozri rozsudok z 10. januára 2008, Komisia/Portugalsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, body 38 a 39.
(
19
)	Článok 3 ods. 1, článok 6 ods. 2, článok 6 ods. 4, články 7, 8 ods. 2, články 9, 13 ods. 2, článok 13 ods. 6, článok 14 ods. 1, článok 15 ods. 2 a články 16, 17, 18, 19, 20, 23, 26, 35 a prílohy II, III, IV, V, VI a VII.
(
20
)	V rámci ktorého sa problematika zámerného uvoľňovania GMO do životného prostredia konzultuje s verejnosťou. Pozri článok 2 a odôvodnenia č. 7 a 10 smernice 2001/18.
(
21
)	Pozri odôvodnenia č. 5 a 13 smernice 2001/18.
(
22
)	Pozri rozsudok zo 14. marca 2006, Komisia/Francúzsko, C-177/04, už citovaný v poznámke pod čiarou 16, bod 71.
(
23
)	Pozri bod 71, v ktorom Súdny dvor uviedol, že jeho „voľná úvaha nie je okrem toho ohraničená stupnicou od 1 do 3 navrhovanou Komisiou“ (rozsudok už citovaný v poznámke pod čiarou 16).
(
24
)	Navyše napriek tomu, že Francúzska republika čiastočne vyhovela rozsudku vo veci C-419/03, aj keď so značným omeškaním a až po podaní návrhu na začatie tohto konania, od vyhlásenia rozsudku vo veci C-419/03 15. júla 2004 uplynuli takmer tri roky a právne akty uvedené v bode 21 boli uverejnené 20. marca 2007.
(
25
)	Pozri body 73 a 74 (rozsudok už citovaný v poznámke pod čiarou 16).
(
26
)	Pozri rozsudok z 25. novembra 2003, Komisia/Španielsko, C-278/01, Zb. s. I-14141, body 53 a 54.
(
27
)	Pozri rozsudky Komisia/Španielsko, C-278/01, už citovaný v poznámke pod čiarou 26, bod 59, a Komisia/Portugalsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 48.
(
28
)	Pozri rozsudok Komisia/Portugalsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 50, v ktorom Súdny dvor schválil použitie základnej sumy 600 eur stanovenej v oznámení 2005.
(
29
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky Komisia/Francúzsko, C-177/04, už citovaný v poznámke pod čiarou 16, bod 77, a Komisia/Portugalsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 52.
(
30
)	Pozri aj vysvetlivky k bodu 10 oznámenia 2005.
(
31
)	Rozsudok z 20. novembra 2003, Komisia/Francúzsko, Zb. s. I-13909.
(
32
)	Rozsudok z 27. novembra 2003, Komisia/Francúzsko, Zb. s. I-14355.
(
33
)	Smernica 90/219 z 23. apríla 1990 o obmedzenom použití geneticky modifikovaných mikroorganizmov (Ú. v. ES L 117, s. 1; Mim. vyd. 15/001, s. 381) zmenená a doplnená smernicou Komisie 94/51/ES zo 7. novembra 1994, ktorou sa smernica Rady 90/219/EHS prispôsobuje technickému pokroku (Ú. v. ES L 297, s. 29).
(
34
)	Pozri uznesenie predsedu tretej komory Súdneho dvora zo 7. februára 2007, (Ú. v. EÚ C 82, s. 27).
(
35
)	Z dôvodu prijatia predpisov uvedených v bode 21, ktoré podľa Komisie nadobudli účinnosť 21. marca 2007.
(
36
)	Ak k tomu dôjde pred vyhlásením rozsudku v tomto konaní.
(
37
)	Pokiaľ sa v tom čase ešte nevyhovelo rozsudku vo veci C-419/03 v plnom rozsahu.
(
38
)	Pozri bod 82, kde Súdny dvor uviedol, že použitie oboch typov sankcií stanovených v článku 228 ods. 2 ES sa nevylučuje.
(
39
)	Pozri v tomto zmysle body 80, 91 a 97. Súdny dvor uviedol celkom jednoznačne, že uloženie sankcií podľa článku 228 ES nesmeruje k náhrade žiadnej škody spôsobenej členským štátom.
(
40
)	Z rozsudku Súdneho dvora vo veci Komisia/Francúzsko, C-304/02 (už citovaný v poznámke pod čiarou 7) zjavne vyplýva, že sankcie podľa článku 228 ES síce majú jeden spoločný vedúci cieľ, ktorým je zabezpečenie dodržiavania práva Spoločenstva v najširšom možnom rozsahu, ale tento cieľ sledujú dvojakým spôsobom. Uplatnením dostatočného ekonomického tlaku na konkrétny členský štát v určitom prípade sankcie podľa článku 228 ES smerujú konkrétne k potlačeniu toho, aby členský štát nevyhovel rozsudku podľa článku 226 a na všeobecnej úrovni tak odrádzajú alebo potláčajú členské štáty od takého porušenia v budúcnosti.
(
41
)	Pozri v tomto zmysle bod 84.
(
42
)	Pozri v tomto zmysle bod 81.
(
43
)	Súdny dvor vo veci Komisia/Grécko (rozsudok už citovaný v poznámke pod čiarou 12), vo veci Komisia/Španielsko, C-278/01 (rozsudok už citovaný v poznámke pod čiarou 26), vo veci Komisia/Francúzsko, C-177/04 (rozsudok už citovaný v poznámke pod čiarou 16) a Komisia/Portugalsko (rozsudok už citovaný v poznámke pod čiarou 7) neuložil paušálnu pokutu porušujúcim členským štátom napriek tomu, že tieto členské štáty v čase preskúmania skutkového stavu Súdnym dvorom v konaní podľa článku 228 ES nevyhoveli predchádzajúcim rozsudkom podľa článku 226 ES. Táto ustálená prax Súdneho dvora podľa mňa zdôrazňuje autonómnu povahu sankcií stanovených v článku 228 ods. 2 ES. Uloženie paušálnej pokuty členskému štátu preto podľa mňa nie je závislé od uloženia penále tomuto štátu.
(
44
)	Teda všeobecným spôsobom odrádza všetky členské štáty od porušovania ich povinností podľa Zmluvy o ES. Práve perspektíva konania podľa článku 228 ES a možnosť, okrem iného, uloženia penále potláča porušovanie povinností členskými štátmi.
(
45
)	V tejto súvislosti sa domnievam, že Súdny dvor vo veci Komisia/Francúzsko, C-304/02 (už citovanej v poznámke pod čiarou 7) uložil Francúzskej republike paušálnu pokutu z toho dôvodu, že porušenie v danom prípade trvalo dlhú dobu a súkromné a verejné záujmy v oblasti rybných zásob boli počas tejto doby značne dotknuté. Okrem toho zo skutkových okolností veci jednoznačne vyplýva, že Francúzska republika nespolupracovala s Komisiou na ukončení porušenia.
(
46
)	Pozri body 17 až 24 oznámenia 2005. Treba uviesť aj to, že oznámenie 2005 stanovuje aj minimálnu výšku paušálnej pokuty, ktorá v prípade Francúzskej republiky predstavuje 10915000 eur.
(
47
)	Ak sa nevyhovenie rozsudku podľa článku 226 ES, spája s dodatočnými priťažujúcimi okolnosťami.
(
48
)	Okrem toho by sa nemalo prehliadať, že skutočnosť, že Komisia bola nútená začať konanie podľa článku 228 ES, a samozrejme aj článku 226 ES, spôsobila plytvanie prostriedkami Spoločenstva.
(
49
)	Pozri bod 54 vyššie.
(
50
)	Pozri poznámku pod čiarou 14 vyššie.