ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
z 10. júla 2025(*)
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Postupy udeľovania koncesií – Smernica 2014/23/EÚ – Článok 4 ods. 2 – Nehospodárske služby všeobecného záujmu – Článok 19 – Sociálne a iné osobitné služby – Pôsobnosť týchto ustanovení – Prevádzkovanie lekárne “
Vo veci C‑715/23,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Štátna komisia pre preskúmavanie postupov verejného obstarávania, Slovinsko) z 23. novembra 2023 a doručený Súdnemu dvoru 23. novembra 2023, ktorý súvisí s konaním:
Farmacija d.o.o.
proti
Občina Benedikt,
za účasti:
MN,
SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
v zložení: predseda štvrtej komory I. Jarukaitis, sudcovia N. Jääskinen (spravodajca), A. Arabadžiev, M. Condinanzi a R. Frendo,
generálny advokát: R. Norkus,
tajomník: M. Longar, referent,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 12. decembra 2024,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–        Farmacija d.o.o., v zastúpení: K. Zdolšek, odvetnica,
–        slovinská vláda, v zastúpení: N. Pintar Gosenca a A. Vran, splnomocnené zástupkyne,
–        česká vláda, v zastúpení: L. Halajová, M. Smolek a J. Vláčil, splnomocnení zástupcovia,
–        grécka vláda, v zastúpení: K. Georgiadis, V. Karra a S. Papaioannou, splnomocnení zástupcovia,
–        Európska komisia, v zastúpení: A. Kraner, L. Malferrari a G. Wils, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 13. marca 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 4 ods. 2 a článku 19 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2014/23/EÚ z 26. februára 2014 o udeľovaní koncesií (Ú. v. EÚ L 94, 2014, s. 1).
2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu, ktorého stranami sú spoločnosť s ručením obmedzeným Farmacija d.o.o. a Občina Benedikt (obec Benedikt, Slovinsko), vo veci vydania povolenia touto obcou na prevádzkovanie pobočky lekárne na jej území bez predchádzajúceho uverejnenia oznámenia o koncesii.
Právny rámec
Právo Únie
3        Odôvodnenia 6 a 36 smernice 2014/23 znejú:
„(6)      Malo by sa pripomenúť, že členské štáty môžu v súlade so zásadami ZFEÚ, ktorými sú rovnaké zaobchádzanie, nediskriminácia, transparentnosť a voľný pohyb osôb, voľne rozhodnúť organizovať poskytovanie služieb buď ako služieb všeobecného hospodárskeho záujmu, alebo ako služieb všeobecného záujmu nehospodárskeho charakteru, alebo ako ich kombináciu. … Okrem toho sa táto smernica nezaoberá financovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu ani systémami pomoci, ktorú poskytujú členské štáty, najmä v sociálnej oblasti, v súlade s pravidlami Únie týkajúcimi sa hospodárskej súťaže. Je vhodné spresniť, že táto smernica by sa nemala vzťahovať na nehospodárske služby všeobecného záujmu.
…
(36)      Táto smernica by sa nemala uplatňovať na niektoré pohotovostné služby, ak ich poskytujú neziskové organizácie alebo združenia, keďže by bolo ťažké zachovať osobitnú povahu týchto organizácií v prípade, že poskytovatelia služieb by museli byť vybraní v súlade s postupmi stanovenými v tejto smernici. … Malo by sa preto spresniť, že na služby, na ktoré sa vzťahuje kód CPV 85143000‑3 a ktoré pozostávajú výlučne zo služieb prepravy pacientov sanitárnymi vozidlami, by sa mal vzťahovať osobitný režim stanovený pre sociálne a iné osobitné služby (ďalej len ‚zjednodušený režim‘). …“
4        Článok 1 smernice 2014/23, nazvaný „Predmet úpravy a rozsah pôsobnosti“, v odsekoch 1 a 4 stanovuje:
„1.      Touto smernicou sa stanovujú pravidlá postupov obstarávania verejnými obstarávateľmi a obstarávateľmi prostredníctvom koncesií, ktorých hodnota sa predpokladá vo výške nie nižšej, ako je finančný limit stanovený v článku 8.
…
4.      Dohody, rozhodnutia alebo iné právne nástroje, na základe ktorých sa organizuje prevod právomocí a povinností za plnenie úloh vo verejnom záujme medzi verejnými obstarávateľmi alebo obstarávateľmi, alebo zoskupeniami verejných obstarávateľov, alebo obstarávateľov a v ktorých sa nestanovuje odplata za zmluvné plnenie, sa považujú za vec vnútornej povahy dotknutého členského štátu, a preto na ne ako také táto smernica nemá žiaden vplyv.“
5        Článok 4 uvedenej smernice, nazvaný „Sloboda vymedziť služby všeobecného hospodárskeho záujmu“, stanovuje:
„1.      Táto smernica nemá vplyv na slobodu členských štátov vymedziť v súlade s právom Únie, čo považujú za služby všeobecného hospodárskeho záujmu, ako by sa tieto služby mali organizovať a financovať v súlade s pravidlami štátnej pomoci a aké osobitné povinnosti by sa na ne mali vzťahovať. Rovnako táto smernica nemá vplyv na spôsob, akým členské štáty organizujú svoje systémy sociálneho zabezpečenia.
2.      Do rozsahu pôsobnosti tejto smernice nepatria nehospodárske služby všeobecného záujmu.“
6        Článok 5 bod 1 tejto istej smernice stanovuje:
„Na účely tejto smernice sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:
1.      …
b)      ‚koncesia na služby‘ je odplatná zmluva uzavretá písomne, prostredníctvom ktorej jeden alebo viacerí verejní obstarávatelia alebo obstarávatelia poverujú poskytovaním a riadením iných služieb ako je uskutočnenie stavebných prác uvedené v písmene a) jeden alebo viaceré hospodárske subjekty, pričom jej protiplnením je buď len právo na využívanie služieb, ktoré sú predmetom zmluvy, alebo toto právo spolu s peňažným plnením.
Udeľovanie koncesií na stavebné práce alebo služby znamená prenesenie prevádzkového rizika na koncesionára pri využívaní týchto prác alebo služieb, ktoré zahŕňa riziko na strane dopytu alebo ponuky alebo obe tieto riziká. Predpokladá sa, že koncesionár prevzal prevádzkové riziko, ak za bežných prevádzkových podmienok nie je zaručená návratnosť investícií vynaložených alebo nákladov vzniknutých pri prevádzkovaní stavieb alebo poskytovaní služieb, ktoré sú predmetom koncesie. Časť rizika preneseného na koncesionára musí zahŕňať reálne vystavenie voči výkyvom trhu tak, aby akákoľvek potenciálna predpokladaná strata vzniknutá koncesionárovi nebola iba nominálna alebo zanedbateľná.“
7        Článok 19 smernice 2014/23, nazvaný „Sociálne a iné osobitné služby“, stanovuje:
„Na koncesie na sociálne a iné osobitné služby uvedené v prílohe IV, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti tejto smernice, sa vzťahujú iba povinnosti vyplývajúce z článku 31 ods. 3, článkov 32, 46 a 47.“
8        Príloha IV k tejto smernici s názvom „Služby uvedené v článku 19“ uvádza zdravotnícke, sociálne a súvisiace služby, medzi ktorými sa nachádzajú služby zodpovedajúce kódom 85000000‑9 až 85323000‑9 nomenklatúry Common Procurement Vocabulary (CPV) prijatej na základe nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2195/2002 z 5. novembra 2002 o spoločnom slovníku obstarávania (CPV) (Ú. v. ES L 340, 2002, s. 1; Mim. vyd. 06/005, s. 3), medzi ktoré patria lekárnické služby, na ktoré sa vzťahuje kód 85149000‑5.
Slovinské právo
ZNKP
9        Ustanovenie § 2 Zakon o nekaterih koncesijskih pogodbah (zákon o niektorých koncesiách) (Uradni list RS, č. 9/2019), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „ZNKP“), v bode 18 stanovuje:
„‚Nehospodárske služby všeobecného záujmu‘ sú nehospodárske služby, ktoré sa podľa zákona poskytujú ako služby všeobecného záujmu a ktoré sa neponúkajú na trhu za poplatok, a preto podliehajú osobitným záväzkom verejnej služby.“
10      Ustanovenie § 9 tohto zákona stanovuje:
„Tento zákon sa vzťahuje na koncesie, ktorých predpokladaná hodnota bez dane z pridanej hodnoty… sa rovná alebo je vyššia ako hodnota stanovená v článku 8 ods. 1 smernice 2014/23/EÚ.“
11      Ustanovenie § 10 uvedeného zákona stanovuje:
„Na koncesie upravené týmto zákonom a osobitnými zákonmi sa vzťahujú ustanovenia tohto zákona, ako aj ustanovenia osobitných zákonov, ak nie sú v rozpore s týmto zákonom.“
12      Ustanovenie § 11 toho istého zákona v odseku 1 stanovuje:
„Tento zákon sa nevzťahuje na:
1.      koncesie na nehospodárske služby všeobecného záujmu. …“
13      Ustanovenie § 15 ZNKP stanovuje:
„Na koncesie na sociálne služby a iné osobitné služby uvedené v prílohe IV k smernici 2014/23/EÚ sa vzťahujú ustanovenia tohto zákona, ktoré upravujú povinnosť vypracovávať prípravné akty, povinnosť zverejňovať oznámenia uvedené v § 35 a 40 tohto zákona, ako aj právnu ochranu v konaní o výbere držiteľa koncesie podľa tohto zákona.“
Zákon o zdravotnej starostlivosti
14      Ustanovenie § 2 Zakon o zdravstveni dejavnosti (zákon o zdravotnej starostlivosti) (Uradni list RS, č. 9/92), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, stanovuje:
„Zdravotná starostlivosť je poskytovaná na primárnej, sekundárnej a terciárnej úrovni.
Primárna zdravotná starostlivosť zahŕňa základnú zdravotnú starostlivosť a lekárenskú starostlivosť.“
15      Ustanovenie § 3 tohto zákona stanovuje:
„Poskytovatelia zdravotnej starostlivosti sú fyzické a právnické osoby, tuzemské aj zahraničné, ktoré získali povolenie od ministerstva zdravotníctva na poskytovanie zdravotnej starostlivosti.
Verejné zdravotníctvo zahŕňa zdravotnícke služby, ktorých nepretržité a pravidelné poskytovanie je vo verejnom záujme zabezpečené štátom a orgánmi miestnej samosprávy a ktoré sú na základe zásady solidarity a v súlade s pravidlami upravujúcimi zdravotnú starostlivosť a zdravotné poistenie zaručené ako plnenia zo zákonného systému zdravotného poistenia a sú plne alebo čiastočne financované z verejných zdrojov, najmä zo zákonného systému zdravotného poistenia. Zdravotnícke služby uvedené v predchádzajúcej vete ako nehospodárske služby všeobecného záujmu musia byť poskytované neziskovými poskytovateľmi zdravotnej starostlivosti tak, že prebytok príjmov nad výdavkami je určený na vykonávanie a rozvoj zdravotnej starostlivosti.“
16      Ustanovenie § 20 uvedeného zákona v prvom odseku stanovuje:
„Lekárenská starostlivosť sa poskytuje podľa osobitného zákona. Tento zákon sa vzťahuje na otázky, na ktoré sa nevzťahuje osobitný zákon.“
Zákon o lekárenskej starostlivosti
17      Ustanovenie § 1 Zakon o lekarniški dejavnosti (zákon o lekárenskej starostlivosti) (Uradni list RS, č. 85/16), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, stanovuje:
„Tento zákon upravuje účel, obsah a podmienky výkonu lekárenskej starostlivosti, organizáciu, podmienky a postupy pri vydávaní a vykonávaní koncesií, postavenie pracovníkov vo farmaceutickom sektore a ich profesijné združenia, online lekárenskú starostlivosť a dohľad.“
18      Ustanovenie § 2 tohto zákona v odseku 1 stanovuje:
„Účelom lekárenskej starostlivosti je zaručiť efektívne a kvalitné zásobovanie liekmi a inými výrobkami na podporu liečebných terapií a ochrany zdravia, ako aj zaručiť pacientom a zdravotníckym pracovníkom poradenstvo týkajúce sa ich bezpečného, správneho a účinného používania.“
19      Ustanovenie § 4 uvedeného zákona v odseku 1 bode 8 stanovuje:
„Za poskytovateľa lekárenskej starostlivosti [sa považuje]: fyzická alebo právnická osoba, ktorá je držiteľom koncesie na poskytovanie lekárenskej starostlivosti podľa tohto zákona, verejná lekáreň, nemocnica alebo iní poskytovatelia podľa tohto zákona.“
20      Ustanovenie § 5 toho istého zákona stanovuje:
„1.      Lekárenská starostlivosť je verejná zdravotnícka služba, ktorá zabezpečuje nepretržité a pravidelné zásobovanie obyvateľstva a poskytovateľov zdravotnej starostlivosti liekmi, ako aj lekárenskú liečbu pacientov.
2.      Lekárenská starostlivosť je poskytovaná na primárnej, sekundárnej a terciárnej úrovni zdravotnej starostlivosti.
3.      Sieť lekární podľa tohto zákona je zaručená na primárnej úrovni obcou alebo viacerými susednými obcami spoločne a na sekundárnej a terciárnej úrovni štátom.“
21      Ustanovenie § 10 zákona o lekárenskej starostlivosti v odsekoch 2 až 4 a 7 stanovuje:
„2.      Pobočka lekárne môže vykonávať svoju činnosť len pod odborným dohľadom lekárne, ktorá ju zriadila. Za prevádzkovanie pobočky lekárne zodpovedá vedúci lekárne, ktorá pobočku zriadila.
3.      Povolenie na prevádzkovanie pobočky lekárne vydáva obec, na ktorej území je táto pobočka zriadená, na základe predchádzajúceho stanoviska [‚Lekarniška zbornica Slovenije‘ (Slovinská lekárnická komora)] a so súhlasom ministerstva.
4.      Povolenie na prevádzkovanie pobočky lekárne možno vydať aj na obmedzenú dobu alebo na určité obdobie roka (turistická sezóna).
…
7.      Pobočka lekárne začne poskytovať lekárenskú starostlivosť až po vydaní povolenia podľa § 67 prvého odseku tohto zákona.“
22      Ustanovenie § 15 tohto zákona v odseku 1 stanovuje:
„Poskytovanie lekárenskej starostlivosti je financované z verejných a zo súkromných zdrojov. Medzi verejné zdroje podľa predchádzajúcej vety patria najmä:
–      platby za služby poskytované v rámci lekárenskej činnosti na základe zmlúv uzatvorených so zdravotnými poisťovňami,
–      platby z rozpočtových prostriedkov,
–      prostriedky zakladajúceho orgánu.“
23      Ustanovenie § 27 uvedeného zákona v odseku 1 stanovuje:
„Verejnú lekáreň na primárnej úrovni zriaďuje na svojom území obec alebo viaceré susedné obce spoločne na základe predchádzajúceho stanoviska príslušnej komory a so súhlasom ministerstva.“
24      Ustanovenie § 39 toho istého zákona v odsekoch 1 a 2 stanovuje:
„1.      Koncesia na poskytovanie lekárenskej starostlivosti na primárnej úrovni môže byť za podmienok stanovených týmto zákonom udelená fyzickej osobe, ktorá poskytuje lekárenskú starostlivosť, alebo právnickej osobe, v ktorej osoba, ktorá poskytuje lekárenskú starostlivosť a je zároveň jej konateľom alebo riadiacim orgánom, vlastní viac ako 50 % základného imania (ďalej len ‚koncesionár‘).
2.      Koncesionár zriaďuje lekárne alebo pobočky lekárne ako svoje vlastné organizačné jednotky na účely poskytovania lekárenskej starostlivosti v oblastiach, pre ktoré má koncesiu alebo povolenie na prevádzkovanie pobočky lekárne, v súlade so sieťou lekárenskej starostlivosti na primárnej úrovni, a to na základe predchádzajúceho stanoviska príslušnej komory a so súhlasom ministerstva.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
25      Dňa 11. marca 2022 obec Benedikt bez predchádzajúceho uverejnenia oznámenia o koncesii udelila MN povolenie na prevádzkovanie pobočky lekárne na svojom území na dobu neurčitú.
26      Farmacija podala na obec Benedikt žiadosť o preskúmanie tohto povolenia. V podstate sa domnievala, že obec Benedikt udelila koncesiu na výkon činnosti verejnej lekárne bez dodržania príslušného postupu, čím porušila smernicu 2014/23.
27      Obec Benedikt zamietla žiadosť o preskúmanie bez vecného preskúmania, keďže sa domnievala, že Farmacija nemá právo na opravný prostriedok ani v rámci postupu predchádzajúceho preskúmania, ani v rámci samotného postupu preskúmania. Táto obec sa domnieva, že vydanie povolenia na prevádzkovanie pobočky lekárne nepredstavuje z vecného hľadiska udelenie koncesie na služby.
28      Farmacija podala proti tomuto rozhodnutiu žalobu na Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Štátna komisia pre preskúmavanie postupov verejného obstarávania, Slovinsko), ktorá je vnútroštátnym súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. Farmacija pred touto komisiou zopakovala stanovisko, podľa ktorého obec Benedikt tým, že vydala povolenie na koncesiu na služby bez dodržania postupu stanoveného ZNKP a smernicou 2014/23, porušila tieto predpisy.
29      Vnútroštátny súd sa domnieva, že povolenie na prevádzkovanie pobočky lekárne vydané obcou Benedikt zodpovedá udeleniu koncesie na výkon lekárenskej starostlivosti. Tento súd má však pochybnosti o tom, či služba súvisiaca s výkonom lekárenskej starostlivosti patrí do pôsobnosti smernice 2014/23. Konkrétne sa pýta, či sa takáto služba má považovať za nehospodársku službu všeobecného záujmu, alebo za službu všeobecného hospodárskeho záujmu.
30      Na jednej strane vnútroštátny súd v tejto súvislosti uvádza, že slovinský zákonodarca stanovil, že zdravotná starostlivosť, ktorej súčasťou je lekárenská starostlivosť, predstavuje nehospodársku službu všeobecného záujmu. Podľa tohto súdu je potrebné zohľadniť zásadnú úlohu lekární v oblasti verejného zdravia, ako aj ich financovanie, ktoré ich stavia do privilegovaného vzťahu so štátom a odlišuje ich od iných hospodárskych subjektov.
31      Na druhej strane uvedený súd poznamenáva, že Súdny dvor už v rozsudku zo 14. júla 2022, ASADE (C‑436/20, EU:C:2022:559), rozhodol, že služby poskytované za odplatu predstavujú hospodárske činnosti. Uvádza, že podľa vnútroštátnej právnej úpravy sú poskytovatelia lekárenskej činnosti platení z prostriedkov pochádzajúcich z povinného zdravotného poistenia, ale aj z prostriedkov od užívateľov.
32      Okrem toho, keďže také lekárenské služby, o aké ide v spore, o ktorom rozhoduje, nemožno považovať za nehospodársku službu všeobecného záujmu z dôvodu, že poskytovatelia týchto služieb dostávajú odmenu, čo by viedlo k zaradeniu uvedených služieb do pôsobnosti smernice 2014/23, sa vnútroštátny súd pýta, či by sa na tie isté služby mohol vzťahovať pojem „sociálne a iné osobitné služby“ uvedený v článku 19 tejto smernice.
33      Za týchto podmienok Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Štátna komisia pre preskúmavanie postupov verejného obstarávania) rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa služba súvisiaca s výkonom lekárenskej starostlivosti, ktorej predmetom je predovšetkým výdaj liekov na humánne použitie viazaných na lekársky predpis a bez lekárskeho predpisu používateľom spolu s poradenstvom týkajúcim sa správneho a bezpečného používania týchto liekov, klasifikovať ako ‚nehospodárska služba všeobecného záujmu‘ v zmysle článku 4 ods. 2 smernice 2014/23?
2.      Má sa služba súvisiaca s výkonom lekárenskej starostlivosti, ktorej predmetom je predovšetkým výdaj liekov na humánne použitie viazaných na lekársky predpis a bez lekárskeho predpisu používateľom spolu s poradenstvom týkajúcim sa správneho a bezpečného používania týchto liekov, považovať za sociálnu službu alebo inú osobitnú službu v zmysle článku 19 smernice 2014/23?“
O prejudiciálnych otázkach
O prípustnosti
34      Slovinská vláda sa domnieva, že tento návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Štátna komisia pre preskúmavanie postupov verejného obstarávania), nie je prípustný, keďže táto komisia nie je podľa ustanovení vnútroštátneho práva orgánom príslušným na rozhodnutie sporu vo veci samej, a preto nemá postavenie „súdneho orgánu“ v zmysle článku 267 ZFEÚ.
35      V tejto súvislosti podľa ustálenej judikatúry v rámci postupu spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom zavedeného článkom 267 ZFEÚ závisí postavenie vnútroštátneho orgánu ako „súdneho orgánu“ od viacerých skutočností, akými sú zriadenie tohto orgánu zákonom, jeho trvalý charakter, záväzná povaha jeho právomoci, kontradiktórna povaha konania, uplatňovanie právnych predpisov týmto orgánom, ako aj jeho nezávislosť (rozsudok z 8. júna 2017, Medisanus, C‑296/15, EU:C:2017:431, bod 33 a citovaná judikatúra).
36      V prejednávanej veci treba pripomenúť, že Súdny dvor už mal príležitosť v rozsudku z 8. júna 2017, Medisanus (C‑296/15, EU:C:2017:431), konštatovať, že Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Štátna komisia pre preskúmavanie postupov verejného obstarávania) spĺňala kritériá na to, aby sa považovala za „vnútroštátny súdny orgán“ v zmysle článku 267 ZFEÚ.
37      Súdny dvor túto úvahu nespochybnil vo svojich rozsudkoch z 10. septembra 2020, Tax‑Fin‑Lex (C‑367/19, EU:C:2020:685), a z 10. novembra 2022, SHARENGO (C‑486/21, EU:C:2022:868), v ktorých odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré tiež položila Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil (Štátna komisia pre preskúmavanie postupov verejného obstarávania).
38      Slovinská vláda pritom tvrdí, že prejednávaná vec sa odlišuje od vecí, v ktorých Súdny dvor už priznal tejto komisii postavenie súdneho orgánu, keďže táto komisia nemá právomoc rozhodnúť vo veci samej, čo by znamenalo, že uvedená komisia nemá postavenie „súdneho orgánu“ v zmysle článku 267 ZFEÚ.
39      Na jednej strane z judikatúry Súdneho dvora v tejto súvislosti vyplýva, že Súdnemu dvoru neprislúcha spochybňovať posúdenie vnútroštátneho súdu týkajúce sa prípustnosti žaloby vo veci samej, ktoré v rámci tohto prejudiciálneho konania patrí do právomoci vnútroštátneho súdu, ani preverovať, či návrh na začatie prejudiciálneho konania bol prijatý v súlade s vnútroštátnymi pravidlami organizácie súdov a súdnych konaní. Súdny dvor sa musí držať rozhodnutia vnútroštátneho súdu členského štátu, pokiaľ nie je zrušené v rámci vnútroštátnych opravných prostriedkov stanovených vnútroštátnym právom [pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. júla 2020, Governo della Repubblica italiana (Postavenie talianskych zmierovacích sudcov), C‑658/18, EU:C:2020:572, bod 61, ako aj z 30. septembra 2020, CPAS de Liège, C‑233/19, EU:C:2020:757, bod 36 a citovanú judikatúru].
40      Na druhej strane z ustálenej judikatúry vyplýva, že v rámci spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi zakotvenej v článku 267 ZFEÚ prislúcha výlučne vnútroštátnemu súdu, ktorému bol spor predložený a ktorý musí prevziať zodpovednosť za vydávané súdne rozhodnutie, aby s prihliadnutím na osobitosti veci posúdil tak nevyhnutnosť prejudiciálneho rozhodnutia na to, aby mohol vydať svoj rozsudok, ako aj relevantnosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. Z toho vyplýva, že pokiaľ sa predložené otázky týkajú výkladu práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť o takých otázkach, keďže pri nich platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o prejudiciálnej otázke položenej vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými ani právnymi okolnosťami potrebnými na poskytnutie užitočnej odpovede na otázky, ktoré mu boli položené (rozsudok z 25. februára 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku a Adoreikė, C‑146/23 a C‑374/23, EU:C:2025:109, bod 37, ako aj citovaná judikatúra).
41      V prejednávanej veci treba uviesť, že iba vnútroštátnemu súdu prináleží určiť hranice svojej vlastnej právomoci. Okrem toho treba tiež konštatovať, že otázky položené týmto súdom súvisia s predmetom sporu vo veci samej, že žiadna z týchto otázok nemá hypotetickú povahu a že Súdny dvor disponuje skutkovými a právnymi podkladmi potrebnými na poskytnutie užitočnej odpovede na uvedené otázky v zmysle už citovanej judikatúry Súdneho dvora.
42      Z uvedeného vyplýva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je prípustný.
O prvej otázke
43      Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 4 ods. 2 smernice 2014/23 vykladať v tom zmysle, že činnosť spočívajúca v prevádzkovaní lekárne, ktorej podstatná časť spočíva v odplatnom vydávaní liekov na humánne použitie viazaných alebo neviazaných na lekársky predpis, ako aj v poradenstve týkajúcom sa správneho a bezpečného používania týchto liekov, sa má klasifikovať ako „nehospodárska služba všeobecného záujmu“ v zmysle článku 4 ods. 2 smernice 2014/23.
44      Na účely odpovede na túto otázku treba vyložiť pojem „nehospodárske služby všeobecného záujmu“ v zmysle článku 4 ods. 2 smernice 2014/23, ktorý určuje pôsobnosť tejto smernice vylúčením týchto služieb. Zo znenia tohto ustanovenia v spojení s odôvodnením 6 uvedenej smernice totiž vyplýva, že „nehospodárske služby všeobecného záujmu“ nepatria do jej pôsobnosti.
45      Na jednej strane treba v tejto súvislosti uviesť, že pojem „nehospodárske služby všeobecného záujmu“ nebol definovaný v Zmluve o FEÚ ani v sekundárnom práve, najmä v smernici 2014/23.
46      Na druhej strane treba konštatovať, že ani článok 4 ods. 2 smernice 2014/23 neobsahuje výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť zmysel a rozsah pojmu „nehospodárske služby všeobecného záujmu“.
47      Podľa ustálenej judikatúry totiž tak z potreby jednotného uplatňovania práva Únie, ako aj zo zásady rovnosti vyplýva, že znenie ustanovenia práva Únie, ktoré neobsahuje nijaký výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť jeho zmysel a pôsobnosť, si v zásade vyžaduje v celej Európskej únii samostatný a jednotný výklad, ktorý musí zohľadňovať kontext tohto ustanovenia a cieľ sledovaný príslušnou právnou úpravou (pozri v tomto zmysle rozsudky z 18. januára 1984, Ekro, 327/82, EU:C:1984:11, bod 11, a z 13. marca 2025, APS Beta Bulgaria a Agencija za kontrol na prosročeni zadălženija, C‑337/23, EU:C:2025:183, bod 49, ako aj citovanú judikatúru).
48      Preto otázka, či služby poskytované v rámci činnosti lekárne predstavujú nehospodárske služby všeobecného záujmu v zmysle právnej úpravy Únie, patrí do pôsobnosti práva Únie. Kvalifikácia takejto činnosti vnútroštátnym zákonodarcom ako činnosti patriacej pod nehospodárske služby všeobecného záujmu, na ktorú poukazuje slovinská vláda, teda nemôže byť rozhodujúca (pozri v tomto zmysle rozsudky z 10. júla 2014, Impresa Pizzarotti, C‑213/13, EU:C:2014:2067, bod 40, ako aj zo 14. júla 2022, ASADE, C‑436/20, EU:C:2022:559, bod 55, ako aj citovanú judikatúru).
49      Ako totiž uviedol generálny advokát v bodoch 59, 61 a 62 svojich návrhov, riadne fungovanie vnútorného trhu Únie, ktoré zahŕňa okrem iného slobodné poskytovanie služieb a slobodu usadiť sa, ako vyplýva z článku 26 ods. 2 ZFEÚ, možno zabezpečiť len jednotným chápaním pojmu „nehospodárske služby všeobecného záujmu“. V opačnom prípade by existovalo riziko rozdielneho uplatňovania príslušných pravidiel práva Únie, čo by mohlo viesť k fragmentácii vnútorného trhu. Vzhľadom na skutočnosť, že podmienky lekárenskej starostlivosti sa môžu v jednotlivých členských štátoch výrazne líšiť z dôvodu osobitostí uplatniteľnej vnútroštátnej právnej úpravy, právna kvalifikácia jej povahy členskými štátmi nemôže byť sama osebe rozhodujúca. V dôsledku toho právomoc členských štátov poskytovať, obstarávať a organizovať nehospodárske služby všeobecného záujmu, ako je uvedená v odôvodnení 6 a článku 4 ods. 1 smernice 2014/23 a ako je stanovená v článku 2 Protokolu č. 26 o službách všeobecného záujmu (Ú. v. EÚ C 326, 2012, s. 308), pripojeného k Zmluve o FEÚ, nemôže brániť autonómnemu výkladu tohto pojmu.
50      Pokiaľ ide o definíciu pojmu „nehospodárske služby všeobecného záujmu“ v zmysle článku 4 ods. 2 smernice 2014/23, treba uviesť, ako to urobil generálny advokát v bode 53 svojich návrhov, že tento pojem zahŕňa dva kumulatívne prvky. Takáto služba musí byť po prvé poskytovaná vo všeobecnom záujme a po druhé musí mať nehospodársku povahu. Na účely určenia, či služby lekární patria do pôsobnosti uvedeného ustanovenia, je preto potrebné overiť, či majú alebo nemajú hospodársku povahu.
51      V tejto súvislosti vzhľadom na to, že pojem „nehospodárske služby všeobecného záujmu“ sa nachádza v smernici 2014/23, treba ho vykladať s prihliadnutím na judikatúru Súdneho dvora, a konkrétnejšie na judikatúru týkajúcu sa dodržiavania slobôd zakotvených v Zmluve o FEÚ, ako aj zásad, ktoré z nej vyplývajú, ako sú rovnosť zaobchádzania, zákaz diskriminácie, vzájomné uznávanie, proporcionalita a transparentnosť, ktoré musia byť zaručené na základe tejto smernice, ktorej právny základ zahŕňa článok 53 ods. 1 a články 62 a 114 ZFEÚ.
52      Konkrétne pojem „služby“ v zmysle článku 4 ods. 2 smernice 2014/23 sa má vykladať s prihliadnutím na slobodu poskytovať služby zakotvenú v článku 56 ZFEÚ, ktorého pôsobnosť je obmedzená na hospodárske činnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. júla 2022, ASADE, C‑436/20, EU:C:2022:559, bod 59). Okrem toho, keďže tento pojem definuje pôsobnosť jednej zo základných slobôd zaručených Zmluvou o FEÚ, nemožno ho vykladať reštriktívne (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. apríla 2000, Deliège, C‑51/96 et C‑191/97, EU:C:2000:199, bod 52, ako aj citovanú judikatúru).
53      Z judikatúry Súdneho dvora tiež vyplýva, že poskytovanie služieb za odplatu predstavuje „hospodársku činnosť“, pričom základná vlastnosť odplaty spočíva v skutočnosti, že táto odplata predstavuje hospodársku protihodnotu za predmetné plnenie bez toho, aby ju musel zaplatiť príjemca tejto služby (pozri v tomto zmysle rozsudky z 1. februára 2017, Komisia/Maďarsko, C‑392/15, EU:C:2017:73, bod 100, a zo 14. júla 2022, ASADE, C‑436/20, EU:C:2022:559, bod 60).
54      Tieto úvahy potvrdzuje samotné znenie smernice 2014/23. Článok 1 tejto smernice, nazvaný „Predmet úpravy a rozsah pôsobnosti“, totiž v podstate spresňuje, že dohody, rozhodnutia alebo iné právne nástroje, na základe ktorých sa organizuje prevod právomocí a povinností za plnenie úloh vo verejnom záujme medzi verejnými obstarávateľmi alebo obstarávateľmi a hospodárskymi subjektmi, musia byť odplatné, aby spadali do pôsobnosti uvedenej smernice.
55      Pokiaľ ide konkrétne o činnosť lekárne, Súdny dvor spresnil, že táto činnosť predstavuje výkon hospodárskej činnosti patriacej do pôsobnosti článku 49 ZFEÚ (rozsudok z 19. decembra 2019, Comune di Bernareggio, C‑465/18, EU:C:2019:1125, bod 27 a citovaná judikatúra) a že farmaceut sleduje cieľ dosahovania zisku, aj keď sa predpokladá, že lekáreň prevádzkuje s prihliadnutím na jeho vzdelanie, odborné skúsenosti a zodpovednosť, ktorá mu vyplýva zo zákonných alebo etických pravidiel (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. mája 2009, Apothekerkammer des Saarlandes a i., C‑171/07 a C‑172/07, EU:C:2009:316, bod 37).
56      Toto konštatovanie nemožno spochybniť tvrdeniami slovinskej vlády, podľa ktorých je zisková činnosť lekárne len doplnková, je čiastočne financovaná z verejných zdrojov a je neoddeliteľnou súčasťou systému zdravotnej starostlivosti založeného na zásade solidarity. Jediným rozhodujúcim faktorom na kvalifikáciu činnosti takejto lekárne ako služby hospodárskej povahy je totiž ten faktor, podľa ktorého sa služby súvisiace s touto činnosťou poskytujú za odplatu.
57      Vzhľadom na skutočnosť, ako vyplýva z predchádzajúcich úvah, že služby lekární nepredstavujú služby nehospodárskej povahy, na účely posúdenia, či takéto služby patria pod pojem „nehospodárske služby všeobecného záujmu“ v zmysle článku 4 ods. 2 smernice 2014/23, nie je potrebné overiť, či sú poskytované vo všeobecnom záujme.
58      Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 4 ods. 2 smernice 2014/23 sa má vykladať v tom zmysle, že činnosť spočívajúca v prevádzkovaní lekárne, ktorej podstatná časť spočíva v odplatnom vydávaní liekov na humánne použitie viazaných alebo neviazaných na lekársky predpis, ako aj v poradenstve týkajúcom sa správneho a bezpečného používania týchto liekov, nespadá pod pojem „nehospodárske služby všeobecného záujmu“ uvedený v tomto ustanovení.
O druhej otázke
59      Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 19 smernice 2014/23 vykladať v tom zmysle, že činnosť spočívajúca v prevádzkovaní lekárne, ktorej podstatná časť spočíva v odplatnom vydávaní liekov na humánne použitie viazaných alebo neviazaných na lekársky predpis, ako aj v poradenstve týkajúcom sa správneho a bezpečného používania týchto liekov, spadá pod pojem „sociálne a iné osobitné služby“ uvedený v tomto článku 19.
60      V tejto súvislosti treba uviesť, že z analýzy znenia prílohy IV k smernici 2014/23 vyplýva, že medzi kategóriou „zdravotnícke, sociálne a súvisiace služby“ uvedenou v tejto prílohe sa nachádzajú tie služby, ktoré zodpovedajú číselným znakom 85000000‑9 až 85323000‑9 nomenklatúry Common Procurement Vocabulary (CPV). Keďže lekárnické služby zodpovedajú kódu CPV 85149000‑5, tieto služby treba považovať za súčasť osobitných služieb v zmysle článku 19 smernice 2014/23.
61      Okrem toho článok 19 smernice 2014/23 stanovuje osobitný režim pre koncesie na „sociálne a iné osobitné služby“. Táto smernica totiž stanovuje „zjednodušený režim“ pre tieto služby, ako je spresnené v jej odôvodnení 36, keďže uvedené služby sú vyňaté z úplného uplatňovania uvedenej smernice.
62      Podľa článku 19 smernice 2014/23 sa tak na koncesie na sociálne a iné osobitné služby uvedené v prílohe IV k tejto smernici vzťahujú len povinnosti vyplývajúce z článku 31 ods. 3, ako aj z článkov 32, 46 a 47 tejto smernice. Konkrétne, na jednej strane sú verejní obstarávatelia a obstarávatelia povinní zverejniť zamýšľané udelenie koncesie iba prostredníctvom predbežného oznámenia, ktoré v súlade s článkom 31 ods. 3 uvedenej smernice obsahuje informácie uvedené v prílohe VI k tejto smernici. Na druhej strane môžu byť oznámenia o udelení koncesie podľa článku 32 tej istej smernice zoskupené podľa štvrťrokov a musia obsahovať informácie uvedené v prílohe VIII k tejto smernici, ak sa týkajú takýchto služieb.
63      V prejednávanej veci prináleží vnútroštátnemu súdu, aby v prvom rade určil, či povolenie na prevádzkovanie lekárne, o aké ide v spore vo veci samej, zodpovedá koncesii v zmysle smernice 2014/23, a prípadne, či táto koncesia podlieha zjednodušenému režimu udeľovania koncesií stanovenému v článku 19 tejto smernice (pozri v tomto zmysle rozsudok z 1. augusta 2022, Roma Multiservizi a Rekeep, C‑332/20, EU:C:2022:610, bod 96).
64      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na druhú otázku odpovedať tak, že článok 19 smernice 2014/23 sa má vykladať v tom zmysle, že činnosť spočívajúca v prevádzkovaní lekárne, ktorej podstatná časť spočíva v odplatnom vydávaní liekov na humánne použitie viazaných alebo neviazaných na lekársky predpis, ako aj v poradenstve týkajúcom sa správneho a bezpečného používania týchto liekov, spadá pod pojem „sociálne a iné osobitné služby“ uvedený v tomto článku 19.
O trovách
65      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
1.      Článok 4 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2014/23/EÚ z 26. februára 2014 o udeľovaní koncesií
sa má vykladať v tom zmysle, že:
činnosť spočívajúca v prevádzkovaní lekárne, ktorej podstatná časť spočíva v odplatnom vydávaní liekov na humánne použitie viazaných alebo neviazaných na lekársky predpis, ako aj v poradenstve týkajúcom sa správneho a bezpečného používania týchto liekov, nespadá pod pojem „nehospodárske služby všeobecného záujmu“ uvedený v tomto ustanovení.
2.      Článok 19 smernice 2014/23
sa má vykladať v tom zmysle, že:
činnosť spočívajúca v prevádzkovaní lekárne, ktorej podstatná časť spočíva v odplatnom vydávaní liekov na humánne použitie viazaných alebo neviazaných na lekársky predpis, ako aj v poradenstve týkajúcom sa správneho a bezpečného používania týchto liekov, spadá pod pojem „sociálne a iné osobitné služby“ uvedený v tomto článku 19.
Podpisy
*      Jazyk konania: slovinčina.