62011CC0568_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvod
1. Cieľ Únie, ktorým je zabezpečiť pre pestovateľov cukrovej repy a cukrovej trstiny zamestnanosť a dobrú životnú úroveň,(2) je základom tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania. Žalobkyňa konania vo veci samej nakoniec na tento účel profitovala z pomoci Únie, ktorá jej bola vyplatená na výrobu lyzínsulfátu z cukru. Príslušné dánske orgány však mali neskôr pochybnosti, či vyrobený výrobok skutočne spĺňa podmienky na vyplatenie pomoci Únie. Nakoniec odmietli vyplatiť ďalšie platby a požiadali o vrátenie poskytnutej pomoci.
2. V tejto súvislosti je v tomto konaní potrebné v prvom rade objasniť, či na vyrobený lyzínsulfát možno získať pomoc z Únie vo forme náhrad za výrobu. Toto konanie však predovšetkým ponúka príležitosť na objasnenie judikatúry o ochrane legitímnej dôvery pri poskytovaní pomoci Únie, ktorá sa rozvíjala desaťročia.
II – Právny rámec
3. Do roku 2006 sa náhrady za výrobu na spracovanie cukru poskytovali podľa nariadenia č. 1265/2001(3) . Toto nariadenie stanovuje pravidlá týkajúce sa podmienok nároku na náhrady za výrobu, ako aj súvisiaceho správneho konania.
A – Nárok na náhrady za výrobu
4. Podľa článku 14 ods. 1 prvého pododseku písm. b) nariadenia č. 1265/2001 vydaním certifikátu o náhrade vzniká „nárok na vyplatenie náhrady za výrobu uvedenej v certifikáte… po spracovaní základného produktu v súlade s podmienkami stanovenými v certifikáte o náhrade“.
5. Článok 1 ods. 1 definuje ako „základné produkty“ okrem iného cukor, ktorý sa používa „pri výrobe výrobkov chemického priemyslu uvedených v prílohe I“. Táto príloha I obsahuje tabuľku s kódmi kombinovanej nomenklatúry. V tabuľke sa okrem iného uvádza:
„Kapitola 29	Organické chemické výrobky okrem podpoložiek 2905 43 00 a 2905 44
…
ex Kapitola 38 Rôzne chemické výrobky okrem tých, ktoré patria do podpoložiek 3809 10, 3809 91 00, 3809 92 00, 3809 93 00 a ex 3824 60“
6. Kombinovaná nomenklatúra je definovaná prostredníctvom prílohy I k nariadeniu Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku(4) . Podľa článku 12 ods. 1 tohto nariadenia bola príloha I na obdobie 2004 – 2006, ktoré je relevantné pre toto konanie, stanovená prostredníctvom nariadení č. 1789/2003(5), č. 1810/2004(6) a č.1719/2005(7) . Vzhľadom na relevantné ustanovenia sú všetky tri znenia prílohy I identické.
7. Kapitola 29 kombinovanej nomenklatúry obsahuje podpoložku 2922 41 00 „Lyzín a jeho estery; ich soli“. Poznámka č. 1 ku kapitole 29 kombinovanej nomenklatúry doplňuje toto:
„1. Okrem prípadov, keď kontext vyžaduje inak, patria do položiek tejto kapitoly len:
a) samostatné chemicky definované organické zlúčeniny, tiež obsahujúce nečistoty;
…
e) výrobky uvedené v písm. a), b) alebo c), rozpustené v ostatných rozpúšťadlách, ak roztok tvorí bežný a nevyhnutný spôsob úpravy týchto výrobkov použitý len z bezpečnostných alebo prepravných dôvodov a ak rozpúšťadlo neurobí výrobok vhodným skôr na špecifické použitie ako na všeobecné použitie;
f) výrobky uvedené v písm. a), b), c), d) alebo e) s pridaným stabilizátorom nevyhnutným na ich konzerváciu alebo prepravu…
g) výrobky uvedené v písm. a), b), c), d) alebo e) s pridaným protiprašným prostriedkom alebo farbivom alebo vonnou látkou na uľahčenie ich identifikácie alebo z bezpečnostných dôvodov, ak prídavky neurobia výrobok vhodným skôr na špecifické použitie ako na všeobecné použitie;
…“
8. V kapitole 38, ktorá sa týka „rôznych chemických výrobkov“, sa nachádza položka 3824 s opisom „…; chemické výrobky a prípravky chemického priemyslu alebo príbuzných priemyselných odvetví…, inde nešpecifikované, ani nezačlenené“.
9. Kapitola 23 kombinovanej nomenklatúry nakoniec obsahuje aj položku 2309 „Prípravky používané ako krmivo pre zvieratá“.
B – Postup pri poskytovaní náhrad za výrobu
10. V súvislosti so správnym konaním sa v článku 2 nariadenia č. 1265/2001 uvádza:
„1. Náhradu za výrobu je povinný vyplácať ten členský štát, na území ktorého prebieha spracovanie základných produktov.
2. Členský štát môže vyplatiť náhradu iba vtedy, keď je colnou kontrolou alebo administratívnou inšpekciou, poskytujúcou rovnocenné záruky, zabezpečené, že základné produkty sa používajú na účel špecifikovaný v žiadosti uvedenej v článku 3.“
11. Článok 3 nariadenia č. 1265/2001 má nasledujúce znenie:
„1. Náhrada za výrobu sa vyplatí iba tým spracovateľom, ktorí zaručia, že je možné kedykoľvek vykonať kontrolu stanovenú v článku 2 (2) a ktorí predložili žiadosť so špecifikáciou chemického výrobku, pri výrobe ktorého sa má tento základný produkt používať.
2. Príslušný členský štát môže nárok na náhradu podmieniť predchádzajúcim schválením spracovateľov uvedených v odseku 1.“
Podľa vnútroštátneho súdu bolo na základe dánskeho práva uplatniteľného v konaní o veci samej potrebné predchádzajúce povolenie dánskej colnej správy.
12. Certifikát o náhrade za výrobu, na základe ktorého podľa článku 14 ods. 1 prvého pododseku nariadenia č. 1265/2001 vzniká nárok na vyplatenie náhrady za výrobu, obsahuje podľa článku 12 ods. 3 písm. d) „spôsob, akým sa má základný produkt používať“.
13. Žiadosť o náhradu za výrobu obsahuje podľa odseku 1 druhého pododseku písm. c) článku 10 „tarifnú položku a popis chemického výrobku, pre výrobu ktorého sa má použiť základný produkt“.
14. Podľa článku 13 písm. b) nariadenia č. 1265/2001, ktorý platí pre žiadosť, ako aj pre samotný certifikát o náhrade za výrobu,
„údaj o spôsobe použitia základného produktu môže na žiadosť príslušných orgánov príslušného členského štátu a s ich súhlasom pozostávať iba z kapitoly Kombinovanej nomenklatúry, do ktorej patrí chemický výrobok alebo výrobky, ktoré sa majú vyrobiť.“
15. Náhrady za výrobu poskytované členskými štátmi boli za dané obdobie podľa článku 1 ods. 1 a článku 1 ods. 2 písm. b), ako aj článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1258/1999(8) financované prostredníctvom celkového rozpočtu Európskych spoločenstiev.(9) V článku 8 ods. 1 prvom pododseku tohto nariadenia sa okrem iného stanovujú pre členské štáty tieto povinnosti:
„1. Členské štáty v súlade s vnútroštátnymi ustanoveniami stanovenými zákonmi, nariadeniami alebo administratívnymi opatreniami vykonajú opatrenia potrebné na:
…
b) predchádzanie nezrovnalostiam a ich riešenie;
c) vymáhanie čiastok stratených v dôsledku nezrovnalostí alebo nedbalosti.“
16. „Nezrovnalosť“ je definovaná v článku 1 ods. 2 nariadenia č. 2988/95(10) ako „akékoľvek porušenie ustanovenia práva Spoločenstva vyplývajúce z konania alebo opomenutia hospodárskeho subjektu, dôsledkom čoho je alebo by bolo poškodenie všeobecného rozpočtu spoločenstiev alebo rozpočtov nimi spravovaných_… neoprávnenou výdajovou položkou“.
III – Konanie vo veci samej a konanie pred Súdnym dvorom
17. Dánska spoločnosť Agroferm A/S (ďalej len „Agroferm“) vyrábala v Dánsku od augusta 2004 do júna 2006 lyzínsulfát fermentačným procesom z cukru, ktorý predávala ako doplnok pre živočíšne krmivo. Od augusta 2004 do marca 2006 získala spoločnosti Agroferm za použitý cukor výrobné náhrady v celkovej výške 70,6 milióna dánskych korún, ktoré v súčasnosti predstavujú približne 9,5 milióna eur.
18. Spoločnosť Agroferm podala na dánsku colnú správu 19. mája 2004 v súvislosti s výrobnými náhradami žiadosť o predchádzajúci súhlas. Spoločnosť Agroferm vo svojej žiadosti uviedla, že plánuje vyrábať lyzín, ktorý možno zaradiť do podpoložky 2922 41 00 kombinovanej nomenklatúry. Dňa 16. júna 2004 udelila dánska colná správa súhlas do konca mája 2007. Dánsky úrad pre potravinový priemysel následne vydal osvedčenia o výrobných náhradách, ktoré boli platné počas obdobia 5 mesiacov od dátumu ich vystavenia.
19. Dánska colná správa odobrala v októbri 2005 a marci 2006 vzorky výrobkov vyrábaných spoločnosťou Agroferm. Analýza vzoriek ukázala, že lyzínsulfát tvoril iba 66 %, pričom zvyšok tvorili vedľajšie produkty výrobného procesu, prevažne vo forme bunkovej hmoty. Dňa 9. mája 2006 zamietol dánsky úrad pre potravinový priemysel vyplatiť ďalšie výrobné náhrady s odvolaním sa na neistotu v súvislosti s klasifikáciou vyrobeného výrobku.
20. Ten istý úrad nakoniec spoločnosť Agroferm 22. novembra 2006 vyzval, aby vrátila výrobné náhrady vo výške 86,6 milióna dánskych korún a úroky. Proti tomu sa spoločnosť Agroferm odvolala v konaní vo veci samej s odôvodnením, že platby prijala právom, v každom prípade v dobrej viere. Okrem toho požaduje vyplatenie ďalších výrobných náhrad, ktoré už boli schválené, a to až do pozastavenia výroby v júni 2006.
21. V tejto súvislosti Vestre Landsret, ktorý sa týmto sporom zaoberá, predložil podľa článku 267 ZFEÚ Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1. Patrí výrobok, ktorý je vyrobený z fermentovaného cukru s pomocou baktérie Corynebacterium glutamicum
a ktorý pozostáva z asi 65 % lyzínsulfátu popri nečistotách z výrobného procesu (nemodifikované suroviny, reagenty použité vo výrobnom procese a vedľajšie produkty), pod položku 2309, položku 2922 alebo položku 3824 kombinovanej nomenklatúry v znení vyplývajúcom z prílohy I nariadenia [Komisie] (ES) č. 1719/2005?
Je v tejto súvislosti relevantné, či nečistoty boli ponechané úmyselne na účel urobiť výrobok mimoriadne vhodným alebo zlepšiť jeho vhodnosť na výrobu krmív, alebo či tieto nečistoty boli ponechané, pretože nie je potrebné alebo vhodné ich odstrániť? Aké usmernenia treba prípadne použiť na posúdenie tejto veci?
Je pre odpoveď relevantné, že možno vyrobiť iné typy výrobkov, ktoré obsahujú lyzín, vrátane ‚čistého‘ (≥ 98 %) lyzínu a lyzín-HCl výrobky, ktoré majú vyšší obsah lyzínu než lyzínsulfátový výrobok opísaný vyššie, a je v tejto súvislosti relevantné, že množstvo lyzínsulfátu a iných nečistôt v lyzínsulfátovom výrobku opísanom vyššie zodpovedá tomu, čo obsahujú lyzínsulfátové výrobky iných výrobcov? Aké usmernenia treba prípadne použiť na posúdenie tejto veci?
2 Ak sa predpokladá, že v súlade so zásadou zákonnosti sa na výrobu nevzťahovala schéma náhrad, bolo by v rozpore s právom Európskej únie, aby sa vnútroštátne orgány v súlade s vnútroštátnou zásadou právnej istoty a zásadou ochrany legitímnej dôvery zdržali v prípade, ako je tento, vymáhania vrátenia súm, ktoré výrobca prijal v dobrej viere?
3 Ak sa predpokladá, že v súlade so zásadou zákonnosti sa na výrobu nevzťahovala schéma náhrad, bolo by v rozpore s právom Európskej únie, aby vnútroštátne orgány v súlade s vnútroštátnou zásadou právnej istoty a zásadou ochrany legitímnej dôvery uznali v prípade, ako je tento, záväzky (osvedčenie o náhradách), ktoré boli predmetom časových obmedzení a ktoré výrobca prijal v dobrej viere?“
22. Na konaní pred Súdnym dvorom sa spoločnosť Agroferm, dánska vláda a Komisia zúčastnili písomne, ako aj v rámci ústneho pojednávania, ktoré sa konalo 22. novembra 2012.
IV – Právne posúdenie
23. Predmetom prejudiciálneho konania sú právne podmienky na poskytnutie výrobných náhrad, ako aj práva, ktoré môžu v rámci konania o poskytnutie výrobných náhrad z hľadiska ochrany legitímnej dôvery vyplývať z konania vnútroštátnych orgánov.
24. Prvá otázka vnútroštátneho súdu preto musí objasniť, či má výrobok vyrobený spoločnosťou Agroferm podľa práva Európskej únie nárok na výrobné náhrady (pozri časť A). Druhá a tretia otázka boli položené pre prípad, že dánske úrady nemali poskytnúť spoločnosti Agroferm nijaké výrobné náhrady. Týmito otázkami by sa mali objasniť práva, ktoré má navrhovateľ na základe zásady ochrany legitímnej dôvery voči vnútroštátnym orgánom (pozri časť B a C).
A – O prvej prejudiciálnej otázke: zaradenie do kombinovanej nomenklatúry
25. Na základe svojej prvej prejudiciálnej otázky sa chce vnútroštátny súd dozvedieť, či výrobok vyrábaný spoločnosťou Agroferm patrí do položky 2309, položky 2922 alebo položky 3824 kombinovanej nomenklatúry v znení prílohy I k nariadeniu č. 1719/2005. Keďže toto nariadenie podľa článku 2 nadobudlo účinnosť až 1. januára 2006 a konanie vo veci samej sa týka výrobných náhrad poskytnutých v rokoch 2004 – 2006, otázku vnútroštátneho súdu treba chápať tak, že sa žiada o výklad kombinovanej nomenklatúry v znení platnom počas týchto rokov.(11)
26. Ako vyplýva z článku 2 ods. 1 a článku 14 ods. 1 prvého pododseku písm. b) v spojení s článkom 1 ods. 1 a prílohou I k nariadeniu č. 1265/2001, právo na výrobné náhrady závisí od toho, do ktorej položky kombinovanej nomenklatúry sa má výrobok vyrábaný spoločnosťou Agroferm zaradiť. Takéto právo by vzniklo vtedy, keby sa tento výrobok mal zaradiť do položky 2922 alebo 3824, ale nie do položky 2309 kombinovanej nomenklatúry.
1. Položka 2922
27. Podľa spoločnosti Agroferm spadá vyrábaný výrobok do kódu 2922 41 00 kombinovanej nomenklatúry, ktorý predstavuje podpoložku položky 2922. Táto podpoložka zahŕňa okrem iného aj lyzínové soli. Podľa vnútroštátneho súdu ide v prípade vyrábaného lyzínsulfátu o takúto lyzínovú soľ. Výrobok, ktorý vyrába spoločnosť Agroferm, však tvorí iba 65 % lyzínsulfátu, zvyšok tvorí prevažne bunková hmota, ktorá je výsledkom výrobného procesu.
28. S cieľom stanoviť, či tento výrobok predsa len patrí do podpoložky 2922 41 00, je potrebné poukázať na zásady, ktoré stanovil Súdny dvor v rámci colného zaradenia. V danom prípade výrobných náhrad však nejde o colnú otázku. Nariadenie č. 1265/2001 však výslovne používa kombinovanú nomenklatúru vytvorenú výslovne na účely colného práva.(12) V súlade s týmito zásadami výkladu treba v záujme právnej istoty a uľahčenia kontroly hľadať rozhodujúce kritérium pre colné zaradenie tovaru v zásade v jeho objektívnych charakteristikách a vlastnostiach, ako to vyplýva zo znenia položiek a poznámok ku kapitolám kombinovanej nomenklatúry.(13)
29. Podľa poznámky č. 1 písm. a) ku kapitole 29 patria do tejto kapitoly, čiže aj do podpoložky 2922 41 00 iba „samostatné chemicky definované organické zlúčeniny, tiež obsahujúce nečistoty“. Na základe toho je potrebné zohľadniť dva protikladné objektívne predpoklady. Na jednej strane majú byť zlúčeniny v kapitole „samostatné“ a „chemicky definované“, na druhej strane však môžu tieto zlúčeniny obsahovať aj „nečistoty“.
30. Podľa dánskej vlády, ako aj Komisie neboli požiadavky v rámci tejto poznámky splnené, pretože zvyšná bunková hmota, ktorá vznikla v dôsledku výrobného procesu, nebola odstránená, a výrobok preto nevykazoval potrebný stupeň čistoty.
31. Tolerovaním nečistôt sa v tejto poznámke jasne uvádza, že požiadavky ako „samostatné“ a „chemicky definované“ nevyžadujú v prípade zlúčenín 100 % stupeň čistoty. Dôvodom je, že takáto požiadavka nemohla byť z technického hľadiska zrejme splnená. Keďže však táto zlúčenina musí byť v zásade „samostatná“, nemožno hovoriť o znečistení, keďže výrobok obsahuje ďalšie látky, hoci z technického hľadiska je vyšší stupeň čistoty možný. A o to v tomto prípade podľa údajov vnútroštátneho súdu ide, takže v prípade bunkovej hmoty obsiahnutej vo výrobku spoločnosti Agroferm nejde len o nečistotu. Keďže rozhodujúce sú iba objektívne charakteristiky výrobku, v tejto súvislosti je irelevantné, že vyšší stupeň čistoty nemá podľa údajov vnútroštátneho súdu z komerčného hľadiska zmysel.
32. Z porovnania s ostatnými poznámkami ku kapitole 29 okrem toho vyplýva, že súčasti výrobku nemožno počítať medzi nečistoty, ktoré sú v zlúčenine úmyselne obsiahnuté z hľadiska splnenia určitého účelu. Písmená e) až g) poznámky č. 1 ku kapitole 29 kombinovanej nomenklatúry stanovujú, na aké účely a za akých podmienok je roztok neškodný v iných látkach, ako je voda alebo prísada iných látok. Takéto požiadavky by boli irelevantné, keby prísadu takýchto látok bolo možné v zmysle písmena a) považovať za nečistotu. Nielen dodatočnú prísadu, ale ani ponechanie látok vo výrobku na určitý účel nemožno považovať za nečistotu. V opačnom prípade by sa prostredníctvom spôsobu výrobného procesu mohli obísť požiadavky uvedené v písmenách e) až g) poznámky č. 1 ku kapitole 29.
33. Podľa vnútroštátneho súdu plní bunková hmota obsiahnutá vo výrobku spoločnosti Agroferm určitý účel. Po prvé zabraňuje viazaniu vlhkosti v lyzínsulfáte a po druhé má bunková hmota zlepšiť vhodnosť zlúčeniny na použitie ako doplnku živočíšnych krmív. Na základe toho preto bunkovú hmotu nemožno považovať za nečistotu v zmysle poznámky č. 1 písm. a) ku kapitole 29.
34. Vzhľadom na tieto zistenia už nemožno vykladať vysvetlivky Svetovej colnej organizácie k harmonizovanému systému na označovanie a kódovanie tovaru, ktoré doplňujúco uviedla Komisia. Podľa ustálenej judikatúry sú síce dôležitou pomôckou pri výklade kombinovanej nomenklatúry, nie sú však právne záväzné.(14) V dôsledku toho sú voči poznatkom získaným pri výklade právne záväznej kombinovanej nomenklatúry, najmä poznámky č. 1 ku kapitole 29, druhoradé.
35. Výrobok vyrábaný spoločnosťou Agroferm tak nemožno zaradiť do podpoložky 2922 41 00 kombinovanej nomenklatúry, lebo nespĺňa podmienky uvedené v poznámke č. 1 písm. a) ku kapitole 29.
2. Položka 2309
36. Podľa dánskej vlády a Komisie by sa mal výrobok vyrábaný spoločnosťou Agroferm namiesto toho zaradiť do položky 2309. Táto položka zahŕňa „Prípravky používané ako krmivo pre zvieratá“.
37. Účelom použitia tovaru môže byť objektívne kritérium zaradenia, pokiaľ zodpovedá tovaru, čo sa meria podľa objektívnych charakteristík a vlastností tovaru.(15) Sporný produkt sa síce predával len ako doplnok pre živočíšne krmivá, pričom podľa vnútroštátneho súdu ho na to predurčovali aj jeho objektívne vlastnosti. Spoločnosť Agroferm preto nepovažuje jeho zaradenie do položky 2309 za možné.
38. Položka 2309 však neobsahuje nijaké upozornenie, že prípravky sa obmedzujú na výrobky, ktoré sú vhodné na samostatné kŕmenie. Výrobok vyrábaný spoločnosťou Agroferm sa preto musí zaradiť do položky 2309 kombinovanej nomenklatúry.
3. Položka 3824
39. Keďže položka 3824 kombinovanej nomenklatúry sa týka iba výrobkov, ktoré sú „ďalej nešpecifikované, ani nezačlenené“, a výrobok vyrobený spoločnosťou Agroferm sa zaradí do položky 2309, nespadá tak pod položku 3824.
4. Predbežný záver
40. Prvá prejudiciálna otázka sa preto musí zodpovedať tak, že výrobok, ako je sporný výrobok vo veci samej, ktorý pozostáva zo 65 % lyzínsulfátu a okrem toho z nečistôt vzniknutých pri výrobnom procese a ktorý sa používa ako doplnok pre živočíšne krmivá, sa musí zaradiť do položky 2309 kombinovanej nomenklatúry.
B – O druhej prejudiciálnej otázke: vrátenie poskytnutých výrobných náhrad
41. Druhú otázku kladie vnútroštátny súd pre prípad, že by spoločnosť Agroferm nemala v prípade vyrobeného výrobku nijaké právo na poskytnutie výrobných náhrad. Ako možno vidieť, výrobok nemožno zaradiť do žiadnej položky, na základe ktorej podľa nariadenia č. 1265/2001 vzniká právo na poskytnutie výrobných náhrad. Preto treba zodpovedať druhú otázku.
42. Touto otázkou sa chce vnútroštátny súd dozvedieť, či je v rozpore s právom Európskej únie, keď vnútroštátne úrady vzhľadom na zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery, ktoré sa majú zohľadniť podľa vnútroštátneho
práva, nepožiadajú o vrátenie výrobných náhrad v takomto konaní.
1. Uplatňovanie právnej zásady EÚ na ochranu legitímnej dôvery
43. Táto prejudiciálna otázka vznikla na základe opakovanej judikatúry k spoločnej poľnohospodárskej politike, podľa ktorej nie je v rozpore
s právom Európskej únie, keď vnútroštátne právne predpisy v oblasti vymáhania neoprávnene vyplatených verejných finančných plnení zohľadňujú zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery, ktoré tvoria súčasť právneho poriadku Európskej únie.(16)
44. Táto judikatúra môže vyvolať dojem, že je na uvážení členských štátov, či budú, alebo nebudú uplatňovať zásadu ochrany legitímnej dôvery v prípade vymáhania finančného plnenia v súlade s právom EÚ. Podľa práva EÚ by tak bolo prípustné poskytnúť v takýchto prípadoch ochranu legitímnej dôvery podľa vnútroštátneho práva. Takéto hľadisko by však znamenalo, ako to pravdepodobne vníma aj Komisia, že takúto ochranu legitímnej dôvery právo Európskej únie nevyžaduje.
45. S týmto hľadiskom nemožno súhlasiť.
46. Členské štáty musia pri vykonávaní právnych predpisov Únie nevyhnutne zohľadniť skôr zásadu ochrany legitímnej dôvery, ako je to jednotne definované v práve EÚ
pre všetky členské štáty [pozri písmeno a)]. Zásada ochrany legitímnej dôvery sa podľa práva EÚ musí zohľadniť minimálne pri vymáhaní finančného plnenia upraveného v práve EÚ, ak – ako v tomto prípade – je takéto vymáhanie takisto založené na základe práva EÚ [pozri písmeno b)].
a) Ochrana legitímnej dôvery pri uplatňovaní práva Európskej únie vnútroštátnymi orgánmi
47. Najmä v oblasti práva Únie o dani z DPH je v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora, že členské štáty musia pri vykonávaní pravidiel Únie zohľadňovať zásadu práva EÚ, ktorá sa týka ochrany legitímnej dôvery EÚ.(17) Súdny dvor však aj v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky opakovane uviedol, že všetky vnútroštátne orgány, ktoré sú poverené uplatňovaním práva Únie, musia dodržiavať zásadu ochrany legitímnej dôvery podľa práva EÚ.(18)
48. Možnosť, ktorú majú naproti tomu členské štáty, a to uplatňovať rôzne vnútroštátne zásady ochrany legitímnej dôvery pri vykonávaní práva EÚ, by v konečnom dôsledku viedla k odlišnému uplatňovaniu práva EÚ v jednotlivých členských štátoch. Zatiaľ čo niektoré členské štáty poskytujú iba reštriktívnu ochranu legitímnej dôvery, iné členské štáty by mohli byť veľkorysejšie v prospech podnikov so sídlom na ich území a prípadne na ťarchu rozpočtu Spoločenstva. Takýto výklad práva EÚ treba odmietnuť najmä preto, že takýto odlišný prístup môže viesť k vážnemu narušeniu hospodárskej súťaže medzi členskými štátmi.
49. Platnosť zásady práva EÚ okrem toho nesmie závisieť od toho, či právo Európskej únie v jednotlivých prípadoch vykonávajú orgány Únie, alebo členských štátov. Podľa judikatúry sa možno na zásadu ochrany legitímnej dôvery voči pravidlám Únie odvolať len do tej miery, pokiaľ samotná Únia vytvorí situáciu vzbudzujúcu oprávnenú dôveru.(19) Takáto oprávnená dôvera však môže nadväzovať na konanie zákonodarných orgánov Únie, ako aj na konanie úradov Únie.(20)
50. Okrem toho neexistuje nijaký rozpor medzi záväznosťou zásady ochrany legitímnej dôvery vyplývajúcej z práva EÚ pre členské štáty a ustálenou judikatúrou, podľa ktorej nemožno v dôsledku praktiky členského štátu v rozpore s právom Európskej únie odôvodniť oprávnenú dôveru u iného jednotlivca, ktorému takáto situácia vyhovuje.(21) Takýto výrok súvisí s tým, že dôvera v nezákonné konanie nie je spravidla hodná ochrany. Zásadu ochrany legitímnej dôvery nemožno uvádzať v rozpore s jasným ustanovením práva EÚ a na základe konania vnútroštátneho orgánu príslušného uplatňovať právo Európskej únie, ktoré je v rozpore s právom Únie, nemôže vznikať legitímna dôvera hospodárskeho subjektu na to, aby získal výhodu vyplývajúcu z konania, ktoré je v rozpore s právom EÚ.(22) Týka sa to vecnej pôsobnosti práva EÚ v súvislosti s ochranou legitímnej dôvery, čím sa nespochybňuje zásadné uplatňovanie na vykonávacie opatrenia vnútroštátnych orgánov.(23)
b) Vykonávanie práva Európskej únie pri vrátení finančného plnenia upraveného právom EÚ
51. V danom prípade musia dánske orgány nevyhnutne uplatniť zásadu ochrany legitímnej dôvery podľa práva EÚ, pokiaľ pri vymáhaní výrobných náhrad vykonávajú právo Európskej únie.
52. Mohli by existovať pochybnosti z hľadiska ustálenej judikatúry Súdneho dvora, podľa ktorej musia vnútroštátne súdy v prípade neexistencie právnych predpisov EÚ rozhodovať o právnych sporoch týkajúcich sa vrátenia neoprávnene vyplatených platieb podľa práva EÚ na základe svojho vnútroštátneho práva.(24)
53. V danom prípade existuje v článku 8 ods. 1 prvom pododseku písm. c) nariadenia č. 1258/1999 ustanovenie práva, ktoré nariaďuje orgánom členských štátov vymáhať sumy stratené v dôsledku nezrovnalostí.(25) Existencia nezrovnalostí v zmysle článku 1 ods. 2 nariadenia č. 2988/95 je v danom prípade splnená, lebo spoločnosť Agroferm nemala získať výrobné náhrady. Dánske kráľovstvo tak malo na základe práva EÚ povinnosť vymáhať tieto náhrady späť.
54. Súdny dvor okrem toho v spojených veciach Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening a i. dospel k záveru, že povinnosť členských štátov vyplývajúca z práva EÚ v súvislosti s vrátením súm zároveň predstavuje právny základ pre vymáhanie. V tomto konaní bola Súdnemu dvoru položená otázka, či povinnosť členských štátov uvedená v článku 23 ods. 1 nariadenia č. 4253/88(26) „v dôsledku nezrovnalostí… vymáhať stratené čiastky“ takisto predstavuje vlastný právny základ pre vymáhanie od neoprávnených príjemcov. Súdny dvor odpovedal, že uvedený právny predpis ukladá túto povinnosť členských štátov bez splnomocnenia na základe vnútroštátneho práva.(27) Z toho možno vyvodiť záver, že povinnosť vymáhania zo strany členských štátov upravená v tomto právnom predpise zároveň predstavuje samostatný právny základ EÚ pre vymáhanie vnútroštátnymi orgánmi voči príjemcom platby.
55. Ak sa teda vymáhanie vykonáva na základe práva EÚ, musia vnútroštátne orgány uplatňovať aj samotnú zásadu ochrany legitímnej dôvery vyplývajúcu z práva EÚ. Túto skutočnosť skonštatoval aj Súdny dvor v rozsudku Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening a i.(28) .
56. V tejto súvislosti môže v danom konaní zostať otvorené, či sa musí uplatňovať zásada ochrany legitímnej dôvery podľa práva EÚ preto, lebo poskytovanie výrobných náhrad upravuje právo Európskej únie, konkrétne nariadenie č. 1265/2001. V každom prípade musia dánske orgány pri uvedenom vymáhaní uplatňovať zásadu ochrany legitímnej dôvery podľa práva EÚ, pretože podľa článku 8 ods. 1 prvého pododseku písm. c) nariadenia č. 1258/1999 vykonávajú právo Európskej únie.
2. Obsah zásady ochrany legitímnej dôvery podľa práva EÚ
57. S cieľom poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď by mal Súdny dvor v tomto konaní zaujať stanovisko aj k obsahu ochrany legitímnej dôvery podľa práva EÚ. Inými slovami, naskytá sa otázka, či spracovateľ v situácii, v akej sa nachádza spoločnosť Agroferm, môže odmietnuť vrátiť poskytnuté výrobné náhrady odvolaním sa na zásadu ochrany legitímnej dôvery podľa práva EÚ.
58. Poskytnutie ochrany legitímnej dôvery v prvom rade predpokladá dobrú vieru podniku, teda dôveru v oprávnenosť pomoci.(29) Táto dobrá viera môže byť popretá v prípade, keď podnikateľ nevykonal overenia, ktoré mal urobiť.(30) Dobrá viera tak nemôže byť založená na nedbanlivosti. V prípade spoločnosti Agroferm však existujú pochybnosti, pretože bolo potrebné odpovedať na otázku, či výrobok, ktorý tvorí len 65 % lyzínsulfátu, predstavuje „samostatné“ a „chemicky definované“ zlúčeniny v zmysle poznámky č. 1 písm. a) ku kapitole 29 kombinovanej nomenklatúry, a mala tak možnosť požiadať o záväzné informácie o nomenklatúrnom zatriedení podľa článku 12 colného kódexu(31) .
59. Pokiaľ ide o potrebu dobrej viery v súvislosti s poskytnutím ochrany legitímnej dôvery, v súlade s judikatúrou musí konanie správnych orgánov vzbudzovať u obozretných a rozvážnych hospodárskych subjektov rozumné a oprávnené očakávanie.(32) Na jednej strane ide o otázku, či dobrá viera je založená na konaní správnych orgánov, na druhej strane o to, či dôvera vyplývajúca zo správania orgánov vznikla oprávnene. Túto skutočnosť, ako vidno(33), možno poprieť najmä vtedy, keď príslušný orgán konal v rozpore s jasným ustanovením práva EÚ. Konanie orgánu sa preto musí vždy posudzovať v súvislosti s daným právom Európskej únie.
60. Pokiaľ ide o existenciu rozumných a oprávnených očakávaní spoločnosti Agroferm, v prvom rade treba uviesť, že „predchádzajúce povolenie“ udelené od 16. júna 2004 do konca mája 2007 nemohlo založiť oprávnenú dôveru. Podľa výstižnej reakcie dánskej vlády sa toto povolenie podľa článku 3 ods. 2 nariadenia č. 1265/2001 týka iba spracovateľa, nie vyrobeného výrobku.
61. Podľa nariadenia je od toho potrebné odlíšiť certifikát o náhrade, na základe ktorého podľa článku 14 ods. 1 nariadenia č. 1265/2001 v prvom rade vzniká nárok na vyplatenie náhrady za výrobu. Ako vyplýva z článkov 18 a 20 nariadenia č. 1265/2001, bez certifikátu o náhrade nemôže dôjsť k vyplateniu preddavku ani k vyplateniu náhrady za výrobu.
62. Žiadosť o vydanie certifikátu o náhrade podľa článku 10 nariadenia č. 1265/2001 musí podľa odseku 1 druhého pododseku písm. c) ustanovenia uvádzať tarifnú položku výrobku, na ktorého výrobu sa má tento certifikát použiť. Žiadateľ tak vo svojej žiadosti musí vyrábaný výrobok sám zaradiť do kombinovanej nomenklatúry a nie uviesť iba opis výrobku. Certifikát o náhrade sa podľa článku 12 ods. 3 písm. d) nariadenia č. 1265/2001 vydáva tiež len z hľadiska určitej položky alebo určitej kapitoly kombinovanej nomenklatúry, ako to vyplýva z možnosti výnimky článku 13 písm. b) nariadenia.
63. Podľa tohto článku možno dôveru spracovateľa chrániť len v súvislosti so získaním výrobnej náhrady, pokiaľ ním vyrábaný výrobok možno zaradiť do položky, resp. kapitoly kombinovanej nomenklatúry uvedenej v tomto certifikáte. Aj keby dánske orgány tieto povinnosti v súvislosti s certifikátom o náhrade nedodržali – o čom návrh na začatie prejudiciálneho konania neobsahuje žiadne údaje –, spoločnosť Agroferm na tom nemohla založiť svoju dôveru, lebo konanie dánskych orgánov by bolo jasne v rozpore s právom Európskej únie.
3. Predbežný záver
64. Druhá prejudiciálna otázka sa preto musí zodpovedať tak, že vnútroštátne orgány pri vymáhaní protiprávne poskytnutých výrobných náhrad musia podľa nariadenia č. 1265/2001 uplatniť zásadu ochrany legitímnej dôvery podľa práva EÚ. Legitímna dôvera spracovateľa je však chránená len do tej miery, pokiaľ skutočne vyrába výrobok uvedený v certifikáte o náhrade označený podľa tarifnej položky.
C – O tretej prejudiciálnej otázke: vyplatenie prisľúbených výrobných náhrad
65. Na základe tretej prejudiciálnej otázky sa chce vnútroštátny súd v konečnom dôsledku dozvedieť, či právo Európskej únie z hľadiska zásad právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery, ktoré sa majú zohľadniť na vnútroštátnej úrovni, zakazuje vyplatiť už prisľúbené výrobné náhrady.
66. Táto otázka nie je – na rozdiel od druhej prejudiciálnej otázky – zameraná na zohľadnenie zásady ochrany legitímnej dôvery v rámci vymáhania vyplatených výrobných náhrad. Ide skôr o to, či sa má prísľub, ktorý udelili vnútroštátne orgány, splniť, hoci tieto orgány zistili, že poskytnutie takýchto výrobných náhrad bolo protiprávne.
67. V tejto súvislosti treba konštatovať, že členské štáty sú podľa článku 8 ods. 1 prvého pododseku písm. b) nariadenia č. 1258/1999 takisto povinné predchádzať nezrovnalostiam. Preto podľa písm. c) musia nielen vymáhať protiprávne vyplatené výrobné náhrady, ale zdržať sa aj protiprávneho vyplatenia.
68. Znovu uplatniteľná zásada ochrany legitímnej dôvery podľa práva EÚ síce nevylučuje, že pri odôvodnenej dôvere v certifikát o náhrade sa vyplatia aj už prisľúbené, ale ešte nevyplatené výrobné náhrady.
69. V danom prípade je však takáto dôvera v súlade s uvedenými konštatovaniami chránená len vtedy, pokiaľ spracovateľ skutočne vyrába výrobok uvedený v certifikáte o náhrade označený podľa tarifnej položky. Z tohto dôvodu zodpovedá odpoveď na tretiu otázku odpovedi na druhú otázku.
V – Návrh
70. Preto navrhujem odpovedať na prejudiciálne otázky Vestre Landsret takto:
1. Výrobok, ako je sporný výrobok vo veci samej, ktorý pozostáva asi zo 65 % lyzínsulfátu a nečistôt z výrobného procesu a ktorý sa používa ako doplnok pre živočíšne krmivá, sa musí zaradiť do položky 2309 kombinovanej nomenklatúry prílohy I nariadenia (EHS) č. 2658/87 v znení nariadení (ES) č. 1789/2003, č. 1810/2004 a č. 1719/2005.
2. Vnútroštátne orgány musia pri vymáhaní a vyplácaní výrobných náhrad, ktoré podľa nariadenia (ES) č. 1265/2001 boli protiprávne schválené, uplatniť zásadu ochrany legitímnej dôvery podľa práva EÚ. Legitímna dôvera spracovateľa v certifikát o náhrade podľa článku 12 nariadenia (ES) č. 1265/2001 je chránená len v rozsahu, v akom ním vyrábaný výrobok spadá do tarifnej položky uvedenej v tomto certifikáte.
(1) .
(2)  – Pozri odôvodnenie 2 nariadenia Rady (ES) č. 1260/2001 z 19. júna 2001 o spoločnom organizovaní trhu v sektore cukru (Ú. v. ES L 178, s. 1; Mim. vyd. 3/033, s. 17).
(3)  – Nariadenie Komisie (ES) č. 1265/2001 z 27. júna 2001, ktoré stanovuje podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 1260/2001, pokiaľ ide o vyplácanie výrobnej náhrady určitých výrobkov z cukru používaných v chemickom priemysle (Ú. v. ES L 178, s. 63; Mim. vyd. 3/033, s. 76).
(4)  – (Ú. v. ES L 256, s. 1; Mim. vyd. 02/002, s. 382), naposledy zmenené a doplnené nariadením Rady (ES) č. 254/2000 z 31. januára 2000 (Ú. v. ES L 28, s. 16; Mim. vyd. 02/009, s. 357).
(5)  – Nariadenie Komisie (ES) č. 1789/2003 z 11. septembra 2003, ktorým sa mení a dopĺňa príloha I k nariadeniu Rady (EHS) č. 2658/87 o tarifnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku (Ú. v. EÚ L 281, s. 1; Mim. vyd. 02/014, s. 3).
(6)  – Nariadenie Komisie (ES) č. 1810/2004 zo 7. septembra 2004, ktorým sa mení a dopĺňa príloha I k nariadeniu Rady (EHS) č. 2658/87 o tarifnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku (Ú. v. EÚ L 327, s. 1).
(7)  – Nariadenie Komisie (ES) č. 1719/2005 z 27. októbra 2005, ktorým sa mení príloha I k nariadeniu Rady (EHS) č. 2658/87 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku (Ú. v. EÚ L 286, s. 1).
(8)  – Nariadenie Rady (ES) č. 1258/1999 zo 17. mája 1999 o financovaní Spoločnej poľnohospodárskej politiky (Ú. v. ES L 160, s. 103; Mim. vyd. 03/025, s. 414).
(9)  – Pozri odôvodnenie 36 nariadenia Rady (ES) č. 1260/2001 (už citované v poznámke pod čiarou 2).
(10)  – Nariadenie Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES L 312, s. 1; Mim. vyd. 01/001, s. 340).
(11)  –	Pozri bod 6 vyššie.
(12)  –	Pozri tiež rozsudky zo 6. novembra 1997, LTM (C-201/96, Zb. s. I-6147, body 13 až 16), a z 12. marca 1998, Laboratoires Sarget (C-270/96, Zb. s. I-1121, body 11 až 15).
(13)  –	Pozri okrem iného rozsudky z 25. mája 1989, Weber (40/88, Zb. s. 1395, bod 13); z 18. júla 2007, Olicom (C-142/06, Zb. s. I-6675, bod 16), a zo 6. septembra 2012, Lowlands Design Holding (C-524/11, bod 23).
(14)  –	Pozri rozsudky zo 17. marca 2005, Ikegami (C-467/03, Zb. s. I-2389, bod 17); z 11. januára 2007, B.A.S. Trucks (C-400/05, Zb. s. I-311, bod 28), a z 18. mája 2011, Delphi Deutschland (C-423/10, Zb. s. I-4003, bod 24); okrem iného aj rozsudok z 28. júla 2011, Pacific World a FDD International (C-215/10, Zb. s. I-7255, bod 29), ktorý označuje vysvetlenia ako „významné prostriedky“.
(15)  –	Rozsudky z 1. júna 1995, Thyssen Haniel Logistic (C-459/93, Zb. s. I-1381, bod 13); Olicom (už citovaný v poznámke pod čiarou 13, bod 18) a z 22. novembra 2012, DIGITALNET (C-320/11, C-330/11, C-382/11 a C-383/11, bod 43).
(16)  –	Pozri rozsudky z 5. marca 1980, Ferwerda (265/78, Zb. s. 617, Tenor); z 21. septembra 1983, Deutsche Milchkontor a i. (205/82 až 215/82, Zb. s. 2633, bod 30); z 12. mája 1998, Steff-Houlberg Export a i. (C-366/95, Zb. s. I-2661, bod 16); z 9. októbra 2001, Flemmer a i. (C-80/99 až C-82/99, Zb. s. I-7211, bod 60), a z 19. septembra 2002, Huber (C-336/00, Zb. s. I-7699, bod 56); pozri v súvislosti so štrukturálnymi fondmi aj rozsudok z 21. júna 2007, ROM-projecten (C-158/06, Zb. s. I-5103, bod 24).
(17)  –	Pozri okrem iného rozsudky z 3. decembra 1998, Belgocodex (C-381/97, Zb. s. I-8153, bod 26); z 11. júla 2002, Marks & Spencer (C-62/00, Zb. s. I-6325, bod 44), a z 12. mája 2011, Enel Maritsa Iztok 3 (C-107/10, Zb. s. I-3873, bod 29).
(18)  –	Pozri rozsudky z 26. apríla 1988, Krücken (316/86, Zb. s. 2213, bod 22), a z 1. apríla 1993, Lageder a i. (C-31/91 až C-44/91, Zb. s. I-1761, bod 33).
(19)  –	Pozri rozsudky z 15. februára 1996, Duff a i. (C-63/93, Zb. s. I-569, bod 20); zo 6. marca 2003, Niemann (C-14/01, Zb. s. I-2279, bod 56), a zo 14. júna 2012, Association nationale d'assistance aux frontières pour les étrangers (C-606/10, bod 78).
(20)  –	Pozri v tomto zmysle najmä rozsudky Duff a i. (už citovaný v poznámke pod čiarou 19, body 20 a 14) a Niemann (už citovaný v poznámke pod čiarou 19, bod 56 a nasl.).
(21)  –	Rozsudky z 15. decembra 1982, Maizena (5/82, Zb. s. 4601, bod 22); Lageder a i. (už citovaný v poznámke pod čiarou 18, bod 34) a Association nationale d'assistance aux frontières pour les étrangers (už citovaný v poznámke pod čiarou 19 bod 81).
(22)  –	Rozsudky Krücken (už citovaný v poznámke pod čiarou 18, bod 24); Lageder a i. (už citovaný v poznámke pod čiarou 18, bod 35); zo 16. marca 2006, Emsland-Stärke (C-94/05, Zb. s. I-2619, bod 31), a zo 7. apríla 2011, Sony Supply Chain Solutions (Európa) (C-153/10, Zb. s. I-2775, bod 47 a citovaná judikatúra).
(23)  –	Pozri v tomto zmysle aj rozsudky Krücken (už citovaný v poznámke pod čiarou 18, body 22 až 24) a Lageder a i. (už citovaný v poznámke pod čiarou 168, body 33 až 35).
(24)  –	Pozri iba rozsudky Deutsche Milchkontor a i. (už citovaný v poznámke pod čiarou 16, bod 19), a z 13. marca 2008, Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening a i. (C-383/06 až C-385/06, Zb s. I-1561, bod 48).
(25)  –	Táto osobitná povinnosť vymáhania podľa článku 8 ods. 1 prvého pododseku písm. c) finančného nariadenia č. 1258/1999 má prednosť pred všeobecnou povinnosťou podľa článku 4 nariadenia č. 2988/95, pozri so zreteľom na článok 23 ods. 1 nariadenia Rady (EHS) č. 4253/88 z 19. decembra 1988 na vykonanie nariadenia (EHS) č. 2052/88, pokiaľ ide o koordináciu činností rozličných štrukturálnych fondov navzájom na jednej strane a ich činností a s operáciami Európskej investičnej banky a ďalšími existujúcimi finančnými nástrojmi na strane druhej [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 374, s. 1) rozsudky Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening a i. (už citovaný v poznámke pod čiarou 24, bod 39), a z 21. decembra 2011, Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre (C-465/10, Zb. s. I-14081, bod 33).
(26)  –	Nariadenie Rady (EHS) č. 4253/88 z 19. decembra 1988, ktorým sa vykonáva nariadenie (EHS) č. 2052/88, pokiaľ ide o koordináciu činností rôznych štrukturálnych fondov medzi sebou a s operáciami Európskej investičnej banky a ostatnými existujúcimi finančnými nástrojmi [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 374, s. 1).
(27)  –	Pozri rozsudok Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening a i. (už citovaný v poznámke pod čiarou 24, body 31 a 40).
(28)  –	Tamže (bod 53).
(29)  –	Pozri rozsudok Huber (už citovaný v poznámke pod čiarou 16, bod 58 a citovanú judikatúru).
(30)  –	Pozri v tomto zmysle rozsudky Steff-Houlberg Export a i. (už citovaný v poznámke pod čiarou 16, bod 21) a zo 16. júla 1998, Oelmühle und Schmidt Söhne (C-298/96, Zb. s. I-4767, bod 29).
(31)  –	Nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva (Ú. v. ES L 302, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307), v znení zmien a doplnení nariadenia (ES) č. 82/97 Európskeho parlamentu a Rady z 19. decembra 1996 (Ú. v. ES L 17, 1997, s. 1; Mim. vyd. 02/008, s. 179).
(32)  –	Pozri rozsudok zo 14. septembra 2006, Elmeka (C-181/04 až C-183/04, Zb. s. I-8167, bod 32 a citovanú judikatúru).
(33)  –	Pozri bod 50 vyššie.