ROZSUDOK SÚDNEHO DVORAz 5. februára 1963 (*)Vo veci 26/62_ktorej
predmetom je návrh predložený Súdnemu dvoru v súlade
s článkom 177 ods. 1 písm. a) a ods. 3 Zmluvy
EHS Tariefcommissie (holandským správnym súdom rozhodujúcim ako odvolací
súd o sporoch týkajúcich sa daní), ktorý súvisí s konaním
pred týmto súdom medziN.V. Algemene Transport- en Expeditie Onderneming van Gend & Loos, so
sídlom v Utrechte, v zastúpení: H. G. Stibbe
a L. F. D. ter Kuile, advokáti z Amsterdamu,
s adresou na doručovanie v Luxemburgu, Generálny konzulát
Holandského kráľovstva_aNederlandse administratie der belastingten (holandská
vnútroštátna daňová správa), v zastúpení: Inšpektor pre dovozné
clá a spotrebné dane v Zaandam, s adresou na doručovanie
v Luxemburgu, Veľvyslanectvo Holandského kráľovstva_aby Súdny dvor rozhodol o týchto prejudiciálnych otázkach:1.      Je
článok 12 Zmluvy EHS priamo uplatniteľný na území členských štátov,
inými slovami, môžu sa príslušníci takéhoto štátu dožadovať
individuálnych práv na základe predmetného článku a musia tieto
práva súdy chrániť?2.      V prípade
kladnej odpovede, je uplatnenie 8 % dovozného cla na dovoz
močoviny formaldehydu do Holandska, ktorého dovozcom je žalobca
v konaní vo veci samej a ktorého krajinou pôvodu je Spolková
republika Nemecko, protiprávnym zvýšením cla v zmysle článku 12
Zmluvy EHS alebo v danom prípade išlo o prijateľnú zmenu cla
uplatniteľného pred 1. marcom 1960, ktorá síce znamená
z aritmetického pohľadu zvýšenie, ale nepovažuje sa za zakázanú
v zmysle článku 12?SÚDNY DVOR_v zložení:
predseda A. M. Donner, predsedovia komôr L. Delvaux a R. Rossi,
sudcovia O. Riese, Ch. L. Hammes (spravodajca), A. Trabucchi a R.
Lecourt_generálny advokát: K. Roemer_tajomník: A. Van Houtte_vyhlásil tentoRozsudokI –  O procesnom postupeProti
procesnému postupu pri podaní návrhu na vydanie rozhodnutia
o prejudiciálnej otázke, ktorú Súdnemu dvoru položil v zmysle
článku 177 Zmluvy EHS Tariefcommissie, súd v zmysle tohto článku,
neboli vznesené žiadne námietky.Návrh v tomto smere nedáva priestor pre námietky, na ktoré by bolo potrebné prihliadať z úradnej moci.II –  O prvej otázkeA –  O právomoci Súdneho dvoraVlády
Holandska a Belgicka namietajú právomoc Súdneho dvora
z dôvodu, že v danom prípade ide o návrh, ktorý sa netýka
výkladu, ale uplatňovania Zmluvy v rámci holandského ústavného
práva.Súdny dvor podľa nich najmä nemá
právomoc vyslovovať sa o prípadnom uznaní prednosti ustanovení
Zmluvy EHS pred holandskými právnymi predpismi, ako aj pred inými
zmluvami, ktoré Holandsko uzavrelo a stali sa súčasťou holandského
vnútroštátneho práva. Riešenie toho problému spadá podľa nich do
výlučnej právomoci vnútroštátnych súdov, s výhradou žaloby podľa
podmienok stanovených v článkoch 169 a 170 Zmluvy.Súdny
dvor však nemá v tomto prípade rozhodnúť o uplatňovaní Zmluvy
podľa zásad holandského vnútroštátneho práva, čo zostáva záležitosťou
vnútroštátnych súdov, ale výlučne interpretovať význam článku 177
písm. a) Zmluvy v rozsahu uplatňovania článku 12 uvedenej
Zmluvy v rámci práva Spoločenstva a z pohľadu jeho
účinkov na jednotlivcov.Tento argument preto nie je právne opodstatnený.Belgická
vláda ďalej tvrdí, že Súdny dvor nemá právomoc rozhodnúť
s odôvodnením, že prípadná odpoveď Súdneho dvora na prvú otázku,
ktorú položil Tariefcommissie, nebude relevantná pre vyriešenie sporu
predloženého tomuto súdu.Na priznanie
právomoci Súdneho dvora v tejto veci je potrebné
a postačujúce, že sa predložená otázka jasne týka výkladu Zmluvy.Úvahy,
ktoré mohli viesť vnútroštátny súd k formulovaniu svojich otázok,
ako aj relevancia, ktorú pripisuje týmto otázkam v rámci sporu
riešeného pred ním, nie sú predmetom posudzovania Súdneho dvora.Znenie predložených otázok poukazuje na ich súvislosť s výkladom Zmluvy.Súdny dvor má preto právomoc na ne odpovedať.Tento argument je preto tiež neopodstatnený.B –  O veci samejPrvou
otázkou sa Tariefcommissie v prvom rade pýta, či článok 12 Zmluvy
má priamy účinok vo vnútroštátnom právnom poriadku v tom zmysle, že
príslušníci členských štátov sa môžu na základe tohto článku domáhať
práv, ktoré vnútroštátny súd musí chrániť.Na
zistenie, či majú ustanovenia medzinárodnej zmluvy takýto dosah, je
potrebné vziať do úvahy povahu, systematiku a znenie týchto
ustanovení.Z cieľa Zmluvy EHS vytvoriť
spoločný trh, ktorého fungovanie sa priamo týka jednotlivcov
v Spoločenstve, vyplýva, že táto Zmluva predstavuje niečo viac ako
dohodu, ktorá by vytvárala iba vzájomné záväzky zmluvných štátov.Túto
koncepciu potvrdzuje preambula Zmluvy, ktorá sa nevzťahuje len na
vlády, ale i na národy, a konkrétnejším spôsobom je potvrdená
zriadením orgánov, ktorým priznáva zvrchované práva, ktorých výkon sa
týka rovnako členských štátov, ako aj občanov.Ďalej
treba poznamenať, že príslušníci štátov združených v Spoločenstve
sú vyzvaní, aby spolupracovali prostredníctvom Európskeho parlamentu
a Hospodárskeho a sociálneho výboru na fungovaní tohto
Spoločenstva.Okrem toho úloha Súdneho dvora
podľa článku 177, ktorého cieľom je zabezpečiť jednotný výklad Zmluvy
vnútroštátnymi súdmi, potvrdzuje, že štáty priznali právu Spoločenstva
primerané právomoci, ktorých sa ich príslušníci môžu dovolávať pred
týmito súdmi.Z toho všetkého možno
uzavrieť, že Spoločenstvo ustanovuje nový právny poriadok medzinárodného
práva, v prospech ktorého štáty obmedzili, hoci vo vymedzených
oblastiach, svoje zvrchované práva a ktorých subjektmi sú nielen
členské štáty, ale rovnako aj ich štátni príslušníci.Právo
Spoločenstva, nezávislé na právnom poriadku členských štátov, neukladá
len povinnosti jednotlivcom, ale im tiež priznáva práva, ktoré sa
stávajú súčasťou ich právneho dedičstva.Tieto
práva nevznikajú, iba keď sú výslovne priznané Zmluvou, ale aj na
základe povinností, ktoré Zmluva ukladá presne určeným spôsobom tak
jednotlivcom, ako aj členským štátom a orgánom Spoločenstva.Vzhľadom
na systematiku Zmluvy, pokiaľ ide o clá a poplatky
s rovnakým účinkom, treba zdôrazniť, že článok 9, podľa ktorého je
Spoločenstvo založené na colnej únii, ustanovuje ako základné pravidlo
zákaz týchto ciel a poplatkov.Toto
ustanovenie sa nachádza na začiatku tej časti Zmluvy, ktorá definuje
„základy Spoločenstva“. Je uplatnené a vysvetlené v článku 12.Znenie
článku 12 vyjadruje jasný a nepodmienený zákaz, ktorý
nepredstavuje povinnosť konať, ale povinnosť zdržať sa konania.Táto
povinnosť navyše neobsahuje nijakú výnimku pre štáty, podľa ktorej by
jej vykonanie bolo podmienené vydaním vnútroštátneho právneho aktu.Tento
zákaz je svojou povahou dokonale prispôsobený vytvoreniu priamych
účinkov v právnych vzťahoch medzi členskými štátmi a osobami
podliehajúcimi ich právomoci.Vykonanie článku 12 nevyžaduje žiadny zásah vnútroštátneho zákonodarného orgánu.Skutočnosť,
že tento článok označuje členské štáty ako nositeľov povinnosti zdržať
sa konania, neznamená, že ich príslušníci by nemohli požívať výhody
z tejto povinnosti.Argument
vyplývajúci z článkov 169 a 170 Zmluvy, na ktorý sa odvolali
tri vlády, ktoré predložili Súdnemu dvoru pripomienky, je nesprávny.Okolnosť,
že ak si niektorý štát nesplnil svoje povinnosti, Zmluva v týchto
článkoch umožňuje Komisii a členským štátom predložiť túto vec
Súdnemu dvoru, neznamená pre jednotlivcov nemožnosť dovolávať sa
prípadne pred vnútroštátnym súdom týchto povinností, tak ako skutočnosť,
že Zmluva dáva Komisii k dispozícii prostriedky na zabezpečenie
dodržiavania povinností uložených týmto osobám, nevylučuje možnosť
dovolávať sa porušenia týchto povinností v sporoch medzi
jednotlivcami pred vnútroštátnym súdom.Obmedzenie
záruk proti porušeniu článku 12 členskými štátmi iba na postupy podľa
článkov 169 a 170 by odstránilo akúkoľvek priamu právnu ochranu
individuálnych práv príslušníkov týchto štátov.Existuje
riziko, že odvolanie sa na tieto články by bolo neúčinné, ak by
nasledovalo po vykonaní vnútroštátneho rozhodnutia prijatého
v rozpore s ustanoveniami Zmluvy.Obozretnosť
jednotlivcov, ktorí majú záujem na ochrane svojich práv, predstavuje
účinnú kontrolu, ktorá dopĺňa kontrolu, ktorú články 169 a 170
zverujú Komisii a členským štátom.Z predchádzajúcich
úvah vyplýva, že v súlade s povahou, systematikou
a znením Zmluvy treba článok 12 vykladať tak, že vytvára priame
účinky a priznáva individuálne práva, ktoré vnútroštátne súdy musia
chrániť.III –   O druhej otázkeA –  O právomoci súdneho dvoraPodľa
pripomienok belgickej a holandskej vlády sa zdá, že znenie tejto
otázky vyžaduje na jej zodpovedanie Súdnym dvorom preskúmanie colného
zatriedenia močoviny formaldehydu dovážaného do Holandska, pričom na
toto zatriedenie majú Vand Gend & Loos a inšpektor pre
dovozné clá a spotrebné dane v Zaandam odlišné názory so
zreteľom na „Tariefbesluit“ z roku 1947.Položená
otázka nesmeruje k výkladu Zmluvy, ale týka sa uplatňovania
holandskej colnej legislatívy pri zatriedení aminoplastov, čo nie je
v právomoci Súdneho dvora, ktorú mu zverila Zmluva vo svojom článku
177 písm. a).Súdny dvor preto nemá právomoc rozhodovať o návrhu, ktorý mu predložil Tariefcommissie.Skutočný
význam otázky, ktorú položil Tariefcommissie, však smeruje
k zisteniu, či podľa práva skutočný nárast ciel uložených na určitý
produkt nie v dôsledku zvýšenia sadzby, ale nového zatriedenia
produktu vyplývajúceho zo zmeny jeho tarifnej kvalifikácie, je
v rozpore s článkom 12 Zmluvy.Z tohto
hľadiska smeruje položená otázka k výkladu tohto ustanovenia
Zmluvy a zvlášť významu, ktorý treba pripisovať pojmu clá
uplatňované pred nadobudnutím platnosti Zmluvy.Súdny dvor má preto právomoc odpovedať na túto otázku.B –  O veci samejZo
znenia článku 12 Zmluvy vyplýva, že na účel zistenia, či clá
a poplatky s rovnakými účinkami boli zvýšené v rozpore so
zákazom obsiahnutým v tomto článku, treba vziať do úvahy clá
a poplatky skutočne uplatňované ku dňu nadobudnutia platnosti
Zmluvy.Ďalej, pokiaľ ide o zákaz podľa
článku 12 Zmluvy, takéto nedovolené zvýšenie môže vyplývať ako zo zmeny
sadzby vedúcej k zatriedeniu produktu pod vyššie spoplatnenú
položku, tak aj zo skutočného zvýšenia colnej sadzby.Nie
je až tak dôležité, akým spôsobom došlo k zvýšeniu ciel, pokiaľ
v tom istom členskom štáte v okamihu nadobudnutia platnosti
Zmluvy podliehal ten istý produkt vyššej colnej sadzbe.Uplatnenie
článku 12 Zmluvy spadá v súlade s uvedeným výkladom do
právomoci vnútroštátneho súdu, ktorý musí skúmať, či produkt
podliehajúci clu, v tomto prípade močovina formaldehydu
pochádzajúca zo Spolkovej republiky Nemecko, podlieha colným opatreniam
platným v Holandsku a vyššiemu dovoznému clu ako tomu, ktorému
podliehala k 1. januáru 1958.Súdny
dvor nemá právomoc overovať správnosť protichodných tvrdení, ktoré mu
boli predložené v priebehu konania, ale musí ich prenechať na
posúdenie vnútroštátnemu súdu.IV –  O trováchKomisia
EHS a vlády členských štátov nemajú právo na náhradu trov konania,
ktoré im vznikli v súvislosti s pripomienkami, ktoré podali
Súdnemu dvoru.Vzhľadom na to, že konanie
pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej
incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti
s prekážkou postupu v konaní pred Tariefcommissie,
o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.Z týchto dôvodov_so zreteľom na podania_po vypočutí správy sudcu spravodajcu_po vypočutí ústnych pripomienok účastníkov konania vo veci samej a Komisie EHS_po vypočutí návrhov generálneho advokáta_so zreteľom na články 9, 12, 14, 169, 170 a 177 Zmluvy o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva_so zreteľom na Protokol o štatúte Súdneho dvora Európskeho hospodárskeho spoločenstva_so zreteľom na Rokovací poriadok Súdneho dvora Európskych spoločenstiev_Súdny
dvor, vyslovujúc sa o návrhu na vydanie rozhodnutia, rozhodol
o otázke položenej rozhodnutím Tariefcommissie zo 16. augusta
1962 takto:1.      Článok
12 Zmluvy o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva vytvára
priame účinky a priznáva jednotlivcom individuálne práva, ktoré
musia vnútroštátne súdy chrániť.2.      Na
účel zistenia, či clá a poplatky s rovnakými účinkami boli
zvýšené v rozpore so zákazom obsiahnutým v článku 12 Zmluvy,
treba vziať do úvahy clá a poplatky skutočne uplatňované dotknutým
členským štátom ku dňu nadobudnutia platnosti zmluvy.Také
zvýšenie môže vyplývať ako z úpravy sadzby vedúcej
k zatriedeniu produktu pod vyššie spoplatnenú položku, tak aj zo
skutočného zvýšenia uplatňovanej colnej sadzby.3.      O trovách konania rozhodne Tariefcommissie.Rozhodnuté v Luxemburgu 5. februára 1963.DonnerDelvauxRossiRieseHammes      TrabucchiLecourtRozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 5. februára 1963.Tajomník       PredsedaA. Van Houtte        A. M. Donner* Jazyk konania: holandčina.