62023CJ0347
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (desiata komora)
z 24. októbra 2024 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana spotrebiteľa – Smernica 93/13/EHS – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Článok 2 písm. b) – Pojem ‚spotrebiteľ‘ – Zmluva o hypotekárnom úvere indexovaná v cudzej mene – Fyzická osoba, ktorá nadobudla nehnuteľnosť určenú na bývanie s cieľom odplatne ju prenajímať“
Vo veci C‑347/23 [Zabitoń] (
i
),
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Sąd Okręgowy w Warszawie (Krajský súd Varšava, Poľsko) z 8. mája 2023 a doručený Súdnemu dvoru 2. júna 2023, ktorý súvisí s konaním:
LB,
JL
proti
Getin Noble Bank S.A.,
SÚDNY DVOR (desiata komora),
v zložení: predseda desiatej komory D. Gratsias, predseda štvrtej komory I. Jarukaitis a sudca Z. Csehi (spravodajca),
generálny advokát: A. M. Collins,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
LB a JL, v zastúpení: W. Budzewski, adwokat,
–
poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca,
–
portugalská vláda, v zastúpení: C. Alves, P. Barros da Costa a M. I. Gameiro, splnomocnené zástupkyne,
–
Európska komisia, v zastúpení: U. Małecka, I. Rubene a N. Ruiz García, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 písm. b) smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, 1993, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi LB a JL na jednej strane a spoločnosťou Getin Noble Bank S.A. na druhej strane vo veci návrhu na vrátenie mesačných splátok zaplatených na základe zmluvy o hypotekárnom úvere indexovanom v cudzej mene.
Právny rámec
Právo Únie
3
V desiatom odôvodnení smernice 93/13 sa uvádza:
„Keďže účinnejšia ochrana spotrebiteľa sa môže dosiahnuť prijatím jednotných právnych pravidiel v záležitostiach nekalých podmienok; keďže tieto pravidlá by mali platiť na všetky zmluvy uzatvorené medzi predajcami alebo dodávateľmi a spotrebiteľmi; keďže medzi iným, zmluvy týkajúce sa zamestnania, zmluvy týkajúce sa nástupníckych práv, zmluvy týkajúce sa rodinného práva a zmluvy týkajúce sa dohôd o včlenení a organizácii spoločností alebo partnerstve sa musia vylúčiť z rozsahu platnosti tejto smernice.“
4
Článok 2 tejto smernice znie:
„Na účely tejto smernice:
…
b)
‚spotrebiteľ‘ znamená akúkoľvek fyzickú osobu, ktorá v zmluvách podliehajúcich tejto smernici koná s cieľom, nevzťahujúcim sa k jeho obchodom, podnikaniu alebo povolaniu;
c)
‚predajca alebo dodávateľ‘ znamená akúkoľvek fyzickú alebo právnickú osobu, ktorá v zmluvách podliehajúcich tejto smernici koná s cieľom vzťahujúcim sa k jeho obchodom, podnikaniu alebo povolaniu bez ohľadu na to či má verejnú alebo súkromnú formu vlastníctva.“
Poľské právo
5
Článok 221 ustawa – Kodeks cywilny (Občiansky zákonník) z 23. apríla 1964 (Dz. U. č. 16, položka 93), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „Občiansky zákonník“), definuje pojem „spotrebiteľ“ ako „akúkoľvek fyzickú osobu, ktorá v styku s predajcom alebo dodávateľom koná s cieľom, ktorý sa priamo nevzťahuje na jej obchody, podnikanie alebo povolanie“.
6
Podľa článku 431 Občianskeho zákonníka sa predajcom alebo dodávateľom rozumie fyzická osoba, právnická osoba alebo organizačná zložka uvedená v článku 331 § 1 tohto zákonníka, ktorá vo vlastnom mene podniká alebo vykonáva povolanie.
7
Podľa článku 3851 § 1 a 2 Občianskeho zákonníka:
„1.   Ustanovenia zmluvy uzatvorenej so spotrebiteľom, ktoré neboli dohodnuté individuálne, nie sú pre spotrebiteľa záväzné, ak upravujú jeho práva a povinnosti spôsobom, ktorý je v rozpore s dobrými mravmi, a ak zjavne porušujú jeho záujmy (nekalé zmluvné podmienky). To neplatí pre ustanovenia definujúce hlavné plnenia zmluvných strán vrátane ceny alebo odmeny, ak sú formulované jednoznačne.
2.   Ak určité ustanovenie zmluvy nie je pre spotrebiteľa záväzné podľa § 1, zvyšné ustanovenia zmluvy zostávajú pre zmluvné strany záväzné.“
8
3852 Občianskeho zákonníka stanovuje:
„Posúdenie súladu zmluvného ustanovenia s dobrými mravmi sa vykonáva podľa stavu v čase uzavretia zmluvy s prihliadnutím na jej obsah, okolnosti jej uzavretia, ako aj na ostatné zmluvy, ktoré majú súvislosť s uvedenou zmluvou obsahujúcou ustanovenia, ktoré sú predmetom skúmania.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
9
Žalobcovia vo veci samej, LB a JL, tvorili v roku 2008 zosobášený pár s bydliskom v Londýne (Spojené kráľovstvo), kde nevykonávali žiadnu podnikateľskú činnosť. LB bol príslušníkom justičnej polície a JL bola riaditeľkou školy.
10
V priebehu tohto roka žalobcovia vo veci samej uzavreli s právnym predchodcom spoločnosti Getin Noble Bank zmluvu o hypotekárnom úvere indexovanom vo švajčiarskych frankoch (CHF), v ktorej bola stanovená pohyblivá úroková sadzba a splatenie tohto úveru v poľských zlotých (PLN) (ďalej len „zmluva o hypotekárnom úvere“).
11
Žalobcovia vo veci samej uzavreli túto hypotekárnu zmluvu na účely kúpy nehnuteľnosti určenej na bývanie, nachádzajúcej sa vo Varšave (Poľsko), ktorá mala byť prenajímaná za odplatu. Nájomné slúžilo primárne na splácanie mesačných splátok tejto zmluvy o hypotekárnom úvere. Žalobcovia vo veci samej neprenajímali iné nehnuteľnosti.
12
Na realizáciu tohto projektu žalobcovia vo veci samej využili služby JP, správcu nehnuteľností vykonávajúceho podnikateľskú činnosť v Poľsku, ktorý sa stal ich zástupcom a zastupoval ich pri uzatváraní zmluvy o hypotekárnom úvere, kúpnej zmluvy na kúpu tejto nehnuteľnosti, nájomnej zmluvy týkajúcej sa jej prenájmu a zmluvy o poskytovaní služieb nájomcom.
13
V roku 2019 žalobcovia vo veci samej splatili celý svoj hypotekárny úver a uvedenú nehnuteľnosť predali.
14
Dňa 27. decembra 2019 žalobcovia vo veci samej podali na Sąd Okręgowy w Warszawie (Krajský súd Varšava, Poľsko), ktorý je vnútroštátnym súdom podávajúcim návrh na začatie prejudiciálneho konania, návrh na vrátenie všetkých súm zaplatených na základe tejto zmluvy o hypotekárnom úvere. Tvrdia, že uvedená zmluva o hypotekárnom úvere obsahuje nekalé podmienky, ktoré spôsobili jej neplatnosť.
15
V tejto súvislosti vnútroštátny súd uvádza, že ustanovenia uvedenej zmluvy o hypotekárnom úvere stanovujúce indexáciu tohto úveru na výmenný kurz švajčiarskeho franku, ktoré definujú hlavný predmet tejto zmluvy o hypotekárnom úvere, majú nekalú povahu z dôvodu, že neboli dohodnuté individuálne, neboli formulované jasným a zrozumiteľným jazykom a odporujú požiadavkám dobrej viery, čím spôsobujú značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán vyplývajúcich z uvedenej zmluvy o hypotekárnom úvere na úkor žalobcov vo veci samej.
16
Vnútroštátny súd sa pritom pýta na možnosť kvalifikovať žalobcov vo veci samej ako „spotrebiteľov“ v zmysle smernice 93/13. V prípade kladnej odpovede by boli ustanovenia smernice 93/13 uplatniteľné, čím by tento súd mohol vyhlásiť zmluvu o hypotekárnom úvere za neplatnú.
17
V tejto súvislosti vnútroštátny súd poznamenáva, že cieľom odplatného prenájmu nehnuteľnosti je dosahovanie zisku, čo je hlavným cieľom prevádzkovania podniku.
18
Možno sa však domnievať, že získaním hypotekárneho úveru s cieľom nadobudnúť len jednu nehnuteľnosť určenú na jej prenájom dlžník koná s cieľom, ktorý sa priamo nevzťahuje na jeho obchody, podnikanie alebo povolanie, a preto by mal byť kvalifikovaný ako „spotrebiteľ“ v zmysle článku 2 písm. b) smernice 93/13.
19
Vzhľadom na obmedzený rozsah dotknutej činnosti totiž táto činnosť nie je typická pre činnosť podniku. Okrem toho keďže žalobcovia vo veci samej boli v čase uzavretia zmluvy o hypotekárnom úvere zamestnaní na základe pracovných zmlúv a nevykonávali povolanie správcu nehnuteľností, prenájom nehnuteľností podľa vnútroštátneho súdu nepredstavuje pre nich dôležitý podnikateľský účel a nie je ani určený na to, aby bol ich hlavným zdrojom príjmov, ale vychádza z formy investovania, ktorá ako taká nie je spojená s podnikaním. Priznanie postavenia „spotrebiteľa“ dlžníkovi v situácii, o akú ide vo veci samej, by napokon podľa vnútroštátneho súdu lepšie zodpovedalo cieľu smernice 93/13, ktorým je ochrana spotrebiteľov pred nekalými zmluvnými podmienkami.
20
Za týchto podmienok Sąd Okręgowy w Warszawie (Krajský súd Varšava) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 2 písm. b) a c) smernice [93/13] vykladať tak, že fyzická osoba, ktorá uzatvorí zmluvu o hypotekárnom úvere s cieľom získať finančné prostriedky na kúpu jedného bytu určeného na odplatný prenájom (kúpa na účely prenájmu), by sa mala považovať za ‚spotrebiteľa‘ v zmysle uvedenej smernice?“
O prejudiciálnej otázke
21
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 písm. b) smernice 93/13 vykladať v tom zmysle, že na fyzickú osobu, ktorá uzatvára zmluvu o hypotekárnom úvere na financovanie kúpy jedinej nehnuteľnosti určenej na bývanie s cieľom odplatne ju prenajímať, sa vzťahuje pojem „spotrebiteľ“ v zmysle tohto ustanovenia.
22
Na úvod je potrebné pripomenúť, že – ako stanovuje desiate odôvodnenie smernice 93/13 – jednotné právne pravidlá v záležitostiach nekalých podmienok by až na výnimky vymenované v tomto ustanovení mali platiť pre „všetky zmluvy“ uzatvorené medzi predajcami alebo dodávateľmi a spotrebiteľmi, ktorí sú definovaní v článku 2 písm. b) a c) tejto smernice [rozsudok z 8. júna 2023, YYY. (Pojem spotrebiteľ), C‑570/21, EU:C:2023:456, bod 33 a citovaná judikatúra].
23
Podľa článku 2 písm. b) je „spotrebiteľ“ akákoľvek fyzická osoba, ktorá v zmluvách podliehajúcich uvedenej smernici koná s cieľom nevzťahujúcim sa k jej obchodom, podnikaniu alebo povolaniu. Podľa článku 2 písm. c) je „predajca alebo dodávateľ“ akákoľvek fyzická alebo právnická osoba, ktorá v zmluvách podliehajúcich tejto smernici koná s cieľom vzťahujúcim sa k jej obchodom, podnikaniu alebo povolaniu bez ohľadu na to, či má verejnú alebo súkromnú formu vlastníctva.
24
Smernica 93/13 teda definuje zmluvy, na ktoré sa vzťahuje, odkazom na určitú vlastnosť zmluvných strán podľa toho, či konajú s cieľom vzťahujúcim sa na ich obchody, podnikanie alebo povolanie [rozsudok z 8. júna 2023, YYY. (Pojem spotrebiteľ), C‑570/21, EU:C:2023:456, bod 34 a citovaná judikatúra].
25
Postavenie dotknutej osoby ako „spotrebiteľa“ sa teda musí riadiť funkčným kritériom spočívajúcim v posúdení, či dotknutý zmluvný vzťah patrí do rámca činností, ktoré nesúvisia s výkonom povolania. Súdny dvor už navyše konštatoval, že pojem „spotrebiteľ“ v zmysle článku 2 písm. b) smernice 93/13 má objektívnu povahu a nezávisí od konkrétnych vedomostí, ktoré môže dotknutá osoba mať, alebo od informácií, ktoré táto osoba skutočne má k dispozícii (rozsudok z 8. júna 2023, Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, bod 48 a citovaná judikatúra).
26
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že spotrebiteľ sa v porovnaní s predajcom alebo dodávateľom nachádza v znevýhodnenom postavení, pokiaľ ide o vyjednávaciu silu, ako aj úroveň informovanosti, a toto postavenie ho vedie k pristúpeniu na podmienky vopred pripravené predajcom alebo dodávateľom bez toho, aby mohol vplývať na ich obsah (rozsudok z 21. marca 2019, Pouvin a Dijoux, C‑590/17, EU:C:2019:232, bod 25, ako aj citovaná judikatúra).
27
Súdny dvor pritom už rozhodol, že široké chápanie pojmu „spotrebiteľ“ v zmysle článku 2 písm. b) smernice 93/13 prípadne umožňuje zabezpečiť ochranu priznanú touto smernicou všetkým fyzickým osobám, ktoré sa nachádzajú v znevýhodnenom postavení vo vzťahu k predajcovia alebo dodávateľovi [rozsudok z 8. júna 2023, YYY. (Pojem spotrebiteľ), C‑570/21, EU:C:2023:456, bod 37 a citovaná judikatúra].
28
Za týchto okolností kogentná povaha ustanovení uvedených v smernici 93/13 a osobitné požiadavky ochrany spotrebiteľa, ktoré sú s nimi spojené, vyžadujú, aby sa uprednostnil extenzívny výklad pojmu „spotrebiteľ“ v zmysle článku 2 písm. b) tejto smernice s cieľom zabezpečiť jej potrebný účinok [rozsudok z 8. júna 2023, YYY. (Pojem spotrebiteľ), C‑570/21, EU:C:2023:456, bod 38].
29
Okrem toho je potrebné pripomenúť, že pokiaľ sa spoludlžník v rámci zmluvy o úvere uzavretej s predajcom alebo dodávateľom nachádza v podobnej situácii ako hlavný dlžník, pokiaľ ide o zmluvné záväzky voči tomuto predajcovi alebo dodávateľovi, s ktorým podpísal zmluvu, nie je potrebné rozlišovať medzi hlavným dlžníkom a spoludlžníkom, pokiaľ ide o uplatnenie smernice 93/13 na túto konkrétnu zmluvu. Pod pojem „spotrebiteľ“ v zmysle článku 2 písm. b) smernice 93/13 preto v rámci takejto zmluvy spadá aj fyzická osoba, ktorá sa nachádza v postavení spoludlžníka, pokiaľ koná s cieľom nevzťahujúcim sa na jej obchody, podnikanie alebo povolanie [pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. júna 2023, YYY. (Pojem spotrebiteľ), C‑570/21, EU:C:2023:456, bod 52 a citovaná judikatúra].
30
Podľa ustálenej judikatúry vnútroštátny súd rozhodujúci o spore týkajúcom sa zmluvy, ktorá by mohla patriť do pôsobnosti smernice 93/13, je pri zohľadnení všetkých dôkazov, a najmä podmienok tejto zmluvy, povinný overiť, či dotknutá osoba môže byť považovaná za „spotrebiteľa“ v zmysle tejto smernice. V tejto súvislosti musí vnútroštátny súd zohľadniť všetky okolnosti prejednávanej veci, a najmä povahu tovaru alebo služby, ktoré sú predmetom posudzovanej zmluvy a môžu odhaliť účel nadobudnutia tovaru alebo služby (rozsudok z 8. júna 2023, Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, bod 49 a citovaná judikatúra).
31
V dôsledku toho ak dve fyzické osoby uzavrú zmluvu o hypotekárnom úvere na účely financovania kúpy nehnuteľnosti určenej na bývanie, prináleží vnútroštátnemu súdu, aby s prihliadnutím najmä na povahu majetku, ktorý je predmetom tejto zmluvy, overil, či tieto fyzické osoby konali v rámci svojej podnikateľskej činnosti, alebo či konali s cieľom nevzťahujúcim sa na takúto činnosť.
32
V prejednávanej veci z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že žalobcovia vo veci samej sú fyzické osoby, ktoré boli v čase uzavretia zmluvy o hypotekárnom úvere zamestnané ako príslušník justičnej polície, resp. ako riaditeľka školy. Okrem toho nevykonávali žiadnu podnikateľskú činnosť v oblasti správy nehnuteľností. Z tohto návrhu tiež vyplýva, že uvedenú zmluvu o hypotekárnom úvere uzavreli s cieľom financovať kúpu jedinej nehnuteľnosti na bývanie vo Varšave s cieľom odplatne ju prenajímať a že príjmy z prenájmu slúžili hlavne na splácanie mesačných splátok úveru. Žalobcovia vo veci samej neprenajímali iné nehnuteľnosti.
33
S výhradou overení, ktoré prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, sa teda zdá, že uzavretím predmetnej zmluvy o hypotekárnom úvere žalobcovia vo veci samej nesledovali účel podnikania, ale ich zámerom bolo konsolidovať svoj súkromný majetok, pričom kúpa nehnuteľnosti určenej na bývanie financovaná týmto úverom predstavovala pre nich formu investície.
34
Tento záver nemôže spochybniť ani skutočnosť, že žalobcovia vo veci samej mali v úmysle prenajať túto nehnuteľnosť určenú na bývanie s cieľom získať z nej finančné výhody, a ani okolnosť, že pri kúpe a prenájme tejto nehnuteľnosti využili služby odborníka.
35
Ako najmä vyplýva z judikatúry, výklad pojmu „spotrebiteľ“ v zmysle článku 2 písm. b) smernice 93/13, ktorý by z tohto pojmu vylučoval fyzickú osobu konajúcu s cieľom, ktorý sa nevzťahuje na obchody, podnikanie alebo povolanie, a to z dôvodu, že má z toho určité finančné výhody, by totiž zabraňoval tomu, aby mohla byť zaručená ochrana, ktorú táto smernica poskytuje všetkým fyzickým osobám, ktoré sa vo vzťahu k predajcovi alebo dodávateľovi nachádzajú v znevýhodnenom postavení a ktoré využívajú služby ponúkané zo strany tohto predajcu alebo dodávateľa na iné účely než na účely obchodov, podnikania alebo povolania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. júna 2023, Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, bod 53).
36
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy je potrebné na položenú otázku odpovedať tak, že článok 2 písm. b) smernice 93/13 sa má vykladať v tom zmysle, že na fyzickú osobu, ktorá uzatvára zmluvu o hypotekárnom úvere na financovanie kúpy jedinej nehnuteľnosti určenej na bývanie s cieľom odplatne ju prenajímať, sa vzťahuje pojem „spotrebiteľ“ v zmysle tohto ustanovenia, ak táto fyzická osoba koná s cieľom nevzťahujúcim sa na jej obchody, podnikanie alebo povolanie. Samotná skutočnosť, že uvedená fyzická osoba sa snaží získať príjmy zo správy tejto nehnuteľnosti, nemôže sama osebe viesť k vylúčeniu tejto osoby z pojmu „spotrebiteľ“ v zmysle uvedeného ustanovenia.
O trovách
37
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:
Článok 2 písm. b) smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách
sa má vykladať v tom zmysle, že:
na fyzickú osobu, ktorá uzatvára zmluvu o hypotekárnom úvere na financovanie kúpy jedinej nehnuteľnosti určenej na bývanie s cieľom odplatne ju prenajímať, sa vzťahuje pojem „spotrebiteľ“ v zmysle tohto ustanovenia, ak táto fyzická osoba koná s cieľom nevzťahujúcim sa na jej obchody, podnikanie alebo povolanie. Samotná skutočnosť, že uvedená fyzická osoba sa snaží získať príjmy zo správy tejto nehnuteľnosti, nemôže sama osebe viesť k vylúčeniu tejto osoby z pojmu „spotrebiteľ“ v zmysle uvedeného ustanovenia.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: poľština.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.