61986J0310
RETSMØDERAPPORT
i sag 310/86 (
*1
)
I — Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger
Under henvisning til, at der ikke var gennemført gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, og at en samordning af de nationale bestemmelser på området heller ikke var umiddelbart forestående, blev der ved Rådets direktiv 82/470/EØF af 29. juni 1982 truffet en række foranstaltninger til fremme af den faktiske udøvelse af etableringsfriheden og den fri udveksling af tjenesteydelser ved selvstændig virksomhed inden for visse hjælpeerhverv i forbindelse med transport og rejsebureauvirksomhed og inden for pakhus- og oplagringsvirksomhed. Disse foranstaltninger tager især sigte på at undgå, at statsborgere i de medlemsstater, hvor adgangen til disse former for virksomhed ikke er undergivet nogen betingelser, støder på uoverstigelige hindringer for udøvelsen af deres virksomhed i de medlemsstater, hvor der er fastsat regler for adgangen til disse former for virksomhed.
Artikel 8 i ovennævnte direktiv bestemmer, at medlemsstaterne skal iværksætte de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet inden atten måneder efter dets meddelelse, og at de straks skal underrette Kommissionen herom. Da direktivet blev meddelt den 2. juli 1982, udløb fristen for gennemførelsen af dets bestemmelser i italiensk ret den 2. januar 1984.
Da Kommissionen ikke inden for den fastsatte frist havde modtaget meddelelse fra den italienske regering om gennemførelsesforanstaltningerne, og den heller ikke var i besiddelse af oplysninger, der gjorde det muligt for den at fastslå, at Den Italienske Republik havde opfyldt sin forpligtelse til at sætte de nødvendige bestemmelser i kraft, konstaterede den ved skrivelse af 16. april 1985, at der forelå en overtrædelse, og gav den italienske regering lejlighed til at fremsætte sine bemærkninger herom inden for en frist på to måneder.
Da denne åbningsskrivelse forblev ubesvaret, fremsatte Kommissionen den 11. april 1986 i henhold til EØF-Traktatens artikel 169, stk. 1, en begrundet udtalelse, hvori den gav den italienske regering en frist på to måneder fra meddelelsen til at rette sig efter udtalelsen.
Da de italienske myndigheder heller ikke reagerede på den begrundede udtalelse, besluttede Kommissionen at indbringe nærværende traktatbrudssag for Domstolen.
Kommissionens stævning er blevet registreret på Domstolens Justitskontor den 12. december 1986.
Skriftvekslingen er forløbet forskriftsmæssigt. På grundlag af den refererende dommers rapport og efter at have hørt generaladvokaten har Domstolen besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgående bevisførelse.
II — Parternes påstande
Kommissionen har nedlagt følgende påstande :
—
Det statueres, at Den Italienske Republik ikke har overholdt de forpligtelser, der påhviler den dels i henhold til Rådets direktiv 82/470/EØF af 29. juni 1982 om foranstaltninger til fremme af den faktiske udøvelse af etableringsfriheden og den fri udveksling af tjenesteydelser ved selvstændig virksomhed inden for visse hjælpeerhverv i forbindelse med transport og rejsebureauvirksomhed (ISIC-gruppe 718) og inden for pakhus-og oplagringsvirksomhed (ISIC-gruppe 720), dels i henhold til EØF-Traktatens artikel 189, stk. 3, og artikel 5, stk. 1, idet den ikke har underrettet Kommissionen om de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, hvorved den mener at have opfyldt de forpligtelser, der er pålagt den ved direktivet, eller ikke har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
—
Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Den italienske regering har ikke bestridt, at den har begået den overtrædelse, der lægges den til last.
III — Parternes anbringender og argumenter
1.
Kommissionen har understreget, at et direktiv, jfr. EØF-Traktatens artikel 189, stk. 3, med hensyn til det tilsigtede mål er bindende for enhver medlemsstat, som det rettes til, og at medlemsstaterne ifølge Traktatens artikel 5, stk. 1, »træffer alle almindelige eller særlige foranstaltninger, som er egnede til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, som følger af denne Traktat, eller af retsakter foretaget af Fællesskabets institutioner.«
Den har desuden anført, at ovennævnte traktatbestemmelser ifølge Domstolens faste praksis indebærer en forpligtelse for de medlemsstater, direktiverne er rettet til, til at bringe deres lovgivning i overensstemmelse med direktiverne inden for de heri fastsatte frister, og at en medlemsstat ikke kan påberåbe sig bestemmelser, fremgangsmåder eller forhold i sin nationale retsorden til støtte for, at forpligtelser og frister, der følger af fællesskabsdirektiverne, ikke overholdes.
2.
Den italienske regering har ikke bestridt, at Italien ikke har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
Den har gjort opmærksom på, at et lovforslag, der skal sikre, at direktivet gennemføres hurtigst muligt, er under udarbejdelse.
J. C. Moitinho de Almeida
Refererende dommer
(
*1
) – Processprog: Italiensk.