61990CJ0008_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 9. januar 1990, indgaaet til Domstolen den 12. januar s.aa., har Belgiens Hof van cassatie i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 stillet et spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets forordning (EOEF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser paa det sociale omraade inden for vejtransport (EFT L 370, s. 1).
2 Dette spoergsmaal er blevet rejst under en straffesag mod Kennes, der er chauffoer, og hans arbejdsgiver, selskabet Verkooyen som civilretligt ansvarlig part, hvorunder Kennes er tiltalt for at have tilsidesat en raekke bestemmelser i forordning nr. 3820/85 om den maksimale daglige koeretid og den obligatoriske hviletid.
3 Forordning nr. 3820/85 aendrede bestemmelserne i Raadets forordning (EOEF) nr. 543/69 af 25. marts 1969 om harmonisering af visse bestemmelser paa det sociale omraade inden for landevejstransport (EFT 1969 I, s. 158), som fastsaetter de daglige og ugentlige graenser for koeretider og foreskriver visse hviletider. Artikel 18, stk. 1, i forordning nr. 543/69, paalaegger ligesom artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 3820/85, medlemsstaterne at udstede de til gennemfoerelsen af de respektive forordninger noedvendige bestemmelser, navnlig vedroerende de sanktioner, der gaelder i tilfaelde af overtraedelse.
4 Forordning nr. 543/69 er, bortset fra to midlertidige undtagelser, blevet ophaevet ved artikel 18, stk. 1, i forordning nr. 3820/85. Sidstnaevnte forordnings artikel 18, stk. 2, bestemmer, at "henvisninger til den ... ophaevede forordning skal betragtes som henvisninger til naervaerende forordning". Forordning nr. 3820/85 er traadt i kraft den 29. september 1986 (artikel 19).
5 Kongeriget Belgien har udstedt gennemfoerelsesbestemmelser til forordning nr. 543/69 ved kongelig anordning af 23. marts 1970 (Moniteur belge af 1.4.1970) og til forordning nr. 3820/85 ved kongelig anordning af 13. maj 1987 (Moniteur belge af 4.6.1987).
6 Den 3. og 4. november 1986, dvs. efter at forordning nr. 3820/85 var traadt i kraft og forordning nr. 543/69 var ophaevet, men foer den belgiske regering havde udstedt bestemmelser til gennemfoerelse af forordning nr. 3820/85, blev Kennes tiltalt for overtraedelse af artikel 6, 7 og 8, i sidstnaevnte forordning.
7 Correctionele rechtbank, Turnhout, frikendte de tiltalte med den begrundelse, at der paa tidspunktet for konstateringen af de faktiske omstaendigheder ikke var hjemmel til at straffe dem: dels fandtes der ingen bestemmelser om straf for overtraedelse af forordning nr. 3820/85 og dels var den kongelige anordning af 23. marts 1970, som var blevet udstedt til gennemfoerelse af forordning nr. 543/69, ikke laengere gaeldende.
8 Sagen blev anket til Hof van cassatie, som besluttede at udsaette sagen og stille Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Skal artikel 18, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 3820/85 om harmonisering af visse bestemmelser paa det sociale omraade inden for vejtransport fortolkes saaledes, at henvisninger til forordning (EOEF) nr. 543/69 i nationalretlige bestemmelser, hvorved der fastsaettes bestemmelser til gennemfoerelse af denne forordning, ogsaa skal betragtes som henvisninger i den naevnte artikel 18, stk. 2' s forstand?"
9 Vedroerende hovedsagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg, der er indgivet for Domstolen, henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
10 Indledningsvis bemaerkes, at artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 3820/85, som findes i afdeling VIII, "Kontrol og sanktioner", ikke indeholder nogen udtrykkelig bestemmelse om forlaengelse af gyldigheden af nationale bestemmelser til gennemfoerelse af forordning nr. 543/69. Tvaertimod paalaegger artikel 17, stk. 1, medlemsstaterne en ny forpligtelse til at udstede de til gennemfoerelse af forordning nr. 3820/85 noedvendige administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, herunder bestemmelser om de i tilfaelde af overtraedelse gaeldende sanktioner.
11 Dernaest bemaerkes, at formaalet med artikel 18, som hoerer til de "afsluttende bestemmelser" i forordning nr. 3820/85, er at opregne de lovgivningsmaessige virkninger af de aendringer af de bestaaende regler, der indfoeres ved de oevrige bestemmelser i forordningen. Som det fremgaar af den anden betragtning til forordning nr. 3820/85, har Raadet under hensyn til disse aendringer villet samle samtlige de bestemmelser, der gaelder paa det sociale omraade inden for vejtransport, i en og samme tekst. Derfor er forordning nr. 543/69 blevet ophaevet ved artikel 18, stk. 1.
12 Paa denne baggrund er det klart, at artikel 18, stk. 2, blot lovfaester konsekvenserne paa faellesskabsniveau af ophaevelsen af forordning nr. 543/69. Dens formaal var altsaa at sikre, at henvisningerne til denne forordning i andre faellesskabsretsakter, f.eks. Raadets direktiv 80/1263/EOEF af 4. december 1980 om indfoerelse af et EF-koerekort (EFT L 375, s. 1), fortolkes som henvisninger til forordning nr. 3820/85. Denne artikel sigter altsaa overhovedet ikke til de bestemmelser i national ret, der er indfoert i henhold til artikel 18, stk. 1, i forordning nr. 543/69.
13 Det spoergsmaal, der er stillet af Belgiens Hof van cassatie, skal derfor besvares saaledes, at artikel 18, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser paa det sociale omraade inden for vejtransport skal fortolkes saaledes, at den ikke omfatter henvisninger til den ophaevede forordning nr. 543/69 i nationalretlige bestemmelser om foranstaltninger til gennemfoerelse af sidstnaevnte forordning.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
14 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongerige samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Foerste Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Belgiens Hof van cassatie ved kendelse af 9. januar 1990, for ret:
Artikel 18, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser paa det sociale omraade inden for vejtransport skal fortolkes saaledes, at den ikke omfatter henvisninger til den ophaevede forordning nr. 543/69 i nationalretlige bestemmelser om foranstaltninger til gennemfoerelse af sidstnaevnte forordning.