61991CJ0228_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 11. september 1991, har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 30 og 36, som udgoer en integrerende del af Raadets forordning (EOEF) nr. 3796/81 af 29. december 1981 om den faelles markedsordning for fiskerivarer (EFT L 379, s. 1), med senere aendringer, Raadets direktiv 83/643/EOEF af 1. december 1983 om forenkling af fysisk kontrol og administrative formaliteter i forbindelse med godstransport mellem medlemsstaterne (EFT L 359, s. 8), med senere aendringer, og Raadets forordning (EOEF) nr. 1691/73 af 25. juni 1973 om indgaaelse af en overenskomst mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Kongeriget Norge samt om fastsaettelse af bestemmelserne for dens anvendelse (EFT L 171, s. 1), idet Den Italienske Republik med hjemmel i nationale retsforskrifter, der gaelder generelt, samt konkrete forvaltningsakter, der har muliggjort anvendelse af disse retsforskrifter, har forbudt indfoersel af partier fisk fra andre medlemsstater og fra Kongeriget Norge, alene med den begrundelse, at de indeholdt rundormslarver, samt ved at paabyde systematisk kontrol af disse partier.
2 Det er ifoelge den italienske lov nr. 283 af 30. april 1962 (GURI nr. 139, s. 2194), med senere aendringer, forbudt og strafbart at anvende varer bestemt til konsum, der er "selv delvis, beroevet deres naeringsvaerdi, iblandet varer af ringere kvalitet, tilsmudsede, angrebet af parasitter, forringede eller skadelige, eller som har undergaaet en behandling, der skal daekke over en tidligere forringelse", til fremstilling af levnedsmidler eller at afsaette disse varer, opbevare dem med henblik paa afsaetning, levere dem, distribuere dem til konsum eller indfoere dem til Den Italienske Republik. Sundhedsmyndighederne kan i henhold til samme lov til enhver tid foretage tilsyn og udtage stikproever af foedevarer og forlange varerne beslaglagt samt destrueret, saafremt de foretagne undersoegelser viser, at det er noedvendigt for at beskytte den offentlige sundhed.
3 Det bestemmes i ministeriel bekendtgoerelse nr. 454 af 8. oktober 1988 (GURI nr. 253, s. 7), som aendret ved ministeriel bekendtgoerelse nr. 47 af 15. februar 1990 (GURI nr. 61, s. 3), at mindst 10% af samtlige frembudte partier foedevarer af animalsk oprindelse eller af alle forventede forsendelser i loebet af en uge skal underkastes sundhedskontrol. Procentsatsen "forhoejes i tvivlstilfaelde, eller naar den dyrlaege, der er ansvarlig for graensekontrollen, eller Sundhedsministeriet finder det noedvendigt at traeffe saerlige foranstaltninger for at beskytte menneskers eller dyrs sundhed".
4 Fra juli 1987 sendte det italienske Sundhedsministerium i medfoer af ovennaevnte lov nr. 283 af 1962 nogle telegrammer til de veterinaere graensemyndigheder med instruks om, at de skulle foretage en systematisk kontrol ved indfoerslen af visse fiskearter, eftersom det var konstateret, at et stigende antal partier fisk var angrebet af rundormslarver. I et senere telegram blev denne kontrol udvidet til ogsaa at omfatte italienske fiskerivarer.
5 Kommissionen har paa foranledning af klager fra Danmark og Norge og fra erhvervsdrivende, der eksporterer fisk til Italien, fastslaaet, at de italienske myndigheder fra juli 1987 har anvendt nye kontrolforanstaltninger ved graenserne, som hovedsagelig har omfattet makrel, sild, laks og torsk, der indfoeres fra andre medlemsstater og fra tredjelande. Disse fisk blev saaledes underkastet systematisk sundhedskontrol, selv om partierne allerede var blevet kontrolleret i afsendelseslandet og var ledsaget af det kraevede sundhedscertifikat. Fiskene blev afvist ved graensen og destrueret, naar blot de italienske myndigheder havde fundet en eneste larve, uanset om denne var tilintetgjort.
6 Kommissionen har til stoette for sit soegsmaal i det vaesentlige gjort gaeldende, at de italienske restriktioner for fiskeimporten ikke kunne begrundes i hensynet til en effektiv beskyttelse af den offentlige sundhed.
7 Larver af rundorm forekommer naturligt i fiskerivarer, uanset hvor i Faellesskabets farvande fisken er fanget, og det er kun skadeligt for mennesker at spise fisk, der er angrebet af levende larver, idet resultaterne af den internationale videnskabelige forskning har bekraeftet, at det ikke er sundhedsfarligt at indtage fisk, der indeholder doede eller tilintetgjorte rundorm, heller ikke i stoerre maengder.
8 Eftersom der kun kan forekomme levende larver i fisk, der spises raa, og disse parasitter kan tilintetgoeres med enkle midler, som er baade billige og meget anvendte, saasom kogning eller frysning, ville de italienske myndigheder have kunnet beskytte den offentlige sundhed mere effektivt ved foranstaltninger, der var mindre begraensende for samhandelen. De kunne saaledes have forbudt, at fisken indtages i raa tilstand, hvilket i oevrigt sker yderst sjaeldent i Italien, og de kunne have kraevet en passende behandling med henblik paa at tilintetgoere larverne og oplyst forbrugerne ved en passende maerkning, hvorved fisk, der indeholder uskadeliggjorte rundorm, placeres i en lavere friskhedsklasse end normalt.
9 Den italienske regering har derimod gjort gaeldende, at fisk, hvori der forekommer rundorm, uanset om disse er tilintetgjort, er uegnede til menneskefoede. Desuden er de alternative foranstaltninger, som Kommissionen har foreslaaet, ineffektive. De omtvistede foranstaltninger er under de givne omstaendigheder tvingende noedvendige for en effektiv beskyttelse af menneskers sundhed.
10 Hvad naermere angaar sagens faktiske omstaendigheder, de relevante retsforskrifter, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
Traktatens artikel 30 og 36
11 Ved vurderingen af, om dette klagepunkt er begrundet, skal det for det foerste anfoeres, at selv om bestemmelserne i forordning nr. 3796/81 ikke indeholder noget udtrykkeligt forbud mod kvantitative importrestriktioner og mod foranstaltninger med tilsvarende virkning, for saa vidt angaar samhandelen i Faellesskabet, fremgaar det imidlertid af traktatens artikel 38-46, sammenholdt med artikel 8, stk. 7, at et saadant forbud senest efter overgangsperiodens udloeb umiddelbart kan udledes af traktaten, saaledes som det i oevrigt er fremhaevet i den 30. betragtning til forordning nr. 3796/81 (jf. herved dom af 14.7.1976, forenede sager 3/76, 4/76 og 6/76, Kramer, Sml. s. 1279, praemis 53 og 54).
12 Det bemaerkes dernaest, at de omtvistede foranstaltninger er omfattet af forbuddet i traktatens artikel 30. Ifoelge Domstolens faste praksis (jf. i foerste raekke dom af 11.7.1974, sag 8/74, Dassonville, Sml. s. 837, praemis 5) omfatter forbuddet mod foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner i den betydning udtrykket er anvendt i traktatens artikel 30, enhver af medlemsstaternes bestemmelser for handelen, som direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt, kan hindre samhandelen i Faellesskabet.
13 Det skal imidlertid undersoeges, om de omhandlede restriktioner, som den italienske regering har anfoert, kan begrundes i henhold til traktatens artikel 36 ud fra hensynet til beskyttelsen af menneskers sundhed og liv.
14 Det bemaerkes for det foerste, at Raadets direktiv 91/493/EOEF af 22. juli 1991 om sundhedsmaessige betingelser for produktion og afsaetning af fiskerivarer (EFT L 268, s. 15) blev vedtaget, efter at Kommissionen havde fremsat sin begrundede udtalelse i denne sag, og at fristen for direktivets gennemfoerelse i medlemsstaternes nationale ret foerst udloeb den 31. december 1992.
15 Faellesskabet havde saaledes endnu ikke fastlagt faelles eller harmoniserede regler for sundhedskontrol med fisk paa det tidspunkt, hvor genstanden for den foreliggende sag blev afgraenset ved den administrative procedure.
16 Det tilkom derfor medlemsstaterne at afgoere, hvor langt de paa dette omraade ville straekke beskyttelsen af menneskers sundhed og liv under hensyntagen til de krav, der foelger af de frie varebevaegelser inden for Faellesskabet (jf. navnlig dom af 19.3.1991, sag C-205/89, Kommissionen mod Graekenland, Sml. I, s. 1361, praemis 8).
17 Det er imidlertid ubestridt, at de omhandlede nationale foranstaltninger har til formaal at beskytte den offentlige sundhed, hvorfor de i princippet falder ind under undtagelsen i traktatens artikel 36.
18 Det bemaerkes for det andet, at en lovgivning, der har en restriktiv virkning paa samhandelen inden for Faellesskabet, kun er forenelig med traktaten, for saa vidt den er noedvendig for en effektiv beskyttelse af menneskers sundhed og liv, og at denne lovgivning altsaa ikke er omfattet af undtagelsen i artikel 36, naar menneskers sundhed og liv kan beskyttes lige saa effektivt ved foranstaltninger, som er mindre restriktive for samhandelen inden for Faellesskabet (jf. navnlig dom af 20.5.1976, sag 104/75, de Peijper, Sml. s. 613, praemis 16 og 17).
19 Det boer derfor undersoeges, hvorvidt de omtvistede italienske restriktioner er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet som ovenfor beskrevet.
20 Domstolen har allerede flere gange udtalt, at en dobbelt kontrol med indfoersel af varer, der bestaar i dels at kraeve en attest, der udstedes af den kompetente myndighed i afsenderstaten, og som godtgoer, at varen har gennemgaaet en behandling med henblik paa at uskadeliggoere visse parasitter, dels at foretage systematisk graensekontrol, saaledes at indfoerslen kun tillades, efter at sundhedsmyndighederne i bestemmelseslandet har fastslaaet, at varen er fri for disse parasitter, gaar videre end tilladt efter traktatens artikel 36 (jf. dom af 8.11.1979, sag 251/78, Denkavit, Sml. s. 3369, af 7.4.1981, sag 132/80, United Foods, Sml. s. 995, af 17.12.1981, sag 272/80, Biologische Producten, Sml. s. 3277, og af 8.2.1983, sag 124/81, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. s. 203).
21 Det er saaledes fastslaaet i retspraksis, at saafremt den paagaeldende vare allerede i afsenderstaten har vaeret underkastet en sundhedskontrol, der giver de samme garantier som kontrollen ved indfoerslen, maa sidstnaevnte kontrol ikke tjene samme formaal som kontrollen i afsendermedlemsstaten og skal saaledes i alt fald begraenses til foranstaltninger til afvaergelse af de af transporten eller af eventuelle omladninger efter kontrollen ved afsendelsen affoedte risici (jf. ovennaevnte United Foods-dom, praemis 29).
22 Domstolen har ogsaa fastslaaet, at naar det ved et samarbejde mellem medlemsstaternes myndigheder er muligt at lempe og forenkle graensekontrollen, skal de nationale myndigheder, som varetager sundhedskontrollen, undersoege, om de bevisdokumenter, der er udstedt inden for rammerne af et saadant samarbejde, skaber en formodning for, at de indfoerte varer opfylder kravene i den nationale sundhedslovgivning, saaledes at importkontrollen kan lempes (jf. bl.a. ovennaevnte dom i Denkavit-sagen, praemis 23, og ovennaevnte dom i sagen Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, praemis 30).
23 Naar bestemmelsesstaten saaledes kraever en sundhedskontrol af varer, der allerede er blevet underkastet en saadan kontrol i afsenderstaten, og som ledsages af et sundhedscertifikat, der er udstedt af de kompetente myndigheder i sidstnaevnte stat, og som godtgoer, at de omhandlede varer ikke er sundhedsskadelige, kan dette ikke begrundes i hensynet til en effektiv beskyttelse af den offentlige sundhed, hvorfor myndighederne i bestemmelsesstaten kun har ret til at foretage stikproevekontrol for at sikre, at de dokumenter, som myndighederne i afsenderstaten har udfaerdiget, er korrekte, for at forebygge svig og for at hindre, at der indfoeres varepartier, som ikke svarer til dokumenterne.
24 Det foelger heraf, at myndighederne i en medlemsstat ikke uden at tilsidesaette proportionalitetsprincippet med henvisning til traktatens artikel 36 kan indfoere systematisk sundhedskontrol af varer, der hidroerer fra andre medlemsstater, og som ledsages af det kraevede sundhedscertifikat, der er udstedt af de kompetente myndigheder i afsendermedlemsstaten, og hvoraf det fremgaar, at den omhandlede vare ikke indebaerer nogen risiko for den offentlige sundhed.
25 Den italienske regering har hertil gjort gaeldende dels, at den omtvistede kontrol ikke foretages systematisk, dels at indtagelse af fisk, der indeholder rundormslarver, uanset om disse er tilintetgjort, udgoer en risiko for menneskers sundhed.
26 Til det foerste argument skal det blot bemaerkes, at der i det italienske Sundhedsministeriums telegrammer af 18. juli og 4. september 1987 til de veterinaere graensemyndigheder indfoeres systematisk kontrol med indfoerslen af makrel, sild, laks og torsk, uanset om fisken ledsages af et sundhedscertifikat udstedt af de kompetente myndigheder i afsenderstaten.
27 Med hensyn til det andet punkt bemaerkes, at ifoelge fast praksis (jf. bl.a. dom af 30.11.1983, sag 227/82, van Bennekom, Sml. s. 3883, praemis 40) paahviler det i hvert enkelt tilfaelde medlemsstaterne at godtgoere, at deres bestemmelser er noedvendige for effektivt at beskytte de interesser, der er naevnt i traktatens artikel 36, og navnlig, at forhandlingen af den paagaeldende vare frembyder en vaesentlig fare for den offentlige sundhed.
28 Den italienske regering har imidlertid for det foerste ikke godtgjort, at det er farligt for menneskers sundhed at indtage fisk, der indholder rundormslarver, som enten er doede eller tilintetgjort som foelge af en passende behandling. Regeringen har kun anfoert, at fiskerivarer, der indeholder uskadeliggjorte larver, ikke boer kunne afsaettes til menneskefoede, eftersom de ikke blot er uhygiejniske, men ogsaa saerdeles giftige. Regeringen har saaledes ikke fremfoert konkrete argumenter, der goer det muligt at gendrive Kommissionens antagelse om, at det ikke er forbundet med nogen som helst sundhedsrisiko at indtage doede eller tilintetgjorte rundormslarver, hvilket ogsaa understoettes af resultaterne af den internationale videnskabelige forskning.
29 For det andet har generaladvokaten i punkt 29 i forslaget til afgoerelse anfoert, at den oeverste italienske Sundhedsstyrelse i en udtalelse ° som sagsoegte har henvist til i sit svar af 13. marts 1989 paa Kommissionens anmodning om bemaerkninger ° har fastslaaet, at der skal fremlaegges et certifikat, der godtgoer, at fisken "er fri for parasitter eller er blevet underkastet den fornoedne behandling med henblik paa at uskadeliggoere parasitter", hvilket forudsaetter, at forekomsten af doede larver i fisk ikke beroerer den offentlige sundhed.
30 Det fremgaar ligeledes af det italienske Sundhedsministeriums cirkulaere nr. 10 af 11. marts 1992 (GURI nr. 62), som har til formaal at lempe sundhedskontrollen med fisk, at doede larver ikke udgoer nogen risiko for den offentlige sundhed.
31 Den italienske regering har paa dette grundlag ikke i den foreliggende sag godtgjort, at systematisk sundhedskontrol med partier fisk, der indfoertes fra andre medlemsstater, og som var ledsaget af den kraevede attest, hvoraf det fremgik, at varerne ikke var angrebet af levende larver, var tvingende noedvendig for at beskytte den offenlige sundhed.
32 Det maa derfor fastslaas, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktatens artikel 30 og 36 ved at kraeve systematisk sundhedskontrol med partier af importeret fisk, der var ledsaget af det kraevede sundhedscertifikat, som var udstedt af de kompetente myndigheder i afsendermedlemsstaten, og hvoraf det fremgik, at disse varer var fri for levende rundormslarver.
33 Med hensyn til indfoersel af fiskerivarer, der ikke var ledsaget af et saadant certifikat, maa det til gengaeld antages, at de italienske myndigheder var befoejede til at underkaste varerne en sundhedskontrol for at undersoege, hvorvidt de udgjorde en risiko for den offentlige sundhed. Kommissions anbringende boer derfor forkastes, for saa vidt det angaar de italienske myndigheders kontrol med varer, der indfoertes paa disse vilkaar.
34 Naar det under denne kontrol viste sig, at den indfoerte fisk udelukkende indeholdt larver af rundorm, der var doede eller tilintetgjort som foelge af en forudgaaende behandling, kunne de italienske myndigheder ikke uden at tilsidesaette faellesskabsretten forbyde indfoerslen af disse varer og heller ikke kraeve, at de blev afvist eller destrueret. Det fremgaar af ovenstaaende praemis 28-31, at den italienske regering i den foreliggende sag ikke har godtgjort, at saadanne hindringer for indfoerslen af fisk, der indeholdt uskadeliggjorte larver af rundorm, var tvingende for at beskytte den offentlige sundhed.
35 Naar der imidlertid blev fundet levende rundormslarver ved kontrollen af partier importeret fisk, der ikke var ledsaget af et sundhedscertifikat fra afsendermedlemsstaten, var de italienske myndigheder berettiget til at forbyde indfoerslen af disse varer.
36 Det er ubestridt, at indtagelsen af fisk, der er angrebet af larver, som ikke er tilintetgjort, er forbundet med en fare for den offentlige sundhed. Som den italienske regering har anfoert, vil de af Kommissionenen foreslaaede foranstaltninger, som er mindre begraensende for samhandelen, i oevrigt ikke kunne sikre beskyttelsen af den offentlige sundhed tilstraekkelig effektivt. En maerkning, der informerer forbrugerne om, at fisken indeholder levende rundorm, er saaledes ikke en tilfredsstillende loesning, naar der som her er tale om en vare, der udgoer en risiko for menneskers sundhed. Et forbud mod indtagelse af raa fisk udgoer heller ikke en effektiv foranstaltning til beskyttelse af den offentlige sundhed, eftersom det er umuligt at sikre, at det overholdes i praksis. Det samme gaelder kravet om, at modtagerne af de omhandlede varer skal foretage en passende behandling for at tilintetgoere larverne i de fisk, der er angrebet af rundorm.
37 Den Italienske Republik har paa denne baggrund ligeledes tilsidesat traktatens artikel 30 og 36, for saa vidt som de italienske myndigheder har forbudt indfoersel af partier fisk, der ikke er ledsaget af et sundhedscertifikat fra afsendermedlemsstaten, og med hensyn til hvilke de italienske myndigheders kontrol kun har gjort det muligt at paavise doede eller tilintetgjorte rundormslarver.
38 Kommissionens anbringende er derimod ubegrundet for saa vidt angaar forbuddet mod indfoersel af fisk, der er angrebet af levende parasitter, og som ikke ledsages af et sundhedscertifikat fra afsendermedlemsstaten.
Direktiv 83/643
39 Ved direktiv 83/643 indfoeres visse bestemmelser om foretagelsen af den fysiske kontrol med varerne og gennemfoerelsen af de administrative formaliteter, der skal overholdes ved en graenseoverskridelse, hvis formaal, som det fremgaar af direktivets betragtninger, er at nedsaette ventetiden ved graenserne og sikre en smidigere afvikling af godstransporten mellem medlemsstaterne (jf. dom af 20.9.1988, sag 190/87, Moormann, Sml. s. 4689, praemis 26).
40 Med henblik herpaa bestemmes det i direktivets artikel 2, at medlemsstaterne skal traeffe de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at de forskellige former for kontrol og formaliteter finder sted med den mindst mulige ventetid, og at kontrollen foretages ved stikproever, undtagen hvor der foreligger behoerigt begrundede omstaendigheder.
41 Det foelger heraf, at kontrolforanstaltningerne ved indfoersel af varer fra andre medlemsstater skal gennemfoeres i form af stikproever, medmindre det kan begrundes i et alment hensyn saasom behovet for at beskytte menneskers sundhed og liv, og foranstaltningerne ligger inden for, hvad der maa anses for tvingende noedvendigt for at opnaa det tilsigtede maal.
42 Det fremgaar imidlertid af praemis 28-31 i naervaerende dom, at den italienske regering ikke har godtgjort, at en systematisk sundhedskontrol med partier fisk, der indfoertes fra andre medlemsstater, og som var ledsaget af det kraevede certifikat, hvoraf det fremgik, at varerne ikke var angrebet af levende larver, var tvingende noedvendig for at beskytte den offentlige sundhed.
43 Det maa derfor fastslaas, at Den Italienske Republik ligeledes har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktiv 83/643 ved at foreskrive systematisk sundhedskontrol med partier importeret fisk, der var ledsaget af det kraevede sundhedscertifikat udstedt af de kompetente myndigheder i afsendermedlemsstaten, og hvoraf det fremgik, at disse fisk ikke indeholdt levende rundormslarver.
44 Kommissionens anbringende maa derimod forkastes af samme grunde som anfoert i ovenstaaende praemis 33 for saa vidt angaar de oevrige forhold.
Overenskomsten mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Kongeriget Norge
45 Det bestemmes i artikel 15, stk. 2, i overenskomsten mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Kongeriget Norge, der er indeholdt i bilaget til forordning nr. 1691/73, at
"med hensyn til veterinaere, sanitaere og phytosanitaere spoergsmaal anvender de kontraherende parter deres bestemmelser paa en maade, der ikke medfoerer forskelsbehandling, og afholder sig fra at indfoere nye foranstaltninger, der utilboerligt hindrer samhandelen."
46 Overenskomstens artikel 20 er affattet saaledes:
"overenskomsten er ikke til hinder for forbud og restriktioner vedroerende indfoersel, udfoersel eller transit, som er begrundet i hensynet til den offentlige saedelighed, orden og sikkerhed, beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed, beskyttelse af planter, beskyttelse af nationale skatte af kunstnerisk, historisk eller arkaeologisk vaerdi, eller beskyttelse af industriel og kommerciel ejendomsret, ej heller bestemmelser vedroerende guld og soelv. Disse forbud eller restriktioner maa dog hverken udgoere et middel til vilkaarlig forskelsbehandling eller en skjult begraensning af samhandelen mellem de kontraherende parter."
47 Det foelger heraf, at de kontraherende parter ifoelge overenskomsten ikke maa traeffe nye foranstaltninger, der begraenser samhandelen mellem medlemsstaterne og Kongeriget Norge, medmindre disse hindringer er tvingende noedvendige af hensyn til isaer beskyttelsen af den offentlige sundhed.
48 Overenskomstens regler vedroerende samhandelen mellem de kontraherende parter er saaledes identiske med reglerne i traktatens artikel 30 og 36, og der er ikke i den foreliggende sag grund til at fortolke disse regler anderledes end de naevnte artikler i traktaten.
49 Det fremgaar af praemis 32, 37 og 43 i den foreliggende dom, at Den Italienske Republik har tilsidesat proportionalitetsprincippet ved dels at indfoere systematisk sundhedskontrol med partier fisk, der hidroerte fra andre medlemsstater, og som var behoerigt kontrolleret i afsenderstaten og ledsaget af et sundhedscertifikat, som var udstedt af denne stats kompetente myndigheder, og hvoraf det fremgik, at varerne ikke indeholdt levende rundormslarver, dels at forbyde indfoersel af partier fisk, der ikke var ledsaget af et certifikat fra afsenderstaten, men med hensyn til hvilke kontrollen i bestemmelsesstaten, ikke havde gjort det muligt at paavise hverken doede eller tilintetgjorte rundormslarver.
50 Da proportionalitetsprincippet ligeledes danner grundlag for ovennaevnte bestemmelser i den overenskomst, der er indeholdt i bilaget til forordning nr. 1691/73, maa det fastslaas, at Den Italienske Republik ogsaa ° og af de ovenfor anfoerte grunde ° har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til denne forordning ved at indfoere systematisk kontrol med partier fisk, der allerede var kontrolleret i Norge, og som var ledsaget af et sundhedscertifikat, der var udstedt i dette land, og hvoraf det fremgik, at fisken ikke indeholdt levende rundormslarver, samt ved at forbyde indfoersel af partier fisk, der hidroerte fra Norge, og som ikke var ledsaget af et sundhedscertifikat, men som udelukkende indeholdt uskadeliggjorte rundormslarver.
51 Af samme grunde som anfoert i praemis 33, 38 og 44 kan Kommissionen derimod ikke gives medhold, for saa vidt angaar de italienske myndigheders kontrol med norske fiskeriprodukter, der ikke var ledsaget af et sundhedscertifikat udstedt af de kompetente norske myndigheder, samt forbuddet mod indfoersel af saadanne varer, naar den italienske kontrol havde paavist levende rundormslarver.
52 Det maa paa baggrund af det ovenfor anfoerte fastslaas, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktatens artikel 30 og 36, direktiv 83/643 og forordning nr. 1691/73, idet den har paabudt systematisk kontrol med partier fisk hidroerende fra andre medlemsstater og fra Kongeriget Norge, der forskriftsmaessigt var ledsaget af et sundhedscertifikat udstedt af afsenderstaten, og hvoraf det fremgik, at varen ikke indeholdt levende rundormslarver, og idet den har forbudt indfoersel af partier fisk hidroerende fra andre medlemsstater og fra Kongeriget Norge, der ikke var ledsaget af et af afsenderstaten udstedt certifikat, naar kontrollen i bestemmelsesstaten ikke havde gjort det muligt at paavise levende rundormslarver.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
53 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Domstolen kan imidlertid i medfoer af samme artikels stk. 3, foerste afsnit, fordele omkostningerne eller bestemme, at hver part skal baere sine egne omkostninger, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder paa et eller flere punkter.
54 Da Kommissionen kun delvis har vundet sagen, boer hver part betale sine omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 30 og 36, Raadets direktiv 83/643/EOEF af 1. december 1983 om forenkling af fysisk kontrol og administrative formaliteter i forbindelse med godstransport mellem medlemsstaterne og Raadets forordning (EOEF) nr. 1691/73 af 25. juni 1973 om indgaaelse af en overenskomst mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Kongeriget Norge samt om fastsaettelse af bestemmelserne for dens anvendelse, idet den har paabudt systematisk kontrol med partier fisk hidroerende fra andre medlemsstater og fra Kongeriget Norge, der forskriftsmaessigt var ledsaget af et sundhedscertifikat udstedt af afsenderstaten, og hvoraf det fremgik, at varen ikke indeholdt levende rundormslarver, og idet den har forbudt indfoersel af partier fisk hidroerende fra andre medlemsstater og fra Kongeriget Norge, der ikke var ledsaget af et af afsenderstaten udstedt certifikat, naar kontrollen i bestemmelsesstaten ikke havde gjort det muligt at paavise levende rundormslarver.
2) I oevrigt frifindes Den Italienske Republik.
3) Hver part betaler sine omkostninger.