61995CJ0163_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-163/95,
angaaende en anmodning, som House of Lords i medfoer af protokollen af 3. juni 1971 vedroerende Domstolens fortolkning af konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager, har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,
Elsbeth Freifrau von Horn
mod
Kevin Cinnamond,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af artikel 21 i konventionen af 27. september 1968 (EFT 1978 L 304, s. 17), som aendret ved konventionen af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltraedelse (EFT L 304, s. 1, og - den aendrede tekst - s. 77), ved konventionen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske Republiks tiltraedelse (EFT L 388, s. 1) og ved konventionen af 26. maj 1989 om Kongeriget Spaniens og Den Portugisiske Republiks tiltraedelse (EFT L 285, s. 1), og vedroerende fortolkningen af artikel 29 i konventionen af 26. maj 1989,
har
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, H. Ragnemalm, og dommerne G.F. Mancini (refererende dommer), P.J.G. Kapteyn, J.L. Murray og G. Hirsch,
generaladvokat: F.G. Jacobs
justitssekretaer: ekspeditionssekretaer D. Louterman-Hubeau,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
- Elsbeth Freifrau von Horn ved solicitors Forsyte, Saunders og Kerman
- Kevin Cinnamond ved Nicholas Forwood, QC, og barrister Peter Brunner for solicitor David Henshall
- Det Forenede Kongeriges regering ved Lindsey Nicoll, Treasury Solicitor's Department, som befuldmaegtiget, bistaaet af barrister David Lloyd Jones
- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Nicholas Khan, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der i retsmoedet den 24. april 1996 er afgivet mundtlige indlaeg af Kevin Cinnamond, af Det Forenede Kongeriges regering og af Kommissionen,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 14. maj 1996,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 25. maj 1995, indgaaet til Domstolen den 29. maj 1995, har House of Lords i medfoer af protokollen af 3. juni 1971 vedroerende Domstolens fortolkning af konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager, forelagt to praejudicielle spoergsmaal om fortolkningen af artikel 21 i konventionen af 27. september 1968 (EFT 1978 L 304, s. 17, herefter »Bruxelles-konventionen«), som aendret ved konventionen af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltraedelse (EFT L 304, s. 1, og - den aendrede tekst - s. 77), ved konventionen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske Republiks tiltraedelse (EFT L 388, s. 1) og ved konventionen af 26. maj 1989 om Kongeriget Spaniens og Den Portugisiske Republiks tiltraedelse (EFT L 285, s. 1, herefter »San Sebastián-konventionen«), og om fortolkningen af artikel 29 i San Sebastián-konventionen.
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag mellem Elsbeth Freifrau von Horn, som har bopael i Portugal, og Kevin Cinnamond, som har bopael i Det Forenede Kongerige. Sagen angaar Elsbeth Freifrau von Horn's krav om, at Kevin Cinnamond betaler hende et beloeb, som er fremkommet ved salg af aktier i et ejendomsselskab til et selskab i Gibraltar.
3 Den 27. august 1991 anlagde Kevin Cinnamond sag mod Elsbeth Freifrau von Horn ved Tribunal de Circulo de Portimão, Portugal, med paastand om, at det blev fastslaaet, at han ikke var pligtig til at betale hende 600 000 UKL eller det tilsvarende beloeb i ESC. Under sagen fremsatte Elsbeth Freifrau von Horn en modfordring til selvstaendig dom, idet hun nedlagde paastand om, at det blev fastslaaet, at Kevin Cinnamond var pligtig til at betale hende 600 000 UKL, og om, at der blev udstedt betalingspaalaeg.
4 Den 9. november 1992 anlagde Elsbeth Freifrau von Horn ved staevning, som blev forkyndt for Kevin Cinnamond den 18. november 1992, sag ved High Court of Justice med paastand om betaling af et restbeloeb paa 600 000 UKL for salg af aktier, subsidiaert om erstatning. Den 27. november 1992 gjorde Kevin Cinnamond indsigelse mod rettens kompetence. Den 5. marts 1993 blev der truffet bestemmelse om udsaettelse af sagen. Den 21. april 1993 gav en dommer i High Court Elsbeth Freifrau von Horn medhold i kaeremaalet vedroerende kendelsen om udsaettelse af sagen. Kevin Cinnamond appellerede denne afgoerelse til Court of Appeal, som stadfaestede afgoerelsen ved kendelse af 25. februar 1994. Den 19. juli 1994 gav House of Lords Kevin Cinnamond tilladelse til at appellere denne afgoerelse til House of Lords.
5 Da House of Lords fandt, at sagen rejste spoergsmaal om fortolkningen af Bruxelles-konventionen og San Sebastián-konventionen, har det udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal:
»I et tilfaelde, hvor
a) der verserer sager i to forskellige kontraherende stater, hvorunder der fremsaettes krav, der har samme genstand og hviler paa samme grundlag, mellem de samme parter
b) den foerste sag blev anlagt i den kontraherende stat A, foer Bruxelles-konventionen og/eller en tiltraedelseskonvention, der fandt anvendelse, traadte i kraft i denne stat
c) den anden sag er anlagt i den kontraherende stat B i overensstemmelse med artikel 2 i Bruxelles-konventionen, efter at Bruxelles-konventionen og/eller en tiltraedelseskonvention, der finder anvendelse, er traadt i kraft i baade stat A og stat B,
og naar henses til artikel 29, stk. 1, i San Sebastián-konventionen og de tilsvarende artikler i enhver anden tiltraedelseskonvention, der finder anvendelse, og til artikel 21 i Bruxelles-konventionen (som aendret) oenskes det oplyst:
1) om Bruxelles-konventionen (som aendret) og/eller en tiltraedelseskonvention, der finder anvendelse, opstiller regler, og i givet fald hvilke, om, hvorvidt sagen i stat B kan eller skal udsaettes, eller retten skal erklaere sig inkompetent paa grund af den verserende sag i stat A?
og navnlig:
2) om den ret, ved hvilken sagen sidst er anlagt, med henblik paa afgoerelsen af, om den skal erklaere sig inkompetent eller udsaette sagen, skal eller kan foretage en proevelse, og i givet fald hvilken, af det grundlag, hvorpaa den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt, har erklaeret sig kompetent?«
6 Med henblik paa besvarelsen af disse spoergsmaal, som maa behandles under et, bemaerkes indledningsvis, at Bruxelles-konventionens artikel 21, som aendret ved San Sebastián-konventionens artikel 8, har foelgende ordlyd:
»Saafremt krav, der har samme genstand og hviler paa samme grundlag, fremsaettes mellem de samme parter for retter i forskellige kontraherende stater, udsaetter enhver anden ret end den, ved hvilken sagen foerst er anlagt, paa embeds vegne sin afgoerelse, indtil denne rets kompetence er fastslaaet.
Naar det er fastslaaet, at den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt, er kompetent, erklaerer enhver anden ret sig inkompetent til fordel for den foerste.«
7 Artikel 29 i San Sebastián-konventionen er affattet saaledes:
»1. Konventionen af 1968 og protokollen af 1971, som aendret ved konventionen af 1978, ved konventionen af 1982 og ved naervaerende konvention, finder kun anvendelse paa retssager, der er anlagt, og paa officielt bekraeftede dokumenter, der er udstedt, efter at naervaerende konvention er traadt i kraft i domsstaten, og, saafremt anerkendelse eller fuldbyrdelse af en retsafgoerelse eller af et officielt bekraeftet dokument paaberaabes, i den stat, begaeringen er rettet til.
2. Retsafgoerelser, som efter datoen for naervaerende konventions ikrafttraeden i forholdet mellem domsstaten og den stat, begaeringen er rettet til, er truffet i sager, der er anlagt foer dette tidspunkt, skal dog anerkendes og fuldbyrdes efter bestemmelserne i afsnit III i konventionen af 1968, som aendret ved konventionen af 1978, konventionen af 1982 og naervaerende konvention, saafremt de anvendte kompetenceregler er i overensstemmelse med bestemmelserne i det aendrede afsnit II i konventionen af 1968 eller med bestemmelserne i en konvention, som var gaeldende mellem domsstaten og den stat, begaeringen er rettet til, da sagen blev anlagt.«
8 I medfoer af artikel 32, stk. 2, er San Sebastián-konventionen traadt i kraft mellem Portugal og Det Forenede Kongerige den foerste dag i den tredje maaned efter deponeringen af det sidste ratifikationsdokument, dvs. den 1. juli 1992.
9 Foelgelig er den bestemmelse, som regulerer den tidsmaessige anvendelse af Bruxelles-konventionens artikel 21, bestemmelsen i San Sebastián-konventionens artikel 29, stk. 1. Det maa imidlertid konstateres, at det ikke paa grundlag af denne bestemmelse med sikkerhed kan fastslaas, om reglerne i Bruxelles-konventionens artikel 21 vedroerende litispendens finder anvendelse i det tilfaelde, hvor den foerste sag er anlagt i en kontraherende stat foer datoen for San Sebastián-konventionens ikrafttraeden, mens den anden sag er anlagt i en anden kontraherende stat efter denne dato, eller om det maa kraeves, at begge sager er anlagt efter San Sebastián-konventionens ikrafttraeden.
10 Paa den ene side bemaerkes, at selv om artikel 21 findes i Bruxelles-konventionens afsnit II og er en af de regler, som er afgoerende for kompetencen for den ret, ved hvilken sagen er anlagt, foreskriver den, at denne ret skal udsaette sin afgoerelse og i givet fald erklaere sig inkompetent paa grund af, at der verserer en sag for en ret i en anden kontraherende stat. I modsaetning til andre processuelle regler forudsaetter den derfor noedvendigvis, at der tages hensyn til en anden sag, som kan vaere anlagt foer eller efter konventionens ikrafttraeden.
11 Naar det i San Sebastián-konventionens artikel 29, stk. 1, angives, at Bruxelles-konventionen finder anvendelse paa retssager, der er anlagt, efter at San Sebastián-konventionen er traadt i kraft, praeciseres det imidlertid paa ingen maade, om det i det tilfaelde, der er omhandlet i Bruxelles-konventionens artikel 21 - hvor flere krav fremsaettes for retterne i forskellige kontraherende stater - maa kraeves, at alle sagerne er anlagt efter ikrafttraedelsesdatoen, eller om det er tilstraekkeligt, at sagen for den ret, ved hvilken den sidst er anlagt, er det.
12 Ganske vist henviser stoerstedelen af de sproglige versioner af Bruxelles-konventionens artikel 21 til fremsaettelsen af krav og synes derfor at antyde, at San Sebastián-konventionens artikel 29, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at artikel 21 kun skal anvendes, hvis alle kravene er fremsat efter konventionens ikrafttraeden. Imidlertid omhandler den tyske version (»werden ... anhaengig gemacht«) og den nederlandske version (»aanhangig zijn«) den situation, hvor sagen verserer, og berettiger derfor til at antage, at bestemmelsen i artikel 21 i medfoer af artikel 29, stk. 1, finder anvendelse, naar denne situation foreligger for den ret, ved hvilken sagen sidst er anlagt, efter at San Sebastián-konventionen er traadt i kraft.
13 Paa den anden side kan de to fortolkninger, der er naevnt i praemis 9 i naervaerende dom, ogsaa foere til resultater, der er lidet tilfredsstillende og i modstrid med Bruxelles-konventionens formaal, saaledes som de fremgaar af praeamblen, og som navnlig er at lette den gensidige anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgoerelser og at styrke retsbeskyttelsen for de i Faellesskabet bosiddende personer. Navnlig med hensyn til artikel 21 har Domstolen flere gange udtalt, at denne bestemmelse sammen med artikel 22 om indbyrdes sammenhaengende krav, findes i konventionens afsnit II, afdeling 8, som af hensyn til en ordnet retspleje inden for Faellesskabet har til formaal at undgaa, at der verserer parallelle sager for retterne i forskellige kontraherende stater, og at der eventuelt traeffes uforenelige afgoerelser. Disse bestemmelser har saaledes til formaal saa vidt muligt og straks fra begyndelsen at forhindre en situation som den, der er omhandlet i artikel 27, nr. 3, nemlig at en afgoerelse ikke kan anerkendes, fordi den er uforenelig med en afgoerelse mellem de samme parter truffet i den stat, som begaeringen rettes til. (jf. dom af 8.12.1987, sag 144/86, Gubisch Maschinenfabrik, Sml. s. 4861, praemis 8, og af 27.6.1991, sag C-351/89, Overseas Union Insurance m.fl., Sml. I, s. 3317, praemis 16).
14 Den opfattelse, hvorefter artikel 21 finder anvendelse, naar den sidst anlagte sag er anlagt efter den dato, hvor San Sebastián-konventionen traadte i kraft, selv om den foerste sag er anlagt foer denne dato, kan foere til, at parterne i sagen ikke kan opnaa en retsafgoerelse, der kan fuldbyrdes i den kontraherende stat, hvor den sidst anlagte sag verserer. Den ret, ved hvilken sagen sidst er anlagt, skal nemlig udsaette sin afgoerelse og i givet fald erklaere sig inkompetent paa grund af, at der verserer en sag for en ret i en anden kontraherende stat, selv om det kan vise sig at vaere umuligt at anerkende og fuldbyrde den afgoerelse, der traeffes i den sidstnaevnte sag, i den stat, begaeringen rettes til. I medfoer af San Sebastián-konventionens artikel 29, stk. 2, vil dette navnlig vaere tilfaeldet, hvis de kompetenceregler, retten i den kontraherende domsstat har anvendt, ikke er i overensstemmelse med Bruxelles-konventionens afsnit II eller med bestemmelserne i en konvention, som var gaeldende mellem domsstaten og den stat, begaeringen er rettet til, da sagen blev anlagt.
15 Den modsatte opfattelse, hvorefter artikel 21 kun finder anvendelse, hvis begge sager er anlagt efter San Sebastián-konventionens ikrafttraeden, foerer til gengaeld til, at begge sager fortsaettes i de to kontraherende stater, i givet fald indtil der traeffes to forskellige afgoerelser. Saafremt afgoerelserne er uforenelige, foelger det af bestemmelsen i Bruxelles-konventionens artikel 27, nr. 3, at ingen af dem kan anerkendes i den anden stat.
16 Under disse omstaendigheder er det uomgaengelig noedvendigt at fortolke San Sebastián-konventionens artikel 29, stk. 1, i lyset af konventionens opbygning og formaal og i lyset af Bruxelles-konventionen.
17 Der maa altsaa anlaegges en fortolkning af bestemmelsen, som kan styrke retsbeskyttelsen for de i Faellesskabet bosiddende personer og lette anerkendelsen og fuldbyrdelsen af retsafgoerelser, navnlig ved at modvirke risikoen for indbyrdes uforenelige afgoerelser, som i henhold til Bruxelles-konventionens artikel 27, nr. 3, og artikel 34, stk. 2, bevirker, at anerkendelse og fuldbyrdelse skal naegtes (jf. dom af 11.1.1990, sag C-220/88, Dumez France og Tracoba, Sml. I, s. 49, praemis 18, og dommen i sagen Overseas Union Insurance m.fl., praemis 15).
18 I henhold til San Sebastián-konventionens artikel 29, stk. 2, skal retsafgoerelser, som efter datoen for konventionens ikrafttraeden er truffet i sager, der er anlagt foer dette tidspunkt, anerkendes og fuldbyrdes efter afsnit III i Bruxelles-konventionen, saafremt de anvendte kompetenceregler er i overensstemmelse med denne konventions afsnit II eller med bestemmelserne i en konvention, som var gaeldende mellem domsstaten og den stat, begaeringen er rettet til, da sagen blev anlagt.
19 I saa fald skal den ret, ved hvilken sagen sidst er anlagt, derfor i henhold til artikel 21 paa embeds vegne udsaette sin afgoerelse, indtil kompetencen for den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt, er fastslaaet, og - naar det er fastslaaet, at den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt, er kompetent - erklaere sig inkompetent til fordel for denne. Paa den maade undgaas det, at der traeffes parallelle og potentielt modstridende afgoerelser, der kan vaere til hinder for gensidig anerkendelse og fuldbyrdelse.
20 Saafremt de kompetenceregler, der er anvendt af den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt, ikke er i overensstemmelse med Bruxelles-konventionens afsnit II eller med bestemmelserne i en konvention, som var gaeldende mellem domsstaten og den stat, begaeringen er rettet til, da sagen blev anlagt, kan rettens afgoerelse derimod ikke anerkendes i den kontraherende stat, hvor den ret, ved hvilken sagen sidst er anlagt, er beliggende.
21 I saa fald skal den ret, ved hvilken sagen sidst er anlagt, undlade at anvende artikel 21 og i stedet fortsaette sagens behandling. Paa den maade vil der kunne traeffes en afgoerelse i den kontraherende stat, hvor den ret, ved hvilken sagen sidst er anlagt, er beliggende, og hvor en afgoerelse truffet af den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt, hverken vil kunne anerkendes eller fuldbyrdes. Desuden vil en afgoerelse truffet af den ret, ved hvilken sagen sidst er anlagt, kunne anerkendes og fuldbyrdes i den kontraherende stat, hvor den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt, er beliggende, men ganske vist paa betingelse af, at den ikke er uforenelig med en afgoerelse truffet i denne stat mellem de samme parter.
22 Det maa endvidere pointeres, at hvis den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt, endnu ikke har taget stilling til, om den har kompetence, skal den ret, ved hvilken sagen sidst er anlagt, som en midlertidig foranstaltning anvende Bruxelles-konventionens artikel 21 og udsaette sin afgoerelse, idet sagen for denne ret dog kan fortsaettes, hvis den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt, erklaerer sig inkompetent, eller hvis den anvendte kompetenceregel ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne i Bruxelles-konventionens afsnit II eller i en konvention, som var gaeldende mellem domsstaten og den stat, begaeringen er rettet til, da sagen blev anlagt.
23 Denne fortolkning foerer ganske vist til, at retten i en kontraherende stat skal foretage en efterproevelse af kompetencen for en ret i en anden kontraherende stat ud over de tilfaelde, der udtrykkeligt er opregnet i Bruxelles-konventionens artikel 28 og artikel 34, stk. 2, skoent denne konvention - som Domstolen har anfoert i praemis 24 i dommen i sagen Overseas Union Insurance m.fl. - bortset fra begraensede undtagelser ikke tillader en saadan efterproevelse, men det forekommer berettiget at fravige dette princip i et tilfaelde som det, der foreligger for den forelaeggende ret.
24 For det foerste fremgaar det af overgangsbestemmelsen i San Sebastián-konventionens artikel 29, stk. 2, at anvendelsen af konventionens bestemmelser om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgoerelser netop afhaenger af kompetencegrundlaget for den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt.
25 Dernaest skal den ret, ved hvilken sagen sidst er anlagt, noejes med at fastslaa, om kompetencen for den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt, er i overensstemmelse med bestemmelserne i Bruxelles-konventionen eller i en konvention indgaaet mellem de to beroerte stater, som er faelles for begge retter, og som retterne i begge kontraherende stater kan fortolke med samme autoritet (jf. dommen i sagen Overseas Union Insurance m.fl., praemis 23). I det saerlige tilfaelde, hvor kompetencen for den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt, i henhold til Bruxelles-konventionens artikel 4 foelger af den stats lovgivning, som gaelder for denne ret - som i saa fald ubestrideligt er bedre i stand til at traeffe afgoerelse om sin egen kompetence - skal den ret, ved hvilken sagen sidst er anlagt, noejes med at efterproeve, at betingelserne for anvendelse af denne bestemmelse er opfyldt, dvs. at sagsoeger har bopael paa en kontraherende stats omraade, og at sagsoegte ikke har bopael paa en kontraherende stats omraade. Den ret, ved hvilken sagen sidst er anlagt, skal derfor ikke under nogen omstaendigheder tage stilling til kompetencen for den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt, paa baggrund af den stats lovgivning, der gaelder for sidstnaevnte ret.
26 Endelig skal det understreges, at den ordning, der er beskrevet i det foregaaende, kun skal anvendes midlertidigt med det formaal at loese de vanskeligheder, der foelger af Bruxelles-konventionens ikrafttraeden, og kun saa laenge der i en kontraherende stat verserer sager, der er anlagt foer dens ikrafttraeden. Der er altsaa ikke tale om en permanent tilsidesaettelse af det i praemis 23 omtalte princip.
27 Foelgelig maa de forelagte spoergsmaal besvares med, at San Sebastián-konventionens artikel 29, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at naar krav, der har samme genstand og hviler paa samme grundlag, fremsaettes mellem de samme parter i to forskellige kontraherende stater, og den foerste sag er anlagt foer den dato, hvor Bruxelles-konventionen traadte i kraft mellem disse stater, og den anden sag efter denne dato, skal den ret, ved hvilken sagen sidst er anlagt, anvende Bruxelles-konventionens artikel 21, hvis den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt, har erklaeret sig kompetent paa grundlag af en regel, der er i overensstemmelse med bestemmelserne i denne konventions afsnit II eller med bestemmelserne i en konvention, som var gaeldende mellem de to beroerte stater, da sagen blev anlagt, og retten skal som en midlertidig foranstaltning anvende bestemmelsen, hvis den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt, endnu ikke har taget stilling til, om den har kompetence. Derimod skal den ret, ved hvilken sagen sidst er anlagt, ikke anvende Bruxelles-konventionens artikel 21, hvis den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt, har erklaeret sig kompetent paa grundlag af en regel, der ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne i denne konventions afsnit II eller med bestemmelserne i en konvention, som var gaeldende mellem de to stater, da sagen blev anlagt.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
28 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongeriges regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af House of Lords ved kendelse af 25. maj 1995, for ret:
Artikel 29, stk. 1, i konventionen af 26. maj 1989 om Kongeriget Spaniens og Den Portugisiske Republiks tiltraedelse af konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager, skal fortolkes saaledes, at naar krav, der har samme genstand og hviler paa samme grundlag, fremsaettes mellem de samme parter i to forskellige kontraherende stater, og den foerste sag er anlagt foer den dato, hvor den naevnte konvention om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager, traadte i kraft mellem disse stater, og den anden sag efter denne dato, skal den ret, ved hvilken sagen sidst er anlagt, anvende sidstnaevnte konventions artikel 21, hvis den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt, har erklaeret sig kompetent paa grundlag af en regel, der er i overensstemmelse med bestemmelserne i denne konventions afsnit II eller med bestemmelserne i en konvention, som var gaeldende mellem de to beroerte stater, da sagen blev anlagt, og retten skal som en midlertidig foranstaltning anvende bestemmelsen, hvis den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt, endnu ikke har taget stilling til, om den har kompetence. Derimod skal den ret, ved hvilken sagen sidst er anlagt, ikke anvende artikel 21 i konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager, hvis den ret, ved hvilken sagen foerst er anlagt, har erklaeret sig kompetent paa grundlag af en regel, der ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne i denne konventions afsnit II eller med bestemmelserne i en konvention, som var gaeldende mellem de to stater, da sagen blev anlagt.