62023CJ0517_RES
Zadeva C‑517/23
Apothekerkammer Nordrhein
proti
DocMorris NV
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof)
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 27. februarja 2025
„Predhodno odločanje – Zdravila za uporabo v humani medicini – Direktiva 2001/83/ES – Člen 86(1) – Pojem ‚oglaševanje zdravil‘ – Člen 87(3) – Oglaševanje zdravil, ki se izdajajo na recept – Oglaševanje celotnega nabora zdravil v lekarni – Boni, ki ustrezajo določenemu znesku denarja ali odstotku znižanja za poznejši nakup drugih izdelkov – Znižanja cen in plačil s takojšnjim učinkom – Prosti pretok blaga – Člen 34 PDEU – Svoboda opravljanja storitev – Elektronsko poslovanje – Direktiva 2000/31/ES – Člen 3(2) in (4)(a) – Omejitev – Upravičenost – Varstvo potrošnikov“
Približevanje zakonodaj – Zdravila za uporabo v humani medicini – Direktiva 2001/83 – Objava – Pojem – Oglaševalske akcije pri nakupu zdravil, ki se izdajajo na recept – Znižanja cen in plačil s takojšnjim učinkom – Izključitev – Boni, ki ustrezajo določenemu znesku denarja ali odstotku znižanja za poznejši nakup zdravil, ki se izdajajo brez recepta – Vključitev
(Direktiva 2001/83 Evropskega parlamenta in Sveta, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2011/62, uvodni izjavi 2 in 50 ter člen 86(1))
(Glej točke od 32 do 37, od 39 do 46, od 48 do 50 in 81 ter točko 1 izreka.)
Približevanje zakonodaj – Elektronsko poslovanje – Direktiva 2000/31 – Opravljanje storitev informacijske družbe – Storitev spletne prodaje zdravil za uporabo v humani medicini, ne glede na to, ali se izdajajo na recept ali brez njega, v državo članico, ki ni država članica sedeža ponudnika teh storitev – Nacionalna ureditev, ki prepoveduje oglaševalsko akcijo, namenjeno strankam lekarne s sedežem v drugi državi članici in v obliki denarne nagrade v nedoločenem znesku – Omejitev prostega pretoka blaga – Omejitev opravljanja storitev informacijske družbe – Dopustnost – Upravičenost – Varstvo potrošnikov – Spoštovanje načela sorazmernosti
(člen 34 PDEU; direktivi 2000/31 Evropskega parlamenta in Sveta, člena 2(h) in 3(4)(a), ter 2001/83, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2011/62, člen 85c(1))
(Glej točke 55, od 57 do 60, od 62 do 68, od 70 do 77, 80 in 81 ter točko 1 izreka.)
Približevanje zakonodaj – Zdravila za uporabo v humani medicini – Direktiva 2001/83 – Objava – Nacionalna ureditev, ki prepoveduje oglaševalske akcije pri nakupu nedoločenih zdravil, ki se izdajajo na recept – Boni, ki ustrezajo določenemu znesku denarja ali odstotku znižanja za poznejši nakup zdravil, ki se izdajajo brez recepta, – Dopustnost
(Direktiva 2001/83 Evropskega parlamenta in Sveta, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2011/62, uvodni izjavi 2 in 45 ter člena 87(3) in 88(2))
(Glej točke 83, od 85 do 94 ter točko 2 izreka.)
Povzetek
Sodišče, pri katerem je Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija) vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, je pojasnilo obseg pojma „oglaševanje zdravil“ v smislu Direktive 2001/83 (
1
) v okviru oglaševalske akcije, ki jo izvaja lekarna, ko njene stranke kupijo zdravila, ki se izdajajo na recept.
Družba DocMorris NV je nizozemska lekarna, ki prodaja po pošti in dobavlja zdravila, ki se izdajajo na recept in brez recepta, strankam v Nemčiji. Od leta 2012 je družba DocMorris izvajala različne oglaševalske akcije pri nakupu zdravil, ki se izdajajo na recept in so del njenega celotnega nabora izdelkov.
Ker je Apothekerkammer Nordrhein (lekarniška zbornica Severnega Porenja, Nemčija) menila, da je bil s temi oglaševalskimi akcijami kršen sistem predpisanih cen za zdravila, ki se izdajajo na recept, je v letih od 2013 do 2015 dosegla izdajo začasnih odredb za prenehanje teh oglaševalskih akcij. Te oglaševalske akcije so bile v bistvu v obliki znižanj cen in plačil ali bonov za poznejši nakup zdravil, ki se izdajajo brez recepta, ali drugih zdravstvenih izdelkov in izdelkov za nego.
Družba DocMorris je po razveljavitvi skoraj vseh teh začasnih odredb marca 2017 zoper lekarniško zbornico Severnega Porenja vložila odškodninski zahtevek, ker te odredbe, v okviru katerih so ji bile naložene visoke globe, naj ne bi bile upravičene. Temu zahtevku je bilo po tem, ko ga je sodišče prve stopnje zavrnilo, v pritožbenem postopku ugodeno.
Predložitveno sodišče, pri katerem je farmacevtska zbornica Severnega Porenja zoper navedeno sodbo vložila revizijo, se sprašuje, ali so oglaševalske akcije, ki se nanašajo na nakup zdravil, ki se izdajajo na recept in ki so iz celotnega nabora izdelkov lekarne, zajete s pojmom „oglaševanje zdravil“ v smislu člena 86(1) Direktive 2001/83 ali pa je, nasprotno, njihov namen le vplivati na izbiro lekarne, v kateri stranka kupi taka zdravila, pri čemer taka izbira ne spada na področje uporabe te direktive. Predložitveno sodišče se sprašuje tudi, ali ta direktiva nasprotuje razlagi upoštevnih določb nacionalne ureditve o oglaševanju zdravil, (
2
) v skladu s katero so dovoljene oglaševalske akcije pri nakupu zdravil, ki se izdajajo na recept, v obliki znižanj cen in plačil v natančni višini in s takojšnjim učinkom, medtem ko so prepovedane tiste, ki vključujejo nagrado med 2,50 EUR in 20 EUR na recept ali v obliki bonov za poznejši nakup drugih izdelkov.
Presoja Sodišča
Na prvem mestu, Sodišče je pojasnilo pojem „oglaševanje zdravil“ v smislu člena 86(1) Direktive 2001/83 v okviru oglaševalskih akcij pri nakupu zdravil, ki se izdajajo recept.
V zvezi s tem je Sodišče najprej poudarilo, da je namen sporočila tisti, ki določa, ali je oglaševalska akcija zajeta s tem pojmom ali ne. Navedeni pojem torej zajema oglaševalsko akcijo, katere namen je spodbujanje predpisovanja, izdajanja, prodaje ali potrošnje zdravil. To pa ne velja, kadar namen ukrepa ni vplivati na stranko, da bi ta izbrala določeno zdravilo, temveč na izbiro lekarne, v kateri bo ta stranka kupila to zdravilo, pri čemer se ta izbira opravi kasneje.
V obravnavani zadevi je treba za ugotovitev, ali je oglaševalska akcija pri nakupu zdravil, ki se izdajajo na recept, iz celotnega nabora izdelkov lekarne zajeta s pojmom „oglaševanje zdravil“, razlikovati med oglaševalskimi akcijami glede na to, ali je njihovo sporočilo omejeno na zdravila, ki se izdajajo na recept, ali pa se to sporočilo nanaša tudi na zdravila, ki se izdajajo brez recepta.
Na eni strani je Sodišče v zvezi z oglaševalskimi akcijami v obliki znižanj cen in plačil v natančni višini in s takojšnjim učinkom ter oglaševalsko akcijo, ki vključuje nagrado med 2,50 EUR in 20 EUR na recept (za katero je treba prav tako šteti, da vključuje plačilo), ugotovilo, da se sporočilo teh akcijah nanaša na nedoločena zdravila, ki se izdajajo na recept, ne da bi se nanašalo na druge vrste zdravil.
Ker je torej za odločitev o predpisovanju takih zdravil izključno odgovoren zdravnik, ki mora te naloge opravljati popolnoma objektivno, (
3
) to sporočilo ne spodbuja predpisovanja ali potrošnje nedoločenih zdravil, ki se izdajajo na recept. Kar zadeva pacienta, je treba navesti, da kadar ta prejme recept, je edina odločitev, ki jo mora še sprejeti glede zdravila, ki se izdaja na recept, ta, v kateri lekarni bo to zdravilo kupil. Zato oglaševalske akcije v obliki znižanj cen in plačil v natančni višini in s takojšnjim učinkom ter oglaševalska akcija, ki vključuje nagrado v določeni višini na recept, niso zajete s pojmom „oglaševanje zdravil“ v smislu člena 86(1) Direktive 2001/83, ker se nanašajo na izbiro lekarne, v kateri pacient kupi zdravilo, ki se izdaja na recept.
Na drugi strani je Sodišče v zvezi z oglaševalskimi akcijami v obliki bonov za poznejši nakup zdravil, ki se izdajajo brez recepta, ali drugih zdravstvenih izdelkov in izdelkov za nego ugotovilo, da se s temi akcijami spodbuja nakup takih zdravil. Kadar ni obvezen obisk zdravnika, ki predpisuje zdravila, lahko prejemnik bonov, ki ga pritegne ekonomska korist, ki jo ponujajo ti boni, te bone uporabi za nakup zdravil, ki se izdajajo brez recepta, po znižani ceni. Zato so te oglaševalske akcije s spodbujanjem potrošnje takih zdravil zajete s pojmom „oglaševanje zdravil“ v smislu člena 86(1) Direktive 2001/83.
Na drugem mestu, ker oglaševalska akcija, ki vključuje nagrado med 2,50 EUR in 20 EUR, ne da bi bilo mogoče ugotoviti natančno višino te nagrade, ni zajeta s pojmom „oglaševanje zdravil“ in je prepovedana z nacionalno ureditvijo iz postopka v glavni stvari, (
4
) je Sodišče preučilo združljivost te ureditve z drugimi določbami prava Unije. Natančneje, ker iz spisa, s katerim razpolaga Sodišču, ni jasno razvidno, ali se taka oglaševalna akcija izvaja izključno na fizičnih nosilcih ali pa se izvaja tako prek spletnega mesta lekarne kot na takih nosilcih, je Sodišče analiziralo združljivost navedene nacionalne ureditve s členom 34 PDEU na eni strani in upoštevnimi določbami Direktive 2000/31 na drugi strani. (
5
)
Sodišče je v zvezi z združljivostjo nacionalne ureditve iz postopka v glavni stvari s členom 34 PDEU opozorilo, da je treba šteti, da taka ureditev ureja način prodaje, ki se lahko izogne področju uporabe te določbe Pogodbe DEU, če izpolnjuje dva pogoja, in sicer, da se uporablja za vse zadevne gospodarske subjekte, ki opravljajo dejavnost na nacionalnem ozemlju, in da pravno in dejansko enako prizadene trženje domačih izdelkov in trženje izdelkov iz drugih držav članic. (
6
)
Sodišče je glede prvega od teh pogojev navedlo, da se ureditev iz postopka v glavni stvari brez razlikovanja uporablja za vse lekarne, ki prodajajo zdravila na nemškem ozemlju, ne glede na to, ali imajo sedež na tem ozemlju ali na ozemlju druge države članice. Glede drugega pogoja je Sodišče ugotovilo, da je cenovna konkurenca lahko pomembnejši konkurenčni parameter za lekarne, ki poslujejo po pošti, kot za tradicionalne lekarne, in da je namen oglaševalske akcije, ki vključuje nagrado med 2,50 EUR in 20 EUR na recept, vzpostaviti cenovno konkurenco s tradicionalnimi lekarnami. Zato je Sodišče ugotovilo, da navedena nacionalna ureditev, ki prepoveduje tako oglaševalsko akcijo, bolj prizadene lekarne s sedežem v državi članici, ki ni Zvezna republika Nemčija, kar bi lahko izdelkom iz drugih držav članic bolj oviralo dostop do trga kot tistim iz Zvezne republike Nemčije, tako da taka prepoved pomeni ukrep z enakim učinkom kot količinska omejitev.
Sodišče je v zvezi z združljivostjo nacionalne ureditve iz postopka v glavni stvari z Direktivo o elektronskem poslovanju poudarilo, da države članice v skladu z Direktivo 2001/83 (
7
) zagotovijo, da se zdravila ponudijo v prodajo javnosti na daljavo prek storitev informacijske družbe. Vendar ta obveznost ne posega v nacionalno zakonodajo, ki prepoveduje ponujanje zdravil, ki se izdajajo na recept, v prodajo javnosti na daljavo prek teh storitev. Kadar tako namembna država članica dovoli tako ponujanje, za kar se zdi, da velja v obravnavani zadevi, ta država članica v zvezi s temi storitvami ne sme omejevati prostega pretoka storitev informacijske družbe iz druge države članice. (
8
) V obravnavani zadevi prepoved oglaševalske akcije, kakršna je ta, ki jo nalaga nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari, lahko omejuje možnost lekarne s sedežem v drugi državi članici, da se predstavi svojim potencialnim strankam v prvi državi članici, in je zato treba šteti, da pomeni omejitev svobode opravljanja storitev informacijske družbe.
Vendar je Sodišče pojasnilo, da prepoved oglaševalske akcije, ki je določena z nacionalno ureditvijo iz postopka v glavni stvari, spada na področje varstva potrošnikov – kar pa mora preveriti predložitveno sodišče – ki pomeni nujni razlog v splošnem interesu, s katerim je mogoče upravičiti oviro za prosti pretok blaga. Po eni strani namreč glede cilja varstva potrošnikov ta ureditev omogoča, da se prepreči tveganje precenitve zneska zadevne nagrade, ki je lahko velik za potrošnike, ki kupujejo draga zdravila ali ki jih morajo zaradi kroničnih bolezni kupovati redno. Po drugi strani ta ureditev ne presega tega, kar je potrebno za varstvo tega cilja, ker prepoveduje zadevno oglaševalsko akcijo, ki določa razpon ravni nagrad, ne da bi bil povprečni potrošnik, ki je normalno obveščen ter razumno pozoren in preudaren, seznanjen z metodo izračuna te nagrade ali bi lahko izračunal njeno natančno višino.
Zato je Sodišče ugotovilo, da člen 34 PDEU in člen 3(4)(a) Direktive o elektronskem poslovanju (
9
) ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki zaradi varstva potrošnikov prepoveduje oglaševalsko akcijo, s katero se strankam lekarne, ki poslujejo po pošti, daje nagrada od 2,50 EUR do 20 EUR na recept, ne da bi bilo mogoče ugotoviti natančno višino te nagrade.
Na tretjem mestu, Sodišče je razsodilo, da člen 87(3) Direktive 2001/83 ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki prepoveduje oglaševalske akcije pri nakupu nedoločenih zdravil, ki se izdajajo na recept, v obliki bonov, ki ustrezajo določenemu znesku denarja ali odstotku znižanja za poznejši nakup drugih izdelkov, kot so zdravila, ki se izdajajo brez recepta.
Te oglaševalske akcije so namreč sicer povezane z nakupom zdravil, ki se izdajajo na recept, vendar spodbujajo zgolj potrošnjo zdravil, ki se izdajajo brez recepta. Čeprav je oglaševanje teh zdravil dovoljeno, (
10
) pa morajo države članice za to, da preprečijo nastanek tveganj za javno zdravje, prepovedati, da se v oglaševanje teh zdravil širši javnosti vključijo elementi, ki lahko spodbujajo njihovo nesmotrno uporabo.
V obravnavani zadevi lahko potrošnik z uporabo zadevnih bonov po znižani ceni kupi izdelke iz celotnega nabora izdelkov zadevne lekarne in izbira na primer med nakupom zdravil, ki se izdajajo brez recepta, in nakupom drugih potrošniških izdelkov, kot so zdravstveni izdelki in izdelki za nego. Enačenje zdravil, ki se izdajajo brez recepta, z drugimi potrošniškimi izdelki, ki jih ponuja lekarna, zaradi zadevnih oglaševalskih akcij lahko privede do nesmotrne in prekomerne uporabe teh zdravil, ker po eni strani prikriva zelo specifično naravo teh zdravil, ki se zaradi svojih terapevtskih učinkov bistveno razlikujejo od drugega blaga, po drugi strani pa potrošnika odvrača od objektivne ocene nujnosti jemanja navedenih zdravil. Zato prepoved, kakršna je ta, ki jo določa nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari, ustreza bistvenemu cilju varovanja javnega zdravja, ker se z njo preprečuje razširjanje elementov oglaševanja, ki spodbujajo nesmotrno in prekomerno uporabo zdravil, ki se izdajajo brez recepta.
(
1
)	Direktiva 2001/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 27, str. 69), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2011/62/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2011 (UL 2011, L 174, str. 74).
(
2
)	Člen 7(1), prvi stavek, Gesetz über die Werbung auf dem Gebiete des Heilwesens (Heilmittelwerbegesetz) (zakon o oglaševanju v zdravstvenem sektorju) (v nadaljevanju: nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari).
(
3
)	V skladu z uvodno izjavo 50 Direktive 2001/83.
(
4
)	Člen 7(1), prvi stavek, nacionalne ureditve iz postopka v glavni stvari.
(
5
)	Direktiva 2000/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2000 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja na notranjem trgu (Direktiva o elektronskem poslovanju) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 25, str. 399).
(
6
)	Glej sodbo z dne 15. julija 2021, DocMorris (C‑190/20, EU:C:2021:609, točke 35, 37 in 38).
(
7
)	Natančneje, člen 85c(1) Direktive 2001/83.
(
8
)	Člen 3(2) Direktive o elektronskem poslovanju.
(
9
)	V skladu s členom 3(4)(a) Direktive o elektronskem poslovanju lahko države članice pod določenimi pogoji omejijo prosti pretok nekaterih storitev informacijske družbe iz druge države članice.
(
10
)	Člen 88(2) Direktive 2001/83.