62005CC0284
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
DÁMASA RUIZ-JARABOJA COLOMERJA,
predstavljeni 10. februarja 2009 (
1
)
Zadeva C-284/05
Evropska komisija
proti
Republiki Finski
Stvarno kazalo
I – Uvod
II – Pravni okvir Skupnosti
A – Primarno pravo
1. Carinska unija
2. Lastna sredstva Skupnosti
3. Posamična odstopanja, določena v Rimski pogodbi
4. Sporazumi, sklenjeni med državami članicami pred datumom njihovega pristopa
B – Sekundarno pravo
1. Carinski zakonik Skupnosti
2. Sklep Sveta 94/728/ES
3. Uredbi št. 1152/1989 in št. 1150/2000
4. Uredba št. 150/2003
III – Stališče Komisije, predhodni upravni postopek in postopki pred Sodiščem
IV – Analiza ugovorov nedopustnosti
A – V zadevi C-372/05 (Komisija proti Nemčiji)
1. Člen 226 ES naj bi bil neustrezna pravna podlaga.
2. Bistveni interesi varnosti države in neobstoj dokaza neizpolnjevanja obveznosti
3. Pravica Nemčije, da ne predloži informacij
B – V zadevi C-387/05 (Komisija proti Italiji)
C – V zadevi C-409/05 (Komisija proti Grčiji)
V – Preučitev neizpolnitve obveznosti
A – Lastna sredstva Skupnosti
B – Zlasti carine
C – Objektivni elementi neizpolnitve obveznosti
VI – Druge trditve držav članic
A – Člen 296 ES in nacionalna varnost
1. Področje uporabe
2. Pogoji člena 296 ES in nadzor nad njimi, ki ga izvaja Sodišče
3. Dokazno breme
4. Neumestno sklicevanje na določbo
a) Gospodarska utemeljitev
b) Zaupnost in carinski postopek
c) Posledica
5. Določba, ki se ohranja
B – Člen 307 ES
C – Zaupanje v pravo
VII – Stroški
VIII – Predlog
„Neizpolnitev obveznosti države — Brezcarinski uvoz vojaške opreme“
I – Uvod
1.
Komisija v teh zadevah zaradi neizpolnitve obveznosti predlaga Sodišču, naj ugotovi, da Republika Finska (C-284/05), Kraljevina Švedska (C-294/05), Zvezna republika Nemčija (C-372/05), Italijanska republika (C-387/05 in C-239/06), Helenska republika (C-409/05) in Kraljevina Danska (C-461/05) niso izpolnile obveznosti, ki jih imajo na podlagi člena 26 ES, člena 20 Carinskega zakonika Skupnosti (
2
) ter členov 2, 9, 10 in 11 uredb št. 1552/89 (
3
) in št. 1150/2000 (
4
), ker so zavrnile, da bi zneske, ki v glavnici in obrestih ustrezajo carinam za uvoz vojaških sredstev in blaga z dvojno rabo, vknjižile kot lastna sredstva Skupnosti. (
5
)
2.
V Skupnosti državljanov, ki je urejena z načeli, brez denarnih ovir, notranjih meja in ovir za vzajemno priznavanje, presenečajo izjave, da naj bi carinski postopek pri uvozu vojaške opreme spodkopaval temelje nacionalne varnosti države članice in s katerimi se pod pretvezo uradne tajnosti zavrača predložitev ustreznih informacij, ne glede na to, da to lahko ogrozi prihodnost Evropske unije.
3.
Izpodbijanje ureditve carinske unije zahteva ne samo preučitev, ali je zaupnost nekaterih transakcij zajamčena in ali lahko v strukturi lastnih sredstev Skupnosti obstajajo asimetrije, ampak zadeva tudi pojma primarnost in avtonomija evropskega pravnega reda ter Sodišču nalaga zapleteno nalogo, naj pojasni okvire člena 296 ES, v katerem je izražena ne vedno dobro razumljena državna suverenost.
4.
Sanje o svetu v slogi, (
6
) v katerem bi bilo orožje nepotrebno, (
7
) so se skozi zgodovino razblinile zaradi utilitarističnih razlogov, gospodarskih interesov in vseh vrst drugih razlogov.
5.
Še zdaleč ne želim vzbujati slabe vesti, vendar pa bi želel, da ti sklepni predlogi (
8
) Sodišče usmerijo k razmisleku o smislu zadržkov pri preglednosti, ki obstajajo v Evropi združevanja, sodelovanja in miru, ki je zgrožena nad tem, kar je avtor 18. stoletja implicitno poimenoval tiranija nezaupanja. (
9
)
II – Pravni okvir Skupnosti
A – Primarno pravo
1. Carinska unija
6.
Dejavno izvajanje prostega pretoka blaga poteka prek carinske unije, ki v skladu s členom 23 ES zajema „vso blagovno menjavo“ in „med državami članicami prepoveduje carine pri uvozu in izvozu ter vse dajatve z enakim učinkom, poleg tega pa uvaja skupno carinsko tarifo v odnosih s tretjimi državami“; v skladu s členom 26 ES carine skupne carinske tarife določi Svet „s kvalificirano večino na predlog Komisije“.
2. Lastna sredstva Skupnosti
7.
V členu 269 ES je določeno, da se brez vpliva na druge prihodke proračun v celoti financira iz lastnih sredstev; v njegovem drugem odstavku je določeno, da Svet na predlog Komisije in po posvetovanju z Evropskim parlamentom soglasno sprejme določbe o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti, „ki jih priporoči državam članicam v sprejetje skladno z njihovimi ustavnimi pravili“.
3. Posamična odstopanja, določena v Rimski pogodbi
8.
V členu 296 ES je določeno:
„1.   Določbe te pogodbe ne izključujejo uporabe naslednjih pravil:
(a)
nobena država članica ni dolžna dajati informacij, za katere meni, da bi bilo njihovo razkritje v nasprotju z bistvenimi interesi njene varnosti;
(b)
vsaka država članica lahko v zvezi s proizvodnjo orožja, streliva in vojaških sredstev ali trgovino z njimi sprejme ukrepe, za katere meni, da so potrebni za zaščito bistvenih interesov njene varnosti; takšni ukrepi ne smejo negativno vplivati na pogoje konkurence na skupnem trgu glede proizvodov, ki niso izrecno predvideni v vojaške namene.
2.   Svet lahko na predlog Komisije soglasno spremeni seznam proizvodov, za katere se uporabljajo določbe odstavka 1(b), ki ga je pripravil 15. aprila 1958.“
9.
V členu 298 ES je določeno:
„Če bi ukrepi, sprejeti v okoliščinah iz členov 296 in 297, povzročili izkrivljanje pogojev konkurence na skupnem trgu, Komisija skupaj z zadevno državo preuči, kako bi lahko te ukrepe prilagodili pravilom, določenim v tej pogodbi.
Z odstopanjem od postopka, določenega v členih 226 in 227, lahko Komisija ali katera koli država članica predloži zadevo neposredno Sodišču, če meni, da druga država članica zlorablja pooblastila iz členov 296 in 297. Sodišče odloča o zadevi ob izključitvi javnosti.“
4. Sporazumi, sklenjeni med državami članicami pred datumom njihovega pristopa
10.
V členu 307 ES je določeno:
„Določbe te pogodbe ne vplivajo na pravice in obveznosti, ki izhajajo iz sporazumov med eno ali več državami članicami na eni strani ter eno ali več tretjimi državami na drugi strani, sklenjenih pred 1. januarjem 1958, ali za države, ki pristopajo, pred datumom njihovega pristopa.
Kolikor takšni sporazumi niso združljivi s to pogodbo, država članica ali države članice, ki jih to zadeva, ustrezno ukrepajo, da bi odpravile ugotovljeno nezdružljivost. V ta namen si države članice po potrebi pomagajo, in kadar je primerno, sprejmejo skupno stališče.
Pri uporabi sporazumov iz prvega odstavka države članice upoštevajo, da so prednosti, ki jih vsaka država članica priznava v skladu s to pogodbo, sestavni del ustanovitve Skupnosti in zato neločljivo povezane z oblikovanjem skupnih institucij, z dodelitvijo pristojnosti tem institucijam in s tem, da vse druge države članice priznavajo enake prednosti.“
B – Sekundarno pravo
1. Carinski zakonik Skupnosti
11.
V členu 20 Uredbe št. 2913/92 je najprej v odstavku 1 načeloma določeno, da je „[c]arinska tarifa Evropskih skupnosti […] podlaga za dajatve, ki so pri nastanku carinskega dolga zakonsko predpisane“, nato pa so v odstavku 3 navedeni različni elementi, vključeni v to tarifo, od katerih navajam te elemente, ki nas zadevajo v tem primeru:
„[…]
(a)
kombinirano nomenklaturo blaga;
(b)
druge nomenklature, ki v celoti ali delno temeljijo na kombinirani nomenklaturi ali jo dodatno razčlenjujejo, uvedene z določbami Skupnosti, ki urejajo posebna področja, zaradi izvajanja tarifnih ukrepov, ki se nanašajo na blagovno menjavo;
(c)
stopnje in druge podlage za izračun, ki običajno veljajo za blago, zajeto v kombinirani nomenklaturi, in sicer za:
—
carine
[…]
(d)
preferencialne tarifne ukrepe iz sporazumov, ki jih je Skupnost sklenila z nekaterimi državami ali skupinami držav in ki predvidevajo podelitev preferencialne tarifne obravnave;
(e)
preferencialne tarifne ukrepe, ki jih je Skupnost enostransko sprejela za nekatere države, skupine držav ali območja;
(f)
avtonomne opustitvene ukrepe, ki predvidevajo zmanjšanje ali oprostitev uvoznih dajatev, ki se zaračunavajo za določeno blago;
(g)
druge tarifne ukrepe, ki so predvideni po drugi zakonodaji Skupnosti.“
12.
Vknjižba dolga je urejena s členom 217 zakonika, v skladu s katerim: „Vsak znesek uvoznih ali izvoznih dajatev, ki je posledica carinskega dolga […] morajo carinski organi, takoj potem, ko so jim na voljo potrebni podatki, izračunati in vnesti v računovodske evidence ali kakšne druge ustrezne nosilce podatkov […]“
2. Sklep Sveta 94/728/ES (
10
)
13.
V členu 2(1)(b) tega sklepa, s katerim je bil s 1. januarjem 1995 razveljavljen Sklep 88/376/EGS, Euratom, (
11
) je določeno, da lastna sredstva v proračunu Skupnosti sestavljajo prihodki od „carinskih dajatev po skupni carinski tarifi in drugih dajatev, ki jih določijo ali jih bodo določile institucije Skupnosti za trgovino z državami nečlanicami, ter carin na proizvode, ki spadajo v okvir Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za premog in jeklo“.
3. Uredbi št. 1152/1989 in št. 1150/2000
14.
Z drugo od teh uredb je bila z datumom njene objave, to je 31. majem 2000, razveljavljena in nadomeščena prva uredba. (
12
)
15.
V členu 2 Uredbe št. 1150/2000 je določeno, da se „za uporabo te uredbe“ pravica Skupnosti do lastnih sredstev iz člena 2(1)(a) in (b) Sklepa št. 94/728/ES, Euratom, določi „takoj, ko so izpolnjeni pogoji za knjiženje pravice na račune in za obvestilo dolžnika, določeni v carinskih predpisih“.
16.
V skladu s členom 9 „vsaka država članica lastna sredstva knjiži v dobro računa, ki je v imenu Komisije odprt pri ministrstvu za finance ali organu, ki ga je ta določila“.
17.
V členu 10(1) je pojasnjeno, da se lastna sredstva vknjižijo „najkasneje prvi delovni dan po 19. dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem je bila določena pravica“.
18.
V členu 11 je določeno: „Za vsako zamudo pri knjiženju na račun iz člena 9(1) država članica plača obresti po obrestni meri, ki velja na denarnem trgu te države članice za kratkoročne javnofinančne operacije na predpisani datum knjiženja, povečani za dve odstotni točki. Ta obrestna mera se poveča za 0,25 odstotne točke za vsak mesec zamude. Povečana obrestna mera velja za celotno obdobje zamude.“
4. Uredba št. 150/2003 (
13
)
19.
Zaradi varstva zaupnosti držav članic na vojaškem področju ta uredba določa posebne upravne postopke za dodeljevanje ugodnosti opustitve carin za nekatere vrste orožja in vojaško opremo, ki jih organi, pristojni za vojaško obrambo držav članic, uvozijo iz tretjih držav ali se uvozijo v njihovem imenu. (
14
)
20.
Za ustrezno zagotovitev tega cilja je predvidena „izjava pristojnega organa države članice, za katere sile so orožje ali vojaška oprema namenjeni, ki bi se lahko uporabila tudi kot carinska deklaracija, ki se zahteva v skladu s Carinskim zakonikom“, pri čemer mora biti ta izjava „v obliki potrdila“ in mora omogočiti „uporabo sistema za obdelavo podatkov za izjavo“. (
15
)
21.
V členu 2 je določeno:
„1.   Dajatve skupne carinske tarife, ki se uporabljajo pri uvozu blaga, naštetega v Prilogi I, se v celoti opustijo, kadar ga uporabljajo vojaške sile države članice ali se uporablja v njihovem imenu, samostojno ali v sodelovanju z drugimi državami, za obrambo ozemeljske celovitosti države članice ali za sodelovanje v mednarodnih operacijah za ohranjanje ali podpiranje miru ali za druge vojaške namene, kot je zaščita državljanov Evropske unije pred socialnimi ali vojaškimi nemiri.
2.   Take dajatve se v celoti opustijo tudi za:
(a)
dele, sestavne dele ali podsklope, uvožene za vgradnjo ali pritrditev na blago s seznama iz Priloge I in II, ali njihove dele, sestavne dele ali podsklope, ali za popravilo, predelavo ali vzdrževanje takega blaga;
(b)
blago, uvoženo za usposabljanje in preskušanje blaga s seznama iz Priloge I in II.
3.   Za uvoženo blago, opredeljeno v Prilogi I in odstavku 2 tega člena, veljajo pogoji uporabe v posebne namene, določeni v členih 21 in 82 Uredbe (EGS) št. 2913/92 in njenih izvedbenih predpisih. Carinski nadzor nad uporabo v posebne namene se konča tri leta po datumu sprostitve v prosti promet.
4.   Uporaba blaga, naštetega v Prilogi I, za namene usposabljanja ali kadar vojaške sile ali druge sile to blago začasno uporabljajo na carinskem območju Skupnosti za civilne namene zaradi nepredvidenih ali naravnih nesreč, se ne šteje za kršitev uporabe v posebne namene, določene v odstavku 1.“
22.
V členu 3 je določeno:
„1.   Zahtevku za sprostitev v prosti promet za blago, za katero se zahteva opustitev dajatev na podlagi določb člena 2, se priloži potrdilo, ki ga je izdal pristojni organ države članice, za katere vojaške sile je blago namenjeno. Potrdilo, določeno v Prilogi III, se predloži carinskim organom uvozne države članice skupaj z blagom, na katero se nanaša. Nadomesti lahko carinsko deklaracijo, ki se zahteva v členih 59 do 76 Uredbe (EGS) št. 2913/92.
2.   Ne glede na odstavek 1 se zaradi vojaške tajnosti potrdilo in uvoženo blago lahko predložita drugim organom, ki jih v ta namen imenuje uvozna država članica. V takih primerih pristojni organ, ki izda potrdilo, pošlje carinskim organom svoje države članice pred 31. januarjem in 31. julijem vsakega leta zbirno poročilo o takem uvozu. Poročilo zajema 6 mesečno obdobje pred mesecem, v katerem je treba predložiti poročilo. Vsebovati mora številko in datum izdaje potrdil, datum uvoza ter skupno vrednost in bruto težo izdelkov, uvoženih s potrdili.
3.   Za izdajo in predložitev potrdila carinskim organom ali drugim organom, pristojnim za carinjenje, se uporablja sistem za obdelavo podatkov v skladu s členom 292(3) Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92(3).
4.   Ta člen se smiselno uporablja za uvoženo blago, našteto v Prilogi II.“
23.
Uredba št. 150/2003, ki se sicer uporablja od 1. januarja 2003, je začela veljati dan po tem, ko je bila 30. januarja 2003 objavljena v Uradnem listu Evropskih skupnosti. (
16
)
III – Stališče Komisije, predhodni upravni postopek in postopki pred Sodiščem
24.
Komisija očita Finski, Švedski, Nemčiji, Italiji, Grčiji in Danski, da ji niso plačevale carin za uvoz orožja ali opreme z dvojno rabo v obdobju pred Uredbo št. 150/2003.
25.
Razprava, ki je podlaga teh tožb, sega v 70. leta prejšnjega stoletja. Komisija to priznava v primeru Italije (
17
) (C-239/06); obrazložena mnenja z dne 10. septembra 1984 za Nemčijo in z dne 25. julija 1985 za Italijo (C-387/05) ter tudi iz leta 1990 za Grčijo kažejo, da so se razprave nadaljevale; kot druge predhodne dogodke lahko navedemo prve pisne opomine z dne 20. decembra 2001, (
18
) ki pa vseeno niso privedli do sodnih postopkov; Komisija je očitke za Italijo v zadevi C-387/05 oblikovala v dopisu z dne 31. januarja 2002.
26.
Komisija je države članice znova opozorila na svoje dvome o združljivosti zavrnitve izvedbe teh obračunov s pravom Skupnosti: (
19
)31. oktobra 2002 se je v zvezi s tem obrnila na Italijansko republiko (C-387/05), 15. oktobra 2003 na Republiko Finsko (C-284/05) in, nazadnje, 17. oktobra 2003 na Kraljevino Švedsko (C-294/05), Zvezno republiko Nemčijo (C-372/05), Kraljevino Dansko (C-461/05), Helensko republiko (C-409/05) in še enkrat na Italijansko republiko (C-239/06).
27.
Ker ni bila zadovoljna s pojasnili, je izdala obrazložena mnenja z dne 11. julija 2003 za Italijo (C-387/05), 7. julija 2004 za Finsko, 9. julija 2004 za Švedsko (C-294/05) in Italijo (C-239/06) ter 18. oktobra 2004 za Nemčijo (C-372/05), Dansko (C-461/05) in Grčijo (C-409/05).
28.
Komisija je 15. julija 2005, 20. julija 2005, 7. oktobra 2005, 24. oktobra 2005, 21. novembra 2005, 23. decembra 2005 in 29. maja 2006 na podlagi člena 226, drugi odstavek, ES vložila tožbo zoper Republiko Finsko (C-284/05), Kraljevino Švedsko (C-294/05), Zvezno Republiko Nemčijo (C-372/05), Italijansko republiko (C-387/05), Grško republiko (C-409/05), Kraljevino Dansko (C-461/05) in še enkrat zoper Italijansko republiko (C-239/06), v vseh postopkih pa so stranke potrdile svoja prvotna stališča.
29.
V vseh teh postopkih so bili vloženi različni predlogi za intervencijo, ki so bili odobreni. (
20
)
30.
Po upravni seji 7. oktobra 2008 so javne obravnave potekale 25. novembra 2008, (
21
) po tem datumu pa so bile zadeve pripravljene za predstavitev sklepnih predlogov.
IV – Analiza ugovorov nedopustnosti
31.
Za lažje razumevanje teh ugovorov jih bom preučil drugega za drugim v treh zadevah, v katerih so bili vloženi, po vrstnem redu vložitve.
A – V zadevi C-372/05 (Komisija proti Nemčiji)
32.
Nemška vlada navaja tri ovire za dopustnost tožbe.
1. Člen 226 ES naj bi bil neustrezna pravna podlaga.
33.
Po mnenju Zvezne republike Nemčije Komisija ni izbrala ustreznega ukrepa: ker je utemeljitve oprla predvsem na uporabo člena 296(1) ES, je bil postopek, ki bi ga bilo treba uporabiti, postopek iz člena 298, drugi odstavek, ES. (
22
)
34.
Ta ugovor ni upravičen. V nobeni jezikovni različici člena 298 ES ni ničesar, na podlagi česar bi bilo mogoče reči, da mora Komisija uporabiti to posebno določbo. Tako v španščini („la Comisión o cualquier Estado miembro podrá recurrir directamente“), francoščini („la Commission ou tout État membre peut saisir directement la Cour de Justice“), angleščini („the Commission or any Member State may bring the matter directly before the Court of Justice“) ali nemščini („kann die Kommission oder ein Mitgliedstaat den Gerichtshof unmittelbar anrufen“) nič ne kaže na obvezujočo naravo te določbe, saj je uporaba tega neposrednega sredstva izpodbijanja predstavljena zgolj kot možnost. (
23
)
35.
Zvezna republika Nemčija ne upošteva, da brez vpliva na nedotakljivost postopkovnih pravil (
24
) predmet vsakega pravnega spora opredeli tožeča stranka in ga ne določajo trditve tožene stranke; če bi bilo drugače, bi bila lahko z ugovorom nedopustnosti spremenjena narava spora.
36.
Čeprav iz dopisovanja iz časa pred sodno fazo jasno izhajajo nasprotujoče si razprave o členu 296 ES, je dejstvo, da želi Komisija samo ugotoviti neizpolnjevanje člena 26 ES in uredb (
25
) ter odločb Skupnosti zunaj področja uporabe člena 296 ES, ki je nasprotno eden od stebrov utemeljitev države članice.
37.
Skratka, tožeči stranki svojega ukrepanja ni treba izbrati glede na utemeljitve nasprotne stranke v svojo obrambo.
38.
Celo teleološki element člena 298 ES in sistematična razlaga njegovih dveh odstavkov kažeta, kako neprimeren je ugovor, ker lahko Komisija „predloži zadevo neposredno Sodišču“ v primeru morebitne zlorabe člena 296 ES, če bi to povzročilo izkrivljanje „pogojev konkurence na skupnem trgu“.
39.
Predlagam (
26
) omejitev možnosti, ki jo ponuja drugi odstavek člena 298 ES, da se preprečijo stranski učinki, ki bi jih lahko imela člena 296 ES in 297 ES na konkurenco in gospodarstvo. (
27
)
40.
Očitno tu ne gre za izkrivljanje svobodne konkurence, tako da cilj tega postopka v obravnavanem primeru ni preverjen.
41.
Poleg tega tožba zaradi neizpolnitve obveznosti nikakor ne kaznuje države članice, (
28
) ampak nasprotno okrepi njene pravice do obrambe že v predhodnem postopku, ki ne obstaja v okviru člena 298 ES, v katerem je po mojem mnenju prej določen skrajšani postopek, saj cognitio Sodišča skrči na preprosto ugotovitev pravilnosti trga trgovskih transakcij, zaradi česar se skrči tudi možnost odziva prizadete države.
42.
Nazadnje se v zadevi Komisija proti Španiji (
29
), ki se je nanašala na oprostitev DDV za uvoz vojaških sredstev, o kateri je Španija odločila na podlagi člena 296 ES, nihče ni skliceval na člen 298 ES, da bi se preprečila vsebinska odločitev, niti Sodišče ex officio. (
30
)
2. Bistveni interesi varnosti države in neobstoj dokaza neizpolnjevanja obveznosti
43.
Zvezna republika Nemčija trdi, da Komisija ne more nadzirati opredelitve bistvenih interesov njene obrambe.
44.
Po mojem mnenju je previdna in ne gre tako daleč, da bi izpodbijala pristojnost Sodišča za odločanje o tako težavni zadevi, čeprav namiguje prav na ta neobstoj pristojnosti.
45.
S trditvijo, ki jo je treba zavrniti, se eden od vsebinskih vidikov spora nesprejemljivo skrči na raven preproste postopkovne pretveze.
46.
Možnost, da lahko ti bistveni interesi pomenijo oviro za pristojnost Komisije in s tem za uporabo prava Skupnosti, implicitno spada v temelj zadeve in prodira v različna vprašanja, kot sta vprašanje dokaznega bremena ali izredno občutljivo vprašanje imunitete oblasti. (
31
)
47.
Vseeno nadzor nad bistvenimi interesi obrambe držav ni na jedilnem listu, ki ga je predlagala Komisija in katerega glavna jed ostaja upoštevanje carin kot instrumentov financiranja Skupnosti, čeprav jo države želijo začiniti s sestavinami iz člena 296 ES.
48.
Z drugimi besedami, tu ne gre za poseganje v nacionalno varnost držav, (
32
) ampak za uskladitev člena 296 ES in vseh pogodb, to je nalogo, ki je bila izrecno zaupana Komisiji in Sodišču.
49.
Nemčija tožeči stranki očita, da v dopisih ni natančno opredelila kršitev Pogodbe, toda že branje tožbe in ogled zgornjega pravnega okvira razkrivata zadevne določbe primarnega in sekundarnega prava, ki se nanašajo na carinsko unijo in lastna sredstva Evropskih skupnosti.
50.
Vsekakor, tudi če ne bi bilo dokaza za neizpolnjevanje obveznosti, to ne bi povzročilo nedopustnosti tožbe, ampak njeno zavrnitev po presoji vseh zadevnih dejanskih in pravnih elementov.
3. Pravica Nemčije, da ne predloži informacij
51.
Ta tretji razlog nedopustnosti je očitno povezan s predhodnim, saj drži, da če tožena država trdi, da se Komisija vmešava v občutljive vidike njene varnosti, se njeni vladi ne bi bilo treba braniti in dajati pojasnil, kar se poskuša preprečiti s členom 296(1) ES.
52.
Ta konceptualno drzna trditev se sesuje ob vnovični ugotovitvi, da si Nemčija z varljivimi utemeljitvami prizadeva doseči, da bi bila tožba razglašena za nedopustno.
53.
Država članica prevzame odgovornost za odločitev, ali bo razkrila nekatere informacije ali ne, uspeh ali neuspeh njenega ravnanja pa je odvisen od vsebinske presoje, ne da bi se težava lahko rešila ad limine.
54.
Poleg tega sklepanja Komisije v zvezi z obveznostjo držav članic, da dokažejo pogoje za uporabo člena 296 ES, ne pomenijo, da ji je treba sporočiti podrobnosti o uvozu vojaških sredstev.
55.
Podobna obveznost ne obstaja, in ne glede na to, kaj o tem reče Nemčija, si Komisija ni vzela pravice, ki ji ne pripada.
B – V zadevi C-387/05 (Komisija proti Italiji)
56.
Po navedbah Italije naj Komisija v obrazloženem mnenju ne bi zahtevala dokaza za neizkrivljanje pogojev konkurence, medtem ko ta dokaz zahteva v tožbi.
57.
Komisija je Sodišču popolnoma dosledno predlagala, naj Italijo obsodi zaradi kršitve finančnih in carinskih določb Skupnosti, in med sodnim postopkom je naravnost povedala to, kar je že napovedala v predhodnem postopku.
58.
Za odločitev o sporu je treba po ugotovitvi kršitve predpisov na področju lastnih sredstev preučiti morebitno utemeljenost te kršitve s skrbjo za ohranitev celovitosti nacionalne varnosti.
59.
To izhaja iz obrazloženega mnenja, kot Italija priznava v točki 18 svojih trditev, tako da to ločevanje nima podlage, kajti neobstoj motenj na trgu je samo eden od pogojev za to izjemno odstopanje.
60.
Zato ni niti nove trditve, niti razširitve predmeta postopka, niti nobene druge podlage, ki bi upravičevala zavrnitev tožbe kot nedopustne. (
33
)
C – V zadevi C-409/05 (Komisija proti Grčiji)
61.
Helenska republika v dupliki navaja enak razlog nedopustnosti, kot ga uveljavlja nemška vlada v tožbi C-372/05 na podlagi člena 298 ES.
62.
Grčija uveljavlja ta razlog nedopustnosti v točkah 4 in 37 odgovora na tožbo, toda ustrezen sklep oblikuje šele v dupliki, tako da je treba v skladu s členom 42 Poslovnika Sodišča (
34
) razlog razglasiti za nedopustnega, ker tožeča stranka ni imela možnosti, da bi ga izpodbijala.
63.
Ne glede na to, da ta ugovor ni bil vložen pravočasno, mora biti njegova usoda enaka usodi ugovora v zadevi Komisija proti Nemčiji, na katero se sklicujem, kar bi moralo izključevati to, da mu Sodišče ugodi.
64.
Med obravnavo je zastopnik grške vlade ex novo in vnaprej dodal, da tožba zaradi neizpolnitve obveznosti ne omogoča, da bi od Sodišča dobili odločbo, s katero bi bilo državi članici naloženo sprejetje nekaterih ukrepov. (
35
)
65.
V sodni praksi je bila ta razprava že rešena, saj se jasno razlikuje med predmetom tožbe na podlagi člena 226 ES, ki vključuje ugotovitev, da „katera od držav članic ni izpolnila neke obveznosti“, ki jo ima na podlagi prava Skupnosti, in „ukrepi, potrebnimi za izvršitev sodbe“, katerih prvotno presojo mora v skladu s členom 228 ES opraviti prizadeta država članica, ne da bi Sodišče lahko odredilo druge ukrepe.
66.
Ta doktrina izhaja iz točk od 40 do 52 sodbe Sodišča z dne 14. aprila 2005 v zadevi Komisija proti Nemčiji, (
36
) v kateri je Sodišče zavrnilo predlog, da bi „državi članici odredilo, naj plača zamudne obresti“.
67.
Vendar pa je stanje v obravnavani zadevi drugačno, ker želi Komisija samo ugotoviti neizpolnitve obveznosti in ne vloži tožbe za povračilo, da bi s tem dosegla odločbo, s katero bi bilo državam članicam naloženo, naj na njen račun vknjižijo neplačana lastna sredstva skupaj z zamudnimi obrestmi v skladu s členom 11 uredb št. 1552/89 in št. 1150/2000.
68.
Seveda bo morala država po morebitni sodbi, s katero bo ugodeno tožbi, na stopnji izvrševanja ugotoviti, ali sta za prenehanje neizpolnjevanja obveznosti potrebna obračun in izplačilo lastnih sredstev Skupnosti na račun Komisije, skupaj z zamudnimi obrestmi.
69.
Nazadnje, čeprav neplačilo dajatev za uvoz, kot je uvoz v obravnavanem primeru, danes ni več carinska kršitev, kajti z Uredbo št. 150/2003 so te dajatve opuščene za nekatere vrste orožja in vojaško opremo, pa ni mogoče izključiti posledic neizpolnitev obveznosti, ki so lahko nastale pred začetkom njene veljavnosti in so morda še obstajale ob poteku roka, določenega v obrazloženih mnenjih, tako da zahteva po ugotovitvi neobstoja plačila ostaja legitimna.
V – Preučitev neizpolnitve obveznosti
A – Lastna sredstva Skupnosti
70.
V členu 201 Pogodbe je bilo določeno, da se „[b]rez vpliva na druge prihodke […] proračun v celoti financira iz lastnih sredstev“, vendar so tehnične in politične težave z izvajanjem tega sistema financiranja, za katerega je značilna avtonomija glede na države, trajale več kot 12 let, (
37
) med prehodnim obdobjem pa je bilo financiranje Evropske gospodarske skupnosti zagotovljeno s prispevki njenih članic.
71.
S Sklepom Sveta 70/243/ESPJ, EGS, Euratom, z dne 21. aprila 1970 o nadomestitvi finančnih prispevkov držav članic z lastnimi sredstvi Skupnosti (
38
) („prvi sklep o lastnih sredstvih“) se je končal dejanski nadzor nacionalnih vlad in se je začela nova doba gospodarske emancipacije, katere učinki so še vedno zaznavni.
72.
Ta prehod se je oprl na kmetijske prelevmane, carine (
39
) in DDV.
73.
Združeno kraljestvo se je sredi sedemdesetih let začelo pritoževati zaradi svojega finančnega prispevka, kar je sprožilo obsežna proračunska prerekanja, ki so se končala leta 1984 na zasedanju Evropskega sveta v Fontainebleauju, (
40
) katerega sklepi so bili izraženi v Sklepu 85/257/EGS, Euratom, z dne 7. maja 1985 o sistemu lastnih sredstev Skupnosti („drugi sklep o lastnih sredstvih“) (
41
).
74.
V tem sklepu je bil med drugimi ukrepi določen mehanizem popravka proračunskih neravnovesij, ki se je do danes uporabljal samo za Združeno kraljestvo („britanski ček“) (
42
) in ki vključuje povračilo zneskov, izračunanih na podlagi razlike med odstotnim deležem te države v plačilih DDV in njenim deležem v skupnih razporejenih izdatkih Skupnosti; (
43
) popravek financirajo skupaj preostale države sorazmerno s svojimi prispevki v DDV, s posebnim sistemom za Nemčijo, Nizozemsko, Avstrijo in Švedsko (
44
).
75.
S Sklepom 88/376 („tretji sklep o lastnih sredstvih“) je bilo zgoraj navedenim sredstvom dodano še četrto, ki temelji na bruto domačem proizvodu „BDP“ držav članic (
45
) in je namenjeno prilagoditvi prispevkov sposobnosti plačila. (
46
)
76.
Ker je pobiranje za račun Skupnosti vključevalo stroške za nacionalne proračune, je bil s Sklepom 94/728 („četrti sklep o lastnih sredstvih“) uveden odbitek za stroške pobiranja, pri čemer je bilo državam članicam dovoljeno, da zadržijo del tradicionalnih sredstev, ki je najprej znašal 10% (člen 2(3) Sklepa 94/728), danes pa 25% (
47
).
77.
Sklep Sveta 2000/597/ES, Euratom, z dne 29. septembra 2000 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti (
48
) („peti sklep o lastnih sredstvih“) – ki je bil nato nadomeščen s Sklepom 2007/436 („šesti sklep o lastnih sredstvih“) – je bil sprejet na podlagi pobude Evropskega sveta v Berlinu, da bi oblikovali sistem, ki je „pravičen, pregleden, učinkovit, preprost in mora temeljiti na merilih, ki najbolje izražajo sposobnost prispevanja vsake posamezne države članice“.
B – Zlasti carine
78.
Čeprav je bil cilj pobiranja teh dajatev sprva izključno finančen, je bilo nato ugotovljeno, da pomenijo prvovrsten protekcionistični instrument, ki je takoj vzbudil nezaupanje zagovornikov proste trgovine.
79.
Po drugi svetovni vojni sta se v nekaterih liberalno navdihnjenih načelih priporočala postopno zniževanje carin in celo njihova odprava, (
49
) vendar zamisel ni bila uspešna, saj so te dajatve pomenile prednosti, kot je možnost, da se uporabijo kot mehanizmi za nadzor nad blagovnimi tokovi, kazalniki trgovinske politike ali čuvaji trgovine.
80.
Na ravni Skupnosti je bila 1. julija 1968 vzpostavljena carinska unija za odpravo teh dajatev in omejitev; ta unija je zahtevala tudi skupno carinsko tarifo, (
50
) ki bi se uporabljala v vsej Skupnosti v zvezi s tretjimi državami in prihodki, od katere bi se kot lastna sredstva stekali v blagajne Skupnosti.
C – Objektivni elementi neizpolnitve obveznosti
81.
Komisija neizpolnitev obveznosti omejuje na obdobje od 1. januarja 1998 do 31. decembra 2002; res je, da je na obravnavi v skladu s členom 7(2) (
51
) Uredbe št. 1150/2000 navedla, da očitki za nekatere države niso bili vloženi leta 2001, ampak naslednje leto, (
52
) tako da mora biti dies a quo prvi dan leta 1999.
82.
V to obdobje spada morebitna kršitev, ki izhaja iz neplačila, kljub dejstvu, da leta 2003 zaradi Uredbe št. 150/2003 ni bilo carinskega dolga za te postopke, (
53
) kajti opustitev ne pomeni odprave že nastalega dolga in ne odpravlja morebitne neizpolnitve obveznosti, ki še naprej obstaja.
83.
Zaradi tesne medsebojne povezanosti nejasnih meja, ki ločujejo predpise o lastnih sredstvih od predpisov o nastanku, obračunu in pobiranju carinskega dolga, je treba te skrbno preučiti. (
54
)
84.
Toda neupoštevanje carinske zakonodaje lahko škodi sistemu financiranja, kot je mogoče sklepati iz sodbe Sodišča z dne 12. septembra 2000. (
55
) Opaziti je torej neko „prekrivanje“ (
56
) teh področij in posledično potrebo, da se uporabita dva sklopa pravil za ugotovitev, najprej, ali morajo biti nabave zavezane carini, in nato v primeru pritrdilnega odgovora, da plačila na račun Skupnosti niso bila izvedena.
85.
Na podlagi te metode lahko brez ovinkov potrdim obstoj objektivnih elementov neizpolnitve obveznosti (
57
) v ravnanju toženih držav članic.
86.
Z vidika carinskih predpisov Skupnosti zadostuje sklicevanje na člena 23 ES, 26 ES in člen 20(1) Carinskega zakonika, da se ugotovi nezakonitost neobračuna dajatev za uvoz vojaških sredstev in opreme z dvojno rabo.
87.
Ta zavezanost carinam izhaja tudi iz različnih kategorij Uredbe (EGS) št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, (
58
) ne da bi bilo mogoče trditi, kot sta nameravali Nemčija in Finska, da je v nasprotju s temelji Skupnosti.
88.
Ne da bi želel zamegliti postopno zmanjševanje pomena tradicionalnih lastnih sredstev (
59
) ali težnje po trgovinski politiki, razbremenjeni vseh ovir, ali želje po spremembah, (
60
) ostaja dejstvo, da se v pravu Skupnosti vestno upoštevajo načela enakosti gospodarskih interesov držav, kar izključuje preoblikovanje splošnega pravila zavezanosti v oprostitev ali opustitev.
89.
Vse države priznavajo, da niso plačale, čeprav so opravile ločena nakazila, (
61
) ki pa jih nikakor ni mogoče šteti za oprostilna plačila, (
62
) ker so jih podvrgle pogoju ustreznosti nakazila in jih niso izračunale na podlagi uvoza ali zadevnih obdobij.
90.
Ti uvozi se niso izognili skupni carinski tarifi in niso spadali pod poseben sistem, kot je „stopnja nič“.
91.
Poleg tega začetek veljavnosti Uredbe št. 150/2003, ki je daleč od tega, da bi pomenila hermenevtično merilo predhodnega stanja, ki bi lahko tehtnico nagnilo na stran, ki jo želijo države, potrjuje moje prepričanje o nujnosti carinskega obračuna.
92.
Osnovno upoštevanje zakonitosti, ki se uporablja na finančnem področju ali drugih bolj omejenih področjih, kot sta davčno ali carinsko, ter tudi prepoved retroaktivnosti Uredbe št. 150/2003 izključujeta opustitev carin med 1. januarjem 1999 in 31. decembrom 2002.
93.
Države članice morajo ugotoviti upravičenost Skupnosti do lastnih sredstev, takoj ko imajo njihovi carinski organi na voljo potrebne podatke ter torej lahko izračunajo dolgovani znesek in določijo dolžnika. (
63
) Zadostuje, da tega ne stori ena država, in finančno ravnovesje Skupnosti se poruši. (
64
)
94.
Krhka stabilnost sistema financiranja Skupnosti zahteva, naj se za lastna sredstva natančno opredelijo ugotovitev, pobiranje in dajanje na voljo lastnih sredstev ter naj jo države članice upoštevajo, kajti če ena od teh držav ne upošteva teh pravil, je treba ravnovesje znova vzpostaviti z izravnavo, ki bo prek sredstev, temelječih na BND, (
65
) vplivala na druge države, kar pa je v nasprotju z lojalnim sodelovanjem. (
66
)
95.
Po mojem mnenju je sofizem, da se želijo po zgledu Finske (
67
) te utemeljitve ovreči s trditvijo, da bi bilo načelo enakosti pri prispevanju v proračun Skupnosti kršeno, če bi morale države članice, ki uvažajo orožje iz tretjih držav, poleg cene plačati še carine, v nasprotju z državami, ki se odločijo za nabavo v Skupnosti.
96.
V tej trditvi ni upoštevano, da kraj nakupa zadeva poslovne in strateške interese, na katere se ni mogoče sklicevati za oprostitev.
97.
Predstavnik danske vlade je med obravnavo trdil, da cilj carin ni financirati Skupnost, ampak sta cilja odvrniti morebitne kupce od kupovanja v tretjih državah in spodbujati trgovino med državami članicami.
98.
To stališče ne izraža natančno realnosti, saj uresničevanje tega protekcionističnega cilja zahteva, naj evropski interesi ostanejo neokrnjeni, kadar so, kot se je zgodilo v tem primeru, nakupi opravljeni v tretjih državah; zato pa je treba okrepiti finančno zmogljivost Skupnosti s carinami, ki bodo nadomestile gospodarske izgube zaradi nakupov, ki niso opravljeni znotraj njenih meja.
99.
Nemčija je na obravnavi tudi trdila, da bi bile države, ki največ prispevajo k obrambi Unije, kaznovane, ker bi plačevale višje zneske carin.
100.
Ta trditev zamenjuje različne pojme, kot sta notranji trg in obramba držav, katerih cilji morajo biti ločeni; poleg tega z enostransko izločitvijo nekaterih carinskih določb ni mogoče ustrezno zagotoviti nadomestila gospodarskih prizadevanj, izhajajočih iz vojaških obveznosti. (
68
)
101.
Uravnoteženost prihodkov in odhodkov (člen 268 ES), solidarnost pri financiranju Skupnosti (člen 2 ES) in načelo dobrega finančnega poslovodenja (člen 274 ES) odkrito nasprotujejo tem čisto gospodarskim usmeritvam v izključno korist posameznih držav.
102.
Zavrniti je treba tudi zamisel, (
69
) da bi morala Komisija za odpravo neenakosti povrniti carine državam, ki so jih plačale, saj bi to pomenilo posplošitev kršitve, namesto da bi kaznovali nezakonita ravnanja tistih, ki so se plačilu izognile.
VI – Druge trditve držav članic
103.
Vse tožene stranke poskušajo neplačilo utemeljiti na podlagi člena 296 ES in s trditvijo, da bi plačilo carin za to blago iz tretjih držav pomenilo resno tveganje za bistvene interese njihove varnosti.
104.
Pojasnjujejo, da bi plačilo teh lastnih sredstev zanje pomenilo finančno breme, ki bi oslabilo oskrbo z orožjem in posledično njihovo vojaško zmogljivost; dodajajo, da prepustnost carinskega postopka ne zagotavlja zaupnosti podatkov, ki jih je treba predložiti za izračun ustreznih zneskov, ter se sklicujejo na člen 307 ES in obveznosti do držav izvoznic ali načelo zaupanja v pravo, ki izhaja iz prepoznega odziva Komisije.
A – Člen 296 ES in nacionalna varnost
105.
To področje, ki je polno nasprotujočih si trditev, zahteva trezno preučitev, da bi jasno razmejili primere iz člena 296(1)(a) in (b) ES.
1. Področje uporabe
106.
Točka (a), s katero je izključeno, da bi morala država dajati „informacije, za katere meni, da bi bilo njihovo razkritje v nasprotju z bistvenimi interesi njene varnosti“, zajema ne samo izključno vojaško opremo, ampak tudi sredstva z dvojno rabo, kajti škoda izhaja iz razkritja, ne glede na predmet transakcije.
107.
Točke (b) ni mogoče razlagati enako, kajti čeprav vsaki državi članici dovoljuje, da „sprejme ukrepe, za katere meni, da so potrebni za zaščito bistvenih interesov njene varnosti“, to odstopanje omejuje na „proizvodnjo orožja, streliva in vojaških sredstev ali trgovino z njimi“.
108.
S seznamom, ki ga je Svet pripravil 15. aprila 1958, (
70
) se ta razlaga potrjuje, ker se nanaša izključno na „proizvode, za katere se uporabljajo določbe odstavka 1(b)“ (člen 296(2) ES).
109.
Z naravo proizvodov, vključenih na seznam iz leta 1958, in sklicevanjem člena 296(1)(b) ES na trg bojne tehnike se izključuje, da bi sklicevanje na točko (b) zadostovalo za izključitev uporabe finančnega sistema Skupnosti in zlasti carinskega sistema za nakupe sredstev, katerih zasnova, proizvodnja ali razvoj ne izpolnjujejo izključno vojaških ciljev.
110.
Zato se glede sredstev z dvojno rabo ni mogoče izogniti plačilu carin na podlagi uporabe člena 296(1)(b) ES, razen če se dokaže izključno vojaška uporaba, česar pa Italija in Švedska nista niti trdili niti dokazali.
111.
Zato je treba tožbi, vloženi zoper Švedsko (C-294/05), (
71
) in tožbi, vloženi zoper Italijo (C-387/05), ugoditi, ker ne obstaja prepričljiva obramba (
72
) in ker se ti državi lahko sklicujeta samo na točko (a) zadevne določbe, da bi in abstracto (
73
) uveljavljali odstopanje, predvideno v Pogodbi. (
74
)
2. Pogoji člena 296 ES in nadzor nad njimi, ki ga izvaja Sodišče
112.
Analizirati je treba uporabo člena 296 ES, ker je namenjen odstopanju od skupka določb, (
75
) ki so temelj sistema financiranja Skupnosti, kljub neposrednim učinkom na carinsko unijo, ki je samo jedro notranjega trga. (
76
)
113.
Na tej stopnji ne morem skriti začudenja nad tem, kako so države skozi celotni postopek zagovarjale (
77
)„avtonomno uporabo“ člena 296 ES.
114.
Temeljni element za rešitev spora, to je stališče toženih strank v zvezi s tem pojmom, po mojem mnenju opredeljuje velika zmedenost.
115.
Dejstvo, da so države članice pri odločitvi za uporabo člena 296 ES „avtonomne“, ne ovira enotnosti predpisov, s katerimi je treba usmerjati njegovo razlago na ozemlju Skupnosti.
116.
Vsaka država opredeli prednostne vidike svoje varnosti, ugotovi in uvrsti to, kar ji škodi, ter nazadnje presodi, ali mora uporabiti omejitve iz člena 296 ES, na podlagi vrednot, ki so v središču njene suverenosti in so torej zunaj prava Skupnosti.
117.
Poleg tega skupnostna sfera ni primerna za prevzem avtonomnega pojma „bistveni interesi nacionalne varnosti“. V sedanjem stanju razvoja prava Skupnosti je ta pojem sam po sebi izključno državen.
118.
Zato razprave v državah o organih, pooblaščenih za nadzor nad tajnim sporočanjem, ustrezajo načrtom, s katerimi se izvajajo občutljivi mehanizmi protioblasti, (
78
) ki niso izraženi v pravu Skupnosti, tako da si Sodišče ne more prilastiti pravice do preučitve, ki ima samo nacionalno razsežnost.
119.
Načelo delitve oblasti (
79
) nalaga, da se prizna niz omejitev sodnega nadzora, in glede na akte, ki spadajo v diskrecijsko pravico vlad, da izdelajo svojo obrambno politiko, morajo tehnike za preverjanje, ali so bili ti akti pravilno sprejeti, preprečevati tveganja, da se ravnanje izvršilne oblasti nadomesti z uporabo priložnostnih meril.
120.
Ta položaj pomeni, da bi vsebinski nadzor nad odločitvijo o uvrstitvi nekega dokumenta kot zaupnega samodejno pomenil odpravo te zaupnosti, tako da lahko sodišče pri preiskovalnem delu živi s tajnostjo, zaznava njene obrise in presodi njena pravila, ne pa tudi vsebine. (
80
)
121.
Zato je poleg presoje, opravljene v vsaki državi, (
81
) stvar prava Skupnosti in zlasti Sodišča, da izdelata pravila razlage, ki dovoljujejo te izjemne ukrepe z vidika člena 296 ES, ne da bi to vplivalo na njegovo enotno uporabo, in v skladu z varnostnimi ukrepi, ki sem jih predstavil, na diskrecijsko pravico držav.
122.
To razmejitveno črto med nacionalno ravnjo in ravnjo Skupnosti je treba potegniti čim bolj previdno, ampak razločno, da bi v Uniji zmagala usklajenost.
123.
Naloga vključuje analizo težavnega ravnovesja med interesi držav članic na področju varnosti in temeljnimi cilji Skupnosti, ne da bi prestopili prag razumnega.
124.
Odstopanja od predpisov Skupnosti morajo upoštevati načelo sorazmernosti, (
82
) biti ustrezna in potrebna za dosego želenega cilja.
125.
Tudi če bi člen 296 ES želeli šteti za privolitev, dano s samo Pogodbo, ostaja dejstvo, da primarnost preostalega prava Skupnosti in njegov praktični učinek nalagata omejitev nacionalnih aktov, ki se sklicujejo nanj.
126.
Za enotno uporabo Pogodbe veljajo izjeme, (
83
) kadar je javna varnost resno ogrožena, vendar ne na splošno in ne za vsak ukrep, neodvisno od intenzivnosti motnje. (
84
)
127.
V zameno so države članice oproščene obveznosti, ki izhajajo iz primarnega prava, kadar ogroženi interesi štejejo za „bistvene“, tako da se je na določbo o javni varnosti mogoče sklicevati samo ob resničnih in dovolj resnih grožnjah za te interese.
128.
Odstranitev nekaterih temeljev strukture Skupnosti je upravičena samo, če države članice nimajo druge rešitve za zaščito svojih najpomembnejših interesov.
129.
Poleg tega zamisel o diskrecijski pravici, ki se vladam priznava s členom 296 ES, nikakor ne gre skupaj z lojalnim združevanjem, ki ga zahteva Evropa.
130.
Države članice se ne morejo samodejno sklicevati na to možnost, ker je Sodišče (
85
) odločilo o seznamu iz leta 1958 in izjavilo, da čeprav je člen 296 ES pravna podlaga za odstopanje, morajo proizvodi s tega seznama izpolnjevati še druge pogoje za njegovo uporabo.
131.
Po mojem mnenju člen 296 ES povezuje nedoločen pravni pojem „bistveni interesi varnosti“ in pojem v zvezi s „presojo“ nujnosti ukrepa z neizogibno zahtevo po obrazložitvi.
132.
Za uporabo teh pojmov je potrebna natančnost, ki ni združljiva s splošnim in hipotetičnim pristopom nacionalnih interesov, vključno z interesi vojaškega značaja. (
86
)
133.
Sprejetje take ohlapnosti bi pomenilo odobritev neke vrste političnih ukrepov, (
87
) s katerimi bi se ustvarile imunitete, pogubne za Skupnost in po mojem mnenju za položaj držav članic v Skupnosti.
134.
Res je, da je razprava v teh sedmih tožbah usmerjena na opredelitev meja med ratio Skupnosti in nacionalno politično oblastjo, vendar pa tudi instrumentalizira Pogodbo, tako da poveličuje položaj člena 296 ES s poudarki eksistencialne tesnobe. (
88
)
3. Dokazno breme
135.
Tožene stranke zavračajo dokazno breme v zvezi s pogoji uporabe člena 296 ES in trdijo, da sporne carine škodujejo njihovim interesom, pri čemer se opirajo na Uredbo št. 150/2003 in navajajo peto uvodno izjavo kot dokaz za namene zakonodajalca Skupnosti. (
89
)
136.
Tudi tu je podoba predpisa izkrivljena, kajti v peti uvodni izjavi te uredbe je predvidena določitev „posebnih upravnih postopkov za dodeljevanje ugodnosti opustitve dajatev“, „da bi se upoštevalo varovanje vojaške tajnosti držav članic“. (
90
)
137.
Zato sklicevanje na te vrednote diskrecije ne pomeni, da tajnost ni zajamčena že na predhodni stopnji niti da bodo bistveni interesi varnosti držav, tudi če to sklicevanje ne obstaja, resno ogroženi, kajti vsako uhajanje informacij ne pomeni resne grožnje obrambi.
138.
Utemeljitve toženih držav me ne prepričajo, ker niso v skladu s sodno prakso Sodišča, ki se izogiba obsežnim razlagam in od tistega, ki se sklicuje na te izjeme, zahteva predložitev dokaza, da te izjeme ne presegajo meja, določenih za zadevne primere. (
91
)
139.
Neobičajno ozadje teh ukrepov mora okrepiti zamisel, da dokazno breme vedno nosi tisti, ki se sklicuje na odstopanje, določeno s Pogodbo, da se ohranita skladnost in upoštevanje njenih predpisov.
140.
V sodbi Sodišča z dne 16. septembra 1999 v zadevi Komisija proti Španiji (
92
) je bila ugotovljena neizpolnitev obveznosti, ker španska vlada ni dokazala, da „ukinitev oprostitve DDV na uvoz in nabavo orožja, streliva in sredstev za izključno vojaško uporabo, določene s špansko zakonodajo, pomeni ukrep, ki lahko ogrozi varstvo bistvenih interesov varnosti Kraljevine Španije, tako da so bile take oprostitve upravičene na podlagi člena 223(1)(b) Pogodbe“.
4. Neumestno sklicevanje na določbo
141.
Poudaril sem že, da Sodišče ne more neposredno preučiti diskrecijskih možnosti na področju državne tajnosti, (
93
) čeprav lahko, kadar to zadeva pravo Skupnosti, na podlagi načela sorazmernosti in splošnih načel določi njihove meje.
142.
Kadar obstajajo, kot v obravnavanem primeru, odstopanja od temeljnih načel prostega pretoka (
94
) ali se povzročijo motnje v sistemu financiranja Skupnosti, morajo nacionalni organi vsaj nekoliko pojasniti te anomalije ter navesti želeni cilj in logično povezavo, na katero se opirajo.
143.
Sicer je obrazložitev obsojena na hermetizem, pravna nejasnost pa spodbuja privide zlorabe pooblastil.
a) Gospodarska utemeljitev
144.
Tožene države trdijo, da gospodarska obremenitev zaradi plačila carin oslabi njihovo vojaško strategijo, vendar pa ta trditev spremeni cilj člena 296 ES in ga postavi v službo popolnoma industrijskih in gospodarskih ciljev, (
95
) ki nikakor ne upravičujejo odstopanja od Pogodbe. (
96
)
145.
Čeprav Grčija upravičeno zavrača kritike Komisije in poudarja razliko med „poslovno tajnostjo“ in „vojaško tajnostjo“, (
97
) bi ti gospodarski razlogi, če bi jih privedli do skrajnosti, upravičevali davčno utajo s ciljem finančne sanacije in v interesu diktature dobička.
146.
Prav tako je treba zavrniti trditev, ki se nanaša na primerjavo med finančnimi učinki DDV za državne blagajne in obračunom carin, kot sta jo uporabili Danska (
98
) in Italija (
99
), ki menita, da se DDV v nasprotju s carinami steka nazaj državam članicam.
147.
Zametek odgovora je mogoče najti v sodbi Sodišča z dne 16. septembra 1999 v zadevi Komisija proti Španiji v zvezi z uvozom orožja, v skladu s katero „oprostitve DDV niso potrebne za dosego cilja zaščite bistvenih interesov varnosti Kraljevine Španije“, (
100
) ker je vsaka nevarnost izključena s tem, da „naj bi se prihodki od plačil DDV na zadevne transakcije stekali nazaj v državne blagajne, razen majhnega odstotka, ki naj bi se kot lastna sredstva stekal v blagajne Skupnosti“ (
101
).
148.
Vendar pa nasprotna ugotovitev, da bi v nasprotju z DDV carine oslabile sredstva nacionalne varnosti, vodi do napačnega in prenaglega sprejetja te razlage.
149.
Ta ugotovitev se tudi nagiba k poudarjanju ločenih vidikov finančnega sistema, kot je znesek prihodkov neposredno iz sredstev, zanemarja pa njegov unitarni vidik in prednosti, ki jih imata solidarnost pri prispevkih in pravilna porazdelitev stroškov za članice Skupnosti.
b) Zaupnost in carinski postopek
150.
Na tej stopnji preseneča uvod opisa carinskega postopka, v skladu s katerim naj bi neupoštevanje zaupnosti omajalo brezskrbnost držav.
151.
Tožene stranke trdijo, da je anonimnost močnejša na področju DDV kot na področju carin; (
102
) dodajajo, da raven zaupnosti, ki velja v nekaterih nacionalnih pravnih redih, (
103
) nima ustreznika v Skupnosti.
152.
Samo sum na uhajanje informacij ne more upravičiti neizpolnitve obveznosti, ki jo zatrjuje Komisija, saj sta celovitost in varnost informacij zaščiteni s členom 287 ES, s katerim je članom institucij Skupnosti, članom odborov ter uradnikom in uslužbencem Skupnosti na splošno naloženo, da tudi po prenehanju opravljanja svojih dolžnosti „ne smejo razkrivati informacij, za katere velja obveznost varovanja poslovne skrivnosti, zlasti informacij o podjetjih, njihovih poslovnih odnosih ali sestavinah stroškov“; enaka obveznost je določena v členu 15 Carinskega zakonika Skupnosti. (
104
)
153.
Države članice bi poleg tega morale nezadovoljstvo nad temi pravili varstva izraziti z njihovim izpodbijanjem. Poleg tega se ne sme prezreti možnosti, da se zahteva odškodnina za kršitev prava Skupnosti, kadar se uhajanja zgodijo med prenosom podatkov.
154.
Vendar pa enostranska ukinitev sistema ne bi bila v skladu z merilom sorazmernosti, (
105
) ki ga je treba upoštevati pri vsakem aktu, s katerim se omejujejo predpisi Pogodbe, „tako da bodo njegovi učinki omejeni na to, kar je potrebno za zaščito interesov, ki naj bi jo zagotavljal“ (
106
).
155.
Če bi izločili pomemben del finančnih predpisov Skupnosti, bi bilo to v nasprotju z njihovo obvezujočo naravo in cilji, za katere si prizadevajo.
156.
Čeprav imajo pravila o dokaznem bremenu v scenariju, ki so ga izdelale tožene stranke, vidno vlogo, pa v njem ni bilo predvideno, da bodo v ospredje stopila pravila o dokaznem bremenu, s katerimi se je toženim strankam nalagalo dokazovanje, da med 1. januarjem 1999 in 31. decembrom 2002 zaupnost ni bila zajamčena. (
107
)
157.
Čeprav je z Uredbo št. 150/2003 finančna prihodnost Skupnosti zaradi opustitve carin spremenjena, pa člen 7 te uredbe (
108
) vključuje tudi sporočanje nekaterih informacij o nakupih, tako da težave, na katere se sklicujejo države članice, kljub vsemu ostajajo.
158.
Nemčija v dupliki (C-372/05) vztraja pri dejstvu, da se razkritje, določeno v členu 7, ne uporablja za izračun carinskih prihodkov, česar ne izpodbijam, ker je ne glede na namen predpisa, da se določi znesek dajatev, ki se ne uporabljajo več, odločilno dejstvo, da lahko potrdila, na katera se ta člen sklicuje, (
109
) ogrozijo interese, katerih zaupnost nameravajo države ohraniti. (
110
)
159.
Komisija ni dolžna, kot napačno trdi Grčija v intervenciji v tožbi zoper Finsko (C-284/05), predlagati alternativne rešitve za preprečitev razkritja informacij. (
111
)
160.
S to trditvijo se obrne dokazno breme in spremeni njegov predmet, ker morajo države članice dokazati, da v postopkih ni mogoče ohraniti tajnosti.
161.
Poleg tega se ne zdi, da bi bila sporočila, ki jih je treba mesečno (
112
) ali letno pošiljati Komisiji, tako podrobna, da bi lahko škodovala strategijam nacionalne obrambe; v zadevnih obrazcih (
113
) so namreč navedene skupne številke, ki ustrezajo celotnemu uvozu v zadevnem obdobju.
162.
Iz tožbe zoper Dansko je jasno, da obstajajo negotovosti glede posebne narave informacij, ki jih je treba predložiti, kajti stališče danske vlade, ki meni, da je treba poleg seznama uvoženega blaga predložiti informacije o njegovi količini, vrednosti in državi porekla, je v nasprotju s stališčem Komisije, ki zahteva samo obvestilo o skupnem znesku transakcij.
163.
Tudi če bi bile v najslabšem primeru (
114
) informacije, ki jih je navedla Danska, razkrite, ne vidim, kakšen bi bil lahko negativni učinek za zunanjo varnost te države, ker te informacije ne vključujejo tehničnih vidikov različnih sestavnih delov niti uporabe, za katero so namenjeni. (
115
)
164.
Komisija ne vidi nobene ovire za to, (
116
) da se pred letom 2003 uporabijo poenostavljeni carinski postopki, saj je za oblikovanje postopkov odgovorna država, ki se po mnenju tožeče stranke (
117
) lahko sklicuje na člen 60 carinskega zakonika (
118
) in imenuje priložnostnega upravitelja (
119
).
165.
Ta začetna faza poteka s sodelovanjem nacionalnih uslužbencev in organov, tako da bi bilo močno pretirano, če bi želeli trditi, da je nevarnost za varnost države nezaupanje do njenih carinskih organov.
166.
Naslednja faza carinskega postopka vodi do nadzora – ki ga Komisija lahko preveri – nad opravljenim obračunom; na tej stopnji je včasih treba zahtevati dodatne informacije, katerih tajnost je prav tako zajamčena s členom 5 Uredbe št. 1026/1999/ES (
120
).
167.
Tu je eden od ključev razprave, kajti na obravnavi se je izkazalo, da se v začetni fazi nikoli ne obravnava nobena občutljiva informacija, ker se obravnavajo samo splošni podatki, brez podrobnosti, ki bi lahko ogrozile nacionalno varnost, tako da se ni upravičeno sklicevati na člen 296 ES, preden Komisija zahteva pojasnila o obračunu, ki ga je opravila država.
168.
Če morajo države v skladu s členom 10 ES Komisiji pomagati pri njeni nalogi nadzora nad upoštevanjem Pogodbe, (
121
) ji morajo tudi predložiti koristne podatke za preverjanje pravilnosti plačila lastnih sredstev, (
122
) kar po mojem mnenju ni ovira za to, da se v posameznih primerih in izjemoma odločijo, da bodo te informacije omejile na nekatere dele dokumenta ali jih v celoti zavrnile na podlagi točke (a) člena 296 ES; vse te možnosti bi bile bolj v skladu z načelom sorazmernosti kot odstopanje od pravil sistema.
169.
Prav tako je pretirano, kadar se država celo pred morebitno kontrolo Komisije, ki ne bo vedno opravljena, sklicuje na točko (b) člena 296 ES; v trgovini z orožjem so namreč dovoljeni samo ukrepi za „zaščito bistvenih interesov varnosti“, ki jih carinsko pravo po opredelitvi ne ogroža v prvi od opisanih faz in še manj pred izvedbo obračuna.
170.
Države so sklicevanje na člen 296 ES oprle na hipotetično abstrakcijo, kajti uporaba te določbe zahteva, da so njihovi interesi ogroženi, kar pa bi se, ponavljam, lahko zgodilo samo, če bi Komisija zahtevala zelo konkretne informacije, česar pa ni storila, kajti kljub trditvam predstavnikov grške vlade na obravnavi nesprejetje začasnih plačil, ki so jih opravile države, ne izhaja iz nezadostnosti informacij, ampak iz njihovega neobstoja, ki izključuje vsako možnost tudi vsaj nekoliko razumnega nadzora.
171.
Čeprav naj bi bilo varstvo podatkov zajamčeno s predpisi Skupnosti, vlade (
123
) bolj zaupajo podjetjem, ki opravljajo tovrstne posle, (
124
) kot carinskim organom, kar pomeni nesprejemljivo neenakost. (
125
)
c) Posledica
172.
Iz zgornjih ugotovitev jasno izhaja neupoštevnost trditev v zvezi z geografskim položajem države, porazdelitvijo njenega prebivalstva, zaščito meja pred vdori ali, na gospodarski ravni, stroški vojaških programov, ker se je, kar zadeva na primer letala, število izvidniških poletov v nekaterih državah povečalo. (
126
)
173.
Sredstva in želeni cilji niso pravno združljivi, ker so države, ki so pred Uredbo št. 150/2003 obračunavale carine in jih plačevale Skupnosti, ne da bi to povzročilo sesutje njihovih obrambnih sistemov, lahko predvidele podobne spremembe.
174.
Zato menim, da so se tožene države zatekle k neustreznim pretvezam glede na pravo Skupnosti in načela, ki sem jih navedel, ter stopile na območje negotovosti, ki je za Unijo škodljivo.
175.
Zelo nazoren je primer Finske, ki je v odgovoru na tožbo trdila, da že pogojno plačilo brez dogovora s Komisijo škodi njeni varnosti, nato pa na obravnavi priznala, da je enostransko plačala 10 milijonov EUR, ne da bi to škodovalo njenim interesom.
5. Določba, ki se ohranja
176.
Člen 296 ES (nekdanji člen 223) je daleč od tega, da bi izginil; zobu časa se upira od leta 1957 in še vedno ostaja v Lizbonski pogodbi. (
127
) Vseeno pa vsebuje nekaj nejasnih točk, ki jih je treba previdno pojasniti z zgodovinsko razlago.
177.
Obstaja očitna napetost med dvema pojmovanjema člena 296 ES: pojmovanjem v zvezi z državami članicami, ki temelji na zamisli suverenosti na celotnem področju obrambe, in pojmovanjem, ki je bolj skupnostno in za področje uporabe tega člena določa strožje meje. (
128
)
178.
Začetno nezaupanje držav, ki ga je spodbujala hladna vojna, je upravičevalo ta varnostni ventil, vendar pa etatistični pristop ni več upravičen, ker je pojem grožnje danes izgubil individualno naravo. (
129
)
179.
Nečesa ne povedati, včasih pomeni zanikati resnico, popolna svoboda izbire, kaj povedati, pa je lahko v smislu združevanja Evropske unije moteča.
180.
Z ogledom spletnih strani, (
130
) na katere se Komisija sklicuje v spisih, so vsem na voljo podrobnosti o nekaterih vrstah orožja, ki ga nabavijo oborožene sile.
181.
Ta okoliščina, ki je značilna za sodobne družbe, relativizira pogoj tajnosti (
131
) in po mojem mnenju eksponentno povečuje prizadevanja držav, da prek člena 296 ES obidejo pravo Skupnosti.
182.
Pri prilagoditvi člena, nekje od njegove ukinitve (
132
) do spremembe seznama iz leta 1958, (
133
) se ne smeta zanemariti niti delno približanje zakonodaj na področju varnosti (
134
) niti ustanovitev Evropske obrambne agencije (
135
).
183.
Ugotoviti je treba določen anahronizem teh določb glede na pristojnost Unije za postopno oblikovanje skupne obrambne politike (
136
) in solidarnostno klavzulo, v kateri je predvidena mobilizacija vojaških sil, kadar je ena od držav članic žrtev terorističnega napada ali naravne nesreče ali nesreče, ki jo je povzročil človek. (
137
)
184.
Na področju izvoza orožja ne manjka predpisov (
138
) in kampanj za ozaveščanje (
139
), tako da nikakor nima smisla, da bi želeli uvoz ločiti od že tako same po sebi posredne in omejene zaščite, ki se v pravu Skupnosti uresničuje prek carinske unije. (
140
)
185.
Prenos suverenosti, potreben za pridobitev članstva evropskega kluba, ne dovoljuje samovoljnega ali eni strani naklonjenega branja mehanizmov, ki so bili z Rimsko pogodbo oblikovani za izpolnitev njenih ciljev.
186.
S členom 296 ES se lahko pri državah članicah in kandidatkah za pristop ustvarijo neupravičena pričakovanja, tako da bo, kolikor bo to mogoče, Sodišče moralo prevzeti odgovornost in omejiti področje uporabe tega člena v interesu enotnosti prava Skupnosti.
187.
Če ukrepe, dovoljene s to določbo, štejemo za plod osamljenih in nepreverljivih diskrecijskih odločitev v Uniji, to vodi do Evrope različnih hitrosti, kar zadeva uporabo njenih predpisov, in tudi do načel, ki se izbirno uporabljajo.
188.
Poleg tega da člen 296 ES ne zajema primerov, v katerih ni resnega tveganja za nacionalno obrambo, področje uporabe tega člena tudi ne pušča nobenega prostora za strah držav članic, da bi razkrile dejanske izdatke za oborožitev, in ne omogoča niti zapolnitve vrzeli iz pogodb o pristopu niti da se iz nejasnih razlogov obidejo evropska pravila glede zaupanja v pravo.
B – Člen 307 ES
189.
V skladu z nekaterimi stališči toženih držav naj bi klavzule o zaupnosti iz pogodb, sklenjenih z dobavitelji orožja, ali pogodb, podpisanih s tretjimi državami, izključevale plačilo carin.
190.
Čeprav so take klavzule lahko merilo učinkovitosti in veljavnosti prodajne pogodbe, so odvisne od svobodne volje pogodbenic, in zato, če država članica privoli, da bo zamolčala nekatere informacije v škodo svojih skupnostnih obveznosti, s tem da prednost tem „sporazumom“ pred evropskimi obveznostmi.
191.
Če se tak zasebni dogovor sklene pred pristopom k Uniji, bo država s prevzemom prava Skupnosti prišla v kočljiv položaj nezakonitosti.
192.
Z vidika mednarodnih pogodb se s členom 307 ES zahteva najprej opredelitev sporne pogodbe, da se ugotovijo datum njene sklenitve, njena vsebina in združljivost njenih določb s pravnim redom Unije.
193.
Tu ne more biti pogodb, ki so tako zaupne, da ovirajo upoštevanje carinskih obveznosti in preprečujejo uporabo člena 307. (
141
)
194.
Sicer pa, čeprav je Sodišče nekaj časa priznavalo prednost dvostranskega sporazuma, (
142
) je zelo kmalu poudarilo, (
143
) da se s predpisom podeljujejo „pravice“ tretjim državam, hkrati pa se nalagajo „obveznosti“ državam članicam, ki se bodo torej morale odpovedati uresničevanju pravic, ki so jim bile priznane s prejšnjo pogodbo, če to zahteva nova pogodba.
195.
Pregovor Pacta sunt servanda, ki je podlaga tega člena, ne dopušča apatije, ker državam nalaga, naj „ustrezno ukrepajo, da bi odpravile ugotovljeno nezdružljivost […]“ Stališča toženih strank ne pričajo o nikakršnem prizadevanju za premostitev morebitnih protislovij, kar prispeva k zavrnitvi tožbenega razloga.
196.
Kraljevina Švedska je bila na obravnavi še posebno dejavna, saj je vztrajno trdila, da nekateri dvostranski sporazumi o sodelovanju (
144
) kupcu nalagajo, naj ne razkrije nobene informacije o nakupu brez soglasja prodajalca ali dobavitelja. Po mojem mnenju je s to trditvijo upoštevanje prava Skupnosti prepuščeno tretjim osebam: državam, zasebnim organom ali podjetjem.
C – Zaupanje v pravo
197.
Vse tožene države razen Finske in Švedske so v pisanjih trdile, da je stališče Komisije v teh zadevah v nasprotju z načelom zaupanja v pravo.
198.
Kot sem navedel v zvezi s predhodnimi postopki, se Komisija že dolgo pogaja z Nemčijo, Italijo in Grčijo; vlade teh držav na to opozarjajo danes, da bi uveljavljale občutek varnosti, ki so ga imele, ker so zaradi pasivnosti varuha Pogodbe menile, da ni bilo neizpolnitve obveznosti.
199.
Danska prav tako navaja te stike in primere za ugotavljanje kršitev iz let 1984 in 1985 ter dodaja, da so države članice, ker na Sodišče ni bila vložena nobena tožba, lahko domnevale, da je Komisija molče sprejela oprostitev carin za uvoz vojaških sredstev.
200.
Načelo zaupanja v pravo je omejeno z možnostjo preklica upravnih aktov za zaščito posameznika (
145
) pred javno oblastjo.
201.
S spodbujanjem ozračja pravne varnosti, potrebnega za stabilnost prava, omogoča ravnanje s polnim poznavanjem dejstev in polnim zavedanjem posledic ravnanja; tako ustvarja ozračje varnosti, (
146
) ki je zlasti ugodno za gospodarske odnose. (
147
)
202.
Sodišče ga je v sodni praksi (
148
) opredelilo kot „temeljno načelo Skupnosti“, (
149
) uporabilo ga je za predpise z retroaktivnim ali takojšnjim učinkom (
150
) in naslovniku predpisa omogočilo, da v primeru spremembe položaja ohrani svoj predhodni položaj, če je na podlagi ravnanja uprave verjel, da status quo ne bo spremenjen. (
151
)
203.
Da bi zaupanje v pravo imelo varovalni učinek, se mora državljan (
152
) opreti na zunanje znake, in ne le na domneve ali subjektivna prepričanja; (
153
) po drugi strani pa mora ob upoštevanju zadevnih interesov položaj tistega, ki je upravičeno zaupal v ravnanje uprave, upravičiti to zaščito. (
154
)
204.
Jasno je, da se to načelo v obravnavanem primeru ne more uporabiti.
205.
Sodišče je Komisiji večkrat priznalo popolno svobodo pri odločanju o primernosti vložitve tožbe zoper državo članico; ta svoboda vključuje svobodo izbire trenutka za vložitev tožbe (
155
) brez omejitve.
206.
Poleg tega zaupanje v pravo učinkuje kot ovira za izjemno možnost, da se učinkovanje akta Skupnosti določi na datum pred njegovo objavo, (
156
) toda tožene države navajajo to trditev v obratnem smislu, da bi se izognile učinkom zakonodaje, ki je veljala pred Uredbo št. 150/2003.
207.
Zato bi bilo morda ustrezneje govoriti o lastnih aktih Komisije, (
157
) da bi podprli zamisel, da se je odpovedala svojim očitkom.
208.
Vendar pa je treba tudi ta pristop zavrniti, ker je Komisija v izjavi, izrečeni med pogajanji v zvezi z Uredbo št. 150/2003, (
158
) izrazila odločno voljo, da se ne odpove pobiranju carin, ki bi jih bilo treba plačati, in si je pridržala pravico, da v zvezi s tem sprejme primerne pobude.
209.
Tudi prej ni bilo privolitve Komisije v tem smislu, saj je že leta 1988 izdelala osnutek opustitve carin, ki pa se je izjalovil zlasti zaradi težav držav članic z doseganjem soglasja.
210.
Vsekakor Uredba št. 150/2003 ne vsebuje določbe z retroaktivnim učinkom, in to s privolitvijo držav, ker je niso izpodbijale.
211.
Nekatere države trdijo, da morajo biti učinki sodbe na podlagi načela zaupanja v pravo časovno omejeni; (
159
) vendar pa, kot sem pojasnil, Sodišče ni pristojno, da odloči o gospodarskih posledicah ugotovljenih neizpolnitev obveznosti.
212.
Ta časovna omejitev učinkov ni ustrezna, ker je izjemna; (
160
) če bi bila neizpolnitev obveznosti ugotovljena, to ne bi imelo resnih finančnih posledic za države, pri čemer se ne sme pozabiti, da je v členu 7(2) za obravnavane zadeve določen skrajni rok, s tem da so prepovedani popravki po več kot treh letih od datuma obvestila o spornih točkah.
213.
Zaradi zavrnitve ugovorov in vsebinskih razlogov držav v povezavi z objektivnimi dejstvi neizpolnitve obveznosti je treba ugoditi vsem sedmim tožbam.
VII – Stroški
214.
V skladu s členom 69(2) Poslovnika Sodišča se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni, kot se je zgodilo v vseh obravnavanih zadevah; če bo torej tožbam Komisije ugodeno, se toženim strankam naloži plačilo stroškov v vsaki od obravnavanih zadev.
215.
V skladu z odstavkom 4 istega člena države članice, ki so se kot intervenientke udeležile vsakega postopka, nosijo svoje stroške.
VIII – Predlog
216.
Na podlagi vseh zgornjih ugotovitev Sodišču predlagam, naj odloči:
1.
Republika Finska (C-284/05), Kraljevina Švedska (C-294/05), Zvezna republika Nemčija (C-372/05), Italijanska republika (C-239/06), Helenska republika (C-409/05) in Kraljevina Danska (C-461/05) niso izpolnile obveznosti iz člena 26 ES, člena 20 Carinskega zakonika Skupnosti ter členov 2, 9, 10 in 11 uredb št. 1552/89 in št. 1150/2000, ker niso določile in izplačale lastnih sredstev na podlagi uvoza vojaških sredstev in niso plačale obresti, dolgovanih zaradi zamude pri dajanju ustreznih zneskov na voljo Komisiji.
2.
Kraljevina Švedska (C-294/05) in Italijanska republika (C-387/05) nista izpolnili obveznosti iz člena 26 ES, člena 20 Carinskega zakonika Skupnosti ter členov 2, 9, 10 in 11 uredb št. 1552/89 in št. 1150/2000, ker nista določili in izplačali lastnih sredstev na podlagi uvoza blaga z dvojno rabo in nista plačali obresti, dolgovanih zaradi zamude pri dajanju ustreznih zneskov na voljo Komisiji.
3.
Stroške nosijo Republika Finska v zadevi C-284/05, Kraljevina Švedska v zadevi C-294/05, Zvezna republika Nemčija v zadevi C-372/05, Italijanska republika v zadevah C-387/05 in C-239/06, Helenska republika v zadevi C-409/05 in Kraljevina Danska v zadevi C-461/05.
4.
Države članice intervenientke nosijo svoje stroške.
(
1
)	Jezik izvirnika: španščina.
(
2
)	Čeprav je bila Uredba Sveta št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 302, str. 1) nedavno nadomeščena z Uredbo (ES) št. 450/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008, s katero je bil določen „modernizirani carinski zakonik“, se ratione tempore v obravnavanem primeru uporablja prva uredba.
(
3
)	Uredba Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa št. 88/376/EGS, Euratom o sistemu lastnih sredstev Skupnosti (UL L 155, str. 1).
(
4
)	Uredba Sveta (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti (UL L 130, str. 1).
(
5
)	Vse tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti se nanašajo na uvoz vojaških sredstev, razen ene od dveh, vloženih zoper Italijo, to je tožbe C-387/05, v kateri se lahko kupljena sredstva uporabljajo za civilne in vojaške namene, in tožbe zoper Švedsko (C-294/05), v kateri Komisija svoj očitek opre hkrati na uvoz vojaških sredstev in uvoz opreme z dvojno rabo.
(
6
)	Človeštvo, bratsko privrženo temu hrepenenju, je omenjeno v dveh slavnih primerih te sanjske utopije: v An die Freude (Oda radosti) Friedricha Schillerja, ki jo je uglasbil Beethoven v Simfoniji št. 9 v d-molu, op. 125, in legendarni skladbi Johna Lennona Imagine.
(
7
)	Ne morem se strinjati s pregovorom Si vis pacem para bellum, čeprav je Cervantes, ki ga zelo cenim, v šaljivem poskusu za njegovo rešitev Don Kihotu v usta položil: „S poti naj se mi spravijo tisti, ki bi trdili, da je učenost [zakoni] k večjemu pridu kakor izvedenost v orožju; porečem jim, naj bodo že kdor si bodi, da ne vedo, kaj govorijo. … ljudje orožja, zakaj njihov namen in cilj je mir, največja dobrina, ki si jo ljudje na tem svetu lahko žele.“Veleumni plemič don Kihot iz Manče, Prvi del, Cankarjeva založba v Ljubljani, 1988, 37. poglavje, str. 396 in 397, prevod Niko Košir.
(
8
)	Teh sedem sklepnih predlogov, ki bi bili izrečeni v različnih trenutkih, če ne bi bile obravnave v sedmih postopkih zaradi neizpolnitve obveznosti, ki jih je uvedla Komisija, združene na en sam dan, povezujem v en sam dokument.
(
9
)	Po avtorju Beccaria, C., Dei delitti e delle pene, poglavje XV, je skrivnost najmočnejši ščit tiranije.
(
10
)	Sklep Sveta 94/728/ES, Euratom z dne 31. oktobra 1994 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti (UL L 293, str. 9).
(
11
)	Sklep Sveta 88/376/EGS, Euratom z dne 24. junija 1988 o sistemu lastnih sredstev Skupnosti (UL L 185, str. 24).
(
12
)	Odlomki, citirani pod tem naslovom, se nanašajo izključno na Uredbo št. 1150/2000 v skladu z njenim členom 22.
(
13
)	Uredba Sveta (ES) št. 150/2003 z dne 21. januarja 2003 o opustitvi uvoznih dajatev za nekatere vrste orožja in vojaško opremo (UL L 25, str. 1).
(
14
)	Peta uvodna izjava in člen 1 Uredbe št. 150/2003.
(
15
)	Peta uvodna izjava Uredbe št. 150/2003.
(
16
)	Člen 8.
(
17
)	Točka 14 tožbe.
(
18
)	V zadevi v zvezi s Finsko se je celo začel postopek za ugotavljanje kršitev št. 2001/2219, ki pa je bil nazadnje opuščen.
(
19
)	Zaradi upoštevanja zamud je k glavnici prištela zamudne obresti.
(
20
)	Tako so v tožbi, vloženi zoper Finsko (C-284/05), intervenirale Švedska, Nemčija, Italija, Grčija, Danska in Portugalska; Nemčija, Finska in Danska so intervenirale v postopku zoper Švedsko (C-294/05); intervenientke v postopku zoper Zvezno republiko Nemčijo (C-372/05) so bile Grčija, Finska in Danska; intervenientke za Italijansko republiko (C-387/05) so bile Grčija, Danska, Finska in Portugalska; intervenientke za Helensko republiko (C-409/05) so bile Italija, Finska, Danska in Portugalska; Dansko (C-461/05) so podprle Grčija, Portugalska in Finska; nazadnje sta v drugi tožbi zoper Italijansko republiko (C-239/06) toženi stranki na pomoč priskočili Grčija in Finska.
(
21
)	Skupna obravnava za zadeve C-372/05, C-387/05, C-409/05, C-461/05 in C- 239/06 ter dodatni obravnavi ob izključitvi javnosti za zadevi C-284/05 in C-294/05.
(
22
)	Obsežne utemeljitve nemške vlade v podporo temu ugovoru v odgovoru na tožbo so v nasprotju z molkom njenega predstavnika na obravnavi, kar kaže, da ni prepričan o trdnosti tega ugovora.
(
23
)	Lenaerts, K., Arts, D., in Maselis, I., Procedural Law of the European Union, Robert Bray, ur., Sweet & Maxwell, London, 2006, str. 141 in 142, zagovarjajo to trditev, kar zadeva posebni postopek iz člena 95(9) ES; sam ne vidim nobenega razloga za to, da se ta trditev ne razširi na posebni postopek iz člena 298, drugi odstavek, ES, na katerega se ti avtorji nedvomno sklicujejo pod naslovom Relationship between Arts 226 and 227 of the EC Treaty. And special procedures relating to the improper use of derogating provisions. Po njihovem mnenju „the opportunity afforded to the Commission by Art. 95 of the EC Treaty in order to bring a matter directly before the Court of Justice without incurring the delay of a pre-litigation procedure is intended to serve the Community interest of protecting in full the establishment of the internal market. However, this does not preclude the Commission from opting to bring proceedings under Art. 226 of the EC Treaty in the interest of the defendant Member State“.
(
24
)	Javni red izključuje vsako diskrecijsko pravico.
(
25
)	Na primer carinskega zakonika Skupnosti.
(
26
)	Enak pristop se pojavi v točkah od 63 do 67 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca Jacobsa, predstavljenih 6. aprila 1995 v zadevi Komisija proti Grčiji, ki je bila končana s sklepom predsednika Sodišča z dne 19. marca 1996 (C-120/94, Recueil, str. I-1513). Glede na enostranske ukrepe Grške republike, katerih namen je bil po mnenju Komisije ovirati trgovino prek pristanišča Solun s proizvodi, ki izvirajo ali prihajajo iz Nekdanje jugoslovanske republike Makedonije ali so namenjeni vanjo, in tudi uvoz proizvodov, ki izvirajo ali prihajajo iz te republike, v Grčijo, je bila to edina tožba, ki je bila dotlej vložena na podlagi izjemnega postopka iz člena 298 ES (nekdanji člen 225 ES).
(
27
)	Díez-Hochleitner, J., in Martínez Capdevila, C., Derecho de la Unión europea, izd. McGraw-Hill, Madrid, 2001, str. 419.
(
28
)	V zvezi s tem se strinjam z razmisleki v repliki Komisije.
(
29
)	Sodba z dne 16. septembra 1999 v zadevi Komisija proti Španiji (C-414/97, Recueil, str. I-5585).
(
30
)	Na ta precedens, ki je očitno drugotnega pomena, se sklicujem zato, da bi Sodišče opozoril na to okoliščino, in ne zato, da bi pripisal prevelik pomen sistemu stare decisis et non quieta movere.
(
31
)	García de Enterría E., La lucha contra las inmunidades del poder en el derecho administrativo (poderes discrecionales, poderes de gobierno poderes normativos), v Revista de Administración Pública, št. 38, 1962, str. 159–208.
(
32
)	House of Lords je v zadevi Zamora (The Zamora (1916), 2 Appeal Cases, 77) sprejel odločno stališče: „Tisti, ki so odgovorni za nacionalno varnost, morajo biti edini, ki so pooblaščeni za odločanje o tem, kaj ta varnost zahteva. Zelo neprimerno bi bilo, da bi bile tovrstne zadeve lahko predmet preiskave na sodišču ali javne razprave.“
(
33
)	Sodbe Sodišča z dne 8. februarja 1983 v zadevi Komisija proti Združenemu kraljestvu (124/81, Recueil, str. 203); z dne 21. septembra 1988 v zadevi Komisija proti Franciji (50/87, Recueil, str. 4797) in z dne 10. septembra 1996 v zadevi Komisija proti Nemčiji (C-61/94, Recueil, str. 3989).
(
34
)	UL 1991, L 176, str. 7 (popravljena različica v UL 1992, L 383, str. 117), prečiščena različica s spremembami z dne 21. februarja 1995 (UL L 44, str. 61), v veljavi na dan vložitve tožbe.
(
35
)	V zvezi s tem se sklicujem na sodbo Sodišča z dne 2. oktobra 2008 v zadevi Komisija proti Grčiji (C-36/08).
(
36
)	Zadeva C-104/02, ZOdl., str. I-2689.
(
37
)	Od leta 1958 do 1970.
(
38
)	UL L 94, str. 19.
(
39
)	Ta sredstva se imenujejo „tradicionalna“ lastna sredstva ali lastna sredstva „po naravi“, ker je njihovo pobiranje odvisno izključno od politik Skupnosti, in ne od volje držav.
(
40
)	To zasedanje Sveta je bilo 25. in 26. junija 1984.
(
41
)	UL L 128, str. 15.
(
42
)	Kljub splošnemu stališču, ki ga je sprejel Svet v Fontainebleauju in ki kot naslovnika tega ukrepa opredeljuje vsako državo članico, ki nosi preveliko proračunsko breme.
(
43
)	To nadomestilo je navedeno tudi v členu 4 Sklepa Sveta 2007/436/ES, Euratom, z dne 7. junija 2007o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti.„Šesti sklep o lastnih sredstvih“ (UL L 163, str. 17).
(
44
)	Ta sistem je sistem iz člena 5 Sklepa 2007/436, navedenega v prejšnji opombi.
(
45
)	Od leta 2002 govorimo o bruto nacionalnem dohodku, BND.
(
46
)	Lastna sredstva, ki temeljijo na BND, se izračunajo tako, da se za osnovo za odmero, ki pomeni vsoto bruto domačih proizvodov po tržni ceni, uporabi stopnja, ki se določi vsako leto. So zelo pomembna, ker opredeljujejo zgornjo mejo osnove za odmero DDV, porazdelitev stroškov za britanski popravek in zgornjo mejo skupnega zneska sredstev, določenega v finančnih napovedih. V veljavnem Sklepu 2007/436 je zgornja meja lastnih sredstev ohranjena na 1,24% skupnega BND držav članic po tržnih cenah, medtem ko je bila zgornja meja sredstev za prevzem obveznosti postavljena na 1,31% skupnega BND držav članic.
(
47
)	Člen 2(3) Sklepa 2007/436.
(
48
)	UL L 253, str. 42.
(
49
)	To daje smisel priznanju carin kot legitimnega zaščitnega instrumenta zoper domnevno prevlado zelo liberalno navdihnjene mednarodne ideologije, kot navajata Berr, J., in Trémeau, H., v Le Droit douanier: Communautaire et national, 7. izd., Economica, 2006, str. 3.
(
50
)	V mojih sklepnih predlogih v zadevi D. (sodba z dne 5. julija 2005, C-376/03, ZOdl., str. I-5821), predstavljenih 26. oktobra 2004, opozarjam, da je bilo treba za uresničitev carinske unije v Skupnosti vzpostaviti skupno carinsko tarifo, za zagotovitev neoviranega pretoka blaga pa je bila potrebna uskladitev posrednega obdavčenja; v istem besedilu predlagam tudi približevanje sistemov neposrednega obdavčenja v interesu prostega pretoka oseb in kapitala.
(
51
)	V členu 7(2) je določeno: „Po 31. decembru tretjega leta, ki sledi zadevnemu letu, popravki letnega zbirnega računa iz odstavka 1 niso več mogoči, razen v točkah, za katere je pred tem datumom poslala obvestilo Komisija ali zadevna država članica.“
(
52
)	Kot za Italijo v zadevi C-387/05.
(
53
)	Razmišljanja grške vlade so zanimiva (točki 10 in 11 odgovora na tožbo), čeprav se zdita izraza „carinska kršitev“ in „finančna kršitev“ neustrezna, ker tu ne gre za odločitev o kazni, ampak samo za ugotovitev neizpolnitve obveznosti.
(
54
)	Razlikovanje je upoštevano v sklepnih predlogih generalne pravobranilke Stix-Hackl, predstavljenih 26. januarja 2006, v zadevi Komisija proti Belgiji, v kateri je bila izrečena sodba Sodišča z dne 5. oktobra 2006 (C-377/03, ZOdl., str. I-9733); generalna pravobranilka, ki se opira na to razlikovanje, pojasnjuje, da so „očitki, ki jih navaja Komisija v predlogu, omejeni na kršitve uredbe o lastnih sredstvih, tako da v obravnavanem primeru Sodišče ni pristojno, da posebej odloči o morebitnih kršitvah carinske zakonodaje“.
(
55
)	Zadeva Komisija proti Franciji (C 276/97, Recueil, str. I-6251).
(
56
)	Če uporabim izraz iz zgoraj navedenih sklepnih predlogov generalne pravobranilke Stix-Hackl.
(
57
)	V nadaljevanju se bom z vidika člena 296 ES lotil utemeljitev, ki so jih predstavile tožene države.
(
58
)	UL L 256, str. 1.
(
59
)	To upadanje je ponazorjeno v poročilu Alaina Lamassoura, delovni dokument št. 1 Evropskega parlamenta o lastnih sredstvih Evropskih skupnosti v zvezi z Zgodovino prihodkov Skupnosti, Odbor za proračun, 2005, str. 6.
(
60
)	De lege ferenda, Jordán J. Ma., Por una reforma del sistema de financiación de la Unión europea, Quaderns de Política Econòmica, Revista electrónica, 2a época, zv. 2, januar–marec 2003, str. 13, predlaga, naj se sredstva, ki temeljijo na BND, nadomestijo z deležem nacionalnih davčnih prihodkov, predvsem davka od dohodka, kar bi omogočilo sprostitev poti proti bolj neposrednemu odnosu med Evropsko unijo in državljani, ki bi bil okrepljen z elementom davčnega federalizma, na podlagi katerega bi vsak Evropejec prispeval sorazmerno s svojimi prihodki, in ne prihodki svoje države.
(
61
)	V primeru Nemčije je bilo v pisnem postopku navedeno plačilo v višini 10.803.000 EUR; druge države, kot sta Finska in Švedska, so taka plačila napovedale med obravnavo.
(
62
)	Kar zadeva glavnico dolga, ne glede na njihov vpliv na zamudne obresti.
(
63
)	Sodba Sodišča z dne 18. oktobra 2007 v zadevi Komisija proti Danski (C-19/05, ZOdl., str. I-8597).
(
64
)	Sodbe Sodišča z dne 16. maja 1991 v zadevi Komisija proti Nizozemski (C-96/89, Recueil, str. I-2461), točka 37; z dne 15. junija 2000 v zadevi Komisija proti Nemčiji (C-348/97, Recueil, str. I-4429), točka 64; z dne 15. novembra 2005 v zadevi Komisija proti Danski (C-392/02, ZOdl., str. I-9811), točka 60, in z dne 23. februarja 2006 v zadevi Komisija proti Španiji (C-546/03), točka 28.
(
65
)	Ta trditev je jasno izražena v sklepnih predlogih generalnega pravobranilca Geelhoeda, predstavljenih 10. marca 2005 v zadevi Komisija proti Danski, v kateri je bila izrečena zgoraj navedena sodba Sodišča z dne 15. novembra 2005 (C-392/02).
(
66
)	Čeprav je bilo v sodbi Komisija proti Danski, navedeni v prejšnji opombi, ugodeno tožbi zaradi neizpolnitve obveznosti, pa ni bila sprejeta kršitev člena 10 ES, ki jo je zagovarjal generalni pravobranilec Geelhoed.
(
67
)	Ta trditev je v njeni dupliki.
(
68
)	Ki ne zadeva vseh toženih držav, kot je zastopnik danske vlade opozoril na obravnavi, ko je pojasnil, da Danska ostaja ob strani.
(
69
)	To je med predhodnim postopkom predlagala danska vlada, med obravnavo pa pojasnil predstavnik portugalske vlade na podlagi neupravičene obogatitve Evropskih skupnosti.
(
70
)	Seznam, ki je bil določen s Sklepom Sveta 255/58, ni bil niti spremenjen niti objavljen, čeprav ga je Komisija razkrila ob pisnem vprašanju (E-1323/2001), ki ga je 3. maja 2001 postavil evropski poslanec Staes (Verts/ALE) (UL C 364 E, str. 85).
(
71
)	Samo v zvezi z blagom z dvojno rabo, toda ne v zvezi z orožjem.
(
72
)	Trditve Švedske se osredotočajo na orožje, kar ugotavlja Komisija v repliki, ne da bi to švedski predstavnik izpodbijal, kajti tega vprašanja ne načne v dupliki, v kateri se še naprej sklicuje izključno na vojaška sredstva. Čeprav se Italija v zadevi C-387/05 sklicuje na člen 296(1)(a) ES, pa svojih stališč prav tako ne oblikuje na podlagi te točke (a).
(
73
)	Njegova posebna uporaba je odvisna od vseh pogojev, ki jih bom analiziral v nadaljevanju.
(
74
)	Ta misel je bila jasno izražena v sklepnih predlogih generalnega pravobranilca Mazáka, predstavljenih 10. julija 2007, točke od 58 do 61, in tudi sodbi Sodišča z dne 8. aprila 2008 v zadevi Komisija proti Italiji (C-337/05, ZOdl., str. I-2173, točke od 47 do 49), v katerih se zavrača uporaba člena 296(1)(b) ES za neposredno oddajo nekaterih naročil za nakup helikopterjev brez javnega razpisa. V istem smislu glej nedavno sodbo z dne 2. oktobra 2008 v zadevi Komisija proti Italiji (C-157/06, ZOdl., str. I-7313, točke od 24 do 28).
(
75
)	Določb, s katerimi se urejajo lastna sredstva.
(
76
)	Ne da bi želel zapasti v demagogijo, se sprašujem, ali bi bilo mogoče temeljne svoboščine Skupnosti in celo temeljne pravice izločiti z enakim elanom, če bi bile trditve držav članic sprejete.
(
77
)	Skoraj soglasno.
(
78
)	Strinjam se s trditvijo, ki jo je izrekel Garrido Cuenca, N., v El episodio judicial de la desclasificación de los papeles del CESID. Las sentencias del Tribunal Supremo de 4 de abril de 1997. Paradojas y paralogismos de un conflicto entre la función de gobierno y el derecho a la tutela judicial efectiva, Revista de Administración Pública, št. 143, maj–avgust 1997, v skladu s katero „[…] ni mogoče enostavno reči, da če vlada neko informacijo označi za ‚tajno‘, to pomeni, da se ta zadeva izogne popolnoma vsakemu nadzoru. Nasprotno, zakonodajalec je jasno želel, da bo ta informacija dostopna drugi oblasti države, to je tisti, ki ji je bil njen nadzor izrecno zaupan z Ustavo […]“; to so lahko, odvisno od pravnega reda, parlamentarna skupščina ali sodni organi, lahko pa se tudi zgodi, da dodelitev teh funkcij ni urejena.
(
79
)	Seveda, če izhajamo iz popolnoma nacionalne vizije pravne realnosti. Na ravni Skupnosti je treba pretehtati načela pristojnosti in subsidiarnosti.
(
80
)	De Lucas, J., Secretos de Estado, Derechos et libertades, Revista del Instituto Bartolomé de las Casas, str. 57.
(
81
)	Iz tožb izhaja, da je za nekatere države obračun carin nedolžna formalnost, medtem ko je za druge pomembna zadeva, ki lahko škoduje njihovim najobčutljivejšim interesom.
(
82
)	Sodba Sodišča z dne 15. maja 1986 v zadevi Johnston (222/84, Recueil, str. 1651).
(
83
)	V členih 30 ES, 39 ES, 46 ES, 58 ES, 64 ES, 296 ES in 297 ES.
(
84
)	Sodba z dne 11. marca 2003 v zadevi Dory (C-186/01, Recueil, str. I-2479), točka 31; zgoraj navedena sodba Johnston, točka 26; sodbi z dne 26. oktobra 1999 v zadevi Sirdar (C-273/97, Recueil, str. I-7403), točka 16, in z dne 11. januarja 2000 v zadevi Kreil (C-285/98, Recueil, str. I-69), točka 16.
(
85
)	Zgoraj navedene sodbe Sirdar, Kreil in Dory; te sodbe so podrobno obdelane v Obrazložitvenem sporočilu o uporabi člena 296 Pogodbe na področju javnih naročil za obrambo (SEC(2006)1554) (SEC(2006)1555).
(
86
)	Generalni pravobranilec Cosmas v sklepnih predlogih, predstavljenih 23. marca 2000, ki jim je sledila sodba Sodišča z dne 13. julija 2000 v zadevi Albore (C-423/98, Recueil, str. I-5965), ugotavlja, da bi lahko sistematično sklicevanje na te interese podrlo ravnovesje med določbami Pogodbe in povzročilo motnje v delovanju mehanizma nadzora nad združljivostjo nacionalnih ukrepov, temelječih na členu 296 ES, s pravom Skupnosti.
(
87
)	Teorija „acte de gouvernement“ je bila temeljito spremenjena, ko je francoski Conseil d'État v sodbi z dne 19. februarja 1875 v zadevi Prince Napoléon (Rec. 155) opustil doktrino političnega motiva, ki jo je zagovarjal v prejšnjih odločitvah (CE, 1. maja 1822, Laffitte, in CE, 9. maja 1867, Duc d'Aumale), in tako potrdil, da ni pristojen za odločanje o nekaterih ravnanjih uprave.
(
88
)	V delu pisatelja Miguela de Unamuna Niebla se glavni junak Agustín upira usodi in tudi avtorju, s katerim ima v romanu znan pogovor, v katerem ga prosi, naj v romanu ne umre; državam očitno ta nevarnost ne grozi, čeprav jim rešitev teh sporov ne bi ustrezala, saj so nazadnje same tiste, ki so spisale zgodovino Skupnosti zadnjih 50 let in ki se danes upirajo cilju pravne enotnosti, nedvomno zaradi prepričanja, da bodo morale nekaj žrtvovati.
(
89
)	Italija na primer izrecno zavzame to maksimalistično stališče v zadevi C-239/06, v kateri trdi, da od nje ni mogoče zahtevati nobenega dokaza.
(
90
)	V slovenski različici.
(
91
)	Sodbi z dne 10. marca 1987 v zadevi Komisija proti Italiji (199/85, Recueil, str. 1039); z dne 4. oktobra 1991 v zadevi Richardt in Les Accessoires Scientifiques (C-367/89, Recueil, str. I-4621); zgoraj navedena sodba z dne 16. septembra 1999 v zadevi Komisija proti Španiji in sodba z dne 2. junija 2005 v zadevi Komisija proti Grčiji (C-394/02, ZOdl., str. I-4713).
(
92
)	Navedena zgoraj.
(
93
)	Ni pristojno za to in to ni v središču te zadeve; vseeno pa obstaja obsežna pravna literatura o tem: Wiggings, J. R., v Freedom of Secrecy, N. York, Oxford University Press, 1964; Revenga Sanchez, M., Razonamiento Judicial, Seguridad Nacional y Secreto de Estado, Revista española de Derecho Constitucional, let. 18, št. 53, maj–avgust 1998, zgoraj navedeni De Lucas, J., str. 35–62.
(
94
)	Najpristnejša izraza katerega sta notranji trg in carinski sistem.
(
95
)	Sodba z dne 14. marca 2000 v zadevi Église de scientologie (C-54/99, Recueil, str. I-1335, točka 17).
(
96
)	Sodišče je v sodbi z dne 11. decembra 2003 v zadevi Deutscher Apothekerverband (C-322/01, Recueil, str. I-14887) odločno zanikalo, da bi lahko popolnoma gospodarski cilji upravičevali oviranje temeljnega načela prostega pretoka blaga (točka 122).
(
97
)	Točka 31 njenega odgovora na tožbo (C-409/05).
(
98
)	Zadeva C-461/05.
(
99
)	Zadeva C-239/06.
(
100
)	Točka 22 in fine.
(
101
)	Točka 23.
(
102
)	To trdita Danska v zadevi C-461/05 in Finska v intervencijski vlogi v postopku zoper Italijo (C-239/06).
(
103
)	Kot primer navajam lastno hvalo Nemčije v njenem odgovoru na tožbo (C-372/05).
(
104
)	V besedilu člena 1(4) Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 648/2005 z dne 13. aprila 2005 o spremembah Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o Carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 117, str. 13).
(
105
)	Če uporabim bojno besedišče, ki se obsežno uporablja v teh zadevah, želijo tožene države „s topovi streljati na vrabce“.
(
106
)	Sodba Sodišča z dne 26. aprila 1988 v zadevi Bond van Adverteerders (352/85, Recueil, str. 2085), ki jo je generalni pravobranilec Cosmas navedel v zgoraj navedenih sklepnih predlogih, predstavljenih 23. marca 2000.
(
107
)	V tem smislu je v sklepnih predlogih (točka 62) in sodbi (točka 53) v zgoraj navedeni zadevi C-337/05 kot nesorazmerna zavržena odločitev Italije, s katero je nekatera naročila oddala neposredno, brez upoštevanja pravil o javnih naročilih, da bi preprečila razkritje zaupnih informacij.
(
108
)	V skladu s členom 7(1) „vsaka država članica Komisijo obvesti o upravnem izvajanju te uredbe v šestih mesecih od začetka njenega izvajanja“. Prav tako morajo države članice najpozneje tri mesece po koncu vsakega koledarskega leta Komisiji sporočiti tudi podatke o skupnem številu izdanih potrdil ter skupno vrednost in bruto težo blaga, uvoženega po določbah uredbe.
(
109
)	Ta potrdila so bila navedena v obrazložitvi pravnega okvira.
(
110
)	Države v zvezi s tem molčijo, čeprav iz Uredbe št. 150/2003 izhaja določena zaskrbljenost, saj je v šesti uvodni izjavi navedeno, da je treba „določiti pravila, po katerih države članice zagotovijo podatke o količini, vrednosti in številu izdanih potrdil, ter postopke za izvajanje te uredbe“.
(
111
)	Podatkov, za katere poleg tega menim, da niso ogroženi.
(
112
)	Člen 6(4)(a) Uredbe št. 1150/2000.
(
113
)	Odločba Komisije 97/245/ES, Euratom, z dne 20. marca 1997 o ureditvi, po kateri države članice Komisiji pošiljajo informacije v okviru sistema virov lastnih sredstev Skupnosti (UL L 97, str. 12).
(
114
)	Na primer pri naknadnem inšpekcijskem pregledu Komisije.
(
115
)	Finska v zadevi C-284/05 trdi, da so to v nekaterih primerih deli, ki jih je treba sestaviti naknadno.
(
116
)	Točka 58 njene replike v zadevi Komisija proti Nemčiji (C-372/05).
(
117
)	Točka 26 replike v zadevi proti Finski (C-284/05).
(
118
)	S to določbo ima nacionalna uprava širok manevrski prostor: „V kolikor carinska zakonodaja Skupnosti ne vsebuje pravil na tem področju, države članice določijo pristojnost različnih carinskih uradov na njihovem območju, ob upoštevanju, če je potrebno, narave blaga in carinskega postopka, v katerega bo dano.“
(
119
)	Očitno bo imenovala osebo, ki ji zaupa, na primer vojaškega revizorja.
(
120
)	Uredba Sveta z dne 10. maja 1999 o določitvi pravic in obveznosti zastopnikov, ki jih je Komisija pooblastila za izvajanje kontrol in inšpekcijskih pregledov lastnih sredstev Skupnosti (UL L 126, str. 9).
(
121
)	Sodba Sodišča z dne 12. septembra 2000 v zadevi Komisija proti Nizozemski (C-408/97, Recueil, str. I-6417).
(
122
)	To izhaja zlasti iz sodbe Sodišča z dne 7. marca 2002 v zadevi Komisija proti Italiji (C-10/00, Recueil, str. I-2357).
(
123
)	Med drugimi Finska.
(
124
)	Na primer prodajalci, kupci ali preprosti posredniki.
(
125
)	V skladu s točkami od 30 do 32 duplike Finske v zadevi C-284/05 se obveznost zaupnosti, naložena podjetjem, skrbno izvaja, zlasti z nadzorom nad njihovimi prostori in zanesljivostjo njihovega osebja.
(
126
)	Na obravnavi nisem prejel zadovoljivega pojasnila Grčije, kako lahko plačilo carin vpliva na program preprostega vzdrževanja letal, ob upoštevanju, da so pregledi (ne sklicujem se na nadomestne dele) preproste storitve in kot take niso zavezane carinam.
(
127
)	Znova se pojavi v členu 346 ES prečiščene različice Pogodbe o delovanju Evropske unije (UL 2008, C 115, str. 1), kot izhaja iz Pogodbe, podpisane 13. decembra 2007 v Lizboni.
(
128
)	Trombetta, S., La protection des intérêts nationaux de la défense quand la défense devient européenne, Revue du Marché commun et de l’Union européenne, št. 490, julij–avgust 2005, str. 442 in 443. Druge monografske študije o členu 296 ES so v Bratanova, E., Legal Limits of National Defense Privilege in the European Union, Overview of the recent European Court of Justice judgement on Art. 296 European Community Treaty and the new role of the Commission in armaments: A step towards a single market in armaments?, Bonn International center for conversion, BICC paper 34, 2004; Eikenberg, K., Article 296 (ex-223) E.C. and external trade in strategic goods, European Law Review, zv. 25, št. 2, april 2005; in Barbe, I., L'article 223 du traité de Rome: un article controversé, Droit et défense, Revue générale du droit de la sécurité et de la défense, št. 98/1.
(
129
)	Moreiro González, C. J., Las cláusulas de seguridad nacional, Iustel, Madrid, 2007, str. 39–48, zanimivo razmišlja v opisu tega, kar imenuje „polisemična narava nacionalne varnosti v sodobnem mednarodnem pravu“; glede na širjenje groženj namreč nacionalna varnost ni več samo element, ki je neločljivo povezan z rojstvom države, ampak se pojavlja tudi v drugih okoliščinah, v katerih vlada poudarjena globalizacija, ne da bi izgubila svojo začetno opredelitev.
(
130
)	Zlasti so na voljo informacije o konvencionalnem orožju (v registru Združenih narodov: http://disarmament.un.org/UN_REGISTER.NSF, ki gre celo do opisa arzenala držav) in o oborožitveni industriji (http://www.defenseindustrydaily.com).
(
131
)	Na strani 231 zgoraj navedenega članka Garrido Cuenca, N., navaja, da uradna tajnost ne preneha biti tajnost, ker je nekdo prekršil predpis varstva zaupnosti in jo objavil; nagibam se k mnenju, da tožene države ne nasprotujejo objavi na spletu, ker ni nobena dokazala nasprotno. Kot nasprotje navajam Moreira Gonzáleza, C. J, ki se v zgoraj navedeni knjigi, str. 202 in 203, sklicuje na sodbo v zadevi Verening Weekblad Bluf!, v kateri je Evropsko sodišče za človekove pravice potrdilo, da tajno razmerje ni več tajno, ko je razkrito, ker „… la protection de l'information en tant que secret d’État ne se justifiait plus et la retrait de la circulation […] n'apparaissait plus nécessaire pour atteindre le but légitime poursuivi …“ (točka 45).
(
132
)	Trombetta, S, op. cit., str. 447–450.
(
133
)	Tudi ta možnost, ki je manj radikalna kot razveljavitev člena 296 ES, vključuje težave, kajti čeprav je za pobudo pristojna Komisija, je končna odločitev stvar Sveta, pri čemer ne smemo pozabiti na morebitno pravico držav do veta.
(
134
)	Sklicujem se zlasti na evropsko varnostno in obrambno politiko.
(
135
)	Ustanovljena je bila s Skupnim ukrepom Sveta 2004/551/SZVP (UL L 245, str. 17), v njej pa sodelujejo vse države članice Unije razen Danske; njene naloge vključujejo razvoj in okrepitev evropskega sodelovanja pri oborožitvi, pomoč Svetu in državam članicam za izboljšanje obrambnih zmogljivosti Unije pri kriznem upravljanju ter podporo evropski varnostni in obrambni politiki.
(
136
)	Člen 2(4) prečiščene različice Pogodbe o delovanju Evropske unije.
(
137
)	Člen 222 prečiščene različice Pogodbe o delovanju Evropske unije.
(
138
)	Na področju Evropske unije Uredba Sveta (ES) št. 1334/2000 z dne 22. junija 2000 o vzpostavitvi režima Skupnosti za nadzor izvoza blaga in tehnologije z dvojno rabo (UL L 159, str. 1), Skupno stališče Sveta 2003/468/SZVP z dne 23. junija 2003 o nadzoru posredovanja orožja (UL L 156, str. 79), Uredba Sveta (ES) št. 1236/2005 z dne 27. junija 2005 o trgovini z določenim blagom, ki bi se lahko uporabilo za izvršitev smrtne kazni, mučenje ali drugo okrutno, nečloveško ali poniževalno ravnanje ali kaznovanje (UL L 200/1); v registru nezavezujočega prava (soft law) lahko navedemo Pravila obnašanja Evropske unije pri izvozu orožja, sprejeta 8. junija 1998.
(
139
)	Geslo kampanje, ki so jo sredi devetdesetih let v Španiji izvedle organizacije, kot so Amnesty International, Intermón Oxfam in Greenpeace, je bilo: „So skrivnosti, ki ubijajo.“
(
140
)	Nadzor nad pravilnostjo lastnih sredstev.
(
141
)	Za podrobne opombe o njegovih učinkih glej Stoffel Vallotton, N., Las relaciones entre el derecho internacional y el derecho comunitario en el marco del article 307 CE: convenios de Estados miembros con terceros Estados anteriores a su adhesión a la UE: nuevas consideraciones sobre su limitada primacía, Revista de Derecho Comunitario Europeo, str. 22, Madrid, september–december 2005, str. 843-890.
(
142
)	Sodba z dne 18. novembra 2003 v zadevi Budejovicky Budvar (C-216/01, Recueil, str. I-13617).
(
143
)	V sodbi z dne 27. februarja 1962 v zadevi Komisija proti Italiji (10/61, Recueil, str. 1).
(
144
)	Ker datum teh sporazumov ni znan, se ni mogoče sklicevati na člen 307 ES, ki se uporablja samo za sporazume, sklenjene pred pristopom k Skupnosti.
(
145
)	Sodba Sodišča z dne 14. maja 1975 v zadevi CNTA proti Komisiji (74/74, Recueil, str. 533).
(
146
)	Zielinski, A., La stabilité du droit, élément essentiel de l'État de droit, v delu različnih avtorjev L'État de droit et la sécurité juridique, Institut de Sciences Juridiques, CNRS, Pariz – Varšava, 1996, str. 83 in nasl.
(
147
)	Sharpston, E., Legitimate Expectations and Economic Reality, European Law Review, 1990, str. 103.
(
148
)	Za sistematično analizo te sodne prakse glej Papadopoulou, R. E., Principes généraux du droit et droit communautaire (origines et concrétisation), Bruselj, 1996.
(
149
)	Sodbi Sodišča z dne 16. maja 1979 v zadevi Tomadini (84/78, Recueil, str. 1801) in z dne 5. maja 1981 v zadevi Dürbeck (112/80, Recueil, str. 1095).
(
150
)	Puissochet, J. P., Vous avez dit confiance légitime?, v L'État de Droit (Mélanges en l'honneur de Guy Braibant), izd. Dalloz, Pariz, 1996, str. 585.
(
151
)	Začetki te sodne prakse so v sodbah z dne 13. julija 1965 v zadevi Lemmerz-Werke (111/63, Recueil, str. 835) in z dne 5. junija 1973 v zadevi Komisija proti Svetu (81/72, Recueil, str. 575).
(
152
)	García de Enterría, E., El principio de protección de la confianza legítima como supuesto título justificativo, v Revista de Administración Pública, št. 159, september–december 2002, str. 178, navaja špansko ustavno sodno prakso v zvezi s tem načelom, ki se opira na upravičeno pričakovanje državljana, da bo oblast pravo uporabila na določen način.
(
153
)	Sodba Sodišča z dne 5. oktobra 1993 v združenih zadevah Driessen in drugi (od C-13/92 do C-16/92, Recueil, str. 4751).
(
154
)	Kot izhaja iz sodbe z dne 17. julija 1997 v zadevi Affish (C-183/95, Recueil, str. I-4315), je mogoče izločiti upoštevanje drugih interesov.
(
155
)	Sodbe Sodišča z dne 1. junija 1994 v zadevi Komisija proti Nemčiji (C-317/92, Recueil, str. I-2039); z dne 18. junija 1998 v zadevi Komisija proti Italiji (C-35/96, Recueil, str. I-3851) in z dne 1. februarja 2001 v zadevi Komisija proti Franciji (C-333/99, Recueil, str. I-1025).
(
156
)	Sodbi Sodišča z dne 11. julija 1991 v zadevi Crispoltoni (C-368/89, Recueil, str. I-3695) in z dne 29. aprila 2004 v združenih zadevah Gemeente Leusden in Holin Groep (C-487/01 in C-7/02, Recueil, str. I-5337).
(
157
)	Kakor je naredila Nemčija v točki 83 odgovora na tožbo, ko se je sklicevala na kršitev načela venire contra factum propium.
(
158
)	Dokument št. SI 2002, 1548 generalnega sekretariata Komisije z dne 21. decembra 2002 v zvezi s srečanjem stalnih predstavnikov 20. decembra 2002, točka X.
(
159
)	Italija predlaga, naj sodba učinkuje od datuma, ko je prejela dopise Komisije, ali, podredno, od zgoraj navedene sodbe z dne 16. septembra 1999 v zadevi Komisija proti Španiji; kot je storila Finska v odgovoru na tožbo, je Švedska na obravnavi predlagala, naj sodba učinkuje ex nunc, kar zadeva zamudne obresti.
(
160
)	Sodba z dne 6. oktobra 2005 v zadevi Komisija proti Španiji (C-204/03, ZOdl., str. I-8389), točka 29.