62023CJ0107_RES
Zadeva C-107/23 PPU[Lin] (
i
)
Kazenski postopek
zoper
C. I. in druge
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Brașov)
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 24. julija 2023
„Predhodno odločanje – Zaščita finančnih interesov Evropske unije – Člen 325(1) PDEU – Konvencija ZFI – Člen 2(1) – Obveznost boja proti goljufijam, ki škodijo finančnim interesom Unije, z odvračilnimi in učinkovitimi ukrepi – Obveznost določitve kazenskih sankcij – Davek na dodano vrednost (DDV) – Direktiva 2006/112/ES – Velika goljufija na področju DDV – Zastaralni rok za kazensko odgovornost – Sodba ustavnega sodišča, s katero je bila razveljavljena nacionalna določba, ki ureja razloge za pretrganje tega roka – Sistemsko tveganje nekaznovanosti – Varstvo temeljnih pravic – Člen 49(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Načelo zakonitosti v kazenskem pravu – Zahtevi po predvidljivosti in določnosti kazenskega zakona – Načelo retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona (lex mitior) – Načelo pravne varnosti – Nacionalni standard varstva temeljnih pravic – Obveznost sodišč države članice, da ne uporabijo sodb ustavnega sodišča in/ali vrhovnega sodišča te države članice v primeru neskladnosti s pravom Unije – Disciplinska odgovornost sodnikov v primeru nespoštovanja teh sodb – Načelo primarnosti prava Unije“
Vprašanja za predhodno odločanje – Nujni postopek predhodnega odločanja – Pogoji – Preizkus, ki ga Sodišče opravi po uradni dolžnosti – Oseba, ki ji je odvzeta prostost – Rešitev spora, ki lahko vpliva na ta odvzem prostosti
(Statut Sodišča, člen 23a; Poslovnik Sodišča, člen 107)
(Glej točke od 48 do 56.)
Lastna sredstva Evropske unije – Zaščita finančnih interesov Unije – Boj proti goljufijam in drugim nezakonitim ravnanjem – Obveznost držav članic, da uvedejo učinkovite in odvračilne sankcije – Obseg – Kazniva dejanja, ki škodijo finančnim interesom Unije – Določitev zastaralnih rokov – Pristojnost držav članic – Meje
(člena 4(2) in 325 PDEU; Konvencija o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti, člen 2(1))
(Glej točke od 79 do 86.)
Lastna sredstva Evropske unije – Zaščita finančnih interesov Unije – Boj proti goljufijam in drugim nezakonitim ravnanjem – Obveznost držav članic, da uvedejo učinkovite in odvračilne sankcije – Obseg – Obveznost nacionalnega sodišča – Spoštovanje temeljnih pravic – Nacionalni standard varstva v zvezi z načelom zakonitosti v kazenskem pravu – Zahtevi po predvidljivosti in določnosti kazenskega zakona – Sodbe ustavnega sodišča države članice, s katerimi je razveljavljena nacionalna določba, ki ureja razloge za pretrganje zastaralnega roka v kazenskih zadevah – Posledica – Ustavitev postopka v velikem številu kazenskih zadev, vključno z zadevami, ki se nanašajo na kazniva dejanja velike goljufije, ki škodijo finančnim interesom Unije – Obveznost nacionalnih sodišč, da ne uporabijo teh sodb – Neobstoj
(člen 325(1) PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 51(1); Konvencija o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti, člen 2(1))
(Glej točke od 91 do 101, od 110 do 118 in 125 ter točko 1 izreka.)
Pravo Evropske unije – Načela – Načelo zakonitosti kazni – Obseg
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 49(1))
(Glej točke od 104 do 108.)
Lastna sredstva Evropske unije – Zaščita finančnih interesov Unije – Boj proti goljufijam in drugim nezakonitim ravnanjem – Obveznost držav članic, da uvedejo učinkovite in odvračilne sankcije – Obseg – Obveznost nacionalnega sodišča – Spoštovanje temeljnih pravic – Nacionalni standard varstva v zvezi z načelom retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona (lex mitior) – Ovrženje pretrganja zastaralnega roka za kazensko odgovornost v zadevah, ki se nanašajo na kazniva dejanja velike goljufije, ki škodijo finančnim interesom Unije – Standard, ki se uporablja za procesna dejanja, opravljena pred razveljavitvijo nacionalne določbe, ki ureja razloge za tako pretrganje – Obveznost nacionalnih sodišč, da ne uporabijo tega standarda
(člen 325(1) PDEU; Konvencija o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti, člen 2(1))
(Glej točke od 119 do 125 in točko 1 izreka.)
Pravo Unije – Primarnost – Odločbe ustavnega sodišča in vrhovnega sodišča države članice, ki so v nasprotju z določbami prava Unije z neposrednim učinkom – Nacionalna ureditev ali praksa, ki sodiščem te države članice prepoveduje, da po uradni dolžnosti ne uporabijo teh odločb brez tveganja, da bi se uveljavljala disciplinska odgovornost zadevnih sodnikov – Nedopustnost
(člena 267 in 325(1) PDEU; Konvencija o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti, člen 2(1))
(Glej točke od 128 do 137 in točko 2 izreka.)
Povzetek
C. I., C. O., K. A., L. N. in S. P. (v nadaljevanju: zadevne osebe) leta 2010 v svojih računovodskih listinah niso evidentirali poslovnih transakcij in prihodkov v zvezi s prodajo dizelskega goriva, kupljenega pod režimom odloga plačila trošarin, domačim prejemnikom, s čimer so oškodovali državno blagajno, zlasti kar zadeva davek na dodano vrednost (DDV) in trošarine za dizelsko gorivo.
Curtea Constitutională (ustavno sodišče, Romunija) je s sodbo, objavljeno 25. junija 2018, nacionalno določbo, ki ureja pretrganje zastaralnega roka za kazensko odgovornost, razglasilo za protiustavno, ker je bilo z njo kršeno načelo zakonitosti v kazenskem pravu (
1
). Isto sodišče je nato v sodbi, objavljeni 9. junija 2022, pojasnilo, da romunski zakonodajalec takoj po izdaji te sodbe iz leta 2018 ni ukrepal, zato romunsko pozitivno pravo od datuma objave zadnjenavedene sodbe do datuma začetka veljavnosti določbe, s katero je bila nadomeščena razveljavljena določba (
2
), 30. maja 2022, ni določalo nobenega razloga za pretrganje navedenega zastaralnega roka.
Curtea de Apel Brașov (pritožbeno sodišče v Brașovu, Romunija), ki je predložitveno sodišče, je s sodbo z dne 30. junija 2020 odredilo obsodbo oziroma potrditev obsodbe zadevnih oseb na zaporno kazen zaradi kaznivih dejanj davčne goljufije in hudodelskega združevanja. Zadevne osebe so zoper to sodbo vložile izredna pravna sredstva, ker so bile obsojene kljub izteku zastaralnega roka za njihovo kazensko odgovornost. Natančneje, trdile so, da dejstvo, da v zgoraj navedenem obdobju pozitivno pravo ni določalo nobene možnosti za pretrganje zastaralnih rokov, že kot tako pomeni milejše kazensko pravo, ki naj bi ga bilo treba zanje uporabiti v skladu z načelom retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona (lex mitior). V teh okoliščinah so se sklicevale na sodbo Înalta Curte de Casație și Justiție (vrhovno kasacijsko sodišče, Romunija) z dne 25. oktobra 2022, v kateri je to razsodilo, da je zoper pravnomočno obsodbo načeloma mogoče vložiti izredno pravo sredstvo za razveljavitev na podlagi učinkov sodb ustavnega sodišča kot milejšega kazenskega zakona (lex mitior) (
3
).
Predložitveno sodišče je ugotovilo, da če bi bilo treba sprejeti tako razlago, bi zastaralni rok v obravnavani zadevi potekel, preden bi odločba o obsodbi zadevnih oseb postala pravnomočna, kar bi povzročilo ustavitev kazenskega postopka in nemožnost njihove obsodbe.
To sodišče se je spraševalo, ali je ta razlaga združljiva s pravom Unije, ker naj bi bila njena posledica oprostitev zadevnih oseb njihove kazenske odgovornosti za kazniva dejanja velike goljufije, ki škodijo finančnim interesom Unije. Poleg tega je poudarilo, da bi bilo lahko potrebno, da ne uporabi sodb ustavnega sodišča in/ali vrhovnega kasacijskega sodišča, če se izkaže, da razlaga, ki je skladna s pravom Unije, ni mogoča. Nova disciplinska ureditev pa omogoča sankcioniranje sodnikov, ki bi v slabi veri ali iz hude malomarnosti kršili sodbe teh sodišč.
Sodišče, ki je odločalo v velikem senatu, je v okviru nujnega postopka predhodnega odločanja, uvedenega po uradni dolžnosti, pojasnilo obveznosti, ki jih imajo države članice na eni strani na podlagi zahtev boja proti goljufijam, ki škodijo finančnim interesom Unije, na drugi strani pa na podlagi nujnosti spoštovanja temeljnih pravic, kot so varovane v pravu Unije in nacionalnem pravu.
Presoja Sodišča
Sodišče je ugotovilo, da niti člen 325(1) PDEU niti člen 2(1) Konvencije ZFI (
4
) od sodišč države članice ne zahteva, da ne uporabijo sodb ustavnega sodišča, s katerimi je bila razveljavljena nacionalna zakonska določba, ki ureja razloge za pretrganje zastaralnega roka v kazenskih zadevah, tudi če je posledica teh sodb ta, da bo zaradi zastaranja kazenske odgovornosti ustavljen postopek v velikem številu kazenskih zadev, ki se med drugim nanašajo na kazniva dejanja velike goljufije, ki škodijo finančnim interesom Unije.
V zvezi s tem je Sodišče najprej pojasnilo, da so bile za sprejetje pravil, ki urejajo zastaranje kazenske odgovornosti za kazniva dejanja, ki škodijo finančnim interesom Unije, v času dejanskega stanja iz postopka v glavni stvari sicer pristojne države članice, vendar morajo te pri izvajanju te pristojnosti spoštovati obveznosti, ki zanje izhajajo iz prava Unije. Tako morajo države članice z odvračilnimi in učinkovitimi ukrepi preprečevati goljufije in druga nezakonita dejanja, ki škodijo finančnim interesom Unije, in sprejeti potrebne ukrepe za zagotovitev, da se ravnanja, ki pomenijo goljufijo, ki škodi takim interesom, vključno z goljufijami na področju DDV, kaznujejo z učinkovitimi, sorazmernimi in odvračilnimi kazenskimi sankcijami. Glede na to morajo te države zagotoviti, da pravila o zastaranju, določena v nacionalnem pravu, omogočajo učinkovit pregon kaznivih dejanj, povezanih s takimi goljufijami.
Uporaba sodb ustavnega sodišča, s katerimi je bila razveljavljena nacionalna zakonska določba, ki ureja razloge za pretrganje zastaralnega roka za kazensko odgovornost, pa bi povzročila ustavitev kazenskega postopka in nemožnost obsodbe zadevnih oseb. Ta uporaba bi poleg tega lahko pripeljala do odprave kazenske odgovornosti v večjem številu zadev, s čimer bi bilo ustvarjeno sistemsko tveganje nekaznovanosti za kazniva dejanja velikih goljufij, ki škodijo finančnim interesom Unije. Tako tveganje ni združljivo z obveznostmi, ki so državam članicam naložene s členom 325(1) PDEU in členom 2(1) Konvencije ZFI.
Ker imata ti določbi neposredni učinek, morajo v skladu z načelom primarnosti prava Unije načeloma nacionalna sodišča obveznostim, ki izhajajo iz teh določb, zagotoviti polni učinek, tako da po potrebi ne uporabijo nacionalnih določb, ki v okviru postopka v zvezi z velikimi goljufijami, ki škodijo finančnim interesom Unije, preprečujejo uporabo učinkovitih in odvračilnih sankcij za boj proti takim kaznivim dejanjem. Tako je očitno, da ta sodišča navedenih sodb načeloma ne smejo uporabiti.
Ker pa kazenski postopki v zvezi s kaznivimi dejanji na področju DDV pomenijo izvajanje prava Unije v smislu člena 51(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), je treba še preveriti, ali je obveznost neuporabe takih sodb v navzkrižju z varstvom temeljnih pravic in, v obravnavani zadevi, pravic, ki so v pravnem redu Unije določene v členu 49(1) Listine (
5
). Ker pravila, ki urejajo zastaranje v kazenskih zadevah, ne spadajo na področje uporabe te določbe, obveznost neuporabe navedenih sodb ni taka, da bi pomenila poseg v temeljne pravice, kot so zagotovljene z navedeno določbo.
Toda, kadar mora sodišče države članice preveriti, ali je nacionalna določba ali ukrep – s katerim se v položaju, v katerem ravnanje držav članic ni v celoti določeno s pravom Unije, izvaja to pravo v smislu člena 51(1) Listine – v skladu s temeljnimi pravicami, nacionalni organi in sodišča lahko uporabijo nacionalne standarde glede varstva temeljnih pravic, če ta uporaba ne ogrozi ravni varstva iz Listine niti ne posega v primarnost, enotnost in učinkovitost prava Unije. Ker v romunskem pravu pravila o pretrganju zastaralnega roka za kazensko odgovornost spadajo na področje materialnega kazenskega prava in ker zanje zato veljata načelo zakonitosti v kazenskem pravu in načelo retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona (lex mitior), je treba ti načeli treba šteti za nacionalne standarde varstva temeljnih pravic.
V zvezi s tem je Sodišče na prvem mestu opozorilo na pomen – tako v pravnem redu Unije kot tudi v nacionalnih pravnih redih – načela zakonitosti v kazenskem pravu v delu, v katerem to načelo vključuje zahteve glede predvidljivosti, določnosti in prepovedi retroaktivnosti kazenskega zakona. Te zahteve so poseben izraz načela pravne varnosti, ki je bistven element pravne države, ki je v členu 2 PEU opredeljena hkrati kot temeljna vrednota Unije in kot skupna vrednota držav članic.
V obravnavani zadevi je ustavno sodišče uporabilo nacionalni standard varstva načela zakonitosti v kazenskem pravu – v delu, v katerem to načelo vključuje zahtevi po predvidljivosti in določnosti kazenskega zakona – ki dopolnjuje varstvo pred samovoljnim ravnanjem v kazenskih zadevah, kot ga zagotavlja pravo Unije na podlagi načela pravne varnosti. Glede na pomen tega varstva pred samovoljnim ravnanjem lahko tak standard ovira obveznost, ki nacionalna sodišča zavezuje na podlagi člena 325(1) in (2) PDEU, da ne uporabijo nacionalnih določb, ki urejajo zastaranje v kazenskih zadevah.
Sodišče je na drugem mestu razsodilo, da se v skladu s členom 325(1) PDEU in členom 2(1) Konvencije ZFI od sodišč države članice, nasprotno, zahteva, da ne uporabijo nacionalnega standarda varstva v zvezi z načelom retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona (lex mitior), ki omogoča, da se ovrže pretrganje zastaralnega roka za kazensko odgovornost v zadevah, ki se nanašajo na kazniva dejanja velike goljufije, ki škodijo finančnim interesom Unije – tudi v okviru pravnih sredstev zoper pravnomočne sodbe – s procesnimi dejanji, opravljenimi pred razveljavitvijo nacionalne zakonske določbe, ki ureja razloge za pretrganje zastaralnega roka v kazenskih zadevah.
V nasprotju z nacionalnim standardom varstva v zvezi z načelom zakonitosti v kazenskem pravu – v delu, v katerem to načelo vključuje zahtevi po predvidljivosti in določnosti kazenskega zakona – ki je omejeno na nevtralizacijo učinka pretrganja, ki ga imajo procesna dejanja, ki so bila opravljena v obdobju od 25. junija 2018, ko je bila objavljena sodba o razveljavitvi zadevne nacionalne zakonske določbe, do 30. maja 2022, ko je začela veljati določba, ki je to določbo nadomestila, bi nacionalni standard varstva v zvezi z načelom retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona (lex mitior) namreč omogočal nevtralizacijo učinka pretrganja, ki ga imajo procesna dejanja, ki so bila opravljena celo pred 25. junijem 2018. Uporaba takega nacionalnega standarda varstva tako povečuje sistemsko tveganje nekaznovanosti kaznivih dejanj velikih goljufij, ki škodijo finančnim interesom Unije, kar je v nasprotju z zahtevami iz člena 325 PDEU in člena 2(1) Konvencije ZFI.
V takih okoliščinah lahko uporaba zadnjenavedenega standarda varstva s strani nacionalnega sodišča glede na nujno uravnoteženje navedenega standarda ter določb člena 325(1) PDEU in člena 2(1) Konvencije ZFI ogrozi primarnost, enotnost in učinkovitost prava Unije.
Sodišče je nazadnje ugotovilo, da načelo primarnosti nasprotuje nacionalni ureditvi ali praksi, v skladu s katero so nacionalna splošna sodišča države članice vezana na odločbe ustavnega sodišča in na odločbe vrhovnega sodišča te države članice ter iz tega razloga nimajo možnosti – brez tveganja, da bi se uveljavljala disciplinska odgovornost zadevnih sodnikov – da po uradni dolžnosti ne uporabijo sodne prakse, ki izhaja iz teh odločb, čeprav ob upoštevanju sodbe Sodišča menijo, da je ta sodna praksa v nasprotju z določbami prava Unije z neposrednim učinkom. Dejstva, da nacionalno sodišče opravlja naloge, ki so mu dodeljene s Pogodbama, in spoštuje obveznosti, ki jih ima na podlagi Pogodb, tako da v skladu z načelom primarnosti prava Unije zagotovi učinek določbe tega prava, kot sta člen 325(1) PDEU ali člen 2(1) Konvencije ZFI, in razlage, ki jo je v zvezi s tem podalo Sodišče, po definiciji namreč ni mogoče uveljavljati kot disciplinsko kršitev proti sodnikom, ki zasedajo na tem nacionalnem sodišču, ne da bi bila ta določba in to načelo ipso facto kršena.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.
(
1
)	S to določbo, in sicer členom 155(1) romunskega kazenskega zakonika, je bilo določeno pretrganje zastaralnega roka za kazensko odgovornost z izvršitvijo „vsakega procesnega dejanja“. Po mnenju ustavnega sodišča ta določba ni bila predvidljiva in je bilo z njo kršeno načelo zakonitosti v kazenskem pravu, saj se je izraz „vsako procesno dejanje“ nanašal tudi na dejanja, o katerih osumljenec ali obtoženec ni bil obveščen, zaradi česar se ta ni mogel seznaniti z okoliščino, da je začel teči nov zastaralni rok za njegovo kazensko odgovornost.
(
2
)	Člen 155(1) kazenskega zakonika je bil spremenjen tako, da se zastaralni rok za kazensko odgovornost pretrga z vsakim procesnim dejanjem, o katerem mora biti osumljenec ali obtoženec obveščen.
(
3
)	Vrhovno kasacijsko sodišče je v tej sodbi z dne 25. oktobra 2022 pojasnilo, da v romunskem pravu pravila o pretrganju zastaralnega roka za kazensko odgovornost spadajo na področje materialnega kazenskega prava in da zato zanje velja načelo prepovedi retroaktivnosti kazenskega zakona, brez poseganja v načelo retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona (lex mitior).
(
4
)	Konvencija, pripravljena na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji, o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti, podpisana 26. julija 1995 v Bruslju in priložena Aktu Sveta z dne 26. julija 1995 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 8, str. 57, v nadaljevanju: Konvencija ZFI).
(
5
)	Ta člen, ki v pravu Unije določa načelo zakonitosti v kazenskem pravu in načelo retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona (lex mitior), določa: „Nihče ne sme biti obsojen za dejanje, izvršeno s storitvijo ali opustitvijo, ki v času, ko je bilo storjeno, po nacionalnem ali mednarodnem pravu ni bilo določeno kot kaznivo dejanje. Prav tako se ne sme izreči strožja kazen od tiste, ki jo je bilo mogoče izreči v času, ko je bilo kaznivo dejanje storjeno. Če je bila v času po storitvi dejanja z zakonom predpisana milejša kazen, se uporabi ta.“