62007CC0016
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
YVESA BOTA,
predstavljeni 12. junija 2008 (
1
)
Zadeva C-16/07 P
Marguerite Chetcuti
proti
Komisiji Evropskih skupnosti
„Pritožba — Javni uslužbenci — Notranji natečaj v instituciji — Zavrnitev kandidature — Pogoji za pripustitev“
1.
Predmet te zadeve je pritožba, ki jo je pomožna uslužbenka M. Chetcuti vložila zoper sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 8. novembra 2006 (
2
), s katero je to zavrnilo ničnostno tožbo, ki jo je vložila zoper odločbo Komisije Evropskih skupnosti, s katero je ta zavrnila njeno prijavo na natečaj za premestitev iz kategorije B v kategorijo A.
2.
M. Chetcuti navaja tri pritožbene razloge v podporo svoji pritožbi, ki se nanašajo na napačno razlago pojma notranjega natečaja v instituciji s strani Sodišča prve stopnje, kršitev načela enakega obravnavanja in kršitev obveznosti obrazložitve sodb.
3.
V teh sklepnih predlogih bom trdil, da Sodišče prve stopnje ni nepravilno uporabilo prava, ko je razsodilo, da je imela Komisija pravico pridržati sporni natečaj za uradnike in začasne uslužbence ter izključiti pomožne uslužbence, in da je pravno zadostno obrazložilo sodbo.
I – Pravni okvir
4.
V členu 4 Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih skupnosti, v različici, ki je veljala do 30. aprila 2004 in se uporablja za dejstva v obravnavani zadevi (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi), je določeno:
„Imenovanje ali napredovanje je možno samo zaradi zapolnitve delovnega mesta, kakor predvidevajo ti kadrovski predpisi.
Uslužbenci institucije se obvestijo o prostih delovnih mestih v tej instituciji, ko organ za imenovanja odloči, da je treba prosto delovno mesto zapolniti.
Če prostega delovnega mesta ni mogoče zasesti s premestitvijo, napredovanjem ali notranjim natečajem, se o tem obvesti zaposlene v treh Evropskih skupnostih.“
5.
V členu 27, prvi pododstavek, Kadrovskih predpisov je navedeno:
„Zaposlovanje mora zagotoviti, da institucija dobi najsposobnejše, najučinkovitejše in neoporečne ljudi, ki se jih izbira na najširšem možnem geografskem območju med državljani držav članic Skupnosti.“
6.
V členu 29(1) Kadrovskih predpisov je določeno:
„Pred zasedbo prostega delovnega mesta v instituciji organ za imenovanja najprej preuči:
(a)
ali je delovno mesto mogoče zasesti z napredovanjem ali premestitvijo znotraj institucije;
(b)
ali se izvedejo notranji natečaji v instituciji;
(c)
kakšne prošnje za premestitev so vložili uradniki drugih institucij treh Evropskih skupnosti
in nato uporabi natečajne postopke na podlagi bodisi kvalifikacij ali preizkusov ali na podlagi obojih. Natečajni postopek je določen v Prilogi III.
Postopek se lahko uporabi tudi za oblikovanje rezerve za bodoče zaposlovanje.“
7.
Člen 1(1) Priloge III h Kadrovskim predpisom, z naslovom „Natečaji“, določa:
„Objavo natečajev pripravi organ za imenovanja po posvetovanju s skupnim odborom.
Podrobno mora navajati:
(a)
vrsto natečaja (notranji natečaj v instituciji, notranji natečaj med institucijami, javni natečaj, kadar je to primerno, dveh ali več institucij);
(b)
tip natečaja (bodisi na podlagi kvalifikacij ali preizkusov ali na podlagi obojih);
(c)
vrsto del in nalog za prosto delovno mesto;
(d)
diplome in druga dokazila o formalnih kvalifikacijah ali izkušnje, zahtevane za prosto delovno mesto;
[…]“
8.
V členu 12(1), prvi pododstavek, Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropskih skupnosti, v različici, ki je veljala do 30. aprila 2004 in se uporablja za dejstva v obravnavani zadevi (v nadaljevanju: PZDU), je določeno:
„Zaposlovanje začasnih uslužbencev mora zagotoviti, da institucija dobi najsposobnejše, najučinkovitejše in neoporečne ljudi, ki jih izbira na najširšem možnem geografskem območju med državljani držav članic Skupnosti.“
9.
Nasprotno pa PZDU ne vsebuje nobene zahteve o sposobnostih in učinkovitosti, ki se pričakujejo od pomožnih uslužbencev za njihovo zaposlitev.
II – Dejansko stanje v tej zadevi
10.
M. Chetcuti je kot lokalna uslužbenka opravljala delo tajnice, dodeljene delegaciji Komisije na Malti, od 1. novembra 1991 do . Njena pogodba je potekla s pristopom Republike Malte k Evropski skupnosti .
11.
Pritožnica je nato 27. aprila 2004 podpisala pogodbo začasnega uslužbenca kategorije B za obdobje od do . V členu 2 pogodbe je bilo določeno, da naj bi opravljala naloge „uslužbenca, zadolženega za zahtevne redakcijske, korekturne in računovodske naloge ter tehnična dela“.
12.
Komisija je 6. aprila 2004 objavila „obvestilo o notranjem natečaju za premestitev iz kategorije B v kategorijo A“ (COM/PA/04) v zvezi z natečajem na podlagi preizkusov za oblikovanje rezerve za zaposlovanje administratorjev (A 7/A 6, v nadaljevanju: obvestilo o natečaju).
13.
Na podlagi točke III obvestila o natečaju so se lahko prijavili uradniki in začasni uslužbenci, razvrščeni v enega od nazivov kategorije B, ter tisti, ki so bili razvrščeni v enega od nazivov višje kategorije in so bili na datum roka za oddajo prijav zaposleni v službah Komisije, napoteni v interesu službe ali na dopustu zaradi izpolnjevanja vojaške obveznosti. Vse te osebe so morale biti poleg tega plačane iz sredstev za tekoče poslovanje ali raziskave.
14.
Poleg tega so morali kandidati imeti v skladu s to določbo najmanj pet let delovne dobe v kategoriji B ali višji kategoriji kot uradniki, začasni uslužbenci ali pomožni uslužbenci skupin od I do V pri Komisiji oziroma deloma v drugih institucijah ali agencijah, za zaposlene katerih veljajo Kadrovski podpisi ali PZDU.
15.
Prijava pritožnice, ki se je prijavila na natečaj, je bila z dopisom z dne 22. junija 2004 zavrnjena z obrazložitvijo, da nima zahtevanih petih let delovne dobe in ne izpolnjuje pogojev za sprejem, kar zadeva njen upravni položaj, ker se lahko na natečaj prijavijo samo uradniki ali začasni uslužbenci.
III – Postopek pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijana sodba
16.
Pritožnica je pri sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 31. avgusta 2004 vložila ničnostno tožbo zoper odločbo natečajne komisije, s katero je ta zavrnila njeno prijavo na notranji natečaj za premestitev iz kategorije B v kategorijo A (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), ter tudi zoper poznejše akte natečajnega postopka in zlasti zoper seznam kandidatov, ki izpolnjujejo v obvestilu o natečaju določene pogoje, ki ga je pripravila natečajna komisija, odločbo Komisije, ki je na tej podlagi določila število prostih delovnih mest, seznam primernih kandidatov, ki ga je natečajna komisija sprejela ob koncu dela, in odločbe o imenovanju, ki jih je sprejel organ za imenovanja.
17.
Pritožnica je predlagala tudi, naj se Komisiji naloži plačilo stroškov.
18.
Pritožnica je v podporo tožbi navedla tožbena razloga, ki sta se nanašala na ugovora nezakonitosti obvestila o natečaju.
19.
S prvim tožbenim razlogom je trdila, da je točka III.1, prvi in drugi pododstavek ter tretji pododstavek (a), obvestila o natečaju, s tem ko pridržuje pravico do prijave na natečaj samo uradnikom in začasnim uslužbencem ter izključuje pomožne uslužbence, v nasprotju s členi 4, 27 in 29(1)(b) Kadrovskih predpisov ter z načelom enakega obravnavanja. Zato naj izpodbijana odločba ne bi bila zakonita.
20.
Pritožnica z drugim tožbenim razlogom trdi, da so točke III.1, (b) tretjega pododstavka, III.2 in III.3 obvestila o natečaju, s tem ko zahtevajo pet let delovne dobe v kategoriji B ali višji kategoriji, ki jih oseba pridobi kot uradnik, začasni uslužbenec ali pomožni uslužbenec skupin od I do V, ter izključujejo delovno dobo, ki jo oseba pridobi kot lokalni uslužbenec, v nasprotju s členoma 27 in 29 Kadrovskih predpisov ter interesom službe in načelom enakega obravnavanja. Iz teh razlogov naj izpodbijana odločba ne bi bila zakonita.
21.
Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo zahtevo pritožnice in odločilo, naj vsaka stranka nosi svoje stroške.
22.
Sodišče prve stopnje je zavrnilo prvi tožbeni razlog kot neutemeljen, in sicer iz naslednjih razlogov.
23.
Najprej je odločilo, da Kadrovski predpisi institucijam podeljujejo široko diskrecijsko pravico v zvezi s postopki zaposlovanja in da je nadzor sodišča Skupnosti omejen na vprašanje, ali zadevni organ ni očitno napačno uporabil svoje diskrecijske pravice.
24.
Sodišče prve stopnje je nato opozorilo, da vsaka od različnih kategorij oseb, zaposlenih v Skupnostih, izpolnjuje upravičene potrebe upravljanja Skupnosti. Dodalo je, da se bistvene zahteve, določene za zaposlitev uradnikov in začasnih uslužbencev, razlikujejo od zahtev, določenih za pomožne uslužbence.
25.
Sodišče prve stopnje je nato ugotovilo, da je iz obvestila o natečaju izrecno razvidno, da je njegov namen predvsem premestitev iz kategorije B v kategorijo A za uradnike in začasne uslužbence. Sodišče prve stopnje je nato odločilo, da Komisija ni napačno uporabila svoje diskrecijske pravice, ko je v točki III.1 obvestila o natečaju določila kot pogoj za sprejem status uradnika ali začasnega uslužbenca, ne pa statusa pomožnega uslužbenca.
26.
Sodišče prve stopnje je poleg tega kot neupoštevno razglasilo trditev pritožnice, da naj sporni natečaj ne bi bil samo natečaj za premestitev iz kategorije B v kategorijo A, ampak tudi drugačen notranji natečaj, predvsem ker je bil namenjen začasnim uslužbencem kategorije B ali A po eni strani in uradnikom kategorije A po drugi strani. Sodišče prve stopnje je sklepalo, da ta trditev ni pomembna, saj so v nasprotju s pomožnimi uslužbenci uradniki in začasni uslužbenci, ki so se lahko prijavili na natečaj, že dokazali svoje sposobnosti ob prvotni zaposlitvi v skladu s členom 27 Kadrovskih predpisov in členom 12 PZDU.
27.
Ker sta se zadnjenavedeni določbi že uporabili ob prvotnih zaposlitvah uradnikov in začasnih uslužbencev, je Sodišče prve stopnje ugotovilo, da trditev pritožnice, da naj Komisija ne bi upoštevala cilja vseh zaposlitev, opredeljenih v navedenih določbah, ni utemeljena.
28.
Sodišče prve stopnje je tudi dodalo, da dejstvo, da lahko pomožni uslužbenci opravljajo vse vrste nalog v instituciji, ni dovolj, da se lahko enačijo z uradniki in začasnimi uslužbenci pri natečajih za napredovanje. Sodišče prve stopnje zato meni, da je Komisija lahko pridržala zadevni natečaj za napredovanje iz kategorije B v kategorijo A uradnikom in začasnim uslužbencem, ki so že izpolnili zahteve za prvotno zaposlitev v skladu s členom 27 Kadrovskih predpisov in členom 12 PZDU.
29.
Nazadnje, Sodišče prve stopnje meni, da se pritožnica ni upravičeno sklicevala na kršitev načela enakega obravnavanja, ker so uradniki in začasni uslužbenci na eni strani ter pomožni uslužbenci na drugi strani v pravnih položajih, ki zaradi različnih pogojev za njihovo zaposlitev niso primerljivi.
30.
Ob upoštevanju vseh teh dejstev je Sodišče prve stopnje menilo, da ni treba odločiti o drugem tožbenem razlogu, in zavrnilo predloge zoper poznejše akte natečajnega postopka.
IV – Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
31.
M. Chetcuti je to pritožbo v sodnem tajništvu Sodišča vložila 18. januarja 2007.
32.
Pritožnica predlaga Sodišču, naj razveljavi izpodbijano sodbo, izpodbijano odločbo, poznejše akte natečajnega postopka in zlasti seznam kandidatov – ki izpolnjujejo v obvestilu o natečaju določene pogoje – ki ga je pripravila natečajna komisija, odločbo Komisije, ki je na tej podlagi določila število prostih delovnih mest, seznam primernih kandidatov, ki ga je natečajna komisija pripravila ob koncu dela, ter odločbe o imenovanju, ki jih je na tej podlagi sprejel organ za imenovanja.
33.
Pritožnica tudi predlaga, naj se Komisiji naloži plačilo stroškov postopka na prvi stopnji in plačilo stroškov postopka pred Sodiščem.
34.
Komisija predlaga zavrnitev pritožbe in naložitev plačila stroškov pritožnici.
V – Presoja
35.
Pritožnica po mojem mnenju navaja tri pritožbene razloge v podporo svoji pritožbi.
36.
S prvim pritožbenim razlogom trdi, da je Sodišče prve stopnje napačno razlagalo pojem notranjega natečaja in je zato izpeljalo napačne pravne posledice.
37.
Pritožnica z drugim pritožbenim razlogom trdi, da izpodbijana sodba krši načelo enakega obravnavanja.
38.
Nazadnje, pritožnica s tretjim pritožbenim razlogom meni, da Sodišče prve stopnje sodbe ni utemeljilo pravno zadostno.
39.
Te tri pritožbene razloge bom preučil zaporedoma.
A – Prvi pritožbeni razlog: napačna razlaga pojma notranjega natečaja
40.
Najprej je treba preučiti dopustnost prvega pritožbenega razloga.
41.
Komisija namreč meni, da prvi pritožbeni razlog ni dopusten, ker pritožnica nasprotuje temu, kako je Sodišče prve stopnje opredelilo sporni natečaj. Vendar Komisija meni, da je na podlagi ustaljene sodne prakse Sodišče prve stopnje edino pristojno za ugotavljanje in presojo dejstev.
42.
V skladu s to sodno prakso iz člena 225 ES in člena 58, prvi pododstavek, Statuta Sodišča izhaja, da je Sodišče prve stopnje edino pristojno, prvič, za ugotavljanje dejstev, razen če bi vsebinska nepravilnost njegovih ugotovitev izhajala iz listin v spisu, ki so mu bile predložene, in drugič, za presojo teh dejstev (
3
).
43.
Sodišče je dodalo, da ko je Sodišče prve stopnje ugotovilo ali presodilo dejstva, je Sodišče pristojno, da na podlagi člena 225 ES izvršuje nadzor nad pravno opredelitvijo teh dejstev in pravnimi posledicami, ki jih je iz tega izpeljalo Sodišče prve stopnje. (
4
)
44.
Iz pritožbe jasno izhaja, da M. Chetcuti izpodbija ugotovitev Sodišča prve stopnje v točki 56 izpodbijane sodbe, da je sporni natečaj natečaj, „katerega namen je bila predvsem premestitev iz kategorije B v kategorijo A“. Pritožnica v podporo temu izpodbijanju navaja več trditev, da bi dokazala, da je Sodišče prve stopnje slabo pravno opredelilo pojem notranjega natečaja in da je zato iz tega izpeljalo napačne pravne posledice.
45.
Ker je pravna opredelitev dejstva ali ukrepa, ki jo opravi Sodišče prve stopnje, pravno vprašanje, ki ga je mogoče postaviti v pritožbi (
5
), menim, da je pritožbeni razlog dopusten.
46.
Pritožnica s tem prvim pritožbenim razlogom meni, da je Sodišče prve stopnje kršilo pojem „notranjega natečaja v instituciji“ v smislu člena 4 in člena 29(1)(b) Kadrovskih predpisov ter je zato iz tega izpeljalo napačne pravne posledice.
47.
V podporo temu pritožbenemu razlogu navaja več trditev.
48.
Prvič, pritožnica Sodišču prve stopnje očita, da se je v točki 56 izpodbijane sodbe oprlo na subjektivno merilo za opredelitev narave natečaja, in sicer njegov cilj, ki je bil opredeljen z naslovom obvestila o natečaju. Ker se je Sodišče prve stopnje oprlo na to opredelitev, naj bi nepravilno uporabilo pravo, ko je obravnavalo kategorije kandidatov, ki so se lahko zakonito prijavili na natečaj ali ne. Pritožnica meni, da bi se morala narava spornega natečaja opredeliti na podlagi objektivnih pogojev za sprejem, ki so bili določeni v obvestilu o natečaju in so opredeljeni glede na zahteve prostih delovnih mest.
49.
Podredno trdi, da čeprav naj bi bil namen spornega natečaja predvsem premestitev iz kategorije B v kategorijo A, ostaja dejstvo, da je šlo za natečaj za imenovanje in da bi moral biti opredeljen kot notranji natečaj. Zato v skladu s sodno prakso Rauch proti Komisiji (
6
) in Van Huffel proti Komisiji (
7
) pomožnih uslužbencev ni bilo mogoče zakonito izključiti iz tega natečaja.
50.
Menim, da ta trditev ni utemeljena.
51.
Najprej, Sodišče prve stopnje je najprej poudarilo načela, ki morajo urejati vsak postopek zaposlitve.
52.
Sodišče prve stopnje je tako v točki 48 izpodbijane sodbe poudarilo, da je „za upoštevanje cilja, določenega v členu 27 Kadrovskih predpisov za vsak postopek zaposlitve, in sicer ‚zagotoviti, da institucija dobi najsposobnejše, najučinkovitejše in neoporečne ljudi‘, treba izbrati uradnike na najširšem mogočem območju. Zato izraz ‚notranji natečaj v instituciji‘ načeloma zadeva vse osebe, ki so zaposlene v tej instituciji, ne glede na podlago“.
53.
Sodišče prve stopnje je nato v točki 49 izpodbijane sodbe opozorilo, da „Kadrovski predpisi institucijam vseeno podeljujejo široko diskrecijsko pravico, da določijo merila za preverjanje usposobljenosti, zahtevane za prosta delovna mesta, ter da glede na ta merila in splošneje v interesu službe določijo pogoje in podrobna pravila za razpis natečaja“. (
8
) Sodišče je nato podrobneje pojasnilo, da se taka diskrecijska pravica lahko izvaja predvsem, ko organ za imenovanja pripravi obvestilo o natečaju ter natančneje določi pogoje za sprejem na natečaj. (
9
)
54.
Izvajanje diskrecijske pravice, podeljene organu za imenovanja, mora biti, kot Sodišče pravilno opozarja v točki 50 izpodbijane sodbe, združljivo predvsem z obveznimi določbami člena 27, prvi pododstavek, in člena 29(1) Kadrovskih predpisov.
55.
Sodišče prve stopnje je z vidika teh načel v točki 56 izpodbijane sodbe sklepalo, da je iz obvestila o natečaju izrecno razvidno, da gre za notranji natečaj za premestitev iz kategorije B v kategorijo A ter da je njegov cilj uradnikom in začasnim uslužbencem, ki so v nasprotju s pomožnimi uslužbenci že dokazali svoje sposobnosti, učinkovitost in neoporečnost, omogočiti premestitev iz kategorije B v kategorijo A.
56.
Po mojem mnenju je Sodišče prve stopnje pravilno opredelilo pojem notranjega natečaja v instituciji.
57.
Besedilo člena 29(1) Kadrovskih predpisov namreč dokazuje, da ima organ za imenovanja široko diskrecijsko pravico v zvezi s podrobnimi pravili za razpis natečaja. V skladu s to določbo organ za imenovanja po preučitvi možnosti napredovanja in premestitve znotraj institucije, možnosti razpisa notranjih natečajev v instituciji in prošenj za premestitev uradnikov iz drugih institucij treh Evropskih skupnosti uporabi natečajne postopke na podlagi kvalifikacij, preizkusov ali na podlagi obojih. Poleg tega je določeno, da se ta postopek lahko uporabi tudi za oblikovanje rezerve za prihodnje zaposlovanje.
58.
Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da uporaba izraza „mogoče“ jasno kaže, da organ za imenovanja ni dolžan izbrati danega postopka, ampak lahko izbira med več postopki in lahko izbere postopek, s katerim bo lahko dobil najboljše kandidate (
10
), ker je bistveno, da se izbrani postopek v vsakem primeru konča z imenovanjem najsposobnejših, najučinkovitejših in neoporečnih oseb (
11
).
59.
Sodišče je poleg tega glede natečaja za premestitev iz ene kategorije v drugo razsodilo, da ima Komisija široko diskrecijsko pravico, da določi merila za preverjanje usposobljenosti, zahtevane za novo ustvarjena delovna mesta, ter da zato glede na ta merila in splošneje v interesu službe določi pogoje natečaja. (
12
)
60.
Še več, naj spomnim, da ima organ za imenovanja v skladu z ustaljeno sodno prakso široko diskrecijsko pravico pri iskanju najsposobnejših, najučinkovitejših in neoporečnih kandidatov. (
13
)
61.
V tej zadevi je naslov spornega natečaja jasen, ker gre za notranji natečaj v instituciji za premestitev iz kategorije B v kategorijo A.
62.
Poleg tega, kot je Sodišče prve stopnje navedlo v točki 56 izpodbijane sodbe, so se na natečaj lahko prijavili uradniki in začasni uslužbenci, saj so ti v skladu s členom 27 Kadrovskih predpisov ter členom 12 PZDU že pri prvotni zaposlitvi dokazali svoje sposobnosti, učinkovitost in neoporečnost, v nasprotju s pomožnimi uslužbenci, od katerih se za zaposlitev ne zahteva nobena od teh lastnosti.
63.
V teh okoliščinah menim, da je Sodišče prve stopnje v točkah 56 in 57 izpodbijane sodbe lahko upravičeno menilo, da je sporni natečaj notranji natečaj za premestitev iz kategorije B v kategorijo A za uradnike in začasne uslužbence ter da Komisija zato ni nepravilno uporabila diskrecijske pravice, ko je določila, da se lahko na navedeni natečaj prijavita samo ti kategoriji oseb.
64.
Dodajam, da bi se Komisija lahko za oblikovanje rezervnega seznama administratorjev odločila tudi za zaposlovanje z napredovanjem na podlagi člena 45 Kadrovskih predpisov, zaradi česar bi bilo zaposlovanje omejeno samo na uradnike, ker v PZDU za začasne uslužbence ne obstaja enakovredna različica.
65.
Komisija je z izbiro notranjega natečaja za premestitev iz ene kategorije v drugo, razpisanega za uradnike in začasne uslužbence, instituciji zagotovila prijavo najboljših kandidatov, ki jih izbira na najširšem mogočem območju.
66.
Drugič, pritožnica meni, da Sodišče prve stopnje ni pravilno uporabilo prava, ko je sklepalo, da je bila izključitev pomožnih uslužbencev iz spornega natečaja upravičena, ker jim v nasprotju z uradniki in začasnimi uslužbenci pri prvotni zaposlitvi ni bilo treba dokazati svojih sposobnosti, učinkovitosti in neoporečnosti. Pritožnica izpodbija dejstvo, da je mogoče pogoj o izkazovanju takih sposobnosti izpeljati iz zahtev za prosta delovna mesta in splošneje iz interesa službe. Po njenem mnenju naj bi uradniki in začasni uslužbenci kategorije B lahko dokazali navedene sposobnosti samo za delovna mesta kategorije B. Dokaz sposobnosti, učinkovitosti in neoporečnosti bi moral biti uspeh na predizbirnih in izbirnih preizkusih.
67.
S tem se ne strinjam.
68.
Mislim, da je Sodišče prve stopnje v točkah 59 in 60 izpodbijane sodbe lahko pravilno sklepalo, da Komisija ni kršila cilja vseh zaposlitev, opredeljenih v členu 27 Kadrovskih predpisov in členu 12 PZDU.
69.
Opozarjam, da mora biti na podlagi teh dveh določb namen zaposlovanja uradnikov in začasnih uslužbencev zagotoviti, da institucija dobi najsposobnejše, najučinkovitejše in neoporečne ljudi.
70.
Čeprav je res, da morajo pomožni uslužbenci v skladu s členom 55(1)(c) PZDU za zaposlitev predložiti ustrezna spričevala, ki dokazujejo primernost za opravljanje dela, ni nikjer v PZDU omenjena obveznost, da morajo ti uslužbenci imeti enake sposobnosti.
71.
Tožeča stranka navaja dejstvo, da merilo v zvezi s prvotno zaposlitvijo ni pomembno, ker naj iz zahtev za prosta delovna mesta ter splošneje iz interesa službe ne bi izhajalo, da morajo kandidati biti najsposobnejši, najučinkovitejši in neoporečni.
72.
Treba je spomniti, da ima organ za imenovanja široko diskrecijsko pravico v zvezi z vrednotenjem interesa službe. Zato se mora nadzor Sodišča prve stopnje omejiti na vprašanje, ali je organ za imenovanja ostal v nespornih mejah in ni očitno napačno uporabil svoje diskrecijske pravice. (
14
)
73.
Kot izhaja iz točke 15 izpodbijane sodbe, je sporni natečaj natečaj, katerega namen je oblikovanje rezervnega seznama in ne zapolnitev določenega delovnega mesta. V zvezi s tem opozarjam, da v obvestilu o natečaju ni navedena zahteva po posebnih diplomah ali kvalifikacijah. Pri oblikovanju rezervnega seznama so pogoji za sprejem omejeni na zahtevo, da morajo kandidati imeti splošne veščine. (
15
) Strinjam se s Komisijo, da so zahteve, povezane s prvotno zaposlitvijo, in sicer dokazilo o sposobnosti, učinkovitosti in neoporečnosti, ustrezno merilo za sprejem kandidatov.
74.
Zato menim, da je Sodišče prve stopnje pravilno sklepalo, da Komisija ni kršila cilja člena 27 Kadrovskih predpisov in člena 12 PZDU.
75.
Tretjič, pritožnica meni, da je Sodišče prve stopnje nepravilno zavrnilo njeno trditev, da se pomožni uslužbenci, ki lahko na podlagi člena 3 PZDU opravljajo vse vrste nalog, kadar namen njihove zaposlitve ni nadomeščanje uradnika, lahko enačijo z uradniki in začasnimi uslužbenci. Pritožnica v zvezi s tem ugotavlja, da uradniki in začasni uslužbenci kategorije B niso dokazali svojih sposobnosti, učinkovitosti in neoporečnosti glede funkcij kategorije A, vendar jim je bilo vseeno dovoljeno prijaviti se na sporni natečaj.
76.
Poudarjam, da je Sodišče prve stopnje v točki 61 izpodbijane sodbe zavrnilo trditev pritožnice z obrazložitvijo, da „dejstvo, da pomožni uslužbenci lahko opravljajo vse vrste nalog v instituciji, ni dovolj, da se enačijo z uradniki in začasnimi uslužbenci v okviru natečaja za napredovanje. Komisija je tako lahko zakonito pridržala zadevni natečaj za napredovanje v kategorijo A uradnikom in začasnim uslužbencem, ki so že izpolnili zahteve za prvotno zaposlitev v skladu s členom 27 Kadrovskih predpisov in členom 12 PZDU, ne glede na naloge, ki so jih opravljali.“
77.
Poleg tega opozarjam, da je Sodišče prve stopnje v točkah 49 in 56 izpodbijane sodbe poudarilo, da Kadrovski predpisi organu za imenovanja podeljujejo široko diskrecijsko pravico, da določi merila za preverjanje usposobljenosti, zahtevane za prosta delovna mesta, ter da v nasprotju z uradniki in začasnimi uslužbenci pomožnim uslužbencem ob zaposlitvi ni bilo treba dokazati njihovih sposobnosti, učinkovitosti in neoporečnosti.
78.
Sodišče prve stopnje je poleg tega v točki 52 izpodbijane sodbe upravičeno opozorilo, da vsaka kategorija oseb, zaposlenih v Skupnostih, izpolnjuje upravičene potrebe upravljanja Skupnosti in ustreza naravi stalnih ali začasnih nalog, ki jih mora opravljati.
79.
Zato menim, da trditev pritožnice ni utemeljena.
80.
Ob upoštevanju vseh teh dejstev menim, da je prvi pritožbeni razlog dopusten in da ni utemeljen.
B – Drugi pritožbeni razlog: kršitev načela enakega obravnavanja
81.
Sodišče prve stopnje naj bi po mnenju pritožnice v točki 62 izpodbijane sodbe nepravilno razsodilo, da pravni položaj uradnikov in začasnih uslužbencev ni primerljiv s položajem pomožnih uslužbencev zaradi različnih pogojev zaposlitve, ter naj bi tako kršilo načelo enakega obravnavanja.
82.
Kot je razsodilo Sodišče, čeprav je načelo enakega obravnavanja splošno pravilo, ki se uporablja za pravo javnih uslužbencev Skupnosti, se morajo za obstoj diskriminacije enaki ali primerljivi položaji tudi neenako obravnavati. (
16
)
83.
Predvsem obstaja kršitev načela enakega obravnavanja, kadar se kategoriji oseb, katerih dejanski in pravni položaji se bistveno ne razlikujejo, pri zaposlitvi obravnavata različno. (
17
)
84.
Postavlja se torej vprašanje, ali so uradniki in tudi začasni uslužbenci na eni strani ter pomožni uslužbenci na drugi strani v enakih ali primerljivih položajih.
85.
Mislim, da ne.
86.
Kot je Sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo v točki 53 izpodbijane odločbe, iz člena 27 Kadrovskih predpisov in člena 12 PZDU izhaja, da se bistvene zahteve, določene za zaposlitev uradnikov in začasnih uslužbencev, razlikujejo od zahtev, določenih za pomožne uslužbence, ker ti v nasprotju s prvima kategorijama ob zaposlitvi niso dokazali svojih sposobnosti, učinkovitosti in neoporečnosti.
87.
Videli smo lahko, da morajo pomožni uslužbenci v skladu s členom 55(1)(c) PZDU za zaposlitev samo predložiti ustrezna spričevala, ki dokazujejo primernost za opravljanje dela.
88.
Poleg tega dodajam, da obstaja bistvena razlika med statusom uradnika in tudi začasnega uslužbenca na eni strani ter statusom pomožnega uslužbenca na drugi strani.
89.
Iz člena 6 Kadrovskih predpisov in člena 9 PZDU izhaja, da so delovna mesta uradnikov in začasnih uslužbencev navedena v kadrovskem načrtu, kar pa ne velja za pomožne uslužbence. Sodišče je sicer razsodilo, da v skladu s členom 3 PZDU pomožni uslužbenec pomeni uslužbenca, ki se v instituciji zaposli za opravljanje nalog, ne da bi bil razporejen na delovno mesto, vključeno v seznam delovnih mest, ki je priložen proračunu za to institucijo. (
18
)
90.
Sodišče je dodalo, da v skladu s členom 52 PZDU dejansko trajanje zaposlitve pomožnega uslužbenca ne sme presegati trajanja začasne razporeditve na delovno mesto uradnika ali začasnega uslužbenca, ki začasno ne more opravljati svojih nalog, ali v vsakem primeru dobe enega leta. (
19
)
91.
Sodišče je iz tega sklepalo, da je za pogodbo začasnega uslužbenca značilna negotovost njenega trajanja, ker se začasni uslužbenec lahko uporabi samo za kratkoročno nadomeščanje ali za opravljanje administrativnih nalog, ki so začasne ali izpolnjujejo nujno potrebo oziroma niso jasno opredeljene. (
20
)
92.
Treba je tudi ugotoviti, da obstaja razlika med statusom pomožnega uslužbenca na eni strani ter statusom uradnika in začasnega uslužbenca na drugi strani predvsem v zvezi s periodičnimi poročili, povišanjem v stopnji in pokojninskimi pravicami. Medtem ko so uradniki in začasni uslužbenci predmet poročila, lahko napredujejo v stopnji in imajo pravico do starostne pokojnine (
21
), PZDU za pomožne uslužbence ne določa nič od tega.
93.
Status pomožnega uslužbenca je bil uveden zaradi rednih potreb institucij Skupnosti, funkcija takega uslužbenca pa naj ne bi trajala.
94.
Menim tudi, da so uradniki in začasni uslužbenci v drugačnem pravnem položaju kot pomožni uslužbenci.
95.
Zato sklepam, da Sodišče prve stopnje ni nepravilno uporabilo prava, ko je v točki 62 izpodbijane sodbe odločilo, da pravni položaj uradnikov in začasnih uslužbencev ni primerljiv s položajem pomožnih uslužbencev zaradi različnih pogojev zaposlitve.
96.
Zato ob upoštevanju zgornjih dejstev mislim, da je treba drugi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
C – Tretji pritožbeni razlog: neobstoj obrazložitve izpodbijane sodbe
97.
Tretji pritožbeni razlog razumem tako, da pritožnica trdi, da Sodišče prve stopnje ni odgovorilo na njene trditve, s katerimi je želela ovreči trditev Komisije, da nenavedbo pogojev o splošnih veščinah, kot so akademski nazivi, v obvestilu o natečaju pojasnjuje dejstvo, da so uradniki in začasni uslužbenci že dokazali zahtevane sposobnosti ob prvotni zaposlitvi.
98.
Pritožnica je na prvi stopnji štela za napačno trditev Komisije, da tako nenavedbo pojasnjuje dejstvo, da so uradniki in začasni uslužbenci že dokazali svoje sposobnosti, učinkovitost in neoporečnost ob prvotni zaposlitvi.
99.
Pritožnica je torej pred Sodiščem prve stopnje trdila, da te nenavedbe ne pojasnjuje dejstvo, da so uradniki in začasni uslužbenci že ob prvotni zaposlitvi dokazali te sposobnosti, ker se na natečaj lahko prijavijo uradniki kategorije B in ker se za zaposlitev v tej kategoriji ne zahteva diploma.
100.
Pritožnica meni, da ti pogoji niso bili navedeni, ker je Komisija sklepala, da pet let delovne dobe uradnika, začasnega uslužbenca ali pomožnega uslužbenca pomeni poklicne izkušnje na enakovredni ravni v smislu člena 5 Kadrovskih predpisov. Pritožnica je tudi menila, da neobstoj posebnih pogojev pojasnjuje dejstvo, da Komisija ni želela neposredno zapolniti prostih delovnih mest, ampak oblikovati rezervni seznam, katerega pogoji za sprejem so bili omejeni na zahteve po splošnih veščinah.
101.
Pritožnica je poleg tega trdila, da je treba v zvezi z natečajem, katerega cilj je zaposlitev uradnikov, nujno izpolniti cilj, določen v členu 27 Kadrovskih predpisov. Zato ni bilo pomembno, da je bila izpolnitev tega cilja že preverjena za uradnike in začasne uslužbence, ne pa za pomožne uslužbence, ker naj bi prav sporni notranji natečaj omogočal to preverjanje.
102.
Najprej je treba spomniti, da je vprašanje, ali obrazložitev sodbe Sodišča prve stopnje ni zadostna, pravno vprašanje, ki ga je mogoče postaviti v pritožbi. (
22
)
103.
Nato naj spomnim, da so v skladu s členom 36 Statuta Sodišča, ki na podlagi člena 53 tega statuta velja za Sodišče prve stopnje, „sodbe […] obrazložene“.
104.
Poleg tega mora na podlagi ustaljene sodne prakse obrazložitev sodbe jasno in nedvoumno izražati sklepanje Sodišča prve stopnje, da se lahko zainteresirane osebe seznanijo z utemeljitvami sprejete odločitve in da Sodišče lahko izvede sodni nadzor. (
23
)
105.
Sedaj je treba preučiti, ali Sodišče prve stopnje ni odgovorilo na trditev pritožnice.
106.
Potem ko je Sodišče prve stopnje v točki 48 izpodbijane sodbe opozorilo, da mora institucija izbirati na najširšem mogočem območju, da bi upoštevala cilj, določen v členu 27 Kadrovskih predpisov, je v točki 53 te sodbe ugotovilo, da se, „kot izhaja iz člena 27 Kadrovskih predpisov in člena 12 PZDU, bistvene zahteve, določene za zaposlitev uradnikov in začasnih uslužbencev, razlikujejo od zahtev, določenih za pomožne uslužbence. V nasprotju s pomožnimi uslužbenci, za katere take zahteve niso določene, je v zgoraj navedenih določbah določeno, da je namen zaposlovanja uradnikov in začasnih uslužbencev zagotoviti, da institucija dobi najsposobnejše, najučinkovitejše in neoporečne ljudi“.
107.
Potem ko je Sodišče prve stopnje natečaj opredelilo kot „notranji natečaj za premestitev iz kategorije B v kategorijo A“, je v točkah 59 in 60 izpodbijane sodbe sklepalo, da je ta natečaj namenjen samo uradnikom in začasnim uslužbencem, ker sta prav ti kategoriji oseb že ob prvotni zaposlitvi dokazali svoje sposobnosti, učinkovitost in neoporečnost v skladu s členom 27 Kadrovskih predpisov in členom 12 PZDU.
108.
Obveznost obrazložitve Sodišču prve stopnje ne nalaga, naj predstavi obrazložitev, ki bi izčrpno in eno za drugo obravnavala vse trditve strank v sporu. Obrazložitev Sodišča prve stopnje je torej lahko implicitna, če omogoča zainteresiranim strankam, da se seznanijo z razlogi, na podlagi katerih so bili zadevni ukrepi sprejeti, in pristojnemu sodišču, da razpolaga z zadostnimi dejstvi za izvajanje nadzora. (
24
)
109.
Sodišče prve stopnje seveda ni podrobno odgovorilo na vse trditve, ki jih je navedla M. Chetcuti. Vendar je treba ugotoviti, da je Sodišče prve stopnje jasno potrdilo trditev Komisije v točkah 59 in 60 izpodbijane sodbe. Pojasnjuje, da morajo uradniki ter začasni uslužbenci v nasprotju s pomožnimi uslužbenci ob prvotni zaposlitvi dokazati svoje sposobnosti, učinkovitost in neoporečnost v skladu s členom 27 Kadrovskih predpisov in členom 12 PZDU.
110.
Kot smo lahko ugotovili, je Sodišče prve stopnje v analizi predvsem pojasnilo, zakaj so se samo uradniki in začasni uslužbenci lahko prijavili na sporni natečaj, ter dokazalo, da se je cilj, določen za vse zaposlitve, upošteval, hkrati pa je opozorilo, da ima organ za imenovanja široko diskrecijsko pravico v zvezi s podrobnimi pravili za razpis natečaja.
111.
Sodišče prve stopnje je tako lahko iz tega sklepalo, da je Komisija lahko pravilno pridržala sporni natečaj samo za uradnike in začasne uslužbence ter da je bil izpolnjen cilj, določen za vse zaposlitve, in sicer izkazovanje teh sposobnosti.
112.
Pritožnica poleg tega Sodišču prve stopnje očita, da ni odgovorilo na njeno trditev, da je bilo obvestilo o natečaju nekako notranje protislovno, ker je s prvim pogojem za sprejem izključevalo pomožne uslužbence, hkrati pa je priznavalo izkušnje teh uslužbencev pri štetju let poklicnih izkušenj.
113.
Menim, da ta trditev ni utemeljena.
114.
Videli smo lahko namreč, da je Sodišče prve stopnje v celotni analizi navajalo razloge, zakaj Komisija ni presegla svojih pooblastil, ko je dovolila samo prijave uradnikov in začasnih uslužbencev, ker sta – naj spomnim – ti dve kategoriji oseb že dokazali svoje sposobnosti, učinkovitost in neoporečnost.
115.
Upoštevanje poklicnih izkušenj pomožnih uslužbencev pri izračunu delovne dobe uradnika ali začasnega uslužbenca ne spremeni ničesar pri dejstvu, da sta ti kategoriji oseb v nasprotju s pomožnimi uslužbenci v danem trenutku dokazali zahtevane sposobnosti za zaposlitev v skladu s členom 27 Kadrovskih predpisov in členom 12 PZDU.
116.
Poleg tega je upoštevanje delovne dobe uslužbenca, zaposlenega na podlagi PZDU, ustrezno sredstvo za izpolnjevanje interesa službe. (
25
)
117.
Ta pogoja torej nista protislovna, ampak se dopolnjujeta. Sodišče prve stopnje je v točki 61 izpodbijane sodbe lahko tudi pravilno razsodilo, da čeprav pomožni uslužbenci dejansko lahko opravljajo vse vrste nalog, to ni dovolj, da se enačijo z uradniki in začasnimi uslužbenci, saj sta ti kategoriji oseb v nasprotju s pomožnimi uslužbenci že dokazali svoje sposobnosti, učinkovitost in neoporečnost ob prvotni zaposlitvi.
118.
Zato predlagam Sodišču, naj ta pritožbeni razlog zavrne kot neutemeljen.
VI – Stroški
119.
Sodišče v skladu s členom 122, prvi pododstavek, Poslovnika Sodišča v pritožbenem postopku odloči o stroških.
120.
V skladu s členom 69(2) tega poslovnika, ki se uporablja za pritožbeni postopek na podlagi člena 118 navedenega poslovnika, se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni.
121.
Na podlagi člena 70 Poslovnika institucije nosijo svoje stroške v delovnopravnih sporih med Skupnostmi in njihovimi uslužbenci.
122.
Vendar se v skladu s členom 122, drugi pododstavek, tega poslovnika člen 70 ne uporablja za pritožbo, ki jo uradnik ali kateri koli uslužbenec institucije vloži zoper to institucijo.
123.
Ker je Komisija predlagala, naj se M. Chetcuti naloži plačilo stroškov, in ker pritožnica po mojem mnenju ni uspela s pritožbo, mislim, da ji je treba naložiti plačilo stroškov.
VII – Predlog
124.
Ob upoštevanju vseh zgornjih ugotovitev predlagam Sodišču, naj odloči:
1.
Pritožba se zavrne.
2.
M. Chetcuti se naloži plačilo stroškov.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	Sodba Chetcuti proti Komisiji (T-357/04, ZOdl. JU, str. I-A-2-255 in II-A-2-1323, v nadaljevanju: izpodbijana sodba).
(
3
)	Glej zlasti sodbo z dne 21. septembra 2006 v zadevi JCB Service proti Komisiji (C-167/04 P, ZOdl., str. I-8935, točka 106 in navedena sodna praksa).
(
4
)	Idem.
(
5
)	Glej sodbo z dne 29. junija 2000 v zadevi Politi proti Evropski fundaciji za usposabljanje (C-154/99 P, Recueil, str. I-5019, točka 11 in navedena sodna praksa).
(
6
)	Sodba z dne 31. marca 1965 (16/64, Recueil, str. 179).
(
7
)	Sodba Sodišča prve stopnje z dne 15. novembra 2001 (T-142/00, RecFP, str. I-A-219 in II-1011).
(
8
)	Sodbe Sodišča prve stopnje z dne 8. novembra 1990 v zadevi Bataille in drugi proti Parlamentu (T-56/89, Recueil, str. II-597, točka 42); z dne v zadevi Ibarra Gil proti Komisiji (T-207/95, RecFP, str. I-A-13 in II-31, točka 66) in z dne v zadevi Pyres proti Komisiji (T-256/01, ZOdl.JU, str. I-A-23 in II-99, točka 36).
(
9
)	Sodba Sodišča prve stopnje z dne 21. novembra 2000 v zadevi Carrasco Benítez proti Komisiji (T-214/99, RecFP, str. I-A-257 in II-1169, točka 52) in zgoraj navedena sodba Van Huffel proti Komisiji, točka 51.
(
10
)	Glej zlasti sodbo z dne 13. julija 2000 v zadevi Parlament proti Richardu (C-174/99 P, Recueil, str. I-6189, točka 38). Glej tudi sodbo Sodišča prve stopnje z dne v zadevi Campolargo proti Komisiji (T-372/00, RecFP, str. I-A-49 in II-223, točki 93 in 98).
(
11
)	Glej sodbe z dne 31. marca 1965 v zadevi Ley proti Komisiji (12/64 in 29/64, Recueil, str. 143, 161); z dne v zadevi Mogensen in drugi proti Komisiji (10/82, Recueil, str. 2397, točka 9) ter z dne v zadevi Vlachou proti Računskemu sodišču (135/87, Recueil, str. 2901, točka 23).
(
12
)	Glej sodbo z dne 16. oktobra 1975 v zadevi Deboeck proti Komisiji (90/74, Recueil, str. I-1123, točka 29).
(
13
)	Sodba Sodišča prve stopnje z dne 11. novembra 2003 v zadevi Faita proti EESO (T-248/02, RecFP, str. I-A-281 in II-1365, točka 45).
(
14
)	Glej sodbe Sodišča prve stopnje z dne 12. junija 1997 v zadevi Carbajo Ferrero proti Parlamentu (T-237/95, RecFP, str. I-A-141 in II-429, točka 99) in z dne v zadevi Mausolf proti Europolu (T-258/03, ZOdl.JU, str. I-A-45 in II-189, točka 49).
(
15
)	Sodba z dne 6. marca 1997 v zadevi de Kerros in Kohn-Bergé proti Komisiji (T-40/96 in T-55/96, RecFP, str. I-A-47 in II-135, točka 43).
(
16
)	Sodba z dne 2. decembra 1982 v zadevi Micheli in drugi proti Komisiji (od 198/81 do 202/81, Recueil, str. 4145, točka 5).
(
17
)	Sodba z dne 11. julija 1985 v zadevi Hattet in drugi proti Komisiji (od 66/83 do 68/83 in od 136/83 do 140/83, Recueil, str. 2459, točka 24). Glej tudi sodbe Sodišča prve stopnje z dne v zadevi Tagaras proti Sodišču Evropskih skupnosti (T-18/89 in T-24/89, Recueil, str. II-53, točka 68); z dne v zadevi Dricot in drugi proti Komisiji (T-159/95, RecFP, str. I-A-385 in II-1035, točki 83 in 98); z dne v zadevi Chiou proti Komisiji (T-225/95, RecFP, str. I-A-423 in II-1135, točki 48 in 66) ter z dne v zadevi Wasmeier proti Komisiji (T-381/00, RecFP, str. I-A-125 in II-677, točka 122).
(
18
)	Sodba z dne 1. februarja 1979 v zadevi Deshormes proti Komisiji (17/78, Recueil, str. 189, točka 35).
(
19
)	Ibidem, točka 36. Treba je poudariti, da se je na podlagi PZDU najdaljše trajanje zaposlitve pomožnega uslužbenca podaljšalo na tri leta v vseh primerih, ki ne zadevajo nadomeščanja uradnika ali začasnega uslužbenca (člen 52(b) PZDU).
(
20
)	Zgoraj navedena sodba Deshormes proti Komisiji, točka 37.
(
21
)	Glede uradnikov glej člene 43, 44 in 77 Kadrovskih predpisov, glede začasnih uslužbencev pa člene 15, 20 in 39 PZDU.
(
22
)	Glej sodbo z dne 8. februarja 2007 v zadevi Groupe Danone proti Komisiji (C-3/06 P, ZOdl., str. I-1331, točka 45 in navedena sodna praksa).
(
23
)	Glej v tem smislu sodbi z dne 14. maja 1998 v zadevi Svet proti de Nilu in Impens (C-259/96 P, Recueil, str. I-2915, točke od 32 do 34) in z dne v zadevi IECC proti Komisiji (C-449/98 P, Recueil, str. I-3875, točka 70) ter sklepe predsednika Sodišča z dne v zadevi Komisija proti Atlantic Container Line in drugim (C-149/95 P(R), Recueil, str. I-2165, točka 58); z dne v zadevi SCK in FNK proti Komisiji (C-268/96 P(R), Recueil, str. I-4971, točka 52) in z dne v zadevi Nizozemski Antili proti Svetu (C-159/98 P(R), Recueil, str. I-4147, točka 70).
(
24
)	Zgoraj navedena sodba Groupe Danone proti Komisiji, točka 46. Glej tudi sodbo z dne 7. januarja 2004 v zadevi Aalborg Portland in drugi proti Komisiji (C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P in C-219/00 P, Recueil, str. I-123, točka 372).
(
25
)	Zgoraj navedena sodba de Kerros in Kohn-Bergé proti Komisiji, točka 47.