SODBA SODIŠČAz dne 21. septembra 1988(*)„Nacionalna zakonodaja na področju cen“V zadevi C-267/86_katere
predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 177
Pogodbe o ustanovitvi Evropske Gospodarske Skupnosti (Pogodbe o EGS), ki
ga je vložil Vredegerecht (Okrajno sodišče) za kanton Beveren
(Belgija), v postopku_Pascalom Van Eyckeom, stanujočim v Beverenu_protiASPA NV, s sedežem v Antwerpnu_glede členov 59 do 66, 85, 86 in 95 Pogodbe o EGS_SODIŠČE_v
sestavi: predsednik senata G. Bosco kot predsednik, J. C. Moitinho de
Almeida, predsednik senata, ter sodniki T. Koopmans, U. Everling, K.
Bahlmann, Y. Galmot, C. N. Kakouris, R. Joliet in F. A. Schockweiler_generalni pravobranilec: G. F. Mancini_sodna tajnica: D. Louterman, administratorkaob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:- za Van Eyckea J. Cerfontaine, član antwerpenske odvetniške zbornice_- za Kraljevino Belgijo, G. Van Hecke in K. Lenaerts, odvetnika, ter R. Hoebaer in R. Devyver, zastopnika_- za Komisijo Evropskih skupnosti, T. van Rijn, zastopnik, in pomočnik R. Overhoff_na podlagi pisnega postopka in obravnave dne 25. novembra 1987_po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 28. aprila 1988_izreka naslednjo sodbo.Obrazložitev1        S
sodbo z dne 28. oktobra, , ki je prispela na Sodišče 30. oktobra 1986,
je Vredegerecht/Okrajno sodišče za kanton Beveren (Belgija) sodišču
predložilo tri vprašanja za predhodno odločanje v skladu s členom 177
Pogodbe o EGS glede razlage členov od 59 do 66, 85, 86 in 95 Pogodbe o
EGS, da bi upravičili združljivost s pravom Skupnosti nacionalne
zakonodaje, ki omejuje koristi davčne oprostitve za dohodke od obresti
za določeno kategorijo hranilnih vlog.2        Ta
predlog je bil vložen v okviru spora med P. Van Eyckeom (v
nadaljevanju: tožeča stranka) in delniško družbo ASPA, belgijsko
finančno ustanovo, glede obrestne mere, izplačane za hranilno vlogo, ki
jo je tožeča stranka nameravala odpreti pri ASPA. Iz Sodišču predloženih
dokumentov je razvidno, da je tožeča stranka, potem ko je iz reklamnih
objav družbe ASPA izvedela, kakšne so obrestne mere za hranilne vloge,
želela pod takšnimi pogoji odpreti hranilno vlogo. Ko ga je ASPA
naknadno obvestila, da Kraljeva uredba z dne 13. marca 1986 zahteva
uveljavitev slabših pogojev, kot so bili tisti iz njene reklame, je
tožeča stranka vložila tožbo pred nacionalnim sodiščem, da se ugotovi,
da se ASPA ne more sklicevati na kraljevo uredbo, zato da bi opravičila
spremembo svojih pogojev o hranilnih vlogah, saj je bila ta uredba v
nasprotju s členom 85 in naslednjimi Pogodbe o EGS.3        Da
bi bolje razumeli omenjeno kraljevo uredbo, mora biti predstavljena v
njenem pravnem in ekonomskem okviru. V Belgiji že nekaj let velja davčna
oprostitev na del dohodkov iz hranilnih vlog; ta oprostitev je bila
vpeljana iz socialnih razlogov vzpodbuditi varčevanje, njena osnovna
pravila pa ureja člen 19(7) Zakona o dohodnini.4        Ko
je v začetku osemdesetih vedno več hranilnic začelo s politiko višjih
obrestnih mer, je belgijska vlada želela omejiti obseg davčne oprostitve
in jo je z zakonom z dne 28. decembra 1983 omejila s številnimi pogoji,
ki bodo določeni s kraljevo uredbo.5        Kraljeva
uredba z dne 29. decembra 1983, ki je bila sprejeta za izvedbo tega
zakona, v bistvu podvrže davčno oprostitev dvema pogojema: donos na
hranilne vloge mora obsegati, prvič, osnovno obrestno mero, ki naj ne bi
presegala najnižje povprečne mere, ki se uporablja na zadevnem trgu, in
drugič, stalno ali rastočo premijo, ki jo vsaka finančna družba prosto
določi.6        Belgijske
monetarne oblasti so kasneje prišle do spoznanja, da je konkurenca med
stalnimi in rastočimi premijami preveč živahna in nasprotuje splošnemu
trendu nižanja obrestnih mer, ki so značilne za druge oblike varčevanja.
Ker je ohranitev visoke stopnje obrestnih mer za hranilne vloge po
mnenju oblasti vodilo k ohranitvi enako visoke stopnje aktivnih obresti,
kar je neugodno vplivalo na gospodarsko dejavnost države in javni dolg,
je Združenje bank Belgije septembra 1985 finančnim ustanovam izdalo
priporočilo, ki določa omejitev obrestovanja hranilnih vlog. To je 30.
decembra 1985 pripeljalo do odločitve o samourejevalnem sporazumu med
bankami, zasebnimi hranilnicami in javnimi kreditnimi organizacijami, ki
določa stopnjo tega obrestovanja na največ 7 % obrestno mero.7        Vse
finančne ustanove se niso držale tega dogovora, zato se je finančni
minister odločil uvesti ureditev, s katero bi javne oblasti same
določile pogoje za omenjeno davčno oprostitev.8        To
ureditev je vpeljala zgoraj omenjena Kraljeva uredba z dne 13. marca
1986, ki je določila tako najvišjo stopnjo osnovne obrestne mere kot
najvišjo stopnjo stalne ali rastoče premije.9        V
takšnem okviru je nacionalno sodišče na podlagi skupnega stališča obeh
strank iz postopka v glavni stvari Sodišču v predhodno odločanje
predložilo ta vprašanja:„1)      Ali
je zakonska ureditev, vpeljana s Kraljevo uredbo z dne 29. decembra
1983, ki je bila z manjšimi spremembami potrjena s Kraljevo uredbo z dne
13. marca 1986 o obrestih, ki jih finančne ustanove lahko plačajo za
prejete hranilne vloge, ureditev, ki - kolikor nadaljuje v zakonski
obliki prejšnje obstoječe sporazume ali usklajena ravnanja med bankami,
ki omejujejo obrestovanje hranilnih vlog, – želi obvezno določiti te
obrestne mere:( a ) kot enoten odstotek za vse udeležence na trgu ali( b ) kot omejitev, ki jo morajo spoštovati udeleženci na trgu pri določanju obrestnih mer_pod
kaznijo popolne izgube finančnih prednosti, ki so na razpolago
imetnikom navadnih hranilnih vlog, združljiva s skupnostnimi pravili o
konkurenci, kot so opredeljena v členu 85 in naslednjih Pogodbe o EGS?2)      V
primeru, da je odgovor na vprašanje 1(a) pritrdilen, ali je obvezna
naložitev, poleg enotne osnovne obrestne mere, ki jo plačajo finančne
ustanove, najvišje meje za stalne in/ali rastoče premije ob izključitvi
kakršne koli konkurence za sprejemanje vlog, pod kaznijo izgube
finančnih prednosti, ki je navedena v prvem vprašanju (Kraljeva uredba z
dne 13. marca 1986, člen 1), združljiva s skupnostnimi pravili o
konkurenci, kot so opredeljena v členu 85 in naslednjih Pogodbe o EGS?3)      Ali
odobritev finančnih ugodnosti, vključno s popolno oprostitvijo od pri
viru odtegnjenih davkov, za določene hranilne vloge izražene v
belgijskih frankih pri določenih finančnih ustanovah, ki imajo sedež v
Belgiji, predstavlja diskriminacijo proti podobnim vlogam, ki jih
prejmejo finančne ustanove, ki nimajo sedeža v Belgiji ali so izražene v
drugih valutah ali s košarico valut, in ali je odobritev takšnih
finančnih ugodnosti združljivo s členi od 59 do 66 in 95 Pogodbe o EGS?“10      Za
bolj natančno navedbo dejanskega stanja iz postopka v glavni stvari,
nacionalnega pravnega okvira in stališč, ki so bila predložena Sodišču,
se napotuje na poročilo za obravnavo. Na te dele spisa se sklicuje v
nadaljevanju le toliko kolikor je potrebno za obrazložitev Sodišča. Pristojnost sodišča11      Belgijska
vlada najprej trdi, da vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je
predložilo državno sodišče, ni dopustno, ker je iz številnih dejstev
razvidno, da je spor v glavni stvari povsem izmišljen. Vlada nadalje
trdi, da v tem primeru predlagana razlaga prava Skupnosti nikakor ne
more biti upoštevna za rešitev spora v glavni stvari. Dejansko Kraljeva
uredba z dne 13. marca 1986 nikakor ne omejuje družbe ASPA, da za tožečo
stranko ne bi uporabljala svojih prejšnjih, ugodnejših, pogojev za
hranilne vloge, in tako ni v nobenem primeru predmet spora v glavni
stvari.12      S
tem v zvezi je treba ugotoviti, da iz navedenih dejstvih v
predložitveni sodbi ne izhaja, da bi bil spor v resnici izmišljen.13      Kar
se tiče druge trditve belgijske vlade, je treba poudariti le to, da
mora v skladu z usklajeno sodno prakso Sodišča potrjeno s sodbo dne 12.
junija 1986 v zadevi Bertini (98, 162 in 258/85, Recueil str. 1893),
nacionalni sodišče presoditi, upoštevanju dejstev tega primera oceniti,
ali je vprašanje za predhodno odločanje potrebno.14      Zato je potrebno preučiti vprašanja, ki jih je predložilo nacionalno sodišče. Prvo in drugo vprašanje15      S
temi dvema vprašanjima se v bistvu sprašuje ali je zakonska določba ali
nacionalna ureditev, ki pridržuje ugodnost oprostitve davka, ki je
predvidena na področju davka na dohodek, za pridobljene obresti iz
določenih vrst hranilnih vlog, izključno za vloge, ki spoštujejo
najvišje obrestne mere in premije, določene z zakonodajo, združljiva ali
ne z obveznostmi, ki so naložene državam članicam v členu 5 Pogodbe o
EGS, v povezavi s členoma 3(f) in 85 te Pogodbe.16      S
tem v zvezi je potrebno izpostaviti, da se člena 85 in 86 Pogodbe o EGS
sama po sebi ukvarjata le z ravnanjem podjetij, ne pa z zakonskimi ali
upravnimi ukrepi držav članic. Iz ustaljene sodne prakse Sodišča kljub
temu izhaja, da člena 85 in 86 v povezavi s členom 5 Pogodbe nalagata
državam članicam, da ne sprejmejo ali ne ohranijo v veljavi ukrepe,
zakonske ali upravne narave, ki lahko izničijo uporaben učinek
konkurenčnih pravil, ki se uporabljajo za podjetja. Takšen primer, bi
bil v skladu s to sodno prakso, če bi država članica zahtevala ali
podpirala sprejetje sporazumov, ki so v nasprotju s členom 85, ali
okrepila njihove učinke ali pa lastni zakonodaji odvzela uradni značaj, s
tem, ko bi na gospodarske subjekte prenesla odgovornost za sprejemanje
intervencijskih odločitev na gospodarskem področju.17      Glede
na navedbe predložitvene sodbe, so pred sprejetjem zadevne zakonodaje
obstajali sporazumi med bankami ali usklajena ravnanja, ki so bila
oblikovana za omejitev donosa za hranilne vloge. Vseeno pa iz teh navedb
ali iz stališč, ki so bila predložena Sodišču, ni razvidno, da je
omenjena zakonodaja nameravala sprejeti ali spodbujati sprejetje novih
sporazumov ali izvedbo novih ravnanj. Da bi presodili glede na merila,
ki jih je opredelila sodna praksa Sodišča, resnični obseg te ureditve je
treba tako zgolj preučiti, če se po eni strani lahko šteje, kot da želi
okrepiti učinke že obstoječih sporazumov, in po drugi strani, ali so
določene okoliščine takega značaja, da lahko tej ureditvi odvzamejo
uradni značaj.18      Glede
prve točke je dovolj zapisati, da mora glede na ustaljeno sodno prakso,
ureditev, da bi se jo štelo, kot da krepi učinke že obstoječih
sporazumov, popolno ali delno povzemati pogoje sporazumov sklenjenih med
gospodarskimi subjekti, in zahtevati ali vzpodbujati te subjekte, da
zagotovijo njeno spoštovanje. Čeprav predstavlja popolna izguba
ugodnosti iz privilegirane davčne ureditve, ki je v veljavi za hranilne
vloge pomembno spodbudo k spoštovanju omenjene ureditve, pa iz nobene
ugotovitve v predložitveni sodbi ni razvidno, da takšna ureditev le
potrjuje tako metodo omejevanja donosa na vloge, kot stopnjo najvišjih
obrestnih mer, sprejetih z že obstoječimi sporazumi ali ravnanji. Vendar
mora nacionalno sodišče nadalje preučiti to točko, če meni, da obstaja
dvom v tem pogledu.19      Glede
druge točke iz omenjene zakonodaje izhaja, da so si organi oblasti
pridržali moč določati najvišjo obrestno mero za hranilne vloge in te
odgovornosti niso prenesli na nobenega zasebnega gospodarskega subjekta.
Ta ureditev ima tako uraden značaj, ki ne more biti vprašljiv le zaradi
preprostega dejstva, ki ga je izpostavila tožeča stranka iz postopka v
glavnem sporu, da je bil, glede na obrazložitev Kraljeve uredbe z dne
13. marca 1986, ta sprejeta po posvetovanju s predstavniki združenj
kreditnih ustanov.20      Na
prvo in drugo vprašanje se mora tako odgovoriti, da nacionalna zakonska
ali upravna določba, ki pridrži ugodnost oprostitve davka na dohodek_za
obresti iz določene vrste hranilnih vlog, samo za vloge, pri katerih
obrestne mere in plačane premije ne presegajo najvišje stopnje, določene
z zakonodajo, ni nezdružljiva z obveznostmi, ki je naložena državam
članicam s členom 5 Pogodbe o EGS v povezavi s členoma 3(f) in 85 te
Pogodbe, vendar odvisno od morebitnega preizkusa nacionalnega sodišča, s
katerim, bi se ugotovilo, če omenjena zakonodaja zgolj ne potrjuje tako
metodo omejevanja donosa na vloge, kot stopnjo najvišje obrestne mere,
ki so bile sprejete pod že obstoječimi sporazumi ali usklajenimi
ravnanji. Tretje vprašanje21      S
tretjem vprašanjem želi nacionalno sodišče v bistvu izvedeti, ali je
nacionalna zakonska ali upravna določba, ki pridrži zgoraj omenjeno
oprostitev davka le na hranilne vloge, ki so izražene v državni valuti
pri finančnih ustanovah, ki imajo sedež v zadevni državi članici,
združljiva ali ne s členi od 59 do 66 in 95 Pogodbe o EGS.22      Glede
vprašanja, ali je takšna davčna zakonodaja, ki zadeva donos za določeno
vrsto hranilnih vlog v bankah, združljiva s členom 59 in naslednjimi
Pogodbe o EGS o prostem opravljanju storitev, je potrebno izpostaviti,
da se bo, glede na člen 61(2) Pogodbe, liberalizacija bančnih storitev,
povezanih s pretokom kapitala izvajala skladno z liberalizacijo pretoka
kapitala.23      Odpiranje
hranilnih vlog je del pretoka kapitala, naslovljenega „ odprtje in
polog sredstev na tekočih in depozitnih računih, repatriacija ali
uporaba sredstev na tekočem ali depozitnem računu pri kreditnih
institucijah“ v Seznamu D Priloge I Prve direktive Sveta z dne 11. maja
1960 za izvajanje člena 67 Pogodbe (UL, 43, 12.7.1960, str. 921) in
Seznamu C Priloge I, ki je bil zamenjan z Direktivo Sveta 86/566/EGS z
dne 17. novembra 1986, ki spreminja Prvo direktivo (UL, L 332, str. 22).
Ti pretoki kapitala še niso bile liberalizirani.24      Zato
v tem primeru določbe Pogodbe o EGS o prostem opravljanju bančnih
storitev v zvezi s pretokom kapitala, ne morejo biti kršene.25      Končno,
na vprašanje, ali se člen 95 Pogodbe o EGS uporablja za omenjeno davčno
ureditev, je treba izpostaviti, da prepoved uvedbe notranjih
diskriminatornih in zaščitniških notranjih davkov iz tega člena pokriva
le „izdelke“ drugih držav članic. Hranilne vloge izražene v eni ali
drugi valuti, sodijo, kot je bilo že prej pojasnjeno, v okvir uporabe
členov 61(2) in 67 Pogodbe o EGS. Zato ne predstavljajo izdelkov v
smislu člena 95 te pogodbe.26      Na
tretje vprašanje je tako treba odgovoriti, da nacionalna zakonska ali
upravna določba, ki pridrži zgoraj omenjeno davčno oprostitev le na
hranilne vloge izražene v domači valuti pri finančnih ustanovah, s
sedežem v zadevni državi članici, ni nezdružljiva s členi od 59 do 66 in
95 Pogodbe o EGS. Stroški27      Ker
je ta postopek za Kraljevino Belgijo in Komisijo Evropskih skupnosti
ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o
stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso
stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.Iz
teh razlogov je Sodišče po odločanju glede vprašanj Vredegerecht za
kanton Beveren predloženih s sodbo z dne 28. oktobra 1986, razsodilo:1)      Nacionalna
zakonska ali upravna določba, ki pridrži ugodnost oprostitve davka na
dohodek, za obresti iz določene vrste hranilnih vlog, samo za vloge, pri
katerih obrestne mere in plačane premije ne presegajo najvišje stopnje,
določene z zakonodajo, ni nezdružljiva z obveznostmi, ki je naložena
državam članicam s členom 5 Pogodbe o EGS v povezavi s členoma 3(f) in
85 te Pogodbe, vendar odvisno od morebitnega preizkusa nacionalnega
sodišča, s katerim, bi se ugotovilo, če omenjena zakonodaja zgolj ne
potrjuje tako metodo omejevanja donosa na vloge, kot stopnjo najvišje
obrestne mere, ki so bile sprejete pod že obstoječimi sporazumi ali
usklajenimi ravnanji.2)      Nacionalna
zakonska ali upravna določba, ki pridrži zgoraj omenjeno davčno
oprostitev le na hranilne vloge izražene v domači valuti pri finančnih
ustanovah, s sedežem v zadevni državi članici, ni nezdružljiva s členi
od 59 do 66 in 95 Pogodbe o EGS.Bosco
Moitinho de
Almeida      Koopmans
Everling      Bahlmann
Galmot
Kakouris       Joliet
SchockweilerObjavljeno v Luksemburgu dne 21. septembra 1988.Sodni tajnik                                                 PredsednikJ.-G. Giraud A.* Jezik postopka: nizozemščina.