62013CC0017_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Consiglio di Stato s tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe Sodišče sprašuje o pomenu in obsegu pojma „pomorska kabotaža“ v smislu Uredbe št. 3577/92(2) za namene njene morebitne uporabe v okoliščinah obravnavanega primera. Vendar pa je Komisija uvodoma izrazila dvom glede pristojnosti Sodišča za odločanje o vloženem predlogu za sprejetje predhodne odločbe, kar je treba – ne glede na to, da prav Komisija nazadnje predlaga, da se navedenega dvoma ne upošteva – analizirati. V zvezi z vsebino zadeve po mojem mnenju ni dvoma, da se pojem „pomorska kabotaža“ uporablja za okoliščine obravnavanega primera.
I – Pravni okvir
A – Pravo Unije
1. Uredba št. 3577/92
2. Člen 1(1) Uredbe (ES) št. 3577/92 določa:
„Od 1. januarja 1993 se svoboda zagotavljanja prevozov v pomorskem prometu v državah članicah (pomorska kabotaža) uporablja za ladjarje Skupnosti, katerih ladje so registrirane v državi članici ali plujejo pod zastavo države članice pod pogojem, da te ladje izpolnjujejo vse pogoje za izvajanje kabotaže v tej državi članici, vključno z ladjami, registriranimi v ladijskem registru Euros, takoj ko bo Svet ta ladijski register odobril.“
3. V skladu s členom 2 Uredbe št. 3577/92 „v tej uredbi:
1. ‚prevozi v pomorskem prometu v državi članici (pomorska kabotaža)‘ pomenijo prevoze, ki se praviloma opravljajo za plačilo in zlasti vključujejo:
(a) notranj[o] kabotaž[o]: pomeni prevoz potnikov ali blaga po morju med pristanišči, ki se nahajajo v notranjosti ali ozemlju ene in iste države članice brez postankov na otokih;
(b) oskrb[o] plavajočih naprav: pomeni prevoz potnikov ali blaga po morju med katerim koli pristaniščem v državi članici in napravami ali objekti, ki se nahajajo v epikontinentalnem pasu te države članice;
(c) otoško kabotažo: pomeni prevoz potnikov ali blaga po morju med:
– pristanišči na ozemlju in enem ali več otokih ene in iste države članice,
– pristanišči na otokih ene in iste države članice;
[…]“.
4. Člen 6(1) Uredbe št. 3577/92 določa:
„Prevozi v pomorskem prometu, ki se opravljajo v Sredozemlju in ob obali Španije, Portugalske in Francije, so izjemoma začasno izvzeti iz izvajanja te uredbe:
– križarjenja, do 1. januarja 1995,
[…]“.
2. Sporazum med Evropsko unijo in Švicarsko konfederacijo(3)
5. V skladu s členom 5(1) Sporazuma med Evropsko unijo in Švicarsko konfederacijo imajo „[b]rez poseganja v druge posebne sporazume med pogodbenicami, ki se nanašajo izrecno na opravljanje storitev (vključno s Sporazumom o vladnih naročilih, če pokriva opravljanje storitev), […] osebe, ki opravljajo storitve, vključno s podjetji v skladu z določbami iz Priloge I, pravico do opravljanja storitev na ozemlju druge pogodbenice za obdobje, ki ne presega 90 dni dejanskega dela v vsakem koledarskem letu.“
6. Člen 17 Priloge k Sporazumu med Evropsko unijo in Švicarsko konfederacijo določa:
„V zvezi z opravljanjem storitev so v skladu s členom 5 tega sporazuma prepovedane:
(a) kakršne koli omejitve čezmejnega opravljanja storitev na ozemlju pogodbenice, ki ne presega 90 dejanskih delovnih dni v koledarskem letu;
(b) kakršne koli omejitve pravice do vstopa in prebivanja v primerih, ki jih zajema člen 5(2) tega sporazuma v zvezi z:
(i) osebami, ki opravljajo storitve in so državljani držav članic Evropske unije ali Švice in imajo stalno prebivališče na ozemlju pogodbenice, ki ni država osebe, ki je prejemnica storitev;
(ii) delavci, ne glede na njihovo državljanstvo, oseb, ki opravljajo storitve, ki so vključeni v redni trg delovne sile pogodbenice in napoteni za opravljanje storitve na ozemlju druge pogodbenice ne glede na člen 1.“
7. Člen 18 Priloge I k navedenemu sporazumu določa:
„Določbe člena 17 te priloge se uporabljajo za družbe, ustanovljene v skladu s pravom države članice Evropske skupnosti ali Švice, ki imajo svoj registrirani sedež, osrednjo upravo ali glavno poslovno enoto na ozemlju pogodbenice.“
8. Člen 19 te priloge določa:
„Oseba, ki opravlja storitve in ima pravico do opravljanja storitev ali dovoljenje za to, lahko za namen tega opravljanja začasno opravlja svojo dejavnost v državi, v kateri so storitve opravljene pod enakimi pogoji, kot v tej državi veljajo za njene državljane, v skladu z določbami te priloge ter Prilog II in III.“
B – Nacionalno pravo
9. Člen 224 Codice della navigazione (zakonik o pomorskem in zračnem prometu)(4) določa:
„1. Kabotaža med pristanišči Republike je v smislu Uredbe Sveta (EGS) št. 3577/92 z dne 7. decembra 1992 omejena na ladjarje Skupnosti, ki uporabljajo ladje, registrirane v državi članici Evropske unije in ki plujejo pod zastavo iste države članice, če take ladje izpolnjujejo vse pogoje za opravljanje kabotaže v navedeni državi članici.
2. Določbe iz odstavka 1 se uporabljajo za ladje, ki izvajajo pomorske storitve med pristanišči, sidrišči in plažami.“
II – Dejstva
10. Predlog za sprejetje predhodne odločbe izvira iz spora med družbama Alpina River Cruises GmbH, švicarsko ladjarsko družbo, in Nicko Tours GmbH, nemško družbo, ki uporablja motorno ladjo „Bellissima“, ki pluje pod švicarsko zastavo, na eni ter italijanskimi organi na drugi strani, ker ti organi navedenima družbama niso dovolili prehoda rečne križarke, ki jo ti upravljata, čez italijansko teritorialno morje.
11. Družbi Alpina River Cruises in Nicko Tours sta organizirali sedemdnevno križarjenje, ki se je začelo v Benetkah, nadaljevalo po Beneški laguni do Chioggie, potem po reki Pad in se po isti poti spet zaključilo v Benetkah. Na potovanju je bilo treba prečkati morsko cono med pristaniščema Chioggia in Porto Levante v ustju reke Pad, saj ladja „Bellissima“ ne more prečkati kanala Brondolo, ki povezuje Chioggio z reko Pad.
12. Italijanski organi so zavrnili izdajo dovoljenja za prevoz na odseku Chioggia – Porto Levante, saj naj bi člen 224 zakonika o pomorskem in zračnem prometu – ki napotuje na Uredbo št. 3577/92 – pomorsko kabotažo omejeval na ladje, ki plujejo pod zastavo države članice.
13. Upravno sodišče dežele Benečije je tožbo v upravnem sporu, ki sta jo vložili družbi Alpina River Cruises in Nicko Tours, zavrnilo. Pri Consiglio di Stato je bila vložena pritožba, to pa je vložilo obravnavani predlog za sprejetje predhodne odločbe.
III – Predloženo vprašanje
14. Predloženo vprašanje se glasi:
„Ali je treba Uredbo Sveta (EGS) št. 3577/92 z dne 7. decembra 1992 razlagati tako, da se uporablja za dejavnost križarjenja, ki se opravlja med pristanišči ene države članice, pri čemer se v teh pristaniščih ne vkrcajo ali izkrcajo drugi potniki, če se navedena dejavnost začne z vkrcanjem in konča z izkrcanjem istih potnikov v istem pristanišču države članice?“
15. Consiglio di Stato meni, da je uporaba Uredbe št. 3577/92 – in z njo posledica, da je prečkanje, kot sta ga želeli opraviti družbi Alpina River Cruises in Nicko Tours, omejeno na ladjarje Skupnosti – odvisna od tega, ali pojem „pomorska kabotaža“ oziroma „prevozi v pomorskem prometu“ iz člena 2 te uredbe zajema križarjenja, ki se začnejo in končajo z vkrcanjem in izkrcanjem istih potnikov v istem pristanišču države članice, čeprav vključujejo vožnjo po drugih pristaniščih navedene države članice.
IV – Postopek pred Sodiščem
16. Predložitvena odločba je na Sodišče prispela 14. januarja 2013.
17. Pisna stališča so predložile stranke iz postopka v glavni stvari, vlada Italijanske republike in Komisija.
18. Stranke so bile pozvane, naj se pisno opredelijo glede vprašanja, ali lahko člen 5 Sporazuma med Evropsko unijo in Švicarsko konfederacijo o prostem gibanju oseb v povezavi s členoma 18 in 19 Priloge I k navedenemu sporazumu za učinkuje tako, da se pogoji, ki so v Uredbi št. 3577/92 določeni za prevoze v pomorskem prometu znotraj držav članic, ki se opravljajo z ladjami, ki plujejo pod zastavo države članice, uporabljajo tudi za prevoze v pomorskem prometu znotraj držav članic, ki ne presegajo 90 dni v posameznem koledarskem letu in se opravljajo z ladjami, ki plujejo pod švicarsko zastavo.
19. Natančneje, italijanska vlada je bila pozvana, naj pisno navede, ali lahko po njenem mnenju ladje, ki plujejo pod švicarsko zastavo, v skladu s pravom ali upravnimi praksami Italijanske republike izvajajo križarjenja v vodah znotraj te republike in ali meni, da je Sporazum med Evropsko Unijo in Švicarsko konfederacijo upošteven v zvezi s tem. Če bi italijanski organi podali pritrdilen odgovor, bi morali pojasniti, zakaj se je lahko kapitanija v Chioggii v obravnavanem primeru izognila uporabi odločbe Ministero della Marina Mercantile z dne 1. junija 1957, navedene v predložitveni odločbi.
20. Na obravnavi 24. oktobra 2013 sta bili prisotni družba Alpina River Cruises in Komisija. Ni pa bila prisotna italijanska vlada, ki tudi ni odgovorila na vprašanja, ki ji jih je postavilo Sodišče in so omenjena v točkah 18 in 19.
V – Trditve
21. Družbi Alpina River Cruises in Nicko Tours menita, da bi bilo treba vprašanje preoblikovati, tako da bi bilo mogoče preučiti tudi, ali spada na področje uporabe Uredbe št. 3577/92 križarjenje po notranjih vodah z izjemo ene same približno enourne plovbe po morju. Po njunem mnenju, če se Uredba št. 3577/92 uporablja le za „pomorsko“ kabotažo, torej „po morju“, potem storitev, ki se praktično v celoti opravi po notranjih vodah, očitno ne bi spadala na njeno področje uporabe in se je zato ne bi smelo prepovedati na podlagi člena 224 zakonika o pomorskem in zračnem prometu. Zaprošeno storitev bi bilo torej treba po njenem mnenju dovoliti na podlagi odločbe Ministero della Marina Mercantile z dne 1. junija 1957, s katero je bilo vzpostavljeno pravilo, da se pomorski prevoz med pristaniščema Chioggia in Porto Levante dovoli ladjam, ki opravljajo storitev, ki se v glavnem izvaja v notranjih vodah.
22. Obe družbi poudarjata, da se obravnavana zadeva razlikuje od tiste, o kateri je bilo odločeno s sodbo z dne 9. marca 2006 v zadevi Komisija proti Španiji,(5) ker geografske značilnosti Beneške lagune niso primerljive z značilnostmi estuarija, kakršen je Ría de Vigo. Nazadnje trdita, da sporna storitev ne ustreza izrazu „kabotaža“, ki po njunem mnenju pomeni prevoz blaga ali potnikov med različnima točkama, medtem ko naj bi šlo v obravnavanem primeru za storitev z odhodom in prihodom v isto pristanišče.
23. Italijanska vlada je trdila, da križarjenje, kakršno je obravnavano, pomeni „prevoz v pomorskem prometu v državi članici“ in je torej „pomorska kabotaža“ v smislu Uredbe št. 3577/92, pri čemer je navedla, da se je treba glede na cilj liberalizacije, ki mu sledi navedena uredba, izogibati ozki razlagi njenih pojmov.
24. Komisija uvodoma zatrjuje, da se Uredba št. 3577/92 za obravnavani primer ne uporablja, ker se ne nanaša na ladje, ki plujejo pod zastavo tretjih držav, kot je Švicarska konfederacija.
25. Kljub temu meni, da je Consiglio di Stat o treba odgovoriti, saj se zdi, da se določba iz člena 224 zakonika o pomorskem in zračnem prometu uporablja le za storitve, ki so zajete s pojmom „pomorska kabotaža“, na katerega se nanaša Uredba št. 3577/92. Ob navedenem naj bi napotilo navedene določbe na to uredbo pomenilo, da je Sodišče pristojno za obravnavanje predloga za sprejetje predhodne odločbe.
26. Kar zadeva vsebino, Komisija navaja člen 6(1) Uredbe št. 3577/92, iz katerega naj bi nedvomno izhajalo, da so križarjenja zajeta s pojmom „pomorska kabotaža“. Glede na to, da so križarjenja vključena na področje uporabe te uredbe, Komisija meni, da se je treba izogniti vsakršni razlagi, ki bi povzročila izključitev velikega števila križarjenj. Zato naj se ne bi sledilo razlagi, ki sta jo predlagali družbi Alpina River Cruises in Nicko Tours, ki poleg tega ni podprta ne z besedilom Uredbe št. 3577/92 ne z njenimi cilji.
27. Na vprašanje, ki ga je Sodišče postavilo v zvezi s členom 5 Sporazuma med Evropsko unijo in Švicarsko konfederacijo, so družbi Alpina River Cruises in Nicko Tours na eni strani ter Komisija na drugi soglasno odgovorile, da ta sporazum ne vsebuje nobene posebne navedbe storitev pomorske kabotaže niti ni v njem podrobneje opredeljeno, kako je treba uporabiti pogoje, ki so v zvezi s tem določeni v Uredbi št. 3577/92. Vendar naj bi bilo treba glede na to, da se navedeni sporazum nanaša na opravljanje storitev na splošno in ne izključuje izrecno storitev pomorske kabotaže, šteti, da so te z njim zajete.
28. Iz člena 5 navedenega sporazuma v povezavi s členoma 18 in 19 Priloge I k temu sporazumu naj bi po mnenju družb Alpina Rivers Cruises in Nicko Tours izhajalo, da je švicarskim ladjarskim družbam (torej tistim, ki so ustanovljene v skladu s švicarsko zakonodajo in na švicarskem ozemlju) dovoljeno, da začasno – največ 90 dni na leto – opravljajo storitve pomorske kabotaže v državi članici, če izpolnjujejo pogoje, ki jih ta država članica določa za svoje ladjarje. Komisija pa meni, da je med temi pogoji določen ta, da se mora storitev opravljati z ladjami, ki so registrirane v Italiji in plujejo pod italijansko zastavo.
VI – Presoja
A – Smisel in smotrnost preoblikovanja predloženega vprašanja
29. Na prvi pogled bi se lahko zdelo, da vprašanje, ki ga je predložilo Consiglio di Stato, če se ga razume dobesedno, ni upoštevno. Namreč, tako v primeru, da sporna storitev prevoza spada pod pojem „pomorska kabotaža“ v smislu člena 2(1) Uredbe št. 3577/92, kot tudi v primeru, da ne spada, je jasno, da je v obeh primerih izključena uporaba navedene uredbe. V prvem primeru zato, ker se ta uredba uporablja samo za ladjarje Skupnosti, katerih ladje so registrirane v državi članici in ki plujejo pod zastavo navedene države članice. V drugem primeru zato, ker se Uredba št. 3577/92 ne uporablja za rečni promet.
30. Vprašanje pa kljub temu ni nepomembno in dejansko obstaja pojasnilo, zakaj italijansko pravo iz rečnega prometa ne izključuje ladjarjev, ki niso iz Skupnosti. Če zadevnega križarjenja ne bi bilo mogoče opredeliti kot „pomorsko kabotažo“ – v smislu Uredbe št. 3577/92, čeprav v tem primeru ne gre za to vprašanje – bi ga bilo torej treba opredeliti kot rečni promet, s posledicami, ki v nacionalnem pravu iz tega izvirajo za rešitev spora v postopku v glavni stvari.
31. Družbi Alpina River Cruises in Nicko Tours pa sta prosili, naj se vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, preoblikuje, tako da bi bilo mogoče preučiti tudi, ali na področje uporabe Uredbe št. 3577/92 spada križarjenje po notranjih vodah z izjemo ene same približno enourne plovbe po morju.
32. Po mojem mnenju je primerno preoblikovati vprašanje, ki bi poleg tega moralo biti osredotočeno na problem, ki sta ga izpostavili družbi Alpina River Cruises in Nicko Tours.
33. Consiglio di Stato je namreč vprašanje postavilo v smislu, da je za natančnejšo opredelitev pojma „pomorska kabotaža“ oziroma „prevoz v pomorskem prometu“ iz člena 2 Uredbe št. 3577/92 odločilno, ali ta pojem zajema križarjenja, ki se začnejo in končajo z vkrcanjem in izkrcanjem istih potnikov v istem pristanišču države članice, čeprav vključujejo vožnjo po drugih pristaniščih navedene države članice.
34. Po mojem mnenju pa je odločilno predvsem to, ali gre za prevoz v pomorskem
prometu. Razprava med strankami se je namreč osredotočila na to konkretno vprašanje, od katerega je v končni fazi odvisna rešitev vsebinskega vprašanja.
35. To je tako, ker je vprašanje, ali se vkrcanje in izkrcanje istih potnikov opravi v istem pristanišču države članice, nepomembno zaradi tega, ker je iz člena 6(1) Uredbe št. 3577/92 jasno razvidno, da „križarjenje“ spada na področje uporabe navedene uredbe in torej vsekakor pomeni storitev prevoza v smislu členov 1 in 2 te uredbe.
B – Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe
36. Komisija je izrazila dvom glede pristojnosti Sodišča za odločanje o zadevnem predlogu za sprejetje predhodne odločbe. Tako je sprva trdila, da se Uredba št. 3577/92 nikakor neposredno ne uporablja za primer, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, ker se navedena uredba ne uporablja za ladje, ki plujejo pod švicarsko zastavo.
37. Kljub temu pa sama Komisija ta dvom glede dopustnosti odpravlja z ugotovitvijo, da predpis, ki se uporablja za obravnavani primer – člen 224 zakonika o pomorskem in zračnem prometu – kabotažo „v smislu Uredbe Sveta (EGS) št. 3577/92“ omejuje na ladjarje Skupnosti, ki uporabljajo ladje, registrirane v državi članici in ki plujejo pod zastavo države članice, če take ladje izpolnjujejo vse pogoje za opravljanje kabotaže v navedeni državi članici.
38. Natančneje, Komisija nacionalno določbo razlaga tako, da se omejitev iz omenjene določbe ne uporabi, če zadevna storitev v okoliščinah obravnavanega primera ne pomeni „pomorske kabotaže“ v smislu navedene uredbe, posledica tega pa je, da je ladjarjem tretjih držav dovoljeno opravljanje zadevnih storitev.
39. Ob navedenem bi po mnenju Komisije napotilo iz nacionalnega predpisa na Uredbo št. 3577/92 pomenilo, da je Sodišče pristojno za obravnavanje vloženega predloga. Komisija nazadnje ob navajanju ustaljene sodne prakse(6) meni, da gre za zadevo nacionalnega prava, ki napotuje na določbe prava Unije, „da bi se določila pravila, ki se uporabijo v položaju, ki sam po sebi ne spada na področje uporabe prava Unije“.(7)
40. Kot je namreč Sodišče nedavno opozorilo v sodbi z dne 7. novembra 2013,(8) je „gotovo […] v interesu Unije, da se zaradi izognitve prihodnjim različnim razlagam določbe ali pojmi, prevzeti iz prava Unije, razlagajo enako, kadar se nacionalna zakonodaja za rešitve, ki se uporabljajo za položaje, za katere se ne uporablja zadevni akt Unije, uskladi z rešitvami, ki jih vsebuje ta akt, da bi se zagotovilo enako obravnavanje povsem notranjih položajev in položajev, za katere velja pravo Unije, ne glede na okoliščine, v katerih se določbe ali pojmi, prevzeti iz prava Unije, uporabljajo […]“.
41. Vprašanje, ki se tako postavlja, je, ali ima Komisija prav, ko predlaga, naj se na podlagi ustaljene sodne prakse Sodišča ne upošteva ugovora nedopustnosti, ki ga je sama vložila. Odgovor na to vprašanje ni očiten, vendar če sem pravilno razumel pomen nacionalne določbe, menim, da se Sodišče ne sme izreči za nepristojno. To pa iz razlogov, navedenih v nadaljevanju.
42. Zadevna nacionalna določba, torej člen 224(1) italijanskega zakonika o pomorskem in zračnem prometu, je zagotovo posebna z vidika, ki se tu obravnava. Zato je treba uvodoma še enkrat spomniti na besedilo te določbe:
„Kabotaža med pristanišči Republike je v smislu Uredbe Sveta (EGS) št. 3577/92 z dne 7. decembra 1992 omejena na ladjarje Skupnosti, ki uporabljajo ladje, registrirane v državi članici Evropske unije in ki plujejo pod zastavo države članice, če take ladje izpolnjujejo vse pogoje za opravljanje kabotaže v navedeni državi članici.“
43. Italijanski zakon kabotažo tako „omejuje“ izključno na ladjarje Skupnosti, ob napotilu na določbe Uredbe št. 3577/92. Prav pomen glagola „omejevati“ mora omogočiti razumevanje zadevne določbe.
44. Namreč, italijanski zakonodajalec z navedenim postopanjem hkrati izvaja dvojno dejanje, „vključitev“ in „izključitev“.
45. Prvič, v členu 224(1) zakonika o pomorskem in zračnem prometu je s povsem „ugotovitvenim“ učinkom ponovljeno to, kar z neposrednim učinkom določa že Uredba št. 3577/92, in sicer, da je kabotaža v Italiji dostopna vsem ladjarjem Skupnosti. To je „vključitveni“ učinek nacionalne določbe.
46. Drugič, in to je tisto, kar je tukaj pomembno, zadevna določba ima „oblikovalni“ učinek – v smislu, da gre za učinek, ki ne izhaja iz Uredbe št. 3577/92 – ki pomeni, da so iz opravljanja kabotaže v Italiji „izključeni“ vsi, ki niso ladjarji Skupnosti, in to tudi v smislu same Uredbe št. 3577/92.
47. Na ta način, torej s tem dvojnim in hkratnim postopanjem, italijanski zakonodajalec uporablja pojem „pomorska kabotaža“ iz Uredbe št. 3577/92, in sicer ne le, da bi ponovil, kar ta uredba že določa, temveč predvsem z izključitvenim učinkom, to pomeni, da bi dostop do kabotaže preprečil tistim, ki niso ladjarji Skupnosti, tudi v smislu te uredbe.
48. Skratka, odločitev italijanskega zakonodajalca, da svobode opravljanja storitev ne razširi prek tistega, kar neposredno izhaja iz Uredbe št. 3577/92, je posredovana z napotilom, ki je po mojem mnenju neposredno in brezpogojno.(9) Napotilo je neposredno, ker je izrecno in nedvoumno, in brezpogojno, ker ni odvisno od obstoja nikakršnih okoliščin. Storitve pomorske kabotaže, do katerih je ladjarjem, ki niso ladjarji Skupnosti, preprečen dostop, „so“ tiste, do katerih dostop se zagotavlja ladjarjem Skupnosti, kot so opredeljeni v Uredbi št. 3577/92.
49. Tako italijanski zakon v celoti ustreza primeru, obravnavanemu v ustaljeni sodni praksi Sodišča, v kateri se potrjuje pristojnost tega sodišča za določitev pravil, ki se uporabijo za položaj, ki ne spada na področje uporabe prava Unije.(10) Gre namreč za primer, v katerem je „nacionalna zakonodaja v skladu z rešitvami, ki jih uporablja navedeni akt, da bi se zagotovilo enako obravnavanje notranjih položajev in položajev, za katere se uporablja pravo Unije […]“.(11) V obravnavanem primeru gre za pojem „pomorska kabotaža“, ki ga je treba obravnavati enako v notranjih položajih in položajih, ki jih ureja Uredba št. 3577/92.
50. Strinjam se torej s Komisijo, da je Sodišče pristojno za obravnavanje zadevnega predloga za sprejetje predhodne odločbe.
C – Vsebina
51. Kot sem že navedel, je vprašanje, na katero je treba odgovoriti – zunaj okvira besedila, ki ga je uporabilo predložitveno sodišče – to, ali je prevoz, ki se po morju opravi na zelo majhnem odseku, mogoče šteti za „pomorsko kabotažo“ v smislu Uredbe št. 3577/92.
52. Menim, da je treba na to vprašanje odgovoriti z enako jasno in neposredno obrazložitvijo, s kakršno je Sodišče odgovorilo na vprašanje, predloženo v zgoraj navedeni zadevi Komisija proti Španiji.
53. Kot je navedel generalni pravobranilec A. Tizzano v točki 21 sklepnih predlogov v zgoraj navedeni zadevi Komisija proti Španiji, „[ni] [n]obenega dvoma […], da so vode rokava Ría de Vigo morske, to pa
glede na besedilo navedenih določb [Uredbe št. 3577/92] zadošča [ (12) ] za uvrstitev prevozov, ki se opravljajo v teh vodah, med prevoze, opravljane ‚po morju‘“. Takšno obrazložitev je uporabilo tudi Sodišče v točkah 25 in 26 zgoraj navedene sodbe Komisija proti Španiji.
54. V obravnavani zadevi tudi ni sporno, da del poti ladje „Bellissima“ poteka po morju. Seveda gre za zelo majhen del v primerjavi s celotno potjo, ki jo opravi ta ladja, vendar po mojem mnenju zadošča za to, da se prevoz opredeli kot pomorska kabotaža, saj člen 2 Uredbe št. 3577/92 te kategorije ne opredeljuje glede na celoto ali del poti, zaradi česar je treba ob upoštevanju cilja, ki mu sledi navedena uredba, izbrati razlago, na podlagi katere je mogoče kot pomorsko kabotažo opredeliti vsakršen prevoz, ki poteka – pa čeprav v minimalnem delu – po morju.
55. Z besedami Sodišča v zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Španiji, „[je treba] [p]ri razlagi določbe prava Skupnosti […] upoštevati ne le njeno besedilo, temveč tudi njen kontekst in cilje, ki [jim sledi] ureditev, katere del je ta določba“.(13) V primeru Uredbe št. 3577/92 je njen cilj „uresničitev svobode opravljanja storitev pomorske kabotaže v skladu s pogoji in omejitvami, ki jih ta uredba določa“.(14) Ob navedenem bi razlaga, ki bi iz pojma pomorske kabotaže izključevala storitve prevoza, ki po morju potekajo le v minimalnem delu, „izključila iz liberalizacije, ki jo želi ta uredba doseči, potencialno pomembne storitve pomorskega prevoza“.(15)
56. Navedeno – nekoliko protislovno – pomeni, da je prevoz, ki ga opravljata družbi Alpina River Cruises in Nicko Tours, izključen iz področja uporabe Uredbe št. 3577/92 in s tem iz liberalizacije, ki ji sledi ta uredba. Vendar bi bilo protislovje še večje, če bi bile ob sprejetju stališča, ki ga zastopata družbi Alpina River Cruises in Nicko Tours, iz liberalizacije izključene ladje, ki so registrirane v državah članicah in plujejo pod zastavami teh držav članic, če zagotavljajo poti, ki le v minimalnem delu potekajo po morju.
57. V obravnavani zadevi mora Sodišče le vzpostaviti opredelitev pomorske kabotaže, ki bo omogočala najboljše uresničevanje cilja, ki mu sledi Uredba št. 3577/92, kar zadeva njene naravne naslovnike, torej države članice in z njimi njihove državljane. Jasno je, da je treba liberalizacijo storitev, kar zadeva tretje države, uresničevati s posebnimi sporazumi, torej s prav takim, kot sta ga podpisali Evropska unija in Švicarska konfederacija, ki pa se v obravnavanem primeru ne uporablja.
58. Zgornjih ugotovitev v obravnavanem primeru namreč ne more omajati morebiten vpliv Sporazuma med Evropsko unijo in Švicarsko konfederacijo na uporabo Uredbe št. 3577/92. Stranke so bile na pobudo Sodišča tudi pozvane, naj glede tega vpliva podajo svoje stališče.
59. Po mojem mnenju je vprašanje uporabe navedenega sporazuma za sporni primer rešeno brez večjih težav na podlagi dejstva, da – kot je bilo mogoče ugotoviti na obravnavi iz odgovora zastopnika družbe Alpina River Cruises na vprašanje Sodišča – se prevoz, ki je predmet spora, opravlja nepretrgoma med marcem in novembrom. To pomeni, da gre očitno za storitev, ki presega 90 dni dejanskega dela v koledarskem letu, kar zadošča za izključitev uporabe omenjenega sporazuma, ki prepoveduje le omejitve opravljanja storitev, ki ne presegajo navedene časovne omejitve.
VII – Predlog
60. Glede na zgornje preudarke Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje odgovori tako:
Prevoz, kakršen je ta, ki je predmet spora v postopku v glavni stvari, pomeni prevoz v pomorskem prometu znotraj države članice v smislu člena 2(1) Uredbe št. 3577/92.
(1) .
(2)  – Uredba Sveta (EGS) št. 3577/92 z dne 7. decembra 1992 o uporabi načela prostega pretoka storitev v pomorskem prometu med državami članicami (pomorska kabotaža) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 2, str. 10).
(3)  – Sporazum med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani in Švicarsko konfederacijo na drugi o prostem pretoku oseb (UL L 114, str. 6).
(4)  – Kraljeva uredba št. 327 z dne 30. marca 1942, v različici navedenega člena, ki je bila spremenjena s členom 7(2) zakonske uredbe št. 457 z dne 30. decembra 1997, ki je bila s spremembami potrjena z zakonom št. 30 z dne 27. februarja 1998.
(5)  – Zadeva C‑323/03, ZOdl., str. I‑2161.
(6)  – Na primer sodbe z dne 18. oktobra 1990 v združenih zadevah Dzodzi (C‑297/88 in C‑197/89, Recueil, str. I‑3763), z dne 17. julija 1997 v zadevi Leur-Bloem (C‑28/95, Recueil, str. I‑4161) in z dne 14. decembra 2006 v zadevi Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (C‑217/05, ZOdl., str. I‑11987).
(7)  – Točka 18 pisnega stališča Komisije.
(8)  – V zadevi Romeo (C‑313/12, točka 22 in navedena sodna praksa).
(9)  – Glej sodbo z dne 21. decembra 2011 v zadevi Cicala (C‑482/10, ZOdl., str. I‑14139, točka 19 in navedena sodna praksa).
(10)  – Glej zgoraj navedeno sodba Dzodzi.
(11)  – Zgoraj navedena sodba Romeo (točka 22).
(12)  – Moj poudarek.
(13)  – Zgoraj navedena sodba Komisija proti Španiji (točka 23) z navedbo sodbe z dne 7. junija 2005 v zadevi VEMW in drugi (C‑17/03, ZOdl., str. I‑4983, točka 41).
(14)  – Zgoraj navedena sodba Komisija proti Španiji (točka 24), s sklicevanjem na sodbo z dne 20. februarja 2001 v zadevi Analir in drugi (C‑205/99, Recueil, str. I‑1271, točka 19).
(15)  – Zgoraj navedena sodba Komisija proti Španiji (točka 25).