Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
ANDREE BIONDIJA,
predstavljeni 5. februarja 2026(1)
Zadeva C-319/24 P
Evropska komisija
proti
Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd,
Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd,
Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd
„ Pritožba – Damping – Uvoz nekaterih polivinil alkoholov s poreklom iz Ljudske republike Kitajske – Dokončna protidampinška dajatev – Izvedbena uredba (EU) 2020/1336 – Nesodelovanje – Člen 18(1) in (6) Uredbe (EU) 2016/1036 – Poštena primerjava na isti trgovinski ravni – Računska določitev normalne vrednosti v primeru znatnega izkrivljanja v državi izvoznici – Člen 2(6a) in (10) Uredbe 2016/1036 – Prilagoditve – Enoten gospodarski subjekt – Člen 2(10)(i) Uredbe 2016/1036 – Nevračljiv DDV – Člen 2(10)(k) Uredbe 2016/1036 “
Kazalo
I.
Uvod
II.
Glavna pritožba
A.
Prvi pritožbeni razlog: kršitev člena 18 osnovne uredbe
1.
Ozadje spornega vprašanja
2.
Kratek povzetek trditev strank
3.
Analiza
a)
Dopustnost prvega pritožbenega razloga in pristojnost Sodišča
b)
Utemeljenost
1)
Člen 18 osnovne uredbe
2)
Uporaba v obravnavanem primeru
B.
Drugi pritožbeni razlog: kršitev člena 2(10) osnovne uredba in načela dobrega upravljanja
1.
Ozadje spornega vprašanja
2.
Kratek povzetek trditev strank
3.
Analiza
a)
Računska določitev normalne vrednosti na podlagi člena 2(6a) osnovne uredbe
b)
Obveznost poštene primerjave na podlagi člena 2(10) osnovne uredbe
1)
Poštena primerjava na isti trgovinski ravni
2)
Poštena primerjava, kadar je normalna vrednost računsko določena na podlagi člena 2(6a) osnovne uredbe
3)
Dokazno breme in dokazni standard glede prilagoditev
c)
Prvi del drugega pritožbenega razloga
d)
Drugi del drugega pritožbenega razloga
1)
Zatrjevano izkrivljanje dejstev
2)
Zahtevani dokazni standard na podlagi člena 2(10) osnovne uredbe
3)
Zatrjevana kršitev načela dobrega upravljanja
C.
Tretji pritožbeni razlog: razlaga člena 2(10)(i) osnovne uredbe
1.
Ozadje spornega vprašanja
2.
Kratek povzetek trditev strank
3.
Analiza
a)
Prilagoditev na podlagi člena 2(10)(i) osnovne uredbe
b)
Prvi del tretjega pritožbenega razloga
c)
Drugi del tretjega pritožbenega razloga
1)
Dopustnost
2)
Utemeljenost
III.
Nasprotna pritožba
A.
Dopustnost in učinkovitost nasprotne pritožbe
B.
Prvi pritožbeni razlog
C.
Drugi pritožbeni razlog
D.
Tretji pritožbeni razlog
E.
Četrti pritožbeni razlog
IV.
Postopek pred Splošnim sodiščem
V.
Stroški
VI.
Predlog
I.      Uvod
1.        Obravnavana zadeva postavlja pomembna vprašanja glede protidampinških preiskav Evropske komisije.
2.        To je prva zadeva, v kateri mora Sodišče razlagati uporabo nove metodologije iz člena 2(6a) osnovne uredbe,(2) ki se uporablja za računsko določitev normalne vrednosti v primerih izvoza iz držav, v katerih na domačem trgu obstajajo znatna izkrivljanja. Sodba Sodišča bo imela daljnosežne posledice za prihodnje vodenje preiskav Komisije, pri katerih bo uporabljena ta metodologija. Obravnavana zadeva Sodišču daje tudi priložnost, da dodatno pojasni obseg diskrecijske pravice Komisije, kadar v skladu s členom 18 osnovne uredbe v primerih nesodelovanja zainteresiranih strani uporabi dostopna dejstva, ter obseg prilagoditev na podlagi člena 2(10)(i) in (k) osnovne uredbe.
3.        Zadeva se nanaša na glavno pritožbo, ki jo je vložila Komisija, in nasprotno pritožbo, ki so jo vložile tri družbe skupine Sinopec,(3) ene največjih kitajskih poslovnih skupin, ki so bile tožeče stranke na prvi stopnji. Glavna in nasprotna pritožba se nanašata na sodbo Splošnega sodišča Evropske unije(4) (v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to sodišče razglasilo ničnost Izvedbene uredbe Komisije o uvedbi dokončnih protidampinških dajatev na uvoz nekaterih polivinil alkoholov (v nadaljevanju: PVA) s poreklom iz Ljudske republike Kitajske(5) (v nadaljevanju: sporna uredba).
4.        V bistvu je Komisija s sporno uredbo med drugim uvedla dokončno protidampinško dajatev v višini 17,3 % na uvoz nekaterih PVA-izdelkov družbe Sinopec.
5.        Ker je Komisija ugotovila, da na Kitajskem obstajajo „znatna izkrivljanja“,(6) je normalno vrednost računsko določila v skladu z metodologijo iz člena 2(6a)(a) osnovne uredbe,(7) vključno s tem, kar je štela za neizkrivljen in razumen znesek za prodajne, splošne in upravne stroške (v nadaljevanju: PSU-stroški) ter za dobiček.(8)
6.        V okviru tega je Komisija, prvič, kar zadeva družbo Sinopec Ningxia, ugotovila obstoj resnih pomanjkljivosti v predloženih podatkih o njenih stroških proizvodnje. Zato je pri računskem določanju normalne vrednosti za to družbo uporabila „dostopna dejstva“ v skladu s členom 18(1) osnovne uredbe.(9) Komisija se je za vsako vrsto zadevnega izdelka odločila, da uporabi najvišjo od računsko določenih normalnih vrednosti drugih sodelujočih proizvajalcev izvoznikov.(10)
7.        Drugič, Komisija je izvedla prilagoditve izvozne cene navzdol, da je iz nje izvzela stroške zavarovanja, stroške prevoza, manipulacije in natovarjanja, stroške kredita in bančne stroške (v nadaljevanju: sporni stroški).(11)Tretjič, Komisija je na podlagi člena 2(10)(i) osnovne uredbe izvozno ceno prilagodila navzdol.(12)Četrtič, Komisija je na podlagi člena 2(10)(b) osnovne uredbe normalno vrednost prilagodila navzgor.(13)
8.        V izpodbijani sodbi je Splošno sodišče ugotovilo, prvič, da je Komisija kršila člen 18 osnovne uredbe, ker je normalno vrednost družbe Sinopec Ningxia izračunala tako, da je za vsako vrsto izdelka upoštevala najvišjo od normalnih vrednosti drugih proizvajalcev izvoznikov.(14)Drugič, Splošno sodišče je ugotovilo, da Komisija ni izpolnila obveznosti iz člena 2(10) osnovne uredbe, da na isti trgovinski ravni opravi pošteno primerjavo med izvozno ceno in normalno vrednostjo, ker je od izvozne cene odštela „sporne stroške“. Poleg tega je ugotovilo, da je Komisija kršila načelo dobrega upravljanja, ker je od družbe Sinopec zahtevala predložitev nerazumnih dokazov.(15)Tretjič, Splošno sodišče je ugotovilo, da je Komisija kršila člen 2(10)(i) osnovne uredbe, ker je ugotovila, da so bile funkcije družbe Sinopec Central-China podobne funkcijam zastopnika, ki dela na podlagi provizije.(16)
9.        Splošno sodišče je zato sporno uredbo razglasilo za nično v delu, v katerem se nanaša na družbo Sinopec in v katerem je Komisija storila zgoraj navedene kršitve. Preostali del tožbe je bil zavrnjen.
10.      Komisija in družba Sinopec sta pri Sodišču vložili glavno oziroma nasprotno pritožbo.
II.    Glavna pritožba
11.      Komisija z glavno pritožbo ob podpori družbe Kuraray Europe GmbH (v nadaljevanju: družba Kuraray), intervenientke na prvi stopnji, Sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo razveljavi ter družbi Sinopec naloži plačilo stroškov postopka na prvi stopnji in pritožbenega postopka.
12.      Družba Sinopec, ki jo podpira družba Wegochem Europe BV (v nadaljevanju: družba Wegochem), intervenientka na prvi stopnji, Sodišču v bistvu predlaga, naj pritožbo zavrne, podredno pa, naj zadevo vrne Splošnemu sodišču v ponovno odločanje in Komisiji naloži plačilo stroškov.
13.      V utemeljitev svoje pritožbe Komisija navaja tri pritožbene razloge, s katerimi trdi, da je Splošno sodišče storilo napako pri ugotovitvi vsake od kršitev, navedenih v točki 8 teh sklepnih predlogov.
A.      Prvi pritožbeni razlog: kršitev člena 18 osnovne uredbe
14.      Prvi pritožbeni razlog Komisije se nanaša na ugotovitve Splošnega sodišča v točkah od 211 do 221 izpodbijane sodbe. V teh točkah je Splošno sodišče sprejelo tožbeni razlog, s katerim je družba Sinopec trdila, da je Komisija kršila člen 18 osnovne uredbe.
15.      Upoštevne določbe člena 18 osnovne uredbe se glasijo:
„1.      V primerih, ko katera koli stranka ne dovoli dostopa do informacij ali na kak drug način ne dobavi potrebnih informacij v rokih, ki jih navaja ta uredba, ali pa močno ovira preiskavo, se lahko začasne ali dokončne ugotovitve, bodisi pozitivne ali negativne, naredijo na osnovi dostopnih dejstev.
[…]
5.      Če ugotovitve, vključno s tistimi o normalni vrednosti, temeljijo na določbah odstavka 1, vključno z informacijami, dostavljenimi v pritožbi, se, kadar je to izvedljivo, in ob ustreznem upoštevanju rokov preiskave, preverijo na osnovi drugih neodvisnih virov, ki so morda na razpolago, kot so objavljeni ceniki, uradne uvozne statistike in carinski podatki ali informacije, dostavljene od drugih zainteresiranih strani tekom preiskave.
[…]
6.      Če zainteresirana stran ne sodeluje ali pa sodeluje le delno, tako da se pomembne informacije zaradi tega zadržujejo, je lahko izid preiskave za to stranko manj ugoden, kot bi bil, če bi sodelovala.“
1.      Ozadje spornega vprašanja
16.      V uvodnih izjavah od 327 do 329 sporne uredbe se je Komisija, potem ko je ugotovila resne pomanjkljivosti pri poročanju o proizvodnih stroških v zvezi z družbo Sinopec Ningxia, odločila, da bo v skladu s členom 18 osnovne uredbe za izračun normalne vrednosti te družbe uporabila „dostopna dejstva“. Tako je bila normalna vrednost za to družbo računsko določena na podlagi člena 2(6a) osnovne uredbe z uporabo informacij, ki so jih zagotovili drugi sodelujoči proizvajalci izvozniki. Natančneje, za vsako vrsto izdelka, ki jo je sporočila ta družba, je Komisija uporabila najvišjo računsko določeno normalno vrednost drugih sodelujočih proizvajalcev izvoznikov.
17.      V uvodni izjavi 333 sporne uredbe je Komisija zavrnila trditve, da je bil ta pristop kaznovalen. Komisija je menila, da ker „podatkov, ki jih je predložila družba Sinopec Ningxia za računsko določitev svoje normalne vrednosti, ni mogla preveriti in torej uporabiti, ni dokazov o tem, da bi bila normalna vrednost družbe Sinopec Ningxia na vrsto izdelka nižja od najvišje normalne vrednosti na vrsto izdelka drugih sodelujočih proizvajalcev, ki uporabljajo podobne surovine“.
18.      Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi menilo, da je Komisija v sporni uredbi uporabila domnevo, da normalna vrednost družbe Sinopec Ningxia na vrsto izdelka ni nižja od najvišje normalne vrednosti drugih sodelujočih proizvajalcev izvoznikov. Ugotovilo je, da zakonodajalec Unije ni nameraval na podlagi člena 18 osnovne uredbe določiti take pravne domneve, s katero bi bila institucijam Unije odvzeta vsaka dolžnost dokazovanja. Splošno sodišče je navedlo, da je Komisija med obravnavo pred tem sodiščem priznala, da je uporabila domnevo, in da je ta institucija v odgovoru na konkretno vprašanje pojasnila, da je bil element iz spisa, na katerega se je oprla pri sistematični uporabi najvišje normalne vrednosti drugih sodelujočih proizvajalcev izvoznikov, nesodelovanje družbe Sinopec Ningxia. Ugotovilo je, da je Komisija z uporabo take domneve kršila člen 18 osnovne uredbe.
2.      Kratek povzetek trditev strank
19.      Komisija, ki jo podpira družba Kuraray, s prvim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi napačno uporabilo pravo pri razlagi in uporabi člena 18 osnovne uredbe. Trdi, da v nasprotju s tem, kar je ugotovilo Splošno sodišče, v uvodnih izjavah 329 in 333 sporne uredbe ni uporabila nobene „domneve“ na podlagi nesodelovanja družbe Sinopec Ningxia. Iz dejstva, da družba Sinopec Ningxia večkrat ni predložila manjkajočih podatkov, je zgolj sklepala, da morajo biti njene normalne vrednosti vsaj na ravni najvišjih normalnih vrednosti za iste vrste izdelkov, ki jih proizvajajo drugi sodelujoči proizvajalci izvozniki. Komisija meni, da s tem družbe Sinopec Ningxia ni „kaznovala“, temveč je le uporabila podatke iz spisa, ki se nanašajo na te druge proizvajalce izvoznike. Poleg tega se Komisija v pisnih stališčih na prvi stopnji nikjer ni sklicevala na takšno domnevo. Splošno sodišče je zato izkrivilo opredelitev njene obrazložitve v uvodni izjavi 333 sporne uredbe.
20.      Družba Wegochem najprej trdi, da je prvi pritožbeni razlog Komisije nedopusten, ker se z njim poskušajo izpodbiti dejanske ugotovitve Splošnega sodišča v izpodbijani sodbi. Po trditvah družbe Wegochem je Splošno sodišče ugotovilo, da je Komisija uporabila domnevo in da je kaznovala družbo Sinopec Ningxia. Komisija torej Sodišču predlaga, naj na novo preuči temeljne dokaze in dejstva.
21.      Družba Sinopec, ki jo podpira družba Wegochem, v bistvu trdi, prvič, da Komisija ni sklepala, temveč je uporabila domnevo. Razen obrazložitve v uvodni izjavi 333 Komisija ni predložila nobenih dokazov ali razlogov, ki bi podpirali sistematično izbiro najvišje normalne vrednosti, ugotovljene za vsako vrsto izdelka. Splošno sodišče je pravilno navedlo, da je bil edini element, na katerega se je Komisija oprla, nesodelovanje. Torej je pravilno sklepalo, da je Komisija uporabila domnevo. Drugič, tudi če bi Komisija izpeljala sklep, ji to ne bi omogočilo, da bi izbrala določeno dejstvo za kaznovanje nesodelovanja. Iz sodne prakse Svetovne trgovinske organizacije (STO) je razvidno, da če nekatere informacije niso bile predložene, organ ne more kar domnevati, da so manjkajoče informacije nujno obremenilne, in jih ne more razlagati v najbolj negativni luči. Tretjič, pomisleki Komisije, da pristop Splošnega sodišča prinaša tveganje, da bodo proizvajalci izvozniki spodbujeni k selektivnemu zavračanju sodelovanja, so pretirani. Člen 18(6) osnovne uredbe ne zahteva, da mora biti rezultat manj ugoden. Komisija bi lahko uporabila druge vrednosti, kot je tehtano povprečje normalnih vrednosti drugih izvoznikov, ki bi lahko bile prav tako „manj ugodne“. Namesto tega je Komisija poskrbela, da so bila izbrana nadomestna dejstva kar najbolj neugodna za družbo Sinopec.
3.      Analiza
a)      Dopustnost prvega pritožbenega razloga in pristojnost Sodišča
22.      Kar zadeva ugovor nedopustnosti, ki ga je vložila družba Wegochem, iz ustaljene sodne prakse izhaja, da intervenientka ne more uveljavljati ugovora nedopustnosti tožbe, ki ni bil naveden v predlogih tožene stranke.(17)
23.      V obravnavani zadevi družba Sinopec glede prvega pritožbenega razloga ni uveljavljala nobenega ugovora nedopustnosti. Iz tega sledi, da družba Wegochem ni upravičena uveljavljati ugovora nedopustnosti in da Sodišče zato takega ugovora ni dolžno obravnavati.
24.      Vendar je vprašanje pristojnosti Sodišča za odločanje o sporu vprašanje javnega reda, ki ga lahko Sodišče preuči kadar koli med postopkom, tudi po uradni dolžnosti.(18)
25.      Ker Sodišče, kot je razvidno iz ustaljene sodne prakse, v pritožbenem postopku ni pristojno za ugotavljanje dejanskega stanja,(19) razen če so bila dejstva izkrivljena,(20) ugovor nedopustnosti družbe Wegochem torej sproža vprašanje pristojnosti Sodišča, ki bi ga moralo Sodišče preučiti po uradni dolžnosti.
26.      V obravnavani zadevi pa se s prvim pritožbenim razlogom ne poskušajo izpodbiti dejstva. Nasprotno, z njim se postavlja pravno vprašanje glede razlage člena 18 osnovne uredbe in zlasti glede stopnje diskrecijske pravice, ki jo ima Komisija, ko se v primerih nesodelovanja zainteresirane stranke odloči upoštevati „dostopna dejstva“. Poleg tega Komisija izpodbija razlago uvodne izjave 333 sporne uredbe, podano v izpodbijani sodbi, in trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo pomen te uvodne izjave. Sodišče je zato pristojno za obravnavo prvega pritožbenega razloga Komisije.
b)      Utemeljenost
1)      Člen 18 osnovne uredbe
27.      Da bi odgovorili na trditev Komisije, da je Splošno sodišče glede člena 18 osnovne uredbe v izpodbijani sodbi napačno uporabilo pravo, je najprej treba opozoriti, da osnovna uredba Komisiji ne podeljuje pooblastila, da zainteresirane stranke prisili k sodelovanju pri preiskavi ali k zagotavljanju informacij. Komisija je torej odvisna od pripravljenosti teh strank, da ji prostovoljno predložijo potrebne informacije.(21)
28.      V skladu s tem je zakonodajalec Unije v členu 18(1) osnovne uredbe določil, da se v primerih, da zainteresirana stranka ne zagotovi potrebnih informacij ali močno ovira preiskavo, ugotovitve lahko sklenejo na osnovi „dostopnih dejstev“.(22) Poleg tega je v skladu s členom 18(6) navedene uredbe lahko izid preiskave za to stranko manj ugoden, kot bi bil, če bi sodelovala.
29.      Kot je razvidno iz uvodne izjave 27 osnovne uredbe, člen 18 te uredbe odraža namen zakonodajalca Unije, da poenostavi dokazovanje Komisije, če naleti na materialne ovire, ki so posledica nesodelovanja zainteresiranih strani.(23) Sodišče je zato ugotovilo, da je cilj člena 18 osnovne uredbe Komisiji omogočiti, da preiskavo nadaljuje, čeprav bi zainteresirane stranke zavrnile sodelovanje ali bi sodelovale nezadovoljivo.(24)
30.      Glede na to so zainteresirane stranke dolžne sodelovati po svojih najboljših zmožnostih in morajo predložiti vse informacije, s katerimi razpolagajo in za katere institucije ocenijo, da jih potrebujejo za oblikovanje svojih ugotovitev.(25) Poleg tega je tveganje, da institucije v skladu s členom 18(1) in (6) osnovne uredbe upoštevajo „dostopna dejstva“, ki so lahko manj ugodna, če zainteresirane stranke ne sodelujejo, neločljivo povezano s protidampinškim postopkom in je namenjeno temu, da spodbudi pošteno in skrbno sodelovanje teh podjetij.(26)
31.      Zaradi učinkovitosti in uspešnosti protidampinškega postopka mora biti zagotovljeno, da zainteresirane stranke resnično in popolnoma sodelujejo v preiskavi po svojih najboljših zmožnostih in brez oviranja preiskave. Negativne posledice, ki bi jim lahko bila izpostavljena zainteresirana stranka ob pomanjkljivem ali delnem sodelovanju – ko bi se lahko znašla v manj ugodnem položaju od tistega, v katerem bi bila, če bi pri preiskavi polno sodelovala – morajo delovati kot spodbuda za polno sodelovanje v preiskavi brez zadržkov.(27) Kakršna koli druga rešitev bi lahko ogrozila učinkovitost ukrepov trgovinske zaščite Unije vsakič, ko bi se institucije Unije soočile z nesodelovanjem v okviru preiskave o ugotavljanju izogibanja.(28)
32.      Treba je tudi poudariti, da imajo na področju skupne trgovinske politike in predvsem ukrepov trgovinske zaščite institucije Unije zaradi zapletenosti gospodarskih, političnih in pravnih razmer, ki jih morajo preučiti, široko diskrecijsko pravico.(29) V tem okviru Komisija, če v položajih, v katerih so predloženi podatki pomanjkljivi, svoje ugotovitve opre na „dostopna dejstva“, uživa široko diskrecijsko pravico glede izbire najustreznejših dostopnih dejstev v spisu in ji ni treba pojasniti, zakaj so uporabljena dostopna dejstva najustreznejša, saj taka obveznost ne izhaja ne iz člena 18 osnovne uredbe ne iz sodne prakse.(30)
33.      Poleg tega mora biti v skladu z ustaljeno sodno prakso sodni nadzor te diskrecijske pravice zato omejen na preverjanje, ali so bila spoštovana postopkovna pravila, ali je bilo pravilno ugotovljeno dejansko stanje, ali ni obstajala očitna napaka pri presoji tega dejanskega stanja oziroma ali niso bila zlorabljena pooblastila.(31)
34.      Kljub temu je prav zaradi diskrecijske pravice Komisije strog sodni nadzor nujen, čeprav v okviru zgoraj navedenih omejitev. Natančneje, zapletenost gospodarskih in pravnih presoj, ki jih izvaja Komisija, sodiščema ne bi smela preprečevati, da preučita, ali so uporabljeni dokazi točni, zanesljivi in dosledni, ali vsebujejo vse ustrezne informacije, ki bi jih bilo treba upoštevati pri ocenjevanju zapletenega položaja, ter ali je z njimi mogoče utemeljiti sklepe, ki iz njih izhajajo.(32)
2)      Uporaba v obravnavanem primeru
35.      V obravnavani zadevi ni sporno, da družba Sinopec Ningxia ni predložila zanesljivih podatkov o svojih proizvodnih stroških in da se je zaradi nesodelovanja Komisija v skladu s členom 18(1) osnovne uredbe lahko oprla na „dostopna dejstva“ za računsko določitev normalne vrednosti te družbe.
36.      Vendar je Splošno sodišče v točki 218 izpodbijane sodbe menilo, da je Komisija v uvodnih izjavah 329 in 333 sporne uredbe po ugotovitvi nesodelovanja uporabila domnevo, da normalna vrednost družbe Sinopec Ningxia na vrsto izdelka ni nižja od najvišje izmed normalnih vrednosti drugih proizvajalcev izvoznikov na vrsto izdelka.
37.      Domnevo je mogoče na splošno opredeliti kot pravni mehanizem, v okviru katerega se negotovo dejstvo (ali niz dejstev) izpelje iz gotovega dejstva ali niza dejstev.(33)
38.      Glede na to, da je v skladu s členom 18 osnovne uredbe do ugotovitev mogoče priti na podlagi „dostopnih dejstev“ v spisu in stranko, ki ne sodeluje ali sodeluje le delno, obravnavati manj ugodno, kot če bi sodelovala, so institucije Unije pooblaščene, da iz neposrednih dokazov o dejstvih, ki so jih ugotovile na podlagi informacij, ki jih imajo, izpeljejo posredne dokaze o dejstvih, ki zaradi nesodelovanja strank ostajajo neznana. Z drugimi besedami, člen 18 osnovne uredbe institucijam Unije dovoljuje, da se oprejo na domneve, če obstaja smiselna in razumna zveza med ugotovljenimi dejstvi in dejstvi, ki ostajajo neznana. Če bi se jim prepovedalo, da se oprejo na take domneve, bi se s tem ustvarile nerazumne ovire za sprejetje ukrepov trgovinske zaščite Unije vsakič, ko institucije Unije naletijo na nesodelovanje v preiskavi.(34)
39.      Vendar v sporni uredbi nikjer ne piše, da je Komisija uporabila domnevo. Poleg tega Komisija izpodbija razlago sporne uredbe, ki jo je podalo Splošno sodišče, in trdi, da je napačno opredelilo pomen uvodne izjave 333, ko je sklepalo, da je uporabila domnevo. Komisija prav tako prereka, da je priznala, da je uporabila domnevo.
40.      Pozorno branje uvodne izjave 333 sporne uredbe, navedene v točki 17 teh sklepnih predlogov, kaže, da Komisija v tej uvodni izjavi ni ugotovila ali izpeljala dejstva ali verjetnosti dejstva na podlagi drugega dejstva. V tej uvodni izjavi je zgolj zavrnila kot nedokazano trditev družbe Sinopec glede kaznovalne narave tega, da je Komisija med „dostopnimi dejstvi“ izbrala najvišjo normalno vrednost na vrsto izdelka izmed normalnih vrednosti drugih sodelujočih proizvajalcev izvoznikov. Komisija je preprosto navedla, da ni dokazano, da je bil ta pristop kaznovalen, saj v spisu ni bilo nobenega elementa, ki bi kazal, da bi bila normalna vrednost družbe Sinopec Ningxia na vrsto izdelka nižja od najvišje normalne vrednosti na vrsto izdelka drugih sodelujočih proizvajalcev izvoznikov, ki uporabljajo podobne surovine.
41.      Posledično, prvič, ker Komisija ni sklepala na (negotovo) dejstvo iz drugega (gotovega) dejstva, po mojem mnenju ni mogoče šteti, da je uporabila domnevo. Komisija normalne vrednosti družbe Sinopec Ningxia ni določila niti izpeljala. Zgolj ugotovila je, da ni nobenega dokaza o zatrjevani kaznovalnosti njene sistematične izbire najvišje normalne vrednosti drugih sodelujočih proizvajalcev izvoznikov.
42.      Drugič, ker je ugotovljeno, da družba Sinopec Ningxia ni predložila zanesljivih podatkov, ki bi omogočali določitev njenih normalnih vrednosti, je trditev iz uvodne izjave 333 sporne uredbe, da ni dokazov, ki bi Komisiji omogočili presojo, ali bi bile te vrednosti nižje od izbranih vrednosti, pravilna in ni spodkopana z očitno napako pri presoji.
43.      V zvezi s tem sam obstoj možnosti opiranja na alternativne podatke ali dejstva, ki so na voljo v spisu, ne zadostuje za ugotovitev, da je Komisija storila očitno napako pri presoji. Kot je bilo omenjeno zgoraj, je cilj člena 18 osnovne uredbe Komisiji omogočiti, da zaključi preiskavo ne glede na začasne omejitve, s katerimi se sreča, vključno s primeri nesodelovanja, v katerih ima Komisija široko diskrecijsko pravico pri preučevanju in presojanju „dostopnih dejstev“.
44.      Kot je razvidno iz točke 32 teh sklepnih predlogov, mora Komisija pri izvajanju svoje diskrecijske pravice izbrati „dostopna dejstva“, ki ob tem, da so v spisu in zadostno podkrepitveni, zagotavljajo učinkovitost in uspešnost ukrepov trgovinske zaščite Unije tudi v primerih nesodelovanja. Komisija ne more izbrati „dostopnih dejstev“, ki bi lahko nagradila nesodelovanje v preiskavi. Tako družba Sinopec glede na to, da zaradi njenega nesodelovanja v spisu ni bilo zanesljivih podatkov o njenih stroških, ne more trditi, da bi bilo treba uporabiti alternativne vrednosti, kot je povprečna normalna vrednost drugih sodelujočih proizvajalcev izvoznikov, saj bi to lahko nagradilo nesodelovanje. Kot je Komisija pravilno poudarila, ima lahko uporaba take vrednosti kvaren učinek, saj bi proizvajalce izvoznike spodbujala k selektivni zavrnitvi sodelovanja na vseh področjih, kjer se zavedajo, da so imeli v primerjavi z drugimi izvozniki višje stroške od povprečja. Sicer pa družba Sinopec ni pojasnila, zakaj bi morala Komisija uporabiti to vrednost namesto najvišje normalne vrednosti na vrsto izdelka drugih sodelujočih proizvajalcev izvoznikov.
45.      Poleg tega ni dokazano, da je Komisija z izbiro take normalne vrednosti izbrala najbolj neugodna „dostopna dejstva“ in tako kaznovala družbo Sinopec Ningxia. Pravzaprav podatki drugih sodelujočih izvoznikov niso edina dostopna dejstva, ki bi jih Komisija lahko upoštevala po nesodelovanju družbe Sinopec Ningxia. Kot je očitno iz člena 18(5) osnovne uredbe, lahko „dostopna dejstva“ vključujejo tudi informacije, ki so jih v svoji pritožbi navedli evropski proizvajalci, in podatke, ki so na voljo iz neodvisnih virov, kot so objavljeni ceniki, uradne statistike in carinski podatki. Glede na te različne vire, ki bi se lahko upoštevali, ni dokazano, da je Komisija z opiranjem na najvišjo normalno vrednost na vrsto izdelka drugih sodelujočih proizvajalcev izvoznikov poskrbela, da so nadomestni podatki najbolj neugodni za družbo Sinopec Ningxia. Zatrjevana kaznovalnost te izbire zato ni utemeljena.
46.      Sicer pa, kot je navedeno zgoraj, je tveganje, da bi v primeru nesodelovanja uporabljena „dostopna dejstva“ lahko privedla do manj ugodnega izida na podlagi člena 18(6) osnovne uredbe, neločljivo povezano s protidampinškim postopkom, družba Sinopec Ningxia pa bi se morala tega tveganja dobro zavedati.
47.      Končno, iz vseh zgornjih preudarkov sledi, da je Splošno sodišče v točkah od 211 do 221 izpodbijane sodbe napačno opredelilo pomen uvodne izjave 333 sporne uredbe in napačno uporabilo pravo, kar pomeni kršitev člena 18 osnovne uredbe. Zato je treba po mojem mnenju prvi pritožbeni razlog Komisije sprejeti.
B.      Drugi pritožbeni razlog: kršitev člena 2(10) osnovne uredba in načela dobrega upravljanja
48.      Drugi pritožbeni razlog Komisije načenja pomembna vprašanja glede medsebojnega vpliva obveznosti Komisije, da opravi pošteno primerjavo v skladu s členom 2(10) osnovne uredbe, in računsko določitvijo normalne vrednosti v skladu s členom 2(6a) te uredbe v primerih izvoza iz držav, za katere je dokazano, da na njihovem domačem trgu obstajajo znatna izkrivljanja. Sproža tudi nadaljnja pomembna vprašanja glede dokaznega bremena in dokaznega standarda za prilagoditve, potrebne za zagotovitev te poštene primerjave.
49.      Člen 2(6a)(a) osnovne uredbe določa:
„Če se pri uporabi te ali katere koli druge ustrezne določbe [osnovne uredbe] ugotovi, da ni primerno uporabiti domačih cen in stroškov v državi izvoznici zaradi znatnega izkrivljanja v tej državi v smislu točke (b), se normalna vrednost računsko določi izključno na podlagi stroškov proizvodnje in prodaje, ki odražajo neizkrivljene cene ali referenčne vrednosti, in sicer ob upoštevanju naslednjih pravil.
Viri, ki jih Komisija lahko uporabi, vključujejo:
–        ustrezne stroške proizvodnje in prodaje v primerni reprezentativni državi, ki je po gospodarski razvitosti podobna državi izvoznici, pod pogojem, da so relevantni podatki o stroških na voljo takoj; […]
–        če meni, da je to ustrezno, neizkrivljene mednarodne cene, stroške ali referenčna merila; ali
–        domače stroške, vendar le, če se na podlagi točnih in ustreznih dokazov zanesljivo ugotovi, da niso izkrivljeni, […]
[…]
Računsko določena normalna vrednost vključuje neizkrivljen in razumen znesek za upravne, prodajne in splošne stroške ter za dobiček.“
50.      Člen 2(10) osnovne uredbe določa:
„Izvede se poštena primerjava med izvozno ceno in normalno vrednostjo. Ta primerjava se izvede na isti trgovinski ravni in glede na prodajo, opravljeno v kolikor je mogoče istem času, pri čemer se upoštevajo druge razlike, ki vplivajo na primerljivost cen. Kadar normalna vrednost in izvozna cena ne temeljita na taki primerljivi osnovi, se v obliki prilagoditev ustrezno upoštevajo, v vsakem primeru, odvisno od pomena, razlike v dejavnikih, za katere se ugotovi in dokaže, da vplivajo na cene in s tem na primerljivost cen. […] Če so predpisani pogoji izpolnjeni, so dejavniki, za katere se lahko delajo prilagoditve, [našteti v točkah od (a) do (k)] […]“
51.      Drugi pritožbeni razlog Komisije se nanaša na ugotovitve Splošnega sodišča v točkah od 124 do 139 izpodbijane sodbe, v katerih je Splošno sodišče ugotovilo, da Komisija s tem, da je iz izvozne cene izvzela „sporne stroške“ (tj. stroške zavarovanja, stroške prevoza, manipulacije in natovarjanja, stroške kredita in bančne stroške), ni izpolnila svoje obveznosti, da v skladu členom 2(10) osnovne uredbe opravi pošteno primerjavo na isti trgovinski ravni, saj ti stroški verjetno niso bili odšteti od računsko določene normalne vrednosti.
1.      Ozadje spornega vprašanja
52.      V sporni uredbi(35) je Komisija računsko določila normalno vrednost po metodi iz člena 2(6a) osnovne uredbe za države izvoznice z znatnimi izkrivljanji. Računsko določena normalna vrednost je temeljila na neizkrivljenih vrednostih v reprezentativni državi (Turčija), plus 17,6 % za PSU-stroške in 4 % za dobiček. PSU-stroški so bili izračunani na podlagi podatkov, ki se nanašajo na turškega proizvajalca Ilkalem Ticaret Ve Sanayi A.S. (v nadaljevanju: družba Ilkalem).(36) V uvodni izjavi 341 sporne uredbe je Komisija ugotovila, da je bila normalna vrednost računsko določena za vsako vrsto izdelka na podlagi „franko tovarna“.
53.      Da bi Komisija izvozno ceno uskladila s trgovinsko ravnjo normalne vrednosti, torej z ravnjo „franko tovarna“, je od izvozne cene odštela „sporne stroške“.(37)
54.      Družba Sinopec je v svojih pripombah k dokončnemu razkritju izpodbijala dejstvo, da je Komisija „sporne stroške“ izvzela iz izvozne cene, medtem ko ti stroški domnevno niso bili izvzeti iz PSU-stroškov proizvajalca v reprezentativni državi.(38)
55.      Komisija je to vprašanje obravnavala v uvodni izjavi 314 sporne uredbe, ki se glasi:
„Komisija se s to trditvijo ni strinjala. Opozorila je, da nič ne kaže na to, da so bili taki stroški vključeni v PSU-stroške, sporočene za proizvajalca v reprezentativni državi. Poleg tega vzorčeni proizvajalci izvozniki niso predložili nobenega nasprotnega dokaza. Ta trditev je bila zato zavrnjena.“
56.      Družba Sinopec je to ugotovitev izpodbijala pred Splošnim sodiščem in trdila, da je Komisija kršila člen 2(10) osnovne uredbe.
57.      Splošno sodišče je ta tožbeni razlog sprejelo. Prvič, v točkah od 124 do 127 je menilo, da so prilagoditve, katerih namen je doseči raven „franko tovarna“ izvozne cene, potrebne za zagotovitev „poštene primerjave“, zahtevane v členu 2(10) osnovne uredbe, le če je tudi normalna vrednost izračunana na ravni „franko tovarna“. Zato mora po navedbah Splošnega sodišča v skladu s sodno prakso Komisija, ki se je odločila opraviti zadevno primerjavo na ravni „franko tovarna“, dokazati, da so bile te prilagoditve potrebne za to, da je primerjava poštena.
58.      Drugič, Splošno sodišče je v točkah od 128 do 139 izpodbijane sodbe menilo, da je vsekakor ob predpostavki, da je dokazno breme nosila družba Sinopec, in ne Komisija, družba Sinopec svojo zahtevo za prilagoditve ustrezno utemeljila. Ugotovilo je, da je Komisija PSU-stroške izračunala na podlagi podatkov za družbo Ilkalem, pridobljenih iz „podatkovne zbirke Orbis“, ki niso bili dovolj podrobni, da bi bilo mogoče izključiti, da vključujejo „sporne stroške“. Posledično je razsodilo, da Komisija, ki sama ni imela na voljo natančnejše razčlenitve PSU-stroškov družbe Ilkalem, od družbe Sinopec ni mogla razumno zahtevati, da zahtevo za prilagoditev normalne vrednosti dodatno podpre s predložitvijo podatkov o tretji osebi, ki bi bili natančnejši od tistih, ki jih je imela na voljo Komisija. Zato je po mnenju Splošnega sodišča Komisija v uvodni izjavi 314 sporne uredbe od družbe Sinopec zahtevala, naj predloži nerazumen dokaz. Poleg tega je Splošno sodišče ugotovilo, da Komisija drugače od položaja v sodbi Changmao(39) družbi Sinopec ni zagotovila podatkov, na podlagi katerih bi lahko ta dodatno podprla svojo zahtevo za prilagoditev.
2.      Kratek povzetek trditev strank
59.      Drugi pritožbeni razlog Komisije je razdeljen na dva dela.
60.      S prvim delom Komisija, ki jo podpira družba Kuraray, izpodbija točki 126 in 127 izpodbijane sodbe. Trdi, da je Splošno sodišče napačno razlagalo člen 2(10) osnovne uredbe in obrnilo ustaljena pravila o dokaznem bremenu za prilagoditve. Po mnenju Komisije je Splošno sodišče združilo njene obveznosti iz člena 2(6a) in iz člena 2(10) osnovne uredbe.
61.      Z drugim delom Komisija izpodbija točke od 128 do 139 izpodbijane sodbe. Prvič, Komisija trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva, ko je navedlo, da je družba Sinopec v pripombah k dokončnemu razkritju trdila, da PSU-stroški, uporabljeni pri računski določitvi normalne vrednosti, „po vsej verjetnosti“ vključujejo „sporne stroške“. Pravzaprav v pripombah k dokončnemu razkritju ni bila opravljena nobena analiza verjetnosti. To je trdila le družba Wegochem v svoji intervenciji pred Splošnim sodiščem. Drugič, Splošno sodišče je napačno uporabilo dokazni standard iz člena 2(10) osnovne uredbe. Splošno sodišče je zgolj ugotovilo, da ni mogoče „izključiti“, da podatki družbe Ilkalem, uporabljeni za računsko določitev PSU-stroškov, vključujejo „sporne stroške“. Splošno sodišče torej ni pravilno ugotovilo, da je računsko določena normalna vrednost dejansko ali celo verjetno vključevala „sporne stroške“. Tretjič, Splošno sodišče je napačno uporabilo načelo dobrega upravljanja, ko je ugotovilo, da je Komisija družbi Sinopec naložila nerazumno dokazno breme, čeprav je glede zahtevane prilagoditve razkrila vse podatke, ki jih je imela.
62.      Glede prvega dela družba Wegochem najprej trdi, da je brezpredmeten, ker točki 126 in 127 izpodbijane sodbe ne podpirata izreka te sodbe. Nato družba Sinopec ob podpori družbe Wegochem trdi, prvič, da ta del temelji na napačni predpostavki, da za stroške, ki so del postopka „pobotanja“, ni treba dokazati, da so dejavniki, ki vplivajo na primerljivost cen, medtem ko taka obveznost obstaja za stroške, ki niso del postopka „pobotanja“. Vendar pravo in sodna praksa Unije in STO nasprotujeta temu pristopu. Komisija nosi breme dokazovanja obstoja razlike, ki vpliva na primerljivost cen, za vsako prilagoditev, ki jo izvede. Drugič – in vsekakor – družba Sinopec trdi, da je bila obrazložitev Komisije za „pobotanje“ izvozne cene na raven „franko tovarna“ napačna, ker ni bilo dokazov, da je bila normalna vrednost, izračunana v skladu s členom 2(6a) osnovne uredbe, prav tako na ravni „franko tovarna“. Trditev v sporni uredbi, da je bila normalna vrednost računsko določena na ravni „franko tovarna“, ni bila utemeljena.
63.      Kar zadeva drugi del, družba Sinopec, prvič, prereka zatrjevano izkrivljanje dejstev. V pripombah k dokončnemu razkritju se je – neodvisno od družbe Wegochem – sklicevala na verjetnost, da se je izvozna cena „franko tovarna“ primerjala z normalno vrednostjo na drugi trgovinski ravni. Drugič, zahteva za prilagoditev je bila ustrezno utemeljena, Splošno sodišče pa je uporabilo pravilen dokazni standard. Ni treba pozitivno ugotoviti, da je znesek PSU-stroškov vključeval „sporne stroške“. V skladu z ustaljeno sodno prakso Unije zadostuje, da nečesa ni mogoče izključiti. Tretjič, kar zadeva napačno uporabo načela dobrega upravljanja, se je položaj v sodbi Changmao razlikoval od položaja v obravnavani zadevi.
3.      Analiza
64.      Ker drugi pritožbeni razlog načenja vprašanje medsebojnega vplivanja člena 2(6a) in člena 2(10) osnovne uredbe, se mi zdi primerno najprej pojasniti okvir teh določb glede na obstoječo sodno prakso (oddelka (a) in (b)) ter nato analizirati oba dela drugega pritožbenega razloga (oddelka (c) in (d)).
a)      Računska določitev normalne vrednosti na podlagi člena 2(6a) osnovne uredbe
65.      Člen 2(6a)(a) osnovne uredbe – naveden v točki 49 teh sklepnih predlogov – vzpostavlja posebno ureditev, ki določa pravila za določitev normalne vrednosti v primeru izvoza iz držav, za katere je dokazano, da na njihovem domačem trgu obstajajo znatna izkrivljanja, kot so opredeljena v tej določbi. Ta posebna ureditev je bila uvedena z Uredbo (EU) 2017/2321,(40) ki je spremenila člen 2 osnovne uredbe z vstavitvijo novega odstavka 6a in s spremembo odstavka 7, ki je pred to spremembo določal posebno ureditev za izračun normalne vrednosti za uvoz iz „držav brez tržnega gospodarstva“.
66.      Medtem ko je bila v skladu s prejšnjo različico člena 2(7) osnovne uredbe normalna vrednost za države brez tržnega gospodarstva določena na podlagi dejanskih cen in stroškov sodelujočega proizvajalca v tretji državi s tržnim gospodarstvom, se v skladu z novo metodologijo iz člena 2(6a) normalna vrednost proizvajalcev izvoznikov računsko določi na podlagi hipotetičnih neizkrivljenih proizvodnih stroškov ter razumnih zneskov za PSU-stroške in dobiček.
67.      Kot je pojasnila Komisija, ko uporabi metodologijo iz člena 2(6a), potem ko od proizvajalcev izvoznikov zahteva informacije, ki navajajo proizvodne dejavnike in količine, ki se uporabljajo za proizvodnjo vsake vrste zadevnega izdelka, nato določi neizkrivljene vrednosti za uporabljene proizvodne dejavnike na podlagi informacij, ki so „na voljo takoj“, kot določa člen 2(6a)(a), prva alinea, osnovne uredbe, ter s temi vrednostmi nadomesti izkrivljene cene in stroške, da bi določila neizkrivljene proizvodne stroške.
68.      Kar zadeva PSU-stroške – ki so predmet tega pritožbenega razloga – člen 2(6a)(a), zadnji pododstavek, osnovne uredbe določa, da je treba za računsko določitev normalne vrednosti na podlagi neizkrivljenih stroškov vključiti „neizkrivljen in razumen“ znesek za PSU-stroške in dobiček.
69.      Cilj člena 2(6a) osnovne uredbe je preprečiti, da se za protidampinške preiskave uporabijo izkrivljeni podatki o cenah in stroških v državi izvoznici.(41)
70.      Poleg tega tako kot prejšnja različica člena 2(7) glede „držav brez tržnega gospodarstva“ tudi člen 2(6a) osnovne uredbe izraža voljo zakonodajalca Unije, da uveljavi pristop, značilen za pravni red Unije, s tem, da vzpostavlja poseben režim podrobnih pravil za izračun normalne vrednosti za uvoz, kadar v državi izvoznici obstajajo znatna izkrivljanja. Zato, kot je pravilno poudarilo Splošno sodišče,(42) v skladu z načeli, oblikovanimi v sodni praksi glede prejšnje različice člena 2(7), člena 2(6a) osnovne uredbe ni mogoče šteti za ukrep, s katerim se v pravnem redu Unije zagotavlja izpolnjevanje posebne obveznosti, prevzete v okviru sporazumov STO. Pravo STO namreč ne določa pravil za izračun normalne vrednosti za uvoz v primeru obstoja znatnih izkrivljanj v državi izvoznici.(43)
71.      Podobno sodna praksa o prejšnji različici člena 2(7), v skladu s katero imajo institucije Unije široko diskrecijsko pravico pri določanju normalne vrednosti glede držav brez tržnega gospodarstva,(44) velja za uporabno tudi v okviru določanja normalne vrednosti v skladu s členom 2(6a) osnovne uredbe.
72.      V zvezi s tem določitev razumnih stopenj za PSU-stroške ni izjema od uporabe te sodne prakse. Poleg tega člen 2(6a)(a), zadnji pododstavek, osnovne uredbe ne predpisuje posebne metodologije za določitev teh stopenj. Tako ima Komisija v okviru obeh navedenih parametrov (in sicer „neizkrivljen in razumen“) precejšnje polje proste presoje. To velja tudi za podatkovno zbirko, ki se uporablja za zbiranje ustreznih podatkov za izračun normalne vrednosti in PSU-stroškov.(45)
73.      Skladno s tem mora stranka, ki želi izpodbijati zanesljivost podatkov, ki jih je Komisija uporabila za izračun PSU-stroškov, svoje trditve podpreti z elementi, ki lahko konkretno vzbudijo dvom o verodostojnosti metode ali podatkov, ki jih je uporabila ta institucija.(46)
b)      Obveznost poštene primerjave na podlagi člena 2(10) osnovne uredbe
74.      V skladu s členom 2(10) osnovne uredbe – navedenim v točki 50 teh sklepnih predlogov – je treba opraviti pošteno primerjavo med izvozno ceno in normalno vrednostjo na isti trgovinski ravni. Če normalne vrednosti in izvozne cene ni mogoče pošteno primerjati, se v obliki prilagoditev upoštevajo razlike v dejavnikih, za katere se ugotovi in dokaže, da vplivajo na cene in s tem na primerljivost cen.
75.      Besedilo prvega stavka člena 2(10) osnovne uredbe je očitno navdihnil prvi stavek člena 2.4 Protidampinškega sporazuma, saj so v bistvu uporabljeni enaki izrazi.(47) Iz tega bi torej lahko sklepali, da vsaj glede obveznosti izvedbe „poštene primerjave“ med normalno vrednostjo in izvozno ceno, besedilo navedene določbe izkazuje jasno voljo zakonodajalca Unije, da v pravu Unije določi posebno obveznost iz člena 2.4 Protidampinškega sporazuma.(48)
1)      Poštena primerjava na isti trgovinski ravni
76.      Člen 2(10) osnovne uredbe zahteva, da se poštena primerjava opravi na isti trgovinski ravni, ne da bi določal, na kateri ravni je treba tako primerjavo opraviti. Zato je v pristojnosti Komisije, da v okviru svoje diskrecijske pravice izbere ustrezno trgovinsko raven.(49) Čeprav primerjava na isti trgovinski ravni ne izčrpa obveznosti poštene primerjave,(50) je eden od osnovnih parametrov, ki „spodbujajo cilj doseganja pravične primerjave“.(51) Posledično primerjave med normalno vrednostjo in izvozno ceno na različnih trgovinskih ravneh ni mogoče nikoli šteti za pošteno.
77.      Za primerjavo normalne vrednosti in izvozne cene na isti trgovinski ravni je morda treba te vrednosti prilagoditi, da se odstranijo elementi ali stroški, ki na trgovinski ravni, izbrani za primerjavo, ne nastanejo.(52) Pravzaprav bi pri primerjavi normalne vrednosti in izvozne cene prišlo do neravnovesja, če ne bi bile izvedene prilagoditve v skladu s členom 2(10) osnovne uredbe, tako da se od izvozne cene (ali alternativno od normalne vrednosti) odbijejo stroški, ki niso vključeni v določitev normalne vrednosti (ali alternativno izvozne cene) na trgovinski ravni, izbrani za primerjavo.(53)
78.      Ta postopek je znan kot „pobotanje“ normalne vrednosti in izvozne cene na isto trgovinsko raven. Pri tem se iz obeh vrednosti izločijo elementi, ki so tuji trgovinski ravni, izbrani za primerjavo. Pravzaprav je cilj prilagoditev na podlagi člena 2(10) osnovne uredbe ponovna vzpostavitev simetrije med normalno vrednostjo in izvozno ceno,(54) zlasti na isti trgovinski ravni.
79.      Zato je v skladu z ustaljeno sodno prakso sodišč Unije iz besedila in sistematike člena 2(10) osnovne uredbe razvidno, da se prilagoditev izvozne cene ali normalne vrednosti lahko opravi samo zaradi upoštevanja razlik v zvezi z dejavniki, ki vplivajo na obe ceni in torej na njuno primerljivost, da bi se zagotovilo, da se primerjava opravi na isti trgovinski ravni.(55)
2)      Poštena primerjava, kadar je normalna vrednost računsko določena na podlagi člena 2(6a) osnovne uredbe
80.      Obveznost poštene primerjave na isti trgovinski ravni iz člena 2(10) osnovne uredbe in sodna praksa v zvezi z njo se nedvomno uporabljata tudi pri računskem določanju normalne vrednosti na podlagi člena 2(6a) osnovne uredbe. Vendar se v tem primeru vidik navadno nekoliko razlikuje od primerov, v katerih se normalna vrednost določi po običajnih pravilih. Pravzaprav se Komisija pri računskem določanju normalne vrednosti v skladu s členom 2(6a) osnovne uredbe zanaša na hipotetične neizkrivljene proizvodne stroške ter razumne zneske za PSU-stroške in dobiček. Zato bi, namesto da je s „pobotanjem“ odstranila stroške, ki ne spadajo na izbrano trgovinsko raven za primerjavo, morala najprej računsko določiti normalno vrednost na izbrani trgovinski ravni z uporabo podatkov, ki so „na voljo takoj“ in ki ne vključujejo stroškov te vrste.
81.      V zvezi s tem, kot je bilo v bistvu ugotovljeno v sodbi CCCME Splošnega sodišča, se sicer praksa uporabe prilagoditev lahko izkaže za potrebno na podlagi člena 2(10) osnovne uredbe, zato da se upoštevajo razlike med izvozno ceno in normalno vrednostjo, ki vplivajo na njuno primerljivost, vendar se taka znižanja ne smejo uporabiti pri vrednosti, ki je bila računsko določena in ki zato tudi ni dejanska. Načeloma namreč na tako vrednost ne vplivajo elementi, ki lahko škodujejo njeni primerljivosti, ker je bila umetno določena tako, da so se sešteli različni elementi, vendar brez vključitve elementov, ki jih je treba odšteti.(56)
82.      Skratka, kadar Komisija v skladu s členom 2(6a) osnovne uredbe računsko določi normalno vrednost na podlagi podatkov, ki so „na voljo takoj“, na izbrani trgovinski ravni za primerjavo (vključno s PSU-stroški, ki so bili v okviru njene široke diskrecijske pravice določeni za „neizkrivljene in razumne“ na tej trgovinski ravni), ni razloga za prilagoditve za nadaljnje pobotanje normalne vrednosti, razen če se dokaže, da ta vrednost (ali z njo povezani PSU-stroški) vsebuje elemente, ki so tej trgovinski ravni tuji.
83.      V tem kontekstu je treba glede poštene primerjave med normalno vrednostjo, računsko določeno v skladu s členom 2(6a) osnovne uredbe, in izvozno ceno opozoriti, da je Sodišče, zlasti glede PSU-stroškov, navedlo, da ker se normalna vrednost in izvozna cena določata po različnih pravilih, prodajnih, splošnih in upravnih stroškov ni nujno treba v vseh primerih obravnavati enako.(57)
3)      Dokazno breme in dokazni standard glede prilagoditev
84.      Iz ustaljene sodne prakse Sodišča je razvidno, da mora stranka, če zahteva prilagoditve v skladu s členom 2(10) osnovne uredbe, zato da bi bili normalna vrednost in izvozna cena primerljivi za določitev stopnje dampinga, dokazati, da je njena zahteva upravičena. Zato dokazno breme, da je treba izvesti posebne prilagoditve, nosi ta, ki se želi opreti nanje, ne glede na to, kdo to je. Iz tega sledi, da mora stranka, ki se želi opreti na tako prilagoditev, dokazati, da lahko dejavnik, glede katerega se zahteva ta prilagoditev, vpliva na cene in primerljivost cen.(58)
85.      Če torej proizvajalec zahteva, da se opravi prilagoditev normalne vrednosti, načeloma navzdol, ali izvoznih cen, logično navzgor, mora navesti in dokazati, da so pogoji za odobritev take prilagoditve izpolnjeni. Nasprotno, kadar Komisija meni, da je treba izvozno ceno prilagoditi navzdol, mora predložiti vsaj skladne indice, da je pogoj za izvedbo prilagoditve izpolnjen.(59)
86.      Sodišče je pred kratkim potrdilo, da pravilo, v skladu s katerim mora stranka, ki zahteva prilagoditev na podlagi enega od dejavnikov iz člena 2(10) osnovne uredbe, dokazati, da ta dejavnik lahko vpliva na cene in s tem na njihovo primerljivost, velja ne glede na metodo, na podlagi katere je bila določena normalna vrednost.(60)
87.      Zato dejstvo, da je normalna vrednost računsko določena na podlagi člena 2(6a) osnovne uredbe in torej na podlagi podatkov proizvajalcev izvoznikov iz primerne reprezentativne države, ne more omiliti dokaznega bremena, ki izhaja iz sodne prakse, navedene v točki 84 zgoraj.(61)
c)      Prvi del drugega pritožbenega razloga
88.      Za začetek, v nasprotju s trditvijo družbe Wegochem menim, da prvi del drugega pritožbenega razloga ni brezpredmeten. Ugotovitev Splošnega sodišča – v točki 139 izpodbijane sodbe – da je treba tožbeni razlog družbe Sinopec sprejeti, temelji na dveh alternativnih obrazložitvah.(62) Prvi del drugega pritožbenega razloga je usmerjen proti prvi od teh obrazložitev (vsebovana v točkah od 124 do 127 izpodbijane sodbe in navedena v točki 57 teh sklepnih predlogov). Če bi se ta del sodbe potrdil, bi ugotovitev Splošnega sodišča, da je treba tožbeni razlog družbe Sinopec sprejeti, obveljala, tako da analiza drugega dela drugega pritožbenega razloga ne bi bila potrebna. Prvi del torej ni brezpredmeten.
89.      Prvi del drugega pritožbenega razloga se v bistvu nanaša na vprašanje dokaznega bremena glede prilagoditev, ki sestojijo iz odbitka „spornih stroškov“ od izvozne cene. Komisija izpodbija ugotovitev Splošnega sodišča iz točke 127 izpodbijane sodbe, da je morala Komisija „dokazati, da so bile te prilagoditve potrebne za to, da je primerjava med izvozno ceno in normalno vrednostjo poštena“.
90.      Za obravnavo tega vprašanja je bistveno upoštevati dejansko ozadje, opisano v točkah od 52 do 55 teh sklepnih predlogov. V obravnavani zadevi je Komisija normalno vrednost računsko določila v skladu s členom 2(6a) osnovne uredbe. V uvodni izjavi 341 sporne uredbe je ugotovila, da je bila normalna vrednost računsko določena na podlagi „franko tovarna“.
91.      Da bi Komisija zagotovila pošteno primerjavo na isti trgovinski ravni v skladu s členom 2(10) osnovne uredbe, je morala določiti izvozno ceno na isti trgovinski ravni, in sicer na ravni „franko tovarna“. Za uskladitev izvozne cene s to trgovinsko ravnjo je od izvozne cene odštela „sporne stroške“, s čimer je izvedla postopek „pobotanja“, omenjen v točkah 77 in 78 teh sklepnih predlogov.
92.      Nesporno je, da „spornih stroškov“ ni mogoče pripisati trgovinski ravni „franko tovarna“, ki jo je izbrala Komisija, in da je bil zato odbitek teh stroškov potreben za uskladitev izvozne cene z ravnjo „franko tovarna“.
93.      Pravzaprav družba Sinopec niti pred Komisijo niti pred Splošnim sodiščem ni prerekala nujnosti odbitka teh stroškov od izvozne cene za uskladitev te vrednosti z ravnjo „franko tovarna“. Namesto tega je prerekala poštenost primerjave med izvozno ceno in računsko določeno normalno vrednostjo, saj je trdila, da so bili „sporni stroški“ morda vključeni v računsko določeno normalno vrednost. Družba Sinopec je izrecno izrazila dvom o tem, da je bila normalna vrednost računsko določena na ravni „franko tovarna“.
94.      Zato je družba Sinopec zahtevala prilagoditev računsko določene normalne vrednosti, da bi se zagotovila poštena primerjava. Iz istega razloga (namreč, ker po njenem mnenju normalna vrednost ni bila računsko določena na ravni „franko tovarna“) je Komisijo prosila, naj ne izvede „pobotanja“ z odbitkom „spornih stroškov“ od izvozne cene. Tako razlago dejanskega stanja izrecno potrjujejo besedilo točke 128 izpodbijane sodbe in tudi trditve samih družb Sinopec in Wegochem.
95.      Glede na to sta upoštevna dva preudarka.
96.      Prvič, menim, da je v obravnavani zadevi Komisija izpolnila dokazno breme, ki ga nosi (kakor zahteva sodna praksa, navedena v točkah 84 in 85 teh sklepnih predlogov) glede potrebe po prilagoditvi izvozne cene navzdol, da bi se ta znižala na trgovinsko raven „franko tovarna“, izbrano za pošteno primerjavo.
97.      Potem ko je iz spisa postalo jasno, da izvozna cena vsebuje elemente („sporne stroške“), ki ne spadajo na to trgovinsko raven, je bila potreba po odbitku teh stroškov samoumevna (in re ipsa).(63) Namreč, kot je bilo opozorjeno v točki 76 teh sklepnih predlogov, primerjava na različnih trgovinskih ravneh nikoli ne more biti poštena. V nasprotju s trditvami družb Sinopec in Wegochem ni bilo treba dalje dokazovati, da so bili ti stroški dejavniki, ki vplivajo na primerljivost cen. Ker niso spadali na trgovinsko raven, izbrano za primerjavo, so po naravi stvari vplivali na primerljivost cen.(64)
98.      Seveda je morala Komisija glede na svojo obveznost zagotovitve poštene primerjave v skladu s členom 2(10) osnovne uredbe poskrbeti, da je bila tudi normalna vrednost računsko določena na isti trgovinski ravni, in sicer na ravni „franko tovarna“. Vendar je to vprašanje, ki se nanaša na določitev normalne vrednosti, in ne na pobotanje izvozne cene. Komisija je v uvodni izjavi 341 sporne uredbe ugotovila, da je bila normalna vrednost računsko določena na ravni „franko tovarna“. Dokler se ne dokaže, da je bila ta ugotovitev napačna in da normalna vrednost ni bila računsko določena na tej ravni – kar, kot bo prikazano v nadaljevanju, ni bilo dokazano – se to vprašanje ne nanaša na pobotanje izvozne cene na trgovinski ravni, izbrani za primerjavo.
99.      Drugič, kot je razvidno iz točke 93 teh sklepnih predlogov, je družba Sinopec v nasprotju z ugotovitvijo Komisije trdila, da normalna vrednost ni bila računsko določena na ravni „franko tovarna“, in je zato zahtevala prilagoditev te normalne vrednosti, da bi se zagotovila poštena primerjava. Posledično je v skladu s sodno prakso, navedeno v točkah 84 in 85 teh sklepnih predlogov, družba Sinopec nosila breme dokazovanja, da je treba normalno vrednost prilagoditi, zato da se doseže raven „franko tovarna“, ali alternativno, da odbitek „spornih stroškov“ za pobotanje izvozne cene na tej trgovinski ravni, izbrani za pošteno primerjavo, ni bil potreben.
100. Splošno sodišče je torej napačno uporabilo pravo, ko je v točkah 126 in 127 izpodbijane sodbe v bistvu sklenilo, da je Komisija storila napako, ker ni dokazala, da so bili odbitki „spornih stroškov“ od izvozne cene „potrebn[i] za to, da je primerjava […] poštena“. Pravzaprav je Komisija dokazala nujnost prilagoditve izvozne cene navzdol, da bi se ta približala trgovinski ravni, izbrani za pošteno primerjavo. Družba Sinopec pa je trdila, da normalna vrednost ni bila računsko določena na tej trgovinski ravni in da jo je zato treba prilagoditi, da se zagotovi poštena primerjava. Torej bi družba Sinopec morala svoje obtožbe utemeljiti.
101. Tega sklepa ne omaja trditev družbe Sinopec, da ni dokazov, da je bila normalna vrednost, računsko določena v skladu s členom 2(6a) osnovne uredbe, prav tako na ravni „franko tovarna“.
102. Res je, kot trdi družba Sinopec, da normalna vrednost, računsko določena z uporabo metodologije iz člena 2(6a) osnovne uredbe, ni nujno in po naravi določena na ravni „franko tovarna“. Toda računsko določena normalna vrednost je na ravni „franko tovarna“, če Komisija pri njenem računskem določanju vključi le elemente, ki obstajajo na tej trgovinski ravni.
103. Navsezadnje, ko Komisija določi normalno vrednost v skladu s členom 2(6a) osnovne uredbe, je to, ali je računsko določena na ravni „franko tovarna“, odvisno od podatkov, uporabljenih za njeno računsko določitev. Kot je razvidno iz točk od 80 do 82 teh sklepnih predlogov, Komisija za izračun PSU-stroškov, ki se vključijo v računsko določeno normalno vrednost na ravni „franko tovarna“, ne bi smela uporabiti podatkov, ki vsebujejo stroške, ki jih na tej trgovinski ravni ni. Če Komisija uporabi take podatke, mora računsko določeno normalno vrednost prilagoditi z odbitkom teh stroškov.
104. Vendar je družba Sinopec trdila in bi morala dokazati prav to, da bi se zahtevana prilagoditev računsko določene normalne vrednosti izvedla. To je vprašanje, ki se nanaša na utemeljenost drugega dela drugega pritožbenega razloga, ki se nanaša na dokazni standard. Ne vpliva na vprašanje, kdo nosi dokazno breme, v tem primeru družba Sinopec, ki je prerekala, da je bila normalna vrednost računsko določena na trgovinski ravni franko tovarna, in zahtevala prilagoditev.
105. Glede na vse zgoraj navedeno menim, da je treba prvi del drugega pritožbenega razloga Komisije sprejeti.
d)      Drugi del drugega pritožbenega razloga
106. Drugi del drugega pritožbenega razloga je usmerjen zoper točke od 128 do 139 izpodbijane sodbe, v katerih je Splošno sodišče analiziralo alternativni scenarij, v katerem dokazno breme za sporne prilagoditve nosi družba Sinopec.(65) Ta del načenja tri vprašanja, ki se nanašajo, prvič, na domnevno izkrivljanje dejstev, ki naj bi ga zagrešilo Splošno sodišče (oddelek (d)(1)), drugič, na dokazni standard za prilagoditev normalne vrednosti, ki jo je zahtevala družba Sinopec (oddelek (d)(2)), in tretjič, na domnevno kršitev načela dobrega upravljanja, ki naj bi jo Komisija storila s tem, da je zahtevala nerazumen dokaz (oddelek (d)(3)).
1)      Zatrjevano izkrivljanje dejstev
107. Najprej je treba obravnavati trditev Komisije, da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva, ko je v točki 128 izpodbijane sodbe štelo, da je družba Sinopec v pripombah k dokončnemu razkritju trdila, da so bili pri računskem določanju normalne vrednosti „po vsej verjetnosti“ vključeni „sporni stroški“.
108. Sodna praksa določa visok prag za ugotovitev izkrivljanja dejstev. Splošno sodišče bi moralo podati ugotovitve o dejanskem stanju, katerih dejanska nepravilnost izhaja iz listin v spisu. Izkrivljanje bi moralo biti očitno razvidno iz listin v spisu, Splošno sodišče pa bi moralo očitno prekoračiti meje razumne presoje teh dokazov.(66)
109. V obravnavani zadevi je iz pripomb družbe Sinopec k dokončnemu razkritju mogoče razbrati, da je v njih prerekala, da čeprav so bili „sporni stroški“ odšteti od izvozne cene, da bi se ta znižala na raven „franko tovarna“, to ni bilo storjeno za računsko določeno normalno vrednost. Družba Sinopec je trdila, da je Komisija torej primerjala izvozno ceno franko tovarna z računsko določeno normalno vrednostjo, za katero ni bilo jasno, na kateri trgovinski ravni je bila določena. Tako je bila normalna vrednost določena „domnevno na podlagi dostave“.
110. Ta jezikovna analiza pripomb k dokončnemu razkritju kaže, da kot trdi Komisija, v pripombah družbe Sinopec ni bilo posebne „analize verjetnosti“. Iz spisa Sodišča je razvidno, da je scenarij verjetnosti pravzaprav prva oblikovala družba Wegochem pred Splošnim sodiščem.
111. Razen tega opis trditve družbe Sinopec, ki ga je Splošno sodišče podalo v točki 128 izpodbijane sodbe, ni bistveno napačen. Bistvo te trditve (namreč odbitek „spornih stroškov“ od izvozne cene, ne pa od računsko določene normalne vrednosti) je jasno razloženo. Poleg tega uporaba izraza „domnevno“ – čeprav izraža manjšo stopnjo gotovosti kot izraz „po vsej verjetnosti“ – pomeni neko analizo verjetnosti.
112. Zato menim, da visoki prag za ugotovitev izkrivljanja dejstev v obravnavani zadevi ni dosežen. Vendar je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso zakonitost akta Komisije presoditi glede na podatke, ki jih je Komisija imela na voljo, ko ga je izdala.(67) Zato bo treba vsebinsko presoditi, ali je družba Sinopec zahtevo za prilagoditev sporne normalne vrednosti ustrezno utemeljila le s sklicevanjem na svoje pripombe, navedene v točki 109 teh sklepnih predlogov, in ne na podlagi naknadnih trditev, dodanih k tem pripombam.
2)      Zahtevani dokazni standard na podlagi člena 2(10) osnovne uredbe
113. Drugič, preučiti je treba trditev Komisije, da je Splošno sodišče napačno uporabilo dokazni standard za prilagoditve na podlagi člena 2(10) osnovne uredbe.
114. Kar zadeva dokazni standard, ki se zahteva za prilagoditve na podlagi člena 2(10) osnovne uredbe, sodna praksa, navedena v točki 85 teh sklepnih predlogov, pojasnjuje, da mora proizvajalec, kadar zahteva, da se opravi prilagoditev normalne vrednosti, načeloma navzdol, navesti in dokazati, da so pogoji za odobritev take prilagoditve izpolnjeni.
115. Kar zadeva zlasti PSU-stroške, določene v skladu s členom 2(6a)(a), zadnji pododstavek, osnovne uredbe, mora v skladu s sodno prakso Splošnega sodišča, navedeno v točki 73 teh sklepnih predlogov, stranka, ki želi izpodbiti zanesljivost podatkov, ki jih je uporabila Komisija, svoje trditve podpreti z elementi, ki lahko konkretno vzbudijo dvom o verodostojnosti metode ali podatkov, ki jih je uporabila Komisija.
116. Splošno sodišče je v točki 128 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je družba Sinopec ustrezno obrazložila svojo zahtevo za prilagoditev normalne vrednosti, zlasti PSU-stroškov, da bi se zagotovila poštena primerjava. V točki 132 izpodbijane sodbe je tudi ugotovilo, da ni mogoče izključiti, da podatki o turški družbi Ilkalem, vzeti iz podatkovne zbirke Orbis, ki jih je Komisija uporabila za določitev PSU-stroškov, vključujejo „sporne stroške“. Dejansko je ugotovilo, da ti podatki niso bili dovolj razčlenjeni ali natančni, da bi se z gotovostjo ugotovilo, ali so bili vanje vključeni „sporni stroški“.(68)
117. Prvi sklep, ki ga je mogoče izpeljati neposredno iz izpodbijane sodbe, je, da niti med preiskavo Komisije niti na ravni Splošnega sodišča ni bilo dokončno ugotovljeno, da so bili „sporni stroški“ res vključeni v podatke, ki jih je Komisija uporabila za izračun PSU-stroškov v skladu s členom 2(6a)(a), zadnji pododstavek, osnovne uredbe. Če bi družba Sinopec dokazala, da so bili taki stroški vključeni v te podatke, je iz točk 80 in 82 teh sklepnih predlogov razvidno, da bi morala Komisija prilagoditi računsko določeno normalno vrednost, da bi odstranila elemente, ki bi bili tuji trgovinski ravni, izbrani za pošteno primerjavo. Vendar očitno ni bilo tako.
118. Glede na to menim, da ni mogoče šteti, da je družba Sinopec v svoji zahtevi za prilagoditve, navedeni v točki 109 teh sklepnih predlogov, dokazala, da so bili pogoji za odobritev take prilagoditve izpolnjeni, kot to zahteva sodna praksa, navedena v točki 114 teh sklepnih predlogov. Seveda je bila to še posebej težka naloga, saj so se ustrezni podatki nanašali na tretjo osebo, turškega proizvajalca Ilkalem, Komisija pa sama ni imela podatkov, ki bi ji omogočali ugotoviti, ali so bili „sporni stroški“ vključeni v te podatke.(69)
119. V tem kontekstu se lahko še vedno postavlja vprašanje, prvič, ali bi morala Komisija na podlagi dvomov, izraženih v pripombah družbe Sinopec k dokončnemu razkritju, vseeno zavreči podatke iz podatkovne baze Orbis, ker niso bili dovolj natančni, da bi ugotovila, ali so „sporni stroški“ vključeni v računsko določene PSU-stroške.
120. Vendar je treba v zvezi s tem opozoriti, da je Komisija v uvodni izjavi 215 sporne uredbe navedla, da so dostopni podatki za družbo Ilkalem „na splošno enako podrobni kot vsi javno dostopni finančni podatki, ki jih Komisija običajno uporablja v [protidampinških] preiskavah. Zato raven podrobnosti, ki je trenutno na voljo za to družbo, zajema vse potrebne informacije in ne pomeni, da družba ni primerna za to preiskavo.“ Družba Sinopec teh navedb ni prerekala. Ni oporekala primernosti teh podatkov za izračun PSU-stroškov. Zato ni bilo razloga, da bi Komisija te podatke zavrgla.
121. Drugič, vprašati se je mogoče tudi, ali bi morala Komisija na podlagi dvomov, izraženih v pripombah družbe Sinopec k dokončnemu razkritju, kljub temu poiskati natančnejše podatke, da bi zagotovila pošteno primerjavo na podlagi člena 2(10) osnovne uredbe.
122. V zvezi s tem je treba opozoriti, da bi morala Komisija v skladu s členom 2(6a)(a) osnovne uredbe normalno vrednost računsko določiti na podlagi „podatkov, ki so na voljo takoj“.
123. Zahteva po podatkih, ki so „na voljo takoj“, zagotavlja, da Komisija pri računskem določanju normalne vrednosti na podlagi člena 2(6a) osnovne uredbe uporabi podatke, do katerih je mogoče hitro priti in jih preveriti.(70) Prav tako zagotavlja, da Komisija pri računskem določanju normalne vrednosti uporabi podatke, ki so javno dostopni ali jih zainteresirane stranke lahko kako drugače preverijo (ob spoštovanju zaupnosti podatkov), tako da lahko te med preiskavo podajo pripombe k tem podatkom. To je ključno za postopkovno poštenost računskega določanja normalne vrednosti in dolžno postopanje.(71)
124. Zagotovo je Komisija dolžna zagotoviti poštenost primerjave na podlagi člena 2(10) osnovne uredbe, tudi kadar je normalna vrednost računsko določena v skladu s členom 2(6a) navedene uredbe na podlagi podatkov, ki so „na voljo takoj“. Toda kot je opozorjeno v točki 27 teh sklepnih predlogov, so preiskovalna pooblastila Komisije v protidampinških postopkih omejena, saj osnovna uredba Komisiji ne daje preiskovalnega pooblastila, ki bi ji omogočalo, da družbe prisili k sodelovanju pri preiskavi ali k zagotavljanju informacij.
125. V tem okviru je Komisija v uvodni izjavi 238 sporne uredbe navedla, da „nadaljnj[a] razčlenitev stroškov PSA za [družbo Ilkalem] [ni] bil[a] na voljo takoj“. V isti uvodni izjavi je Komisija pravilno ugotovila, da osnovna uredba določa, da mora Komisija uporabiti informacije, ki so „na voljo takoj“, in ne predvideva pošiljanja zahtev proizvajalcem v reprezentativni državi. Navedla je še, da tudi če bi bilo mogoče take informacije zahtevati od teh proizvajalcev in jih preveriti, bi bili zbrani poslovni podatki zaupni. Družba Sinopec teh navedb ne prereka. Poleg tega niti družba Sinopec niti družba Wegochem v svojih stališčih ne navajata, kako ali kje bi lahko Komisija našla natančnejše podatke.
126. Splošneje, ni izključeno, da v nekaterih primerih „podatki, ki so na voljo takoj“ in jih Komisija uporabi za računsko določitev normalne vrednosti, niso dovolj podrobni, da bi ovrgli zahteve za prilagoditev, ki tako kot v obravnavani zadevi same po sebi niso dovolj utemeljene.
127. Vendar to ne pomeni, da Komisija v takih primerih teh podatkov ne more uporabiti za računsko določitev normalne vrednosti. To velja še toliko bolj, kadar sama primernost uporabljenih podatkov ni sporna.(72) Sodna praksa Sodišča potrjuje, da ni nerazumno ali neprimerno nadaljevati določanje normalne vrednosti na podlagi takih podatkov.(73)
128. Poleg tega, kot je bilo opozorjeno v točki 72 teh sklepnih predlogov, ima Komisija široko diskrecijsko pravico pri določanju neizkrivljenih in razumnih PSU-stroškov, ki jih je treba uporabiti pri računskem določanju normalne vrednosti na podlagi člena 2(6a) osnovne uredbe. Posledično je standard sodnega nadzora v okviru tega standard očitne napake pri presoji.(74) Iz tega sledi, da morajo biti elementi, na katere se tožeča stranka sklicuje za razveljavitev te presoje, zadostni, da analiza postane neverjetna. To se v obravnavani zadevi ni zgodilo.
129.  Končno, vsi zgornji preudarki imajo dve posledici.
130. Po eni strani je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo glede dokaznega standarda, ki se zahteva za prilagoditve na podlagi člena 2(10) osnovne uredbe, ko je ugotovilo, da je družba Sinopec v pripombah k dokončnemu razkritju ustrezno obrazložila svojo zahtevo za prilagoditev računsko določene normalne vrednosti.
131. Po drugi strani pa, čeprav Splošno sodišče v izpodbijani sodbi ni izrecno navedlo, da bi morala Komisija zaradi zahteve družbe Sinopec za prilagoditev, zato da se zagotovi poštena primerjava, izvesti zahtevano prilagoditev normalne vrednosti, je tak sklep mogoče izpeljati iz dejstva, da je Splošno sodišče sprejelo tožbeni razlog družbe Sinopec glede kršitve člena 2(10) osnovne uredbe.
132. Toda čeprav je, kot je navedeno v točki 92 teh sklepnih predlogov, za izvozno ceno nesporno, da je bilo treba „sporne stroške“ odšteti, saj niso spadali na trgovinsko raven, izbrano za primerjavo, za računsko določeno normalno vrednost ni bilo natančne navedbe in ni bilo dokazano, kakor je ugotovilo tudi Splošno sodišče, da so bili ti stroški vključeni v podatke, uporabljene za računsko določitev PSU-stroškov.(75) Prav to je Komisija navedla v prvem stavku uvodne izjave 314 sporne uredbe,(76) ki torej v tem pogledu ni napačna.
133. Splošno sodišče je torej s tem, da je sprejelo tožbeni razlog družbe Sinopec in da je v bistvu menilo, da so bili pogoji za odobritev spornih prilagoditev računsko določene normalne vrednosti v obravnavani zadevi izpolnjeni, še enkrat napačno uporabilo pravo, in sicer glede dokaznega standarda, zahtevanega za prilagoditve na podlagi člena 2(10) osnovne uredbe.
3)      Zatrjevana kršitev načela dobrega upravljanja
134. Nazadnje je treba presoditi trditev Komisije glede domnevne napačne ugotovitve Splošnega sodišča o kršitvi načela dobrega upravljanja.
135. Ta zadnja trditev drugega dela drugega pritožbenega razloga se nanaša na dva očitka Splošnega sodišča. Prvič, Splošno sodišče je v točkah 134 in 135 izpodbijane sodbe razsodilo, da je Komisija s tem, da je od družbe Sinopec zahtevala, naj svojo zahtevo dodatno podpre s predložitvijo podatkov o tretji osebi, ki bi bili natančnejši od tistih, ki jih je imela na voljo Komisija, zahtevala nerazumen dokaz. Drugič, Splošno sodišče je v točki 138 izpodbijane sodbe Komisiji očitalo tudi, da družbi Sinopec ni zagotovila podatkov, na podlagi katerih bi lahko dodatno podprla svojo zahtevo.
136. Najprej, kot je Splošno sodišče pravilno ugotovilo, člen 2(10) osnovne uredbe ne povzema posebej določbe zadnjega stavka člena 2.4 Protidampinškega sporazuma, v skladu s katero „[o]blasti sporočijo določenim udeležencem, kateri podatki so potrebni, da se zagotovi pravična primerjava, in ne smejo povzročati nerazumnega dokaznega bremena za te udeležence“.(77) Zdi se, da ta določba ni bila posebej prenesena v noben drug člen osnovne uredbe. Zato iz člena 2(10) niti iz drugih določb te uredbe ni mogoče sklepati na jasno voljo zakonodajalca Unije, da določi posebno obveznost, ki izhaja iz zadnjega stavka člena 2.4 Protidampinškega sporazuma.(78)
137. Čeprav člen 2(10) osnovne uredbe kot tak ne določa pozitivne obveznosti za institucije Unije, da morajo zainteresiranim strankam predložiti določene informacije o morebitnih prilagoditvah za zagotovitev poštene primerjave, to ne pomeni, da v osnovni uredbi niso upoštevane zahteve iz zadnjega stavka člena 2.4 Protidampinškega sporazuma. Te zahteve so del postopkovnega sistema, ki ga je zakonodajalec Unije določil v okviru protidampinških postopkov, ki jih institucije izvajajo na podlagi te uredbe, razlagane glede na načelo dobrega upravljanja iz člena 41 Listine o temeljnih pravicah.(79)
138. Kar zadeva prvi očitek Splošnega sodišča glede naložitve nerazumnega dokaznega bremena, se nanaša na uvodno izjavo 314 sporne uredbe (navedeno v točki 55 teh sklepnih predlogov).
139. V tej uvodni izjavi je Komisija ugotovila, prvič, da nič ne kaže na to, da bi bili „sporni stroški“ vključeni v PSU-stroške, sporočene za turškega proizvajalca, in drugič, da poleg tega družba Sinopec ni „predložil[a] nobenega nasprotnega dokaza“. Tako je Komisija v tej uvodni izjavi v bistvu kot neutemeljeno zavrnila zahtevo družbe Sinopec za prilagoditev normalne vrednosti, ki jo je izrazila v svojih pripombah k dokončnemu razkritju (navedene v točki 109 teh sklepnih predlogov).
140. Kakor je bilo opozorjeno v točki 112 teh sklepnih predlogov, je treba zakonitost te zavrnitve presoditi glede na informacije, ki jih je predložila družba Sinopec, in ne na podlagi naknadnih trditev, dodanih pozneje. V zvezi s tem trditve, podane Splošnemu sodišču, zlasti od družbe Wegochem, kažejo, da bi bila zahteva družbe Sinopec nedvomno lahko bolj obrazložena, kot je bila, kar bi vzbudilo večji dvom o podatkih v podatkovni zbirki Orbis, ki jo uporablja Komisija. Trditev o domnevno nemogočem dokaznem bremenu torej ne more odpraviti dejstva, da zahteva za prilagoditev računsko določene normalne vrednosti ni bila dovolj utemeljena.
141.  Sicer pa, tudi če bi bilo za družbo Sinopec nerazumno težko dokazati, kot to zahteva sodna praksa, navedena v točki 114 teh sklepnih predlogov, da so bili „sporni stroški“ vključeni v podatke družbe Ilkalem v podatkovni zbirki Orbis, je kljub temu iz točk 125 in 126 teh sklepnih predlogov razvidno, da je bila Komisija zaradi neobstoja dokončne gotovosti glede nekaterih domnevnih okoliščin v zvezi z informacijami, ki so bile „na voljo takoj“ in uporabljene za računsko določitev normalne vrednosti na podlagi člena 2(6a) osnovne uredbe, upravičena nadaljevati z uporabo teh podatkov za računsko določitev normalne vrednosti, čeprav niso bili dovolj podrobni, da bi dokončno ovrgli neutemeljeno zahtevo za prilagoditev.
142. V zvezi s tem je treba s širšega političnega vidika opozoriti tudi, da bi v okviru metodologije iz člena 2(6a) osnovne uredbe dopustitev zahtev za prilagoditve računsko določene normalne vrednosti, ki niso utemeljene v skladu s pravnim standardom, kot ga zahteva sodna praksa iz točk 114 in 115 teh sklepnih predlogov, pomenila nevarnost spodkopanja celotne metodologije, ki temelji podatkih, ki so na voljo takoj.
143. Drugi očitek Splošnega sodišča se nanaša na dejstvo, da Komisija družbi Sinopec ni zagotovila podatkov, na podlagi katerih bi lahko dodatno podprla svojo zahtevo.
144. V zvezi s tem, kot je bilo ugotovljeno v točki 137 teh sklepnih predlogov, postopkovni sistem, določen z osnovno uredbo za protidampinške postopke, ob upoštevanju načela dobrega upravljanja sicer določa, da imajo stranke nekatere postopkovne pravice v zvezi z informacijami, potrebnimi za pošteno primerjavo na podlagi člena 2(10) osnovne uredbe, vendar ni nikjer zapisano, da bi morala Komisija zainteresiranim strankam zagotoviti informacije, ki jih nima v svojem spisu. To pomeni eno od dvojega: stranke bodisi trdijo, da Komisija ni zbrala zadostnih podatkov, in torej očitajo, da je Komisija kršila dolžnost skrbnega ravnanja med preiskavo – vendar je iz točk od 119 do 128 teh sklepnih predlogov razvidno, da v obravnavani zadevi ni tako – bodisi ne morejo očitati kršitve načela dobrega upravljanja, ker niso prejele informacij, ki niso v spisu.
145. Ko se ugotovi, da je Komisija strankam zagotovila vse ustrezne informacije, ki so bile v spisu in jih je bilo mogoče deliti, ne more biti kršitve načela dobrega upravljanja zgolj zato, ker Komisija zainteresirani stranki ni zagotovila podatkov, ki bi ji omogočili dodatno utemeljitev njene zahteve. Ta sklep potrjuje sodba Changmao, v kateri je Sodišče ugotovilo, da v takem primeru tožeča stranka Komisiji ne more utemeljeno očitati, da ni ravnala v skladu z načelom dobrega upravljanja in da je s tem, da ji je naložila nerazumno dokazno breme, kršila njeno pravico do obrambe.(80)
146. Glede na vseh zgornje preudarke je po mojem mnenju treba sprejeti tudi tretjo trditev drugega pritožbenega razloga in posledično drugi pritožbeni razlog Komisije v celoti.
C.      Tretji pritožbeni razlog: razlaga člena 2(10)(i) osnovne uredbe
147. Tretji pritožbeni razlog Komisije se nanaša na ugotovitve Splošnega sodišča v točkah od 65 do 113 izpodbijane sodbe, v katerih je to sodišče ugotovilo, da je Komisija kršila člen 2(10)(i) osnovne uredbe s tem, da je na podlagi te določbe izvedla prilagoditve izvozne cene navzdol.
148. V skladu s členom 2(10)(i) osnovne uredbe se „[p]rilagoditev […] izvede zaradi razlik v provizijah, ki se plačujejo v zvezi z obravnavano prodajo. Izraz ‚provizije‘ se razume tako, da vključuje pribitek, ki ga je prejel trgovec izdelka ali podobnega izdelka, če so funkcije takega trgovca podobne funkcijam zastopnika, ki dela na podlagi provizije.“
1.      Ozadje spornega vprašanja
149. Kot je razvidno iz uvodnih izjav od 365 do 374 sporne uredbe, je Komisija menila, da je bila prilagoditev izvozne cene navzdol na podlagi člena 2(10)(i) osnovne uredbe upravičena.
150. Natančneje, Komisija je v uvodni izjavi 373 te uredbe menila, da po preučitvi skupine Sinopec kot celote in dejavnosti družbe Sinopec Central-China, povezane družbe, ki izvaža vse ustrezne izdelke družbe Sinopec v Evropsko unijo, družbe Sinopec Central-China „ni mogoče šteti za notranji oddelek za prodajo, ampak za trgovca v smislu člena 2(10)(i) osnovne uredbe“. Da bi prišla do tega sklepa, je Komisija v svoji analizi upoštevala pet elementov:(81)
–        prvič, družba Sinopec Central-China je iskala stranke in z njimi vzpostavljala stike;
–        drugič, družba Sinopec Chongqing, proizvajalka zadevnih izdelkov, je neposredno izvažala;
–        tretjič, družbi Sinopec Chongqing in Sinopec Ningxia, še ena proizvajalka zadevnih izdelkov, sta neposredno prodajali na Kitajskem;
–        četrtič, družbi Sinopec Chongqing in Sinopec Ningxia sta imeli prodajne stroške;
–        petič, družba Sinopec Central-China je prodajala tudi izdelke drugih proizvajalcev poleg izdelkov družb Sinopec Chongqing in Sinopec Ningxia.
151. Družba Sinopec je pred Splošnim sodiščem izpodbijala zgoraj navedeni sklep.
152. V izpodbijani sodbi je Splošno sodišče najprej zavrnilo trditev Komisije, da je treba prilagoditev na podlagi člena 2(10)(i) osnovne uredbe načeloma izvesti, ko podjetje ustanovi povezano gospodarsko družbo, ki skrbi za njegov izvoz.(82)
153. Drugič, Splošno sodišče se je strinjalo s Komisijo, da je treba glede na obstoj skupnega nadzora ugotoviti, ali celota upoštevnih dejstev dokazuje obstoj „enotnega gospodarskega subjekta“ in ali so torej funkcije, ki jih opravlja povezani trgovec, podobne funkcijam notranjega oddelka za prodajo. Splošno sodišče je zato preverilo, ali je Komisija predložila dovolj skladnih indicev, na podlagi katerih je mogoče dokazati, da kljub obstoju skupnega nadzora ni mogoče šteti, da družba Sinopec Central-China deluje kot notranji oddelek za prodajo in da je posledično treba izvesti prvo sporno prilagoditev.(83)
154. Posledično je Splošno sodišče analiziralo vsakega od zgoraj navedenih petih elementov. Ugotovilo je, da prvi in peti element nista upoštevna za ugotovitev, ali je ta subjekt notranji oddelek za prodajo ali prodajni zastopnik;(84) da drugi in tretji element nista indica, ki bi dokazovala, da družbe Sinopec Central-China ni mogoče opredeliti kot notranji oddelek za prodajo;(85) in da četrti element ne more spremeniti presoje Splošnega sodišča glede drugega in tretjega elementa.(86)
155. Glede na te preudarke je Splošno sodišče ugotovilo, da drugi in tretji element nista dovolj, da bi tvorila skupek skladnih indicev, ki bi dokazoval, da so funkcije družbe Sinopec Central-China funkcije, podobne funkcijam zastopnika, ki dela na podlagi provizije, ali ki bi oviral priznanje njenega statusa notranjega oddelka za prodajo. Zato je ugotovilo, da Komisija ni predložila dokaza, ki bi ga morala na podlagi sodne prakse, tako da je s tem, da je menila, da družba Sinopec Central-China opravlja funkcije, podobne funkcijam zastopnika, ki dela na podlagi provizije, storila očitno napako pri presoji.(87)
2.      Kratek povzetek trditev strank
156. Tretji pritožbeni razlog Komisije je razdeljen na dva dela.
157. S prvim delom Komisija, ki jo podpira družba Kuraray, izpodbija točke od 65 do 79 izpodbijane sodbe. Komisija trdi, da je Splošno sodišče pri razlagi člena 2(10)(i) osnovne uredbe napačno uporabilo pravo in da je kršilo načelo dokaznega bremena v zvezi s prilagoditvijo na podlagi ustrezne sodne prakse. V obravnavani zadevi je Komisija ustrezno izpolnila svoje dokazno breme. Dokazi, ki jih je predložila Komisija, bi morali dokazno breme prenesti na družbo Sinopec, da bi ji omogočili dokazati, da prilagoditev na podlagi člena 2(10)(i) osnovne uredbe ni bila upravičena. Iz tega sledi, da naj bi bilo v točkah 69 in 70 izpodbijane sodbe pravo napačno uporabljeno.
158. V drugem delu Komisija najprej trdi, da je Splošno sodišče z ločeno analizo vsakega od dokazov, navedenih v točki 150 teh sklepnih predlogov, pri uporabi člena 2(10)(i) osnovne uredbe napačno uporabilo pravo. V skladu s sodno prakso je mogoče pomen teh elementov obravnavati le celostno, ne pa posamično. Ti elementi so lahko pomembni le, če se upoštevajo kot celota indicev v podporo sklepu, navedenemu v sporni uredbi. Komisija trdi, da Splošno sodišče ni uporabilo tega standarda. Drugič, Komisija izpodbija sklepe Splošnega sodišča glede vsakega od petih elementov, navedenih v točki 150 teh sklepnih predlogov. Zlasti glede tretjega elementa Komisija zatrjuje, da je Splošno sodišče kršilo obveznost obrazložitve.
159. Kar zadeva prvi del tretjega pritožbenega razloga, družba Sinopec ob podpori družbe Wegochem izpodbija trditve Komisije.
160. Kar zadeva drugi del, družba Wegochem najprej trdi, da je nedopusten, ker gre za poskus izpodbijanja dejanskih ugotovitev Splošnega sodišča. Družbi Sinopec in Wegochem nato izpodbijata trditve Komisije glede vsakega od zgoraj navedenih petih elementov.
3.      Analiza
a)      Prilagoditev na podlagi člena 2(10)(i) osnovne uredbe
161. V skladu s členom 2(10)(i) osnovne uredbe se lahko izvede prilagoditev zaradi razlik v provizijah, ki se plačujejo v zvezi z obravnavano prodajo. Drugi stavek te določbe določa, da se izraz „provizije“ razume tako, da vključuje pribitek, ki ga je prejel trgovec izdelka ali podobnega izdelka, če so funkcije takega trgovca podobne funkcijam zastopnika, ki dela na podlagi provizije.
162. Drugi stavek je bil v člen 2(10)(i) osnovne uredbe vstavljen z Uredbo Sveta (ES) št. 1972/2002.(88) Iz uvodne izjave 6 te uredbe izhaja, da je namen vstavitve, da se v skladu s stalno prakso institucij pojasni, da so take prilagoditve potrebne tudi, če stranke ne delujejo na podlagi odnosa naročnik – zastopnik, temveč dosegajo enak gospodarski rezultat delujoč kot kupec in prodajalec. Člen 2(10)(i) osnovne uredbe torej dovoljuje prilagoditev ne le zaradi razlik v provizijah, plačanih za zadevno prodajo, temveč tudi zaradi pribitka, ki ga prejmejo trgovci izdelka, če opravljajo funkcije, podobne tistim, ki jih opravlja zastopnik, ki dela na podlagi provizije.
163. Vendar pa, kot je Splošno sodišče pravilno ugotovilo v točki 60 in naslednjih izpodbijane sodbe, iz sodne prakse izhaja, da prilagoditve na podlagi člena 2(10)(i) osnovne uredbe ni mogoče izvesti, kadar sta proizvajalec in z njim povezan distributer za izvoze v Unijo enoten gospodarski subjekt.(89)
164. Okoliščina, da so dejavnosti proizvodnje in prodaje razdeljene med pravno ločenimi družbami, ki sestavljajo skupino, ne vpliva na dejstvo, da gre za enoten gospodarski subjekt. Taka skupina tako le organizira interno vse dejavnosti, ki jih v drugih primerih izvaja enoten pravni subjekt. Ekonomski razlog za priznanje enotnega gospodarskega subjekta je preprečiti umetno izvzetje stroškov prodaje iz vrednosti izdelka zgolj zato, ker skupina namesto notranjega oddelka za prodajo uporablja pravno ločeno podružnico. Obe korporativni strukturi sta ekonomsko enakovredni.(90)
165. Iz tega izhaja, da distributerja, ki skupaj s proizvajalcem s sedežem v tretji državi tvori enoten gospodarski subjekt, ni mogoče obravnavati, kot da opravlja funkcije, podobne funkcijam zastopnika, ki dela na podlagi provizij v smislu člena 2(10)(i) osnovne uredbe.(91)
166. Enoten gospodarski subjekt obstaja, kadar proizvajalec naloge, ki jih navadno opravlja notranji oddelek za prodajo, zaupa družbi za distribucijo svojih izdelkov, ki jo ekonomsko obvladuje.(92) Posledično, čeprav je obstoj nadzora proizvajalca nad povezanim trgovcem ali nadzora, ki je družbama skupen, predpogoj za obstoj enotnega gospodarskega subjekta, je mogoče ugotoviti, da tak subjekt obstaja le, če so funkcije, ki jih izvaja povezani trgovec, podobne funkcijam notranjega oddelka za prodajo.(93)
167. Analiza torej sledi funkcionalnemu pristopu. Vsebina je pomembnejša od oblike. V okviru analize obstoja enotnega gospodarskega subjekta med proizvajalcem in z njim povezanim distributerjem je odločilno, da se obravnava gospodarsko stanje obstoječih razmerij med tem proizvajalcem in tem distributerjem. Glede na zahtevo, da se ugotovi gospodarsko stanje razmerij med tem proizvajalcem in tem distributerjem, morajo institucije Unije upoštevati vse upoštevne dejavnike, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti, ali ta distributer opravlja funkcije vključenega oddelka za prodajo tega proizvajalca.(94)
168. Zlasti je treba oceniti funkcijo, ki jo opravlja povezani trgovec znotraj skupine, ki ji pripada. Komisija bi morala zato preučiti splošne funkcije, ki jih ta družba opravlja pri trženju in izvozu zadevnega izdelka ter drugih izdelkov, tako znotraj skupine kakor v odnosih z neodvisnimi tretjimi proizvajalci.(95)
169. Zahteva po upoštevanju gospodarskega stanja razmerij med proizvajalcem in povezanim distributerjem napotuje na upoštevanje elementov, kot so stopnja avtonomije povezanega distributerja,(96) porazdelitev tveganja, struktura plačil povezanega podjetja, ekskluzivnost odnosa ali možnost zastopanja drugih nepovezanih proizvajalcev.(97)
b)      Prvi del tretjega pritožbenega razloga
170. S prvim delom tretjega pritožbenega razloga Komisija v bistvu izpodbija točki 69 in 70 izpodbijane sodbe. V teh točkah je Splošno sodišče zavrnilo trditev Komisije, da obstaja „splošno pravilo“, ki načeloma zahteva prilagoditev na podlagi člena 2(10)(i) osnovne uredbe, ko podjetje ustanovi povezano trgovsko družbo, ki skrbi za njegov izvoz.
171. Vendar s to presojo Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava in v nasprotju s trditvami Komisije ni opustilo načela dokaznega bremena glede prilagoditve v skladu z ustrezno sodno prakso.
172. Kot je Splošno sodišče pravilno poudarilo v točkah od 65 do 68 izpodbijane sodbe – in kot izhaja iz točke 84 teh sklepnih predlogov – mora v skladu z ustaljeno sodno prakso potrebo po posebnih prilagoditvah, navedenih v členu 2(10) osnovne uredbe, dokazati stranka, ki se nanje sklicuje. Torej, kadar Komisija meni, da je treba izvozno ceno prilagoditi navzdol, ker družba za prodajo, povezana s proizvajalcem, v obravnavani zadevi družba Sinopec Central-China, opravlja funkcije, podobne funkcijam zastopnika, ki dela na podlagi provizij, mora predložiti vsaj skladne indice, da je ta pogoj izpolnjen.(98)
173. Samo če Komisija predloži skladne indice, da distributer, ki je povezan s proizvajalcem, opravlja podobne funkcije kot zastopnik, ki dela na podlagi provizije, mora ta distributer ali ta proizvajalec predložiti dokaz, da prilagoditev na podlagi člena 2(10)(i) osnovne uredbe ni upravičena, na primer s tem, da dokaže, da sta enoten gospodarski subjekt.(99)
174. Iz tega sledi, prvič, da v sodni praksi ni splošnega pravila, ki bi nalagalo prilagoditev na podlagi člena 2(10)(i) osnovne uredbe zgolj zato, ker podjetje ustanovi povezano trgovsko družbo za opravljanje svojih izvoznih prodajnih funkcij.
175. Komisija mora predložiti skladne indice, da kljub obstoju nadzora proizvajalca nad povezanim trgovcem ali skupnega nadzora obeh podjetij prodajna družba, povezana s proizvajalcem (povezani distributer), opravlja funkcije, podobne tistim, ki jih ima zastopnik, ki dela na podlagi provizije.
176. Vendar je v obravnavani zadevi vprašanje, ali je Komisija predložila dovolj indicev za sklep, da je družba Sinopec Central-China kljub statusu povezanega distributerja opravljala te funkcije, prav osrednje vprašanje drugega dela tega pritožbenega razloga.
177. Drugič, prenos dokaznega bremena na družbo Sinopec, na katerega se Komisija sklicuje v svoji pritožbi in ki je omenjen v točki 173 teh sklepnih predlogov, se bo zgodil šele, ko bo Komisija predložila takšne skladne indice.
178. Iz tega sledi, da je treba prvi del tretjega pritožbenega razloga zavrniti.
c)      Drugi del tretjega pritožbenega razloga
1)      Dopustnost
179. Glede drugega dela tretjega pritožbenega razloga je treba najprej obravnavati ugovor nedopustnosti, ki ga je vložila družba Wegochem. Kot je pojasnjeno v točkah od 22 do 25 teh sklepnih predlogov, na katere napotujem, družba Wegochem ne more uveljavljati takega ugovora. Ker pa se sproža vprašanje pristojnosti Sodišča, bi ga moralo Sodišče preučiti po uradni dolžnosti.
180. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišče ni niti pristojno za ugotavljanje dejanskega stanja niti načeloma ne more preučevati dokazov, ki jih je Splošno sodišče sprejelo za to dejansko stanje.(100) Zato v delu, v katerem drugi del tretjega pritožbenega razloga Komisije zahteva ponovno preučitev dokazov, na katere se je sklicevalo Splošno sodišče pri sklepanju, da Komisija ni izpolnila svojega dokaznega bremena, da bi dokazala, da je družba Sinopec Central-China opravljala funkcije, podobne tistim, ki jih ima zastopnik, ki deluje na podlagi provizije, Sodišče ni pristojno za preučitev takega pritožbenega razloga, razen če so ti dokazi izkrivljeni.(101)
181. Vendar je vprašanje, ali je Splošno sodišče uporabilo pravilno pravno normo pri preizkusu dokazov, pravno vprašanje, za preučitev katerega je Sodišče pristojno.(102) Podobno je tudi vprašanje upoštevnosti elementov, ki jih je Komisija upoštevala pri ugotavljanju, ali povezani distributer opravlja funkcije, podobne funkcijam zastopnika, ki dela na podlagi provizije, ali pa obstaja enoten gospodarski subjekt v smislu člena 2(10)(i) osnovne uredbe, pravno vprašanje, ki ga je mogoče preučiti v pritožbi.(103)
2)      Utemeljenost
182. Kar zadeva utemeljenost, Komisija najprej izpodbija merilo za presojo dokazov, ki ga je uporabilo Splošno sodišče.
183. Glede tega se strinjam s Komisijo, da se v skladu s sodno prakso pet elementov, navedenih v točki 150 teh sklepnih predlogov, ki sestavljajo skupek indicev, ne bi smelo presojati glede na njihov posamični pomen, temveč bi jih bilo treba obravnavati celostno kot skupek indicev, ki podpirajo sklep v sporni uredbi.
184. Namreč, kot izhaja iz sodne prakse, navedene v točkah 167 in 168 teh sklepnih predlogov, je za določitev, da je prilagoditev na podlagi člena 2(10)(i) osnovne uredbe upravičena ali da ni, ker proizvajalec in njegov povezani distributer, odgovoren za izvoz v Unijo, tvorita enoten gospodarski subjekt, treba upoštevati „vse upoštevne dejavnike“, ki se nanašajo gospodarsko stanje razmerja med tem proizvajalcem in tem distributerjem.
185. V obravnavani zadevi pa je Splošno sodišče opravilo celovito presojo vseh dejavnikov, ki podpirajo sklep Komisije v sporni uredbi. Po analizi vsakega od petih elementov posebej – v točkah od 82 do 111 izpodbijane sodbe – je Splošno sodišče v točki 112 prišlo do končnega sklepa, v katerem se je izrecno sklicevalo na vseh pet elementov, ki sestavljajo skupek indicev. Ugotovilo je, da edina elementa, ki ju je štelo za upoštevna – in sicer drugi in tretji element – nista dovolj, da bi tvorila skupek skladnih indicev, ki bi dokazoval, da so funkcije družbe Sinopec Central-China funkcije, podobne funkcijam zastopnika, ki dela na podlagi provizije. Zato je treba očitek Komisije, da je Splošno sodišče uporabilo napačno merilo za presojo, zavrniti.
186. Komisija nato izpodbija analizo Splošnega sodišča glede vsakega od petih elementov, navedenih v točki 150 zgoraj, ki sestavljajo skupek indicev, ki podpirajo njen sklep v sporni uredbi.
187. V zvezi s tem ugotavljam, da je sklep Splošnega sodišča, do katerega je prišlo v točki 112 izpodbijane sodbe po celoviti presoji dokazov, temeljil le na dveh od petih elementov, na katere se je Komisija oprla v sporni uredbi, ker je Splošno sodišče dva elementa (prvega in petega) zavrnilo kot neupoštevna, medtem ko je bilo ugotovljeno, da tretji (četrti element) ne spreminja njegove presoje preostalih dveh elementov.
188. Posledično, tudi če bi Splošno sodišče v točki 112 izpodbijane sodbe uporabilo pravilno merilo za presojo, bi bila celotna presoja napačna, če bi se ugotovilo, da je – zaradi napačne uporabe prava pri presoji ustreznosti nekaterih dejavnikov – njegova celovita presoja temeljila le na delnem naboru dokazov.
189. Kar zadeva prvega od petih elementov, navedenih v točki 150 zgoraj, tj. da je družba Sinopec Central-China iskala stranke in z njimi vzpostavljale stike, je Splošno sodišče v točkah od 82 do 84 izpodbijane sodbe menilo, da ni upošteven. Ker sta iskanje strank in vzpostavljanje stikov z njimi dejavnosti, ki ju lahko opravlja tako notranji oddelek za prodajo kakor prodajni zastopnik, je Splošno sodišče menilo, da ta element ni upošteven za analizo.
190. Komisija izpodbija to analizo, ki se, kolikor je povezana z upoštevnostjo elementa, upoštevanega pri ugotavljanju obstoja enotnega gospodarskega subjekta, nanaša na pravno vprašanje.(104)
191. Kot je bilo omenjeno zgoraj,(105) je treba za ugotovitev obstoja enotnega gospodarskega subjekta preučiti celotne funkcije, ki jih opravlja povezani distributer pri trženju in izvozu zadevnega izdelka, glede na gospodarsko stanje njegovega razmerja s proizvajalcem.
192. V okviru tega se strinjam s Splošnim sodiščem, da sta iskanje strank in vzpostavljanje stikov z njimi dejavnost, ki jo lahko, če ni zunanjega prodajnega zastopnika, opravlja notranji oddelek za prodajo. Zato menim, da Splošno sodišče ni storilo napake, ko je ugotovilo, da prvi element ni odločilen za ugotovitev, ali povezani distributer deluje kot notranji oddelek za prodajo ali kot prodajni zastopnik.
193. Vendar dejstvo, da element ni nujno odločilen, ne pomeni, da ni upošteven.
194. Dejstvo, da povezani distributer išče stranke in vzpostavlja stike z njimi, je pomemben dejavnik za razumevanje celotnih funkcij, ki jih opravlja povezani subjekt, glede na njegovo gospodarsko razmerje s proizvajalcem. Če bi se izkazalo, da povezani subjekt ni iskal strank in z njimi ni neposredno vzpostavljal stika, bi to bil močan indic, da ne opravlja funkcij, podobnih tistim, ki jih opravlja zastopnik, ki dela na podlagi provizije. Sodna praksa namreč kaže, da je Splošno sodišče dejstvo, da je povezani distributer tržil izdelke, upravljal stike z obstoječimi in potencialnimi strankami, pridobival in prejemal naročila ter se pogajal o prodaji, štelo za pomemben element za ugotovitev, ali je ta subjekt deloval kot zastopnik.(106)
195. Posledično je Splošno sodišče v točki 84 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, ko je ugotovilo, da prvi element ni upošteven pri ugotavljanju, ali je družba Sinopec Central-China delovala kot zastopnik, ki dela na podlagi provizije, v smislu člena 2(10)(i) osnovne uredbe.
196. Kar zadeva drugi element, naveden v točki 150 zgoraj, ki se nanaša na dejstvo, da je družba Sinopec Chongqing neposredno izvažala, Komisija ne izpodbija nobene posebne napačne uporabe prava v analizi, ki jo je Splošno sodišče izvedlo v točkah od 85 do 94 izpodbijane sodbe. Trdi, da Splošno sodišče ni povezalo presoje neposredne prodaje z analizo njene pomembnosti za gospodarsko razmerje med družbama Sinopec Chongqing in Sinopec Central-China. Vendar pa je ta zahteva v pritožbenem postopku nedopustna, kolikor je treba trditev Komisije razumeti kot zahtevo po ponovni oceni presoje dokazov, ki jo je opravilo Splošno sodišče. Kolikor je treba očitek Komisije razumeti kot usmerjen zoper merilo za presojo, ki ga je uporabilo Splošno sodišče, je bil ta očitek že zavrnjen v točkah od 182 do 185 teh sklepnih predlogov.
197. Kar zadeva tretji element, naveden v točki 150 zgoraj, je Splošno sodišče v točkah 97 in 98 izpodbijane sodbe razsodilo, da čeprav neposredna prodaja družb Sinopec Chongqing in Sinopec Ningxia na domačem trgu dokazuje, da imata potrebno infrastrukturo za poslovanje brez posrednikov, lahko proizvajalci za svoje izvozne dejavnosti legitimno uporabljajo druge notranje oddelke ali povezane subjekte od tistih, ki jih uporabljajo za svoj domači trg. Splošno sodišče je zato sklepalo, da tretji element ni indic, ki bi lahko oviral priznanje statusa notranjega oddelka za prodajo družbi Sinopec Central-China.
198. V nasprotju s trditvami Komisije v tem sklepanju ne vidim protislovja. Zato trditve, da Splošno sodišče ni izpolnilo obveznosti obrazložitve, ni mogoče sprejeti. Kolikor Komisija Sodišču predlaga, naj ponovno oceni presojo dokazov, ki jo je opravilo Splošno sodišče, in pride do drugačnega sklepa od tistega iz izpodbijane sodbe, je ta zahteva v pritožbenem postopku nedopustna.
199. Kar zadeva četrti element, naveden v točki 150 zgoraj, tj. da sta družbi Sinopec Chongqing in Sinopec Ningxia imeli prodajne stroške, ga je Splošno sodišče v točkah od 100 do 102 izpodbijane sodbe povezalo z drugim in tretjim elementom ter ugotovilo, da ne spremeni presoje teh elementov.
200. Komisija sama svoj očitek zoper ta del sodbe povezuje z nezakonitostjo analiz glede drugega in tretjega elementa. Vendar iz prejšnjih točk teh sklepnih predlogov izhaja, da je treba očitke zoper analizo glede drugega in tretjega elementa zavrniti. Zato ni mogoče sprejeti niti očitka Komisije zoper analizo Splošnega sodišča glede četrtega elementa.
201. Kar zadeva končno peti element, naveden v točki 150 zgoraj, ki se nanaša na dejstvo, da je družba Sinopec Central-China trgovala tudi z blagom, ki ga proizvajajo drugi proizvajalci kot družbi Sinopec Chongqing in Sinopec Ningxia, je Splošno sodišče v točki 111 izpodbijane sodbe ugotovilo, da ta element ni upošteven za dokazovanje, da je družba Sinopec Central-China opravljala funkcije, podobne funkcijam zastopnika, ki dela na podlagi provizije. Analiza, ki je privedla do tega sklepa, je razdeljena na dva dela. Prvič, v točkah od 106 do 108 navedene sodbe je Splošno sodišče po sklicevanju na ustrezno sodno prakso menilo, da ker Komisija ni preučila deleža celotnega prometa družbe Sinopec Central-China od prodaje vseh izdelkov, kupljenih od drugih družb kot Sinopec Chongqing in Sinopec Ningxia, se ne more sklicevati na peti element, da bi trdila, da ne obstaja enoten gospodarski subjekt. Drugič, Splošno sodišče je v točkah 109 in 110 izpodbijane sodbe razsodilo, da je bilo, tudi če je Komisija upravičeno preučila le promet, ki ga je družba Sinopec Central‑China ustvarila s prodajo PVA, vsekakor treba ugotoviti, da PVA tretjih proizvajalcev, ki jih je kupila družba Sinopec Central‑China, predstavljajo le 2 % njenih nakupov PVA od družb Sinopec Chongqing in Sinopec Ningxia ter da so bili PVA navsezadnje prodani „povezani družbi“ na Kitajskem.
202. Komisija izpodbija to analizo, ki se tako kot prvi element, kolikor je povezan z upoštevnostjo elementa, upoštevanega pri ugotavljanju obstoja enotnega gospodarskega subjekta, nanaša na pravno vprašanje.(107)
203. Kar zadeva prvi del analize, na katerega se je Splošno sodišče oprlo pri svojem sklepu v točki 111 izpodbijane sodbe, ugotavljam, da je analiza v točkah 106 in 107 te sodbe skladna s sodno prakso, navedeno v njej. Vendar je sklep v točki 108 izpodbijane sodbe, da Komisija petega elementa sploh ni mogla uporabiti kot upoštevni dejavnik, ker ni analizirala deleža celotnega prometa od prodaje vseh izdelkov, kupljenih od drugih družb kot Sinopec Chongqing in Sinopec Ningxia, po mojem mnenju napačen.
204. Kot je bilo opozorjeno zgoraj,(108) sodna praksa daje institucijam Unije pravico, da upoštevajo „vse upoštevne dejavnike“, ki se nanašajo na gospodarsko stanje razmerja med proizvajalcem in povezanim distributerjem, da bi ugotovile, ali obstaja enoten gospodarski subjekt. Posledično teh dejavnikov ni mogoče nujno omejiti na analizo deleža celotnega prometa od prodaje vseh izdelkov, ki ga je ustvaril povezani distributer. Delež prodaje zadevnega izdelka je lahko prav tako upošteven dejavnik, ki ga smejo institucije Unije upoštevati pri analizi.(109) Splošno sodišče je torej napačno uporabilo pravo, ko je v točki 111 izpodbijane sodbe ugotovilo, da peti element ni upošteven, ker Komisija ni izvedla analize deleža celotnega prometa od prodaje vseh izdelkov, ki ga je ustvarila družba Sinopec Central-China.
205. Kar zadeva drugi del analize, ki je vsebovan v točkah 109 in 110 izpodbijane sodbe, ga je Splošno sodišče izvedlo za vsak primer in torej obiter dictum. Zdi se, da je Splošno sodišče v teh točkah, čeprav tega ni izrecno navedlo, v bistvu sklepalo, da na podlagi analize zelo omejenega deleža prometa, ki se nanaša (samo) na zadevni izdelek in ga je družba Sinopec Central-China ustvarila z drugimi nepovezanimi proizvajalci (ki jih je upoštevala Komisija), peti element ni zadosten indic za sklep, da je ta družba opravljala funkcije, podobne tistim, ki jih ima zastopnik, ki dela na podlagi provizije.
206. Vendar je treba opozoriti, da v točki 112 izpodbijane sodbe, kjer je Splošno sodišče izvedlo celovito presoje petih elementov, ta (implicitna) ugotovitev glede petega elementa sploh ni omenjena. Torej Splošno sodišče petega elementa pri tej celoviti presoji sploh ni upoštevalo kot indic, saj je tak element (napačno) štelo za neupošteven.
207. Skratka, menim, da je Splošno sodišče dvakrat napačno uporabilo pravo, ko je menilo, da prvi in peti element nista upoštevna pri analizi, s katero je ugotavljalo, ali družba Sinopec Central-China kljub statusu povezane družbe opravlja funkcije, podobne tistim, ki jih ima zastopnik, ki dela na podlagi provizije.
208. Posledično je glede na to, da je bila celostna presoja dokazov, ki jo je Splošno sodišče izvedlo v točki 112 izpodbijane sodbe, utemeljena le na drugem in tretjem elementu, ker je Splošno sodišče prvi in peti element napačno zavrnilo kot neupoštevna, treba sklepati, da je bilo v tej celostni presoji pravo napačno uporabljeno.
209. V skladu s tem Sodišču predlagam, naj drugi del tretjega pritožbenega razloga Komisije sprejme.
III. Nasprotna pritožba
210. Nasprotna pritožba družbe Sinopec se nanaša na točke od 141 do 159 izpodbijane sodbe. V teh točkah je Splošno sodišče zavrnilo tožbeni razlog, s katerim je družba Sinopec izpodbijala odločitev Komisije, da izvede prilagoditev normalne vrednosti navzgor na podlagi člena 2(10)(b) osnovne uredbe, da bi se odrazila razlika med stopnjo davka na dodano vrednost (DDV), ki se plača, in stopnjo povračila DDV na izvoz.
211. Z nasprotno pritožbo družba Sinopec Sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo razveljavi v delu, v katerem potrjuje prilagoditev normalne vrednosti za nepovratni DDV, naj sporno uredbo razglasi za nično v delu, s katerim je bila ta prilagoditev izvedena, in naj Komisiji naloži plačilo stroškov; podredno Sodišču predlaga, naj zadevo vrne Splošnemu sodišču in naj odločitev o stroških pridrži.
212. Komisija, ki jo podpira družba Kuraray, Sodišču predlaga, naj nasprotno pritožbo zavrne in družbi Sinopec naloži plačilo stroškov. Družba Kuraray Sodišču predlaga tudi, naj nasprotno pritožbo razglasi za nedopustno.
213. V podporo nasprotni pritožbi družba Sinopec navaja štiri pritožbene razloge.
214. V točkah od 141 do 159 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče potrdilo odločitev Komisije, kot je navedena v uvodnih izjavah 387 in 388 sporne uredbe, da se računsko določena normalna vrednost prilagodi tako, da se upošteva nevračljivi DDV, vključen v izvozno ceno. Splošno sodišče je ugotovilo, da besedilo sporne uredbe sicer ni zlahka razumljivo, vendar je ob upoštevanju okvira, v katerega je umeščeno, in elementov v upravnem spisu Komisija zadostno dokazala, prvič, da izvozna cena vključuje nevračljivi DDV, medtem ko je bila normalna vrednost računsko določena z uporabo podatkov reprezentativne države v skladu s členom 2(6a) osnovne uredbe brez DDV, in drugič, da posledično ta asimetrija upravičuje prilagoditev normalne vrednosti navzgor, da se zagotovi poštena primerjava med to vrednostjo in izvozno ceno.(110)
215. Vendar je Splošno sodišče odločilo, da je Komisija storila napako, ko je kot pravno podlago za to prilagoditev navedla člen 2(10)(b) osnovne uredbe, saj ta določba ne zajema izrecno računsko določenih normalnih vrednosti na podlagi podatkov reprezentativne države. Splošno sodišče je ugotovilo, da ta napaka kljub temu ni bila odločilna, saj je člen 2(10)(k) osnovne uredbe Komisiji omogočil prilagoditev zaradi drugih dejavnikov, ki vplivajo na primerljivost cen, vključno z nevračljivim DDV.(111)
A.      Dopustnost in učinkovitost nasprotne pritožbe
216. Prvič, družba Kuraray trdi, da je nasprotna pritožba v celoti nedopustna. Po njenem mnenju družba Sinopec ni niti pojasnila niti dokazala, kakšno korist bi ji nasprotna pritožba prinesla.
217. Z ugovorom nedopustnosti družba Kuraray v bistvu prereka interes družbe Sinopec za vložitev nasprotne pritožbe. V skladu z ustaljeno sodno prakso mora za obstoj pravnega interesa pritožnika pritožba, če bi uspela, koristiti stranki, ki jo je vložila. Poleg tega lahko Sodišče po uradni dolžnosti ugovarja, da stranka nima interesa za vložitev ali nadaljevanje pritožbe.(112)
218. Kakor je pojasnjeno v točkah od 22 do 25 teh sklepnih predlogov, družba Kuraray kot intervenientka ni upravičena do takega ugovora nedopustnosti. Kljub temu bi moralo Sodišče ta ugovor preučiti po uradni dolžnosti, ker sproža vprašanje pristojnosti Sodišča.
219. Po mojem mnenju ni dvoma, da ima družba Sinopec pravni interes za vložitev nasprotne pritožbe. Če bi se nasprotni pritožbi ugodilo in bi Sodišče odločilo, da je Splošno sodišče storilo napako, ko je menilo, da je mogoče izvesti prilagoditev na podlagi člena 2(10)(k) osnovne uredbe, bi se normalna vrednost, uporabljena za določitev stopnje dampinga družbe Sinopec, zmanjšala, posledično pa tudi njena protidampinška dajatev. To bi družbi Sinopec nedvomno koristilo.
220. Drugič, Komisija, ne da bi vložila ugovor nedopustnosti, meni, da je nasprotna pritožba, ker se ne nanaša na točke od 160 do 164 izpodbijane sodbe, v celoti brezpredmetna. Natančneje, družba Sinopec ni izpodbijala točke 160 navedene sodbe, v kateri naj bi Splošno sodišče z uporabo besede „treba“ potrdilo potrebo po prilagoditvi. Ta točka torej nasprotuje trditvam družbe Sinopec, navedenim v nasprotni pritožbi.
221. Točka 160 izpodbijane sodbe je zgolj povzetek trditev družbe Sinopec, navedenih v drugem očitku tretjega dela drugega tožbenega razloga. To ni ugotovitev Splošnega sodišča. Dejstvo, da ta točka ni posebej izpodbijana, nikakor ne vpliva na učinkovitost nasprotne pritožbe.
B.      Prvi pritožbeni razlog
222. V prvem pritožbenem razlogu družba Sinopec trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je v izpodbijani sodbi spremenilo pravno podlago za prilagoditev nepovratnega DDV iz člena 2(10)(b) v člen 2(10)(k) osnovne uredbe, napačno razlagalo uvodni del člena 2(10) in člen 2(10)(k) te uredbe.
223. Družba Sinopec trdi, da Komisija v obravnavani zadevi ni dokazala, da so bili izpolnjeni pogoji iz člena 2(10)(k) osnovne uredbe, saj v sporni uredbi ni uporabila te določbe, temveč člen 2(10)(b) osnovne uredbe. Prilagoditev na podlagi člena 2(10)(k) osnovne uredbe in dokazovanje, da so bili izpolnjeni pogoji za uporabo te določbe, nista bila naloga Splošnega sodišča, temveč Komisije. Vloga Splošnega sodišča je omejena na preizkus zakonitosti aktov Komisije, in ne na popravljanje pravnih napak, ki jih je storila ta institucija. Splošno sodišče je s tem, da je nepravilno zamenjalo pravno podlago, omogočilo, da je prilagoditev ostala veljavna, čeprav Komisija ni izpolnila svojega dokaznega bremena.
224. Komisija ob podpori družbe Kuraray izpodbija trditve družbe Sinopec.
225. V točkah od 153 do 156 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče odločilo, da je Komisija ugotovila, da izvozna cena vključuje znesek, ki ustreza nevračljivemu DDV, medtem ko je bila normalna vrednost računsko določena brez DDV, in da je zato ta asimetrija upravičevala prilagoditev normalne vrednosti navzgor, da bi se zagotovila poštena primerjava med normalno vrednostjo in izvozno ceno.
226. Družba Sinopec ne izpodbija teh točk izpodbijane sodbe in ugotovitev, ki jih vsebujejo. Zlasti ne prereka potrebe po prilagoditvi normalne vrednosti navzgor, da bi se zagotovila poštena primerjava v skladu s členom 2(10) osnovne uredbe, glede na zgoraj omenjeno asimetrijo, ki je nedvomno vplivala na primerljivost cen.
227. V točki 157 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče ugotovilo, da je Komisija napačno uporabila pravo, ker je menila, da je pravna podlaga za prilagoditev normalne vrednosti navzgor člen 2(10)(b) osnovne uredbe. Vendar je Splošno sodišče odločilo, da ta napaka ne upravičuje razglasitve ničnosti sporne uredbe, saj glede na to, da so bili pogoji za uporabo člena 2(10)(k) osnovne uredbe vsekakor izpolnjeni, ni imela odločilnega vpliva na presojo Komisije. V tem pritožbenem razlogu se izpodbija „nadomestitev pravne podlage“ za prilagoditev, kot to imenuje družba Sinopec.
228. Toda pri ugotovitvi Splošnega sodišča v točki 157 izpodbijane sodbe po mojem mnenju pravo ni bilo napačno uporabljeno.
229. Prvič, Splošno sodišče ni storilo nobene napake s tem, da je ugotovilo, da so bili izpolnjeni pogoji za uporabo člena 2(10)(k) osnovne uredbe.
230. V skladu z navedeno določbo je „[p]rilagoditev […] možna tudi zaradi razlike v drugih dejavnikih, ki niso določeni v [členu 2(10), od (a) do (j), osnovne uredbe], če se pokaže, da ti dejavniki vplivajo na primerljivost cen, […] ter zlasti, če se pokaže, da stranke dosledno plačujejo različne cene na domačem trgu zaradi razlike v takih dejavnikih“.
231. Ta določba je podredna „vseobsegajoča“ določba, ki je bila v protidampinško zakonodajo Unije uvedena(113) zato, da bi se omogočile prilagoditve zaradi „drugih dejavnikov“, ki niso posebej navedeni v členu 2(10), od (a) do (j), osnovne uredbe, in da bi se tako odpravila izključnost te določbe glede prilagoditev.(114)
232. Kot sem navedel v točkah 225 in 226 teh sklepnih predlogov, ni sporno, da sta vključitev zneska, ki ustreza nevračljivemu DDV, v izvozno ceno in računska določitev normalne vrednosti brez DDV pomenila razliko v dejavnikih, ki vplivajo na cene in primerljivost cen, kar je upravičilo prilagoditev normalne vrednosti navzgor na podlagi člena 2(10) osnovne uredbe, da bi se zagotovila poštena primerjava. Skladno s tem je izpolnjen pogoj iz prvega stavka te določbe.
233. Kar zadeva pogoj iz drugega podrednega stavka člena 2(10)(k) osnovne uredbe – „zlasti, če se pokaže, da stranke dosledno plačujejo različne cene na domačem trgu zaradi razlike v takih dejavnikih“ – uporaba besede „zlasti“ kaže, da ne nalaga dodatne zahteve. Namen tega je ponazoriti položaj, v katerem je pogoj – namreč, če se pokaže, da zadevni dejavnik vpliva na primerljivost cen – izpolnjen.
234. Posledično, Splošno sodišče glede na to, da je ugotovilo, da je bilo dokazano, da asimetrija v zvezi z DDV med računsko določeno normalno vrednostjo in izvozno ceno vpliva na primerljivost cen, ni storilo napake, ko je ugotovilo, da so bili izpolnjeni pogoji za uporabo člena 2(10)(k) osnovne uredbe.
235. Drugič, kadar se ugotovi, da je bila prilagoditev potrebna za zagotovitev poštene primerjave v skladu s členom 2(10) osnovne uredbe in da so bili izpolnjeni pogoji iz člena 2(10)(k) te uredbe, je bila napaka pri uporabi prava, ki jo je Komisija storila z razvrstitvijo prilagoditve v člen 2(10)(b) osnovne uredbe, zgolj formalna. Pravzaprav ta napaka pri pravni razvrstitvi prilagoditve ni imela odločilnega vpliva niti na presojo Komisije, da je bila prilagoditev potrebna, niti na znesek prilagoditve in posledično stopnjo dampinga. Kot je Splošno sodišče pravilno ugotovilo, napaka zgolj formalnega pomena, zlasti glede pravne podlage, ne more povzročiti ničnosti spornega akta Unije.(115)
236. Tretjič, glede zatrjevane prekoračitve vloge Splošnega sodišča, ki je omejena na preizkus zakonitosti aktov Komisije, menim, da Splošno sodišče s tem, da je presojo Komisije nadomestilo s svojo, ni prekoračilo svojih nadzornih pooblastil. Pravzaprav se je pri svoji ugotovitvi oprlo na dejavnike, ki so sestavni del obrazložitve Komisije, navedene v sporni uredbi, rezultat njegove presoje pa je skladen z izrekom tega akta.(116) Splošno sodišče ni opravilo nove presoje dejstev, ki bi nadomeščala presojo Komisije, in tako ni poseglo v široko diskrecijsko pravico, ki jo ima ta institucija na področju trgovinske politike zaradi zapletenosti gospodarskih, političnih in pravnih razmer, ki jih mora preučiti.(117)
237. Glede na zgoraj navedeno Sodišču predlagam, naj prvi pritožbeni razlog nasprotne pritožbe družbe Sinopec v celoti zavrne kot neutemeljen.
C.      Drugi pritožbeni razlog
238. Drugi pritožbeni razlog nasprotne pritožbe družbe Sinopec je usmerjen zoper točko 158 izpodbijane sodbe. Družba Sinopec trdi, da je Splošno sodišče s trditvijo, da računsko določena normalna vrednost „nadomešča“ ceno zadevnega izdelka na nacionalnem trgu države izvoznice, napačno razlagalo člen 2(6a) osnovne uredbe. Po njenem mnenju je namen računsko določene normalne vrednosti v skladu z metodologijo iz člena 2, od (3) do (6), osnovne uredbe zagotoviti približek za domačo prodajno ceno, kar pa ne velja za člen 2(6a) osnovne uredbe, ki Komisiji nalaga, da domačo prodajo v celoti zanemari. Vendar je po mnenju družbe Sinopec dokaz, „da stranke dosledno plačujejo različne cene na domačem trgu zaradi razlike v takih dejavnikih“, nujen pogoj za prilagoditev na podlagi člena 2(10)(k) osnovne uredbe.
239. Komisija ob podpori družbe Kuraray izpodbija trditve družbe Sinopec. Družba Kuraray poleg tega trdi, da je drugi pritožbeni razlog nedopusten, ker ni dovolj jasen in natančen, da bi Sodišču omogočil, da opravi nadzor. Zato po mnenju družbe Kuraray ne izpolnjuje meril iz člena 169(2) Poslovnika Sodišča.
240. Kar zadeva, najprej, dopustnost drugega pritožbenega razloga, menim, da tudi če bi Sodišče po uradni dolžnosti preučilo ugovor nedopustnosti, ki ga je vložila družba Kuraray, ki kot intervenientka, kakor je razvidno iz točk 22 do 25 teh sklepnih predlogov, ni upravičena do takega ugovora, ta pritožbeni razlog ni nedopusten. Pravzaprav ta pritožbeni razlog natančno navaja izpodbijane elemente sodbe, katerih razveljavitev družba Sinopec predlaga (namreč točko 158 izpodbijane sodbe), ter pravne argumente, ki so bili navedeni prav v podporo temu pritožbenemu razlogu (in sicer zatrjevana kršitev člena 2(6a) osnovne uredbe).(118)
241. Vendar je po mojem mnenju ta pritožbeni razlog brezpredmeten. Kot sem navedel v točki 233 teh sklepnih predlogov, pogoj iz drugega podrednega stavka člena 2(10)(k) osnovne uredbe ne nalaga dodatne zahteve. Pač pa navaja poseben položaj, v katerem je izpolnjen pogoj iz prvega podrednega stavka – namreč, če se pokaže, da razlika v zadevnih dejavnikih vpliva na primerljivost cen. V točkah od 153 do 157 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče ugotovilo, da je Komisija, ker je bil ta pogoj izpolnjen, lahko prilagodila normalno vrednost navzgor. Zato tudi če bi bila, kot trdi družba Sinopec, točka 158 navedene sodbe napačna glede razlage člena 2(6a) osnovne uredbe v povezavi z drugim podrednim stavkom člena 2(10)(k) navedene uredbe, taka napaka ne bi omajala sklepa, da je bila prilagoditev v obravnavani zadevi upravičena.
242. Sicer pa drugi pritožbeni razlog tudi temelji na napačni razlagi izpodbijane sodbe. Splošno sodišče s tem, da je v točki 128 izpodbijane sodbe navedlo, da računsko določena normalna vrednost „nadomešča“ ceno zadevnega izdelka na nacionalnem trgu države izvoznice, ni mislilo, kot nakazuje trditev družbe Sinopec, da bi morala Komisija pri računski določitvi normalne vrednosti upoštevati domačo prodajo. Splošno sodišče je prej mislilo, da računsko določena normalna vrednost na podlagi člena 2(6a) osnovne uredbe pri pošteni primerjavi med normalno vrednostjo in izvozno ceno nadomešča normalno vrednost, kakor je opredeljena v členu 2(1) osnovne uredbe.
243. Posledično Sodišču predlagam, naj zavrne tudi drugi pritožbeni razlog nasprotne pritožbe družbe Sinopec.
D.      Tretji pritožbeni razlog
244. S tretjim pritožbenim razlogom družba Sinopec trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo dokaze, ki so mu bili predloženi, ker ni presodilo upoštevnosti odločbe US Court of International Trade (sodišče ZDA za mednarodno trgovino, Združene države Amerike), ki je potrdilo, da so prilagoditve za nepovratni DDV nezakonite ne le v okviru poštene primerjave, temveč tudi pri računskem določanju normalne vrednosti. Po mnenju družbe Sinopec je Splošno sodišče izkrivilo dokaze, ker v izpodbijani sodbi ni omenilo te odločbe in posledično ni obravnavalo njene upoštevnosti. Trdi, da to izkrivljenje vpliva na sklep iz točke 156 izpodbijane sodbe, da je Komisija dokazala potrebo po prilagoditvi zaradi nepovratnega DDV.
245. Komisija ob podpori družbe Kuraray izpodbija trditve družbe Sinopec. Družba Kuraray poleg tega trdi, da je tretji pritožbeni razlog nedopusten, ker družba Sinopec ni predložila nobenega elementa v podporo zatrjevanemu izkrivljenju dokazov. Zato po mnenju družbe Kuraray ta pritožbeni razlog ne izpolnjuje meril iz člena 169(2) Poslovnika Sodišča.
246. Še enkrat, kar zadeva, najprej, ugovor nedopustnosti družbe Kuraray, tudi če predpostavimo, da bi Sodišče ta ugovor, ki ga družba Kuraray kot intervenientka ne more uveljavljati,(119) preučilo po uradni dolžnosti, menim, da tretji pritožbeni razlog ni nedopusten. Podobno kot prejšnji pritožbeni razlog tretji pritožbeni razlog natančno navaja izpodbijane elemente sodbe, katerih razveljavitev družba Sinopec predlaga (in sicer točko 156 izpodbijane sodbe), ter pravne argumente, ki so bili navedeni prav v podporo temu pritožbenemu razlogu (in sicer zatrjevano izkrivljenje dokazov, ker ni bila upoštevana zgoraj navedena odločba sodišča ZDA za mednarodno trgovino).
247. Vendar je treba po mojem mnenju tretji pritožbeni razlog nasprotne pritožbe zavrniti kot neutemeljen.
248. Prvič, strinjam se s Komisijo, da skladnost prakse institucij Unije s pristopom organov ZDA ni pomembna. Odločba sodišča ZDA za mednarodno trgovino je primer prakse v drugi jurisdikciji, ki lahko navdihne neko razlago protidampinškega prava Unije, ne more pa se šteti za „dokaz“. Ker torej ni dokaza, ne more biti „izkrivljenja dokazov“.
249. Drugič in sicer, opustitev presoje dokazov ne more povzročiti izkrivljenja teh dokazov. V skladu s sodno prakso pritožba zaradi izkrivljenja dokazov od pritožnika ne zahteva le, da natančno navede dokaze, ki naj bi jih Splošno sodišče izkrivilo, temveč tudi, da dokaže napake pri presoji, zaradi katerih je Splošno sodišče po njegovem mnenju izkrivilo dokaze.(120)
250. Iz tega sledi, da izkrivljenje dokazov predpostavlja, da je bila presoja dokazov opravljena na način, ki je očitno v nasprotju z njihovo vsebino. Družba Sinopec pa ne trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo presojo odločbe sodišča ZDA za mednarodno trgovino, ki jo je predložilo Splošnemu sodišču. Trdi, da Splošno sodišče tega dokaza pri svoji presoji sploh ni upoštevalo. Ta trditev v bistvu pomeni očitek neobrazložitve.
251. Vendar bi bilo treba trditev družbe Sinopec zavrniti, tudi če jo razlagamo tako. To, da Splošno sodišče v izpodbijani sodbi ni omenilo odločbe sodišča ZDA za mednarodno trgovino, nujno pomeni, da je tako odločbo štelo za nepomembno. Sicer pa ta neomemba v navedeni sodbi družbi Sinopec ne preprečuje, da uveljavlja očitke zoper izpodbijano sodbo, niti ne preprečuje Sodišču, da jih preuči.
252. Zato Sodišču predlagam, naj zavrne tudi tretji pritožbeni razlog nasprotne pritožbe družbe Sinopec.
E.      Četrti pritožbeni razlog
253. S četrtim pritožbenim razlogom nasprotne pritožbe družba Sinopec izpodbija točke od 150 do 156 izpodbijane sodbe. Zatrjuje kršitev pravice do izjave in neizpolnitev obveznosti obrazložitve.
254. Prvič, družba Sinopec trdi, da ker je bila pravna podlaga za prilagoditev nepovratnega DDV spremenjena iz člena 2(10)(b) v člen 2(10)(k) osnovne uredbe, ni mogla predložiti dokazov, da pogoji iz zadnje določbe niso bili izpolnjeni. Družba Sinopec priznava, da je imela priložnost, da pred Splošnim sodiščem prereka izpolnjenost pogojev iz člena 2(10)(k) osnovne uredbe. Vendar pa se pravica do izjave pred Komisijo, avtorico akta, razlikuje od možnosti izjave pred Splošnim sodiščem. Družba Sinopec trdi, da bi, če bi imela možnost predstaviti svoje argumente, zlasti glede pogoja iz drugega podrednega stavka člena 2(10)(k) osnovne uredbe, Komisija morda sprejela drugačno odločitev.
255. Drugič, družba Sinopec trdi, da Komisija kljub njenim prošnjam ni pojasnila, zakaj je bila sporna prilagoditev potrebna, če normalna vrednost temelji na informacijah iz tretje države. Komisija je pojasnilo podala šele med postopkom pred Splošnim sodiščem. Vendar če bi se Komisiji dovolilo, da samo med sodnimi postopki pred sodiščema Unije pojasni, zakaj je uporabila neki pristop, zlasti če je bilo tako pojasnilo izrecno zahtevano med upravnim postopkom in če sta sodišči Unije ugotovili, da je Komisija napačno uporabila pravo, obstaja nevarnost, da bi obveznost obrazložitve in pravica zainteresiranih strank do izjave izgubili pomen.
256. Komisija ob podpori družbe Kuraray izpodbija trditve družbe Sinopec.
257. Kar zadeva, prvič, zatrjevano kršitev pravice do izjave, ugotavljam, da se trditev družbe Sinopec osredotoča na pogoj iz drugega podrednega stavka člena 2(10)(k) osnovne uredbe. Vendar pa, kot sem ugotovil v točkah 232 in 241 teh sklepnih predlogov, pogoj iz drugega podrednega stavka te določbe ne nalaga dodatne zahteve, temveč zgolj navaja poseben položaj, v katerem je izpolnjen pogoj iz prvega podrednega stavka. Torej v takem položaju, ko je izpolnjen pogoj iz prvega podrednega stavka in je zato prilagoditev upravičena, tudi če bi bilo res, da družba Sinopec ni imela možnosti, da predstavi svoje argumente glede pogoja iz drugega podrednega stavka, to ne bi vplivalo na sporno prilagoditev. Zato menim, da je ta pritožbeni razlog brezpredmeten.
258. Vsekakor iz ustaljene sodne prakse izhaja, da čeprav od tožeče stranke ni mogoče zahtevati, naj dokaže, da bi bila odločitev Komisije drugačna, če ne bi bilo zadevne postopkovne nepravilnosti, temveč le to, da taka hipoteza ni popolnoma izključena, ker bi se ta stranka lahko bolje branila, če te nepravilnosti ne bi bilo, pa se zaradi obstoja nepravilnosti v zvezi s pravico do obrambe zadevni akt lahko razglasi za ničen samo, če obstaja možnost, da bi se upravni postopek lahko zaradi navedene nepravilnosti končal drugače in bi se tako z njim konkretno poseglo v pravico do obrambe.(121)
259. Vendar v obravnavani zadevi družba Sinopec ni predložila nobenega elementa, ki bi kazal, da bi v položaju, v katerem je bila, kakor je bilo ugotovljeno v točkah 225 in 226 teh sklepnih predlogov, prilagoditev upravičena, upravni postopek lahko imel drugačen izid.
260. Kar zadeva drugi del četrtega pritožbenega razloga, je Splošno sodišče v točki 152 izpodbijane sodbe pravilno ugotovilo, da mora v skladu s sodno prakso Sodišča „uredba o določitvi protidampinških dajatev vsebovati bistvo razlogovanja Komisije, vendar Komisiji ni treba posebej obrazložiti vsake od številnih dejanskih trditev, ki jih navedejo zainteresirane stranke“, in da „Splošno sodišče lahko tako od Komisije zahteva dodatna pojasnila, ki jih upošteva pri svojem nadzoru, če temeljijo na elementih, ki so sestavni del spisa Komisije“.
261. Družba Sinopec ne izpodbija te sodne prakse niti ne prereka, da so dodatna pojasnila, ki jih je predložila Komisija, temeljila na elementih v spisu Komisije. Glede na to niti drugi del tega pritožbenega razloga ne more uspeti.
262. Glede na zgoraj navedeno Sodišču predlagam, naj zavrne tudi četrti pritožbeni razlog nasprotne pritožbe družbe Sinopec in posledično nasprotno pritožbo v celoti.
IV.    Postopek pred Splošnim sodiščem
263. V skladu s členom 61(1) Statuta Sodišča Evropske unije lahko Sodišče, če razveljavi odločitev Splošnega sodišča, samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje.
264. Menim, da je tako, prvič, glede drugega očitka tretjega tožbenega razloga, ki ga je družba Sinopec navedla pred Splošnim sodiščem, v zvezi z domnevno kaznovalno naravo vira dostopnih dejstev. Iz točk od 35 do 46 teh sklepnih predlogov namreč izhaja, da Komisija v uvodnih izjavah 329 in 333 sporne uredbe ni storila očitne napake pri presoji, ko je normalno vrednost za družbo Sinopec Ningxia računsko določila v skladu s členom 2(6a) osnovne uredbe, pri čemer je na podlagi člena 18 iste uredbe uporabila informacije, ki so jih zagotovili drugi sodelujoči proizvajalci izvozniki, in zlasti za vsako vrsto izdelka, ki jo je sporočila ta družba, pri čemer je uporabila najvišjo normalno vrednost drugih sodelujočih proizvajalcev izvoznikov. Zgoraj navedeni drugi očitek tretjega tožbenega razloga, ki ga je navedla družba Sinopec, je zato treba v celoti zavrniti.
265. Drugič, menim, da lahko Sodišče dokončno odloči tudi o prvem in drugem delu drugega tožbenega razloga, ki ga je družba Sinopec navedla pred Splošnim sodiščem, in sicer glede kršitve člena 2(10) osnovne uredbe.
266. Kar zadeva očitek neizpolnitve obveznosti poštene primerjave na enaki trgovinski ravni v skladu s členom 2(10) osnovne uredbe med izvozno ceno in računsko določeno normalno vrednostjo v skladu s členom 2(6a) te uredbe v zvezi s „spornimi stroški“, iz točk od 64 do 146 teh sklepnih predlogov izhaja, da Komisija v sporni uredbi glede tega ni storila očitne napake pri presoji. Ta očitek – ki ga vsebuje drugi del drugega tožbenega razloga, navedenega na prvi stopnji – je zato treba zavrniti.
267. Glede očitka kršitve člena 2(10)(i) osnovne uredbe iz točk od 161 do 169 in 184 teh sklepnih predlogov izhaja, da je za ugotovitev, ali je prilagoditev na podlagi člena 2(10)(i) osnovne uredbe upravičena, ker povezani trgovec opravlja funkcije, podobne tistim, ki jih opravlja zastopnik, ki dela na podlagi provizije, ali ni upravičena, ker proizvajalec in njegov povezani distributer, odgovoren za izvoz v Evropsko unijo, tvorita enoten gospodarski subjekt, treba upoštevati „vse upoštevne dejavnike“, ki se nanašajo na gospodarsko stanje razmerja med tem proizvajalcem in tem distributerjem.
268. V obravnavani zadevi je torej treba analizirati pet elementov, naštetih v točki 150 teh sklepnih predlogov, ki tvorijo skupek indicev, ki podpirajo sklep Komisije v sporni uredbi, da je bila prilagoditev upravičena. Preveriti je treba, ali je Komisija predložila vsaj skladne indice, da so bili pogoji za uporabo prilagoditve izpolnjeni.(122)
269. Kar zadeva prvi element, in sicer, da je družba Sinopec Central-China iskala stranke in z njimi vzpostavljala stike, iz točk od 189 do 194 teh sklepnih predlogov izhaja, da je ta dejavnost pomembna za ugotovitev, ali povezani subjekt opravlja funkcije, podobne tistim, ki jih opravlja zastopnik, ki dela na podlagi provizije, vendar ni odločilna za presojo, ali povezani distributer deluje kot notranji oddelek za prodajo ali kot prodajni zastopnik.
270. Kar zadeva drugi element, ki se nanaša na dejstvo, da je družba Sinopec Chongqing neposredno izvažala v Združene države Amerike, napotujem na analizo v točkah od 88 do 93 izpodbijane sodbe, kjer je pravilno uporabljena ustrezna sodna praksa. Zato je ta element upošteven za analizo, vendar glede na omejen primerjalni obseg prodaje in posebnosti obravnavane zadeve tak element sam po sebi ni indic, ki bi dokazoval, da so izpolnjeni pogoji za uporabo prilagoditve na podlagi člena 2(10)(i) osnovne uredbe.
271. Glede tretjega elementa, in sicer da sta družbi Sinopec Chongqing in Sinopec Ningxia neposredno prodajali na Kitajskem, napotujem na analizo iz točk od 95 do 99 izpodbijane sodbe, kjer je pravilno uporabljena ustrezna sodna praksa. Čeprav je tudi ta element upošteven za analizo, sam po sebi ni indic, ki bi dokazoval, da so izpolnjeni pogoji za uporabo prilagoditve na podlagi člena 2(10)(i) osnovne uredbe.
272. Enako velja za četrti element, naveden v točki 150 teh sklepnih predlogov, ki se nanaša na dejstvo, da sta družbi Sinopec Chongqing in Sinopec Ningxia imeli prodajne stroške. Ker ni sporno, da sta družbi Sinopec Chongqing in Sinopec Ningxia imeli stroške le v zvezi s prodajo na domačem, kitajskem trgu in v primeru družbe Sinopec Chongqing v zvezi z neposrednim izvozom v Združene države Amerike, je obstoj teh prodajnih stroškov povezan z drugim oziroma tretjim elementom.
273. Končno, kar zadeva peti element, ki se nanaša na dejstvo, da je družba Sinopec Central-China trgovala tudi z blagom, ki ga proizvajajo drugi proizvajalci kot družbi Sinopec Chongqing in Sinopec Ningxia, je ugotovljeno, da v spisu ni podatkov o deležu celotnega prometa od prodaje vseh izdelkov, kupljenih od drugih družb kakor Sinopec Chongqing in Sinopec Ningxia. Vendar je iz spisa razvidno, da so PVA tretjih proizvajalcev, ki jih je kupila družba Sinopec Central‑China, predstavljali le 2 % njenih nakupov PVA od družb Sinopec Chongqing in Sinopec Ningxia. Tako je promet družbe Sinopec Central-China, ustvarjen s prodajo PVA, izviral iz PVA, ki jih je skoraj v celoti kupila od družb Sinopec Chongqing in Sinopec Ningxia. Poleg tega je nesporno tudi, da PVA, ki jih je družba Sinopec Central-China kupila od tretjih proizvajalcev, niso bili izvoženi v Unijo, ampak so bili na Kitajskem prodani povezani družbi, in da je torej šlo za transakcije znotraj skupine. Glede na to, čeprav je dejstvo, da povezani trgovec prodaja blago drugih proizvajalcev od povezanega proizvajalca, upošteven element, ki ga je treba upoštevati pri analizi, je treba v posebnih okoliščinah obravnavane zadeve ugotoviti, da peti element ni zadosten indic za sklepanje, da je ta povezani trgovec opravljal funkcije, podobne tistim, ki jih opravlja zastopnik, ki dela na podlagi provizije.
274. Glede na vse zgornje preudarke o elementih od prvega do petega menim, da v posebnih okoliščinah obravnavane zadeve ti elementi skupaj ne tvorijo zadostnega skupka skladnih indicev, ki bi dokazoval, da je družba Sinopec Central-China opravljala funkcije, podobne tistim, ki jih opravlja zastopnik, ki deluje na podlagi provizije. V teh okoliščinah je treba sklepati, da Komisija ni izpolnila svojega dokaznega bremena glede tega, da so bili pogoji za uporabo prilagoditve na podlagi člena 2(10)(i) osnovne uredbe izpolnjeni. Zato je treba prvi del drugega tožbenega razloga družbe Sinopec sprejeti.
V.      Stroški
275. V skladu s členom 184(2) Poslovnika Sodišče, če je pritožba utemeljena in če samo dokončno odloči o sporu, odloči tudi o stroških. V skladu s členom 138(1) in (3) Poslovnika, ki se uporablja za pritožbeni postopek na podlagi člena 184(1) Poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki, in če vsaka stranka uspe samo deloma, nosi vsaka svoje stroške. Vendar lahko Sodišče, če se zdi to glede na okoliščine v zadevi upravičeno, odloči, da ena stranka poleg svojih stroškov nosi tudi del stroškov druge stranke. V skladu s členom 140(3) Poslovnika, ki se uporablja za pritožbeni postopek na podlagi člena 184(1) Poslovnika, lahko Sodišče intervenientu naloži, da nosi svoje stroške.
276. Če se Sodišče strinja z mojo presojo glede pritožbe Komisije in nasprotne pritožbe družbe Sinopec, bo družba Sinopec neuspela stranka. Ker sta Komisija in družba Kuraray predlagali, da se družbi Sinopec naloži plačilo stroškov, Sodišču predlagam, naj družbi Sinopec naloži plačilo stroškov Komisije in družbe Kuraray v glavni in nasprotni pritožbi.
277. Vendar pa je v končni sodbi o tožbi na prvi stopnji, ki jo predlagam, družba Sinopec uspela z enim od treh tožbenih razlogov, predloženih na prvi stopnji, ki so bili predmet pritožbe, v preostalem delu, vključno z razlogom, ki je bil predmet nasprotne pritožbe, pa se tožba zavrne. Ker je Komisija predlagala, da se družbi Sinopec naloži plačilo stroškov postopka na prvi stopnji, Sodišču predlagam, naj odredi, da družba Sinopec nosi 75 % svojih stroškov na prvi stopnji in 75 % stroškov Komisije na prvi stopnji ter da Komisija nosi 25 % lastnih stroškov na prvi stopnji in 25 % stroškov družbe Sinopec na prvi stopnji.
VI.    Predlog
278. Glede na zgoraj navedene ugotovitve Sodišču predlagam, naj:
–        razveljavi sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 21. februarja 2024, Sinopec Chongqing SVW Chemical in drugi/Komisija (T‑762/20, EU:T:2024:113), v delu, v katerem je Izvedbena uredba Komisije (EU) 2020/1336 z dne 25. septembra 2020 o uvedbi dokončnih protidampinških dajatev na uvoz nekaterih polivinil alkoholov s poreklom iz Ljudske republike Kitajske razglašena za nično v delu, v katerem se nanaša na družbe Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd in Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd in v katerem je Evropska komisija za izračun stopnje protidampinške dajatve na uvoz polivinil alkoholov, ki jih proizvajajo in prodajajo te družbe, v Evropsko unijo izvedla prilagoditve izvozne cene navzdol na podlagi člena 2(10)(e), (g), (i) in (k) Uredbe (EU) 2016/1036 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije;
–        razglasi Izvedbeno uredbo 2020/1336 za nično v delu, v katerem se nanaša na družbe Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd in Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd in v katerem je Evropska komisija za izračun stopnje protidampinške dajatve na uvoz polivinil alkoholov, ki jih proizvajajo in prodajajo te družbe, v Evropsko unijo izvedla prilagoditve izvozne cene navzdol na podlagi člena 2(10)(i) Uredbe (EU) 2016/1036;
–        v preostalem tožbo na prvi stopnji zavrne;
–        zavrne nasprotno pritožbo družb Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd in Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd;
–        družbam Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd in Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd naloži plačilo stroškov Komisije in družbe Kuraray Europe GmbH, povezanih z glavno in nasprotno pritožbo;
–        odredi, da družbe Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd in Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd nosijo 75 % svojih stroškov na prvi stopnji in 75 % stroškov Komisije na prvi stopnji ter da Komisija nosi 25 % svojih stroškov na prvi stopnji in 25 % stroškov navedenih družb na prvi stopnji;
–        odredi, da družba Wegochem Europe BV nosi svoje stroške;
–        odredi, da družba Kuraray Europe GmbH nosi svoje stroške na prvi stopnji.
1      Jezik izvirnika: angleščina.
2      Uredba (EU) 2016/1036 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije (UL 2016, L 176, str. 21; v nadaljevanju: osnovna uredba). Člen 2(6a) je bil uveden z Uredbo (EU) 2017/2321 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2017 o spremembi osnovne uredbe in Uredbe (EU) 2016/1037 o zaščiti proti subvencioniranemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije (UL 2017, L 338, str. 1).
3      Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd (v nadaljevanju: Sinopec Chongqing), Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd (v nadaljevanju: Sinopec Ningxia) in Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd (v nadaljevanju: Sinopec Central-China) (v nadaljevanju skupaj: družba Sinopec).
4      Sodba z dne 21. februarja 2024, Sinopec Chongqing SVW Chemical in drugi/Komisija (T‑762/20, EU:T:2024:113).
5      Izvedbena uredba Komisije (EU) 2020/1336 z dne 25. septembra 2020 o uvedbi dokončnih protidampinških dajatev na uvoz nekaterih polivinil alkoholov s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (UL 2020, L 315, str. 1).
6      V smislu člena 2(6a)(b) osnovne uredbe. Glej uvodne izjave 91, 170 in 171 sporne uredbe. Komisija se je opirala zlasti na poročilo o razmerah na Kitajskem z dne 20. decembra 2017, ki ga je objavila na podlagi člena 2(6a)(c) osnovne uredbe.
7      Glej besedilo tega člena v točki 49 teh sklepnih predlogov.
8      Glej uvodni izjavi 172 in 222 oziroma uvodno izjavo 87 sporne uredbe.
9      Glej besedilo tega člena v točki 15 teh sklepnih predlogov.
10      Uvodne izjave od 327 do 333 sporne uredbe.
11      Uvodne izjave 313, 314 in 357 sporne uredbe.
12      Uvodni izjavi 358 in 373 sporne uredbe.
13      Uvodna izjava 388 sporne uredbe.
14      Točke od 211 do 221 izpodbijane sodbe.
15      Točke od 125 do 139 izpodbijane sodbe.
16      Točke od 65 do 113 izpodbijane sodbe.
17      Glej sodbo z dne 28. marca 2019, River Kwai International Food Industry/AETMD (C‑144/18 P, EU:C:2019:266, točka 23 in navedena sodna praksa).
18      Glej sodbi z dne 24. marca 1993, CIRFS in drugi/Komisija (C‑313/90, EU:C:1993:111, točka 23), in z dne 6. oktobra 2020, Bank Refah Kargaran/Svet (C-134/19 P, EU:C:2020:793, točka 25 in navedena sodna praksa).
19      Glej zlasti sodbo z dne 14. decembra 2017, EBMA/Giant (China) (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, točka 33 in navedena sodna praksa).
20      Glej zlasti sklep z dne 13. februarja 2025, RS/EIB (C‑614/24 P, EU:C:2025:103, točka 12 in navedena sodna praksa).
21      Glej sodbo z dne 14. decembra 2017, EBMA/Giant (China) (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, točka 54 in navedena sodna praksa).
22      Glej sodbo z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 33). Kot je jasno razvidno iz njegovega besedila, je treba člen 18(1) osnovne uredbe obravnavati kot prenos člena 6.8 Sporazuma o izvajanju člena VI Splošnega sporazuma o carinah in trgovini 1994 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 189, v nadaljevanju: Protidampinški sporazum) v pravo Unije ter ga je torej treba tudi razlagati kolikor mogoče ob upoštevanju tega. Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Mengozzija v zadevi EBMA/Svet (C‑61/16 P, EU:C:2017:615, točka 44 in navedeni viri).
23      Glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, točka 65).
24      Glej v tem smislu sodbo z dne 14. decembra 2017, EBMA/Giant (China) (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, točka 55). Glej tudi točko 181 izpodbijane sodbe.
25      Glej sodbo z dne 14. decembra 2017, EBMA/Giant (China) (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, točka 56).
26      Glej v podobnem smislu tudi sodbo Splošnega sodišča z dne 2. oktobra 2024, CCCME in drugi/Komisija (T‑263/22, EU:T:2024:663, točka 227 in navedena sodna praksa Splošnega sodišča, v nadaljevanju: sodba CCCME Splošnega sodišča).
27      Glej v podobnem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Mengozzija v zadevi EBMA/Svet (C-61/16 P, EU:C:2017:615, točka 53).
28      Glej po analogiji sodbi z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 37), in z dne 26. januarja 2017, Maxcom/City Cycle Industries (C‑248/15 P, C‑254/15 P in C‑260/15 P, EU:C:2017:62, točka 67).
29      Glej zlasti sodbo z dne 2. decembra 2021, Komisija in GMB Glasmanufaktur Brandenburg/Xinyi PV Products (Anhui) Holdings (C‑884/19 P in C‑888/19 P, EU:C:2021:973, točka 117 in navedena sodna praksa).
30      Glej v podobnem smislu sodbo CCCME Splošnega sodišča, točka 213 in navedena sodna praksa Splošnega sodišča. Glej tudi točko 188 izpodbijane sodbe.
31      Glej med drugim sodbo z dne 20. januarja 2022, Komisija/Hubei Xinyegang Special Tube (C‑891/19 P, EU:C:2022:38, točki 35 in 36 ter navedena sodna praksa).
32      Glej v tem smislu po analogiji moje sklepne predloge v zadevi ABLV Bank/SRB (C‑602/22 P, EU:C:2025:347, točka 73) in v zadevi Deutsche Lufthansa/Ryanair in drugi (C‑457/23 P, EU:C:2025:802, točki 16 in 17).
33      Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Anbouba/Svet (C‑605/13 P in C‑630/13 P, EU:C:2015:2, točka 50) in sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Bobka v zadevi W in drugi (C‑621/15, EU:C:2017:176, točka 32).
34      Glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, točka 69).
35      Glej uvodne izjave od 335 do 341 sporne uredbe.
36      Glej uvodne izjave 338, 339 in od 213 do 220 sporne uredbe.
37      Glej uvodno izjavo 357 sporne uredbe.
38      Glej uvodno izjavo 313 sporne uredbe in točko 128 izpodbijane sodbe.
39      Sodba z dne 28. aprila 2022, Changmao Biochemical Engineering/Komisija (C‑666/19 P, EU:C:2022:323, v nadaljevanju: sodba Changmao).
40      Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2017 o spremembi Uredbe (EU) 2016/1036 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije, in Uredbe (EU) 2016/1037 o zaščiti proti subvencioniranemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije (UL 2017, L 338, str. 1).
41      Splošno sodišče je to pravilno poudarilo v točki 32 izpodbijane sodbe.
42      Glej točke od 41 do 43 izpodbijane sodbe.
43      Glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2015, Komisija/Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, točke od 47 do 50).
44      Glej sodbo z dne 27. oktobra 2011, Dongguan Nanzha Leco Stationery/Svet (C‑511/09 P, EU:C:2011:696, točka 33 in navedena sodna praksa). Glej tudi točko 32 teh sklepnih predlogov.
45      Glej v zvezi s tem sodbo CCCME Splošnega sodišča, točka 96 in navedena sodna praksa Splošnega sodišča.
46      Glej v zvezi s tem sodbo CCCME Splošnega sodišča, točka 97 in navedena sodna praksa Splošnega sodišča.
47      V zvezi s tem glej sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Pitruzzelle v zadevi Donex Shipping and Forwarding (C‑104/19, EU:C:2020:159, točki 43 in 44).
48      Glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2015, Komisija/Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, točke od 47 do 50).
49      Ob upoštevanju, da člen 2.4 Protidampinškega sporazuma določa, da je treba tako primerjavo opraviti „običajno na ravni franko tovarna“, kar ustreza ravni „franko tovarna“.
50      Da bi bila primerjava poštena, mora biti nepristranska, objektivna in pravična; v zvezi s tem glej poročilo pritožbenega organa STO z dne 5. septembra 2017, naslovljeno European Union – Anti-dumping measures on imports of certain fatty Alcohols from Indonesia (Evropska unija – Protidampinški ukrepi za uvoz nekaterih maščobnih alkoholov iz Indonezije), WT/DS442/AB/R, točka 5.21.
51      Prav tam.
52      Glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Dongguan Nanzha Leco Stationery/Svet (C‑511/09 P, EU:C:2011:35, točka 90).
53      Glej v tem smislu sodbo z dne 27. oktobra 2011, Dongguan Nanzha Leco Stationery/Svet (C‑511/09 P, EU:C:2011:696, točka 36).
54      Glej sodbo z dne 19. septembra 2013, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Svet (C‑15/12 P, EU:C:2013:572, točka 29). Glej tudi sodbo z dne 10. marca 2009, Interpipe Niko Tube in Interpipe NTRP/Svet (T‑249/06, EU:T:2009:62, točki 194 in 195). V zvezi s tem glej tudi točko 157, zadnji del, izpodbijane sodbe.
55      Glej sodbo Changmao, točka 138 in navedena sodna praksa.
56      Glej sodbo CCCME Splošnega sodišča, točka 188, in glede prejšnje različice člena 2(7) osnovne uredbe sodbo z dne 18. marca 2009, Shanghai Excell M&E Enterprise in Shanghai Adeptech Precision/Svet (T‑299/05, EU:T:2009:72, točka 266).
57      Sodba z dne 16. februarja 2012, Svet in Komisija/Interpipe Niko Tube in Interpipe NTRP (C‑191/09 P in C‑200/09 P, EU:C:2012:78, točka 51 in navedena sodna praksa).
58      Glej sodbo Changmao, točka 139 in navedena sodna praksa.
59      Sodbi z dne 16. februarja 2012, Svet in Komisija/Interpipe Niko Tube in Interpipe NTRP (C‑191/09 P in C‑200/09 P, EU:C:2012:78, točka 61 in navedena sodna praksa), in z dne 26. oktobra 2016, PT Musim Mas/Svet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, točka 84).
60      Glej sodbo Changmao, točka 151.
61      Glej sodbo CCCME Splošnega sodišča, točka 197.
62      To je jasno razvidno iz uporabe izraza „vsekakor“ v točki 128 izpodbijane sodbe.
63      To je potrdilo Sodišče, ko je navedlo, da dejstvo, da sta bili računsko določena normalna vrednost in izvozna cena določeni na dveh različnih trgovinskih ravneh, upravičuje prilagoditev. Glej sodbo z dne 27. oktobra 2011, Dongguan Nanzha Leco Stationery/Svet (C‑511/09 P, EU:C:2011:696, točka 39). Glej v podobnem smislu a contrario sodbo z dne 10. marca 1992, Sharp Corporation/Svet (C‑179/87, EU:C:1992:113, točke od 15 do 19).
64      Zato menim, da je razlikovanje – o katerem so razpravljale stranke – med prilagoditvami na podlagi prvega stavka člena 2(10) osnovne uredbe glede postopka „pobotanja“ (za katere ne bi bilo treba dokazati, da so dejavniki, ki vplivajo na primerljivost cen) in prilagoditvami na podlagi tretjega stavka iste določbe (za katere bi taka obveznost obstajala) nekakšna „lažna antinomija“. Pravzaprav morajo biti vse prilagoditve povezane z dejavniki, ki vplivajo na primerljivost cen (glej sodno prakso, omenjeno v točki 79 teh sklepnih predlogov). Vendar pa dejavniki, ki ne spadajo na trgovinsko raven, izbrano za pošteno primerjavo, po naravi stvari vplivajo na primerljivost cen.
65      Po mojem mnenju ni dvoma, da bo v nasprotju s trditvami Komisije Sodišče moralo analizirati drugi del drugega pritožbenega razloga, tudi če sprejme prvi del tega pritožbenega razloga. Kot je navedeno v točki 88 teh sklepnih predlogov, zaključek Splošnega sodišča v tem okviru temelji na dveh alternativnih obrazložitvah.
66      Glej zlasti sodbo z dne 27. junija 2024, Servier in drugi/Komisija (C‑201/19 P, EU:C:2024:552, točki 60 in 61 ter navedena sodna praksa).
67      Glej v tem smislu med drugim sodbo z dne 1. julija 2008, Chronopost in La Poste/UFEX in drugi (C‑341/06 P in C‑342/06 P, EU:C:2008:375, točka 90 in navedena sodna praksa).
68      Glej točki 132, zadnji del, in 134, zadnji del, izpodbijane sodbe.
69      Glede tega vprašanja glej točko 134 in naslednje spodaj.
70      Ker sme Komisija uporabiti podatke, ki so „na voljo takoj“, bi morala biti sposobna hitro pridobiti in preveriti potrebne podatke o stroških (od reprezentativne države) za računsko določitev normalne vrednosti in torej izračunati stopnjo dampinga v strogem časovnem okviru protidampinških preiskav.
71      Glej v zvezi s tem sodbo z dne 21. februarja 2024, Inner Mongolia Shuangxin Environment-Friendly Material/Komisija (T‑763/20, EU:T:2024:114, točka 86 in naslednje ter zlasti točka 98 in naslednje). Tudi ta sodba, izrečena istega dne kot izpodbijana sodba, se je nanašala na sporno uredbo.
72      V zvezi s tem, čeprav morajo organi „sprejeti ukrepe za dosego jasnosti glede zahtevane prilagoditve in nato ugotoviti, ali in v kolikšni meri je ta prilagoditev upravičena“, „obveznost poštene primerjave ne pomeni, da morajo organi sprejeti vsako zahtevo za prilagoditev“. Glej poročilo pritožbenega organa STO z dne 15. julija 2011, naslovljeno European Communities – Definitive anti-dumping measures on certain iron or steel fasteners from China (Evropski skupnosti – Dokončni protidampinški ukrepi za nekatere železne ali jeklene pritrdilne elemente iz Kitajske), WT/DS397/AB/R, točka 488.
73      Glej po analogiji s prejšnjo različico člena 2(7) osnovne uredbe sodbo Changmao, točka 107, v kateri je Sodišče potrdilo, da Komisija lahko določi normalno vrednost, ne da bi predhodno zahtevala podrobnejše informacije o nekaterih podatkih.
74      Glej točki 33 in 34 teh sklepnih predlogov.
75      Ta rešitev se sklada s poročilom pritožbenega organa STO z dne 18. januarja 2016, naslovljeno European Communities – Definitive anti-dumping measures on certain iron or steel fasteners from China (Evropski skupnosti – Dokončni protidampinški ukrepi za nekatere železne ali jeklene pritrdilne elemente iz Kitajske), WT/DS397/AB/RW, točka 5.163 (in nadaljnja sklicevanja), v skladu s katerim „ni obveznosti prilagoditve, če se organom ne dokaže, da obstaja razlika, ki vpliva na primerljivost cen“.
76      Navedena v točki 55 teh sklepnih predlogov.
77      Glej točko 129 izpodbijane sodbe. Glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Pitruzzelle v zadevi Donex Shipping and Forwarding (C‑104/19, EU:C:2020:159, točka 46).
78      Sklepni predlogi generalnega pravobranilca M. Pitruzzelle v zadevi Donex Shipping and Forwarding (C‑104/19, EU:C:2020:159, točka 48).
79      Prav tam, točki 51 in 59.
80      Glej sodbo Changmao, točka 152.
81      Glej točko 80 izpodbijane sodbe.
82      Točka 69 in naslednje izpodbijane sodbe.
83      Točka 79 in naslednje izpodbijane sodbe.
84      Točki 84 in 111 izpodbijane sodbe.
85      Točki 94 in 99 izpodbijane sodbe.
86      Točka 102 izpodbijane sodbe.
87      Točka 112 izpodbijane sodbe.
88      Uredba z dne 5. novembra 2002 o spremembah Uredbe (ES) št. 384/96 o zaščiti proti dampinškem uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 10, str. 132).
89      Glej v zvezi s tem sodbo z dne 26. oktobra 2016, PT Musim Mas/Svet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, točka 39).
90      Glej v tem smislu prav tam, točki 40 in 41.
91      Prav tam, točka 42.
92      Glej v tem smislu sodbi z dne 5. oktobra 1988, Canon in drugi/Svet (277/85 in 300/85, EU:C:1988:467, točka 39), in z dne 10. marca 1992, Ricoh/Svet (C 174/87, EU:C:1992:108, točka 14). Glej tudi sodbo z dne 25. junija 2015, PT Musim Mas/Svet (T‑26/12, EU:T:2015:437, točka 43 in navedena sodna praksa).
93      Glej v zvezi s tem sodbo z dne 25. junija 2015, PT Musim Mas/Svet (T‑26/12, EU:T:2015:437, točka 48).
94      Glej v zvezi s tem sodbo z dne 26. oktobra 2016, PT Musim Mas/Svet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, točka 43).
95      Glej v zvezi s tem sodbo z dne 25. junija 2015, PT Musim Mas/Svet(T‑26/12, EU:T:2015:437, točka 51).
96      Notranji oddelki navadno sledijo strogim korporativnim protokolom. Nimajo zmožnosti za pogajanja o cenah zunaj ozkega razpona in uporabljajo proizvajalčeve notranje sisteme, medtem ko imajo zunanji zastopniki navadno večjo komercialno avtonomijo pri določanju lokalnih prodajnih cen in trženjskih strategij ter delujejo na podlagi pooblastila, in ne v okviru razmerja, v katerem bi odgovarjali neposredno nadrejenemu.
97      Notranji oddelki delajo izključno za povezano skupino in ne morejo zastopati drugih proizvajalcev, medtem ko lahko zunanji agenti zastopajo več proizvajalcev in imajo navadno svoj portfelj strank.
98      Glej sodbo z dne 26. oktobra 2016, PT Musim Mas/Svet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, točki 83 in 84 ter navedena sodna praksa).
99      Prav tam, točka 85.
100      Glej med drugim sodbo z dne 26. oktobra 2016, PT Musim Mas/Svet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, točka 27 in navedena sodna praksa).
101      Glej v tem smislu prav tam, točka 28.
102      Glej med drugim sodbo z dne 10. julija 2008, Bertelsmann in Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, točka 117 in navedena sodna praksa).
103      Glej v tem smislu sodbo z dne 26. oktobra 2016, PT Musim Mas/Svet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, točka 36 in naslednje).
104      Glej točko 181 teh sklepnih predlogov.
105      Glej točki 167 in 168 teh sklepnih predlogov.
106      Glej sodbo z dne 25. junija 2015, PT Musim Mas/Svet (T‑26/12, EU:T:2015:437, točka 80).
107      Glej točko 181 teh sklepnih predlogov.
108      Glej točki 167 in 168 teh sklepnih predlogov.
109      Glej v tem smislu a contrario sodbo z dne 26. oktobra 2016, PT Musim Mas/Svet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, točki 44 in 45).
110      Točke od 149 do 156 izpodbijane sodbe.
111      Točki 157 in 158 izpodbijane sodbe.
112      Glej med drugim sklep predsednika Sodišča z dne 27. oktobra 2011, Inuit Tapiriit Kanatami in drugi/Svet in Parlament (C 605/10 P(R), EU:C:2011:710, točka 15 in navedena sodna praksa).
113      Ta določba je bila v prejšnjo različico osnovne uredbe uvedena z Uredbo Sveta (ES) št. 2331/96 z dne 2. decembra 1996 o spremembah Uredbe (ES) št. 384/96 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 10, str. 76). Uvedena je bila po poročilu odbora GATT z dne 28. aprila 1995 v zadevi GD/253 (EEC – Imposition of Anti-dumping Duties on Imports of Audio Cassettes from Japan (EGS – Uvedba protidampinških dajatev na uvoz avdiokaset iz Japonske)), v katerem je odbor menil, da je bila takratna zakonodaja Skupnosti preveč omejujoča, ker so bile prilagoditve omejene na poseben in izčrpen seznam (glej obrazložitveni memorandum predloga Komisije o uredbi Sveta (ES) o spremembi Uredbe (ES) št. 384/96, COM(96) 145 final (UL 1996, C 159, str. 6).
114      Glej drugo uvodno izjavo Uredbe št. 2331/96.
115      Glej v tem smislu sodbi z dne 3. decembra 1996, Portugalska/Svet (C‑268/94, EU:C:1996:461, točka 79), in z dne 23. februarja 1988, Združeno kraljestvo/Svet (131/86, EU:C:1988:86, točka 11). Glej v podobnem smislu sodno prakso Splošnega sodišča, navedeno v točki 157 izpodbijane sodbe.
116      Glej v tem smislu sodbo z dne 8. decembra 2011, France Télécom/Komisija (C‑81/10 P, EU:C:2011:811, točka 33).
117      Glej v tem smislu sodbo z dne 16. februarja 2012, Svet in Komisija/Interpipe Niko Tube in Interpipe NTRP (C‑191/09 P in C‑200/09 P, EU:C:2012:78, točka 68).
118      Glej v zvezi s tem sodbo z dne 28. septembra 2023, Changmao Biochemical Engineering/Komisija (C‑123/21 P, EU:C:2023:708, točka 87).
119      Glej točke od 22 do 25 in 218 teh sklepnih predlogov.
120      Glej v zvezi s tem zlasti sodbo z dne 24. oktobra 2024, Komisija/Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, točka 228 in navedena sodna praksa).
121      Glej med drugim sodbo z dne 5. maja 2022, Zhejiang Jiuli Hi-Tech Metals/Komisija (C‑718/20 P, EU:C:2022:362, točka 49 in navedena sodna praksa).
122      Glej sodbo z dne 26. oktobra 2016, PT Musim Mas/Svet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, točki 83 in 84 ter navedena sodna praksa). Glej tudi točko 172 teh sklepnih predlogov.