62003CJ0170_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C-170/03,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) z odločbo z dne 11. aprila 2003, ki je prispela na Sodišče 14. aprila 2003, v postopku
Staatssecretaris van Financiën
proti
J. H. M. Feronu,
SODIŠČE (prvi senat)
v sestavi P. Jann, predsednik senata,  A. Rosas, K. Lenaerts, S. von Bahr (poročevalec) in K. Schiemann, sodniki,
generalni pravobranilec:  M. Poiares Maduro,
sodna tajnica:  M.-F. Contet, glavna administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 18. marca 2004,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za nizozemsko vlado S. Terstal, zastopnica,
– za Komisijo Evropskih skupnosti R. Lyal in H. van Vliet, zastopnika,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 19. maja 2004
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 1(2)(c) in člena 3(a) Uredbe (EGS) št. 918/83 z dne 28. marca 1983 o sistemu oprostitev carin v Skupnosti (UL L 105, str. 1).
2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med J.H.M. Feronom in Staatssecretaris van Financiën, ker mu je ta zavrnil oprostitev davka za vozilo, ki mu ga je dal na razpolago njegov delodajalec.
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
3. V skladu s predložitveno odločbo je J.H.M. Feron delal v Avstriji kot uslužbenec pri družbi Océ Österreich GmbH (v nadaljevanju: delodajalec). Od 18. oktobra 1996 do 14 decembra 1997 mu je ta delodajalec dal v izključno razpolago vozilo – tako za osebno uporabo kot za dejavnosti, ki jih je opravljal za navedenega delodajalca. V tem obdobju je bil lastnik vozila delodajalec. Vendar je J.H.M. Feron 15. decembra 1997 v okviru svoje selitve na Nizozemsko izkoristil predkupno pravico, ki mu je bila odobrena ob začetku obratovanja navedenega vozila, in je to odkupil od delodajalca. J.H.M. Feron je januarja 1998 zapustil prebivališče v Avstriji in se 10. februarja 1998 registriral kot prebivalec občine Venlo (Nizozemska). Nizozemski organi so mu zavrnili odobritev oprostitve davka na osebna vozila in motorna kolesa (belasting van personenauto’s en motorrijwielen, v nadaljevanju: BPM) za navedeno vozilo. Gerechtshof te ‘s Hertogenbosch, ki je odločalo o pritožbi, je zavrnilno odločbo razglasilo za nično, pri čemer je J. H. M. Feronu odobrilo oprostitev BPM. Staatssecretaris van Financiën je vložil pritožbo pri Hoge Raad der Nederlanden.
4. Hoge Raad navaja, da je treba na podlagi člena 1(2) Wet op de belasting van personenauto’s en motorrijwielen (zakon o davku na osebna vozila in motorna kolesa) z dne 24. decembra 1992 plačati BPM pri registraciji osebnega vozila v evidenco registriranih vozil na podlagi Wegenverkeerswet (zakon o cestnem prometu) z leta 1994. Iz določb člena 14 tega zakona, v povezavi s členoma 2(2) ter 4(1) in (4) Uitvoeringsbesluit belasting van personenauto’s en motorrijwielen (izvedbena uredba s področja davka na osebna vozila in motorna kolesa) z dne 24. decembra 1992, kot je bila spremenjena z uredbo z dne 14. novembra 1997, izhaja, da je oprostitev davka, ki ga je treba plačati pri registraciji osebnih vozil in motornih koles, ki pridejo iz tujine, in zlasti, iz druge države članice, dovoljena v primeru, ko je bilo vozilo, po tem ko je bilo sproščeno v prost promet, upravičeno do oprostitev carin v skladu z Uredbo št. 918/83.
5. Predložitveno sodišče meni, da se v skladu z uporabo člena 2 navedene uredbe odobri oprostitev BMP za osebno motorno vozilo v smislu člena 1(2)(c) iste uredbe, ki ga iz tujine uvozi fizična oseba, ki prenese svoje običajno prebivališče iz tujine na Nizozemsko, pod pogojem da je bilo vozilo v lasti zadevne osebe in ga je ta uporabljala že najmanj šest mesecev pred datumom, ko je prenehala imeti običajno prebivališče v državi, iz katere oseba prihaja, v smislu člena 3, prvi pododstavek, (a) Uredbe št. 918/83, in pod pogojem da je zadevno vozilo namenjeno za uporabo v enake namene v novem kraju običajnega prebivališča zadevne osebe, v skladu s členom 3(b) iste uredbe.
6. Hoge Raad der Nederlanden meni, da skupaj iz členov 2 in 3 Uredbe št. 918/83 izhaja, da se oprostitev uporablja za blago, ki je bilo v lasti zadevne osebe kot osebna lastnina vsaj šest mesecev.
7. Predložitveno sodišče meni, da se postavlja prvo vprašanje, in sicer, ali je treba blago, ki se uporablja hkrati za službene namene in za zasebno uporabo, šteti za osebno lastnino.
8. Navaja, da se prav tako postavlja vprašanje pomena pojma „v lasti“ v smislu člena 3, prvi pododstavek, (a) Uredbe št. 918/83. Med drugim sprašuje, ali ta pojem obsega tudi primer, ko je mogoče z zadevnim blagom razpolagati na podlagi pravnega razmerja z drugo osebo, ki je lastnik tega blaga in ki je to blago dala na razpolago v okviru svojega podjetja, pri čemer je dovolila zasebno uporabo.
Vprašanja za predhodno odločanje
9. Hoge Raad der Nederlanden je s sklepom z dne 11. aprila 2003 prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo naslednja vprašanja:
„(1) Ali je treba osebno vozilo, ki ga je delodajalec dal na razpolago fizični osebi in ga ta uporablja tako za službene kot zasebne namene, šteti za osebno lastnino v smislu člena 1(2)(c) Uredbe […] št. 918/83 […]?
(2) Ali je treba določbo člena 3(a) te uredbe, v skladu s katero je moralo biti blago v lasti zadevne osebe vsaj šest mesecev pred datumom, ko je ta prenehala imeti običajno prebivališče v tretji državi, iz katere prihaja, razlagati tako, da se je zadevna oseba, ki je z blagom razpolagala, bodisi odplačno bodisi neodplačno, v okviru poklicnih dejavnosti, ki jih je opravljala za lastnika navedenega blaga, štela, kot da je imela blago v lasti v smislu zgoraj navedene določbe?
(3) Ali dejstvo, da je imela zadevna oseba v celotnem obdobju šest mesecev pravico do nakupa avtomobila, vpliva na odgovor na drugo vprašanje?“
Vprašanja za predhodno odločanje
10. Uredba št. 918/83, navedena v predloženih vprašanjih, se nanaša na oprostitev dajatev Skupnosti pri uvozu iz tretjih držav in se ne uporablja neposredno v postopku v glavni stvari. Dejansko se določbe navedene uredbe za ta spor uporabljajo le na podlagi določb nizozemskega prava, ki napotujejo na določbe prava Skupnosti.
11. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Sodišče ponovno potrdilo svojo pristojnost za odločanje o predlogu za sprejetje predhodne odločbe, ki se je na predpise Skupnosti nanašalo v primerih, v katerih dejansko stanje postopka v glavni stvari sicer ni sodilo v pravo Skupnosti, vendar je bila uporaba navedenih predpisov določena z nacionalnim pravom (glej predvsem sodbe z dne 17. julija 1997 v zadevi  Leur-Bloem, C‑28/95, Recueil, str. I‑4161, točka 27; v zadevi Giloy, C-130/95, Recueil, str. I‑4291, točka 23, in z dne 3. decembra 1998 v zadevi Schoonbroodt, C‑247/97, Recueil, str. I‑8095, točka 14).
12. Na predložena vprašanja je treba torej odgovoriti.
13. S temi tremi vprašanji, ki jih je treba preučiti skupaj, Hoge Raad der Nederlanden sprašuje, ali je mogoče osebno vozilo, kot je to v postopku v glavni stvari, šteti za osebno lastnino v skladu s členom 1(2)(c) Uredbe št. 918/83, ki je lahko upravičeno do oprostitev carine na podlagi členov 2 in 3 navedene uredbe.
14. V zvezi s tem je treba podrobneje navesti, da skupaj iz teh določb izhaja, da je zato, da bi bila upravičena do oprostitve carine, osebna lastnina morala biti po splošnem pravilu v lasti zadevne osebe ter da jo je morala ta uporabljati kot osebno lastnino vsaj šest mesecev pred datumom, ko je ta prenehala imeti običajno prebivališče v državi, iz katere oseba prihaja. Poleg tega mora biti osebna lastnina namenjena za uporabo v enake namene na novem kraju običajnega prebivališča zadevne osebe.
15. V smislu člena 1(2)(c) Uredbe št. 918/83  pomeni „osebna lastnina“ vsako lastnino, namenjeno osebni uporabi zadevnih oseb ali za zadovoljevanje njihovih gospodinjskih potreb, zlasti osebno motorno vozilo.
16. V tem primeru je delodajalec dal J.H.M. Feronu vozilo na razpolago od 18. oktobra 1996 do 14. decembra 1997 tako v osebno uporabo kot za namene dejavnosti, ki jih je ta opravljal za navedenega delodajalca.
17. Vprašanje, ali je mogoče blago, ki se uporablja v ta namena vsaj šest mesecev pred prenosom prebivališča J.H.M. Ferona, šteti za osebno lastnino, v Uredbi 918/83 ni bilo izrecno razdelano.
18. Torej taka možnost ni v nasprotju s sistematiko ali s cilji navedene uredbe.
19. Na eni strani člen 1(2)(c) Uredbe št. 918/83 izrecno določa, da je določeno blago, ki je potrebno za opravljanje poklica zadevne osebe, mogoče obravnavati kot osebno lastnino.
20. Na drugi strani je na podlagi iste določbe najprej bistveno, da osebna lastnina ne po svoji naravi ne po količini ne sme biti taka, da bi bilo mogoče sklepati, da se uvaža v komercialne namene.
21. Kadar izrecna določba v tem smislu ne obstaja, izključna osebna uporaba v vseh okoliščinah ne šteje za nujno zato, da bi bilo določeno blago mogoče obravnavati kot osebno lastnino v smislu Uredbe št. 918/83.
22. Osebno vozilo, kot je zadevno vozilo v postopku v glavni stvari, ki se je uporabljalo tako za zasebne kot za službene namene, je prav tako treba šteti za osebno lastnino.
23. Poleg tega je zadevno osebno vozilo v postopku v glavni stvari J.H.M. Feron 15. decembra 1997 odkupil od delodajalca in mu je bilo v skladu s predložitveno odločbo dano v izključno osebno uporabo po uvozu navedenega vozila v novo državo članico, kjer ima ta oseba sedaj prebivališče.
24. Osebno vozilo, kot je to v postopku v glavni stvari, je treba zato šteti za osebno lastnino, ki jo je zadevna oseba uporabljala vsaj šest mesecev pred datumom, ko je prenehala imeti običajno prebivališče v državi, iz katere oseba prihaja, in je bilo namenjeno za uporabo v enak namen na novem kraju običajnega prebivališča zadevne osebe v smislu Uredbe št. 918/83.
25. Preučiti je treba, ali je mogoče za vozilo, kot je to v postopku v glavni stvari, šteti, da je bilo v lasti zadevne osebe v navedenem obdobju šestih mesecev.
26. V zvezi s tem tako iz zahtev po enotni uporabi prava Skupnosti kot iz načela enakosti izhaja, da je treba izraze določbe prava Skupnosti, ki se pri opredelitvi smisla in obsega ne sklicuje posebej na pravo držav članic, običajno razlagati samostojno in enotno v celotni Skupnosti (sodbe z dne 18. januarja 1984 v zadevi Ekro, 327/82, Recueil, str. 107, točka 11, z dne 19. septembra 2000 v zadevi Linster, C‑287/98, Recueil, str. I‑6917, točka 43, in z dne 9. novembra 2000 v zadevi Yiadom, C‑357/98, Recueil, str. I‑9265, točka 26).
27. Iz tega sledi, da je treba pojem „v lasti“, določen v členu 3 Uredbe št. 918/83, razlagati samostojno.
28. Tako kot poudarja generalni pravobranilec v točki 81 sklepnih predlogov, je v različnih pravnih redih za pojem „v lasti“ značilno zlasti izvrševanje nadzora določene osebe na določeni stvari, neodvisno od dejstva, ali je ta oseba lastnik.
29. Uporaba tega izraza v Uredbi št. 918/83 pomeni, da oprostitev ne sme biti omejena na blago, ki je del premoženja zadevne osebe vsaj šest mesecev pred spremembo prebivališča, ampak se nanaša tudi na drugo blago, nad katerim je zadevna oseba v tem istem obdobju izvajala učinkovit in dejanski nadzor.
30. V obravnavani zadevi je delodajalec zadevno osebno vozilo dal v celoti in v izključno uporabo J. H. M. Feronu in mu odobril predkupno pravico na tem vozilu.
31. Ob upoštevanju teh okoliščin je očitno, da je J.H.M. Feron opravljal učinkovit in dejanski nadzor nad  navedenim vozilom in da je zato bilo to od takrat v njegovi lasti vsaj šest mesecev pred datumom, ko je prenehal imeti običajno prebivališče v državi, iz katere je prihajal.
32. Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba na predložena vprašanja odgovoriti tako, da se osebno vozilo, kot je to v postopku v glavni stvari, šteje za osebno lastnino v smislu člena 1(2)(c) Uredbe št. 918/83, ki je lahko upravičeno do oprostitev carine na podlagi členov 2 in 3 te uredbe.
33. Glede na odgovor na predložena vprašanja ni treba preučiti uporabe Direktive Sveta 83/183/EGS z dne 28. marca 1983 o davčnih oprostitvah, ki veljajo za končni uvoz osebne lastnine posameznikov iz države članice (UL L 105, str. 64), na katero se sklicuje Komisija.
Stroški
34. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
Osebno vozilo, kot je to v postopku v glavni stvari, se šteje za osebno lastnino v smislu člena 1(2)(c) Uredbe Sveta (EGS) št. 918/83 z dne 28. marca 1983 o sistemu oprostitev carin v Skupnosti, ki je lahko upravičeno do oprostitev carine na podlagi členov 2 in 3 te uredbe.