62023CC0809
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE,
predstavljeni 19. septembra 2024 (
1
)
Zadeva C‑809/23
Sumitomo Chemical Agro Europe SAS
proti
Agence nationale de sécurité sanitaire de l’alimentation, de l’environnement et du travail (ANSES),
Compagnie européenne de réalisations antiparasitaires SAS France (CERA)
ob udeležbi
Ministre de la transition écologique et de la cohésion des territoires
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložil Conseil d’État (državni svet, Francija))
„Predhodno odločanje – Biocidni proizvodi – Dovoljenje za promet – Uredba (EU) št. 528/2012 – Zahteva za dostop do informacij o odobrenem proizvodu – Direktiva 2003/4/ES – Določitev zakonodaje, ki se uporablja – Zaupnost – Poslovne skrivnosti – Obseg dostopa do informacij“
1.
Pristojni francoski organ (
2
) je med postopkom za izdajo dovoljenja za dajanje biocidnih proizvodov v promet pripravil poročilo o tehnični ekvivalenci različnih aktivnih snovi, ki je bilo odločilno za izdajo zahtevanega dovoljenja.
2.
Kemijsko podjetje, ki izpodbija ugotovljeno tehnično ekvivalenco, je zaprosilo za dostop do tega poročila. Ker naj bi poročilo vsebovalo tehnične informacije, za katere velja obveznost varovanja poslovne skrivnosti, je agencija ANSES tožeči stranki razkrila le nekatere strani poročila in zavrnila dostop do preostalih.
3.
V zvezi s tem je treba najprej ugotoviti, ali dostop do spornih informacij ureja Direktiva 98/8/ES, (
3
) na podlagi katere je bilo dovoljenje izdano, ali Uredba (EU) št. 528/2012, (
4
) ki je veljala ob vložitvi vloge za dostop do poročila.
4.
Če bi se uporabljala Uredba št. 528/2012, kot bom predlagal Sodišču, je treba pojasniti še, ali ta uredba izključuje uporabo Direktive 2003/4/ES (
5
) ali pa ju je, nasprotno, mogoče harmonično povezati.
5.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe bo Sodišču omogočil, da nadalje razvije svojo sodno prakso o uskladitvi pravice do dostopa do informacij na eni strani in zaupnosti, ki je neločljivo povezana z varstvom poslovnih skrivnosti in interesov, na drugi.
I. Pravni okvir
A.
Uredba št. 528/2012
6.
V uvodni izjavi 61 je navedeno:
„Učinkovito obveščanje o tveganjih glede biocidnih proizvodov in ukrepih za obvladovanje tveganj je pomemben del sistema, ki ga vzpostavlja ta uredba. Ob lajšanju dostopa do informacij bi morali pristojni organi, Agencija in Komisija spoštovati načelo zaupnosti in preprečiti vsako razkritje informacij, ki bi utegnilo ogroziti tržne interese zadevne osebe, razen kadar je to potrebno zaradi varovanja človekovega zdravja, varnosti ali okolja ali kadar zaradi drugih razlogov prevlada javni interes.“
7.
Člen 3, naslovljen „Opredelitve pojmov“, določa:
„1.   Za namene te uredbe se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
[…]
(w)
‚tehnična ekvivalenca‘ pomeni podobnost glede kemične sestave in profila nevarnosti snovi, ki se proizvede iz vira, različnega od referenčnega vira, ali iz referenčnega vira, vendar po spremembi proizvodnega postopka in/ali proizvodnega mesta, v primerjavi s snovjo iz referenčnega vira, v zvezi s katero je bila opravljena prvotna ocena tveganja, kot je določeno v členu 54;
[…].“
8.
Člen 66, naslovljen „Zaupnost“, kakor je bil spremenjen z Uredbo (EU) št. 334/2014, (
6
) določa:
„[…]
2.   Agencija in pristojni organi zavrnejo dostop do informacij, kadar bi njihovo razkritje ogrozilo zaščito poslovnih interesov ali zasebnost ali varnost zadevnih oseb.
Razkritje naslednjih informacij se običajno šteje, da ogroža zaščito poslovnih interesov ali zasebnost ali varnost zadevnih oseb:
(a)
podrobnosti o celotni sestavi biocidnega proizvoda;
(b)
natančna tonaža aktivne snovi ali biocidnega proizvoda, ki se proizvede ali je dostopna na trgu;
[…]
Vendar kadar je nujno takojšnje ukrepanje za zaščito zdravja človeka, zdravja živali, varnosti ali okolja ali kadar zaradi drugih razlogov prevlada javni interes, Agencija ali pristojni organi razkrijejo informacije iz tega odstavka.
3.   Ne glede na odstavek 2 se po izdaji dovoljenja v nobenem primeru ne sme zavrniti dostop do naslednjih informacij:
[…]
(j) metode analize iz člena 19(1)(c);
[…].“
9.
Člen 67, naslovljen „Elektronski dostop javnosti“, kakor je bil spremenjen z Uredbo št. 334/2014, določa:
„1.   Od dneva, ko Komisija sprejme izvedbeno uredbo o odobritvi aktivne snovi, kot je navedeno v točki (a) člena 9(1), se javnosti omogoči lahko dosegljiv in brezplačen dostop do naslednjih posodobljenih informacij o tej aktivni snovi, ki jih ima Agencija ali Komisija:
[…]
(h)
analitskih metod iz oddelkov 5.2 in 5.3 naslova 1 ter oddelka 4.2 naslova 2 Priloge II.
2.   Od dneva izdaje dovoljenja za biocidni proizvod Agencija javnosti omogoči lahko dosegljiv in brezplačen dostop do naslednjih najnovejših informacij:
(a)
določil in pogojev za izdajo dovoljenja;
(b)
povzetka značilnosti biocidnega proizvoda in
(c)
analitskih metod iz oddelkov 5.2 in 5.3 naslova 1 ter oddelka 5.2 naslova 2 Priloge III.
3.   Od dneva, ko Komisija sprejme izvedbeno uredbo iz točke (a) člena 9(1) o odobritvi aktivne snovi, Agencija javnosti omogoči brezplačen dostop do naslednjih posodobljenih informacij o tej aktivni snovi, razen če pošiljatelj podatkov predloži utemeljitev v skladu s členom 66(4), ki jo pristojni organ ali Agencija sprejme kot veljavno, zakaj bi objava lahko škodovala njegovim poslovnim interesom ali interesom druge zadevne strani:
[…]
(e) poročilo o oceni.
4.   Agencija od dneva izdaje dovoljenja za biocidni proizvod javnosti omogoči brezplačen dostop do naslednjih najnovejših informacij, razen če pošiljatelj podatkov predloži utemeljitev v skladu s členom 66(4), ki jo pristojni organ ali Agencija sprejme kot veljavno, v kateri utemelji, zakaj bi takšna objava lahko škodovala njegovim poslovnim interesom ali drugi zadevni strani:
[…]
(b) poročilo o oceni.“
10.
Člen 91, naslovljen „Prehodni ukrepi v zvezi z vlogami za izdajo dovoljenj za biocidne proizvode, vloženimi v skladu z Direktivo 98/8/ES“, določa:
„Vloge za izdajo dovoljenj za biocidne proizvode, ki se vložijo za namene Direktive 98/8/ES in katerih ocenjevanje se ne konča do 1. septembra 2013, ocenjujejo pristojni organi v skladu z navedeno direktivo.
[…]“
11.
Člen 96, naslovljen „Razveljavitev“, kakor je bil spremenjen z Uredbo (EU) št. 334/2014, določa:
„Brez poseganja v člene 86, 89 do 93 in 95 te uredbe se Direktiva 98/8/ES razveljavi z učinkom od 1. septembra 2013.“
12.
Člen 97, naslovljen „Začetek veljavnosti“, določa:
„Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Uporablja se od 1. septembra 2013.
[…]“
B.
Direktiva 2003/4
13.
Člen 4, naslovljen „Izjeme“, določa:
„[…]
2.   Države članice lahko predvidijo, da se zahteva za informacije o okolju zavrne, če bi razkritje informacij negativno vplivalo na:
[…]
(d)
zaupnost poslovnih ali industrijskih informacij, če takšno zaupnost predvideva nacionalna zakonodaja ali zakonodaja Skupnosti zaradi varovanja upravičenih gospodarskih interesov, vključno z javnimi interesi pri ohranjanju zaupnosti statističnih podatkov in davčne tajnosti;
[…]
Razlogi za zavrnitev iz odstavkov 1 in 2 se razlagajo restriktivno ob upoštevanju javnega interesa, ki mu služi razkritje, za vsak posamezen primer. V vsakem posameznem primeru se tehta med javnim interesom, ki mu služi razkritje, in interesom, ki mu služi zavrnitev. Države članice ne smejo na podlagi odstavka 2(a), (d), (f), (g) in (h) predvideti, da se zahteva zavrne, če se zahteva nanaša na informacije o emisijah v okolje.
[…]“
14.
Člen 11, naslovljen „Razveljavitev“, določa:
„Direktiva 90/313/EGS se s tem razveljavi z učinkom od 14. februarja 2005.
Sklici na razveljavljeno Direktivo se razlagajo kot sklici na to direktivo in se razumejo skladno s korelacijsko tabelo v Prilogi.“
II. Dejansko stanje, spor in vprašanja za predhodno odločanje
15.
Družba Sumitomo Chemical Agro Europe SAS (v nadaljevanju: Sumitomo) trži biocidni proizvod za zatiranje komarjev, imenovan „Vectobac“, katerega aktivna snov (
7
) je vključena na seznam snovi, ki so odobrene za uporabo v biocidnih proizvodih v skladu s Prilogo I k Direktivi 98/8.
16.
Družba Compagnie européenne de réalisations antiparasitaires SAS France (v nadaljevanju: CERA) je 30. avgusta 2013 (
8
) pri agenciji ANSES vložila vloge za izdajo dovoljenj za dajanje na nacionalni trg treh biocidnih proizvodov za isti namen, imenovanih „Aquabac XT“, „Aquabac DF3000“ in „Aquabac 200G“.
17.
Aktivna snov teh treh biocidnih proizvodov je ista paličasta bakterija istega serotipa. Vendar ustrezni sev (
9
) ni vpisan na seznam snovi, odobrenih na evropski ravni.
18.
Družba CERA je zahtevala zaupno obravnavo podatkov, ki so poslovna skrivnost, predloženih ANSES.
19.
ANSES je 19. avgusta 2019 izdala dovoljenja. Oprla se je na poročilo, v katerem je bila ocenjena tehnična ekvivalenca aktivnih snovi Bti-BMP 144 in Bti-AM65-52. (
10
)
20.
Družba Sumitomo, ki izpodbija tehnično ekvivalenco zadevnih snovi, je 11. februarja 2021 po navedbah predložitvenega sodišča ANSES prosila, naj ji posreduje poročilo. (
11
)
21.
ANSES je družbi Sumitomo omogočila le dostop do dela poročila (do naslovnice, povzetka in ugotovitve v obliki preglednice) z obrazložitvijo, da preostali del vsebuje tehnične informacije, za katere velja obveznost varovanja poslovne skrivnosti. Natančneje, informacije, ki niso bile poslane, se nanašajo:
–
na eni strani na del I v zvezi z metodologijo, ki jo je ANSES uporabila za ugotovitev, ali je aktivna snov v proizvodih Aquabac (
12
) tehnično ekvivalentna aktivni snovi v proizvodu Vectobac (
13
), ki je bil odobren na evropski ravni;
–
na drugi strani pa na prvi poddel dela II, ki se nanaša na uporabo te metodologije za zadevne aktivne snovi (
14
).
22.
Družba Sumitomo je odločbo ANSES izpodbijala pri Tribunal administratif de Melun, Francija (upravno sodišče v Melunu, Francija), ki je 22. septembra 2022 v omejenem obsegu ugodilo njenemu predlogu, ne da bi odredilo posredovanje celotnega poročila niti zlasti informacij, ki sem jih navedel v prejšnji točki. (
15
)
23.
Družba Sumitomo je vložila pritožbo pri Conseil d’État (državni svet, Francija), ki je Sodišču v predhodno odločanje predložil štiri vprašanja, od katerih navajam prvo, tretje in četrto:
„1.
Ali mora pristojni nacionalni organ, pri katerem je bila vloga za izdajo dovoljenja za promet z biocidnim proizvodom vložena pred 1. septembrom 2013 in ki je v skladu s členom 91 Uredbe št. 528/2012 to vlogo preučil na podlagi nacionalnih določb o prenosu Direktive [98/8], če po izdaji tega dovoljenja prejme prošnjo tretje osebe za dostop do informacij o biocidnem proizvodu, ki ga je dovolil, in aktivni snovi, ki jo ta proizvod vsebuje, zlasti o njeni tehnični ekvivalenci z dovoljeno aktivno snovjo, to prošnjo za dostop preučiti z vidika pravil o zaupnosti iz nacionalnih določb o prenosu člena 19 Direktive [98/8] ali z vidika takih pravil iz členov 66 in 67 Uredbe št. 528/2012?
[…]
3.
Če za tako prošnjo za dostop nasprotno velja Uredba št. 528/2012:
–
Ali je zakonodajalec Unije s členoma 66 in 67 te uredbe, ki ne napotujeta na Direktivo 2003/4, nameraval opredeliti posebno in izčrpno ureditev posredovanja informacij o biocidnih proizvodih in njihovih aktivnih snoveh javnosti ter tako odstopati od določb Direktive 2003/4 v delu, v katerem določajo, prvič, da se na poslovno skrivnost ni mogoče sklicevati zoper posredovanje informacij o emisijah v okolje, in, drugič, da mora pristojni organ, če razkritje drugih informacij o okolju lahko posega v poslovne interese podjetja, pred morebitno zavrnitvijo posredovanja informacij pretehtati interes tega podjetja in interes javnosti?
–
Ali za posredovanje poročila o oceni tehnične ekvivalence med odobreno aktivno snovjo in aktivno snovjo, ki jo vsebuje biocidni proizvod, pripravljenega v primeru vloge za izdajo dovoljenja za promet s tem proizvodom, velja točka (e) odstavka 3 člena 67 Uredbe št. 528/2012, ki določa objavo poročila o oceni odobrenih aktivnih snovi, razen če vlagatelj zaprosi za zaupno obravnavo, točka (b) odstavka 4 tega člena, ki določa objavo poročila o oceni dovoljenega biocidnega proizvoda, razen če vlagatelj zaprosi za zaupno obravnavo, ali druga pravila?
–
Ali točka (j) odstavka 3 člena 66 Uredbe št. 528/2012, ki določa, da se po izdaji dovoljenja za promet z odobrenim biocidnim proizvodom dostop do ‚metod analize iz člena 19(1)(c)‘ ‚v nobenem primeru ne sme zavrniti‘, omogoča pridobitev vseh podrobnih informacij o teh metodah, tudi če njihovo razkritje lahko ogrozi poslovno skrivnost, ali samo splošnih informacij o naravi teh metod in po potrebi o ugotovitvah, ki jih je bilo z njimi mogoče pridobiti?
–
Ali je treba točko (h) odstavka 1 člena 67 te uredbe, ki določa, da se po datumu odobritve aktivne snovi javnosti omogoči brezplačen dostop do ‚analitskih metod iz […] oddelka 4.2 naslova 2 Priloge II‘, razlagati tako, da v resnici napotuje na določbe oddelka 4.3 naslova 2 Priloge II, na katere se je sklicevala pred sprejetjem Delegirane uredbe Komisije z dne 19. oktobra 2020 o spremembi prilog II in III k Uredbi? Če je treba te določbe razlagati tako, da napotujejo na zdaj veljavne določbe oddelka 4.2 naslova 2 Priloge II, in ob domnevi, da se te določbe uporabljajo za aktivno snov, ki ni bila odobrena, vendar je priznana kot tehnično ekvivalentna odobreni aktivni snovi, ali načelna možnost posredovanja ‚analitičnih metod za analizo mikroorganizma, kakor se proizvaja‘, omenjenih v tem oddelku 4.2, vlagatelju omogoča, da dobi vse podrobne informacije o teh metodah, tudi če njihovo razkritje lahko ogrozi poslovno skrivnost, ali samo splošne informacije o naravi teh metod in po potrebi o ugotovitvah, ki jih je bilo z njimi mogoče pridobiti?
4.
Nazadnje, če se določbe Direktive 2003/4 uporabljajo za ta spor, ali se opredelitev ‚informacij o emisijah v okolje‘ v smislu odstavka 2 člena 4 te direktive, ki vključuje navedbe o naravi, sestavi, količini, datumu in kraju teh emisij ter podatke o njihovih bolj ali manj dolgoročnih vplivih na okolje, lahko uporablja za informacije, ki jih pristojni organ pripravi ali prejme v okviru preučitve tehnične ekvivalence aktivne snovi z odobreno aktivno snovjo, ali pa se lahko uporablja le za informacije o biocidnem proizvodu, v katerem je taka snov, ker se v okolje izpušča ta proizvod z vsemi svojimi sestavinami, in ne le aktivna snov?“
III. Postopek pred Sodiščem
24.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe je na Sodišče prispel 22. decembra 2023.
25.
Pisna stališča so predložile družba Sumitomo, ANSES, francoska vlada in Evropska komisija, pri čemer je Sodišče menilo, da obravnave ni treba opraviti.
26.
V skladu z navodilom Sodišča v teh sklepnih predlogih ne bom obravnaval drugega vprašanja za predhodno odločanje.
IV. Analiza
A.
Prvo vprašanje za predhodno odločanje. Zakonodaja, ki se uporablja
27.
Vse stranke se strinjajo, da je treba prošnje za dostop do informacij o biocidnem proizvodu, vložene po 1. septembru 2013, preučiti v skladu z Uredbo (EU) št. 528/2012. To zlasti velja tudi za informacije o biocidnih proizvodih, za katere je bilo dovoljenje za promet izdano v skladu z Direktivo 98/8.
28.
Glede na člena 96 in 97 Uredbe št. 528/2012 se strinjam s to presojo. V skladu s členom 96, prvi odstavek, in členom 97, drugi odstavek, Uredbe št. 528/2012 se ta uporablja od 1. septembra 2013, ko je bila Direktiva 98/8 razveljavljena.
29.
Res je, da člen 96, prvi odstavek, Uredbe št. 528/2012, kakor je bil spremenjen z Uredbo št. 334/2014, določa, da se Direktiva 98/8 razveljavi „[b]rez poseganja v člene 86, 89 do 93 in 95“ te uredbe. Vendar se „prehodni ukrepi“ iz členov 89 do 93 in 95 (
16
) Uredbe št. 528/2012 nanašajo na drugačne primere, kot so ti, ki so predmet tega predloga za sprejetje predhodne odločbe. Namreč:
–
v členu 89 so navedeni ukrepi v zvezi z: (i) nadaljevanjem delovnega programa Komisije (odstavek 1); (ii) možnostjo, da države članice še naprej začasno uporabljajo svoje sisteme za dajanje biocidnih proizvodov v promet (odstavek 2); (iii) dovoljenji za biocidne proizvode, ki vsebujejo aktivno snov, odobreno v določenem časovnem obdobju (odstavka 3 in 4);
–
člen 90 določa ukrepe v zvezi z aktivnimi snovmi, ocenjenimi na podlagi Direktive 98/8. Določa zlasti, da če njihova ocena ni bila končana do 1. septembra 2013, se ocenijo v skladu z Uredbo št. 528/2012 in po potrebi Uredbo (ES) št. 1451/2007 (
17
) ter na podlagi informacij, predloženih v skladu z Direktivo 98/8;
–
člen 91 določa, da se vloge za izdajo dovoljenja za biocidne pripravke, ki so bile vložene v skladu z Direktivo 98/8 in 1. septembra 2013 še niso bile ocenjene, ob upoštevanju nekaterih odstopanj ocenijo v skladu z navedeno direktivo;
–
člen 92 se nanaša na dajanje v promet in uporabo biocidnih proizvodov, ki so bili pred 1. septembrom 2013 dovoljenimi/registrirani na podlagi Direktive 98/8. Določa, da se tudi v zvezi z njimi Uredba št. 528/2012 uporablja od istega datuma;
–
v členu 93 so določeni prehodni ukrepi v zvezi z biocidnimi proizvodi, ki ne spadajo na področje uporabe Direktive 98/8, pač pa na področje uporabe Uredbe št. 528/2012, in vsebujejo aktivne snovi, ki so bile dostopne na trgu ali so se uporabljale v biocidnih proizvodih 1. septembra 2013 ali ki se uporabljajo za pridobivanje teh snovi;
–
člen 95 vsebuje prehodne ukrepe v zvezi z dostopom do dokumentacije o aktivni snovi v okviru podaljšanja odobritve te snovi.
30.
Skratka, nobeden od prehodnih ukrepov iz teh določb se ne nanaša na zahteve, kakršna je sporna zahteva v obravnavani zadevi, to je na zahteve za dostop do informacij o odobrenem biocidnem proizvodu in aktivni snovi, ki jo vsebuje; natančneje, o tehnični ekvivalenci z odobreno aktivno snovjo.
31.
Če ni posebnih prehodnih določb, morajo biti zahteve za dostop do informacij skladne s pravili, ki veljajo v času njihove vložitve. V obravnavani zadevi je bilo to po 1. septembru 2013, ko je bila Direktiva 98/8 razveljavljena in se je začela uporabljati Uredba št. 528/2012.
32.
Tega ne spremeni dejstvo, da se zahtevane informacije nanašajo na biocidne proizvode, za katere je bilo dovoljenje izdano v skladu z Direktivo 98/8. V skladu s členom 91 Uredbe št. 528/2012 so zadnjenavedeni proizvodi opredeljeni kot tisti, za katere ocena za izdajo dovoljenja ni bila zaključena do začetka uporabe te uredbe, to je do 1. septembra 2013. (
18
)
33.
Kot sta poudarili družba Sumitomo in francoska vlada, (
19
) se v zvezi z vlogami za izdajo dovoljenja za dajanje biocidnega proizvoda v promet na eni strani in zahtevami za dostop do informacij v zvezi z dovoljenim biocidnim proizvodom na drugi strani uporabljata dva ločena postopka:
–
vloge za izdajo dovoljenja za dajanje biocidnega proizvoda v promet morajo biti v skladu z Direktivo 98/8, če ustrezna ocena ni bila opravljena do 1. septembra 2013;
–
zahteve za dostop do informacij, kakršno je vložila družba Sumitomo (11. februarja 2021), morajo biti v skladu z Uredbo št. 528/2012, ki je bila takrat veljavna in se je v celoti uporabljala.
34.
V nasprotnem primeru bi bilo po mnenju francoske vlade (
20
) neupravičeno kršeno načelo enakega obravnavanja pri uresničevanju pravice do obveščenosti. Obseg in področje uporabe te pravice morata biti tista, ki izhajata iz pravil, ki so veljala v času njenega uveljavljanja, ne glede na datum, ko je bila formalizirana vsebina zadevne informacije.
B.
Tretje in četrto vprašanje za predhodno odločanje. Ureditev dostopa do informacij o biocidnih proizvodih v skladu z Uredbo (EU) št. 528/2012 in Direktivo 2003/4
35.
Ker je zahteva za dostop do informacij v obravnavani zadevi urejena z Uredbo št. 528/2012, bom tretje in četrto vprašanje za predhodno odločanje obravnaval skupaj, pri čemer bom delno spremenil vrstni red, v katerem sta postavljeni.
1. Razmerje med Uredbo št. 528/2012 in Direktivo 2003/4 (prvi del tretjega vprašanja za predhodno odločanje)
36.
Predložitveno sodišče želi izvedeti, ali člena 66 in 67 Uredbe št. 528/2012 določata posebno in izčrpno ureditev dostopa do informacij o biocidnih proizvodih in njihovih aktivnih snoveh.
37.
Vprašanje se postavlja, ker se člena 66 in 67 Uredbe št. 528/2012 ne sklicujeta na Direktivo 2003/4. (
21
) To opustitev bi bilo mogoče razlagati tako, da se „odstopa[…] od določb Direktive 2003/4 v delu, v katerem določajo, prvič, da se na poslovno skrivnost ni mogoče sklicevati zoper posredovanje informacij o emisijah v okolje, in, drugič, da če razkritje drugih informacij o okolju lahko posega v poslovne interese podjetja, mora pristojni organ pred morebitno zavrnitvijo posredovanja informacij pretehtati interes tega podjetja in interes javnosti“. (
22
)
38.
Kot je navedla Komisija, se vprašanje predložitvenega sodišča implicitno nanaša na člen 4(2), drugi odstavek, Direktive 2003/4, čeprav ga predložitveno sodišče ne navaja. Navedeni odstavek vsebuje obveznost tehtanja med javnim in poslovnim interesom ter prepoved zavrnitve zahtev za dostop do informacij o emisijah v okolje.
39.
Ugotoviti je torej treba, ali člena 66 in 67 Uredbe št. 528/2012 izključujeta uporabo člena 4(2), drugi pododstavek, Direktive 2003/4.
40.
Strinjam se s strankami, ki zagovarjajo stališče, da molk členov 66 in 67 Uredbe št. 528/2012 ne povzroči neuporabe Direktive 2003/4 za zahteve za dostop do dokumentov, pripravljenih za namene navedene uredbe.
41.
Kot trdita francoska vlada in Komisija, bi bile v nasprotnem primeru kršene zlasti mednarodne zaveze, ki jih je Evropska unija sprejela ob podpisu Aarhuške konvencije (
23
). Sprejetje Direktive 2003/4 je v skladu z njeno uvodno izjavo 5 odgovorilo prav na potrebo po zagotovitvi skladnosti prava Unije s to konvencijo.
42.
Sodišče je razsodilo, da „[č]len 4(2), drugi pododstavek, Direktive 2003/4 […] s tem, da določa, da zaupnost poslovnih ali industrijskih informacij ne more nasprotovati razkritju ‚informacij o emisijah v okolje‘, omogoča konkretno izvajanje tega pravila in načela kar najširšega dostopa do informacij o okolju, ki jih hranijo javni organi ali se hranijo zanje“. (
24
)
43.
Ta in druge trditve v točkah od 53 do 58 sodbe Bayer CropScience in Stichting De Bijenstichting pomenijo, da:
–
se s členom 4(2), drugi pododstavek, Direktive 2003/4 „konkretno izvaja“ člen 4(4), drugi pododstavek, Aarhuške konvencije;
–
je razkritje informacij o emisijah v okolje obvezno tudi v primeru sklicevanja na varstvo poslovne skrivnosti;
–
je treba razloge za zavrnitev zahteve za dostop do okoljskih informacij razlagati ozko.
44.
„Konkretno izvajanje“ člena 4(4), drugi pododstavek, Aarhuške konvencije se izvaja tako, da Direktiva 2003/4 določa „splošen sistem, katerega namen je zagotoviti, da ima vsaka fizična in pravna oseba države članice Unije pravico do dostopa do informacij o okolju, ki jih hranijo javni organi ali se zanje hranijo, ne da bi morala izkazati interes“. (
25
)
45.
Kot je razvidno iz naslova, ureja Direktiva 2003/4 „dostop javnosti do informacij o okolju“. Uredba št. 528/2012 pa ureja „dostopnost na trgu in uporabo biocidnih proizvodov“.
46.
Gre torej za dva zakonodajna instrumenta, ki različno vplivata na predmet prvotnega spora, in sicer dostop do poročila, pripravljenega v okviru postopka izdaje dovoljenja za dajanje v promet treh biocidnih pripravkov.
47.
Glede na njuna predmeta urejanja sledita instrumenta namenom, ki se na videz ne ujemajo:
–
Uredba št. 528/2012 v členu 66 zagotavlja zaupnost informacij, pridobljenih med postopki za izdajo dovoljenja in dajanje biocidnih proizvodov v promet. V ta namen določa, da se dostop do informacij, kadar bi njihovo razkritje ogrozilo zaščito poslovnih interesov, načeloma (
26
) zavrne.
–
Direktiva 2003/4 v nasprotju s splošnim načelom zavrnitve dostopa do informacij zaradi varstva poslovnih interesov v členu 4(2) določa neupoštevnost teh interesov za dostop do informacij o emisijah v okolje.
48.
Vendar se strinjam s Komisijo, da je mogoča skladna razlaga obeh določb. Menim, da ta zadeva dokazuje, da se določbi ne izključujeta, temveč dopolnjujeta.
49.
Interes družbe Sumitomo v obravnavanem postopku je izključno poslovni. Z zahtevo za dostop do poročila (ki je bila zavrnjena) želi izpodbijati tehnično ekvivalenco aktivnih snovi, ki se uporabljajo v biocidnih proizvodih, katerih dajanje v promet je dovoljeno konkurenčnemu podjetju. Njena vloga torej spada na področje uporabe člena 66 Uredbe št. 528/2012.
50.
Vendar mora pristojni organ v obsegu – in samo v obsegu – v katerem se informacije, ki jih zahteva družba Sumitomo, nanašajo na „emisije v okolje“, ravnati v skladu s členom 4(2) Direktive 2003/4. Zato mora omogočiti dostop do teh informacij, tudi če je to v nasprotju z zaupnostjo poslovnih podatkov.
51.
Temu ne nasprotuje dejstvo, da se družba Sumitomo sklicuje na koristnost teh informacij za obrambo svojih interesov v okviru postopka, v katerem izpodbija zadevno tehnično ekvivalenco: Direktiva 2003/4 zagotavlja dostop do informacij o okolju, ne da bi bilo treba izkazati interes. (
27
)
52.
Načelo zaupnosti zaradi varstva poslovnih interesov (ki se uporablja v postopkih, ki jih ureja Uredba št. 528/2012) je v nasprotju z načelom razkritja informacij o emisijah v okolje (ki ga zagotavlja Direktiva 2003/4).
53.
Medsebojno vplivanje obeh načel je torej odvisno od okoljske pomembnosti zahtevanih informacij. Natančneje, od tega, ali se zahtevani podatki, ki so bili zbrani v postopku izdaje dovoljenja za dajanje biocidnega proizvoda v promet, strogo nanašajo na emisije biocidnega proizvoda, ki je bil predmet tega postopka, v okolje.
54.
Poleg tega bi bilo mogoče trditi, da člen 66 Uredbe št. 528/2012 sam po sebi ne nasprotuje presoji javnega interesa za razkritje določenih informacij kot protiuteži zasebnemu interesu za ohranitev njihove zaupnosti iz poslovnih razlogov.
55.
S tega vidika je pri presoji zahteve za dostop do informacij, predložene v skladu z Uredbo št. 528/2012, treba pretehtati obe kategoriji interesov, ne da bi moralo biti to izrecno navedeno (kot je v členu 4(2) Direktive 2003/4).
56.
Res je, da člen 66(2) Uredbe št. 528/2012 določa, da „se običajno šteje“, da razkritje nekaterih informacij ogroža zaščito poslovnih interesov. Vendar ta člen dovoljuje tudi razkritje teh informacij, če je nujno takojšnje ukrepanje za zaščito, med drugim, okolja.
57.
Ker gre torej za splošno pravilo (kar pomeni, da so možne posamične izjeme), ki ne izključuje potrebe po razkritju v nekaterih okoliščinah, mora pristojni organ oceniti javni interes za dostop do informacij skupaj z zasebnim interesom, da se ohrani njihova zaupnost. Nič mu ne nalaga, da mora samodejno dati prednost zadnjenavedenim.
58.
Skratka, predlagam, da se na prvi del tretjega vprašanja za predhodno odločanje odgovori, da člena 66 in 67 Uredbe št. 528/2012 ne izključujeta uporabe Direktive 2003/4.
2. Informacije o emisijah v okolje v smislu člena 4(2) Direktive 2003/4 (četrto vprašanje za predhodno odločanje)
59.
Predložitveno sodišče želi v bistvu izvedeti, ali „informacije o emisijah v okolje“ v smislu člena 4(2) Direktive 2003/4 vključujejo informacije, ki jih vsebuje ocena tehnične ekvivalence aktivnih snovi, ki so predmet spora.
60.
Kot je navedla Komisija, (
28
) mora predložitveno sodišče, ki ima na voljo poročilo o ekvivalenci in zahtevo za zaupnost, ki jo je vložila družba CERA, ugotoviti, katere vrste podatkov so vključene v oba dokumenta.
61.
Vendar lahko Sodišče predložitvenemu sodišču poda nekaj napotkov o tem, kdaj je informacije iz postopka preverjanja tehnične ekvivalence aktivnih snovi na splošno mogoče opredeliti kot „informacije o emisijah v okolje“.
62.
Na prvem mestu, „emisije v okolje“ v smislu člena 4(2), drugi pododstavek, Direktive 2003/4 „med drugim vključuje sproščanje proizvodov ali snovi v okolje, kot so […] biocidni pripravki in snovi, ki jih ti proizvodi vsebujejo, če je to sproščanje dejansko ali predvidljivo v običajnih ali realnih pogojih uporabe“. (
29
)
63.
Na drugem mestu, „informacije o emisijah v okolje“ ne zajemajo samo „informacij o emisijah, torej navedbe o naravi, sestavi, količini, datumu in kraju teh emisij, temveč tudi podatke o bolj ali manj dolgoročnih vplivih navedenih emisij na okolje“. (
30
)
64.
Na tretjem mestu, iz pojma „informacije o emisijah v okolje“ so izključene tako informacije, ki se ne nanašajo na te emisije, ki jih povzroča zadevni proizvod, kot tudi podatki, ki se nanašajo na hipotetične emisije. (
31
)
65.
Na podlagi teh predpostavk (in ob ponovnem poudarku, da mora predložitveno sodišče ugotoviti, ali poročilo, ki je predmet spora, dejansko vsebuje podatke o emisijah v okolje) se strinjam s presojo Komisije in francoske vlade: (
32
) Načeloma se ne zdi, da bi bili ti podatki vključeni v dokumentacijo, namenjeno preverjanju tehnične ekvivalence med različnimi aktivnimi snovmi, to je primerjavi snovi, odobrene na evropski ravni, s snovjo drugega biocidnega proizvoda v postopku izdaje dovoljenja.
66.
Kot je prav tako poudarila francoska vlada, (
33
) odobritev aktivne snovi sama po sebi še ne dovoljuje njenega izpusta v okolje. Taka odobritev se izda za proizvod, ki vsebuje snov, glede na tveganja ali nevarnosti, ki jih lahko pomeni v „običajnih ali realnih pogojih uporabe“. (
34
) Ti pogoji niso pogoji v zvezi z emisijo same aktivne snovi, temveč pogoji v zvezi z biocidnim proizvodom, v katerega je vključena.
67.
Zato je na četrto vprašanje za predhodno odločanje mogoče odgovoriti, da informacije, zbrane v postopku preverjanja tehnične ekvivalence med aktivno snovjo in drugo predhodno odobreno aktivno snovjo, načeloma niso „informacije o emisijah v okolje“ v smislu člena 4(2) Direktive 2003/4. Zadnjo besedo v zvezi s tem bo imelo predložitveno sodišče glede na informacije, ki so bile dejansko zbrane v tem postopku.
3. Posredovanje poročil o oceni tehnične ekvivalence aktivnih snovi (drugi del tretjega vprašanja za predhodno odločanje)
68.
Predložitveno sodišče prosi za razlago člena 67(3) in (4) Uredbe št. 528/2012. V bistvu želi izvedeti, ali sporno poročilo pomeni „poročilo o oceni“ v smislu člena 67(3)(e) Uredbe št. 528/2012 in ali ga je treba zato posredovati javno in brezplačno, razen če se odobri zaupno obravnavanje.
69.
V skladu s členom 67(3) Uredbe št. 528/2012 Evropska agencija za kemikalije od datuma avtorizacije aktivne snovi javnosti brezplačno omogoči dostop do nekaterih najnovejših informacij o aktivnih snoveh, razen če pošiljatelj podatkov zahteva zaupno obravnavanje. Informacije, ki morajo biti praviloma na voljo javnosti, vključujejo „poročilo o oceni“ (člen 67(3), točka(e)).
70.
Res je, da je bilo sporno poročilo pripravljeno v postopku izdaje dovoljenja za biocidne proizvode, ki ga je vodil nacionalni organ. Zato bi se lahko štelo, da se določba, kot je člen 67(3) Uredbe št. 528/2012, ki je načeloma omejena na informacije, ki jih mora zagotoviti Evropska agencija za kemikalije, ne uporablja.
71.
Vendar menim, da se za namene te zadeve in v zvezi z informacijami, pridobljenimi v postopku, ki ga ureja Direktiva 98/8, pri čemer so pogoji za dostop do teh informacij določeni v Uredbi št. 528/2012, člen 67(3) te uredbe po analogiji uporablja za nacionalni organ. (
35
)
72.
Če se to razlaga dobesedno, je „poročilo o oceni“ iz člena 67(3)(e) Uredbe št. 528/2012 tisto, ki je expressis verbis navedeno v členu 8 te uredbe. To je poročilo, ki ga v skladu s členom 8(1) Uredbe 528/2012 „ocenjevalni pristojni organ“ po oceni vloge za odobritev aktivne snovi predloži Agenciji. (
36
)
73.
Presoja tehnične ekvivalence enih in drugih aktivnih snovi je lahko predhodna faza pred izdajo dovoljenja za določen biocidni proizvod, če se je to zahtevalo. (
37
) Vendar, kot sta opozorili ANSES (
38
) in francoska vlada (
39
), se člen 54 Uredbe št. 528/2012 ne nanaša na nobeno uradno poročilo, ki ga je treba pripraviti med postopkom za ugotavljanje te ekvivalence.
74.
Kot ugotavlja Komisija, (
40
) se člen 54 Uredbe št. 528/2012 preprosto nanaša na oceno, na podlagi katere je treba sprejeti odločitev o tehnični ekvivalenci aktivnih snovi. V nobenem od njegovih odstavkov ni navedeno, da je treba to oceno zapisati prav v poročilu.
75.
Postopek iz člena 54 Uredbe št. 528/2012 se začne z vlogo (odstavek 1), ki so ji priloženi podatki, ki jih Agencija potrebuje za njeno ocenitev (odstavek 2). Kadar so poleg informacij, ki jih je predložil vlagatelj, potrebne dodatne informacije, ga Agencija pozove k njihovi predložitvi (točka 5). Agencija se lahko tudi posvetuje s pristojnim organom države članice (odstavek 6). Postopek se konča z odločbo o ugotovitvi ali zavrnitvi zahtevane ekvivalence, zoper katero se je mogoče pritožiti (točka 7).
76.
Vlagatelj je seveda upravičen do seznanitve z odločbo in razlogi zanjo, torej z razlogi, na katerih temelji sprejeta odločitev glede tehnične ekvivalence. Ker v tem postopku poročilo o oceni ni nujno potrebno, pravica do dostopa, ki jo zagotavlja člen 67 Uredbe št. 528/2012, ne zajema tega poročila. Če bi tako poročilo obstajalo, bi dostop do njega spadal v okvir pravice do učinkovitega sodnega varstva, ne pa v okvir pravice do dostopa do informacij javnega značaja.
77.
Skratka, posredovanje poročila o tehnični ekvivalenci enih in drugih aktivnih snovi ni zajeto v členu 67(3)(e) Uredbe št. 528/2012. To je odgovor, ki ga predlagam na drugi del tretjega vprašanja za predhodno odločanje.
4. Informacije o metodah analize v zvezi s tehnično ekvivalenco aktivnih snovi po izdaji dovoljenja (tretji del tretjega vprašanja za predhodno odločanje)
78.
Predložitveno sodišče prosi za razlago člena 66(3) Uredbe št. 528/2012. Zlasti želi izvedeti, ali je na podlagi te določbe mogoče dobiti vse podrobne informacije v zvezi z nekaterimi metodami analize, čeprav bi njihovo razkritje lahko ogrozilo poslovno skrivnost, ali samo „splošne informacije o naravi teh metod in po potrebi o ugotovitvah, ki jih je bilo z njimi mogoče pridobiti“.
79.
Člen 66(3)(j) Uredbe št. 528/2012 določa, da se po izdaji dovoljenja ne sme zavrniti dostop do, med drugim, informacij o „metod[ah] analize iz člena 19(1)(c)“ te uredbe.
80.
V členu 19(1) Uredbe 528/2012 so določeni pogoji za izdajo dovoljenja za biocidni proizvod, za katerega ni mogoče uporabiti poenostavljenega postopka za izdajo dovoljenja iz člena 25 iste uredbe. Natančneje, točka (c) navedenega odstavka 1 se nanaša na možnost „v skladu z ustreznimi zahtevami iz prilog II in III […] določiti […] tehnično ekvivalenco aktivnih snovi v biocidnem proizvodu […]“.
81.
Iz povezave člena 66(3)(j) Uredbe št. 528/2012 in člena 19(1)(c) te uredbe izhaja, da se po izdaji dovoljenja ne sme zavrniti dostop do informacij o metodah analize, ki so omogočile določitev tehnične ekvivalence aktivnih snovi v odobrenem biocidnem proizvodu.
82.
Po mojem mnenju, ki je ponovno v skladu z mnenjem Komisije in francoske vlade, (
41
) je obveznost dostopa do informacij strogo omejena na metode analize in se ne nanaša na rezultate ali ugotovitve, pridobljene z uporabo teh metod. Seveda ne zadostujejo splošne informacije o naravi metod analize, temveč o teh metodah v celoti.
83.
Iz nedvoumnega besedila („v nobenem primeru“) člena 66(3) Uredbe (EU) št. 528/2012 izhaja, da dostopa do informacij o metodah analize nikakor ni mogoče zavrniti; torej niti v primeru, da bi njihovo razkritje lahko ogrozilo poslovno skrivnost.
84.
Odstavek 3 člena 66 pomeni izrecno izjemo od načela zaupnosti iz odstavka 2 istega člena. Če odstavek 2 določa zavrnitev dostopa do informacij, katerih razkritje bi ogrozilo varstvo poslovnih interesov ali zasebnost ali varnost zadevnih oseb, ta prepoved v vsakem primeru preneha veljati „po izdaji dovoljenja“, kot je navedeno v odstavku 3 („[n]e glede na odstavek 2“).
85.
Zato predlagam, da se na tretji del tretjega vprašanja za predhodno odločanje odgovori, da po izdaji dovoljenja za dajanje biocidnega proizvoda v promet ni mogoče zavrniti dostopa do podrobnih informacij o metodah analize, ki so omogočile določitev tehnične ekvivalence aktivnih snovi v odobrenem biocidnem proizvodu.
5. Dostop do analitskih metod iz člena 67(1)(h) Uredbe št. 528/2012 (četrti del tretjega vprašanja za predhodno odločanje)
86.
Med informacijami, ki morajo biti v skladu s členom 67(1) Uredbe št. 528/2012 javnosti na voljo od dneva odobritve aktivne snovi, se točka (h) nanaša na „analitsk[e] metod[e] iz oddelkov 5.2 in 5.3 naslova 1 ter oddelka 4.2 naslova 2 Priloge II“.
87.
Kar zadeva oddelek 4.2 naslova 2 Priloge II v izvirni različici, so bile v njem navedene „[m]etode, namenjene spremljanju, za določitev in količinsko opredeljevanje ostankov (živih ali neživih)“. Vendar se po prilagoditvi Priloge II z Delegirano uredbo (EU) 2021/525 (
42
) vsebina oddelka 4.2 glasi tako: „Analitične metode za analizo mikroorganizma, kakor se proizvaja“, medtem ko je bilo njegovo izvirno besedilo prestavljeno v novi oddelek 4.3.
88.
V teh okoliščinah predložitveno sodišče sprašuje dvoje:
–
Ali se člen 67(1)(h) Uredbe št. 528/2012 dejansko nanaša na veljavni oddelek 4.3 Priloge II;
–
ali pravica do dostopa do informacij o „[a]nalitičn[ih] metod[ah] za analizo mikroorganizma, kakor se proizvaja“, če se določba razume tako, da se nanaša na sedanji oddelek 4.2 Priloge II, omogoča pridobitev podrobnih informacij o teh metodah, tudi če bi to lahko vplivalo na poslovno skrivnost, ali le splošnih informacij o naravi teh metod in, če je to primerno, o ugotovitvah, ki jih je bilo z njimi mogoče pridobiti?
89.
Med strankama ni sporno, da se člen 67(1)(h) Uredbe št. 528/2012 tako zdaj kot prej sklicuje na vsebino, ki je bila prvotno navedena v oddelku 4.2 in je zdaj v oddelku 4.3 Priloge II k tej uredbi, to je na „[m]etode, namenjene spremljanju, za določitev in količinsko opredeljevanje ostankov (živih ali neživih)“.
90.
Kot je navedla družba Sumitomo, (
43
) je iz uvodne izjave 16 Delegirane uredbe 2021/525 razvidno, da Komisija ni nameravala spremeniti predmeta dostopa do informacij iz člena 67(1)(h) Uredbe št. 528/2012. Namen novega besedila je bil odpraviti „prekrivanja in nerelevantne“ zahteve glede informacij o mikroorganizmih, ki so bile v izvirnem besedilu pod naslovom 2 prilog II in III.
91.
Pooblastilo iz člena 85 Uredbe št. 528/2012 Komisiji ni dovoljevalo, da gre dlje, saj ji je omogočalo le „prilagoditev določb te uredbe znanstvenemu in tehničnemu napredku“. Za to prilagoditev ni bilo treba spremeniti člena 67 v zvezi z omejitvijo vsebine javno dostopnih informacij. (
44
)
92.
Druga stvar, po kateri predložitveno sodišče sprašuje v tem delu tretjega vprašanja, bi bila torej brezpredmetna, ker metode, o katerih je treba zagotoviti informacije v skladu s členom 67(1)(h) Uredbe št. 528/2012, niso „[a]nalitične metode za analizo mikroorganizma, kakor se proizvaja“, ki so navedene v točki 4.2 in na katere je omejeno to vprašanje.
93.
V vsakem primeru se odgovor ne bi razlikoval od odgovora, ki sem ga predlagal za vprašanje o razlagi člena 66(3)(j) Uredbe št. 528/2012, in sicer iz razlogov, navedenih v okviru preučitve tega vprašanja.
94.
Skratka, člen 67(1)(h) Uredbe št. 528/2012 je treba razlagati tako, da napotuje na veljavni oddelek 4.3 naslova 2 Priloge II k tej uredbi.
V. Predlog
95.
Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na prvo, tretje in četrto vprašanje za predhodno odločanje, ki jih je postavil Conseil d’État (državni svet, Francija), odgovori:
Uredbo (EU) št. 528/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o dostopnosti na trgu in uporabi biocidnih proizvodov ter Direktivo 2003/4/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o dostopu javnosti do informacij o okolju in o razveljavitvi Direktive Sveta 90/313/EGS
je treba razlagati tako, da
je treba zahteve za dostop do informacij o odobrenih biocidnih proizvodih, ki so bile vložene po 1. septembru 2013, v skladu z Direktivo 98/8/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 1998 o dajanju biocidnih proizvodov v promet, obravnavati v skladu s členoma 66 in 67 Uredbe št. 528/2012;
člena 66 in 67 Uredbe št. 528/2012 ne izključujeta uporabe Direktive 2003/4;
informacije, zbrane v postopku za presojo tehnične ekvivalence med aktivno snovjo in drugo, že odobreno aktivno snovjo, načeloma niso „informacije o emisijah v okolje“ v smislu člena 4(2) Direktive 2003/4;
dajanje poročila o tehnični ekvivalenci aktivne snovi z že odobreno snovjo na voljo javnosti ni urejeno s členom 67(3)(e) Uredbe (ES) št. 528/2012;
v skladu s členom 66(3)(j) Uredbe št. 528/2012 po izdaji dovoljenja za promet z biocidnim proizvodom ni mogoče zavrniti dostopa do podrobnih informacij o metodah analize, na podlagi katerih je bila ugotovljena tehnična ekvivalenca aktivne snovi v odobrenem biocidnem proizvodu. Obveznost razkritja teh informacij ne zajema rezultatov ali ugotovitev, pridobljenih z uporabo teh metod;
člen 67(1)(h) Uredbe št. 528/2012 napotuje na veljavni oddelek 4.3 naslova 2 Priloge II k tej uredbi.
(
1
)	Jezik izvirnika: španščina.
(
2
)	Agence nationale de sécurité sanitaire de l’alimentation, de l’environnement et du travail (nacionalna agencija za hrano, okolje ter zdravje in varnost pri delu, Francija). V nadaljevanju: ANSES.
(
3
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 1998 o dajanju biocidnih pripravkov v promet (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 23, str. 3).
(
4
)	Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o dostopnosti na trgu in uporabi biocidnih proizvodov (UL 2012, L 167, str. 1).
(
5
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o dostopu javnosti do informacij o okolju in o razveljavitvi Direktive Sveta 90/313/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 7, str. 375).
(
6
)	Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2014 o spremembi Uredbe (EU) št. 528/2012 o dostopnosti na trgu in uporabi biocidnih proizvodov v zvezi z določenimi pogoji za dostop na trg (UL 2014, L 103, str. 22).
(
7
)	Aktivna snov se imenuje Bacillus thuringiensis israelensis, serotip H14, sev AM65 52 (Bti-AM65-52).
(
8
)	Družba Sumitomo navaja, da je vloge vložila 6. septembra 2013. Glej v zvezi s tem opombo 18 teh sklepnih predlogov.
(
9
)	Sev BMP 144 (Bti-BMP 144).
(
10
)	V skladu z opisom dejanskega stanja v predlogu za sprejetje predhodne odločbe (točka 1) naj bi šlo za „rapport d'évaluation qui conclut à l'équivalence technique des substances actives“ („poročilo o oceni, v katerem je ugotovljena tehnična ekvivalenca aktivnih snovi“). Družba Sumitomo navaja, da je bila ANSES avtorica poročila.
(
11
)	Družba Sumitomo v pisnem stališču (točka 14) trdi, da je zahtevala, naj se ji „pošlje kopija elementov v zvezi z aktivno snovjo Bti-BMP 144 družbe CERA“.
(
12
)	Bacillus thuringiensis israelensis, serotip H14, sev BMP 144 (Bti-BMP 144).
(
13
)	Bacillus thuringiensis israelensis, serotip H14, sev AM65-52 (BtiAM65-52).
(
14
)	Ta poddel vsebuje informacije o identiteti in kontaktnih podatkih vlagatelja in proizvajalca aktivne snovi BMP 144, lokaciji tovarne, v kateri se proizvaja, imenu aktivnega mikroorganizma, razvrstitvi aktivne snovi, njenem proizvodnem postopku, vsebnosti te aktivne snovi v zadevnih biocidnih proizvodih, identiteti ustreznih toksinov in metabolitov, ostankih fermentacije in kontaminantih, „analitskem profilu“ v obliki primerjave sestave petih serij zadevnih biocidnih proizvodov, metodah analize za določitev aktivnega čistega mikroorganizma v aktivnem mikroorganizmu, kakor se proizvaja, in metodah analize za določitev nečistoč in toksinov, ostankov fermentacije in kontaminantov v tem mikroorganizmu.
(
15
)	Iz predložitvene odločbe izhaja, da je sodišče prve stopnje po seznanitvi s celotnim dokumentom menilo, „da je poleg treh že posredovanih strani mogoče posredovati tudi točko 2.2, ki je na straneh 21 in 22“.
(
16
)	Člen 86 ne vsebuje prehodnih ukrepov. Omejen je zgolj na ugotovitev, da se za aktivne snovi, vključene v Prilogo I k Direktivi 98/8/ES, šteje, da so bile odobrene v skladu z Uredbo št. 528/2012.
(
17
)	Uredba Komisije z dne 4. decembra 2007 o drugi fazi desetletnega delovnega programa iz člena 16(2) Direktive 98/8/ES Evropskega parlamenta in Sveta o dajanju biocidnih pripravkov v promet (UL 2007, L 325, str. 3).
(
18
)	Predložitveno sodišče ne pušča nobenega dvoma o datumu, ko je družba CERA vložila vloge za izdajo dovoljenja za promet s tremi zadevnimi biocidnimi proizvodi: to je 30. avgust 2013. Ta podatek je bil v skladu s členom 91 Uredba (ES) št. 528/2012 odločilen za to, da so bila dovoljenja 19. avgusta 2019 izdana na podlagi Direktive 98/8. Družba Sumitomo, nasprotno, trdi, da so bile vloge vložene 6. septembra 2013, torej na datum, ko bi se morale obravnavati v skladu z Uredbo št. 528/2012 (točka 12 njenega pisnega stališča). Vendar mora Sodišče upoštevati dejstva, kot jih je predstavilo predložitveno sodišče.
(
19
)	Točki 19 oziroma 16 njunih pisnih stališč.
(
20
)	Točka 38 njenega pisnega stališča. Ta vlada poudarja tudi „operativno zapletenost“ obravnave zahtev za informacije o biocidnem proizvodu glede na zakonodajo, ki se je uporabljala za izdajo dovoljenja za njegovo dajanje v promet.
(
21
)	Nasprotno je bil v členu 19(1) Direktive 98/8 izrecno naveden instrument, ki ga je nadomestila Direktiva 2003/4, in sicer Direktiva Sveta 90/313/EGS z dne 7. junija 1990 o prostem dostopu do informacij o okolju (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 1, str. 402).
(
22
)	Predložitvena odločba, točka 17.
(
23
)	Konvencija ZN/ECE o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah, ki je bila podpisana 25. junija 1998 v Aarhusu na Danskem in v imenu Evropske skupnosti sklenjena s Sklepom Sveta 2005/370/ES z dne 17. februarja 2005 (UL 2005, L 124, str. 1).
(
24
)	Sodba z dne 23. novembra 2016, Bayer CropScience in Stichting De Bijenstichting (C‑442/14, EU:C:2016:890, v nadaljevanju: sodba Bayer CropScience in Stichting De Bijenstichting, točka 57).
(
25
)	Sodba z dne 22. decembra 2010, Ville de Lyon (C‑524/09, EU:C:2010:822, točka 36).
(
26
)	Le načeloma, saj, kot bom analiziral pozneje, zadnji pododstavek člena 66(2) nalaga razkritje, „kadar je nujno takojšnje ukrepanje za zaščito […] okolja ali kadar zaradi drugih razlogov prevlada javni interes“.
(
27
)	Sodba z dne 19. decembra 2013, Fish Legal in Shirley (C‑279/12, EU:C:2013:853, točka 36).
(
28
)	Točka 75 pisnega stališča Komisije.
(
29
)	Sodba Bayer CropScience in Stichting De Bijenstichting (točka 81).
(
30
)	Sodba Bayer CropScience in Stichting De Bijenstichting (točka 87).
(
31
)	Sodba Bayer CropScience in Stichting De Bijenstichting (točka 100).
(
32
)	Točki 53 njunih pisnih stališč.
(
33
)	Točka 54 pisnega stališča francoske vlade.
(
34
)	Sodba Bayer CropScience in Stichting De Bijenstichting (točka 81).
(
35
)	Ocena tehnične ekvivalence med aktivno snovjo, ki še ni bila odobrena, in drugo snovjo, ki je že bila odobrena, je alternativa popolni oceni aktivne snovi, ki še ni bila odobrena. Zato bi se lahko določbe v zvezi z odobritvijo aktivnih snovi po analogiji uporabljale tudi za postopke odobritve biocidnih proizvodov, pri katerih se preverja tehnična ekvivalenca aktivnih snovi.
(
36
)	Pojem „poročilo o oceni“ je naveden tudi v drugih določbah Uredbe št. 528/2012: v členu 67(4)(b), ki se nanaša na poročilo o oceni pred izdajo dovoljenja za biocidni proizvod; v členu 30(3)(a), kjer se zahteva med nacionalnim postopkom za izdajo dovoljenja za biocidni proizvod; v drugem pododstavku člena 34(4), ki se nanaša na oceno vlog za vzporedno vzajemno priznanje biocidnih proizvodov, ki še niso bili odobreni v nobeni državi članici; v členu 44(1), ki zahteva, da se pripravi v okviru postopka izdaje dovoljenja Unije za biocidne proizvode, in v členu 71(6)(c), ki določa vključitev „poročila o oceni biocidnega proizvoda“ v register biocidnih proizvodov.
(
37
)	Po mnenju Komisije (točka 53 njenega pisnega stališča) dovoljenje za biocidni proizvod zahteva bodisi to, da je njegova aktivna snov navedena v Prilogi I k Uredbi št. 528/2012, bodisi da je bila odobrena v skladu s členom 9 te uredbe, ali pa da se v skladu s členom 54 Uredbe št. 528/2012 šteje za ekvivalentno drugi aktivni snovi.
(
38
)	Točki 17 in 23 njenega pisnega stališča.
(
39
)	Točka 61 njenega pisnega stališča.
(
40
)	Točka 49 njenega pisnega stališča.
(
41
)	Točki 66 oziroma 76 njunih pisnih stališč.
(
42
)	Delegirana uredba Komisije z dne 19. oktobra 2020 o spremembi prilog II in III k Uredbi (EU) št. 528/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o dostopnosti na trgu in uporabi biocidnih proizvodov (UL 2021, L 106, str. 3). Uredba, sprejeta na podlagi pooblastila, prenesenega na Komisijo s členom 85 Uredbe št. 528/2012, za prilagoditev prilog II, III in IV k navedeni uredbi znanstvenemu in tehničnemu napredku.
(
43
)	Točka 55 pisnega stališča družbe Sumitomo.
(
44
)	Skratka, kot trdi francoska vlada v točkah 85 in 87 svojega pisnega stališča, vse kaže, da gre za „nepravilnost“, ki je nastala, ker Komisija v členu 67(1)(h) Uredbe št. 528/2012 ni spremenila številčenja, pod katerim je po sprejetju Delegirane uredbe št. 2021/525 navedena prvotna vsebina oddelka 4.2. To je mogoče popraviti z novo delegirano uredbo.