62021CO0649
ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ЗАМЕСТНИК-ПРЕДСЕДАТЕЛЯ НА СЪДА
22 февруари 2022 година (
*1
)
[Поправено с определение от 23 март 2022 година]
„Обжалване — Встъпване — Конкуренция — Концентрации — Решение, с което концентрацията се обявява за съвместима с вътрешния пазар и с функционирането на Споразумението за Европейското икономическо пространство при спазване на определени задължения — Предприятие, участник на пазарите, засегнати от разглежданата концентрация — Интерес от изхода на делото — Допускане“
По дело C‑649/21 P(I)
с предмет жалба на основание член 57, втора алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, подадена на 25 октомври 2021 г.,
Fastweb SpA, установено в Милано (Италия), представлявано от E. Cerchi, M. Merola, и F. Caliento, avvocati,
жалбоподател,
като другите страни в производството са:
Iliad Italia SpA, установено в Милано, представлявано от D. Fosselard и D. Waelbroeck, адвокати,
жалбоподател в първоинстанционното производство,
Европейска комисия, представлявана от G. Conte, J. Szczodrowski и C. Sjödin,
ответник в първоинстанционното производство,
[Поправено с определение от 23 март 2022 година]
ЗАМЕСТНИК-ПРЕДСЕДАТЕЛЯТ НА СЪДА,
след изслушване на генерален адвокат M. Szpunar,
постанови настоящото
Определение
1
С жалбата си Fastweb SpA иска отмяната на определение на Общия съд на Европейския съюз от 27 септември 2021 г., Iliad Italia/Commission (T‑692/20, непубликувано, наричано по-нататък обжалваното определение, EU:T:2021:686), с което е отхвърлена молбата му за встъпване в подкрепа на исканията на Iliad Italia SpA, жалбоподател в първоинстанционното производство по дело T‑692/20.
Правна уредба
2
Член 2, параграф 3 от Регламент (EO) № 139/2004 на Съвета от 20 януари 2004 г. относно контрола върху концентрациите между предприятия (ОВ, L 24, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 201) гласи:
„Концентрация, която би възпрепятствала съществено конкуренцията в рамките на общия пазар или на значителна част от него, в частност в резултат на създаването или засилването на господстващо положение, се обявява за несъвместима с общия пазар“.
3
Член 8, параграф 3 от този регламент предвижда:
„Когато Комисията установи, че дадена концентрация отговаря на критериите, установени в член 2, параграф 3, […] тя издава решение, обявяващо концентрацията за несъвместима с общия пазар“.
Обстоятелства, предхождащи спора
4
Обстоятелствата, предхождащи спора, са изложени в точки 1—8 от обжалваното определение. За нуждите на настоящото производство те могат да бъдат обобщени по следния начин.
5
На 17 януари 2020 г. Европейската комисия получава уведомление за планирана концентрация (наричана по-нататък „нотифицираната концентрация“), с която Vodafone Europe BV и Telecom Italia SpA възнамеряват да слеят своята дейност по експлоатация на пасивна инфраструктура в Италия в новосъздадено съвместно предприятие, наречено Infrastrutture Wireless Italiane SpA (наричано по-нататък „INWIT“).
6
На 6 март 2020 г. в изпълнение на Регламент № 139/2004 Комисията приема Решение C(2020) 1573 окончателен, с което нотифицираната концентрация се обявява за съвместима с вътрешния пазар и със Споразумението за ЕИП (дело COMP/M.9674 — Vodafone ITALIA/TIM/INWIT JV) (наричано по-нататък „спорното решение“).
7
В спорното решение Комисията най-напред преценява вероятните последици от нотифицираната концентрация. В това отношение Комисията приема, на първо място, че нотифицираната концентрация поражда сериозни съмнения относно съвместимостта ѝ с вътрешния пазар поради вертикални некоординирани ефекти на пазарите за предоставяне на мобилни електронни съобщителни услуги на дребно и на едро. На второ място, Комисията не изключва възможността нотифицираната концентрация да породи сериозни съмнения относно съвместимостта ѝ с вътрешния пазар, от една страна, поради некоординирани вертикални ефекти в ущърб на доставчиците на дребно и на едро на безжични електронни съобщителни услуги, които използват технологията fixed wireless access [фиксиран безжичен достъп], и от друга страна, поради хоризонтални некоординирани ефекти, свързани с предоставянето на услуги за разполагане в пасивната инфраструктура на операторите на мобилни мрежи на съоръжения на доставчиците, които използват технологията fixed wireless access, и на клиенти, различни от телевизионни и радиоорганизации.
8
На второ място, Комисията приема, че поетите от Vodafone Europe и Telecom Italia ангажименти могат да направят нотифицираната концентрация съвместима с вътрешния пазар и със Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП) от 2 май 1992 г. (ОВ L 1, 1994 г., стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 53, стр. 4). От това тя заключава, че нотифицираната концентрация, изменена вследствие на ангажиментите, предложени от участниците в концентрацията, не би възпрепятствала съществено ефективната конкуренция на пазарите, на които са били установени проблеми във връзка с конкуренцията.
9
Така в спорното решение се посочва, че нотифицираната концентрация е съвместима с вътрешния пазар и със Споразумението за ЕИП, при условие че страните по концентрацията спазват условията и ангажиментите, посочени в приложението към това решение.
Производство пред Общия съд и обжалвано определение
10
На 18 ноември 2020 г. Iliad Italia подава в секретариата на Общия съд жалба за отмяна на спорното решение.
11
С молба, подадена в секретариата на Общия съд на 11 март 2021 г., Fastweb иска да встъпи по дело T‑692/20 в подкрепа на исканията на Iliad Italia.
12
С обжалваното определение Общият съд отхвърля тази молба за встъпване.
13
На първо място, в точка 24 от това определение Общият съд установява, че Fastweb не е адресат на спорното решение.
14
На второ място, в точка 33 от обжалваното определение Общият съд постановява, че Fastweb не е представило доказателства, че трябвало или би трябвало да ползва услугите на INWIT за разполагане на своите предавателни съоръжения и че по този начин не е изпълнило задължението си за доказване. В това отношение Общият съд отбелязва по-специално, в точки 26, 29 и 31 от това определение, че от спорното решение, както и от становището на Комисията следва, че Fastweb е използвало алтернативи на пасивните инфраструктури на INWIT и че не е доказало, че тези алтернативи могат да се окажат недостатъчни, за да отговорят на потребностите му или ще бъдат застрашени от неуспеха на партньорството и на сътрудничеството, установени между Fastweb и други оператори.
15
В точка 34 от посоченото определение Общият съд уточнява, че във всички случаи, ако становището на Fastweb трябва да се разбира в смисъл, че неуспеха на това партньорство или сътрудничество би означавал, че то ще има нужда от услугите на INWIT за разполагане на съоръжения, такъв неуспех представлявало бъдещо и хипотетично събитие, което не можело да докаже пряк и настоящ интерес от изхода на делото.
16
На трето място, в точка 36 от обжалваното определение Общият съд приема, че Fastweb не е доказало, че наложените на участниците в концентрацията условия и задължения оказват върху неговото положение последици, различни от тези, които произтичат от партньорството и сътрудничеството му с други оператори, или последици, които допълват последиците, произтичащи от това партньорство и сътрудничество.
Искания на страните
17
С жалбата си Fastweb иска от Съда:
–
да отмени обжалваното определение;
–
да уважи молбата му за встъпване по дело T‑692/20 в подкрепа на исканията на Iliad Italia,
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в производството по обжалване.
18
Комисията иска от Съда:
–
да отхвърли жалбата и
–
да осъди Fastweb да заплати съдебните разноски в производството по обжалване.
По жалбата
19
В подкрепа на жалбата си Fastweb изтъква две основания, първото от които е неправилност на мотивите и изопачаване на фактите, а второто — неправилно прилагане на член 40 от Статута на Съда на Европейския съюз.
По първото основание
Доводи
20
С първото си основание Fastweb поддържа, че обжалваното определение е опорочено поради неправилност на мотивите и изопачаване на фактите, доколкото в това определение Общият съд отрича наличието на интерес на Fastweb от изхода на делото единствено поради това че понастоящем то използва алтернатива на пасивната инфраструктура на INWIT.
21
Единственият релевантен въпрос бил дали правното положение или икономическото положение на Fastweb ще се променят или биха могли да се променят, ако искането на Iliad Italia за отмяна на спорното решение бъде уважено. Следователно Общият съд трябвало да се произнесе по искането за встъпване, като прецени последиците от отмяната на спорното решение за търговската дейност на Fastweb. В този контекст той не можел да избегне възможността да се основе на „предположения“ относно последиците от концентрацията, тъй като всякакъв интерес от изхода на делото в областта на концентрациите се основавал задължително на такива „предположения“.
22
В конкретния случай интересът от встъпване на Fastweb бил доказан, тъй като отмяната на спорното решение щяла да му позволи да разполага с по-добри конкурентни условия, като му предложи достъп до услугите на INWIT за разполагане на съоръжения в допълнение или в замяна на услугите, които получава благодарение на осъществяваното от него партньорство и сътрудничество. От своя страна частичната отмяна на това решение би позволила на Fastweb да получи достъп до по-богата гама от обекти на INWIT, както и да разполага с по-голяма яснота по отношение на характеристиките на тези обекти и относно процедурите за достъп до тях.
23
По този начин Общият съд пренебрегнал съществени елементи на спора, по-специално обстоятелството, че липсата на каквато и да било алтернатива на пазара на използваните понастоящем обекти от INWIT би го лишила от възможности за водене на преговори с партньорите му и би ограничила конкуренцията на пазара.
24
Fastweb твърди също, че следва да се вземат предвид редица допълнителни фактически обстоятелства, а именно участието му в административното производство пред Комисията, качеството му на нов навлизащ оператор на пазарна мрежа, изпращането на информация до Комисията относно вредата, претърпяна поради липсата на достъп до обектите на INWIT, както и сходството между неговото положение и това на Iliad Italia.
25
Комисията повдига възражение за недопустимост на първото основание, като изтъква, че Fastweb, от една страна, оспорва фактическите констатации на Общия съд, без да твърди или да доказва изопачаване на фактите, и от друга страна, представя фактически обстоятелства, които не са били изтъкнати пред Общия съд.
Преценка
26
В самото начало следва да се разгледат доводите на Комисията, с които тя оспорва допустимостта на първото основание.
27
В това отношение, от една страна, следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда в съответствие с член 256, параграф 1, втора алинея ДФЕС и с член 58, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз обжалването е ограничено само до правните въпроси, като се изключва всякаква преценка на фактите. Следователно единствено Общият съд е компетентен да преценява доказателствата. Ето защо, освен в случай на изопачаването им, преценката на тези факти не представлява правен въпрос, който в това си качество да подлежи на контрол от Съда в рамките на производство по обжалване (вж. в този смисъл определение на заместник-председателя на Съда от 21 юни 2016 г., Bundesverband der Pharmazeutischen Industrie/Allergopharma, C‑157/16 P(I), непубликувано, EU:C:2016:476, т. 9 и цитираната съдебна практика).
28
Макар представянето на някои аспекти от доводите, изтъкнати от Fastweb в подкрепа на първото му основание, наистина да може да доведе до разглеждането му като отчасти насочено към оспорване на фактическите преценки на Общия съд, факт е, че с това основание Fastweb поддържа основно, че Общият съд е преценил наличието на интереса му от изхода на делото въз основа на погрешен критерий, изведен от липсата на реално и предвидимо ползване на услугите на страните по разглежданата концентрация, а е трябвало да прецени само дали с оглед на предвидимите последици от концентрацията върху конкурентните условия, засягащи това дружество, правното или икономическото му положение, биха могли да бъдат променени от отмяната на обжалваното решение.
29
Такова оплакване е от компетентността на съда, който разглежда жалбата, доколкото се отнася до грешка при прилагане на правото, която се твърди, че Общият съд е допуснал, така че първото основание трябва да се приеме за допустимо, доколкото се отнася до това оплакване.
30
От друга страна, според практиката на Съда, да се позволи на страните да посочат за първи път пред Съда правно основание, което не са повдигнали пред Общия съд, означава да им се позволи да сезират Съда, чиято компетентност по отношение на обжалването е ограничена, с по-широк спор от спора, който е трябвало да разгледа Общият съд. Следователно в производството по обжалване правомощията на Съда се свеждат до преценка на правното решение, дадено във връзка с основанията, изложени на първа инстанция (определение на заместник-председателя на Съда от 13 ноември 2019 г., EDP España/Комисия, C‑536/19 P(I), непубликувано, EU:C:2019:965, т. 22 и цитираната съдебна практика).
31
Като изтъква обаче, че Общият съд неправилно е пропуснал да вземе предвид фактическите обстоятелства, посочени в точка 24 от настоящото определение, които в действителност не са били посочени в първоинстанционното производство, Fastweb всъщност представя пред Съда основание, което не е било изтъкнато пред Общия съд и е изведено от това, че молбата му за встъпване е трябвало да бъде уважена въз основа на тези фактически обстоятелства. Следователно доводите, основани на посочените факти, трябва да се отхвърлят като недопустими.
32
За сметка на това, противно на поддържаното от Комисията, трябва да се приеме, че доводите на Fastweb, обобщени в точки 22 и 23 от настоящото определение, само изясняват релевантността на изложението на икономическото положение на това предприятие, така както то следва от точка 7 от подадената пред Общия съд молба за встъпване, с оглед на преценката на неговия интерес от изхода на делото, поради което тези доводи не могат да се отхвърлят като недопустими.
33
Що се отнася до разглеждането по същество на първото основание, важно е да се отбележи, че от точки 25—34 от обжалваното определение е видно, че Общият съд е приел, че молбата за встъпване на Fastweb е трябвало да бъде уважена само доколкото с оглед на настоящата организация на дейността си то е установило, че има настояща или бъдеща нужда от достъп до пасивната инфраструктура на INWIT и следователно трябвало или би трябвало действително да ползва услугите на INWIT за разполагане.
34
В това отношение следва да се припомни, че съгласно член 40, втора алинея от Статута на Съда на Европейския съюз всяко лице може да встъпи в производството пред съдилищата на Съюза, ако може да докаже интерес от изхода на дело, внесено за разглеждане от някое от тях.
35
Според постоянната практика на Съда понятието „интерес от изхода на делото“ по смисъла на посочения член 40, втора алинея трябва да се определи от гледна точка на самия предмет на спора и да се разбира като пряк и настоящ интерес от решението по самите искания, а не като интерес, свързан с изложените основания или доводи. Всъщност изразът „изход на делото“ препраща към исканото окончателно решение, което ще бъде установено в диспозитива на съдебното решение, което предстои да бъде постановено (определение на заместник-председателя на Съда от 24 юни 2021 г., ratiopharm и др./Комисия, C‑220/21 P(I), непубликувано, EU:C:2021:521, т. 18 и цитираната съдебна практика).
36
Следва да се провери по-специално дали подалият молба за встъпване е лице, пряко засегнато от обжалвания акт, и дали неговият интерес от изхода на делото е доказан. По принцип интересът от изхода на делото може да се разглежда като достатъчно пряк само ако този изход може да промени правното положение на подалия молба за встъпване (определение на заместник-председателя на Съда от 24 юни 2021 г., ratiopharm и др./Комисия, C 220/21 P(I), непубликувано, EU:C:2021:521, т. 19 и цитираната съдебна практика).
37
Освен това трябва да се прави разлика между подалите молба за встъпване лица, които имат пряк интерес от решението по предявени от страните искания в рамките на спора, в който искат да встъпят, и лицата, които имат само косвен интерес от решаването на спора поради сходство между тяхното положение и това на една от страните (определение на заместник-председателя на Съда от 24 юни 2021 г., ratiopharm и др./Комисия, C‑220/21 P(I), непубликувано, EU:C:2021:521, т. 20 и цитираната съдебна практика).
38
Що се отнася по-конкретно до наличието на такъв интерес в областта на конкурентното право, важно е да се подчертае, че разпоредбите на Договора за функционирането на ЕС относно правилата на конкуренцията закрепват правото да не търпи нарушена конкуренция от мерки, които противоречат на членове 101, 102 и 107 ДФЕС (вж. в този смисъл решения от 6 ноември 2018 г., Scuola Elementare Maria Montessori/Комисия, Комисия/Scuola Elementare Maria Montessori и Комисия/Ferracci, C‑622/16 P—C‑624/16 P, EU:C:2018:873, т. 43, и от 5 ноември 2019 г., ЕЦБ и др./Trasta Komercbanka и др., C‑663/17 P, C‑665/17 P и C‑669/17 P, EU:C:2019:923, т. 112).
39
В този смисъл може да се приеме, че на подалия молба за встъпване, трябва да се признае интерес от изхода на делото, когато схемата за държавни помощи, предмет на спора, може да има преки и настоящи последици за икономическото му положение, по-специално когато не може да се изключи възможността финансиран чрез подобна схема проект да предлага алтернатива на предоставяните от това лице услуги и по този начин да може да повлияе върху неговата дейност (вж. в този смисъл определение на председателя на Съда от 22 октомври 2019 г., Scandlines Danmark и Scandlines Deutschland/Комисия, C‑174/19 P, непубликувано, EU:C:2019:1096, т. 9, 22 и 40).
40
Също така на конкуренти на предприятие, за което с решение на Комисията се приема, че е налице злоупотреба с господстващо положение по смисъла на член 102 ДФЕС, чието икономическо положение се променя от разглежданото поведение, е признат интерес да встъпят в подкрепа на исканията за отхвърляне на жалба за отмяна на решението на Комисията (вж. в този смисъл, определения на председателя на Съда от 21 февруари 2008 г., Der Grüne Punkt — Duales System Deutschland/Комисия, C‑385/07 P, непубликувано, EU:C:2008:114, т. 9 и 10, и от 8 юни 2012 г., Schenker/Deutsche Lufthansa и др., C‑602/11 P(I), непубликувано, EU:C:2012:337, т. 11 и 12).
41
От член 2, параграф 3 и член 8, параграф 3 от Регламент № 139/2004 обаче следва, че Комисията трябва да обяви за несъвместими с вътрешния пазар концентрациите, които биха възпрепятствали съществено ефективната конкуренция в рамките на този пазар или на значителна част от него, в частност в резултат на създаването или засилването на господстващо положение.
42
С оглед на тези обстоятелства предприятие, което осъществява дейност на един или няколко пазари, за които Комисията е установила, че могат да бъдат засегнати от вероятните антиконкурентни последици от концентрацията, трябва по принцип да се разглежда като притежаващо пряк и настоящ интерес от решението по направените искания с жалба срещу решението за разрешаване на концентрацията, доколкото на един предварителен етап от производството по обжалване не може да се изключи, че разрешаването на посочената концентрация и евентуално задълженията, поставени като условие за това разрешение, биха могли да имат последици за дейността на предприятието.
43
Обстоятелството, че понастоящем такова предприятие ползва услугите на оператор, различен от участниците в разглежданата концентрация, не позволява да се изключи наличието на такъв интерес, тъй като, както твърди Fastweb, промяната на конкурентното положение, произтичаща от нотифицираната концентрация, в такъв случай дори може да повлияе върху избора на икономическите решения, с които това предприятие разполага, и върху възможностите му да преговаря при организирането на своята дейност.
44
От това следва, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че за да докаже интереса си от изхода на дело T‑692/20, Fastweb е трябвало да докаже, че не би могло да осъществява дейността си, като използва инфраструктурата, до която понастоящем има достъп въз основа на партньорство и сътрудничество с други оператори, и че следователно то трябвало или би трябвало действително да ползва услугите на INWIT, за да разположи в обектите му своите предавателни съоръжения.
45
Следователно първото основание трябва да бъде уважено.
46
При това положение, след като диспозитивът на обжалваното определение се основава и на довод, изведен от сравнението между наложените със спорното решение условия и задължения, е необходимо да се разгледа второто основание, с което се оспорва този довод.
По второто основание
Доводи
47
С второто си основание Fastweb твърди, че Общият съд е допуснал две грешки при прилагане на правото в точка 36 от обжалваното определение.
48
От една страна, Общият съд нарушил член 40, втора алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, като преценил интереса от изхода на спора не във връзка с исканията на Iliad Italia, а като основал преценката си на анализа, направен от Комисията в спорното решение. Следователно Общият съд не можел да се произнесе въз основа на преценките, за които се твърди, че са погрешни, съдържащи се в това решение.
49
От друга страна, Общият съд неправилно сравнил положението на Fastweb с това на други физически и юридически лица, като изискал от него да докаже, че наложените със спорното решение условия и задължения биха имали конкретни последици за него.
50
Комисията поддържа, че второто основание почива на неправилно тълкуване на обжалваното определение, тъй като Общият съд действително е преценил интереса на Fastweb от изхода на делото въз основа на критериите, произтичащи от постоянната практика на съдилищата на Съюза.
Преценка
51
Противно на постановеното от Общия съд в точка 36 от обжалваното определение, от предприятие, осъществяващо дейност на един или няколко от пазарите, за които Комисията е установила, че могат да бъдат засегнати от вероятните антиконкурентни последици от концентрацията, не може да се изисква да доказва, че последиците върху положението му от наложените на участниците в концентрацията условия и тежести се различават от тези, които произтичат от настоящите му отношения с други оператори.
52
Всъщност, както изтъква Fastweb, след като разглеждането на жалба за отмяна, подадена срещу решение за разрешаване на концентрация, има за цел по-специално да се прецени до каква степен наложените с това решение условия и задължения са достатъчни, за да се изключи настъпването на антиконкурентни последици в случай на осъществяване на концентрацията, не може да се очаква от подалия молба за встъпване да докаже на един предварителен етап от производството, че тези условия и задължения са недостатъчни, за да се избегнат подобни последици.
53
Освен това интересът на дадено предприятие от отмяна на решение за разрешаване на концентрация трябва, както следва от точки 42 и 43 от настоящото определение, да се преценява, без да се придава решаващо значение на обстоятелството, че към настоящия момент това предприятие ползва услугите на други оператори, различни от страните по концентрацията, като евентуалната съпоставка между последиците от сключените с тези оператори споразумения и последиците от наложените с това решение условия и задължения при всички положения не може да бъде определяща за целите на тази преценка.
54
От това следва, че второто основание трябва да се уважи и поради това да се отмени обжалваното определение.
По молбата за встъпване, подадена пред Общия съд
55
Съгласно член 61, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, когато отменя решението на Общия съд, Съдът може сам да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това, или да върне делото на Общия съд за постановяване на решение.
56
В случая Съдът разполага с необходимите данни, за да се произнесе с окончателно решение по молбата за встъпване на Fastweb.
57
В молбата си за встъпване Fastweb поддържа, че в качеството си на доставчик на мобилни и фиксирани услуги на дребно и на едро е един от операторите, които купуват услуги за достъп до пасивна мрежова инфраструктура. В това отношение то изтъква, че трябва да има достъп до обектите на INWIT и да купува от оператори като INWIT услуги за достъп до големи обекти. Поради това счита, че отмяната на спорното решение би имала съществено отражение върху неговото положение.
58
Както е видно от точка 42 от настоящото определение, такива обстоятелства, чиято действителност се потвърждава от спорното решение и по никакъв начин не се оспорва от Комисията, са достатъчни, за да се установи, че Fastweb има пряк и настоящ интерес от решението по предявените от Iliad Italia искания за отмяна на спорното решение, доколкото е безспорно, че от тях е видно, че Fastweb осъществява дейност на един или няколко от пазарите, определени от Комисията като засегнати от вероятните антиконкурентни последици от нотифицираната концентрация.
59
При тези условия и противно на поддържаното от Комисията, от Fastweb не може да се очаква да установи по-точно по какъв начин нотифицираната концентрация би могла да промени положението му като доставчик на фиксирани услуги на дребно и на едро.
60
Освен това доводите на Комисията, целящи да се отрече интересът от встъпване на Fastweb, с мотива че то не е доказало, че има опасност да бъдат застрашени партньорството и сътрудничеството, в които Fastweb понастоящем участва, или че то закупувало или би трябвало да закупи действително от INWIT услуги за разполагане на съоръжения, не могат да поставят под въпрос този извод поради посочените в точка 43 от настоящото определение съображения.
61
Поради това подадената от Fastweb молба за встъпване по дело T‑692/20 трябва да бъде уважена.
По разноските
62
Що се отнася до съдебните разноски, свързани с настоящото производство по обжалване, по силата на член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е основателна и Съдът се произнася окончателно по спора, той се произнася по съдебните разноски. Съгласно член 138, параграф 1 от този правилник, приложим към производството по обжалване съгласно член 184, параграф 1 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
63
Тъй като Fastweb е направило искане за осъждането на Комисията и Комисията е загубила делото, тя следва да бъде осъдена да понесе, наред с направените от нея разноски, и тези на Fastweb в производството по обжалване.
64
Що се отнася до съдебните разноски във връзка с молбата за встъпване, съгласно член 137 от Процедурния правилник, приложим и към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от него, Съдът се произнася по съдебните разноски в съдебното решение или определението, с което слага край на производството.
65
В настоящия случай, тъй като молбата за встъпване на Fastweb е уважена, Съдът не следва да се произнася по съдебните разноски, свързани с встъпването му.
По изложените съображения заместник-председателят на Съда определи:
1)
Отменя определение на Общия съд на Европейския съюз от 27 септември 2021 г., Iliad Italia/Комисия (T‑692/20, непубликувано, EU:T:2021:686).
2)
Допуска Fastweb SpA да встъпи по дело T‑692/20 в подкрепа на исканията на Iliad Italia SpA.
3)
Осъжда Европейската комисия да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски, и разноските, направени от Fastweb SpA в производството по обжалване.
4)
Заместник-председателят на Съда не се произнася по съдебните разноски, свързани с встъпването Fastweb SpA.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.