62024CJ0203
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
zo 4. septembra 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sociálne zabezpečenie – Migrujúci pracovníci – Uplatniteľná právna úprava – Nariadenie (ES) č. 883/2004 – Článok 13 ods. 1 – Nariadenie (ES) č. 987/2009 – Článok 14 ods. 8 a 10 – Pracovník, ktorý ako zamestnanec zvyčajne vykonáva činnosť vo viacerých členských štátoch – Vykonávanie menej ako 25 % činnosti v členskom štáte bydliska – Pojem ‚podstatná časť činnosti‘ – Hraničné ukazovatele týkajúce sa pracovného času a/alebo odmeny – Zohľadnenie iných okolností – Dĺžka trvania obdobia posudzovania – Voľná úvaha príslušných inštitúcií“
Vo veci C‑203/24 [Hakamp] (
i
),
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko) z 15. marca 2024 a doručený Súdnemu dvoru 15. marca 2024, ktorý súvisí s konaním:
KN
proti
Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank,
SÚDNY DVOR (šiesta komora),
v zložení: predseda šiestej komory A. Kumin, predseda prvej komory F. Biltgen (spravodajca) a sudkyňa I. Ziemele,
generálny advokát: A. Rantos,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
KN, v zastúpení: M. J. van Dam, advocaat,
–
holandská vláda, v zastúpení: M. K. Bulterman a M. H. S. Gijzen, splnomocnené zástupkyne,
–
česká vláda, v zastúpení: J. Benešová, M. Smolek a J. Vláčil, splnomocnení zástupcovia,
–
francúzska vláda, v zastúpení: R. Bénard a M. Guiresse, splnomocnení zástupcovia,
–
vláda Lichtenštajnského kniežactva, v zastúpení: A. Entner‑Koch a R. Schobel, splnomocnené zástupkyne,
–
Európska komisia, v zastúpení: B.‑R. Killmann a F. van Schaik, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 13 ods. l nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (Ú. v. EÚ L 166, 2004, s. 1; Mim. vyd. 05/005, s. 72), zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 465/2012 z 22. mája 2012 (Ú. v. EÚ L 149, 2012, s. 4) (ďalej len „nariadenie č. 883/2004“), ako aj článku 14 ods. 8 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 zo 16. septembra 2009, ktorým sa stanovuje postup vykonávania nariadenia (ES) č. 883/2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (Ú. v. EÚ L 284, 2009, s. 1), zmeneného nariadením č. 465/2012 (ďalej len „nariadenie č. 987/2009“).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi KN, zamestnancom, a Raad van Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank (Správna rada Sociálnej poisťovne, Holandsko) (ďalej len „SVB“) vo veci dočasného určenia právnej úpravy, ktorá sa na neho vzťahuje v oblasti sociálneho zabezpečenia.
Právny rámec
Právo Únie
Nariadenie č. 883/2004
3
Odôvodnenia 1, 3 a 45 nariadenia č. 883/2004 znejú takto:
„(1)
Pravidlá koordinácie vnútroštátnych systémov sociálneho zabezpečenia patria do rámca voľného pohybu osôb a mali by prispieť k zlepšeniu ich životnej úrovne a podmienok zamestnania.
…
(3)
Nariadenie Rady (EHS) 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a na ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva …, bolo zmenené a doplnené a aktualizované viac krát, aby sa zohľadnil nielen vývoj na úrovni spoločenstva vrátane rozsudkov Súdneho dvora, ale tiež aby sa zohľadnili zmeny právnych predpisov na vnútroštátnej úrovni. Tieto faktory zohrali svoju úlohu v čase, keď sa koordinačné pravidlá spoločenstva stávali zložitými a príliš rozsiahlymi. Nahradenie a súčasne modernizovanie a zjednodušovanie týchto pravidiel je preto dôležité, aby sa dosiahol cieľ voľného pohybu osôb.
…
(45)
Pretože cieľ navrhovaného opatrenia, a to koordinačné opatrenia na zaručenie toho, aby sa právo na voľný pohyb osôb mohlo účinne vykonávať, sa nemôže dostatočne dosiahnuť členskými štátmi, a vzhľadom na rozsah a účinky tohto opatrenia sa môže lepšie dosiahnuť na úrovni spoločenstva, …“
4
Článok 11 tohto nariadenia stanovuje:
„1.   Osoby, na ktoré sa toto nariadenie vzťahuje, podliehajú právnym predpisom len jedného členského štátu. Tieto právne predpisy sa určia v súlade s touto hlavou.
…“
5
Článok 13 uvedeného nariadenia s názvom „Vykonávanie činností v dvoch alebo viacerých členských štátoch“ v odseku 1 stanovuje:
„Osoba, ktorá ako zamestnanec zvyčajne vykonáva činnosť v dvoch alebo vo viacerých členských štátoch, podlieha:
a)
právnym predpisom členského štátu bydliska, ak podstatnú časť svojej činnosti vykonáva v tomto členskom štáte, alebo
b)
ak nevykonáva podstatnú časť svojej činnosti v členskom štáte bydliska:
i)
právnym predpisom členského štátu, v ktorom sa nachádza registrované sídlo alebo miesto podnikania podniku alebo zamestnávateľa, ak je zamestnaná jedným podnikom alebo zamestnávateľom …
…“
Nariadenie č. 987/2009
6
Odôvodnenie 1 nariadenia č. 987/2009 znie takto:
„Nariadením [č. 883/2004] sa modernizujú pravidlá koordinácie systémov sociálneho zabezpečenia členských štátov tým, že sa v ňom spresňujú opatrenia a postupy ich vykonávania a tieto opatrenia a postupy sa zjednodušujú v prospech všetkých zúčastnených aktérov. Je potrebné stanoviť vykonávacie postupy.“
7
Článok 14 tohto nariadenia s názvom „Spresnenia týkajúce sa článkov 12 a 13 [nariadenia č. 883/2004]“ v odseku 8 stanovuje:
„Na účely uplatňovania článku 13 ods. 1 a 2 [nariadenia č. 883/2004] formulácia ‚podstatná časť činnosti, ktorú osoba vykonáva ako zamestnanec alebo ako samostatne zárobkovo činná osoba‘ v členskom štáte znamená, že sa kvantitatívne podstatná časť všetkých činností zamestnanca alebo samostatne zárobkovo činnej osoby vykonáva v tomto členskom štáte, pričom to nemusí byť nevyhnutne väčšia časť týchto činností.
Na určenie toho, či sa podstatná časť činností vykonáva v členskom štáte, sa zohľadňujú tieto orientačné kritériá:
a)
v prípade zamestnania pracovný čas a/alebo odmena a
b)
v prípade samostatnej zárobkovej činnosti obrat, pracovný čas, počet poskytovaných služieb a/alebo príjem.
V rámci celkového posúdenia podiel nižší ako 25 %, pokiaľ ide o uvedené kritériá, znamená, že sa podstatná časť činností nevykonáva v príslušnom členskom štáte.“
8
Článok 14 ods. 10 uvedeného nariadenia stanovuje:
„Na určenie uplatniteľných právnych predpisov podľa odsekov 8 a 9 dotknuté inštitúcie zohľadňujú predpokladanú situáciu počas nasledujúcich 12 kalendárnych mesiacov.“
9
Článok 16 toho istého nariadenia, ktorý upravuje „Postup uplatňovania článku 13 [nariadenia č. 883/2004]“, v odsekoch 1 až 2 stanovuje:
„1.   Osoba, ktorá vykonáva činnosti v dvoch alebo vo viacerých členských štátoch, informuje o tejto skutočnosti inštitúciu určenú príslušným úradom členského štátu bydliska.
2.   Určená inštitúcia členského štátu bydliska bezodkladne určí uplatniteľné právne predpisy, ktoré sa na dotknutú osobu uplatňujú, so zreteľom na článok 13 [nariadenia č. 883/2004] a článok 14 [nariadenia č. 987/2009]. Toto určenie sa považuje za predbežné. Inštitúcia informuje o predbežnom určení uplatniteľných právnych predpisov určené inštitúcie každého členského štátu, v ktorom sa činnosť vykonáva.“
Rozhodnutia Spoločného výboru Európskeho hospodárskeho priestoru (EHP)
10
Príloha VI (Sociálne zabezpečenie) k Dohode o Európskom hospodárskom priestore (Ú. v. ES L 1, 1994, s. 3; Mim. vyd. 11/052, s. 3) na základe rozhodnutia Spoločného výboru EHP č. 76/2011 z 1. júla 2011, ktorým sa mení a dopĺňa príloha VI (Sociálne zabezpečenie) a protokol 37 k Dohode o EHP (Ú. v. EÚ L 262, 2011, s. 33), ktoré nadobudlo účinnosť 1. júna 2012, zahŕňa nariadenie č. 883/2004 a nariadenie č. 987/2009 ako „akty, na ktoré sa odkazuje“. Tieto nariadenia sa v Lichtenštajnsku uplatňujú od 1. júna 2012.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
11
V roku 2016 mal KN bydlisko v Holandsku. V období od 4. februára do 31. decembra 2016 (ďalej len „sporné obdobie“) pracoval ako lodník na plavidle vnútrozemskej vodnej dopravy (ďalej len „loď“), ktoré bolo zaregistrované v Holandsku a ktorého vlastníkom a prevádzkovateľom bola spoločnosť námornej dopravy registrovaná a usadená v Holandsku. KN pracoval v Belgicku, Nemecku a Holandsku. Podľa lodného denníka lode sa loď v roku 2016 plavila približne 22 % svojho celkového času plavby v Holandsku. Počas sporného obdobia bol KN zapísaný v registri zamestnancov zamestnávateľa usadeného v Lichtenštajnsku.
12
Z tohto lodného denníka tiež vyplýva, že v rokoch 2013 a 2014 sa loď už plavila v Holandsku 22 % celkového času plavby v roku 2013 a 24 % v roku 2014. Počas tohto obdobia však KN nepracoval ani pre zamestnávateľa usadeného v Lichtenštajnsku, ani na uvedenej lodi.
13
Listom z 25. júla 2017 požiadala príslušná inštitúcia Lichtenštajnského kniežatstva na základe článku 6 nariadenia č. 987/2009 SVB, aby predbežne určila právne predpisy uplatniteľné na KN v spornom období.
14
SVB rozhodnutím z 8. novembra 2019 považovala holandské právne predpisy za uplatniteľné v spornom období a vydala osvedčenie potvrdzujúce uplatňovanie holandského systému sociálneho zabezpečenia (osvedčenie A1) pre toto obdobie.
15
KN podal sťažnosť, ktorú SVB zamietla rozhodnutím zo 6. marca 2020 z dôvodu, že dotknutá osoba počas sporného obdobia vykonávala podstatnú časť svojej činnosti ako zamestnanec v Holandsku. SVB v rámci vyvodenia tohto záveru zohľadnila nielen čas plavby lode, na ktorej KN pracoval, ako vyplýva z lodného denníka, ale aj skutočnosť, že mal bydlisko v Holandsku, že loď tam bola zaregistrovaná a že vlastník a prevádzkovateľ lode tam boli usadení.
16
Keďže Rechtbank Midden‑Nederland (Súd pre stredné Holandsko, Holandsko) zamietol jeho žalobu proti tomuto rozhodnutiu SVB, KN podal odvolanie na Centrale Raad van Beroep (Odvolací súd pre veci sociálneho zabezpečenia a verejnej služby, Holandsko), pričom predložil dokumenty, z ktorých vyplýva, že jeho pracovný čas v Holandsku bol počas sporného obdobia obmedzený na 18,5 % jeho celkového pracovného času.
17
Centrale Raad van Beroep (Odvolací súd pre veci sociálneho zabezpečenia a verejnej služby) rozsudkom z 19. mája 2022 toto odvolanie zamietol s tým, že holandské právne predpisy v oblasti sociálneho zabezpečenia boli v spornom období skutočne uplatniteľné. Podľa uvedeného súdu by sa však pracovník, ktorý ako zamestnanec vykonáva menej ako 25 % svojej činnosti v členskom štáte bydliska, mohol považovať za pracovníka, ktorý vykonával podstatnú časť tejto činnosti v tomto štáte, ak v tomto zmysle existuje dostatok ďalších indícií.
18
Centrale Raad van Beroep (Odvolací súd pre veci sociálneho zabezpečenia a verejnej služby) dospel k záveru, že SVB dostatočne preukázala, že KN vykonával podstatnú časť svojej činnosti ako zamestnanec v členskom štáte bydliska, pričom v tejto súvislosti zohľadnila, že loď, na ktorej pracoval, sa tiež plavila v Holandsku 22 % celkového času svojej plavby v roku 2013 a 24 % v roku 2014, že dotknutá osoba mala bydlisko v Holandsku, že loď tam bola zaregistrovaná a že tak vlastník, ako aj prevádzkovateľ lode, tam boli usadení.
19
KN podal proti rozhodnutiu Centrale Raad van Beroep (Odvolací súd pre veci sociálneho zabezpečenia a verejnej služby) kasačný opravný prostriedok na Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. Tvrdí, že Centrale Raad van Beroep (Odvolací súd pre veci sociálneho zabezpečenia a verejnej služby) tým, že na účely posúdenia miesta výkonu podstatnej časti jeho činnosti ako zamestnanca zohľadnil irelevantné okolnosti, nesprávne uplatnil článok 13 nariadenia č. 883/2004 a článok 14 ods. 8 nariadenia č. 987/2009. Okrem toho podľa KN uvedený súd nesprávne nezohľadnil skutočnosť, že zamestnávateľ je usadený v Lichtenštajnsku a že k nalodeniu a vylodeniu z lode došlo v Belgicku, a nie v Holandsku.
20
V tejto súvislosti si vnútroštátny súd kladie niekoľko otázok.
21
Po prvé sa tento súd pýta, aké okolnosti môžu byť relevantné na vyvodenie záveru, že pracovníci, ktorí odpracujú menej ako 25 % svojho pracovného času v členskom štáte bydliska, tam napriek tomu vykonávajú podstatnú časť svojej činnosti ako zamestnanci.
22
Podľa vnútroštátneho súdu z použitia výrazov „mede“ („tiež“) a „indicatieve criteria“ („orientačné kritériá“), ako aj podstatného mena „indicatie“ („indikácia“) v článku 14 ods. 8 nariadenia č. 987/2009 v jeho holandskej jazykovej verzii nepochybne vyplýva, že v prípade, ak pracovný čas a/alebo odmena v členskom štáte bydliska predstavujú menej ako 25 % týchto kritérií predpokladaných pre všetky činnosti pracovníka v rôznych členských štátoch, existuje možnosť zohľadniť v rámci celkového posúdenia situácie tohto pracovníka iné okolnosti.
23
Pritom článok 14 ods. 8 nariadenia č. 987/2009 nielenže neuvádza, aké môžu byť tieto iné relevantné okolnosti, ale je tiež ťažké zistiť, aký význam by sa mal prikladať poslednému pododseku tohto odseku 8, podľa ktorého podiel nižší ako 25 % tam uvedených hraničných ukazovateľov znamená, že podstatná časť činností sa nevykonáva v členskom štáte bydliska.
24
Znenie článku 13 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 883/2004 umožňuje tvrdiť, že pojem „podstatná časť“ sa má vzťahovať na činnosti dotknutej osoby ako zamestnanca. Článok 14 ods. 8 nariadenia č. 987/2009 objasňuje, že má ísť o časť činností, ktorá je z kvantitatívneho hľadiska podstatná. Vnútroštátny súd sa preto prikláňa k záveru, že iné okolnosti majú byť v priamej súvislosti s vykonávaním činnosti, majú poskytovať údaj o mieste výkonu činnosti a majú umožňovať vyvodenie záverov z kvantitatívneho hľadiska, pokiaľ ide o podiel činnosti vykonávanej dotknutou osobou v členskom štáte bydliska na jej celkovej činnosti.
25
Po druhé vnútroštátny súd zastáva názor, že z rôznych okolností, ktoré sa majú zohľadniť, je potrebné vylúčiť miesto, kde je plavidlo registrované, miesto, kde je usadený vlastník a prevádzkovateľ lode, alebo miesto, kde sa pracovník nalodí a/alebo vylodí z lode, či dokonca údaje o čase alebo mieste plavby počas rokov, keď pracovník nebol zamestnaný u svojho lichtenštajnského zamestnávateľa. Okrem toho podľa vnútroštátneho súdu miesto bydliska pracovníka nemôže predstavovať relevantný údaj, keďže článok 13 ods. 1 nariadenia č. 883/2004 sa vzťahuje práve na prípad, keď pracovník vykonáva časť svojich činností v členskom štáte bydliska. Ani miesto usadenia zamestnávateľa nemá súvislosť s výkonom činností v tomto štáte.
26
Po tretie, pokiaľ ide o obdobie, ktoré treba zohľadniť na účely posúdenia, či zamestnanec vykonáva podstatnú časť svojej činnosti v členskom štáte bydliska, sa vnútroštátny súd pýta, či musí byť obmedzené na obdobie, ktorého sa týka osvedčenie A1, alebo či môže byť prípadne dlhšie, aby zodpovedalo kalendárnemu roku. Článok 14 ods. 10 nariadenia č. 987/2009 stanovuje zohľadnenie budúcej situácie počas nasledujúcich dvanástich kalendárnych mesiacov bez toho, aby spresnil, od ktorého okamihu sa táto lehota počíta, či zo dňa na deň, alebo od konca určitého obdobia.
27
Nariadenie č. 987/2009 neobsahuje žiadne ustanovenie o zohľadnení obdobia predchádzajúceho obdobiu, o ktoré ide vo veci samej. Podľa Praktickej príručky o uplatniteľných právnych predpisoch v Európskej únii (EÚ), Európskom hospodárskom priestore (EHP) a vo Švajčiarsku, ktorú vypracovala a schválila Správna komisia pre koordináciu systémov sociálneho zabezpečenia a ktorá bola uverejnená v decembri 2013 (ďalej len „praktická príručka“), by však aj predchádzajúci spôsob vykonávania činností mohol byť spoľahlivým ukazovateľom budúceho správania dotknutého pracovníka.
28
Po štvrté si vnútroštátny súd kladie otázku, aká je miera voľnej úvahy, ktorou disponuje príslušná inštitúcia pri vydávaní osvedčenia A1 na účely určenia, či pracovník vykonáva podstatnú časť svojich činností v členskom štáte bydliska.
29
Za týchto okolností Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd, Holandsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Aké okolnosti alebo typy okolností sú vhodné pre posúdenie otázky podľa článku 14 ods. 8 nariadenia č. 987/2009, či osoba, ktorá ako zamestnanec zvyčajne vykonáva činnosť v dvoch alebo viacerých členských štátoch, vykonáva podstatnú časť svojej činnosti v členskom štáte bydliska, ak je isté, že táto osoba tam vykonáva činnosť počas 22 % svojho pracovného času? Je preto potrebné, aby: (i) okolnosť bola v priamej súvislosti s vykonávaním činnosti, (ii) okolnosť poskytovala údaj o mieste výkonu činnosti a (iii) z okolnosti sa dali vyvodiť závery z kvantitatívneho hľadiska, pokiaľ ide o podiel činnosti vykonávanej dotknutou osobou v členskom štáte bydliska na jej celkovej činnosti?
2.
Musí sa alebo môže sa pri tomto posúdení vzhľadom na odpoveď na prvú otázku zohľadniť: (i) bydlisko zamestnanca, (ii) miesto registrácie vnútrozemskej lode, na ktorej zamestnanec vykonáva činnosť, (iii) miesto usadenia vlastníka a prevádzkovateľa vnútrozemskej lode, (iv) miesto, kde sa loď plavila v inom období, v ktorom zamestnanec na nej nepracoval a u zamestnávateľa ani ešte nebol zamestnaný, (v) miesto usadenia zamestnávateľa a (vi) miesto, na ktorom sa zamestnanec naloďuje a vyloďuje?
3.
Počas akého obdobia sa má posúdiť, či zamestnanec vykonáva podstatnú časť svojej činnosti v členskom štáte bydliska?
4.
Má príslušná inštitúcia členského štátu pri určení uplatniteľných právnych predpisov mieru voľnej úvahy, ktorú majú v zásade dodržiavať súdy, v súvislosti so slovným spojením ‚podstatná časť svojej činnosti‘ uvedeným v článku 13 ods. 1 nariadenia č. 883/2004, a ak áno, v akom rozsahu?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej a druhej otázke
30
Svojou prvou a druhou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 14 ods. 8 nariadenia č. 987/2009 vykladať v tom zmysle, že na účely posúdenia, či osoba, ktorá ako zamestnanec zvyčajne vykonáva činnosť v dvoch alebo viacerých členských štátoch, vykonáva podstatnú časť tejto činnosti v členskom štáte bydliska, má príslušná inštitúcia možnosť zohľadniť iné okolnosti, než je odpracovaný čas a/alebo odmena získaná v tomto štáte.
31
Zo znenia článku 14 ods. 8 nariadenia č. 987/2009 vyplýva, že slovné spojenie „podstatná časť činnosti, ktorú osoba vykonáva ako zamestnanec alebo ako samostatne zárobkovo činná osoba“ v členskom štáte znamená, že sa kvantitatívne podstatná časť všetkých činností zamestnanca alebo samostatne zárobkovo činnej osoby vykonáva v tomto členskom štáte, pričom to nemusí byť nevyhnutne väčšia časť týchto činností. Na určenie toho, či sa podstatná časť činností vykonáva v členskom štáte, sa v prípade zamestnania zohľadní pracovný čas a/alebo odmena. Podiel nižší ako 25 %, pokiaľ ide o uvedené kritériá, znamená, že sa podstatná časť činností nevykonáva v príslušnom členskom štáte (rozsudok z 19. mája 2022, INAIL a INPS, C‑33/21, EU:C:2022:402, bod 63).
32
Pochybnosti vnútroštátneho súdu vyplývajú zo skutočnosti, že holandská jazyková verzia článku 14 ods. 8 nariadenia č. 987/2009 obsahuje výraz „mede“ („tiež“) v spojení s orientačnými kritériami, ktoré sa zohľadňujú na účely určenia, či sa podstatná časť činností dotknutej osoby ako zamestnanca vykonáva v členskom štáte. Vnútroštátny súd z toho vyvodzuje, že je možné pripustiť aj iné kritériá, než sú kritériá pracovného času a/alebo odmeny uvedené v tomto ustanovení.
33
Treba však konštatovať, že iné jazykové verzie článku 14 ods. 8 nariadenia č. 987/2009, najmä nemecká, anglická, francúzska alebo lotyšská jazyková verzia neobsahujú výraz „tiež“.
34
Podľa ustálenej judikatúry sa formulácia použitá v jednej z jazykových verzií ustanovenia práva Únie nemôže chápať ako jediný základ na výklad tohto ustanovenia, prípadne sa nemôže považovať za ustanovenie, ktoré má prednosť pred inými jazykovými verziami. Takýto prístup by totiž nebol v súlade s požiadavkou jednotnosti pri uplatňovaní práva Únie. V prípade rozdielu medzi jazykovými verziami sa má dotknuté ustanovenie vykladať podľa všeobecnej štruktúry a účelu právnej úpravy, ktorej je súčasťou (rozsudok z 25. marca 2010, Helmut Müller, C‑451/08, EU:C:2010:168, bod 38 a citovaná judikatúra, ako aj z 21. marca 2024, Cobult, C‑76/23, EU:C:2024:253, bod 25 a citovaná judikatúra).
35
Pokiaľ ide o kontext právnej úpravy, ktorej súčasťou je predmetné ustanovenie, zo samotného názvu nariadenia č. 987/2009 vyplýva, že toto nariadenie má stanoviť postup vykonávania nariadenia č. 883/2004. Článok 14 nariadenia č. 987/2009 má názov „Spresnenia týkajúce sa článkov 12 a 13 [nariadenia č. 883/2004]“ a jeho odsek 8 bol prijatý „na účely uplatňovania článku 13 ods. 1 a 2 [nariadenia č. 883/2004]“.
36
Pri výklade článku 14 nariadenia č. 987/2009 je teda potrebné zohľadniť články 12 a 13 nariadenia č. 883/2004.
37
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že ustanovenia hlavy II nariadenia č. 883/2004, nazvanej „Určenie príslušnosti právnych predpisov“, ktorej súčasťou sú články 12 a 13 tohto nariadenia, predstavujú ucelený a jednotný systém kolíznych noriem, ktorých cieľom je nielen vyhnúť sa súčasnému uplatňovaniu viacerých vnútroštátnych právnych úprav a komplikáciám, ktoré z toho môžu vyplynúť, ale aj zabrániť tomu, aby osoby, ktoré patria do pôsobnosti tohto nariadenia, boli zbavené ochrany v oblasti sociálneho zabezpečenia v prípade neexistencie právnej úpravy, ktorá by sa na ne vzťahovala (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. novembra 2023, Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Toruniu, C‑422/22, EU:C:2023:869, bod 50 a citovanú judikatúru).
38
Ako vyplýva z odôvodnení 1 a 45nariadenia č. 883/2004, jeho cieľom je zabezpečiť koordináciu medzi vnútroštátnymi systémami sociálneho zabezpečenia členských štátov, aby sa zabezpečil účinný výkon voľného pohybu osôb, a tak prispieť k zlepšeniu životnej úrovne a podmienok zamestnávania osôb, ktoré sa pohybujú v rámci Európskej únie, a zároveň modernizovať a zjednodušiť pravidlá uvedené v nariadení č. 1408/71 (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 2020, AFMB a i., C‑610/18, EU:C:2020:565, bod 63).
39
Tento účel je vykonaný článkom 11 ods. 1 nariadenia č. 883/2004, ktorý stanovuje, že osoby, na ktoré sa vzťahuje toto nariadenie, podliehajú v oblasti sociálneho zabezpečenia právnym predpisom len jedného členského štátu, ktoré sa určia v súlade s hlavou II uvedeného nariadenia.
40
Okrem toho tento článok 11 v odseku 3 písm. a) stanovuje zásadu, podľa ktorej osoba vykonávajúca činnosť ako zamestnanec na území členského štátu podlieha právnym predpisom tohto členského štátu (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 2020, AFMB a i., C‑610/18, EU:C:2020:565, bod 42).
41
Táto zásada je však formulovaná „s výhradou článkov 12 až 16“ nariadenia č. 883/2004, keďže v určitých osobitných situáciách by totiž jasné a jednoduché uplatnenie uvedenej zásady mohlo viesť k riziku, že tak pracovník, ako aj zamestnávateľ a inštitúcie sociálneho zabezpečenia, sa nevyhnú administratívnym komplikáciám, ktoré by mohli byť prekážkou výkonu voľného pohybu osôb, na ktoré sa vzťahuje uvedené nariadenie, ale naopak, by samo vyvolalo takéto komplikácie (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 2020, AFMB a i., C‑610/18, EU:C:2020:565, bod 43).
42
Medzi tieto osobitné situácie patrí situácia uvedená v článku 13 ods. 1 nariadenia č. 883/2004, pokiaľ ide o osobu, ktorá zvyčajne vykonáva činnosť ako zamestnanec v dvoch alebo viacerých členských štátoch.
43
Článok 13 ods. 1 nariadenia č. 883/2004 v písmene a) stanovuje, že osoba, ktorá ako zamestnanec zvyčajne vykonáva činnosť v dvoch alebo viacerých členských štátoch, podlieha právnym predpisom členského štátu bydliska, ak tam vykonáva podstatnú časť svojej činnosti, zatiaľ čo v písmene b) tohto ustanovenia sa uvádza, že osoba, ktorá ako zamestnanec zvyčajne vykonáva činnosť v dvoch alebo viacerých členských štátoch a nevykonáva podstatnú časť tejto činnosti v členskom štáte svojho bydliska, podlieha právnym predpisom členského štátu, v ktorom sa nachádza registrované sídlo alebo miesto podnikania podniku alebo zamestnávateľa.
44
Kolízne normy stanovené v článku 13 ods. 1 písm. a) a b) nariadenia č. 883/2004 zaručujú, že ak osoba vykonáva činnosť ako zamestnanec v dvoch alebo viacerých členských štátoch, naďalej sa uplatňujú právne predpisy jedného členského štátu, a to buď právne predpisy členského štátu bydliska tejto osoby, ak tam vykonáva podstatnú časť svojej činnosti, alebo v opačnom prípade právne predpisy členského štátu, v ktorom je usadený jej zamestnávateľ.
45
Článok 13 ods. 1 písm. a) a b) nariadenia č. 883/2004 je tak v súlade s cieľom pripomenutým v bodoch 37 a 38 tohto rozsudku, keďže pri zjednodušovaní pravidiel zavedených predchádzajúcou právnou úpravou stanovuje pravidlá, ktoré sa odchyľujú od pravidla členského štátu zamestnania uvedeného v článku 11 ods. 3 písm. a) tohto nariadenia, a to práve preto, aby sa predišlo komplikáciám, ktoré by inak mohli vzniknúť z uplatnenia tohto posledného uvedeného pravidla na situácie zahŕňajúce výkon činností v dvoch alebo viacerých členských štátoch (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 2020, AFMB a i., C‑610/18, EU:C:2020:565, bod 64).
46
Z tohto hľadiska majú odchylné pravidlá stanovené v ustanoveniach uvedených v bode 43 tohto rozsudku zabezpečiť, aby sa v súlade s pravidlom jedinej uplatniteľnej právnej úpravy pripomenutým v bode 39 tohto rozsudku na zamestnancov vykonávajúcich činnosti v dvoch alebo viacerých členských štátoch vzťahovali právne predpisy len jedného členského štátu tak, že sa na tieto účely stanovia hraničné ukazovatele, ktoré zohľadnia objektívnu situáciu týchto pracovníkov s cieľom uľahčiť ich voľný pohyb (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 2020, AFMB a i., C‑610/18, EU:C:2020:565, bod 65).
47
Článok 14 ods. 8 nariadenia č. 987/2009 treba vykladať práve s prihliadnutím na tieto úvahy, keď odkazuje na pracovný čas a/alebo odmenu na účely určenia, či sa kvantitatívne podstatná časť všetkých činností pracovníka vykonáva v členskom štáte.
48
V tejto súvislosti treba na jednej strane uviesť, že posledný pododsek článku 14 ods. 8 nariadenia č. 987/2009, podľa ktorého treba v rámci celkového posúdenia situácie dotknutého pracovníka overiť, či bol dosiahnutý podiel 25 %, výslovne odkazuje na „uvedené“ kritériá, teda v prípade zamestnania na kritériá týkajúce sa pracovného času a/alebo odmeny, s vylúčením akéhokoľvek iného kritéria.
49
Okolnosť, že toto overenie uvedených kritérií sa vykonáva v rámci celkového posúdenia situácie dotknutého pracovníka, neznamená, že je možné pridať ďalšie kritériá, ale že treba zohľadniť všetky činnosti uvedeného pracovníka ako zamestnanca.
50
Na druhej strane znenie tohto ustanovenia nevyvoláva žiadne pochybnosti o tom, že v prípade, keď je podiel podľa kritérií pracovného času a/alebo odmeny nižší ako 25 %, nemožno dospieť k záveru, že podstatná časť činnosti zamestnanca sa vykonáva v dotknutom členskom štáte.
51
Ak by sa pripustilo, že na pracovníka, ktorý vykonával menej ako 25 % všetkých svojich činností ako zamestnanec na území členského štátu bydliska, by sa mohli vzťahovať právne predpisy tohto štátu podľa článku 13 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 883/2004, mohlo by to nielen poprieť povahu odchýlky, pokiaľ ide o väzby stanovené v článkoch 12 až 14 tohto nariadenia, vrátane väzieb týkajúcich sa členského štátu bydliska, ale tiež vytvoriť neistotu pri uplatňovaní kolíznych noriem uvedených v hlave II tohto nariadenia na úkor jednoduchosti, ktorú majú tieto normy zaviesť, pokiaľ ide o uplatňovanie hraničných ukazovateľov založených na objektívnej situácii, v ktorej sa nachádza dotknutý pracovník.
52
Výklad, podľa ktorého podiel nižší ako 25 % podľa kritérií týkajúcich sa pracovného času a/alebo odmeny nemožno kompenzovať zohľadnením iných kritérií, je potvrdený aj vysvetlivkami poskytnutými praktickou príručkou, čo je dokument, ktorý svojou povahou nemá záväznú právnu silu. Táto príručka je však užitočným nástrojom na výklad nariadení č. 883/2004 a 987/2009. V časti tohto dokumentu týkajúcej sa pojmu „podstatná časť“ činnosti sa tak uvádza, že kritériá pracovného času a/alebo odmeny sa musia povinne zohľadniť na účely overenia, či je prahová hodnota 25 % uvedená v článku 14 ods. 8 poslednom pododseku nariadenia č. 987/2009 dosiahnutá v členskom štáte bydliska, čo potom predstavuje ukazovateľ toho, že podstatná časť všetkých činností dotknutého pracovníka sa vykonáva v tomto členskom štáte. Hoci praktická príručka uvádza, že do úvahy môžu prichádzať aj iné kritériá, avšak bez toho, aby ich definovala, zo všetkých konkrétnych uvedených príkladov vyplýva, že výkon činnosti ako zamestnanec v členskom štáte bydliska, ktorý predstavuje menej ako 25 % pracovného času a/alebo odmeny, neumožňuje dospieť k záveru o uplatnení právnych predpisov tohto štátu.
53
V dôsledku toho treba vyvodiť záver, že článok 14 ods. 8 nariadenia č. 987/2009 sa má vykladať v tom zmysle, že na to, aby bolo možné domnievať sa, že osoba vykonáva podstatnú časť svojej činnosti ako zamestnanec v členskom štáte bydliska, musí byť dosiahnutá prahová hodnota 25 % pracovného času a/alebo odmeny v tomto členskom štáte bez toho, aby zohľadnenie iných kritérií mohlo kompenzovať nesplnenie uvedených kritérií.
54
Z toho vyplýva, že v prípade, o aký ide vo veci samej, keď je nesporné, že pracovník vykonával 22 % svojej činnosti ako zamestnanec v členskom štáte bydliska, čo je pod prahovou hodnotou 25 % uvedenou v článku 14 ods. 8 poslednom pododseku nariadenia č. 987/2009, nemožno na neho uplatniť kolíznu normu uvedenú v článku 13 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 883/2004, takže uplatniteľné právne predpisy treba určiť v súlade s kolíznou normou uvedenou v článku 13 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia, ktoré stanovuje, že pracovník podlieha právnym predpisom členského štátu, v ktorom sa nachádza registrované sídlo alebo miesto podnikania podniku alebo zamestnávateľa.
55
Z vyššie uvedeného vyplýva, že netreba zohľadňovať iné kritériá na účely určenia, či dotknutý pracovník vykonáva podstatnú časť svojej činnosti ako zamestnanec v štáte svojho bydliska.
56
Vzhľadom na vyššie uvedené dôvody treba na prvú a druhú otázku odpovedať tak, že článok 14 ods. 8 nariadenia č. 987/2009 sa má vykladať v tom zmysle, že na účely posúdenia, či osoba, ktorá ako zamestnanec zvyčajne vykonáva činnosť v dvoch alebo viacerých členských štátoch, vykonáva podstatnú časť tejto činnosti v členskom štáte bydliska, prináleží príslušnej inštitúcii, aby v rámci celkového posúdenia situácie tejto osoby overila, či aspoň 25 % jej pracovného času bolo odpracovaných a/alebo odmeny bolo získaných v tomto štáte. V tejto súvislosti netreba zohľadňovať iné okolnosti alebo kritériá.
O tretej otázke
57
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, aké časové obdobie treba zohľadniť, aby sa v rámci celkového posúdenia stanoveného v článku 14 ods. 8 nariadenia č. 987/2009 posúdilo, či dotknutý pracovník vykonáva podstatnú časť svojej činnosti ako zamestnanec v členskom štáte bydliska.
58
V tejto súvislosti článok 14 ods. 10 nariadenia č. 987/2009 stanovuje, že dotknuté inštitúcie majú zohľadniť predpokladanú situáciu počas nasledujúcich 12 kalendárnych mesiacov.
59
Hoci toto ustanovenie nespresňuje začiatok plynutia obdobia 12 mesiacov, ktoré sa má zohľadniť, zo znenia tohto ustanovenia však jasne vyplýva, že ide o nasledujúcich 12 mesiacov, pričom žiadne ustanovenie tohto nariadenia neodkazuje na minulú situáciu dotknutého pracovníka.
60
Keďže uplatnenie článku 14 ods. 10 nariadenia č. 987/2009 v spojení s článkom 14 ods. 8 tohto nariadenia je vyhradené pre prípady, keď pracovník vykonáva činnosť v dvoch alebo viacerých členských štátoch, treba vychádzať z toho, že východiskovým bodom musí byť začiatok vykonávania činnosti v dvoch alebo viacerých členských štátoch.
61
Vzhľadom na vyššie uvedené dôvody treba na tretiu otázku odpovedať tak, že článok 14 ods. 8 a 10 nariadenia č. 987/2009 sa má vykladať v tom zmysle, že na účely posúdenia, v rámci celkového posúdenia situácie osoby, ktorá ako zamestnanec zvyčajne vykonáva činnosť v dvoch alebo viacerých členských štátoch, či táto osoba vykonáva podstatnú časť svojej činnosti v členskom štáte bydliska, treba zohľadniť jej predpokladanú situáciu počas nasledujúcich 12 kalendárnych mesiacov.
O štvrtej otázke
62
Svojou štvrtou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, akú mieru voľnej úvahy má príslušná inštitúcia členského štátu pri určovaní, či pracovník vykonával podstatnú časť svojej činnosti ako zamestnanec v zmysle článku 13 ods. 1 nariadenia č. 883/2004 v členskom štáte bydliska.
63
Vzhľadom na odpoveď na prvú otázku netreba odpovedať na štvrtú otázku.
O trovách
64
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:
1.
Článok 14 ods. 8 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 zo 16. septembra 2009, ktorým sa stanovuje postup vykonávania nariadenia (ES) č. 883/2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia, zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 465/2012 z 22. mája 2012,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
na účely posúdenia, či osoba, ktorá ako zamestnanec zvyčajne vykonáva činnosť v dvoch alebo viacerých členských štátoch, vykonáva podstatnú časť tejto činnosti v členskom štáte bydliska, prináleží príslušnej inštitúcii, aby v rámci celkového posúdenia situácie tejto osoby overila, či aspoň 25 % jej pracovného času bolo odpracovaných a/alebo odmeny bolo získaných v tomto štáte. V tejto súvislosti netreba zohľadňovať iné okolnosti alebo kritériá.
2.
Článok 14 ods. 8 a 10 nariadenia č. 987/2009, zmeneného nariadením č. 465/2012,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
na účely posúdenia, v rámci celkového posúdenia situácie osoby, ktorá ako zamestnanec zvyčajne vykonáva činnosť v dvoch alebo viacerých členských štátoch, či táto osoba vykonáva podstatnú časť svojej činnosti v členskom štáte bydliska, treba zohľadniť jej predpokladanú situáciu počas nasledujúcich 12 kalendárnych mesiacov.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: holandčina.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.