62024CJ0340
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (ôsma komora)
z 20. novembra 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Voľný pohyb osôb – Články 45 a 49 ZFEÚ – Uznávanie odborných kvalifikácií – Právo vykonávať povolanie pedagogického asistenta v členskom štáte – Štátni príslušníci tohto členského štátu, ktorí získali doklad o vzdelaní vydaný súkromnou inštitúciou vysokoškolského vzdelávania v inom členskom štáte – Doklad, ktorý nie je zákonne uznávaný a neumožňuje prístup k zodpovedajúcemu povolaniu v tomto poslednom uvedenom členskom štáte – Povinnosť prvého členského štátu zohľadniť všetky diplomy, osvedčenia a iné doklady, ktorými disponuje dotknutá osoba – Odchýlka“
V spojených veciach C‑340/24 a C‑442/24 [Artollisi a Lescolanno] (
i
),
ktorých predmetom sú dva návrhy na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podané rozhodnutiami Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre Lazio, Taliansko) z 3. mája a 17. júna 2024, doručené Súdnemu dvoru 9. mája a 21. júna 2024, ktoré súvisia s konaniami:
EW (C‑340/24),
LO (C‑442/24)
proti
Ministero dell’Istruzione e del Merito (C‑340/24 a C‑442/24),
Ministero dell’Università e della Ricerca (C‑340/24),
SÚDNY DVOR (ôsma komora),
v zložení: predsedníčka ôsmej komory O. Spineanu‑Matei, sudcovia S. Rodin (spravodajca) a N. Fenger,
generálny advokát: N. Emiliou,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
LO, v zastúpení: S. Berengan, B. Celletti a F. Vannicelli, avvocati,
–
talianska vláda, v zastúpení: S. Fiorentino, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci D. D’Alberti a M. T. Lubrano Lobianco, avvocati dello Stato,
–
francúzska vláda, v zastúpení: B. Dourthe a M. Guiresse, splnomocnené zástupkyne,
–
Nórske kráľovstvo, v zastúpení: A. Narvestad a I. Collett, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: L. Armati, P. A. Messina a J. Szczodrowski, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu článku 13 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/36/ES zo 7. septembra 2005 o uznávaní odborných kvalifikácií (Ú. v. EÚ L 255, 2005, s. 22), zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2013/55/EÚ z 20. novembra 2013 (Ú. v. EÚ L 354, 2013, s. 132) (ďalej len „smernica 2005/36“).
2
Tieto návrhy boli podané v rámci dvoch sporov, a to jednak medzi EW na jednej strane a Ministero dell’Istruzione e del Merito (Ministerstvo pre vzdelávanie a zásluhy, Taliansko), ako aj Ministero dell’Università e della Ricerca (Ministerstvo pre univerzity a výskum, Taliansko) na strane druhej a medzi LO na jednej strane a Ministerstvom pre vzdelávanie a hodnoty na strane druhej, ktoré sa týkajú zamietnutia žiadostí EW a LO o uznanie titulu nazvaného „Curso superior de Especialización en atención a las necesidades específicas de apoyo educativo“ (vyšší špecializačný kurz asistenta potrieb podpory), ktorý vydala Universidad Cardenal Herrera – CEU de Valencia (Španielsko), s cieľom vykonávať povolanie pedagogického asistenta.
Právny rámec
Právo Únie
3
Odôvodnenie 41 smernice 2005/36 stanovuje:
„Táto smernica sa nedotýka uplatňovania článku [45] ods. 4 a článku [49] zmluvy [o FEÚ]….“
4
Podľa znenia článku 1 tejto smernice:
„Táto smernica stanovuje pravidlá, podľa ktorých členský štát, ktorý na svojom území umožňuje prístup k regulovanému povolaniu alebo výkon regulovaného povolania na základe osobitných odborných kvalifikácií (ďalej len ‚hostiteľský členský štát‘), uznáva odborné kvalifikácie získané v jednom alebo viacerých členských štátoch (ďalej len ‚domovský členský štát‘), a ktorý umožňuje osobe s takými odbornými kvalifikáciami vykonávať rovnaké povolanie v tomto štáte, na prístup k tomuto povolaniu a výkon tohto povolania.“
5
Článok 2 ods. 1 prvý pododsek uvedenej smernice stanovuje:
„Táto smernica sa uplatňuje voči všetkým štátnym príslušníkom členského štátu, ktorí si želajú vykonávať regulované povolanie, vrátane tých, ktorí patria k slobodným povolaniam, v inom členskom štáte, ako je členský štát, v ktorom získali svoje odborné kvalifikácie, či už ako samostatne zárobkovo činná osoba alebo ako zamestnanec.“
6
Článok 3 ods. 1 písm. c) a d) tej istej smernice obsahuje tieto definície:
„Na účely tejto smernice sa uplatňujú tieto pojmy:
…
c)
‚doklad o formálnej kvalifikácii‘: diplom, vysvedčenie alebo iný doklad, ktorý vydal orgán členského štátu určený v súlade s legislatívnymi, regulačnými alebo správnymi opatreniami tohto členského štátu, a potvrdzujúci úspešné skončenie odbornej prípravy získanej predovšetkým v [Únii]. …
d)
‚príslušný orgán‘: akýkoľvek orgán alebo subjekt osobitne splnomocnený členským štátom na vydávanie alebo prijímanie diplomov a iných dokumentov alebo informácií o odbornej príprave a na prijímanie žiadostí a prijímanie rozhodnutí uvedených v tejto smernici.“
7
Článok 13 smernice 2005/36, nazvaný „Podmienky uznania“, v odseku 1 stanovuje:
„Ak je prístup k regulovanému povolaniu alebo výkon regulovaného povolania v hostiteľskom členskom štáte podmienený držaním osobitnej odbornej kvalifikácie, príslušný orgán tohto členského štátu povolí žiadateľom prístup k tomuto povolaniu alebo výkon tohto povolania za tých istých podmienok, aké sa vzťahujú na jeho štátnych príslušníkov, ak sú držiteľmi osvedčenia o odbornej spôsobilosti alebo dokladu o formálnej kvalifikácii podľa článku 11, ktorý vyžaduje iný členský štát na získanie prístupu a výkon tohto povolania na svojom území.
Osvedčenia o odbornej spôsobilosti alebo doklady o formálnej kvalifikácii vydáva príslušný orgán členského štátu určený podľa vnútroštátnych zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení uvedeného členského štátu.“
Talianske právo
8
Povolanie pedagogického asistenta je v Taliansku regulovaným povolaním. Podľa článku 4 legge n. 124 – Disposizioni urgenti in materia di personale scolastico (zákon č. 124 o naliehavých ustanoveniach v oblasti školských zamestnancov) z 3. mája 1999 (GURI č. 107 z 10. mája 1999) možno do provinčných zoznamov, na základe ktorých sa udeľujú úlohy každoročného zastupovania, zapísať len osoby, ktoré získali titul pedagogického asistenta.
9
Článok 7 ods. 4 písm. e) ordinanza ministeriale n. 60 – Procedure di istituzione delle graduatorie provinciali e di istituto di cui all’articolo 4, commi 6 bis e 6‑ter, della legge 3 maggio 1999, n. 124 e di conferimento delle relative supplenze per il personale docente ed educativo (ministerské nariadenie č. 60 o postupoch zostavovania provinčných zoznamov a zoznamov zariadení, o ktoré ide v článku 4 ods. 6a a 6b zákona č. 124 z 3. mája 1999, ako aj o prideľovaní úloh zastupovania pre pedagogických a výchovných pracovníkov) z 10. júla 2020 stanovuje, že žiadatelia o zápis na tieto provinčné zoznamy musia v prílohe k svojej žiadosti predložiť „požadované prístupové doklady, získané najneskôr do uplynutia lehoty na podanie žiadosti, s presným uvedením inštitúcií, ktoré ich vydali“, a že „ak bol prístupový doklad získaný v zahraničí a bol uznaný ministerstvom, je potrebné uviesť aj odkazy na rozhodnutie o uznaní uvedeného dokladu“.
10
Vnútroštátny súd ďalej spresňuje, že doklad o kvalifikácii pedagogického asistenta špecializovaného na didaktickú podporu žiakov so zdravotným postihnutím, ktorý bol získaný v Taliansku po ukončení špecifickej špecializácie, alebo analogický doklad o vzdelaní pedagogického asistenta, získaný v zahraničí a uznaný v Taliansku, umožňuje prístup k pracovným miestam asistentov, ktoré sa majú prideliť prostredníctvom výberového konania.
11
Legge n. 148 – Ratifica ed esecuzione della Convenzione sul riconoscimento dei titoli di studio relativi all’insegnamento superiore nella Regione europea, fatta a Lisbona l’11 aprile 1997, e norme di adeguamento dell’ordinamento interno (zákon č. 148 o ratifikácii a vykonávaní Dohovoru o uznávaní kvalifikácií týkajúcich sa vysokoškolského vzdelávania v európskom regióne, podpísaného v Lisabone 11. apríla 1997, a ustanovenia na zosúladenie vnútroštátneho práva) z 11. júla 2002 (GURI č. 173 z 25. júla 2002, riadna príloha č. 151) v článku 2 stanovuje:
„1.   Univerzity a univerzitné vzdelávacie inštitúcie uznávajú študijné cykly a obdobia absolvované v zahraničí a zahraničné doklady o kvalifikácii na účely prístupu k vysokoškolskému vzdelávaniu, pokračovania v univerzitnom štúdiu a získania talianskych dokladov o vysokoškolskej kvalifikácii a vykonávajú túto právomoc v rámci svojej autonómie a v súlade so svojimi príslušnými predpismi bez toho, aby boli dotknuté dvojstranné dohody v tejto oblasti.“
12
Článok 5 tohto zákona stanovuje:
„1.   Uznávanie dokladov o vysokoškolskom vzdelaní na iné účely ako tie, ktoré sú uvedené v článku 2, vykonávajú orgány členského štátu v súlade s platnými ustanoveniami o uznávaní na účely povolania a prístupu k pracovným miestam vo verejnej správe podľa postupov, ktoré sa ustanovia vykonávacím nariadením.“
13
Decreto legislativo n. 206 – Attuazione della direttiva 2005/36/CE relativa al riconoscimento delle qualifiche professionali, nonché della direttiva 2006/100/CE che adegua determinate direttive sulla libera circolazione delle persone a seguito dell’adesione di Bulgaria e Romania (legislatívny dekrét č. 206 o prebratí smernice 2005/36/ES o uznávaní odborných kvalifikácií, ako aj smernice 2006/100/ES, ktorou sa z dôvodu pristúpenia Bulharska a Rumunska upravujú určité smernice v oblasti voľného pohybu osôb) z 9. novembra 2007 (GURI č. 261 z 9. novembra 2007, riadna príloha č. 228), zmenený a doplnený prostredníctvom decreto legislativo n. 15 – Attuazione della direttiva 2013/55/UE del Parlamento europeo e del Consiglio, recante modifica della direttiva 2005/36/CE, relativa al riconoscimento delle qualifiche professionali e del regolamento (UE) n. 1024/2012, relativo alla cooperazione amministrativa attraverso il sistema di informazione del mercato interno („Regolamento IMI“) [legislatívny dekrét č. 15, ktorým sa preberá smernica Európskeho parlamentu a Rady 2013/55/EÚ, ktorou sa mení smernica 2005/36/ES o uznávaní odborných kvalifikácií a nariadenie (EÚ) č. 1024/2012 o administratívnej spolupráci prostredníctvom informačného systému o vnútornom trhu („nariadenie o IMI“)] z 28. januára 2016 (GURI č. 32 z 9. februára 2016) (ďalej len „legislatívny dekrét č. 206/2007“), upravuje podľa svojho článku 1 najmä „uznávanie… odborných kvalifikácií už získaných v jednom alebo viacerých členských štátoch Európskej únie, ktoré umožňujú držiteľom takýchto kvalifikácií vykonávať príslušné povolanie v domovskom členskom štáte, na účely prístupu k regulovaným povolaniam a ich výkonu“.
14
Podľa znenia článku 2 legislatívneho dekrétu č. 206/2007 sa tento dekrét „uplatňuje na občanov členských štátov Európskej únie, ktorí chcú vykonávať na vnútroštátnom území, či už ako zamestnanci alebo samostatne zárobkovo činné osoby vrátane osôb vykonávajúcich slobodné povolanie, povolanie regulované na základe odbornej kvalifikácie získanej v členskom štáte Európskej únie, ktorá ich oprávňuje na výkon tohto povolania v domovskom členskom štáte“.
15
Článok 3 ods. 1 a 2 legislatívneho dekrétu č. 206/2007 stanovuje:
„1.   Uznávanie odborných kvalifikácií vykonávané podľa tohto legislatívneho dekrétu umožňuje osobám uvedeným v článku 2 ods. 1 po splnení osobitných požiadaviek prístup k príslušnému povolaniu, na ktorého vykonávanie tieto osoby majú kvalifikáciu v domovskom členskom štáte, a jeho vykonávanie za rovnakých podmienok, aké sú stanovené v talianskom právnom poriadku.
2.   Na účely článku 1 ods. 1 je povolanie, ktoré bude žiadateľ vykonávať na území Talianska, rovnaké ako povolanie, na ktoré má kvalifikáciu vo svojom domovskom členskom štáte, ak sú príslušné činnosti porovnateľné (bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 5f o čiastočnom prístupe).“
16
Článok 4 legislatívneho dekrétu č. 206/2007 spresňuje, že pojem „odborné kvalifikácie“ sa vzťahuje na „kvalifikácie potvrdené dokladom o formálnej kvalifikácii, osvedčením o odbornej spôsobilosti… alebo odbornej praxi“ a že osoby, ktoré v zahraničí získali doklad o formálnej kvalifikácii, teda doklad uvedený medzi „diplomami, osvedčeniami a inými dokladmi o formálnej kvalifikácii vydanými univerzitou alebo inou oprávnenou inštitúciou podľa rôznych režimov potvrdzujúcich ukončenie odborného vzdelania získaného hlavne na území [Únie]“, ktorý im na základe tohto dekrétu priznáva odbornú kvalifikáciu a oprávňuje ich vykonávať toto povolanie v štáte pôvodu, môžu začať postup uznávania odborných kvalifikácií stanovený týmto legislatívnym dekrétom.
Spory vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
17
Každý zo žalobcov vo veci samej podal na príslušný taliansky orgán v roku 2021 žiadosť o uznanie odborných kvalifikácií získaných v inom členskom štáte na účely výkonu povolania pedagogického asistenta. Požadované uznanie sa týkalo titulu „vyšší špecializačný kurz asistenta potrieb podpory“, ktorý vydala Universidad Cardenal Herrera – CEU de Valencia.
18
Príslušný taliansky orgán zamietol žiadosti týchto žalobcov z dôvodu, že podľa informácií získaných od príslušných španielskych orgánov v nadväznosti na žiadosť podanú prostredníctvom informačného systému o vnútornom trhu stanoveného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1024/2012 z 25. októbra 2012 o administratívnej spolupráci prostredníctvom informačného systému o vnútornom trhu a o zrušení rozhodnutia Komisie 2008/49/ES („nariadenie o IMI“) (Ú. v. EÚ L 316, 2012, s. 1), predmetný doklad o vzdelaní bol len vlastným dokladom univerzity, ktorá ho vydala, a v Španielsku nebol úradným dokladom a neumožňoval vykonávať v tomto členskom štáte regulované povolanie „učiteľa na základnej škole“ v špecializáciách v oblasti liečebnej pedagogiky, sluchovej a jazykovej pedagogiky, čo sú kvalifikácie vyžadované na špeciálne vzdelávanie.
19
V dôsledku toho príslušný taliansky orgán dospel k záveru, že tento doklad, ktorý nebol uznaný španielskym štátom, je neplatný a nevyvoláva účinky v Španielsku, takže ho nemožno uznať na základe žiadnej talianskej právnej úpravy.
20
Žalobcovia vo veci samej preto podali na Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre Lazio, Taliansko), ktorý je vnútroštátnym súdom predkladajúcim návrh na začatie prejudiciálneho konania, žaloby o neplatnosť rozhodnutí o zamietnutí ich žiadostí.
21
Tento súd sa domnieva, že pretrváva pochybnosť, pokiaľ ide o zlučiteľnosť výkladu príslušnej vnútroštátnej právnej úpravy poskytnutého vnútroštátnou judikatúrou s právom Únie, ktorý vedie k tomu, že príslušným vnútroštátnym orgánom sa ukladá povinnosť vždy posudzovať obsah vzdelania absolvovaného v domovskom členskom štáte jeho porovnaním s obsahom, ktorý stanovuje právo hostiteľského členského štátu, a to najmä v situácii, keď doklad o vzdelaní, o ktorého uznanie sa žiada v hostiteľskom členskom štáte, nie je v domovskom členskom štáte zákonne uznaný za úradný doklad umožňujúci prístup k predmetnému povolaniu.
22
Za týchto podmienok Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre Lazio) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky, ktoré sú v oboch konaniach vo veci samej totožné:
„1.
Má sa článok 13 smernice 2005/36…, ktorý treba vykladať v zmysle cieľa [Únie], ktorým je odstránenie prekážok voľného pohybu osôb a služieb medzi členskými štátmi a voľného pohybu učiteľov, vykladať v tom zmysle, že pokiaľ ide o uznávanie odborných kvalifikácií medzi členskými štátmi, najmä uznanie dokladu o kvalifikácii v špecializačnom odbore pedagogický asistent, tento článok bráni výkladu a uplatňovaniu vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré umožňujú, aby sa podmienky uznania považovali za splnené aj v prípade, že doklad o formálnej kvalifikácii získaný v domovskom členskom štáte neumožňuje výkon príslušného povolania v uvedenom členskom štáte a tento členský štát ho právne neuznáva ako doklad o kvalifikácii na výkon tohto povolania?
2.
V prípade, že článok 13 smernice 2005/36… nemá takýto zabraňujúci účinok, majú sa ustanovenia hlavy III kapitoly I tejto smernice vykladať v tom zmysle, že orgány príslušné v oblasti uznávania kvalifikácií sú po doručení príslušnej žiadosti vždy a v každom prípade povinné posúdiť obsah všetkých dokumentov predložených dotknutou osobou, ktoré môžu osvedčovať jej odbornú kvalifikáciu, a to aj v prípade, že táto kvalifikácia neumožňuje tejto osobe prístup k dotknutému povolaniu v domovskom členskom štáte, ako aj súlad vzdelania, ktoré tieto dokumenty potvrdzujú, s podmienkami požadovanými na získanie dotknutej odbornej kvalifikácie v hostiteľskom členskom štáte a prípadne uplatniť kompenzačné opatrenia?“
23
Rozhodnutím predsedu Súdneho dvora z 11. septembra 2024 boli veci C‑340/24 a C‑442/24 spojené na spoločné konanie na účely písomnej časti konania a ústnej časti konania, ako aj rozsudku.
O prejudiciálnych otázkach
24
Na úvod treba uviesť, že vnútroštátny súd sa svojimi prejudiciálnymi otázkami pýta Súdneho dvora na výklad článku 13 smernice 2005/36. Uznávanie odborných kvalifikácií, ktoré stanovuje toto ustanovenie, však znamená, že osoba, ktorá žiada o takéto uznanie, má doklad o formálnej kvalifikácii, ktorý ju v domovskom členskom štáte oprávňuje na výkon regulovaného povolania. Táto smernica sa totiž neuplatňuje na situáciu, v ktorej osoba, ktorá žiada o uznanie svojich odborných kvalifikácií, nezískala takýto doklad o formálnej kvalifikácii (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. júla 2021, Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos ministerija, C‑166/20, EU:C:2021:554, bod 29), čo je prípad žalobcov vo veci samej.
25
Podľa ustálenej judikatúry v rámci postupu spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom, zavedeného článkom 267 ZFEÚ, Súdnemu dvoru prináleží poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď, ktorá mu umožní rozhodnúť prejednávaný spor. V tomto smere Súdny dvor musí prípadne preformulovať položené otázky (rozsudky z 28. novembra 2000, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, bod 18, a z 24. júna 2025, GR REAL, C‑351/23, EU:C:2025:474, bod 61).
26
V prejednávanej veci zo všetkých informácií, ktoré poskytol vnútroštátny súd v odôvodnení návrhu na začatie prejudiciálneho konania vo veci C‑340/24, keďže rozhodnutie vnútroštátneho súdu vo veci C‑442/24 sa v podstate obmedzuje na odkaz na tento návrh, vyplýva, že tento súd sa v skutočnosti snaží zistiť, či právo Únie ukladá v rámci preskúmania žiadosti o uznanie odborných kvalifikácií získaných v inom členskom štáte povinnosť hostiteľského členského štátu zohľadniť doklad o formálnej kvalifikácii získaný v domovskom členskom štáte, ktorý nie je právne uznávaný domovským členským štátom a ktorý nemá v tomto štáte žiadnu oficiálnu povahu.
27
Žalobcovia vo veci samej sú talianski štátni príslušníci, ktorí absolvovali kurz na španielskej univerzite a využili tak svoje právo na voľný pohyb. Po ukončení svojho štúdia požiadali príslušný taliansky orgán o uznanie svojich španielskych dokladov o formálnej kvalifikácii, aby mohli vykonávať povolanie pedagogického asistenta v Taliansku. Na štátneho príslušníka členského štátu, ktorý sa zdržiaval v inom členskom štáte a získal tam univerzitný doklad o vzdelaní, na ktorý sa chce odvolávať v členskom štáte, ktorého je štátnym príslušníkom, sa vzťahujú články 45 alebo 49 ZFEÚ [pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. marca 2022, Sosiaali‑ ja terveysalan lupa‑ ja valvontavirasto (Základná lekárska odborná príprava), C‑634/20, EU:C:2022:149, bod 40 a citovanú judikatúru].
28
V dôsledku toho treba konštatovať, že svojimi dvomi prejudiciálnymi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd pýta, či sa články 45 a 49 ZFEÚ majú vykladať v tom zmysle, že ukladajú hostiteľskému členskému štátu povinnosť zohľadniť v rámci preskúmania žiadosti o uznanie odborných kvalifikácií doklad o formálnej kvalifikácii získaný v inom členskom štáte, ktorý nie je právne uznávaný týmto štátom a ktorý nemá v uvedenom štáte žiadnu oficiálnu povahu.
29
Podľa ustálenej judikatúry v situácii, ktorá nepatrí do pôsobnosti smernice 2005/36, ale ktorá patrí do pôsobnosti článku 45 ZFEÚ alebo článku 49 ZFEÚ, orgány členského štátu, ktoré posudzujú žiadosť štátneho príslušníka Únie o povolenie vykonávať povolanie, ku ktorému je prístup podľa vnútroštátnej právnej úpravy podmienený získaním diplomu alebo odbornej kvalifikácie, alebo aj dobami odbornej praxe, sú povinné zohľadniť všetky diplomy, osvedčenia a iné doklady o formálnej kvalifikácii, ako aj relevantnú prax dotknutej osoby, a to porovnaním vedomostí, ktoré potvrdzujú tieto doklady, a tejto praxe na jednej strane s vedomosťami a kvalifikáciami požadovanými vnútroštátnou právnou úpravou na druhej strane [rozsudok z 3. marca 2022, Sosiaali‑ ja terveysalan lupa‑ ja valvontavirasto (Základná lekárska odborná príprava), C‑634/20, EU:C:2022:149, bod 38 a citovaná judikatúra].
30
Toto porovnávacie preskúmanie predpokladá vzájomnú dôveru medzi členskými štátmi v doklady osvedčujúce odbornú kvalifikáciu vydávané každým členským štátom. Orgán hostiteľského členského štátu je teda v zásade povinný považovať taký doklad, ako je najmä doklad o formálnej kvalifikácii vydaný orgánom iného členského štátu, za vierohodný [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júna 2022, Sosiaali‑ ja terveysalan lupa‑ ja valvontavirasto (Psychoterapeuti), C‑577/20, EU:C:2022:467, bod 48].
31
V prejednávanej veci však domovský členský štát informoval príslušné orgány hostiteľského členského štátu, že doklad o vzdelaní, o ktorý ide vo veci samej, je len vlastným dokladom univerzity, ktorá ho vydala, takže nie je úradným dokladom v domovskom členskom štáte a neumožňuje tam vykonávať regulované povolanie, ku ktorému chcú žalobcovia vo veci samej získať prístup. Okrem toho zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že s výhradou overenia vnútroštátnym súdom predmetný doklad neumožňuje prístup k vyššej akademickej úrovni a nepatrí do systému vytvoreného bolonským procesom a európskym priestorom vysokoškolského vzdelávania.
32
Z toho vyplýva, že na vzájomnú dôveru, na ktorej je založený systém uznávania odborných kvalifikácií v Únii, sa nemožno odvolávať za predpokladu, že doklad o formálnej kvalifikácii získaný v domovskom členskom štáte bol vydaný súkromnou inštitúciou, ktorá nebola príslušnými orgánmi tohto štátu oprávnená na vydávanie dokladov o formálnej kvalifikácii potvrdzujúcich odborné kvalifikácie, takže doklad vydaný takouto inštitúciou nie je „vydaný členským štátom“, a teda nielenže nie je v ňom uznávaný, ale neposkytuje žiadnu záruku, pokiaľ ide o úroveň a kvalitu spôsobilostí, ktoré potvrdzuje.
33
Hoci v situácii, o akú ide vo veci samej, ktorá nepatrí do pôsobnosti smernice 2005/36, ale patrí do pôsobnosti článku 45 ZFEÚ alebo článku 49 ZFEÚ, dotknutý hostiteľský členský štát musí, ako vyplýva z bodov 29 a 30 tohto rozsudku, zohľadniť najmä doklad vydaný domovským členským štátom, tie isté články nemôžu uložiť hostiteľskému členskému štátu povinnosť zohľadniť doklad, ktorý nie je vydaný domovským členským štátom a ktorý sa v domovskom členskom štáte neuznáva. Slobody pohybu totiž nemôžu hostiteľskému členskému štátu ukladať, aby dokladu o formálnej kvalifikácii vydanému v domovskom členskom štáte prikladal vyššiu hodnotu, než má tento doklad v domovskom členskom štáte.
34
Hostiteľský členský štát však môže v prípade potreby zohľadniť takýto doklad v rámci porovnávacieho preskúmania uvedeného v bode 29 tohto rozsudku.
35
V dôsledku toho treba na položené otázky odpovedať tak, že články 45 a 49 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že neukladajú hostiteľskému členskému štátu povinnosť zohľadniť v rámci preskúmania žiadosti o uznanie odborných kvalifikácií doklad o formálnej kvalifikácii získaný v inom členskom štáte, ktorý nie je právne uznávaný týmto štátom a ktorý nemá v uvedenom štáte žiadnu oficiálnu povahu.
O trovách
36
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:
Články 45 a 49 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že neukladajú hostiteľskému členskému štátu povinnosť zohľadniť v rámci preskúmania žiadosti o uznanie odborných kvalifikácií doklad o formálnej kvalifikácii získaný v inom členskom štáte, ktorý nie je právne uznávaný týmto štátom a ktorý nemá v uvedenom štáte žiadnu oficiálnu povahu.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.