62017TJ0716_RES
Vec T‑716/17
Germanwings GmbH
proti
Európskej komisii
Rozsudok Všeobecného súdu (prvá rozšírená komora) z 13. mája 2020
„Štátna pomoc – Odvetvie letectva – Pomoc poskytnutá Talianskom v prospech letísk na Sardínii – Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za čiastočne zlučiteľnú a čiastočne nezlučiteľnú s vnútorným trhom – Pripísateľnosť štátu – Príjemcovia – Výhoda v prospech zmluvných leteckých spoločností – Zásada súkromného subjektu v trhovom hospodárstve – Ovplyvnenie obchodu medzi členskými štátmi – Narušenie hospodárskej súťaže – Povinnosť odôvodnenia – Schéma pomoci – Pomoc de minimis – Vymáhanie“
Súdne konanie – Uvedenie nových dôvodov počas súdneho konania – Rozšírenie skôr uvedeného žalobného dôvodu – Prípustnosť
(Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 84)
(pozri body 61, 64)
Pomoc poskytovaná štátmi – Pojem – Poskytnutie výhody zo štátnych prostriedkov, ktoré je pripísateľné štátu – Opatrenia na zlepšenie leteckej dopravy ostrovného regiónu a podporu tohto regiónu ako turistickej destinácie – Náhrada súm štátom vyplatených prevádzkovateľmi letísk leteckým spoločnostiam na základe dohôd sledujúcich tieto ciele – Zahrnutie
(Článok 107 ods. 1 ZFEÚ)
(pozri body 65 – 106)
Pomoc poskytovaná štátmi – Pojem – Poskytnutie výhod, ktoré sú pripísateľné štátu – Pomoc poskytnutá regionálnymi alebo miestnymi územnými celkami – Zahrnutie – Výhody poskytnuté prostredníctvom subjektov odlišných od štátu – Uplatnenie kritéria verejnej kontroly – Podieľanie sa verejných orgánov na prijatí opatrení a na kontrole ich vykonávania – Zahrnutie
(Článok 107 ods. 1 ZFEÚ)
(pozri body 66, 81 – 85, 96 – 99, 102)
Pomoc poskytovaná štátmi – Pojem – Pomoc pochádzajúca zo štátnych prostriedkov – Pojem štátne zdroje – Finančné prostriedky vyplatené prevádzkovateľom letísk zo strany regionálneho subjektu a použité týmito prevádzkovateľmi na odmeňovanie leteckých spoločností – Zahrnutie – Podmienky – Vykonanie verejnej kontroly nad poskytovaním výhody
(Článok 107 ods. 1 ZFEÚ)
(pozri body 74 – 78)
Pomoc poskytovaná štátmi – Pojem – Posúdenie podľa kritéria súkromného investora – Zmluvné vzťahy medzi sprostredkovateľmi letísk a leteckými spoločnosťami – Vykonanie schémy pomoci prevádzkovateľom letiska, ktorý nie je vo vlastníctve štátu – Vylúčenie
(Článok 107 ods. 1 ZFEÚ)
(pozri body 124, 125, 131, 132)
Súdne konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti – Zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený – Abstraktná formulácia – Neprípustnosť
[Štatút Súdneho dvora, článok 21 prvý odsek a článok 53 prvý odsek, Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 76 písm. d)]
(pozri body 145, 148)
Pomoc poskytovaná štátmi – Ovplyvnenie obchodu medzi členskými štátmi – Narušenie hospodárskej súťaže – Kritériá posúdenia – Rozsah dôkazného bremena spočívajúceho na Komisii
(Článok 107 ods. 1 ZFEÚ)
(pozri body 155, 156)
Pomoc poskytovaná štátmi – Preskúmanie Komisiou – Celkové preskúmanie schémy pomoci – Prípustnosť – Povinnosť Komisie individuálne posúdiť situáciu niektorých príjemcov – Neexistencia – Overenie prislúchajúce vnútroštátnym orgánom pri vykonaní rozhodnutia
(Články 107 a 108 ZFEÚ)
(pozri body 157, 167, 170 – 173, 183)
Pomoc poskytovaná štátmi – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje nezlučiteľnosť pomoci s vnútorným trhom – Povinnosť odôvodnenia – Dosah
(Články 108 a 296 ZFEÚ)
(pozri bod 159)
Zhrnutie
Rozsudkom Germanwings/Komisia (T‑716/17), vyhláseným 13. mája 2020, Všeobecný súd rozhodujúci v rozšírenej komore zloženej z piatich sudcov zamietol žalobu podanú spoločnosťou Germanwings GmbH (ďalej len „žalobkyňa“) o neplatnosť rozhodnutia Európskej komisie z 29. júla 2016, ktorým bola pomoc poskytnutá Talianskom v prospech viacerých leteckých spoločností zabezpečujúcich lety na Sardíniu vyhlásená za čiastočne nezlučiteľnú s vnútorným trhom (
1
). Podľa tohto rozhodnutia schéma pomoci zavedená v Taliansku autonómnym regiónom Sardínia (ďalej len „región“) na účely rozvoja leteckej dopravy nepredstavuje štátnu pomoc poskytnutú prevádzkovateľom letísk na Sardínii, ale štátnu pomoc poskytnutú dotknutým leteckým spoločnostiam.
Dňa 13. apríla 2010 región prijal zákon č. 10/2010 (
2
), neskôr oznámený Talianskom Komisii podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ, ktorý na účely rozvoja leteckej dopravy, a to najmä znížením sezónnosti leteckých spojení so Sardíniou, povoľoval financovanie letísk na ostrove. Tento zákon bol vykonaný viacerými opatreniami prijatými výkonným orgánom regiónu, medzi ktoré patrí rozhodnutie regionálnej rady č. 29/36 z 29. júla 2010 (ďalej spolu s relevantnými ustanoveniami zákona č. 10/2010 len „sporné opatrenia“). Sporné opatrenia predovšetkým stanovovali uzatváranie dohôd medzi prevádzkovateľmi letísk a leteckými spoločnosťami na účely zlepšenia leteckého spojenia s ostrovom a zabezpečenia jeho propagácie ako turistickej destinácie. Tieto opatrenia okrem iného určovali podmienky a pravidlá, podľa ktorých mal región nahradiť prevádzkovateľom letísk sumy, ktoré títo prevádzkovatelia vyplatili leteckým spoločnostiam na základe týchto dohôd.
Dňa 29. júla 2016 Komisia prijala rozhodnutie, ktorým vyhlásila schému pomoci zavedenú spornými opatreniami za čiastočne nezlučiteľnú s vnútorným trhom a nariadila, aby letecké spoločnosti považované za príjemcov, medzi ktoré patrí žalobkyňa, vrátili dotknutú pomoc. Žalobkyňa na podporu svojej žaloby o neplatnosť uviedla niekoľko žalobných dôvodov založených najmä na rôznych nesprávnych právnych posúdeniach, pokiaľ ide o pojem štátnej pomoci, ako aj povahu de minimis získanej sumy.
Všeobecný súd v prvom rade zamietol prvý žalobný dôvod založený na porušení článku 107 ods. 1 ZFEÚ, pretože Komisia údajne nepreukázala existenciu štátnej pomoci, lebo nepreskúmala, či prevádzkovateľ letiska konal ako súkromný subjekt v trhovom hospodárstve.
Na rozdiel totiž od stanoviska žalobkyne, výhoda napadnutá žalobkyňou pochádza skôr od regiónu než od prevádzkovateľov letísk. Všeobecný súd v tejto súvislosti po prvé potvrdil, že platby uskutočnené prevádzkovateľmi letísk v prospech leteckých spoločností na základe uzavretých dohôd predstavovali využívanie štátnych prostriedkov, keďže finančné prostriedky, ktoré región vyplatil prevádzkovateľom letísk, boli finančnými prostriedkami použitými na uskutočnenie týchto platieb, vrátane platby získanej žalobkyňou. Všeobecný súd na podloženie tohto záveru predovšetkým vychádzal z analýzy podmienok stanovených spornými opatreniami na náhradu platieb regiónom, ktoré prevádzkovatelia letísk uskutočnili v prospech leteckých spoločností na základe uzavretých dohôd. Všeobecný súd tak poukázal na existenciu mechanizmu kontroly, v rámci ktorého bolo vrátenie finančných prostriedkov, ktoré bolo navyše odstupňované, podmienené predložením účtovných správ a dokladov preukazujúcich súlad dohôd, na základe ktorých sa uskutočnili platby, s cieľmi zákona č. 10/2010, ako aj ich riadne plnenie. Navyše samotná žalobkyňa konštatovala, že platba, ktorú získala, bola „financovaná“ regiónom.
Pokiaľ ide po druhé o pripísateľnosť regiónu zmlúv uzavretých prevádzkovateľmi letísk s leteckými spoločnosťami a platieb, ktoré boli poskytnuté týmto spoločnostiam, Všeobecný súd uviedol, že na účely určenia, či sa verejné orgány podieľali na prijatí predmetného opatrenia, treba tiež zohľadniť úroveň kontroly vykonávanej štátom nad poskytnutím tejto výhody, ako vyplýva najmä z kontextu tohto opatrenia, jeho rozsahu alebo podmienok, ktoré zahŕňa, inak by im v opačnom prípade nebolo možné poskytnutú výhodu pripísať. Všeobecný súd preskúmal napadnuté rozhodnutie z hľadiska týchto kritérií, pričom tak dospel k záveru, že úroveň kontroly vykonávanej regiónom nad poskytovaním finančných prostriedkov leteckým spoločnostiam z právneho hľadiska dostatočne preukazovala, že sa podieľal na poskytnutí finančných prostriedkov. Aj keď v zákone č. 10/2010 neboli určené presné pravidlá prideľovania finančných prostriedkov získaných každým z prevádzkovateľov letísk, nič to nemení na tom, že rozhodnutia prijaté regionálnym výkonným orgánom podľa tohto zákona umožnili regiónu dôkladne kontrolovať konanie prevádzkovateľov letísk, ktorí sa rozhodli požiadať o finančné opatrenia stanovené v rámci spornej schémy pomoci, a to buď predchádzajúcim schválením ich plánov činností, či dokonca na základe podmienok vyžadovaných na účely náhrady súm vyplatených uvedenými prevádzkovateľmi v prospech leteckých spoločností. Podľa Všeobecného súdu vykonávanie takejto kontroly regiónom preukazuje, že mu boli predmetné opatrenia financovania pripísateľné, pričom tento záver nemožno spochybniť ani rozhodnutím ponechaným prevádzkovateľom letísk požiadať či nepožiadať región o finančné prostriedky v závislosti od ich vlastných ekonomických úvah, ani údajnou povahou verejného podniku daného prevádzkovateľa letiska. Všeobecný súd preto potvrdil rozhodnutie Komisie, že prevádzkovateľov letísk možno považovať za sprostredkovateľov medzi autonómnym regiónom a leteckými spoločnosťami, ktorí v plnej výške previedli finančné prostriedky prijaté od autonómneho regiónu a konali tak v súlade s pokynmi, ktoré uvedený región prijal prostredníctvom ním schválených plánov činností.
Všeobecný súd po tretie rozhodol, že Komisia oprávnene nepreskúmala transakcie uskutočnené medzi leteckými spoločnosťami a prevádzkovateľmi letísk z hľadiska kritéria súkromného subjektu v trhovom hospodárstve. Títo prevádzkovatelia, ktorí neboli vo vlastníctve regiónu, totiž v podstate len vykonávali spornú schému pomoci, ktorú on zaviedol. Skutočnosti predložené žalobkyňou v súvislosti s prírastkovou ziskovosťou jej zmluvy uzavretej so sprostredkovateľom letiska sú preto irelevantné. Všeobecný súd navyše spresnil, že účasť žalobkyne na financovaní propagačnej kampane, ktorá viedla k vyplateniu platby na základe sporných opatrení, nedovoľuje v každom prípade z toho vyvodiť, že platba, ktorú žalobkyňa získala, neviedla k poskytnutiu nijakej výhody, pretože aj keď žalobkyňa a región prostredníctvom uvedeného prevádzkovateľa spolufinancovali túto kampaň, nepodieľala sa na tomto financovaní za porovnateľných podmienok.
Všeobecný súd ďalej zamietol druhý žalobný dôvod založený na porušení článku 107 ods. 1 ZFEÚ, pretože Komisia údajne nepreukázala, že pomoc, ktorú žalobkyňa získala, narúšala hospodársku súťaž alebo hrozila narušením hospodárskej súťaže a ovplyvňovala obchod medzi členskými štátmi. Všeobecný súd v tejto súvislosti v prvom rade vylúčil, že by žalobkyňa mohla užitočne uviesť obmedzenú sumu platby, ktorá jej bola vyplatená daným prevádzkovateľom letiska, pretože jej argumentácia, podľa ktorej existencia pomoci mala byť preskúmaná na úrovni tohto prevádzkovateľa, bola zamietnutá ako nedôvodná. Okrem toho, aj keby žalobkyňa len chcela spochybniť kvalifikáciu sporných opatrení ako „schémy pomoci“ v zmysle článku 1 písm. d) nariadenia 2015/1589 (
3
), Všeobecný súd dospel k záveru, že takáto argumentácia je neprípustná z dôvodu nedostatočne jasného a presného vyjadrenia v texte samotnej žaloby. Táto argumentácia v každom prípade nemôže uspieť, keďže prevádzkovatelia letísk boli len sprostredkovatelia pri vykonávaní spornej schémy pomoci a z toho dôvodu pri určení podstatných prvkov predmetnej pomoci ani účelnosti jej poskytnutia nedisponovali voľnou úvahou. Takáto úloha prislúchala regionálnemu výkonnému orgánu regiónu. Všeobecný súd navyše konštatoval, že Komisia dostatočne odôvodnila, v čom schéma pomoci zaručovala značnú výhodu pre príjemcov v porovnaní s ich konkurentmi a svojou povahou podstatne zvýhodňovala podniky, ktoré sa podieľajú na obchode medzi členskými štátmi.
Všeobecný súd napokon zamietol tretí žalobný dôvod založený na nesprávnom posúdení v súvislosti s tým, že Komisia nepreskúmala otázku, či platba, ktorú získala žalobkyňa, predstavovala pomoc de minimis v zmysle nariadenia č. 1998/2006 (
4
). Všeobecný súd po tom, čo pripomenul, že v rámci preskúmania schémy pomoci sa Komisia môže obmedziť na preskúmanie charakteristík predmetnej schémy bez toho, aby bola povinná vykonať analýzu pomoci poskytnutej v každom jednotlivom prípade na základe takejto schémy, zdôraznil, že vnútroštátnym orgánom prináleží, aby overili individuálnu situáciu každého podniku dotknutého vymáhaním. Podľa Všeobecného súdu z toho vyplýva, že Komisia nemala v prejednávanej veci povinnosť skúmať prípadnú povahu de minimis platby, ktorú získala žalobkyňa, takže tvrdenia, ktoré žalobkyňa predložila, sú v tejto súvislosti neúčinné. Všeobecný súd tiež konštatoval, že označenie žalobkyne ako príjemcu vo výroku napadnutého rozhodnutia nemá vplyv na záväzky talianskych orgánov v tejto súvislosti.
(
1
)	Rozhodnutie Komisie (EÚ) 2017/1861 z 29. júla 2016 o štátnej pomoci SA.33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Taliansko – Kompenzácia letiskám na Sardínii za záväzky vyplývajúce zo služieb vo verejnom záujme (SVHZ) (Ú. v. EÚ L 268, 2017, s. 1).
(
2
)	Legge regionale no 10 – Misure per lo sviluppo del trasporto aereo (regionálny zákon č. 10 – opatrenia na rozvoj leteckej dopravy) (Bollettino ufficiale della Regione autonoma della Sardegna č. 12 zo 16. apríla 2010) (ďalej len „zákon č. 10/2010“).
(
3
)	Nariadenie Rady (EÚ) 2015/1589 z 13. júla 2015 stanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 108 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (Ú. v. EÚ L 248, 2015, s. 9).
(
4
)	Nariadenie Komisie (ES) č. 1998/2006 z 15. decembra 2006 o uplatňovaní článkov [107 a 108 ZFEÚ] na pomoc de minimis (Ú. v. EÚ L 379, 2006, s. 5).