62023TJ0350_EXT
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (druhá komora)
z 19. marca 2025 (
*1
)
„Mimozmluvná zodpovednosť – Štátna pomoc – Účasť Komisie v konaní prebiehajúcom na vnútroštátnom súde ako amicus curiae – Protiprávnosť konania vytýkaného inštitúcii Únie – Námietka nezákonnosti – Dostatočne závažné porušenie právnej normy, ktorá priznáva práva jednotlivcom – Článok 29 ods. 2 nariadenia (EÚ) 2015/1589 – Zásady deľby moci, nezávislosti vnútroštátnych súdov a práva na účinný prostriedok nápravy, nestrannosti a neutrality“
Vo veci T‑350/23,
Rems Kargins, bydliskom v Rige (Lotyšsko), v zastúpení: O. Behrends, advokát,
žalobca,
proti
Európskej komisii, v zastúpení: L. Flynn a B. Stromsky, splnomocnení zástupcovia,
žalovanej,
ktorú v konaní podporuje:
Rada Európskej únie, v zastúpení: A.‑L. Meyer a A. Jensen, splnomocnené zástupkyne,
vedľajší účastník konania,
VŠEOBECNÝ SÚD (druhá komora),
v zložení: predsedníčka komory A. Marcoulli, sudcovia V. Tomljenović (spravodajkyňa) a W. Valasidis,
tajomník: P. Cullen, referent,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po pojednávaní zo 6. novembra 2024,
vyhlásil tento
Rozsudok (
1
)
1
Svojou žalobou podanou na základe článku 268 ZFEÚ a článku 340 druhého odseku ZFEÚ sa žalobca, pán Rems Kargins, domáha náhrady škody, ktorá mu údajne vznikla v dôsledku údajného protiprávneho konania Európskej komisie z dôvodu jej účasti ako amicus curiae v súdnom konaní, medzi ním a treťou spoločnosťou pred Augstākā tiesa (Najvyšší súd, Lotyšsko).
[omissis]
Návrhy účastníkov konania
17
Žalobca v podstate navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
určil, že Komisia je zodpovedná za škodu, ktorá mu bola spôsobená zásahom do vnútroštátneho súdneho konania,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť mu uvedenú škodu vo výške najmenej 15028841,93 eura, zvýšenú o úroky v ročnej sadzbe 12 %, počítané od 23. júna 2016 až do úplného zaplatenia,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
18
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu ako nedôvodnú,
–
uložil žalobcovi povinnosť nahradiť trovy konania.
19
Rada Európskej únie v podstate navrhuje žalobu zamietnuť.
Právny stav
[omissis]
23
V prejednávanej veci žalobca tvrdí, že sa Komisia dopustila protiprávneho konania, keď predložila svoje pripomienky ako amicus curiae na Augstākā tiesa (Najvyšší súd).
[omissis]
O námietke nezákonnosti
26
Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd incidenčne rozhodol o neuplatniteľnosti článku 29 ods. 2 nariadenia 2015/1589, keďže mu chýba právny základ, porušuje viaceré ustanovenia práva Únie, a to konkrétne článok 267 ZFEÚ, článok 108 ods. 2 druhý pododsek ZFEÚ, článok 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), a neposkytuje dostatočné procesné záruky.
27
Komisia a Rada spochybňujú tvrdenia žalobcu.
28
Podľa článku 29 nariadenia 2015/1589:
„1.   Na účely uplatňovania článku 107 ods. 1 a článku 108 ZFEÚ môžu súdy členských štátov požiadať Komisiu o zaslanie informácií, ktoré má k dispozícii, alebo o jej stanovisko k otázkam týkajúcim sa uplatňovania pravidiel štátnej pomoci.
2.   Ak si to vyžaduje jednotné uplatňovanie článku 107 ods. 1 a článku 108 ZFEÚ, môže Komisia z vlastnej iniciatívy predložiť písomné pripomienky súdom členských štátov, ktoré sú zodpovedné za uplatňovanie pravidiel o štátnej pomoci. …“
29
V prvom rade, pokiaľ ide o právny základ mechanizmu stanoveného v článku 29 ods. 2 nariadenia 2015/1589, treba pripomenúť, že uvedené nariadenie bolo prijaté na základe článku 109 ZFEÚ. Toto posledné uvedené ustanovenie stanovuje, že Rada môže prijať akékoľvek nariadenia potrebné na uplatnenie článkov 107 a 108 ZFEÚ. Priznáva teda Rade širokú právomoc, keďže odkazuje na „akékoľvek nariadenia [, ktoré sú] potrebné“, pokiaľ sa týkajú uplatňovania článkov 107 a 108 ZFEÚ.
30
V tejto súvislosti treba na jednej strane pripomenúť, že Komisia zohráva ústrednú a výlučnú úlohu, pokiaľ ide o preskúmanie zlučiteľnosti opatrení pomoci s vnútorným trhom. Na druhej strane úlohou vnútroštátnych súdov je chrániť práva osôb podliehajúcich súdnej právomoci podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ až do prijatia konečného rozhodnutia Komisie, a ak bolo takéto konečné rozhodnutie prijaté, musia z neho na základe zásady prednosti práva Únie vyvodiť dôsledky, keďže toto rozhodnutie má záväznú povahu.
31
Preto sú tak Komisia, ktorá má ústrednú úlohu, ako aj vnútroštátne súdy, pokiaľ ide o ochranu práv osôb podliehajúcich súdnej právomoci podľa článku 108 ZFEÚ a dôsledky rozhodnutí podľa uvedeného článku, v rámci plnenia svojej úlohy povolané uplatňovať články 107 a 108 ZFEÚ.
32
Za týchto okolností treba uviesť, že pri výkone širokej právomoci, ktorú jej priznáva článok 109 ZFEÚ, Rada mohla považovať udelenie právomocí Komisii za potrebné na uplatňovanie článkov 107 a 108 ZFEÚ, a to najmä na účely ich harmonizovaného uplatňovania v rámci Únie a spolupráce medzi Komisiou a vnútroštátnymi súdmi.
33
V odôvodnení 37 nariadenia 2015/1589 sa totiž uvádza, že na jednotné uplatňovanie pravidiel štátnej pomoci je potrebné zaviesť mechanizmy spolupráce medzi súdmi členských štátov a Komisiou, ktoré umožnia vnútroštátnym súdom vyžiadať si od Komisie informácie alebo stanovisko k otázkam týkajúcim sa uplatňovania pravidiel štátnej pomoci a Komisii zasa umožnia predkladať týmto súdom písomné alebo ústne pripomienky a konať tak v súlade s jej povinnosťou chrániť verejný záujem.
34
Okrem toho odôvodnenie 38 nariadenia 2015/1589 v prvom rade spresňuje, že pripomienky Komisie sa nedotýkajú článku 267 ZFEÚ a že nie sú právne záväzné pre vnútroštátne súdy. Ďalej sa spresňuje, že pripomienky sa predkladajú v súlade s vnútroštátnymi procesnými pravidlami, a to vrátane tých, ktoré zaručujú práva strán. Okrem toho sa uvádza, že pripomienky Komisie rešpektujú nezávislosť vnútroštátnych súdov. Napokon, pokiaľ ide konkrétnejšie o pripomienky, ktoré Komisia predkladá z vlastnej iniciatívy, uvádza sa, že tieto sú obmedzené na prípady, ktoré sú dôležité pre jednotné uplatňovanie článku 107 ods. 1 ZFEÚ alebo článku 108 ZFEÚ.
35
Je preto potrebné konštatovať, že mechanizmus spolupráce medzi Komisiou a vnútroštátnymi súdmi stanovený v článku 29 ods. 2 nariadenia 2015/1589 možno považovať za potrebný na uplatnenie článkov 107 a 108 ZFEÚ v zmysle článku 109 ZFEÚ.
36
Za týchto okolností treba zamietnuť tvrdenie žalobcu, podľa ktorého mechanizmus stanovený v článku 29 ods. 2 nariadenia 2015/1589 nemá základ v primárnom práve Únie.
37
V druhom rade, pokiaľ ide o zlučiteľnosť s článkom 267 ZFEÚ, treba uviesť, že z článku 29 nariadenia 2015/1589 nevyplýva, že by účasť Komisie v konaní, či už na návrh vnútroštátnych súdov, alebo z vlastného podnetu, zasahoval alebo sa inak dotýkal možnosti, prípadne, v závislosti od okolností, povinnosti vnútroštátnych súdov položiť Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku podľa článku 267 ZFEÚ.
38
Ako sa totiž uvádza v odôvodnení 38 nariadenia 2015/1589, pripomienkami Komisie predkladanými ako amicus curiae nie je dotknutý článok 267 ZFEÚ. Mechanizmus stanovený v článku 29 uvedeného nariadenia tak zapadá do ducha lojálnej spolupráce stanoveného v článku 4 ZEÚ. Ide o možnosť vnútroštátnych súdov požiadať Komisiu o vydanie stanovísk a v prípade Komisie ide o možnosť predložiť pripomienky, ktoré nie sú pre uvedené súdy záväzné. Ide o podporu, ktorá je k dispozícii vnútroštátnym súdom, pokiaľ ju považujú za potrebnú na uplatnenie článkov 107 a 108 ZFEÚ.
39
V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že ak má vnútroštátny súd pochybnosti alebo ťažkosti v súvislosti s uplatňovaním článkov 107 a 108 ZFEÚ, má stále možnosť obrátiť sa na Komisiu, aby mu poskytla pomoc v súlade so zásadou lojálnej spolupráce (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. februára 2014, Mediaset, C‑69/13, EU:C:2014:71, bod 30).
40
Rovnako, pokiaľ ide o možnosť Komisie konajúcej z vlastného podnetu predložiť písomné pripomienky súdom členských štátov, Súdny dvor v súvislosti s článkom 15 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch [101 a 102 ZFEÚ] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205), ktorý stanovuje, pokiaľ ide o uplatňovanie článkov 101 a 102 ZFEÚ, mechanizmus, ktorý je totožný s mechanizmom stanoveným v článku 29 ods. 2 nariadenia 2015/1589, konštatoval, že takýto mechanizmus spolupráce patrí do rámca všeobecnej zásady lojálnej spolupráce zakotvenej v článku 4 ZEÚ, ktorá je mimoriadne dôležitá, pokiaľ sa týka súdnych orgánov členských štátov poverených dohľadom nad uplatňovaním a dodržiavaním práva Únie vo vnútroštátnom právnom poriadku (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júna 2009, X, C‑429/07, EU:C:2009:359, bod 21).
41
Naproti tomu možnosť alebo povinnosť vnútroštátnych súdov položiť prejudiciálnu otázku podľa článku 267 ZFEÚ má svoj základ v zásadách jednotného uplatňovania a prednosti práva Únie. Článok 267 ZFEÚ totiž poskytuje vnútroštátnym súdom možnosť a v prípade potreby im stanovuje povinnosť podať návrh na začatie prejudiciálneho konania, keď súd, či už z vlastného podnetu alebo na návrh účastníkov konania, konštatuje, že podstata sporu obsahuje otázku, ktorú treba vyriešiť, spadajúcu pod prvý odsek tohto článku. Z toho vyplýva, že vnútroštátne súdy majú čo najširšiu možnosť obrátiť sa na Súdny dvor, ak sa domnievajú, že konanie, ktoré pred nimi prebieha, obsahuje otázky týkajúce sa výkladu alebo posúdenia platnosti ustanovení práva Únie vyžadujúceho si rozhodnutie z ich strany (pozri rozsudok z 21. júla 2011, Kelly, C‑104/10, EU:C:2011:506, bod 61 a citovanú judikatúru).
42
Mechanizmus stanovený v článku 267 ZFEÚ a mechanizmus stanovený v článku 29 nariadenia 2015/1589 teda predstavujú mechanizmy, ktoré sa dopĺňajú a navzájom sa nevylučujú, keďže je celkom možné, že po obdržaní pripomienok Komisie podľa článku 29 nariadenia 2015/1589 k otázke týkajúcej sa uplatňovania článkov 107 a 108 ZFEÚ vnútroštátny súd následne položí Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku týkajúcu sa tej istej otázky podľa článku 267 ZFEÚ.
43
Vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 5. marca 2019, Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172), totiž Súdny dvor rozhodoval v rámci prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, pričom v spore vo veci samej pred dotknutým vnútroštátnym súdom Komisia predložila svoje pripomienky ako amicus curiae (rozsudok z 5. marca 2019, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, bod 37).
44
Okrem toho treba pripomenúť, že pripomienky predložené Komisiou ako amicus curiae nie sú pre vnútroštátne súdy záväzné.
45
V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že možnosť vnútroštátnych súdov požiadať Komisiu o objasnenie týkajúce sa uplatňovania článkov 107 a 108 ZFEÚ nemá vplyv na možnosť alebo povinnosť vnútroštátnych súdov položiť mu prejudiciálnu otázku týkajúcu sa výkladu uvedených ustanovení podľa článku 267 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júla 1996, SFEI a i., C‑39/94, EU:C:1996:285, body 50 a 51).
46
Z toho vyplýva, že na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobca, mechanizmus stanovený v článku 29 nariadenia 2015/1589 nie je v rozpore s článkom 267 ZFEÚ.
47
V treťom rade, pokiaľ ide o tvrdenia žalobcu, podľa ktorých je mechanizmus stanovený v článku 29 nariadenia 2015/1589 nezlučiteľný s článkom 108 ods. 2 druhým pododsekom ZFEÚ, keďže zasahuje do právomoci Súdneho dvora preskúmať prípadné nesplnenie povinnosti dotknutým členským štátom, treba uviesť nasledujúce úvahy.
48
Ak členský štát nevyhovie rozhodnutiu Komisie, ktorým sa konštatuje, že štátna pomoc je nezlučiteľná s vnútorným trhom podľa článku 107 ZFEÚ a musí byť zrušená alebo zmenená, môže Komisia, podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ predložiť vec priamo Súdnemu dvoru v rámci konania o nesplnení povinnosti.
49
Naproti tomu z článku 108 ZFEÚ nevyplýva, že by Komisia nemohla predložiť vec priamo Súdnemu dvoru z dôvodu, že vstúpila do vnútroštátneho konania ako amicus curiae podľa článku 29 nariadenia 2015/1589. Rovnako z tohto posledného uvedeného ustanovenia nevyplýva, že by možnosť vstúpiť do konania ako amicus curiae bola podmienená možnosťou Komisie predložiť vec Súdnemu dvoru na základe článku 108 ods. 2 druhého pododseku ZFEÚ. Z toho vyplýva, že mechanizmus stanovený v článku 29 nariadenia 2015/1589 nemá nijaký vplyv na mechanizmus kontroly štátnej pomoci zo strany Komisie, stanovený v článku 108 ods. 2 ZFEÚ. Skutočnosť, že sa Komisia zúčastní vnútroštátneho sporu ako nesúdny orgán predložením svojich pripomienok, ktoré nie sú pre vnútroštátne súdy záväzné, nemá vplyv na konanie, ktoré môže Komisia začať na základe článku 108 ods. 2 ZFEÚ v prípade, že by sa domnievala, že štátne opatrenie je v rozpore s článkom 107 ZFEÚ a malo by byť zrušené alebo zmenené.
50
Ide teda o odlišné mechanizmy, ktoré sa dopĺňajú a navzájom sa nevylučujú.
51
Z uvedeného vyplýva, že mechanizmus stanovený v článku 29 nariadenia 2015/1589 nie je v rozpore s článkom 108 ZFEÚ.
52
Aj keby nepodložené tvrdenie žalobcu, podľa ktorého je samotný článok 108 ZFEÚ protiprávny, bolo prípustné, takéto tvrdenie je nedôvodné. Zákaz štátnej pomoci uvedený v článku 107 ZFEÚ je totiž základom fungovania vnútorného trhu, na ktorom hospodárska súťaž nesmie byť narušená štátnymi opatreniami. Rovnako funkcia dohľadu, ktorú Komisii priznáva článok 108 ZFEÚ, predstavuje základný prvok systému kontroly štátnej pomoci zavedeného Zmluvami.
53
Vo štvrtom rade, pokiaľ ide o procesné záruky upravujúce uplatňovanie článku 29 ods. 2 nariadenia 2015/1589, z odôvodnenia 38 tohto nariadenia vyplýva, že pripomienky Komisie sa predkladajú v súlade s vnútroštátnymi procesnými pravidlami, vrátane tých, ktoré zaručujú práva strán, a rešpektujú nezávislosť vnútroštátnych súdov.
54
V rámci predmetného vnútroštátneho konania sa teda uplatňujú procesné záruky stanovené vnútroštátnym právom, ktoré má byť v súlade s článkom 19 ZEÚ a článkom 47 Charty. Je preto potrebné zamietnuť tvrdenie žalobcu, podľa ktorého mechanizmus stanovený v článku 29 nariadenia 2015/1589 nestanovuje dostatočné procesné záruky.
[omissis]
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (druhá komora)
rozhodol takto:
1.
Žaloba sa zamieta.
2.
Pán Rems Kargins znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii.
3.
Rada Európskej únie znáša svoje vlastné trovy konania.
Marcoulli
Tomljenović
Valasidis
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 19. marca 2025.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.
(
1
)	Uvádzajú sa iba tie body rozsudku, ktorých uverejnenie považuje Všeobecný súd za užitočné.