Predbežné znenie
ROZSUDOK
SÚDNEHO
DVORA
(desiata
komora)
z 13. mája 2026(*)
„ Nesplnenie
povinnosti
členským
štátom – Článok 258 ZFEÚ – Sociálna
politika – Smernica
1999/70/ES – Rámcová
dohoda o práci
na
dobu
určitú,
ktorú
uzavreli
ETUC,
UNICE a CEEP – Doložka
5
bod 1 – Povinnosť
členských
štátov
zaviesť
opatrenia
na
zamedzenie a sankcionovanie
zneužívania
opakovane
uzatváraných
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú – Neexistencia
takýchto
opatrení – Pojem
‚objektívne
dôvody‘
odôvodňujúci
predĺženie
platnosti
takýchto
zmlúv “
Vo
veci C‑155/25,
ktorej
predmetom
je
žaloba o nesplnenie
povinnosti
podľa
článku 258 ZFEÚ,
podaná
21. februára
2025,
Európska
komisia, v zastúpení
S. Delaude a D. Recchia,
splnomocnené
zástupkyne,
žalobkyňa,
proti
Talianskej
republike, v zastúpení:
S. Fiorentino,
splnomocnený
zástupca,
za
právnej
pomoci
A. Berti Suman a L. Fiandaca,
avvocati dello Stato,
žalovanej,
SÚDNY
DVOR
(desiata
komora),
v zložení:
predseda
desiatej
komory
J. Passer,
sudcovia
D. Gratsias a B. Smulders (spravodajca),
generálny
advokát:
R. Norkus,
tajomník:
A. Calot Escobar,
so
zreteľom
na
písomnú
časť
konania,
so
zreteľom
na
rozhodnutie
prijaté
po
vypočutí
generálneho
advokáta,
že
vec
bude
prejednaná bez
jeho
návrhov,
vyhlásil
tento
Rozsudok
1        Európska
komisia
svojou
žalobou
navrhuje,
aby
Súdny
dvor:
–        určil,
že
Talianska
republika
si
tým,
že
neprijala
opatrenia
na
zamedzenie
zneužívania
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú
zastupujúcich
administratívnych,
technických a pomocných
zamestnancov
(ďalej
len
„ATP
zamestnanci“)
zamestnaných
vo
verejných
vzdelávacích
zariadeniach,
nesplnila
povinnosti,
ktoré
jej
vyplývajú z doložky 5
rámcovej
dohody o práci
na
dobu
určitú,
uzatvorenej
18. marca 1999
(ďalej
len
„rámcová
dohoda“),
ktorá
je
prílohou k smernici
Rady
1999/70/ES z 28. júna
1999 o rámcovej
dohode o práci
na
dobu
určitú,
ktorú
uzavreli
ETUC,
UNICE a CEEP
(Ú. v. ES L 175,
1999,
s. 43;
Mim.
vyd.
05/003,
s. 368),
a
–        uložil
Talianskej
republike
povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
Právny rámec
Právo Únie
2        Doložka
5
rámcovej
dohody,
nazvaná
„Opatrenia
proti
nezákonnému
konaniu
[zneužívaniu – neoficiálny
preklad]“, v bode 1
stanovuje:
„V úsilí
zabrániť
nezákonnému
konaniu
[zneužívaniu – neoficiálny
preklad],
ku
ktorému
dochádza
pri
opakovanom
uzatváraní
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov
na
dobu
určitú,
členské
štáty
po
porade
so
sociálnymi
partnermi a v súlade s vnútroštátnym[]
právom,
kolektívnymi
dohodami
alebo
zaužívanými
postupmi
a/alebo
sociálni
partneri
sú v prípade
[sociálni
partneri, v prípade – neoficiálny
preklad],
že
neexistujú
ekvivalentné
zákonné
opatrenia
na
zamedzenie
nezákonného
konania
[zneužívania – neoficiálny
preklad],
prijmú
spôsobom,
ktorý
zohľadňuje
potreby
príslušných
rezortov
alebo
kategórií
pracovníkov,
jedno
alebo
viacero z týchto
opatrení:
a)      na
základe
objektívnych
dôvodov
predĺžiť
platnosť
takýchto
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov;
b)      určiť
maximálne
prípustné
celkové
obdobie
platnosti
opakovane
uzatvorených
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov
na
dobu
určitú;
c)      určiť,
koľkokrát
možno
platnosť
takýchto
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov
predĺžiť.“
Talianske právo
3        Decreto legislativo n. 297 – Approvazione del
testo unico delle disposizioni legislative vigenti in
materia di
istruzione,
relative alle scuole di
ogni ordine e grado (legislatívny
dekrét
č. 297 o schválení
konsolidovaného
znenia
ustanovení
uplatniteľných v oblasti
vzdelávania a týkajúcich
sa
škôl
všetkých
typov a všetkých
úrovní)
zo
16. apríla
1994
(GURI
č. 115 z 19. mája
1994,
riadna
príloha
č. 79)
(ďalej
len
„legislatívny
dekrét
č. 297/1994“) v článku 554
stanovuje:
„1.      Vznik
pracovného
pomeru
na
neurčitý
čas
na
výkon
funkcie
na
štvrtej
úrovni
sa
uskutočňuje
prostredníctvom
provinčných
výberových
konaní
na
základe
kvalifikácie,
ktoré
každoročne
organizujú
školské
orgány v závislosti
od
počtu
neobsadených
pracovných
miest
podľa
nariadenia
ministerstva
školstva, v ktorom
sú
uvedené
najmä
požadované
kvalifikácie a hodnotiace
kritériá.
2.      Tieto
výberové
konania
sú
otvorené
pre
dočasných
ATP
zamestnancov,
ktorí
majú
aspoň
dva
roky
služby
bez
záznamu o porušení
pracovnej
disciplíny
vo
funkciách
zodpovedajúcich
tým,
na
ktoré
sa
výberové
konania
organizujú.
Účasť
je
možná
len
na
výberovom
konaní
organizovanom v provincii,
kde
uchádzač
pôsobí
ku
dňu
uverejnenia
oznámenia.
3.      Dočasní
ATP
zamestnanci,
ktorí
odpracovali
aspoň
dva
roky
služby,
či
už v plnom
rozsahu,
alebo
čiastočne,
na
pozíciách
vyššej
úrovne,
ako
sú
tie,
na
ktoré
sa
organizujú
výberové
konania,
majú
právo
zúčastniť
sa
výberových
konaní
na
pozíciu,
ktorá
je o jednu
úroveň
nižšie.
…
8.      Vznik
pracovného
pomeru
na
neurčitý
čas
sa
uskutočňuje v rámci
dostupných
pracovných
miest
podľa
poradia
na
zoznamoch
vhodných
uchádzačov,
ktoré
sú
doplnené a aktualizované
na
základe
vyššie
uvedených
kritérií.“
4        Článok 4
legge n. 124 – Disposizioni urgenti in
materia di
personale scolastico (zákon
č. 124 o naliehavých
ustanoveniach
týkajúcich
sa
pracovníkov
školstva) z 3. mája
1999
(GURI
č. 107 z 10. mája
1999,
ďalej
len
„zákon
č. 124/1999“),
nazvaný
„Zastúpenie“,
stanovuje:
„1.      Obsadenie
skutočne
neobsadených a voľných
miest
učiteľov a vysokoškolských
učiteľov,
ktoré
sú k dispozícii k 31. decembru a pravdepodobne
zostanú
neobsadené
po
celý
školský
rok,
sa
zabezpečí
ročným
zastupovaním
až
do
ukončenia
výberových
konaní
na
prijatie
stálych
pedagogických
pracovníkov,
ak
ich
nemožno
obsadiť
stálymi
pedagogickými
pracovníkmi
na
základe
provinciálneho
rozdelenia
pracovníkov
alebo
využitím
nadpočetných
pracovníkov, a to
len
vtedy,
ak
na
uvedené
miesta
ešte
nebol z akéhokoľvek
titulu
pridelený
stály
pracovník.
2.      Obsadenie
miest
učiteľov a vysokoškolských
učiteľov,
ktoré
nie
sú
obsadené a reálne
sa
uvoľnia k 31. decembru a do
konca
školského
roka,
sa
zabezpečí
dočasným
zastupovaním
až
do
konca
vyučovacieho
obdobia.
Dočasné
zastupovanie
až
do
konca
vyučovacieho
obdobia
sa
zabezpečí
aj v prípade
pokrytia
vyučovacích
hodín,
ktoré
nie
sú
súčasťou
stanoveného
rozvrhu
učiteľov.
3.      V iných
prípadoch,
než
sú
stanovené v odsekoch
1 a 2,
sa
pristúpi k dočasnému
zastupovaniu.
…
11.      Ustanovenia
uvedené v predchádzajúcich
odsekoch
sa
vzťahujú
aj
na
administratívnych,
technických a pomocných
zamestnancov.“
5        Decreto ministeriale n. 430 – Regolamento recante norme
sulle modalità di
conferimento delle supplenze al personale amministrativo,
tecnico ed ausiliario ai sensi dell’articolo 4
della legge 3
maggio 1999,
n. 124
(vyhláška
ministerstva
č. 430,
ktorou
sa
stanovujú
pravidlá a postupy
prideľovania
zastupujúcich
administratívnych,
technických a pomocných
zamestnancov v súlade s článkom 4
zákona
č. 124 z 3. mája
1999) z 13. decembra
2000
(GURI
č. 19 z 24. januára
2001) v článku 1 s názvom
„Dostupnosť
pracovných
miest a typy
zastupovania“
stanovuje:
„1.      V súlade s článkom 4
ods. 1,
2,
3 a 11
[zákona
č. 124/1999],
ak
nie
je
možné
obsadiť
voľné
pracovné
miesta
[ATP
zamestnancov]
prerozdelením
nadbytočného
personálu v službe
alebo, z akéhokoľvek
dôvodu,
personálu
so
zmluvou
na
neurčitý
čas,
postupuje
sa
takto:
a)      ročné
zastupovania
na
obsadenie
neobsadených
pracovných
miest,
ktoré
sú k dispozícii
pred
31. decembrom a ktoré
môžu
zostať
neobsadené
počas
celého
školského
roka;
b)      dočasné
zastupovanie
až
do
skončenia
výučby, s cieľom
obsadiť
neobsadené
pracovné
miesta,
ktoré
boli k dispozícii
pred
31. decembrom a to
až
do
konca
školského
roka;
c)      dočasné
zastupovanie v prípade
akejkoľvek
inej
potreby
zastupovania,
ktoré
nesúvisí s predchádzajúcimi
prípadmi, v súlade s ustanoveniami
článku 6.“
6        Článok 36
decreto legislativo n. 165 – Norme
generali sull’ordinamento del
lavoro alle dipendenze delle amministrazioni pubbliche (legislatívny
dekrét
č. 165 o všeobecných
pravidlách
organizácie
práce
vo
verejnej
správe) z 30. marca 2001
(GURI
č. 106 z 9. mája
2001,
riadna
príloha č. 112;
ďalej
len
„legislatívny
dekrét
č. 165/2001“),
nazvaný
„Zamestnanci
na
základe
zmluvy
na
dobu
určitú
alebo
zamestnanci
zamestnaní v rámci
pružných
pracovnoprávnych
vzťahov“,
stanovuje:
„1.      Na
účely
splnenia
požiadaviek
súvisiacich s bežnými
potrebami
orgány
verejnej
správy
uskutočňujú
prijímanie
do
zamestnania
výlučne
na
základe
pracovných
zmlúv
na
neurčitý
čas.
2.      Orgány
verejnej
správy
môžu
uzatvárať
pracovné
zmluvy
na
dobu
určitú,
zmluvy o vykonaní
stáže a práce,
ako
aj
zmluvy o dočasnom
pridelení
pracovníkov
na
dobu
určitú a využívať
pružné
formy
zmlúv
stanovené v Občianskom
zákonníku a iných
právnych
predpisoch
týkajúcich
sa
pracovnoprávnych
vzťahov v podniku, a to
výlučne v rozsahu a za
podmienok
stanovených
pre
ich
uplatňovanie
vo
verejnej
správe.
Orgány
verejnej
správy
môžu
uzatvárať
zmluvy
uvedené v prvej
vete
tohto
odseku
iba
na
základe
preukázaných
potrieb
výlučne
dočasného
alebo
výnimočného
charakteru a v súlade s podmienkami a postupmi
prijímania
do
zamestnania
stanovenými v článku 35.
Pracovné
zmluvy
na
dobu
určitú
môžu
byť
uzatvorené v súlade s článkom 19 a nasl.
[decreto legislativo 15
giugno 2015,
n. 81 – Disciplina organica dei contratti di
lavoro e revisione della normativa in
tema di
mansioni, a norma
dell’articolo 1,
comma 7,
della legge 10
dicembre 2014,
n. 183
(legislatívny
dekrét
č. 81 o systematickej
úprave
pracovných
zmlúv a revízii
právnej
úpravy
pracovných
povinností v súlade s článkom 1
ods. 7
zákona
č. 183 z 10. decembra
2014) z 15. júna
2015
(GURI
č. 144 z 24. júna
2015,
riadna
príloha
č. 34;
ďalej
len
„legislatívny
dekrét
č. 81/2015“)]…
…
5.      Porušenie
kogentných
ustanovení
týkajúcich
sa
prijímania
alebo
zamestnávania
pracovníkov
orgánmi
verejnej
správy v žiadnom
prípade
nemá
za
následok
vznik
pracovnoprávneho
vzťahu
na
neurčitý
čas s uvedenými
orgánmi
verejnej
správy,
pričom
zodpovednosť a sankcie,
ktoré
môžu
vzniknúť,
tým
nie
sú
dotknuté.
Dotknutý
pracovník
má
právo
na
náhradu
škody
vyplývajúcej z poskytovania
práce v rozpore s kogentnými
ustanoveniami. V konkrétnom
prípade
škody
vyplývajúcej
zo
zneužívania
opakovane
uzatváraných
zmlúv
alebo
pracovných
pomerov
na
dobu
určitú,
bez
toho,
aby
bola
dotknutá
možnosť
zamestnanca
preukázať
akúkoľvek
ďalšiu
škodu,
súd
stanoví
odškodnenie v rozmedzí
od
minimálne
štyroch
mesačných
platov
do
maximálne
dvadsiatich
štyroch
mesačných
platov
na
základe
poslednej
referenčnej
mzdy
slúžiacej
na
výpočet
náhrady
škody
pri
ukončení
zmluvy, s prihliadnutím
na
závažnosť
porušenia,
najmä
vzhľadom
na
počet
opakovane
uzatvorených
zmlúv
medzi
stranami a celkovú
dĺžku
trvania
pracovného
pomeru.
…
5d.      Bez
toho,
aby
bol
dotknutý
odsek
5,
sa
tento
článok
neuplatňuje
na
prijímanie
[ATP
zamestnancov]
na
dobu
určitú
do
školských a vzdelávacích
štátnych
zariadení a miestnych
samosprávnych
zariadení,
ako
aj
do
zariadení
vyššieho
umeleckého,
hudobného a tanečného
vzdelávania.
…“
7        Legislatívny
dekrét
č. 81/2015 v kapitole III s názvom
„Práca
na
dobu
určitú“
stanovuje
maximálnu
dĺžku
trvania
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú
(článok 19),
ako
aj
maximálny
počet
predĺžení
platnosti
(článok 21).
Podľa
článku 29
ods. 2 písm. c)
sa
kapitola III
neuplatňuje
na
„zmluvy
na
dobu
určitú
uzatvorené
s…
[ATP
zamestnancami]
na
účely
pridelenia
zastupovania…“,
pričom
odsek
4
tohto
článku
stanovuje,
že
„naďalej
platia
ustanovenia
článku 36
legislatívneho
dekrétu
[č. 165/2001]“.
8        Legg n. 107 – Riforma del
sistema nazionale di
istruzione e formazione e delega per
il riordino delle disposizioni legislative vigenti (zákon č. 107 o reforme
národného
systému
vzdelávania a odbornej
prípravy a o poverení
na
zmenu
platných
právnych
predpisov) z 13. júla 2015
(GURI
č. 162 z 15. júla
2015;
ďalej
len
„zákon č. 107/2015“)
zaviedol v článku 1
ods. 131
maximálnu
dobu
36 mesiacov,
aj
keď
nie
po
sebe
nasledujúcich,
pre
pracovné
zmluvy
pedagogických
pracovníkov a ATP
zamestnancov
zamestnaných
vo
verejných
vzdelávacích
zariadeniach
na
dobu
určitú.
Toto
ustanovenie
bolo
zrušené
článkom 4a
decreto‑legge n. 87 – Disposizioni urgenti per
la
dignità dei lavoratori e delle imprese (zákonný
dekrét
č. 87 o naliehavých
ustanoveniach
týkajúcich
sa
dôstojnosti
pracovníkov a podnikov) z 12. júla
2018
(GURI
č. 161 z 13. júla
2018,
ďalej
len
„zákonný
dekrét
č. 87/2018“).
Konanie pred podaním žaloby
9        Dňa
26. júla
2019
Komisia
zaslala
Talianskej
republike
formálnu
výzvu, v ktorej
vyjadrila
svoje
pochybnosti
najmä o súlade
viacerých
vnútroštátnych
ustanovení
uplatniteľných
na
zastupujúcich
ATP
zamestnancov,
ktorí
sú
zamestnaní
vo
verejných
vzdelávacích
zariadeniach, s doložkou
5
rámcovej
dohody,
pokiaľ
ide o zneužívanie
zmlúv
na
dobu
určitú.
10      Talianska
republika
odpovedala
na
výhrady a otázky
uvedené v tejto
formálnej
výzve
viacerými
oznámeniami. V nadväznosti
na
oznámenie z 29. novembra
2019
Komisia
zaslala
3. decembra
2020
tomuto
členskému
štátu
doplňujúcu
formálnu
výzvu,
na
ktorú
uvedený
členský
štát
odpovedal
okrem
iného
listami
zo
6. apríla a 21. septembra
2021.
11      Dňa
19. apríla
2023
Komisia
zaslala
Talianskej
republike
odôvodnené
stanovisko, v ktorom
okrem
iného
trvala
na
svojom
stanovisku,
podľa
ktorého
talianska
právna
úprava
nie
je v súlade s doložkou
5
rámcovej
dohody,
pokiaľ
ide o ochranu
zastupujúcich
ATP
zamestnancov
pred
zneužívaním
zmlúv
na
dobu
určitú, a vyzvala
ju,
aby
prijala
opatrenia
potrebné
na
dosiahnutie
súladu s touto
doložkou v lehote
dvoch
mesiacov
od
doručenia
tohto
stanoviska.
12      Talianska
republika
vo
svojej
odpovedi
na
odôvodnené
stanovisko z 8. februára
2024
opätovne
vyjadrila
svoj
nesúhlas
so
stanoviskom
Komisie.
13      Keďže
Komisia
nepovažovala
túto
odpoveď
za
presvedčivú,
podala
túto
žalobu o nesplnenie
povinnosti.
O žalobe
14      Komisia
svojou
žalobou
vytýka
Talianskej
republike,
že
si
tým,
že
neprijala
opatrenia
na
zamedzenie
zneužívania
opakovane
uzatváraných
zmlúv
na
dobu
určitú
pre
zastupujúcich
ATP
zamestnancov
zamestnaných
vo
verejných
vzdelávacích
zariadeniach,
nesplnila
povinnosti,
ktoré
jej
vyplývajú z doložky
5
bodu 1
rámcovej
dohody.
Argumentácia účastníkov konania
15      Komisia v prvom
rade
tvrdí,
že v talianskom
práve
neexistuje
žiadne
opatrenie
prijaté
na
základe
bodu 1 písm. b) a c)
doložky
5
rámcovej
dohody
týkajúcej
sa
maximálne
prípustného
celkového
obdobia
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú,
ktoré
možno
uzatvoriť
so
zastupujúcimi
ATP
zamestnancami,
alebo
počtu
predĺžení
platnosti
týchto
zmlúv. Z článku 36
ods. 5d
legislatívneho
dekrétu
č. 165/2001 a článku 29
ods. 2 písm. c)
legislatívneho
dekrétu
č. 81/2015
totiž
vyplýva,
že
ustanovenia
stanovujúce
maximálnu
dobu a maximálny
počet
zmlúv
na
dobu
určitú,
ktoré
môžu
orgány
verejnej
správy
uzatvárať
na
účely
prijímania
svojich
zamestnancov,
sa
neuplatňujú
na
zmluvy
uzatvorené s ATP
zamestnancami
zamestnanými
vo
verejných
vzdelávacích
zariadeniach.
Okrem
toho,
hoci
predtým
článok 1
ods. 131
zákona
č. 107/2015
stanovil
obmedzenia v tejto
súvislosti,
toto
ustanovenie
bolo
zrušené
zákonným
dekrétom
č. 87/2018.
16      V druhom
rade
táto
inštitúcia
tvrdí,
že v talianskom
práve
taktiež
neexistujú
také
opatrenia,
ako
sú
opatrenia
uvedené v doložke
5
bode 1 písm. a)
rámcovej
dohody,
ktoré
sa
týkajú
objektívnych
dôvodov
odôvodňujúcich
predĺženie
platnosti
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú s ATP
zamestnancami
zamestnanými
vo
verejných
vzdelávacích
zariadeniach.
17      V tejto
súvislosti
po
prvé
ustanovenia
článku 4
ods. 1 a 11
zákona č. 124/1999,
ktoré
umožňujú
prijímanie
ATP
zamestnancov
na
dočasné
obsadenie
neobsadených a voľných
pracovných
miest
vo
verejnom
vzdelávaní,
neobsahujú
žiadnu
zmienku
týkajúcu
sa
požiadavky,
akou
je
požiadavka
flexibility
vlastná
verejnému
vzdelávaniu,
ktorú
možno
spájať s pojmom
objektívne
dôvody v zmysle
doložky
5
bodu 1 písm. a)
rámcovej
dohody.
Okrem
toho
sa
zdá,
že
údaje,
ktoré
zverejnilo
Ministero dell’Istruzione (Ministerstvo
školstva,
Taliansko),
týkajúce
sa
vývoja
počtu
žiakov a zloženia
personálu
sú v rozpore s existenciou
takejto
požiadavky.
Hoci
od
školského
roka 2017/2018
došlo k pokračujúcemu
poklesu
počtu
žiakov,
počet a podiel
ATP
zamestnancov,
ktorí
sú
zamestnaní
na
dobu
určitú,
sa
počas
toho
istého
obdobia
naopak
zvýšil.
18      Komisia z uvedeného
vyvodzuje,
že
hoci
je
možné,
že
predmetná
vnútroštátna
právna
úprava
sa
teoreticky
môže
zakladať
na
objektívnom
dôvode,
akým
je
požiadavka
flexibility
spojená s osobitosťami
verejnej
školy,
takáto
požiadavka v praxi
neexistuje.
19      Po
druhé a v každom
prípade
samotná
existencia
objektívneho
dôvodu
nemôže
stačiť
na
preukázanie
súladu
predmetnej
vnútroštátnej
právnej
úpravy s doložkou
5
bodom 1 písm. a)
rámcovej
dohody,
keďže
vzhľadom
na
závery
vyplývajúce z rozsudku z 26. novembra
2014,
Mascolo a i. (C‑22/13, C‑61/13
až C‑63/13 a C‑418/13,
EU:C:2014:2401),
takýto
súlad
predpokladá,
že
táto
právna
úprava
umožňuje
zistiť
objektívne a transparentné
kritériá s cieľom
overiť,
či
predĺženie
platnosti
zmlúv
na
dobu
určitú,
uzatváraných
so
zastupujúcimi
ATP
zamestnancami,
naozaj
zodpovedá
skutočnej
potrebe a rešpektuje
zásadu
proporcionality.
20      Predmetná
vnútroštátna
právna
úprava
však
neumožňuje
zistiť
takéto
kritériá.
Naopak,
prijatie
ATP
zamestnancov
do
zamestnania
na
základe
zmlúv
na
dobu
určitú
je v skutočnosti
obvyklým
spôsobom
prijímania
do
zamestnania.
Na
to,
aby
sa
totiž
dotknuté
osoby
mohli
zúčastniť
výberových
konaní
organizovaných
na
obsadenie
trvalých
pracovných
miest
určených
pre
zastupujúcich
ATP
zamestnancov,
museli
by
byť
najskôr
zamestnané
na
základe
zmlúv
na
dobu
určitú a mať
odpracované
najmenej
dva
roky
služby,
čo
by
bolo v zjavnom
rozpore s predpokladom,
na
ktorom
je
založená
rámcová
dohoda,
podľa
ktorého
pracovné
zmluvy
na
neurčitý
čas
sú
všeobecnou
formou
pracovnoprávnych
vzťahov.
Okrem
toho
sa
tieto
výberové
konania
neorganizujú
podľa
presného
časového
harmonogramu,
keďže
podliehajú
rozpočtovým
obmedzeniam, a navyše
závisia
od
prirodzených
odchodov
stálych
zamestnancov.
21      V dôsledku
toho
sa
podľa
Komisie
prijímanie
zastupujúcich
ATP
zamestnancov
na
základe
zmlúv
na
dobu
určitú
uskutočňuje
bez
toho,
aby
uplatniteľná
vnútroštátna
právna
úprava
stanovovala
objektívne
dôvody v zmysle
doložky
5
bodu 1 písm. a)
rámcovej
dohody,
pričom
táto
právna
úprava
naopak
umožňuje
využívať
takéto
zmluvy
na
uspokojenie
trvalých a dlhodobých
potrieb.
Komisia
vo
svojej
replike v tejto
súvislosti
uvádza,
že
samotná
Talianska
republika
to
uznala
vo
svojom
vyjadrení k žalobe,
keď
tvrdila,
že
ATP
zamestnanci
sú
prijímaní
na
dobu
určitú s cieľom
čeliť
„štrukturálnym
nedostatkom“
zamestnancov.
22      V treťom
rade a pre
úplnosť
Komisia
dodáva,
že
ak
sa
Talianska
republika
domnieva,
že
organizácia
viacerých
výberových
konaní v posledných
rokoch
spadá
pod
pojem
„ekvivalentné
zákonné
opatrenia“ v zmysle
doložky
5
bodu 1 písm. a)
rámcovej
dohody,
je
potrebné
sa
domnievať,
že
takáto
organizácia
predstavuje
len
jednorazové
opatrenie,
ktoré
umožňuje
nanajvýš v určitých
ohľadoch
ukončiť
už
existujúcu
situáciu
zneužívania
bez
toho,
aby
bolo
spôsobilé
zamedziť
zneužívaniu
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú
vo
vzťahu k ATP
zamestnancom
zamestnaným
vo
verejných
vzdelávacích
zariadeniach. To
isté
platí
aj
pre
legislatívne
návrhy
uvádzané
Talianskou
republikou,
ktorých
uplatňovanie
je
obmedzené
na
určité
školské
roky.
23      Talianska
republika
sa
domnieva,
že
dodržala
povinnosti
vyplývajúce z doložky
5
bodu 1
rámcovej
dohody.
24      V prvom
rade
tento
členský
štát
uvádza,
že
prístup
ku vzniku
pracovného
pomeru
na
neurčitý
čas
vo
verejnom
vzdelávaní
sa
uskutočňuje
prostredníctvom
výberových
konaní
uvedených v článku 554
legislatívneho
dekrétu
č. 297/1994,
ktoré
sú
určené
výlučne
ATP
zamestnancom,
ktorí
majú
aspoň
dva
roky
služby a v rámci
ktorých
sa
zohľadnia
získané
skúsenosti.
Služba
vykonávaná v rámci
zmluvy
na
dobu
určitú
tak
umožňuje
zhodnotiť
tieto
skúsenosti a prispieva k uzatvoreniu
zmluvy
na
neurčitý
čas.
Práve z tohto
dôvodu
bol
tento
systém
vždy
koncipovaný
tak,
aby
podporoval
opakované
uzatváranie
zmlúv
na
dobu
určitú
so
zastupujúcimi
ATP
zamestnancami,
keďže
takéto
opakované
uzatváranie
uľahčuje
prístup
ku vzniku
pracovného
pomeru
na
neurčitý
čas. Z toho
istého
hľadiska
sa
údajne
rozhodlo,
že
zákonným
dekrétom
č. 87/2018
sa
zruší
maximálna
doba
36
mesiacov,
ktorá
bola
pôvodne
stanovená
pre
takéto
zmluvy v článku 1
ods. 131
zákona
č. 107/2015.
25      V druhom
rade
takýto
mechanizmus
prijímania
do
zamestnania
zohľadňuje
osobitosti
školského
systému, a to
silnú
premenlivosť
dopytu
po
ATP
zamestnancoch v závislosti
od
počtu
žiakov v jednotlivých
školách a geografických
oblastiach,
ako
aj
úzky
vzťah
medzi
potrebným
počtom
ATP
zamestnancov a veľkosťou
študentskej
populácie.
Tieto
okolnosti
však
predstavujú
objektívne
dôvody v zmysle
doložky
5
bodu 1 písm. a)
rámcovej
dohody.
26      V tejto
súvislosti
Talianska
republika
po
prvé
zdôrazňuje,
že
sa
nezdá,
že
by
toto
ustanovenie
vyžadovalo,
aby
takéto
objektívne
dôvody
boli
zakotvené v pozitívnom
práve.
27      Po
druhé
nárast
počtu
ATP
zamestnancov, o ktorom
hovorí
Komisia,
je
spôsobený
nutnosťou
vyriešiť
štrukturálny
nedostatok
zamestnancov v systéme,
ktorý
si
vyžaduje
dodržiavanie
jeho
striedania. V tejto
súvislosti
však
tento
členský
štát
vo
svojej
replike
zdôrazňuje,
že
jeho
argumentáciu
netreba
chápať
tak,
že
tento
štrukturálny
nedostatok
zamestnancov
by
sám
osebe
predstavoval
objektívny
dôvod v zmysle
doložky
5
bodu 1 písm. a)
rámcovej
dohody.
28      Po
tretie
ministerstvo
školstva v rokoch
2019
až
2021
obmedzilo
využívanie
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú,
pokiaľ
ide o ATP
zamestnancov,
tým,
že
zaviedlo
rôzne
postupy
prijímania
do
zamestnania.
Okrem
toho
na
školský
rok
2023/2024
bolo
oprávnené
prijať
do
pracovného
pomeru
na
neurčitý
čas
celkovo
9 975
zamestnancov
rozdelených
týmto
spôsobom, a to
2 163 administratívnych
asistentov,
717
technických
asistentov,
7 066 školských
zamestnancov,
13
technických
školských
zamestnancov
(priradených k poľnohospodárskym
podnikom),
8 zamestnancov
obsluhujúcich v šatni,
4
kuchárov a 4
zdravotníkov.
29      Po
štvrté
Talianska
republika
bez
toho,
aby
upustila
od
svojich
prostriedkov
obhajoby,
poukazuje
na
to,
že
pripravuje
zmeny
uplatniteľnej
právnej
úpravy s cieľom
poskytnúť
všetkým
zastupujúcim
ATP
zamestnancom,
zamestnaným
vo
verejných
vzdelávacích
zariadeniach,
reálne
šance
na
udržanie
si
zamestnania
prostredníctvom
okamžitého
obsadenia
všetkých v súčasnosti
neobsadených
trvalých
pracovných
miest, a to
odchýlne
od
bežných
postupov
prijímania
ATP
zamestnancov.
Okrem
toho
sa
údajne
pripravuje
nový
systém
profesijnej
klasifikácie
ATP
zamestnancov,
ktorý
bude
zahŕňať
nové
mechanizmy
kariérneho
postupu a prijímania
do
zamestnania.
Akákoľvek
prípadná
reforma
mechanizmov
prijímania
zamestnancov
by
však
mala
byť
výsledkom
dialógu
so
sociálnymi
partnermi a inými
príslušnými
správnymi
orgánmi.
30      Talianska
republika
preto
navrhuje,
aby
Súdny
dvor
zamietol
žalobu
Komisie
ako
nedôvodnú
alebo
subsidiárne
prerušil
konanie
podľa
článku 55
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora,
aby
mohol v primeranej
lehote
prijať
potrebné
legislatívne
zmeny.
Posúdenie Súdnym dvorom
31      V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že
doložka
5
rámcovej
dohody,
ktorej
účelom
je
vykonať
jeden z cieľov
sledovaných
touto
dohodou, a to
vymedziť
opakované
uzatváranie
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov
na
dobu
určitú, v bode 1
ukladá
členským
štátom
povinnosť
účinne a záväzne
prijať
najmenej
jedno z opatrení,
ktoré
taxatívne
vymedzuje,
ak
ich
vnútroštátne
právo
neobsahuje
ekvivalentné
zákonné
opatrenia.
Tri
takto
taxatívne
vymedzené
opatrenia v bode 1 písm. a)
až
c)
tejto
doložky
sa
týkajú
objektívnych
dôvodov
na
predĺženie
platnosti
týchto
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov,
maximálnej
dĺžky
platnosti
týchto
opakovane
uzatváraných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov a počtu
ich
predĺžení
platnosti
(rozsudok z 19. marca 2020,
Sánchez Ruiz a i., C‑103/18 a C‑429/18,
EU:C:2020:219,
bod 83,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
32      Členské
štáty v tomto
smere
disponujú
mierou
voľnej
úvahy,
pretože
môžu
použiť
jedno
alebo
viaceré
opatrenia
uvedené v bode 1 písm. a)
až
c)
tejto
doložky
5,
alebo
existujúce
ekvivalentné
zákonné
opatrenia
(rozsudok z 25. októbra
2018,
Sciotto, C‑331/17,
EU:C:2018:859,
bod 33 a citovaná
judikatúra).
33      V prejednávanej veci,
pokiaľ
ide v prvom
rade o opatrenia
stanovené v doložke
5
bode 1 písm. b) a c)
rámcovej
dohody
týkajúce
sa
celkovej
maximálnej
dĺžky
trvania
zmlúv
na
dobu
určitú,
ako
aj
počtu
ich
predĺžení
platnosti,
Komisia
bez
toho,
aby
jej
Talianska
republika
odporovala,
uvádza,
že
pokiaľ
ide o ATP
zamestnancov
zamestnaných
vo
verejných
vzdelávacích
zariadeniach,
takéto
opatrenia v talianskom
práve
neexistujú. V tejto
súvislosti
zdôrazňuje,
že
ustanovenia
talianskeho
práva,
ktoré
stanovujú
maximálnu
dĺžku
trvania a maximálny
počet
zmlúv
na
dobu
určitú,
ktoré
sú
orgány
verejnej
správy
oprávnené
uzatvárať
na
účely
prijímania
svojich
zamestnancov,
sa
výslovne
neuplatňujú
na
zmluvy
uzatvorené s týmito
ATP
zamestnancami,
zatiaľ
čo
ustanovenie,
ktoré
predtým
stanovovalo
maximálnu
dĺžku
trvania
takýchto
zmlúv
na
36
mesiacov,
bolo v roku 2018
zrušené.
34      Na
vyvrátenie
tvrdení
Komisie
Talianska
republika
uvádza,
že
hoci
ustanovenie
stanovujúce
maximálnu
dobu
36
mesiacov
pre
pracovné
zmluvy
na
dobu
určitú
uzatvorené s dotknutými
ATP
zamestnancami
bolo
skutočne
zrušené,
takéto
zrušenie
bolo v skutočnosti
určené
na
to,
aby
týmto
zamestnancom
umožnilo
nadobudnúť
skúsenosti
prostredníctvom
opakovaného
uzatvárania
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú a zvýšiť
tak
ich
šance
na
neskorší
vznik
pracovného
pomeru
na
neurčitý
čas, k čomu
by
došlo
najmä
na
základe
takto
nadobudnutých
skúseností.
35      Treba
však
konštatovať,
že
takáto
argumentácia
len
potvrdzuje
neexistenciu
opatrení v talianskom
práve,
ktorých
cieľom
je
obmedziť
maximálnu
dobu
alebo
počet
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú,
ktoré
možno
uzatvárať s dotknutými
ATP
zamestnancami, a v dôsledku
toho
neexistenciu
preventívnych
opatrení
proti
zneužívaniu
opakovane
uzatváraných
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú v zmysle
doložky
5
bodu 1 písm. b) a c)
rámcovej
dohody.
36      Za
týchto
okolností
treba v druhom
rade
preskúmať,
či
talianske
právo
stanovuje
pre
pracovné
zmluvy
na
dobu
určitú
uzatvorené
so
zastupujúcimi
ATP
zamestnancami
opatrenie
uvedené v doložke
5
bode 1 písm. a)
rámcovej
dohody
týkajúce
sa
objektívnych
dôvodov
opodstatňujúcich
predĺženie
platnosti
pracovných
zmlúv
alebo
pracovnoprávnych
vzťahov
na
dobu
určitú.
37      V tejto
súvislosti
Súdny
dvor
už
rozhodol,
že
pojem
„objektívne
dôvody“
treba
chápať
tak,
že
označuje
presné a konkrétne
okolnosti
charakterizujúce
určenú
činnosť, a preto
môže v tomto
osobitnom
kontexte
odôvodniť
opakované
uzatváranie
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú.
Tieto
okolnosti
môžu
vyplývať
najmä z osobitného
charakteru
úloh,
na
ktorých
plnenie
boli
takéto
zmluvy
uzatvorené, a z charakteristických
vlastností
spojených s nimi
alebo
prípadne
zo
sledovania
legitímneho
cieľa
sociálnej
politiky
členského
štátu
(rozsudok z 26. novembra
2014,
Mascolo a i., C‑22/13, C‑61/13
až C‑63/13 a C‑418/13,
EU:C:2014:2401,
bod 87,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
38      Naproti
tomu
vnútroštátne
ustanovenie,
ktoré
sa
obmedzuje
na
to,
že
všeobecne a abstraktne
na
základe
zákonnej
alebo
podzákonnej
normy
povoľuje
opakované
uzatváranie
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú,
nie
je v súlade s požiadavkami,
ktoré
sú
spresnené v predchádzajúcom
bode
tohto
rozsudku.
Takéto
ustanovenie,
ktoré
je
čisto
formálne,
neumožňuje
zistiť
objektívne a transparentné
kritériá s cieľom
overiť,
či
predĺženie
platnosti
takýchto
zmlúv
naozaj
zodpovedá
skutočnej
potrebe,
či
je
spôsobilé
dosiahnuť
sledovaný
cieľ a je
nevyhnutné
na
tento
účel.
Takéto
ustanovenie
prináša
reálne
riziko
zneužívania
tohto
typu
zmlúv, a preto
nie
je
zlučiteľné s cieľom a potrebným
účinkom
rámcovej
dohody
(rozsudok z 26. novembra
2014,
Mascolo a i., C‑22/13, C‑61/13
až C‑63/13 a C‑418/13,
EU:C:2014:2401,
bod 88,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
39      V prejednávanej veci z vysvetlení
poskytnutých
Komisiou
vyplýva,
že
jej
kritika
sa
týka
najmä
ustanovení
článku 4
ods. 1 a 11
zákona č. 124/1999, o ktoré
išlo
aj
vo
veci, v ktorej
bol
vydaný
rozsudok z 26. novembra
2014,
Mascolo a i. (C‑22/13, C‑61/13
až C‑63/13 a C‑418/13,
EU:C:2014:2401), a na
základe
ktorých
je v súvislosti s nimi
možné
obsadiť
pracovné
miesta
ATP
zamestnancov,
„ktoré
sú
[neobsadené a voľné] k 31. decembru“
školského
roka, a to
každoročným
zastupovaním, a to
„do
skončenia
výberových
konaní
na
prijatie
stálych
zamestnancov…“.
40      V tejto
súvislosti
po
prvé,
hoci
sa
nezdá,
že
by
sa
Talianska
republika v prejednávanej veci z objektívneho
dôvodu v zmysle
doložky
5
bodu 1 písm. a)
rámcovej
dohody
odvolávala
na
potrebu
dočasne
obsadiť
pracovné
miesta
určené
stálym
zamestnancom,
to
znamená
až
do
ukončenia
výberových
konaní
na
prijatie
takýchto
zamestnancov,
treba
pripomenúť,
že
vzhľadom
na
tvrdenia
predložené
Komisiou v tejto
súvislosti,
ako
aj
na
samotné
znenie
článku 4
ods. 1
zákona
č. 124/1999,
ktorý
túto
potrebu
výslovne
uvádza,
Súdny
dvor
už
rozhodol,
že
takáto
potreba
môže
odôvodniť
využitie
opakovaného
uzatváranie
zmlúv
na
dobu
určitú
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 26. novembra
2014,
Mascolo a i., C‑22/13, C‑61/13
až C‑63/13 a C‑418/13,
EU:C:2014:2401,
bod 96).
41      Na
to,
aby
sa
však
vnútroštátna
právna
úprava,
ktorej
cieľom
je
zohľadniť
takúto
potrebu,
mohla
považovať
za
odôvodnenú
objektívnym
dôvodom,
príslušné
orgány
musia
byť
schopné
pri
konkrétnom
uplatnení
tejto
právnej
úpravy
stanoviť
objektívne a transparentné
kritériá s cieľom
overiť,
či
predĺženie
platnosti
zmlúv
na
dobu
určitú
skutočne
zodpovedá
skutočnej
potrebe,
je
vhodné
na
dosiahnutie
sledovaného
cieľa a je
na
tento
účel
nevyhnutné,
pričom
treba
spresniť,
že
uvedená
právna
úprava
nemôže
byť
odôvodnená
na
základe
doložky
5
bodu 1 písm. a)
rámcovej
dohody,
ak
umožňuje
takéto
predĺženie
platnosti
na
pokrytie
potrieb,
ktoré v skutočnosti
nemajú
dočasnú,
ale
naopak
trvalú a dlhodobú
povahu
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 26. novembra
2014,
Mascolo a i., C‑22/13, C‑61/13
až C‑63/13 a C‑418/13,
EU:C:2014:2401,
body 99 a 100,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
42      V tomto
kontexte
Komisia
tvrdí,
bez
toho,
aby
jej
Talianska
republika
odporovala,
že
predmetná
vnútroštátna
právna
úprava
nestanovuje
žiadnu
presnú
lehotu,
pokiaľ
ide o organizáciu
výberových
konaní,
pričom
uvádza,
že
táto
organizácia
podlieha
rozpočtovým
obmedzeniam a okrem
toho
závisí
od
prirodzených
odchodov
stálych
zamestnancov.
Na
druhej
strane
táto
inštitúcia
poukazuje
na
to,
že
možnosť
zastupujúcich
ATP
zamestnancov
zúčastniť
sa
na
takýchto
výberových
konaniach
je
navyše
podmienená
tým,
aby
títo
zamestnanci
odpracovali
aspoň
dva
roky v rámci
svojho
zamestnania
na
dobu
určitú,
čo
tento
členský
štát
navyše
sám
potvrdil s odvolaním
sa
na
článok 554
legislatívneho
dekrétu
č. 297/1994
týkajúci
sa
najmä
vzniku
pracovného
pomeru
na
neurčitý
čas
prostredníctvom
organizovania
výberových
konaní,
ktorého
odsek
2
takúto
podmienku
stanovuje.
43      Tieto
skutočnosti,
ktoré
Talianska
republika
nevyvrátila,
ba
dokonca
uznala,
však
dokazujú,
že
sporná
vnútroštátna
úprava,
hoci
formálne
obmedzuje
využívanie
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú
na
účely
ročného
zastupovania
neobsadených a voľných
pracovných
miest v štátom
spravovaných
školách
iba
na
dočasné
obdobie
končiace
sa
po
ukončení
výberových
konaní,
nezaručuje,
že
konkrétne
uplatňovanie
tohto
objektívneho
dôvodu,
so
zreteľom
na
osobitosti
príslušnej
činnosti a podmienky
jej
výkonu,
je v súlade s požiadavkami
rámcovej
dohody,
ale
naopak,
je
takého
charakteru,
že
umožňuje, v rozpore s doložkou
5
bodom 1 písm. a)
rámcovej
dohody,
opakované
predlžovanie
takýchto
zmlúv
na
účely
uspokojenia
potrieb,
ktoré v skutočnosti
nie
sú
dočasné,
ale
sú
trvalé a dlhodobé
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 26. novembra 2014,
Mascolo a i., C‑22/13, C‑61/13
až C‑63/13 a C‑418/13,
EU:C:2014:2401,
body 108 a 109).
44      Konkrétne
skutočnosť,
že
podľa
článku 554
ods. 2
legislatívneho
dekrétu
č. 297/1994
musia
ATP
zamestnanci,
aby
sa
mohli
zúčastniť
výberových
konaní,
ktoré
môžu
viesť
ku vzniku
pracovného
pomeru
na
neurčitý
čas, a tým
aj k trvalému
zamestnaniu,
splniť
podmienku,
že
„majú
aspoň
dva
roky
služby…
vo
funkciách
zodpovedajúcich
tým,
na
ktoré
sa
výberové
konania
organizujú“,
sama
osebe a nezávisle
od
náhodného a nepredvídateľného
charakteru
organizácie
týchto
výberových
konaní
zvyšuje
riziko
zneužívania
opakovaného
uzatvárania
zmlúv
na
dobu
určitú v tom,
že
počas
tohto
obdobia
aspoň
dvoch
rokov
môžu
byť
takéto
zmluvy
opakovane
predlžované
bez
toho,
aby
bolo
potrebné
zaručiť,
že
potreba,
ktorá
vedie k takémuto
predĺženiu
platnosti,
má
dočasný a nie
trvalý a dlhodobý
charakter.
45      Za
týchto
okolností
nemožno v prejednávanej veci
potrebu
dočasného
obsadenia
trvalých
pracovných
miest
do
ukončenia
výberových
konaní
organizovaných
na
účely
prijatia
zamestnancov
na
neurčitý
čas,
ako
sa
uvádza v článku 4
ods. 1
zákona
č. 124/1999,
považovať
za
„objektívny
dôvod“
odôvodňujúci
predĺženie
platnosti
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú
uzatvorených s ATP
zamestnancami
zamestnanými
vo
verejných
vzdelávacích
zariadeniach v súlade s požiadavkami,
ktoré
vyplývajú z doložky
5
bodu 1 písm. a)
rámcovej
dohody.
46      Pokiaľ
ide
po
druhé o potrebu
flexibility
špecifickú
pre
verejné
vzdelávanie,
na
ktorú
sa
odvoláva
Talianska
republika,
treba
pripomenúť,
že
Súdny
dvor
už
rozhodol,
že
takáto
potreba,
najmä
pokiaľ
ide o rovnováhu
medzi
počtom
zamestnancov
zastávajúcich
posty
vo
verejnom
vzdelávaní a počtom
žiakov,
môže
byť v zásade
tiež
zohľadnená
ako
„objektívny
dôvod“ v zmysle
doložky
5
bodu 1 písm. a)
rámcovej
dohody
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 26. novembra
2014,
Mascolo a i., C‑22/13, C‑61/13
až C‑63/13 a C‑418/13,
EU:C:2014:2401,
body 94 a 95).
47      Vzhľadom
na
to,
hoci
je v prejednávanej veci
možné,
že
odseky
2 a 3
článku 4
zákona
č. 124/1999
zapadajú
do
rámca
takejto
potreby
flexibility,
pokiaľ
ide o prijímanie
ATP
zamestnancov, v rozsahu, v akom
sa
tieto
ustanovenia
týkajú
možnosti
obsadzovať
dočasne
voľné
pracovné
miesta,
okrem
tých,
ktoré
sú
neobsadené,
ustanovenia
odsekov 1 a 11
tohto
článku,
uvedené v bode
39 tohto
rozsudku,
ktoré
sa
týkajú
neobsadených a voľných
pracovných
miest
určených
pre
ATP
zamestnancov,
naopak
neobsahujú
žiadny
prvok,
ktorý
by
naznačoval,
že
skutočne
smerujú k uspokojeniu
takejto
potreby
flexibility, a už
vôbec
nie k vymedzeniu
podmienok,
ktoré
upravujú
možnosť
opakovane
uzatvárať s týmito
zamestnancami
pracovné
zmluvy
na
dobu
určitú.
48      Za
týchto
okolností,
aj
keby
sa
predpokladalo,
že
príslušná
vnútroštátna
úprava
sleduje
cieľ,
na
ktorý
sa
odvoláva
Talianska
republika, a to
umožniť
zohľadnenie
potreby
flexibility
špecifickej
pre
verejné
vzdelávanie,
právna
situácia
ATP
zamestnancov,
ktorá
vyplýva z tejto
úpravy,
tak
ako
je
predložená
Súdnemu
dvoru,
nespĺňa
požiadavky
jasnosti a presnosti,
ktoré
musia
charakterizovať
vnútroštátne
vykonávacie
opatrenia.
49      Takýto
cieľ
totiž
nemôže
zabezpečiť
súlad
tejto
právnej
úpravy s doložkou
5
bodom 1 písm. a)
rámcovej
dohody,
keďže
neumožňuje
preukázať
existenciu
presných a konkrétnych
okolností
charakterizujúcich
danú
činnosť, a tým
odôvodniť v tomto
osobitnom
kontexte
opakované
uzatváranie
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú v súlade s judikatúrou
uvedenou v bode
37 tohto
rozsudku
(pozri
analogicky
rozsudok z 26. februára
2015,
Komisia/Luxembursko, C‑238/14,
EU:C:2015:128,
bod 50).
50      V prejednávanej veci
to
platí o to
viac,
že
neobsadené a voľné
pracovné
miesta,
na
ktoré
sa
vzťahujú
odseky
1 a 11
článku 4
zákona č. 124/1999,
sú
určené
na
obsadenie
zamestnancami s pracovnou
zmluvou
na
neurčitý
čas, a preto
majú
a priori
nie
dočasný,
ale
trvalý
charakter.
51      Z uvedeného
vyplýva,
že
potreba
flexibility
špecifická
pre
verejné
vzdelávanie,
na
ktorú
sa
odvoláva
Talianska
republika,
nemôže
byť v prejednávanej veci
zohľadnená
na
to,
aby
sa
dospelo k záveru,
že
príslušná
vnútroštátna
úprava
stanovuje v súlade s doložkou
5
bodom 1 písm. a)
rámcovej
dohody
„objektívny
dôvod“
odôvodňujúci
predĺženie
platnosti
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú
uzatvorených s ATP
zamestnancami
zamestnanými
vo
verejných
vzdelávacích
zariadeniach.
52      V treťom
rade,
pokiaľ
ide o prípadnú
existenciu
„ekvivalentných
zákonných
opatrení“ v talianskom
práve v zmysle
doložky
5
bodu 1
rámcovej
dohody,
je
potrebné
pripomenúť,
že
pod
týmto
pojmom
sa
má
na
mysli
akékoľvek
vnútroštátne
opatrenia,
ktoré,
podobne
ako
opatrenia
stanovené v tejto
doložke,
majú
za
cieľ
účinne
predchádzať
zneužívaniu
opakovane
uzatváraných
zmlúv
alebo
pracovných
vzťahov
na
dobu
určitú
(rozsudok z 23. apríla
2009,
Angelidaki a i., C‑378/07
až C‑380/07,
EU:C:2009:250,
bod 76 a citovaná
judikatúra).
53      V prejednávanej veci
treba
spresniť,
že
hoci
Komisia
zvažuje
možnosť,
že
Talianska
republika
by
sa
mohla
pokúsiť
použiť
prijatie
takýchto
ekvivalentných
zákonných
opatrení
ako
argument
odôvodňujúci,
že v posledných
rokoch
zorganizovala
sériu
výberových
konaní,
ktoré
umožnili
mnohým
ATP
zamestnancom
získať
pracovný
pomer
na
neurčitý
čas,
nič
nenasvedčuje
tomu,
že
by
tento
členský
štát
skutočne
mal v úmysle
využiť
organizáciu
týchto
výberových
konaní
ako
„ekvivalentné
zákonné
opatrenie“.
54      V každom
prípade
však
platí,
že
Súdny
dvor
rozhodol,
že
včasná
organizácia
výberových
konaní
na
účely
obsadenia
pracovných
miest
na
neurčitý
čas,
ktoré
dočasne
zastávajú
zamestnanci
na
dobu
určitú,
môže
zabrániť
tomu,
aby
neistá
situácia
týchto
zamestnancov
naďalej
pretrvávala, a to
tým,
že
zabezpečí
rýchle
obsadenie
pracovných
miest,
ktoré
zastávajú,
na
neurčitý
čas.
Takéto
opatrenie
sa
teda
môže
ukázať
ako
vhodné
na
predchádzanie
zneužívaniu
opakovane
uzatváraných
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú a môže
tak
predstavovať
„ekvivalentné
zákonné
opatrenie“
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 19. marca 2020,
Sánchez Ruiz a i., C‑103/09 a C‑429/18,
EU:C:2020:219,
body 93
až
95).
55      Ako
však
zdôraznila
Komisia,
bez
toho,
aby
jej
Talianska
republika
odporovala, v prejednávanej veci
sa
zdá,
že
výberové
konania
organizované v nedávnej
minulosti s cieľom
zamestnať
na
neurčitý
čas
zamestnancov
patriacich
do
kategórie
ATP
zamestnancov
neboli
uskutočnené v presných
lehotách
stanovených
na
tento
účel,
ale
naopak,
jednorazovo a nepredvídateľne,
podobne
ako
výberové
konania
uvedené v bode
42 tohto
rozsudku, v dôsledku
čoho z dôvodov
podobných
tým,
ktoré
sú
uvedené v bodoch
43 a 44 tohto
rozsudku,
nemožno
tieto
výberové
konania
považovať
za
„ekvivalentné
zákonné
opatrenie“ v zmysle
doložky
5
bodu 1
rámcovej
dohody
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 19. marca 2020,
Sánchez Ruiz a i., C‑103/18 a C‑429/18,
EU:C:2020:219,
bod 98).
56      Po
štvrté a napokon
treba
uviesť,
že
nemôže
obstáť
argumentácia
Talianskej
republiky,
podľa
ktorej
je
potrebné
pozastaviť
konanie
do
prijatia
určitých
legislatívnych
zmien,
ktoré
sa v súčasnosti
pripravujú,
obsahujúcich
nové
mechanizmy
postupu a prijímania
ATP
zamestnancov, a ktoré
by
podľa
jej
názoru
mohli
odstrániť
akékoľvek
prípadné
porušenie
ustanovenia
doložky
5
bodu 1
rámcovej
dohody. V tomto
ohľade
stačí
pripomenúť,
že
podľa
ustálenej
judikatúry
sa
existencia
nesplnenia
povinností
musí
posudzovať
na
základe
stavu, v akom
sa
členský
štát
nachádzal v čase
uplynutia
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku
(rozsudok
zo
14. apríla
2005,
Komisia/Luxembursko, C‑519/03,
EU:C:2005:234,
bod 18 a citovaná
judikatúra),
teda, v prejednávanej veci, k 19. júnu
2023.
57      Je
preto
potrebné
konštatovať,
že
príslušná
vnútroštátna
právna
úprava
nestanovuje
žiadne
opatrenia
uvedené v doložke
5
bode 1 písm. a)
až
c)
rámcovej
dohody,
ani
neobsahuje
ekvivalentné
zákonné
opatrenia v zmysle
tohto
ustanovenia.
Žaloba
podaná
Komisiou
je
preto
dôvodná.
58      Vzhľadom
na
všetky
uvedené
skutočnosti
treba
konštatovať,
že
Talianska
republika
si
tým,
že
neprijala
opatrenia
na
zamedzenie
zneužívania
opakovane
uzatváraných
pracovných
zmlúv
na
dobu
určitú
pre
zastupujúcich
ATP
zamestnancov
vo
verejných
vzdelávacích
zariadeniach,
nesplnila
povinnosti,
ktoré
jej
vyplývajú z doložky
5
rámcovej
dohody.
O trovách
59      Podľa
článku 138
ods. 1
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora
účastník
konania,
ktorý
vo
veci
nemal
úspech,
je
povinný
nahradiť
trovy
konania,
ak
to
bolo v tomto
zmysle
navrhnuté.
Keďže
Komisia
navrhla
uložiť
Talianskej
republike
povinnosť
nahradiť
trovy
konania a bolo
konštatované
nesplnenie
povinnosti
týmto
štátom,
je
opodstatnené
uložiť
jej
povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
Z týchto
dôvodov
Súdny
dvor
(desiata
komora)
rozhodol
takto:
1.      Talianska republika si tým, že neprijala opatrenia na zamedzenie zneužívania opakovane uzatváraných zmlúv na dobu určitú pre zastupujúcich administratívnych, technických a pomocných zamestnancov zamestnaných vo verejných vzdelávacích zariadeniach, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z doložky 5 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, uzatvorenej 18. marca 1999, ktorá je prílohou k smernici Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP.
2.      Talianska republika je povinná nahradiť trovy konania.
Podpisy
*      Jazyk
konania:
taliančina.