Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEJ
ADVOKÁTKY
LAILA
MEDINA
prednesené
23. apríla
2026(1)
Vec C‑14/24 P
Európska komisia
proti
Bulgarian Energy Holding EAD,
Bulgartransgaz EAD,
Bulgargaz EAD
„ Odvolanie – Hospodárska
súťaž – Zneužitie
dominantného
postavenia – Vnútorný
trh
so
zemným
plynom – Rozhodnutie,
ktorým
sa
konštatuje
porušenie
článku 102 ZFEÚ – Odmietnutie
prístupu – Judikatúra
Bronner – Potenciálny
konkurent – Jediné a pokračujúce
porušenie – Právo
na
obhajobu “
I.      Úvod
1.        Európska
komisia v rozhodnutí
Komisie C(2018) 8806
final zo
17. decembra
2018
týkajúcom
sa
konania
podľa
článku 102
Zmluvy o fungovaní
Európskej
únie
(AT.39849 – BEH
Gas)
(ďalej
len
„sporné
rozhodnutie“)
konštatovala,
že
spoločnosť
Bulgarian Energy
Holding
EAD
(ďalej
len
„BEH“)
sa
spolu
so
svojimi
dcérskymi
spoločnosťami
Bulgartransgaz EAD a Bulgargaz EAD
(spoločne
ďalej
len
„skupina
BEH“),
ktoré
sú v jej
výlučnom
vlastníctve,
dopustila
jediného a pokračujúceho
porušenia
tým,
že
tretím
osobám
odmietla
prístup k prepravnej
sieti,
rumunskému
plynovodu a zásobníku
Chiren,
čím
od
30. júla
2010
do
1. januára
2015
uzavrela
trhy s dodávkami
plynu v Bulharsku.
Komisia
im
preto
uložila
pokutu
vo
výške
77 068 000 eur a vyvodila
voči
nim
spoločnú a nerozdielnu
zodpovednosť
za
jej
úhradu.
2.        Komisia v nadväznosti
na
zrušenie
uvedeného
rozhodnutia
rozsudkom
Všeobecného
súdu z 25. októbra
2023,
Bulgarian Energy
Holding a i./Komisia,(2) podala
prejednávané odvolanie. V prejednávanom odvolaní
sa
nastoľujú
dôležité
otázky,
najmä
pokiaľ
ide o uplatnenie
testu
vyplývajúceho z rozsudku
Súdneho
dvora z 26. novembra
1998,
Bronner,(3) s cieľom
určiť,
či
odmietnutie
prístupu k základnej
infraštruktúre
predstavuje
zneužitie
podľa
článku 102 ZFEÚ,
posúdenie
pojmu
„potenciálna
konkurencia“
so
zreteľom
na
test
vymedzený
judikatúrou
vyplývajúcou z rozsudku z 30. januára
2020,
Generics (UK) a i.,(4) výklad
pojmu
„jediné a pokračujúce
porušenie“ a výkon
práva
na
obhajobu v prípade
podnikov,
proti
ktorým
Komisia
vedie
vyšetrovanie
podľa
článku 102 ZFEÚ.
II.    Okolnosti predchádzajúce sporu
3.        Všeobecný
súd
uviedol
okolnosti
predchádzajúce
sporu v bodoch 2
až
55
napadnutého
rozsudku a na
účely
tohto
odvolacieho
konania
ich
možno
stručne
zhrnúť
takto.
A.      Skutkové okolnosti
4.        BEH
je
spoločnosť
vo
výlučnom
vlastníctve
bulharského
štátu.
Práva
bulharského
štátu v tejto
spoločnosti
vykonáva
bulharský
minister
energetiky.
BEH
má v Bulharsku
niekoľko
dcérskych
spoločností
pôsobiacich v oblasti
energetiky. V plynárenskom
odvetví
vlastní
100 % kapitálu
svojich
dcérskych
spoločností
Bulgargaz a Bulgartransgaz.
5.        Bulgargaz je
verejným
dodávateľom
plynu v Bulharsku.
Počas
obdobia
porušovania
nakupovala
plyn z Ruska a bola
jediným
alebo
hlavným
dovozcom
ruského
plynu
do
Bulharska.
Bulgargaz bola
hlavným
dodávateľom
plynu,
pokiaľ
ide o veľkoobchod
na
hornom
trhu,
ako
aj
vo
vzťahu
ku
koncovým
zákazníkom,
teda
spoločnostiam
priamo
napojeným
na
prepravnú
sieť.
6.        Bulgartransgaz je:
–        prevádzkovateľ
plynárenskej
prepravnej
siete
(ďalej
len
„PPS“) s licenciou v Bulharsku; z tohto
titulu
prevádzkuje
bulharskú
plynárenskú
prepravnú
sieť
(ďalej
len
„prepravná
sieť“) a bulharský
tranzitný
plynovod,
–        prevádzkovateľ
jediného
zásobníka
zemného
plynu v tejto
krajine,
ktorý
sa
nachádza
pod
zemou v Chirene (Bulharsko)
(ďalej
len
„zásobník
Chiren“).
7.        Počas
obdobia
porušovania
bolo
zásobovanie
Bulharska
plynom
takmer
úplne
závislé
od
dovozu
ruského
plynu.
Ruský
plyn
sa
do
Bulharska
prepravoval
tromi
plynovodmi,
konkrétne
rumunskými
tranzitnými
plynovodmi
1,
2 a 3,
ktoré
spravuje
spoločnosť
Transgaz SA,
prevádzkovateľ
plynárenskej
prepravnej
siete v Rumunsku. Rumunský
tranzitný
plynovod
1
(ďalej
len
„rumunský
plynovod
1“)
viedol
cez
Rumunsko
od
vstupného
bodu,
meracej
stanice
plynu
Isaccea 1,
ktorá
sa
nachádza
na
ukrajinsko‑rumunskej
hranici,
po
vstupný
bod
prepravnej
siete
Negru Vodă 1
nachádzajúci
sa
na
rumunsko‑bulharskej
hranici.
Prepravná
sieť,
ktorá
bola
zase
napojená
na
zásobník
Chiren,
bola
čisto
vnútroštátnou
sieťou,
na
ktorú
bola
napojená
väčšina
zákazníkov a miestnych
distribučných
sietí v Bulharsku. Minimálne
do
apríla
2016
bol
rumunský
plynovod
1
jedinou
reálnou
cestou
na
prepravu
plynu
do
Bulharska s cieľom
zásobovať
väčšinu
krajiny.
8.        Rumunský
plynovod
1
bol
vybudovaný v roku
1974 v súlade s medzivládnou
dohodou
medzi
Bulharskou
ľudovou
republikou a Rumunskou
socialistickou
republikou z 29. novembra
1970
(ďalej
len
„medzivládna
dohoda z roku
1970“).
Dňa
18. februára
2003
uzavreli
Bulharská
republika a Rumunsko
novú
medzivládnu
dohodu
(ďalej
len
„medzivládna
dohoda z roku
2003“).
Podľa
článku 3
tejto
dohody
sa
zmluvné
strany
zaviazali,
že
budú
naliehať
na
svojich
príslušných
plynárenských
prevádzkovateľov,
konkrétne
spoločnosti
Bulgargaz a Transgaz,
aby
uzavreli
novú
zmluvu o využívaní
rumunského
plynovodu
1.
Dňa
19. októbra
2005
tak
Transgaz a Bulgargaz uzavreli
novú
dohodu
(ďalej
len
„dohoda z roku
2005“),
na
základe
ktorej
Bulgargaz získala
výhradné
užívanie
rumunského
plynovodu
1
do
31. decembra
2011.
Bulgargaz ako
protihodnotu
platila
spoločnosti
Transgaz pevný
ročný
poplatok
nezávisle
od
skutočne
využívanej
kapacity. V roku
2009
bola
táto
dohoda
predĺžená
do
31. decembra
2016.
B.      Konanie pred Komisiou a na Všeobecnom súde
9.        Spoločnosť
Overgas Inc.,
ktorá
pôsobí
na
trhu s dodávkami
plynu v Bulharsku,
18. novembra
2010
predložila
Komisii
neformálnu
sťažnosť
smerujúcu
proti
skupine
BEH,
ktorá
bola
založená
na
porušení
článku 102 ZFEÚ.
Komisia s touto
spoločnosťou
usporiadala
tri
stretnutia v roku
2011 a ďalšie
stretnutie
17. júna
2013.
10.      Komisia
4. júla
2013
začala
proti
skupine
BEH
konanie
na
základe
článku 2
ods. 1
nariadenia
Komisie
(ES)
č. 773/2004
zo
7. apríla
2004,
ktoré
sa
týka
vedenia
konania
Komisiou
podľa
článkov
[101 a 102 ZFEÚ]
(Ú. v. EÚ L 123,
2004,
s. 18;
Mim.
vyd. 08/003,
s. 81), a článku 11
ods. 6
nariadenia
Rady
(ES)
č. 1/2003
zo
16. decembra
2002 o vykonávaní
pravidiel
hospodárskej
súťaže
stanovených v článkoch
[101 a 102 ZFEÚ]
(Ú. v. ES L 1,
2003,
s. 1;
Mim.
vyd. 08/002,
s. 205).
11.      Komisia
17. decembra
2018
prijala
sporné
rozhodnutie.
12.      Komisia v spornom
rozhodnutí
uviedla,
že
skupina
BEH
zneužila
svoje
dominantné
postavenie
tým,
že
bránila
prístupu
tretích
osôb k prepravnej
sieti,
zásobníku
Chiren a rumunskému
plynovodu
1,
obmedzovala
ho a zdržiavala,
čím
uzavrela
bulharské
trhy s dodávkami
plynu.
Identifikované
jediné a pokračujúce
porušenie
článku 102 ZFEÚ sa
vyznačovalo
vzorcom
správania
vo
vzťahu k jednotlivým
infraštruktúram,
ktorý
bol
súčasťou
protisúťažnej
stratégie
určenej
spoločnosťou
BEH a realizovanej
skupinou
BEH,
ktorej
účelom
bolo
chrániť
dominantné
postavenie
spoločnosti
Bulgargaz na
bulharských
trhoch s dodávkami
plynu
prostredníctvom
ich
uzavretia.
13.      Komisia
dospela k záveru,
že
toto
správanie
bolo
súčasťou
jediného a pokračujúceho
porušenia,
ktoré
sa
začalo v deň
prvého
protisúťažného
správania,
konkrétne
30. júla
2010, a skončilo
sa,
keď
bola
ukončená
posledná
zneužívajúca
praktika,
konkrétne
1. januára
2015.
14.      Komisia
uložila
skupine
BEH
za
jej
účasť
na
identifikovanom
jedinom a pokračujúcom
porušení
pokutu
vo
výške
77 068 000 eur.
15.      Návrhom
podaným
do
kancelárie
Všeobecného
súdu
1. marca 2019
podala
skupina
BEH
proti
spornému
rozhodnutiu
žalobu
podľa
článku 263 ZFEÚ. V podstate
sa
domáhala
zrušenia
sporného
rozhodnutia a subsidiárne
zrušenia
pokuty,
ktorá
jej
bola
uložená v danom
rozhodnutí,
alebo
jej
zníženia.
Návrhy
skupiny
BEH
na
Všeobecnom
súde
podporila
Bulharská
republika.
Návrhy
Komisie
podporila
Overgas.
16.      Všeobecný
súd
napadnutým
rozsudkom
zrušil
sporné
rozhodnutie v celom
rozsahu a uložil
Komisii
povinnosť
nahradiť
trovy
konania
skupiny
BEH v súlade s jej
návrhom,
zatiaľ
čo
Bulharskej
republike a spoločnosti
Overgas uložil
povinnosť
znášať
vlastné
trovy
konania.
Tento
rozsudok
je v podstate
založený
na
posúdení,
že
Komisia z právneho
hľadiska
dostatočne
nepreukázala
odmietnutie
prístupu k trom
infraštruktúram v držbe
skupiny
BEH,
ktoré
by
mohlo
spadať
do
pôsobnosti
článku 102 ZFEÚ.
17.      Všeobecný
súd
po
prvé
konštatoval,
že
údajne
zneužívajúce
správanie
týkajúce
sa
rumunského
plynovodu
1
predstavuje
základ, z ktorého
vychádza
analýza
Komisie a odôvodnenie
sporného
rozhodnutia.
Ďalej
uviedol,
že
Komisia
sa
vo
viacerých
smeroch
dopustila
nesprávneho
právneho
posúdenia,
keď
konštatovala,
že
správanie
spoločnosti
Bulgargaz v súvislosti s prístupom k tomuto
plynovodu
predstavovalo
odmietnutie
prístupu,
ktoré
môže
spadať
do
pôsobnosti
článku 102 ZFEÚ.
Po
druhé
konštatoval,
že
Komisia
nepreukázala,
že
správanie
spoločnosti
Bulgartransgaz v súvislosti s prístupom k prepravnej
sieti
mohlo – nie
čisto
hypoteticky – obmedziť
hospodársku
súťaž a mať
účinky
vylúčenia
na
bulharské
trhy s dodávkami
plynu.
Uviedol,
že
Komisia
preukázala,
že
správanie
spoločnosti
Bulgartransgaz v súvislosti s prístupom k zásobníku
Chiren mohlo
obmedziť
hospodársku
súťaž
na
bulharských
trhoch s dodávkami
plynu v období
od
5. júna
2012
do
19. septembra
2014,
ale
že
nepreukázala,
že
to
tak
bolo
pred
5. júnom
2012.
Vzhľadom
na
tieto
úvahy a so
zreteľom
na
konštatovanie
Komisie,
že
skupina
BEH
sa
odmietnutím
prístupu k týmto
trom
infraštruktúram
dopustila
jediného a pokračujúceho
porušenia
článku 102 ZFEÚ,
Všeobecný
súd
rozhodol,
že
jediný
dôvod
založený
na
správaní
spoločnosti
Bulgartransgaz v súvislosti
so
zásobníkom
Chiren po
júni
2012
nemôže
bez
toho,
aby
došlo k skresleniu
sporného
rozhodnutia
nahradením
posúdenia
Komisie
novým
posúdením
skutkového
stavu,
predstavovať
základné
či
dokonca
dostatočné
odôvodnenie,
ktoré
by
samo
osebe
mohlo
odôvodniť
výrok
uvedeného
rozhodnutia.
Všeobecný
súd
okrem
toho
zastával
názor,
že
právo
skupiny
BEH
na
obhajobu
bolo v správnom
konaní
dotknuté
viacerými
vadami.
Ďalšími
aspektmi
tohto
rozsudku
sa
budem
podrobnejšie
zaoberať v rámci
analýzy
jednotlivých
odvolacích
dôvodov
predložených
na
podporu
prejednávaného odvolania.
III. Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov konania
18.      Návrhom z 10. januára
2024
Komisia
podala
proti
napadnutému
rozsudku
odvolanie.
19.      Komisia s podporou
spoločnosti
Overgas navrhuje,
aby
Súdny
dvor:
–        zrušil
napadnutý
rozsudok,
–        vrátil
vec
Všeobecnému
súdu,
–        uložil
skupine
BEH
povinnosť
nahradiť
trovy
odvolacieho
konania.
20.      Skupina
BEH s podporou
Bulharskej
republiky
navrhuje,
aby
Súdny
dvor:
–        odvolanie
zamietol,
–        uložil
Komisii
povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
21.      Účastníčky
konania
predniesli
ústne
pripomienky a odpovedali
na
otázky
položené
Súdnym
dvorom
na
pojednávaní,
ktoré
sa
konalo
10. decembra
2025.
IV.    Posúdenie
22.      Komisia
na
podporu
svojho
odvolania
uvádza
desať
odvolacích
dôvodov.
Prvý
až
šiesty
odvolací
dôvod
sa
týka
prístupu k rumunskému
plynovodu
1.
Siedmy
odvolací
dôvod
sa
týka
prístupu k prepravnej
sieti a ôsmy
prístupu k zásobníku
Chiren.
Deviaty
odvolací
dôvod
sa
zameriava
na
pojem
„jediné a pokračujúce
porušenie“.
Napokon
desiaty
odvolací
dôvod
sa
týka
práva
skupiny
BEH a Komisie
na
obhajobu v kontexte
postupu s dátovou
miestnosťou.
A.      Prístup k rumunskému plynovodu 1
23.      Všeobecný
súd v napadnutom
rozsudku
skúmal
jednotlivé
tvrdenia
predložené
skupinou
BEH v súvislosti s prístupom k rumunskému
plynovodu
1.
Komisia v odvolacom
konaní
spochybňuje
posúdenie
Všeobecného
súdu
týkajúce
sa
konkrétne
týchto
tvrdení:
neexistencia
odmietnutia
dodávať
spoločnosti
C
Energy
Group
(prvý a druhý
odvolací
dôvod);
tvrdenie,
že
Transgaz údajne
skupine
BEH
nepostúpila
žiadosti o prístup k rumunskému
plynovodu
1, a neexistencia
dôkaznej
hodnoty
rezervovania
celej
kapacity
rumunského
plynovodu
1
spoločnosťou
Bulgargaz (tretí
odvolací
dôvod);
neexistencia
dôkazov o odmietnutí
alebo
obmedzení
prístupu
spoločnosti
Overgas k rumunskému
plynovodu
1 v roku
2013
(štvrtý a piaty
odvolací
dôvod);
neexistencia
dôkaznej
hodnoty
diskusií
týkajúcich
sa
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005
(šiesty
odvolací
dôvod).
24.      Na
účely
týchto
návrhov
začnem
analýzou
tretieho
odvolacieho
dôvodu,
po
ktorom
bude
nasledovať
prvý a druhý
odvolací
dôvod a potom
ostatné
dôvody v poradí, v akom
boli
predložené
Komisiou.
1.      Tretí odvolací dôvod
25.      Tretí
odvolací
dôvod
sa
týka
uplatnenia
kritérií
vyplývajúcich z bodu 41
rozsudku
Bronner (ďalej
len
„test
podľa
rozsudku
Bronner“) s cieľom
posúdiť
údajné
zneužívajúce
odmietnutie
dodávok z rumunského
plynovodu
1
konštatované v spornom
rozhodnutí. Všeobecný
súd
rozhodol,
že
Komisia
pri
posudzovaní
správania
spoločnosti
Bulgargaz na
trhu
so
službami
súvisiacimi s kapacitou
plynu
rumunského
plynovodu
1
uplatnila
test
podľa
rozsudku
Bronner správne.
a)      Argumentácia účastníkov konania
26.      Tento
odvolací
dôvod
možno
rozdeliť
na
dve
časti.
Po
prvé
Komisia
tvrdí,
že
keď
Všeobecný
súd
skúmal
zákonnosť
posúdenia
Komisie
týkajúceho
sa
správania
spoločnosti
Bulgargaz v súvislosti s prístupom k rumunskému
plynovodu
1
so
zreteľom
na
test
podľa
rozsudku
Bronner,
dopustil
sa
nesprávneho
výkladu
sporného
rozhodnutia.
Všeobecný
súd
pritom
nevzal
do
úvahy,
že
konštatovanie
zneužitia
vo
vzťahu k prístupu k rumunskému
plynovodu
1
zo
strany
Komisie
nebolo
založené
na
klasickom
odmietnutí
dodávok,
ale
na
špecifickejšom
konštatovaní
zneužívajúceho
hromadenia
kapacity
(bod 279
napadnutého
rozsudku).
Po
druhé
Komisia
spochybňuje
všeobecné
konštatovanie,
že
test
podľa
rozsudku
Bronner je
relevantný v situácii,
ako
je
tá v prejednávanej veci,
keď
dotknutý
podnik
nie
je
vlastníkom
predmetnej
infraštruktúry
(body 268,
270,
279,
284,
285 a 289
až
296
napadnutého
rozsudku).
27.      Skupina
BEH
uvádza,
že
tretí
odvolací
dôvod
je
neprípustný, a tvrdenia
Komisie
spochybňuje.
b)      Posúdenie
1)      Predbežné pripomienky týkajúce sa testu podľa rozsudku Bronner
28.      Problémy
spojené s uplatniteľnosťou a uplatňovaním
testu
podľa
rozsudku
Bronner sa
rozoberali
vo
viacerých
nedávnych
rozsudkoch
Súdneho
dvora,(5) ktoré
poskytovali
príležitosť
na
objasnenie
jeho
rozsahu.
29.      Po
prvé
test
podľa
rozsudku
Bronner predpokladá
prítomnosť
dvoch
prvkov,
ktorými
sú:
(i) podnik v dominantnom
postavení
na
trhu a (ii) existencia
„základnej“
infraštruktúry
vo
vlastníctve
tohto
podniku,
ktorú
vybudoval
pre
svoje
vlastné
potreby.(6) Súdny
dvor v bode 41
rozsudku
Bronner stanovil
tri
kritériá
na
účely
konštatovania
zneužitia
dominantného
postavenia:
(i) nevyhnutnosť
infraštruktúry;
(ii) pravdepodobné
vylúčenie
akejkoľvek
hospodárskej
súťaže
zo
strany
žiadateľa o prístup a (iii) neexistenciu
objektívneho
odôvodnenia
takéhoto
správania.(7)
30.      Po
druhé
je
účelom
testu
podľa
rozsudku
Bronner zosúladiť
rozdielne
záujmy,
konkrétne
rešpektovanie
práva
podniku v dominantnom
postavení
na
uzavretie
zmluvy a jeho
majetkových
práv
na
jednej
strane a uplatňovanie
požiadaviek
nenarušenej
hospodárskej
súťaže
na
druhej
strane. Z uvedeného
vyplýva,
že – ako
Súdny
dvor
nedávno
zdôraznil
vo
svojom
rozsudku
Lukoil – je
to
predovšetkým
potreba
zachovať
motiváciu
podnikov v dominantnom
postavení
investovať,
čo
odôvodňuje
uplatnenie
testu
podľa
rozsudku
Bronner za
predpokladu,
že
podnik v dominantnom
postavení
jednak
vybudoval
infraštruktúru
pre
potreby
svojich
vlastných
činností a jednak
túto
infraštruktúru
vlastní.
Keďže
tieto
dve
kritériá
sú
kumulatívne,
stačí,
aby
jedno z nich
nebolo
splnené, a test
podľa
rozsudku
Bronner sa
neuplatňuje.(8)
31.      Tretí
odvolací
dôvod
je
založený
práve
na
výklade
týchto
dvoch
kritérií.(9)
32.      Prvé
kritérium
týkajúce
sa
vybudovania
infraštruktúry
pre
potreby
činností
dotknutého
podniku v dominantnom
postavení z vlastných
investícií
logicky
vyplýva
zo
základného
cieľa
sledovaného
testom
podľa
rozsudku
Bronner,
ktorým
je
konkrétne
zachovanie
motivácie
takýchto
podnikov
investovať
do
efektívnych
zariadení.(10)
33.      Súdny
dvor
vo
svojom
nedávnom
rozsudku
Lukoil
objasnil,
že
posúdenie
tohto
prvého
kritéria
je
založené
na
skutočnom
vlastníctve
infraštruktúry
alebo
výlučnej
kontrole
nad
ňou,
nie
na
totožnosti
toho,
kto
ju
vytvoril
alebo
pôvodne
vybudoval.
Súdny
dvor v tejto
súvislosti
konštatoval,
že
pokiaľ
podnik v dominantnom
postavení
nadobudol
výlučné
práva k zariadeniu
za
cenu a za
podmienok,
ktoré
boli v súlade s pravidlami
hospodárskej
súťaže,
toto
zariadenie
možno
postaviť
na
roveň
zariadeniu
vytvorenému
alebo
vybudovanému
týmto
podnikom.(11)
34.      V súvislosti s druhým
kritériom
Súdny
dvor
rozhodol,
že
ak
podnik v dominantnom
postavení
nemá
plnú
rozhodovaciu
autonómiu,
pokiaľ
ide o prístup k tejto
infraštruktúre,
jeho
situáciu
nemožno
považovať
za
analogickú
so
situáciou
podniku
vo
veci, v ktorej
bol
vydaný
rozsudok
Bronner. Ak
teda
podnik v dominantnom
postavení
bez
toho,
aby
bol
vlastníkom
dotknutej
infraštruktúry,
disponuje
výlučnými
právami,
ktoré
mu
priznávajú
rozhodovaciu
autonómiu
umožňujúcu
tomuto
podniku,
aby
mal
plnú
kontrolu
nad
prístupom k tejto
infraštruktúre,
danú
infraštruktúru
treba
postaviť
na
roveň
infraštruktúre,
ktorú
tento
podnik
vlastní.(12)
35.      Súdny
dvor
ďalej
takisto
konštatoval,
že
uloženie
regulačnej
povinnosti
podniku v dominantnom
postavení
poskytnúť
prístup k predmetnej
infraštruktúre
má
za
následok,
že
podnik v dominantnom
postavení v skutočnosti
nemôže
odmietnuť
poskytnúť
prístup k tejto
infraštruktúre, a to
bez
toho,
aby
tým
bola
dotknutá
jeho
rozhodovacia
autonómia
vo
vzťahu k podmienkam
takéhoto
prístupu.
Kritériá
stanovené v rozsudku
Bronner v takej
situácii
nie
sú
uplatniteľné.(13)
36.      Tretí
odvolací
dôvod
by
sa
mal
podľa
môjho
názoru
posudzovať
so
zreteľom
na
tieto
úvahy.
2)      Prvá časť tretieho odvolacieho dôvodu
37.      Komisia v podstate
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
nezohľadnil
vysvetlenia
uvedené v spornom
rozhodnutí,
podľa
ktorých
bolo
údajné
porušenie
špecifickou
formou
zneužitia
dominantného
postavenia,
konkrétne
hromadením
kapacity
rumunského
plynovodu
1, v prípade
ktorého
nie
je
relevantné
skúmať,
či
sa
dotknutému
podniku v dominantnom
postavení
predložili
individuálne
žiadosti
tretích
osôb o prístup.
Všeobecný
súd
sa v tomto
rozsahu
dopustil
nesprávneho
výkladu
sporného
rozhodnutia a jeho
zákonnosť
neposudzoval
na
základe
správneho
štandardu,
pretože
test
podľa
rozsudku
Bronner uplatnil
formalisticky a bez
nuansí.
38.      Skupina
BEH
spochybňuje
prípustnosť
týchto
tvrdení,
pričom
uvádza,
že
vo
výroku a v odôvodnení
sporného
rozhodnutia
sa
výslovne
konštatovalo,
že
judikatúra
týkajúca
sa
odmietnutia
dodávok
predstavuje
relevantný
právny
rámec,
na
základe
ktorého
sa
musí
posudzovať
správanie v súvislosti s rumunským
plynovodom
1.
Odvolanie
by
za
týchto
okolností
nemalo
prepisovať
sporné
rozhodnutie
tvrdením,
že
sa v ňom v skutočnosti
uplatňoval
iný
právny
štandard.
39.      Podotýkam,
že
Komisia
chce
prvou
časťou
tretieho
odvolacieho
dôvodu
len
preukázať,
že
Všeobecný
súd
nesprávne
vykladal
sporné
rozhodnutie a konkrétnejšie
skreslil
právny
štandard,
na
základe
ktorého
Komisia
posudzovala
dotknuté
správanie
týkajúce
sa
prístupu k rumunskému
plynovodu
1. V tejto
súvislosti
treba
poznamenať,
že
Súdny
dvor
už
konštatoval,
že
takýto
výklad
predstavuje
právnu
otázku,
ktorá
je v odvolacom
konaní
prípustná.(14) Toto
tvrdenie
teda z preskúmania
Súdneho
dvora
vyňať
nemožno a malo
by
sa
pripustiť
aj
preskúmať.
40.      Pokiaľ
ide o dôvodnosť,
po
prvé
podotýkam,
že
Všeobecný
súd v bode 254
napadnutého
rozsudku
uviedol,
že z odôvodnení 532 a 549
až
564
sporného
rozhodnutia
vyplýva,
že
Komisia
posúdila
oprávnenosť
správania
spoločnosti
Bulgargaz na
trhu
so
službami
súvisiacimi s kapacitou
rumunského
plynovodu
1 s ohľadom na judikatúru
vyplývajúcu z bodu 41
rozsudku
Bronner a tiež z bodu 73
rozsudku
RTE/Komisia.(15) Komisia
dané
konštatovanie v prejednávanom odvolaní
nespochybňuje.
41.      Po
druhé,
pokiaľ
ide o tvrdenie
Komisie,
že
sporné
rozhodnutie
uplatňovalo
nuansovanú formu
kritérií
stanovených v rámci
testu
podľa
rozsudku
Bronner,
treba
poznamenať,
že
údajné
zneužitie
dominantného
postavenia v súvislosti s rumunským
plynovodom
1
je
predmetom
oddielu 6.2.4.6
sporného
rozhodnutia.
42.      Komisia v prvom
bode
tohto
oddielu
(odôvodnenie 532)
uvádza – bez
akejkoľvek
možnej
nejasnosti
použitej
formulácie –,
že
praktika
„hromadenia
kapacity“,
ktorá
sa
vytýka
spoločnosti
Bulgargaz,
sa
bude
analyzovať
prostredníctvom
uplatnenia
príslušnej
judikatúry,
pričom
výslovne
odkazuje
na
bod 41
rozsudku
Bronner, v ktorom – ako
som
už
spomenula v bode 29
vyššie – sa
stanovujú
tri
kritériá,
ktoré v podstate
tvoria
test
podľa
rozsudku
Bronner.
43.      Komisia
tvrdí,
že
tieto
kritériá
boli v odôvodneniach 550
až
552
nuansované,
no v skutočnosti
nevysvetľuje,
akým
spôsobom.
Tieto
odôvodnenia
sa
však
nevyhnutne
musia
vykladať a chápať
so
zreteľom
na
tie
predchádzajúce.
Odôvodnenie 549
sporného
rozhodnutia
veľmi
jasne
vymedzuje,
že
cieľom
odôvodnení 550
až
558
je
„v súlade s uplatniteľnou
judikatúrou“(16) preukázať,
že
podmienky
zodpovedajúce
trom
kritériám
stanoveným v bode 41
rozsudku
Bronner,
na
ktorý
Komisia
výslovne
odkazuje,
sú
splnené.
Tento
odkaz
sa
nespochybňuje.
Oddiel 6.2.4.6
sporného
rozhodnutia v rovnakom
duchu
zahŕňa
tri
pododdiely,
ktorých
cieľom
je
preskúmať
správanie
skupiny
BEH v súvislosti s prístupom k rumunskému
plynovodu
1 a ktoré
presne
zodpovedajú
týmto
trom
kritériám.
44.      Výrok
sporného
rozhodnutia
navyše
výslovne
vychádza z logiky
uvedených
dôvodov,
keďže z článku 1
je
zrejmé,
že
skupina
BEH
„sa
dopustil[a]
jediného a pokračujúceho
porušenia
článku 102
[ZFEÚ]
tým,
že
odmietl[a]
prístup
tretím
osobám
k…
rumunskému…
plynovodu
1…“
45.      Tvrdenie
Komisie
je
okrem
toho
do
istej
miery
rozporuplné,
keďže v bode 36
svojej
repliky
uvádza,
že
„zatiaľ
čo
[sporné
rozhodnutie]
preukazuje,
že
boli
splnené
aj
kritériá
stanovené v rozsudku
Bronner (pokiaľ
nie
sú
neprimerane
sprísnené
na
základe
[rozsudku]
Generics [(UK) a i.]), v každom
prípade
zahŕňa
všetky
prvky,
ktoré
preukazujú,
že
všeobecné
podmienky
konštatovania
vylučovacieho
zneužívania…
sú
splnené“.
Komisia
navyše
na
pojednávaní
trvala
na
svojom
stanovisku,
že v spornom
rozhodnutí
sa
pôvodne
konštatovalo,
že
kritériá
stanovené v rozsudku
Bronner sú
splnené.
Za
týchto
okolností
nemožno
primerane
tvrdiť,
že
test
podľa
rozsudku
Bronner nebol
právnym
štandardom,
ktorý
Komisia
uplatnila v spornom
rozhodnutí
pri
posúdení
správania
skupiny
BEH v súvislosti s prístupom k rumunskému
plynovodu
1.
46.      Napokon
treba
pripomenúť,
že
Súdny
dvor
vo
svojom
rozsudku
Intel/Komisia v podstate
zrušil
rozsudok
Všeobecného
súdu z dôvodu,
že
Všeobecný
súd
nesprávne
prehliadol
tvrdenia
žalobkyne
zamerané
na
preukázanie,
že
test
uplatnený
Komisiou
bol
nesprávny.(17) Pokiaľ
teda
skupina
BEH
na
Všeobecnom
súde
napadla
použitie
testu
podľa
rozsudku
Bronner v spornom
rozhodnutí,
tomuto
súdu
nemožno
vytýkať,
že v napadnutom
rozsudku
skúmal
jeho
relevantnosť.
47.      Vzhľadom
na
uvedené
zastávam
názor,
že
pokiaľ
ide o formuláciu a kontext
opísaný v spornom
rozhodnutí,
Všeobecný
súd
postupoval
správne,
keď
konštatoval,
že
Komisia
skúmala
správanie
skupiny
BEH v súvislosti s prístupom k rumunskému
plynovodu
1
so
zreteľom
na
kritériá
stanovené v bode 41
rozsudku
Bronner a že
je
teda
primerané
posudzovať
zákonnosť
sporného
rozhodnutia s prihliadnutím
na
tento
test. Toto
tvrdenie
Komisie
by
sa
preto
malo
zamietnuť.
3)      Druhá časť tretieho odvolacieho dôvodu
48.      Druhá
časť
tretieho
odvolacieho
dôvodu
sa
týka
uplatniteľnosti
testu
podľa
rozsudku
Bronner na
prejednávanú vec.
Komisia
tvrdí,
že
keď
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
správanie
spoločnosti
Bulgargaz v súvislosti s prístupom k rumunskému
plynovodu
1
treba
preskúmať
so
zreteľom
na
kritériá
stanovené v bode 41
rozsudku
Bronner,
dopustil
sa
pochybenia.
i)      Prípustnosť
49.      Tvrdenie
Komisie
vyvoláva
viaceré
procesné
otázky. Z vyššie
uvedenej
analýzy
vyplýva,
že
Komisia v spornom
rozhodnutí
skutočne
zastávala
názor,
že
správanie
skupiny
BEH v súvislosti s prístupom k rumunskému
plynovodu
1
treba
preskúmať
so
zreteľom
na
test
podľa
rozsudku
Bronner.
Podobne v konaní
na
Všeobecnom
súde,
ktoré
viedlo k vydaniu
napadnutého
rozsudku,
žalobkyne
uplatniteľnosť
týchto
kritérií
jasne
spochybňovali,
zatiaľ
čo
Komisia
ich
relevantnosť
obhajovala.
50.      Za
týchto
okolností
vzniká
otázka,
či
Komisii
možno
povoliť,
aby
svoje
stanovisko v odvolacom
konaní
zmenila.
51.      Po
prvé
podľa
článku 170
ods. 1
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora odvolaním
nemožno
meniť
predmet
sporu
pred
Všeobecným
súdom.
Právomoc
Súdneho
dvora v rámci
odvolacieho
konania
je
tak
obmedzená
na
posúdenie
právneho
rozhodovania o žalobných
dôvodoch a tvrdeniach
prejednávaných na
Všeobecnom
súde.
Účastník
konania
teda
nemôže
pred
Súdnym
dvorom
po
prvýkrát
uviesť
dôvod,
ktorý
neuviedol v konaní
pred
Všeobecným
súdom,
pretože
tým
by
sa
mu
umožnilo
predložiť
Súdnemu
dvoru,
ktorého
právomoc v oblasti
odvolacieho
konania
je
obmedzená,
spor v širšom
rozsahu,
ako
bol
ten, o ktorom
rozhodoval
Všeobecný
súd.(18)
52.      V tejto
súvislosti
je
jednoznačne
pravda,
že – ako
sa
podotýka v bode 49
vyššie –,
Komisia
na
Všeobecnom
súde
neuviedla
žiadny
dôvod
ani
tvrdenie s cieľom
napadnúť
uplatniteľnosť
testu
podľa
rozsudku
Bronner v spornom
rozhodnutí.
Je
však
nepochybné,
že o uplatniteľnosti
testu
podľa
rozsudku
Bronner sa
na
Všeobecnom
súde
diskutovalo.
Takisto
je
jasné,
že
Komisia
tým,
že
kritizuje
výklad
podaný
Všeobecným
súdom v súvislosti s otázkou,
ktorá
mu
bola
predložená v prvostupňovom
konaní,
spochybňuje
právne
riešenie
poskytnuté v napadnutom
rozsudku.
Nemožno
teda
konštatovať,
že
Komisia
Súdnemu
dvoru
predložila
spor
so
širším
rozsahom
ako
ten, o ktorom
rozhodoval
Všeobecný
súd, a tretí
odvolací
dôvod
je v tomto
rozsahu
podľa
môjho
názoru
prípustný.
53.      Po
druhé
chúlostivejšia
otázka
môže
vzniknúť v súvislosti s právom
na
spravodlivý
proces
zakotveným v článku 47
Charty
základných
práv
Európskej
únie
(ďalej
len
„Charta“),(19) ktoré
je
jadrom
zásady
účinnej
súdnej
ochrany.
Podľa
judikatúry
Súdneho
dvora
je
súčasťou
práva
na
spravodlivý
proces
rešpektovanie
práva
na
obhajobu,(20) ktoré
si
samo
osebe
vyžaduje
súlad s rôznymi
procesnými
zárukami,
ako
je
procesná
spravodlivosť,(21) zásada
rovnosti
zbraní(22) a zásada
kontradiktórnosti(23). Z týchto
požiadaviek
predovšetkým
vyplýva,
že
súdy
Únie
majú
povinnosť
poskytnúť
každému
účastníkovi
konania
primeranú
možnosť
uviesť
svoje
tvrdenia
za
podmienok,
ktoré
ho
zjavne
neznevýhodňujú
vo
vzťahu k protistrane.(24) V prejednávanej veci
si
možno
klásť
otázku,
či
podstatná
zmena
stanoviska
Komisie
medzi
dvoma
fázami
súdneho
konania v súvislosti s uplatniteľnosťou
testu
podľa
rozsudku
Bronner nenarušila
možnosť
skupiny
BEH
uplatniť
svoje
právo
na
obhajobu
za
uspokojivých
podmienok.
54.      V tejto
súvislosti
je
pravda,
že
skupina
BEH z povahy
veci
založila
svoje
tvrdenia v rámci
správneho
konania
aj
na
Všeobecnom
súde
na
predpoklade,
že
Komisia
sa
domnievala,
že
test
podľa
rozsudku
Bronner je
relevantným
právnym
testom,
ktorý
sa
má
uplatniť
na
účely
posúdenia
správania
tejto
skupiny v súvislosti s prístupom k rumunskému
plynovodu
1.
Napriek
tomu
podotýkam,
že
to
skupine
BEH v jednotlivých
fázach
správneho a súdneho
konania
nebránilo
riešiť
podstatu
uplatniteľnosti
testu
podľa
rozsudku
Bronner.
Preto
ťažko
možno
tvrdiť,
že
skupina
BEH
nemohla
riešiť
relevantné
skutkové a právne
otázky,
ktoré
určovali
výsledok
konania. V každom
prípade
takisto
podotýkam,
že
skupina
BEH
nepredkladá
žiadne
tvrdenie,
ktoré
by
mohlo
preukázať,
že
bola v porovnaní s Komisiou
zjavne
znevýhodnená.
Za
týchto
okolností
zastávam
názor,
že
zmena
stanoviska
Komisie
medzi
týmito
dvoma
fázami
súdneho
konania
právo
skupiny
BEH
na
obhajobu
neporušila.
55.      Napokon
by
sa
po
tretie
dalo
tvrdiť,
že
takáto
zmena
stanoviska
Komisie z abstraktnejšieho
hľadiska
porušuje
zásady,
ktoré
sa
opisujú
rôznymi
spôsobmi,
ale
všetky
nastoľujú
otázku
čestného
vedenia
súdneho
konania,
ako
je
zásada
dobromyseľnosti
alebo
zásada
nemo
potest venire contra factum proprium známa
aj
ako
zásada
venire contra factum proprium non valet.
56.      Pokiaľ
ide o zásadu
dobromyseľnosti,(25) podotýkam,
že
súdy
Únie
túto
zásadu z procesného
hľadiska v rámci
odvolacieho
konania
nikdy
nezakotvili.
Porušenie
dobromyseľnosti
by
sa v každom
prípade v prejednávanej veci
mohlo
konštatovať
len
ťažko,
pretože
Komisia
odôvodňuje
svoje
stanovisko,
že
test
podľa
rozsudku
Bronner napokon
na
situáciu
skúmanú v spornom
rozhodnutí
uplatniteľný
nebol,
vysvetleniami
vyplývajúcimi z rozsudku
Lietuvos geležinkeliai/Komisia,
ktorý
bol
vydaný
až
po
vydaní
sporného
rozhodnutia a uskutočnení
písomnej
časti
prvostupňového
konania
na
Všeobecnom
súde.
57.      Podľa
zásady
nemo
potest venire contra factum proprium účastník
konania
nemôže
spochybňovať,
čo
predtým
prijal,
pričom v opačnom
prípade
sú
odvolanie
alebo
odvolací
dôvod
neprípustné.(26) Táto
zásada
by
sa
však
nemala
chápať v tom
zmysle,
že
účastníkovi
konania
úplne
bráni v zmene
argumentácie v závislosti
od
okolností
konkrétnej
veci.
Ako
je
zrejmé z bodu 56
vyššie,
Komisia v tejto
súvislosti
zmenu
svojho
stanoviska v súvislosti s uplatniteľnosťou
testu
podľa
rozsudku
Bronner odôvodňuje
vysvetleniami,
ktoré
vyplývajú z nedávnej
judikatúry
Súdneho
dvora.
Okrem
toho
podotýkam,
že z bodov 51
až
55
vyššie
jasne
vyplýva,
že
táto
zmena
neporušila
Rokovací
poriadok
Súdneho
dvora
ani
právo
skupiny
BEH
na
obhajobu.
Zastávam
preto
názor,
že
zásada
nemo
potest venire contra factum proprium sa v prejednávanej veci
neuplatňuje.
58.      Vzhľadom
na
uvedené
sa
domnievam,
že
druhá
časť
tretieho
odvolacieho
dôvodu
je
prípustná.
ii)    Dôvodnosť
59.      Pokiaľ
ide o dôvodnosť
tohto
odvolacieho
dôvodu,
tvrdenia
Komisie
sú v podstate
založené
na
dvoch
hlavných
skutočnostiach,
konkrétne
po
prvé
na
skutočnosti,
že
rumunský
plynovod
1
nebol
financovaný z vlastných
investícií
spoločnosti
Bulgargaz,
ale z verejných
zdrojov a Bulgargaz nebola
vlastníkom
plynovodu, a po
druhé
na
skutočnosti,
že
Bulgargaz už
po
nadobudnutí
účinnosti
smernice
2009/73/ES(27) nemala
slobodu
prevádzky,
aká
sa
jej
priznávala v zmluve,
ktorú
uzavrela
na
účely
využívania
tohto
plynovodu.
Ako
sa
podotýka v bodoch 25
až
36
vyššie, v nedávnej
judikatúre
Súdneho
dvora
sa
objasňuje,
ako
sa
má k obom
týmto
otázkam
pristupovať.
60.      Komisia v rámci
svojho
prvého
tvrdenia
uvádza,
že
test
podľa
rozsudku
Bronner nie
je
uplatniteľný v situácii,
ako
je
tá v prejednávanej veci,
keď
dotknutá
infraštruktúra
nebola
financovaná z vlastných
investícií
podniku v dominantnom
postavení,
ale z verejných
zdrojov a daný
podnik
nie
je
vlastníkom
tejto
infraštruktúry.
61.      Ako
sa
už
uviedlo v bode 33
vyššie, z rozsudku
Lukoil
jasne
vyplýva,
že
rozhodujúcim
faktorom,
ktorý
treba
zohľadniť,
sú
podmienky,
za
ktorých
podnik v dominantnom
postavení
danú
infraštruktúru
nadobudol,
najmä
zaplatená
cena a to,
či
bolo
toto
nadobudnutie v súlade s pravidlami
hospodárskej
súťaže,
ako
aj
existencia
výlučných
práv,
ktoré
mu
umožňujú
plnú
kontrolu
nad
prístupom k nej.(28)
62.      Komisia v prejednávanej veci
neuviedla
žiadne
tvrdenie,
ktoré
by
mohlo
preukázať,
že
cena
zaplatená
spoločnosťou
Bulgargaz za
využívanie
rumunského
plynovodu
1 a postup,
ktorý
viedol k jej
získaniu
výlučného
práva k nemu,
neboli v súlade s pravidlami
hospodárskej
súťaže.
Tvrdenie
Komisie,
že
test
podľa
rozsudku
Bronner nebol
uplatniteľný,
len
na
základe
toho,
že
rumunský
plynovod
1
bol
financovaný z verejných
zdrojov,
teda
nepostačuje
na
preukázanie
toho,
že
Všeobecný
súd
sa
uplatnením
testu
podľa
rozsudku
Bronner napriek
tomu,
že
Bulgargaz rumunský
plynovod
1
nevybudovala,
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia.
63.      Ako
sa
ďalej
zdôrazňuje v bode 34
vyššie, s cieľom
určiť,
či
je
test
podľa
rozsudku
Bronner v takejto
situácii
uplatniteľný,
treba
zistiť,
či
má
podnik v dominantnom
postavení
plnú
kontrolu
nad
prístupom k infraštruktúre.
64.      Komisia v tejto
súvislosti
tvrdí,
že
regulačný
režim
uplatniteľný v tejto
veci
stanovoval
uvoľnenie a prerozdelenie
konzistentne
nevyužívanej
kapacity a v zásade
nediskriminačný
prístup
tretích
osôb,
čo
by
naznačovalo,
že
Bulgargaz plnú
kontrolu
nad
prístupom k rumunskému
plynovodu
1
nemala.
65.      Súdny
dvor v rozsudku
Lietuvos geležinkeliai/Komisia konštatoval,
že
test
podľa
rozsudku
Bronner nie
je
uplatniteľný,
ak
má
podnik v dominantnom
postavení
povinnosť
poskytnúť
prístup k svojej
infraštruktúre.(29)
66.      V prejednávanej veci
sa
konštatovalo – čo
Komisia
uznáva –,
že
povinnosť
stanovená v článku 16
ods. 3 písm. a)
nariadenia
(ES)
č. 715/2009(30) je
adresovaná
PPS,
konkrétne
spoločnosti
Transgaz, a nie
spoločnosti
Bulgargaz,
ktorá
je
podnikom
kontrolujúcim
rumunský
plynovod
1. V poznámke
pod
čiarou 589
sporného
rozhodnutia
sa
navyše
jasne
uvádza,
že
„v súvislosti s rezerváciou
kapacity
spoločnosti
Bulgargaz na
rumunskom…
plynovode
1
žiadna
takáto
regulačná
povinnosť
neexistuje“.
67.      Za
týchto
okolností
zastávam
názor,
že
skutočnosť,
že
rumunský
plynovod
1
bol
financovaný z verejných
zdrojov a nie
spoločnosťou
Bulgargaz a že
regulačná
povinnosť
poskytnúť
prístup
tretím
osobám
sa
vzťahovala
na
PPS, v rozpore s tvrdeniami
Komisie
nemá
takú
povahu,
aby
preukázala,
že
keď
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
správanie
skupiny
BEH v súvislosti s prístupom k rumunskému
plynovodu
1
treba
preskúmať
so
zreteľom
na
test
podľa
rozsudku
Bronner,
dopustil
sa
nesprávneho
právneho
posúdenia.
68.      Vzhľadom
na
tieto
úvahy
sa
domnievam,
že
tretí
odvolací
dôvod
by
sa
mal
zamietnuť.
2.      Prvý a druhý odvolací dôvod
69.      Prvý a druhý
odvolací
dôvod
sa
týka
posúdenia
Všeobecného
súdu,
pokiaľ
ide o údajné
odmietnutie
spoločnosti
Bulgargaz vrátiť
kapacitu,
ako
požadovala
Transgaz na
stretnutí,
ktoré
sa
konalo
24. januára
2011, a údajné
odmietnutie
dodávok,
ktoré
spočívalo v tom,
že
sa
neodpovedalo
na
list
zaslaný
spoločnosťou
C
Energy
26. septembra
2013
(ďalej
len
„list z 26. septembra
2013“).
Všeobecný
súd v podstate
konštatoval,
že
Komisia
mala s cieľom
dokázať,
že
takéto
odmietnutie
predstavuje
zneužitie
dominantného
postavenia,
preukázať,
že
tieto
odmietnutia
môžu
vyvolať
účinky
vylúčenia,
ktoré
nie
sú
čisto
hypotetické, a to
vrátane
preukázania,
že
potenciálny
konkurent
má
aspoň
dostatočne
pokročilý
projekt
na
to,
aby
mohol
vstúpiť
na
dotknutý
trh v takej
lehote,
aby
vyvíjal
konkurenčný
tlak
na
prevádzkovateľov,
ktorí
sa
už
na
ňom
nachádzajú.
Tieto
konštatovania
sú
založené
na
uplatnení
rozsudkov
Generics (UK) a i.(31) a Lundbeck/Komisia(32).
a)      Argumentácia účastníkov konania
70.      Komisia v podstate
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
sa
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
keď
pri
skúmaní
splnenia
podmienok
testu
podľa
rozsudku
Bronner vychádzal z judikatúry
Súdneho
dvora
týkajúcej
sa
posúdenia
dohôd
„pay‑for‑delay“
vo
farmaceutickom
odvetví
podľa
článku 101 ZFEÚ a požadoval,
aby
Komisia
preukázala,
že
potenciálny
konkurent
má
dostatočne
konkrétny
projekt a že
podnikol
dostatočné
prípravné
kroky
na
to,
aby
mohol
na
relevantný
trh
vstúpiť v takej
lehote,
aby
vyvíjal
konkurenčný
tlak
na
podnik v dominantnom
postavení
(body 281,
448 a 449
napadnutého
rozsudku).
Takýto
štandard
podľa
Komisie
nie
je
uplatniteľný
na
každý
druh
trhu.
Overgas podporuje
tvrdenia
Komisie a zastáva
názor,
že
Všeobecný
súd v skutočnosti
pridal
kritérium,
ktoré
je
nezlučiteľné s judikatúrou
Súdneho
dvora.
Konkrétnejšie v súvislosti s listom z 26. septembra
2013
Komisia
tvrdí,
že
keď
Všeobecný
súd
rozhodol,
že
tento
list
nepredstavuje
dostatočne
presnú a vážnu
žiadosť o prístup k rumunskému
plynovodu
1,
dopustil
sa
skreslenia
dôkazov
(body 459 a 463
napadnutého
rozsudku).
71.      Skupina
BEH
uvádza,
že
keď
Všeobecný
súd s cieľom
určiť,
či
C
Energy
mala
dostatočne
špecifický
plán
na
vstup
na
bulharské
trhy s dodávkami
plynu,
vychádzal z neexistencie
prípravných
krokov
tejto
spoločnosti,
nedávnu
judikatúru
Súdneho
dvora
uplatnil
správne.
Skupina
BEH
po
prvé v tejto
súvislosti
odkazuje
najmä
na
rozsudok z 21. decembra
2023,
European Superleague Company,(33) v ktorom
sa v bode 130
uvádza,
že
existencia
zneužitia
dominantného
postavenia
sa
musí
konštatovať
na
základe
presnej a konkrétnej
analýzy a dôkazov,
že
uvedené
správanie
má
schopnosť
vyvolať
účinky
vylúčenia.
Po
druhé
skupina
BEH
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
konštatovaním,
že
plán
spoločnosti
C
Energy v liste z 26. septembra
2013
bol
iba
predbežný,
medze
primeraného
posúdenia
neprekročil. V súvislosti
so
stretnutím,
ktoré
sa
konalo
24. januára
2011,
navyše
skupina
BEH
uvádza,
že
Komisia
spochybňuje
iba
prvky
napadnutého
rozsudku,
ktoré
boli
obiter dicta,
čo
je
neúčinné.
b)      Posúdenie
72.      Prvý a druhý
odvolací
dôvod v podstate
nastoľuje
otázku,
ktoré
prvky
by
sa
mali
zohľadniť
pri
posudzovaní
po
prvé
toho,
či
žiadateľa
požadujúceho
prístup k základnému
zariadeniu
možno
považovať
za
potenciálneho
konkurenta, a po
druhé
vážnosti a presnosti
takejto
žiadosti,
ktorá
je
vyjadrením
jeho
vôle
vstúpiť
na
relevantný
trh.
1)      Pojem „potenciálny konkurent“
73.      Podľa
ustálenej
judikatúry
je
podnik
potenciálnym
konkurentom
na
konkrétnom
trhu
vtedy,
keď
má
skutočné a konkrétne
možnosti
začleniť
sa
do
uvedeného
trhu a konkurovať
jednému
alebo
viacerým
iným
podnikom,
ktoré
sa
už
na
ňom
nachádzajú.(34) To
musí
byť
podložené
súborom
zhodných
skutkových
okolností
zohľadňujúcich
štruktúru
trhu,
ako
aj
hospodársky a právny
kontext, v ktorom
funguje.(35) Doteraz
sa
však
tento
test
uplatňoval
najmä
vo
veciach
týkajúcich
sa
uplatnenia
článku 101 ZFEÚ.
i)      Potenciálny konkurent v kontexte článku 102 ZFEÚ
74.      Zneužitie
dominantného
postavenia
podľa
článku 102 ZFEÚ sa
posudzuje v prvom
rade z hľadiska
schopnosti – ktorú
podniku
dáva
jeho
dominantné
postavenie – „brániť
zachovaniu
účinnej
hospodárskej
súťaže
na
relevantnom
trhu
tým,
že
mu
dáva
možnosť
správať
sa v značnej
miere
nezávisle
od
svojich
konkurentov,
zákazníkov a napokon
aj
spotrebiteľov“(36).
Zneužívajúca
povaha
takejto
praktiky
sa
teda
musí
posudzovať
predovšetkým
so
zreteľom
na
jej
účinky
na
konkurenčné
podniky.(37)
75.      V kontexte
článku 101 ZFEÚ je v judikatúre
Súdneho
dvora
dlhodobo
ustálené,
že
údajnú
protisúťažnú
povahu
praktiky
možno
posudzovať
aj
so
zreteľom
na
jej
účinky
na
potenciálnych
konkurentov.(38) Tento
aspekt
je
podľa
môjho
názoru
relevantný
aj
vo
vzťahu k článku 102 ZFEÚ,
keďže
sa
vo
všeobecnosti
akceptuje,
že
články 101 a 102 ZFEÚ sa
musia
vykladať
konzistentne.(39) Súdny
dvor
navyše
uviedol,
že
okrem
správania,
ktorého
skutočným
alebo
potenciálnym
účinkom
je
obmedzenie
hospodárskej
súťaže
založenej
na
zásluhách
vylúčením
rovnako
efektívnych
konkurenčných
podnikov z dotknutého
trhu
alebo
trhov,
možno
za
„zneužitie
dominantného
postavenia“
považovať
aj
správanie, o ktorom
sa
preukázalo,
že
jeho
skutočným
alebo
potenciálnym
účinkom
či
dokonca
cieľom
je
zabrániť v predbežnom
štádiu
zavedením
prekážok
vstupu
alebo
použitím
iných
opatrení
na
uzavretie
trhu
alebo
prostriedkov
iných,
ako
sú
tie,
ktorými
sa
riadi
hospodárska
súťaž
na
základe
zásluh,
potenciálne
konkurenčným
podnikom v samotnom
prístupe
na
tento
trh
alebo
tieto
trhy.(40)
76.      Z predchádzajúcich
úvah
vyplýva,
že
zneužitie
dominantného
postavenia
podnikom
nemusí
vyplynúť
len z narušenia
súčasnej
hospodárskej
súťaže
vytváranej
iným
podnikom,
ale
aj z narušenia
hospodárskej
súťaže,
ktorú
by
potenciálne
mohol
vytvárať
podnik,
ktorý
ešte
na
relevantnom
trhu
nie
je
prítomný.
Preto
treba
pamätať
na
skutočnosť,
že
pojem
„zneužitie
dominantného
postavenia“
je
určený
na
sankcionovanie
zneužívajúceho
správania
podniku v dominantnom
postavení,
ktorý z povahy
veci
pôsobí
na
trhu,
kde
je
už
štruktúra
hospodárskej
súťaže v dôsledku
jeho
prítomnosti
oslabená.(41) V tomto
kontexte
je
zabezpečenie
toho,
aby
podmienky
prístupu
na
relevantný
trh
neboli
pre
potenciálnych
konkurentov
neprekonateľné – aspoň z dôvodu
možného
zneužitia
postavenia
prevádzkovateľa v dominantnom
postavení
na
relevantnom
trhu –,
kľúčové
na
zachovanie
možnosti
skutočnej
hospodárskej
súťaže
na
tomto
trhu v budúcnosti.
77.      V každom
prípade
podotýkam,
že
napríklad z bodu 85
rozsudku
Lietuvos geležinkeliai/Komisia(42),
ktorý
sa
týkal
špecificky
posúdenia
zneužívajúcej
povahy
praktiky
podniku v dominantnom
postavení
podľa
článku 102 ZFEÚ,
jasne
vyplýva,
že
dotknuté
správanie
sa
skúmalo
so
zreteľom
na
účinky,
ktoré
malo
na
potenciálneho
konkurenta
podniku v dominantnom
postavení.(43)
ii)    Posúdenie postavenia potenciálneho konkurenta
78.      Ako
sa
podotýka v bode 73
vyššie,
podnik
možno
považovať
za
potenciálneho
konkurenta
podnikov,
ktoré
sú
už
prítomné
na
trhu,
keď
má
skutočné a konkrétne
možnosti
začleniť
sa
doň.
Toto
konštatovanie
sa
musí
chápať v tom
zmysle,
že
vylučuje
možnosť,
že
vzťah
potenciálnej
konkurencie
by
mohol
vyplynúť
výlučne z čisto
hypotetickej
možnosti
takéhoto
vstupu.
79.      V záujme
uplatnenia
tohto
testu
sa
postupne
stanovil
súbor
objektívnych
faktorov,
ktoré
treba
zohľadniť, a to
najmä
vrátane
skutočnosti,
že
vstup
na
relevantný
trh
musí
zodpovedať
realistickej
hospodárskej
stratégii
dotknutého
podniku.(44) Inak
povedané,
údajný
potenciálny
konkurent
musí
byť
skutočne
schopný
konkrétne
ponúkať
svoje
služby
na
dotknutom
trhu
za
presvedčivých
hospodárskych
podmienok. V tejto
súvislosti
je
obzvlášť
relevantné
preskúmať,
či
existujú
neprekonateľné
prekážky
vstupu
na
trh,
ktoré
by
vylučovali
akúkoľvek
potenciálnu
konkurenciu.(45) S týmito
úvahami
sa
implicitne
spája
aj
otázka
časového
rámca, v ktorom
dotknutý
podnik
bude
schopný
vyvíjať
konkurenčný
tlak
na
ostatné
podniky.
Takéto
preukázanie
nesmie
byť
založené
na
obyčajnej
hypotéze,
ale
musí
byť
podložené
skutkovými
dôkazmi
alebo
analýzou
štruktúr
relevantného
trhu.(46)
80.      Okrem
vyššie
uvedených
objektívnych
faktorov
sa
dlhodobo
akceptuje,
že
relevantné
môže
byť
aj
zohľadnenie
subjektívnych
faktorov,
ako
sú
zámery
dotknutého
podniku.(47)
81.      V tejto
súvislosti
podotýkam,
že
Súdny
dvor
nedávno
potvrdil
prístup
Všeobecného
súdu,
ktorý v podstate
konštatoval,
že
zámer
podniku
vstúpiť
na
trh
môže
byť
na
účely
určenia,
či
ho
možno
považovať
za
potenciálneho
konkurenta
na
danom
trhu,
relevantný,
ale
„základným
faktorom,
na
ktorom
musí
byť
založený
takýto
opis,
je
to,
či
je
schopný
vstúpiť
na
tento
trh“,
pričom
dodal,
že
vnímanie
potenciálnej
konkurencie
zo
strany
podniku,
ktorý
je
treťou
osobou,
prevádzkovateľom
prítomným
na
trhu
možno v porovnaní s kritériami
týkajúcimi
sa
schopnosti a zámeru
vstúpiť
na
trh
považovať
iba
za
doplňujúci
faktor.(48)
82.      V kontexte
prejednávaného odvolania
účastníčky
konania
zastávajú
opačné
názory
na
relevantnosť
niektorých
objektívnych a subjektívnych
faktorov
vyplývajúcich z judikatúry
Súdneho
dvora
na
účely
posúdenia
postavenia
potenciálneho
konkurenta v zmysle
opísanom v bodoch 78
až
81
vyššie,
pričom
konkrétne
ide o rozsudky
Generics (UK) a i. a EDP – Energias de
Portugal a i.
iii) Nedávny vývoj judikatúry
83.      Súdny
dvor
vo
svojom
rozsudku
Generics (UK) a i. objasnil
podmienky,
za
ktorých
sa
výrobca
generických
liekov
na
trhu s liekmi
musí
považovať
za
potenciálneho
konkurenta
výrobcu
pôvodných
originálnych
liekov,
ktorý
je
držiteľom
farmaceutických
patentov
na
dotknutý
liek.
Tento
rozsudok
sa
obšírne
analyzoval v návrhoch
vo
veci
EDP – Energias de
Portugal a i.(49) Preto
iba
stručne
zhrniem
prvky,
ktoré
sú
kľúčové z hľadiska
náležitého
posúdenia
prejednávaného odvolania.
84.      Z rozsudku
Generics (UK) a i. možno
vyvodiť,
že
ako
východisko
sa
uplatňujú
všeobecné
kritériá
zhrnuté v bodoch 78
až
81
vyššie.(50) Potom
sa
Súdny
dvor
pokúsil
nuansovať túto
metodiku v špecifickom
kontexte
trhu s liekom
obsahujúcim
účinnú
zložku,
ktorá
sa
stala
voľnou. V tomto
kontexte
uviedol,
že
je
potrebné
určiť
po
prvé
to,
či
dotknutý
podnik
uskutočnil
dostatočné
prípravné
kroky
umožňujúce
mu
vstúpiť
na
dotknutý
trh v takej
lehote,
aby
vyvíjal
konkurenčný
tlak
na
podnik v dominantnom
postavení. V tomto
rámci
bolo
relevantné
posudzovať
najmä
prípravné a právne
kroky
prijaté
údajným
potenciálnym
konkurentom.
Cieľom
bolo
určiť
pevné
rozhodnutie a samotnú
schopnosť
daného
podniku
vstúpiť
na
tento
trh
(body 43 a 44).
Po
druhé
bolo
takisto
potrebné
určiť,
či
na
relevantnom
trhu
nie
sú
neprekonateľné
prekážky
vstupu
(bod 45).
Po
tretie
Súdny
dvor
upozornil
na
rôzne
„ďalšie
skutočnosti“,
ktoré
by
sa
mohli
zohľadniť
(body 54
až
57).
85.      Otázka,
či
jednotlivé
faktory
zdôraznené
Súdnym
dvorom v danom
rozsudku
možno
uplatniť v kontexte
inom,
než
je
kontext
relevantného
trhu v danej
veci,
však
zostala
otvorená.
86.      Uplatniteľná
metodika
bola
objasnená v rozsudku
EDP – Energias de
Portugal a i. Po
prvé
Súdny
dvor
zopakoval
všeobecné
úvahy
uvedené v bodoch 36
až
39
rozsudku
Generics (UK) a i.,
ktoré
sa
spomínajú v bode 84
vyššie.
Po
druhé – čo
je
najdôležitejšie – Súdny
dvor
objasnil,
že
úroveň
dôkazov
požadovanú v rozsudku
Generics (UK) a i. nemožno
považovať
za
všeobecne
uplatniteľnú,
lebo
je
založená
na
analýze
vlastnej
trhom s liekmi
(bod 65).
Konkrétnejšie
výslovne
uviedol,
že
prípravné
kroky
spomenuté v kontexte
tohto
trhu
nemôžu
predstavovať
samostatnú
požiadavku
na
účely
preukázania
existencie
potenciálnej
konkurencie a sú
relevantné
len v rozsahu, v akom
môžu
byť
užitočné
na
preukázanie
toho,
že
dotknutý
podnik
má
skutočné a konkrétne
možnosti
vstúpiť
na
dotknutý
trh
(bod 75). Z uvedeného
vyplýva,
že
použitie
všeobecných
kritérií
na
určenie
schopnosti a pripravenosti
podniku
byť
kvalifikovaný
ako
potenciálny
konkurent
musí
byť
vždy
prispôsobené
so
zreteľom
na
konkrétny
dotknutý
trh.
2)      Žiadosť o prístup k základnej infraštruktúre
87.      Vážnosť
žiadosti o prístup k základnej
infraštruktúre osobitne
odráža
zámer
podniku
vstúpiť
na
daný
trh.
Ide o dôležitú
otázku,
pretože
určuje
existenciu
povinnosti
podniku v dominantnom
postavení
odpovedať
na
takúto
žiadosť.
Faktory,
ktoré
sa
majú
pri
posudzovaní
tohto
aspektu
brať
do
úvahy,
sa v judikatúre
zatiaľ
nesystematizovali.
Napriek
tomu
zastávam
názor,
že
vážnosť
takejto
žiadosti
možno
konštatovať
najmä
na
základe
preskúmania
kontextu, v ktorom
bola
formulovaná,
jej
podmienok a znenia,
jej
presnosti,
počtu a intenzity
kontaktov
medzi
jednotlivými
subjektmi,(51) ako
aj
správania,
povahy a charakteristík
žiadajúceho
podniku.
88.      Špecificky v kontexte,
kde
podnik v dominantnom
postavení
kontroluje
prístup k základnej
infraštruktúre,
je
so
zreteľom
na
relevantné
faktory
uvedené v predchádzajúcom
bode
žiadosť
odoslaná
podnikom
spĺňajúcim
podmienky
na
to,
aby
sa
považoval
za
potenciálneho
konkurenta,
sama
osebe
dostatočne
vážnou
známkou
povinnosti
odpovedať,
pokiaľ
je
žiadosť
dostatočne
presná a jasná. V tejto
súvislosti
treba
pamätať
na
to,
že
podnik v dominantnom
postavení
má
osobitnú
zodpovednosť
za
to,
aby
svojím
správaním
nenarušil
účinnú a neskreslenú
hospodársku
súťaž
na
vnútornom
trhu.(52)
89.      V špecifickom
kontexte
prejednávanej veci
treba
pamätať
na
to,
že
Všeobecný
súd
posudzoval
údajné
odmietnutie
spoločnosti
Bulgargaz vrátiť
kapacitu v nadväznosti
na
žiadosti,
ktoré
boli
údajne
predložené
na
stretnutí
konanom
24. januára
2011 a prostredníctvom
listu z 26. septembra
2013. Z uvedeného
vyplýva,
že
toto
posúdenie
sa
malo
vykonať
so
zreteľom
po
prvé
na
to,
či
boli
tieto
žiadosti
predložené
podnikmi,
ktoré
bolo
možné
považovať
za
potenciálnych
konkurentov
spôsobilých a pripravených
vstúpiť
na
bulharské
trhy s dodávkami
plynu, a po
druhé
na
to,
či
tieto
žiadosti
bolo
možné
považovať
za
dostatočne
vážne
vyjadrenie
ich
zámeru
vstúpiť
na
daný
trh.
3)      Uplatnenie v kontexte odvolania
90.      To,
či
Všeobecný
súd
správne
konštatoval,
že
Komisia
nesprávne
kvalifikovala
ako
odmietnutie
dodávok
po
prvé
skutočnosť,
že
Bulgargaz nevrátila
kapacitu
po
stretnutí
so
spoločnosťou
Transgaz 24. januára
2011, a po
druhé
skutočnosť,
že
Bulgargaz neodpovedala
na
list z 26. septembra
2013,
je
náležité
posudzovať
so
zreteľom
na
úvahy
uvedené v bode 89
vyššie.
91.      Po
prvé
stretnutie,
ktoré
sa
konalo
24. januára
2011,
Všeobecný
súd
skúma
v bodoch 273
až
288
napadnutého
rozsudku.
Vysvetľuje,
že
rumunský
dodávateľ
plynu
Romgaz na
tomto
stretnutí
informoval
spoločnosť
BEH o svojom
zámere
založiť
spoločný
podnik s dvoma
ďalšími
podnikmi,
ktoré
boli
tretími
osobami, s cieľom
vybudovať
terminál v meste
Konstanca
(Rumunsko) a že
Transgaz sa
pýtala
na
možné
poskytnutie
časti
nevyužitej
kapacity
rumunského
plynovodu
1
(bod 277
napadnutého
rozsudku).
Komisia
konkrétne
spochybňuje
bod 286
napadnutého
rozsudku, v ktorom
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
aj
keby
otázka
spoločnosti
Transgaz predstavovala
žiadosť o vrátenie
kapacity,
nič v spise
nepreukazuje,
že
účelom
terminálu
Konstanca
bolo
vstúpiť
na
bulharské
trhy s plynom.
92.      Všeobecný
súd v podstate
podotkol,
že
účinky
vylúčenia
údajnej
zneužívajúcej
praktiky
podľa
článku 102 ZFEÚ nemôžu
byť
čisto
hypotetické
(bod 280
napadnutého
rozsudku).
Dodal,
že v záujme
preukázania,
že
odmietnutie
prístupu
spĺňa
túto
podmienku,
musí
teda
Komisia
preukázať
po
prvé
to,
že
potenciálny
konkurent
má
aspoň
dostatočne
pokročilý
projekt
na
to,
aby
mohol
vstúpiť
na
dotknutý
trh v takej
lehote,
aby
vyvíjal
konkurenčný
tlak
na
prevádzkovateľov,
ktorí
sa
už
na
ňom
nachádzajú(53) (bod 281
napadnutého
rozsudku), a po
druhé
to,
že
žiadosť o prístup
odráža
tento
projekt s dostatočnou
presnosťou
na
to,
aby
podnik v dominantnom
postavení
mohol
posúdiť,
či
je
na
ňu
povinný
odpovedať
(bod 282
napadnutého
rozsudku).(54)
93.      Z predchádzajúceho
bodu
je
zrejmé,
že
argumentácia
Všeobecného
súdu
bola
založená
čiastočne
na
rozsudkoch
týkajúcich
sa
prípravných
krokov,
ktoré
treba
prijať,
aby
sa
umožnil
vstup
na
relevantný
trh s liekmi.
Ako
sa
uvádza v bode 86
vyššie,
táto
argumentácia
je
chybná,
pretože
túto
judikatúru
nemožno
uplatniť v kontexte
iných
trhov,
napríklad
trhu s plynom.
Komisia
zároveň
nespochybňuje
skutočnosť,
že
podľa
Všeobecného
súdu v spornom
rozhodnutí
nepreukázala,
že
účelom
terminálu
Konstanza bolo
vstúpiť
na
bulharské
trhy s plynom.
Ako
jasne
vyplýva z analýzy
tretieho
dôvodu,
Komisia
sa
rozhodla
posudzovať
správanie
spoločnosti
Bulgargaz na
trhu
so
službami
súvisiacimi s kapacitou
rumunského
plynovodu
1 v spornom
rozhodnutí
prostredníctvom
uplatnenia
testu
podľa
rozsudku
Bronner.
Vzhľadom
na
prvé
kritérium
tohto
testu,
podľa
ktorého
musí
byť
pravdepodobné,
že
odmietnutie
poskytnúť
tretej
osobe
prístup k základnej
infraštruktúre
vylúči
hospodársku
súťaž
na
dotknutom
trhu
zo
strany
podniku
žiadajúceho o prístup,
identifikované
pochybenie
týkajúce
sa
uplatniteľného
testu
sa
nevyhnutne
musí
považovať
za
neúčinné.
94.      Po
druhé,
pokiaľ
ide o list z 26. septembra
2013,
Všeobecný
súd
analyzoval
tento
prvok
správania
skupiny
BEH v bodoch 445
až
469
napadnutého
rozsudku.
95.      Všeobecný
súd
vychádzal z bodu 43
rozsudku
Generics (UK) a i. a bodu 57
rozsudku
Lundbeck/Komisia a v tejto
súvislosti
uviedol,
že
za
okolností
napadnutého
rozsudku
„Komisia
mala
preukázať,
že
C
Energy
Group
bola
pevne
rozhodnutá a skutočne
schopná
vstúpiť
na
[relevantné]
trhy a že
okrem
iného
prijala
dostatočné
prípravné
kroky
na
to,
aby
mohla
vstúpiť
na
tieto
trhy v takej
lehote,
aby
vyvinula
konkurenčný
tlak
na
spoločnosť
Bulgargaz“
(bod 448
napadnutého
rozsudku).
Všeobecný
súd v tomto
kontexte
konštatoval,
že
list z 26. septembra
2013
neumožňuje
vyvodiť
záver,
že
C
Energy
Group
bola
pevne
rozhodnutá a skutočne
schopná
dodávať
plyn v Bulharsku.
Tento
list
naopak
podľa
Všeobecného
súdu
preukázal,
že
„daný
podnik k tomuto
dátumu
neprijal
dostatočné
prípravné
kroky,
ktoré
by
mu
umožnili
prístup
na
bulharské
trhy s dodávkami
plynu v takej
lehote,
aby
vyvíjal
konkurenčný
tlak
na
spoločnosť
Bulgargaz“
(bod 460
napadnutého
rozsudku).
So
zreteľom
na
tieto
úvahy v bode 463
napadnutého
rozsudku
konštatoval,
že
Bulgargaz nebola
povinná
na
tento
list
odpovedať.
96.      Vzhľadom
na
uvedené
je
zrejmé,
že
Všeobecný
súd
založil
svoj
sporný
záver
predovšetkým – ak
nie
výlučne – na
neexistencii
dostatočných
prípravných
krokov
na
to,
aby
C
Energy
Group
mohla
vstúpiť
na
relevantné
trhy, v zmysle,
ktorý
sa
týmto
„prípravným
krokom“
pripísal v rozsudku
Generics (UK) a i. a Lundbeck/Komisia.
97.      Ako
sa
však
uvádza v bode 86
vyššie,
úroveň
dôkazov
požadovanú v rozsudku
Generics (UK) a i. nemožno
považovať
za
všeobecne
uplatniteľnú.
98.      Pri
zohľadnení
úvah
zhrnutých v bodoch 74
až
82
vyššie
navyše
podotýkam,
že v súvislosti s relevantnými
pasážami
napadnutého
rozsudku
nie
je
jasné,
či
Všeobecný
súd
vykonal
samostatnú
analýzu
po
prvé
kritéria
„potenciálneho
konkurenta“ a po
druhé
vážnosti
žiadostí
predložených
na
stretnutí
24. januára
2011 a v liste z 26. septembra
2013
na
účely
určenia,
či
bolo
náležité
odpovedať
na
žiadosti
predložené
pri
týchto
príležitostiach.
99.      Z práve
uvedených
dôvodov
sa v každom
prípade
domnievam,
že
keď
Všeobecný
súd
od
Komisie
požadoval
preukázanie
toho,
že
C
Energy
prijala
dostatočné
prípravné
kroky
na
vstup
na
relevantné
trhy,
dopustil
sa
pochybenia.
Všeobecný
súd
tým
zamenil
kritériá,
ktoré
by
sa
mali
uplatniť
pri
posudzovaní
existencie
„potenciálnej
konkurencie“,
uvedené v bodoch 36
až
39
rozsudku
Generics (UK) a i. s druhom
dôkazov,
ktoré
sa
musia
predložiť
na
účely
určenia,
či
sú
tieto
kritériá
splnené, a ktoré
sa
môžu
líšiť v závislosti
od
druhu
dotknutého
trhu.
100. Všeobecný
súd
mal
namiesto
toho
po
prvé
určiť,
či
dotknutý
podnik
možno
považovať
za
potenciálneho
konkurenta, a to
prostredníctvom
posúdenia
jeho
skutočných
možností
začleniť
sa
do
bulharských
trhov s plynom,
pričom
mal
vychádzať z objektívnych a subjektívnych
dôkazov
relevantných v špecifickom
kontexte
týchto
trhov.
Po
druhé
mal
posúdiť
vážnosť
žiadosti o prístup k rumunskému
plynovodu
1,
pričom
mal
vychádzať z prvkov
opísaných v bodoch 87 a 88
vyššie. Vzhľadom
na
uvedené
zastávam
názor,
že
prvému a druhému
odvolaciemu
dôvodu
by
sa
malo
vyhovieť v rozsahu, v akom
Všeobecný
súd
uplatnil
nesprávny
právny
test,
keď
požadoval,
aby
Komisia
preukázala,
že
tretia
osoba
žiadajúca o prístup k rumunskému
plynovodu
1
splnila
kritériá
vyplývajúce z rozsudku
Generics (UK) a i.
3.      Štvrtý a piaty odvolací dôvod
101. Štvrtý
odvolací
dôvod
sa
týka
posúdenia
Všeobecného
súdu,
pokiaľ
ide o výhradu
skupiny
BEH, v rámci
ktorej
tvrdila,
že
žiadosti o prístup k rumunskému
plynovodu
1
predložené
spoločnosťou
Overgas v rokoch
2010 a 2011
boli
adresované
spoločnosti
Transgaz a spôsob,
akým
boli
vybavené,
teda
nemožno
pripisovať
jej.
Piaty
odvolací
dôvod
sa
týka
posúdenia
dĺžky
platnosti
zmluvy o prístupe k rumunskému
plynovodu
1,
ktorá
bola
uzavretá
31. januára
2013
medzi
spoločnosťami
Bulgargaz a Overgas (ďalej
len
„dohoda o prístupe“).
a)      Argumentácia účastníkov konania
102. Komisia
štvrtým
odvolacím
dôvodom
spochybňuje
bod 334
napadnutého
rozsudku.
Zastáva
názor,
že
keď
Všeobecný
súd
konštatoval,
že v spornom
rozhodnutí
sa
zamietnutie
žiadosti
spoločnosti
Overgas o prístup k rumunskému
plynovodu
1
predloženej
spoločnosti
Transgaz pripísalo
spoločnosti
Bulgargaz,
dopustil
sa
nesprávneho
výkladu
tohto
rozhodnutia. V rámci
piateho
odvolacieho
dôvodu
spochybňuje
záver
uvedený v bodoch 419 a 443
napadnutého
rozsudku.
Všeobecný
súd
konštatoval
po
prvé
to,
že
Komisia
nepreukázala,
že
počiatočná
trojmesačná
platnosť
dohody o prístupe
mohla
mať
účinky
vylúčenia
na
bulharské
trhy s dodávkami
plynu
tým,
že
spoločnosti
Overgas sťažila
vstup
na
tieto
trhy, a po
druhé,
že
podmienky
predĺženia
platnosti
tejto
zmluvy
stavali
spoločnosť
Overgas do
neistej
pozície.
Komisia
konkrétnejšie
dodáva,
že
Všeobecný
súd
od
nej
nemohol
požadovať
predloženie
dôkazov
pochádzajúcich z času,
keď
prebiehalo
rokovanie,
ktoré
by
mohli
preukázať,
že
Overgas sa v tom
čase
domnievala,
že
toto
obdobie
bráni
jej
schopnosti
uzatvárať
zmluvy s potenciálnymi
zákazníkmi.
103. Skupina
BEH
tvrdenia
Komisie
spochybňuje.
b)      Posúdenie
1)      Prípustnosť
104. Komisia v rámci
prvej
časti
piateho
odvolacieho
dôvodu
uvádza
nesprávne
právne
posúdenie,
ktoré
sa
týka
posúdenia
počiatočnej
trojmesačnej
platnosti
dohody o prístupe a podmienok
jej
predĺženia.
105. V tejto
súvislosti
podotýkam,
že z článku 256
ods. 1
druhého
pododseku ZFEÚ,
článku 58
prvého
odseku
Štatútu
Súdneho
dvora
Európskej
únie,
ako
aj
článku 168
ods. 1 písm. d)
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
odvolanie
musí
presne
označovať
napádané
časti
rozsudku,
ktorého
zrušenie
odvolateľ
navrhuje,
ako
aj
právne
tvrdenia,
ktoré
osobitným
spôsobom
podporujú
toto
odvolanie;
inak
sa
odvolanie
alebo
dotknutý
odvolací
dôvod
zamietnu
ako
neprípustné.(55)
106. Pokiaľ
ide o prvú
časť
piateho
odvolacieho
dôvodu,
Komisia
iba
abstraktne
opakuje
niektoré
úryvky
zo
sporného
rozhodnutia,
pričom
nevysvetľuje,
prečo
zastáva
názor,
že
Všeobecný
súd
sa
pri
ich
skúmaní
dopustil
nesprávneho
posúdenia.
Preto
sa
domnievam,
že
táto
časť
argumentácie v piatom
odvolacom
dôvode
nie
je v súlade s požiadavkami
uvedenými v bode 105
vyššie a mala
by
sa
zamietnuť.
2)      Dôvodnosť
107. Komisia v rámci
štvrtého
odvolacieho
dôvodu v podstate
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
nesprávne
konštatoval,
že
sporné
rozhodnutie
pripisuje
zodpovednosť
za
zamietnutie
žiadostí o prístup k rumunskému
plynovodu
1,
ktoré v rokoch
2010 a 2011
adresovala
Overgas spoločnosti
Transgaz,
skupine
BEH.
Podľa
druhej
časti
piateho
odvolacieho
dôvodu
Komisie
Všeobecný
súd
nesprávne
založil
svoj
záver,
že
Komisia
nepreukázala,
že
počiatočné
trvanie
platnosti
dohody o prístupe
mohlo
vyvolať
účinky
vylúčenia,
na
skutočnosti,
že
Komisia
nepredložila
listinné
dôkazy z času,
keď
prebiehalo
rokovanie o tejto
dohode.
108. Zastávam
názor,
že
obe
tvrdenia
sú
založené
na
nesprávnom
výklade
napadnutého
rozsudku.
109. Po
prvé
výhrada,
ktorej
Všeobecný
súd
vyhovel v bode 334
napadnutého
rozsudku,
sa
týkala
spôsobu,
akým
sa
vo
všeobecnosti
vybavovali
žiadosti
spoločnosti
Overgas o prístup k rumunskému
plynovodu
1 v rokoch
2010 a 2011, a nie
toho,
či
ich
zamietnutie
bolo
možné
pripísať
priamo
spoločnosti
Bulgargaz.
Po
druhé
konštatovanie
Všeobecného
súdu
týkajúce
sa
počiatočného
trvania
platnosti
dohody o prístupe
nebolo
založené
len
na
neexistencii
dôkazov z daného
času,
ale
aj
na
súbore
skutkových
zistení,
ktoré
Komisia
nespochybňuje.
Vzhľadom
na
nesporné
konštatovanie,
že
tieto
zistenia
boli
úzko
prepojené
so
sťažnosťou
spoločnosti
Overgas týkajúcou
sa
tohto
trvania,
sa
navyše
nezdá
prehnané,
že
Všeobecný
súd
požadoval
dôkazy – okrem
iného
vrátane
dôkazov z času,
keď
prebiehalo
rokovanie o tejto
dohode – spôsobilé
preukázať
tieto
zistenia.
110. So
zreteľom
na
uvedené
sa
domnievam,
že
štvrtý a piaty
odvolací
dôvod
by
sa
mal
zamietnuť.
4.      Šiesty odvolací dôvod
111. Šiesty
odvolací
dôvod
sa
týka
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005, v ktorej
sa
stanovovali
podmienky
využívania
rumunského
plynovodu
1,
pričom
zahŕňa
tri
súbory
tvrdení
týkajúcich
sa:
(i) medzivládnej
povahy
tejto
dohody;
(ii) dôkaznej
hodnoty
správania
spoločnosti
Bulgargaz pri
preukazovaní
odmietnutia
prístupu k rumunskému
plynovodu
1 a (iii) trvania
opätovného
prerokovania.
a)      Argumentácia účastníkov konania
112. Komisia
po
prvé
uvádza,
že
napadnutý
rozsudok
je
postihnutý
nedostatkom
odôvodnenia.
Po
druhé
Komisia
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
skreslil
sporné
rozhodnutie,
keď
uviedol,
že v tomto
rozhodnutí
sa
nesprávne
konštatovalo,
že
medzivládne
diskusie v rámci
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005
predstavovali
odmietnutie
prístupu k rumunskému
plynovodu
1, a tieto
diskusie
sa
pripísali
spoločnosti
Bulgargaz (body 483 a 687
napadnutého
rozsudku).
Po
tretie
Komisia
namieta
proti
skutočnosti,
že
medzivládna
povaha a účel
tohto
opätovného
prerokovania
by
mohli
spochybniť
zodpovednosť
skupiny
BEH
za
neuvoľnenie
nevyužitej
kapacity
(body 511,
542 a 529
až
539
napadnutého
rozsudku).
Po
štvrté
Komisia
tvrdí,
že
keď
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
správanie
spoločnosti
Bulgargaz počas
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005
neporušovalo
článok 102 ZFEÚ,
dopustil
sa
nesprávneho
právneho
posúdenia
(body 547,
549,
572,
688 a 689
napadnutého
rozsudku).
Po
piate
Komisia
uvádza,
že
keď
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
skupina
BEH
nezodpovedá
za
trvanie
opätovného
prerokovania,
dopustil
sa
nesprávneho
právneho
posúdenia
(body 650
až
687
napadnutého
rozsudku).
113. Skupina
BEH
tvrdenia
Komisie
spochybňuje.
b)      Posúdenie
1)      Predbežné pripomienky k účinnosti šiesteho odvolacieho dôvodu
114. V bode 489
napadnutého
rozsudku
sa v podstate
uvádza,
že
zo
spisu
nebolo
zrejmé,
že
by
boli v priebehu
diskusií
týkajúcich
sa
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005
skupine
BEH
predložené
konkrétne
žiadosti
tretích
osôb o prístup k rumunskému
plynovodu
1
alebo
že
by
Transgaz skupine
BEH
takéto
žiadosti
oznámila
alebo
postúpila.
Takisto
sa
podotýka,
že
neexistovali
žiadne
dôkazy o tom,
že
by
samotná
Transgaz plánovala
vstúpiť
na
bulharské
trhy s dodávkami
plynu.
115. V tomto
kontexte
treba
pripomenúť
po
prvé
to,
že
nájdenie a posúdenie
relevantných
skutkových
okolností,
ako
aj
posúdenie
dôkazov
je
vo
výlučnej
právomoci
Všeobecného
súdu.
Posúdenie
týchto
skutkových
okolností a dôkazov
teda s výnimkou
prípadu
ich
skreslenia
nepredstavuje
právnu
otázku,
ktorá
ako
taká
podlieha
preskúmaniu
Súdnym
dvorom v rámci
odvolacieho
konania.(56)
116. Po
druhé
sa
Komisia v spornom
rozhodnutí
rozhodla
skúmať
správanie
spoločnosti
Bulgargaz v súvislosti s prístupom k rumunskému
plynovodu
1
prostredníctvom
uplatnenia
kritérií
stanovených v bode 41
rozsudku
Bronner,
aby
určila,
či
je
toto
správanie
zlučiteľné s článkom 102 ZFEÚ.(57) Jedným z týchto
kritérií
je
pravdepodobnosť,
že
odmietnutie
prístupu
vylúči
všetku
hospodársku
súťaž
na
dotknutom
trhu
zo
strany
subjektu
žiadajúceho o prístup.(58) Všeobecný
súd v napadnutom
rozsudku
konštatoval,
že
počas
diskusií
týkajúcich
sa
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005
nebola
predložená
žiadna
konkrétna
žiadosť
tretej
osoby o prístup k rumunskému
plynovodu
1.
Takéto
skutkové
zistenie
sa
vo
fáze
odvolacieho
konania
musí
považovať
za
preukázané. Z uvedeného
vyplýva,
že
tieto
diskusie
nemajú
takú
povahu,
aby
preukázali
zneužitie v zmysle
článku 102 ZFEÚ na
účely
sporného
rozhodnutia.
Inak
povedané,
keďže
je
zo
sporného
rozhodnutia
zrejmé,
že
správanie
spoločnosti
Bulgargaz sa
skúmalo
iba
so
zreteľom
na
test
podľa
rozsudku
Bronner,
bez
konkrétnej
žiadosti
identifikovaného
subjektu o prístup k rumunskému
plynovodu
1
nemožno
konštatovať
žiadne
zneužitie
vyplývajúce z uplatnenia
tohto
testu.
117. So
zreteľom
na
uvedené
zastávam
názor,
že
šiesty
odvolací
dôvod
je
neúčinný,
pretože
aj
keby
bol
dôvodný,
pre
posúdenie
správania
skupiny
BEH
na
základe
testu
podľa
rozsudku
Bronner by
nemohol
mať
žiadne
skutočné
dôsledky.
Dôvodnosť
tohto
odvolacieho
dôvodu
však
preskúmam v záujme
úplnosti.
2)      Odôvodnenie napadnutého rozsudku
118. Komisia
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
nevysvetlil,
ako
jeho
odôvodnenie
týkajúce
sa
ôsmich
častí
prvého
čiastkového
dôvodu v rámci
štvrtého
žalobného
dôvodu v napadnutom
rozsudku,
konkrétne
preskúmania
diskusií
týkajúcich
sa
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005,
podporuje
konštatovanie,
že
Komisia
nepreukázala
zodpovednosť
skupiny
BEH
podľa
článku 102 ZFEÚ za
neposkytnutie
prístupu k rumunskému
plynovodu
1
spoločnosti
Transgaz.
119. Na
úvod
treba
pripomenúť,
že z odôvodnenia
napadnutého
rozsudku
musia
byť
jasne a nepochybne
zrejmé
úvahy
Všeobecného
súdu,
aby
to
adresátovi
umožnilo
zistiť
dôvody
prijatého
rozhodnutia a Súdnemu
dvoru
vykonať
jeho
súdne
preskúmanie.(59)
120. Prejednávaný odvolací
dôvod
sa
zameriava
na
diskusie
týkajúce
sa
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005.
Všeobecný
súd v príslušných
pasážach
napadnutého
rozsudku
analyzoval
jednotlivé
výhrady
skupiny
BEH.
Cieľom
týchto
výhrad
bolo
napadnúť
odôvodnenia
sporného
rozhodnutia, v ktorých
Komisia
konštatovala,
že
Bulgargaz nevrátila
nevyužitú
kapacitu
rumunského
plynovodu
1,
keď
ju o to
Transgaz požiadala,
alebo
vrátenie
tejto
kapacity
spojila s podmienkami
(bod 487
napadnutého
rozsudku). Komisia
konkrétnejšie v kontexte
tohto
opätovného
prerokovania
konštatovala,
že
podmienky,
ktoré
Bulgargaz stanovila
spoločnosti
Transgaz predtým,
ako
súhlasila s vrátením
kapacity
rumunského
plynovodu
1,
porušili
článok 102 ZFEÚ.
121. Keď
teda
Všeobecný
súd
vyhovel
tvrdeniam
skupiny
BEH, v súlade s tým
dospel k záveru,
že
sporné
rozhodnutie
nepreukázalo,
že
správanie
spoločnosti
Bulgargaz v súvislosti s prístupom k rumunskému
plynovodu
1
predstavovalo
odmietnutie
prístupu,
ktoré
by
mohlo
patriť
do
pôsobnosti
článku 102 ZFEÚ. Všeobecný
súd
teda
neopomenul
uviesť
odôvodnenie k tomuto
dôvodu a toto
tvrdenie
by
sa
malo
zamietnuť.
3)      Údajné skreslenie sporného rozhodnutia
122. Komisia
zrejme
uvádza
skreslenie
sporného
rozhodnutia,
pričom
tvrdí,
že
keď
Všeobecný
súd
vyhovel
ôsmej
časti
prvého
čiastkového
dôvodu v rámci
štvrtého
odvolacieho
dôvodu
(bod 687
napadnutého
rozsudku),
konštatoval,
že
diskusie v kontexte
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005
samy
osebe
predstavovali odmietnutie
prístupu k rumunskému
plynovodu
1.
123. Cieľom
tvrdenia
skupiny
BEH,
ktoré
Všeobecný
súd
zhrnul v druhej
vete
bodu 483
napadnutého
rozsudku a vyhovel
mu v jeho
bode 687,
bolo
preukázať,
že
keď
Komisia v spornom
rozhodnutí
konštatovala,
že
medzivládne
diskusie
týkajúce
sa
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005
predstavovali
odmietnutie
prístupu k rumunskému
plynovodu
1 a že
Bulgargaz počas
rokovaní o dohode z roku
2005
nekonala
konštruktívne,
dopustila
sa
pochybenia.
Preto
sa
môže
zdať,
že
Všeobecný
súd
vyhovel
tvrdeniu v tom
zmysle,
že
tieto
medzivládne
diskusie
samy
osebe
predstavovali
odmietnutie
prístupu k rumunskému
plynovodu
1.
124. Túto
pasáž
napadnutého
rozsudku
treba
chápať a vykladať v kontexte. V tejto
súvislosti
predovšetkým
podotýkam,
že
prvá
veta
bodu 483
daného
rozsudku
jasne
uvádza,
že
podstatou
argumentácie
skupiny
BEH,
ktorú
podporuje
Bulharská
republika,
je
spochybniť
dôkaznú
hodnotu
diskusií
týkajúcich
sa
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005.
Uvedené
potvrdzuje
následná
analýza
Všeobecného
súdu,
ktorá v podstate
spočíva v preskúmaní
troch
samostatných
výhrad(60) zameraných
na
preukázanie,
že
nič
nenasvedčovalo
tomu,
že
by z týchto
diskusií
bolo
možné
vyvodiť
zneužívajúce
odmietnutie
prístupu k rumunskému
plynovodu
1
zo
strany
skupiny
BEH.
125. Vzhľadom
na
uvedené a napriek
nejasnosti
bodu 483
napadnutého
rozsudku z toho
vyplýva,
že
Všeobecný
súd
ôsmu
časť
prvého
čiastkového
dôvodu v rámci
štvrtého
odvolacieho
dôvodu
nevyhnutne
chápal a analyzoval v tom
zmysle,
že
skupina
BEH
spochybňuje
stanovisko
zohľadnené
Komisiou v spornom
rozhodnutí,
že
jej
účasť
na
opätovnom
prerokovaní
dohody z roku
2005
by
mohla
predstavovať
dôkaz o odmietnutí
alebo
nenáležitom
zdržaní
poskytnutia
prístupu k rumunskému
plynovodu
1.
126. V tejto
súvislosti
podotýkam,
že
Komisia v spornom
rozhodnutí
nepochybne
konštatovala,
že
správanie
spoločnosti
Bulgargaz počas
diskusií
uskutočnených v kontexte
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005
predstavovalo
prvok,
ktorý
treba
vziať
do
úvahy
pri
kvalifikácii
odmietnutia
prístupu k rumunskému
plynovodu
1
so
zreteľom
na
test
podľa
rozsudku
Bronner.
127. Výhrada
Komisie
týkajúca
sa
skreslenia
sporného
rozhodnutia
by
sa
preto
mala
zamietnuť.
4)      Dôvodnosť
128. Komisia
uvádza
tri
výhrady
zamerané
na
preukázanie,
že
keď
Všeobecný
súd
rozhodol,
že
protisúťažné
správanie
skupiny
BEH
podľa
článku 102 ZFEÚ na
základe
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005
konštatovať
nemožno,
dopustil
sa
nesprávneho
právneho
posúdenia.
Samostatne
preskúmam
každú z týchto
troch
výhrad:
(i) údajná
medzivládna
povaha
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005;
(ii) správanie
spoločnosti
Bulgargaz počas
rokovania a (iii) dĺžka
rokovania.
i)      Údajná medzivládna povaha opätovného prerokovania dohody z roku 2005
129. Komisia
spochybňuje
konštatovanie v bode 542
napadnutého
rozsudku v tom
zmysle,
že
diskusie
týkajúce
sa
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005
sa
začali a uskutočnili
na
medzivládnej
úrovni a nebolo
ich
teda
možné
pripísať
spoločnosti
Bulgargaz. V tejto
súvislosti
Komisia
na
podporu
svojho
stanoviska
predkladá
tri
argumenty:
právnu
kvalifikáciu
dohody z roku
2005,
účel
opätovného
prerokovania a ústrednú
povahu
zabezpečenia
dodávok
plynu v Bulharsku.
–       Kvalifikácia dohody z roku 2005 ako „medzivládnej dohody“
130. V bodoch 494
až
510
napadnutého
rozsudku
Všeobecný
súd
skúmal
dohodu z roku
2005.
V bode 511 v podstate
konštatoval,
že
táto
dohoda
má
medzivládnu
povahu.
Komisia
toto
konštatovanie
spochybňuje,
pričom
tvrdí,
že
dohoda z roku
2005
je
obchodnou
dohodou
medzi
súkromnými
osobami, a ak
bolo
jej
uzavretie
stanovené v medzivládnej
dohode z roku
2003,
neuvádzajú
sa
tam
žiadne
podrobnosti o jej
obsahu.
131. Otázka,
ktorá
vzniká,
sa
týka
právnej
povahy
dohody z roku
2005 a toho,
či
ju
možno
považovať
za
medzivládnu
dohodu. V tejto
súvislosti
treba
podotknúť,
že
medzivládne
dohody
sa
zvyčajne
vymedzujú
ako
dohody
medzi
štátmi – na
rozdiel
od
dohôd
uzavretých
medzi
jednotlivcami,
združeniami,
verejnými
alebo
súkromnými
inštitúciami
zriadenými
podľa
vnútroštátneho
práva
či
medzinárodnými
organizáciami
alebo s týmito
subjektmi.(61)
132. V prejednávanej veci
je
argumentácia,
ktorá
Všeobecný
súd
viedla k záveru,
že
dohoda z roku
2005
má
medzivládnu
povahu,
založená
okrem
iného
na
týchto
úvahách.
Po
prvé
bola
dohoda z roku
2005 uzavretá
na
základe
medzivládnej
dohody z roku
2003,
ktorá
bola
kľúčovým
prvkom
spolupráce
medzi
Bulharskou
republikou a Rumunskom v plynárenskom
odvetví
(bod 502
napadnutého
rozsudku).
Po
druhé
boli
súčasťou
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005
prvky
medzivládnej
spolupráce,
keďže
toto
opätovné
prerokovanie
sa
začalo v kontexte
medzivládnej
spolupráce
stanovenej v medzivládnej
dohode z roku
2003
(body 505 a 506
napadnutého
rozsudku).
Po
tretie
sa
do
procesu
opätovného
prerokovania
pravidelne
zapájali
vládne
orgány
(body 506
až
510
napadnutého
rozsudku).
133. Vzhľadom
na
uvedené
podotýkam,
že
jednotlivé
faktory,
ktoré
Všeobecný
súd
posudzoval
na
účely
konštatovania,
že
dohoda z roku
2005
má
medzivládnu
povahu,
nezodpovedajú
vymedzeniu
spomenutému v bode 131
vyššie.
Ako
je
navyše
zrejmé z bodu 14
napadnutého
rozsudku,
dohoda z roku
2005
bola v skutočnosti
obchodnou
zmluvou
uzavretou
medzi
dvoma
spoločnosťami,
konkrétne
spoločnosťami
Transgaz a Bulgargaz.
134. Keď
teda
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
dohoda z roku
2005
má
medzivládnu
povahu,
dopustil
sa
nesprávneho
právneho
posúdenia a tvrdeniu
Komisie v tejto
súvislosti
by
sa
malo
vyhovieť.
–       Účel opätovného prerokovania a úloha spoločnosti Bulgargaz ako verejného dodávateľa
135. Všeobecný
súd v napadnutom
rozsudku
konštatoval,
že
účelom
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005
bolo
okrem
iného
riešiť
obavy
Komisie v kontexte
konania o nesplnení
povinnosti
vedeného
proti
Rumunsku
(bod 528).
Ďalej
podotkol,
že
zabezpečenie
dodávok
plynu v Bulharsku a význam
rumunského
plynovodu
1
boli
hlavným
záujmom
pri
opätovnom
prerokovaní
tejto
dohody,
čo
vysvetľuje
silné
zapojenie
bulharských
orgánov
do
týchto
diskusií
(body 529
až
539).
Komisia
tvrdí,
že
tieto
faktory
nemôžu
odôvodniť
nesplnenie
povinnosti
skupiny
BEH
podľa
článku 102 ZFEÚ uvoľniť
nevyužitú
kapacitu
rumunského
plynovodu
1.
136. Nič v napadnutom
rozsudku
však
nenaznačuje,
že
by
Všeobecný
súd
zastával
názor,
že
účel
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005,
konkrétne
riešenie
obáv
Komisie v kontexte
konania o nesplnení
povinnosti
vedeného
proti
Rumunsku a zabezpečenie
dodávok
plynu v Bulharsku,
môže
odôvodniť
nesplnenie
povinností
skupiny
BEH
podľa
článku 102 ZFEÚ.
137. Výhrady
skupiny
BEH,
ktoré
sa
týkali
po
prvé
účelu
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005 a po
druhé
úlohy
spoločnosti
Bulgargaz ako
verejného
dodávateľa,
mali
naopak
spochybniť
dôkaznú
hodnotu
diskusií
týkajúcich
sa
tohto
opätovného
prerokovania
na
účely
preukázania
údajného
porušenia
článku 102 ZFEÚ.
Ich
cieľom
bolo v podstate
preukázať
silné
zapojenie a vplyv
bulharských a rumunských
orgánov a menší
vplyv
spoločnosti
Bulgargaz.
138. Všeobecný
súd
teda
týmto
výhradám
vyhovel
iba v tomto
duchu,
čo
má
za
následok,
že
tvrdenia
Komisie v tejto
súvislosti
by
sa
mali
zamietnuť.
139. Z uvedeného
vyplýva,
že
pokiaľ
ide o tri
tvrdenia
predložené
Komisiou s cieľom
spochybniť
posúdenie
dôkaznej
hodnoty
diskusií
týkajúcich
sa
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005
zo
strany
Všeobecného
súdu,
vzhľadom
na
povahu a ciele
tohto
opätovného
prerokovania
by
sa
malo
vyhovieť
iba
tvrdeniu
napádajúcemu
nesprávnu
kvalifikáciu
tejto
dohody
ako
„medzivládnej
dohody“.
Aby
však
bolo
toto
tvrdenie
účinné,
stále
treba
preukázať,
že
správanie
spoločnosti
Bulgargaz počas
tohto
opätovného
prerokovania
bolo v rozpore s článkom 102 ZFEÚ.
ii)    Správanie spoločnosti Bulgargaz počas opätovného prerokovania
140. Všeobecný
súd
konštatoval,
že
keď
sa
Komisia s cieľom
pripísať
spoločnosti
Bulgargaz odmietnutie
dodávok
opierala o podmienky
stanovené
touto
spoločnosťou
pred
prijatím
zmeny
dohody z roku
2005,
postupovala
nesprávne
(body 543
až
648
napadnutého
rozsudku).
Napadnutý
rozsudok
uvádza
tri
podmienky,
ktoré
Bulgargaz v tejto
súvislosti
stanovila,
pričom
ide
o:
(i) požiadavku,
aby
sa
predložili
viaceré
dokumenty
týkajúce
sa
podmienok
využívania
rumunského
plynovodu
1;
(ii) požiadavku,
aby
Transgaz spoločnosti
Bulgargaz zaručila
istý
objem
kapacity
tohto
plynovodu
do
konca
roka
2016 a (iii) podmienenie
uvoľnenia
nevyužitej
kapacity
znížením
pevného
ročného
poplatku
stanoveného v dohode z roku
2005
(bod 545
napadnutého
rozsudku). Komisia
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
sa
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
pretože
nesprávne
uplatnil
viaceré
výnimky – ochranu
obchodných
záujmov,
štátny
zásah a zabezpečenie
dodávok –, z ktorých
sa
vychádzalo
na
odôvodnenie
stanovenia
týchto
podmienok
spoločnosťou
Bulgargaz.
–       Prípustnosť
141. Posúdenie
správania
spoločnosti
Bulgargaz počas
diskusií
týkajúcich
sa
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005
je v podstate
otázkou
posúdenia
skutkových
okolností
Všeobecným
súdom,
ktoré
Súdny
dvor
nemôže
preskúmať.(62) Pokiaľ
však
Komisia
uvádza
nesprávne
právne
posúdenie
týkajúce
sa
uplatnenia
rôznych
právnych
kritérií
Všeobecným
súdom,
jej
tvrdenia
sú v tomto
rozsahu
prípustné a musia
sa
teda
preskúmať.(63)
–       Posúdenie
–        Ochrana
obchodných
záujmov
142. Všeobecný
súd v bodoch 547 a 594
napadnutého
rozsudku
vychádzal z rozsudku
Generics (UK) a i.,
kde
sa v podstate
konštatuje,
že
podnik v dominantnom
postavení
môže
chrániť
svoje
vlastné
obchodné
záujmy,
ak
sú
napadnuté, a môže
uskutočniť
primerané
úkony,
ktoré
považuje
za
vhodné
na
ochranu
svojich
obchodných
záujmov.
143. Komisia
spochybňuje
odkaz
na
túto
výnimku
iba
abstraktne a nevysvetľuje,
prečo
by
sa
mal
vlastne
považovať
za
chybný.
Jej
tvrdenie
je
teda
založené
čisto
na
predpoklade,
že
rozsudok
Generics (UK) a i. nemôže
odôvodniť
protisúťažné
správanie.
Napadnutý
rozsudok
však
na
takomto
konštatovaní
založený
nie
je.
Všeobecný
súd
sa o výnimku
týkajúcu
sa
ochrany
obchodných
záujmov
opiera
iba s cieľom
vysvetliť,
prečo
zastával
názor,
že
požiadavky
spoločnosti
Bulgargaz uvedené v bode 140
vyššie
boli v prejednávanej veci
primerané.
Komisia
na
ilustráciu
svojho
tvrdenia
odkazuje
predovšetkým
na
situáciu
spoločnosti
C
Energy.
Je
však
nesporné,
že
situácia
tohto
podniku
bola v kontexte
diskusií
medzi
spoločnosťami
Bulgargaz a Transgaz týkajúcich
sa
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005
irelevantná.(64)
144. Vzhľadom
na
uvedené
tvrdenia
Komisie
nie
sú
dostatočne
jasné a presné
na
to,
aby
Súdny
dvor
mohol
uplatniť
svoju
právomoc
súdneho
preskúmania,(65) a mali
by
sa
preto
zamietnuť.
–        Zásah
štátu
145. Všeobecný
súd
konštatoval,
že
správanie
spoločnosti
Bulgargaz na
relevantných
trhoch
bolo
významne
obmedzené
súborom
povinností,
ktorý
stanovili
bulharské
orgány
verejnej
moci v dôsledku
postavenia
spoločnosti
Bulgargaz ako
jediného
verejného
dodávateľa v Bulharsku
(bod 571
napadnutého
rozsudku) a ktorý
mal
takú
povahu,
že
túto
spoločnosť
zbavuje
zodpovednosti
na
základe
výnimky z dôvodu
štátneho
zásahu.
Komisia
tieto
konštatovania
spochybňuje a tvrdí,
že
Všeobecný
súd
neuplatnil
striktné
obmedzenia,
ktorými
sa
riadi
táto
výnimka.
Konkrétnejšie
uvádza
po
prvé
to,
že
Všeobecný
súd
nepreukázal,
že
regulačný
rámec
od
spoločnosti
Bulgargaz vyžadoval,
aby
neuvoľnila
istú
kapacitu
rumunského
plynovodu
1, a po
druhé
to,
že
zákaz
uvoľnenia
tejto
kapacity
nevyplýval
ani z právnej
povinnosti
tejto
spoločnosti
zabezpečiť
dodávky.
146. Podotýkam,
že
Komisia
neuvádza
žiadne
konkrétne
tvrdenie,
ktoré
by
preukazovalo,
že
podmienky
spojené s výnimkou z dôvodu
štátneho
zásahu v skutočnosti
neboli v prejednávanej veci
splnené.
Jej
argumentácia v tejto
súvislosti
by
sa
preto
mala
zamietnuť.
–        Zabezpečenie
dodávok
147. Všeobecný
súd
konštatoval,
že
Bulgargaz počas
obdobia
porušovania
pôsobila
na
bulharských
trhoch s dodávkami
plynu
na
základe
licencie
na
verejné
dodávky,
ktorá
jej
ako
jedinému
prevádzkovateľovi
zabezpečujúcemu
dodávky
plynu v Bulharsku
stanovovala
viaceré
povinnosti
(bod 549
napadnutého
rozsudku).
Komisia
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
nepreukázal,
že
odmietnutie
uvoľniť
nevyužitú
kapacitu
rumunského
plynovodu
1
mohlo
mať
vplyv
na
dodávky
plynu
do
Bulharska.
148. Podotýkam,
že
Komisia
na
podporu
svojho
veľmi
stručného
tvrdenia
odkazuje
na
žiadosti o prístup
spoločností
C
Energy a Overgas.
Je
však
nesporné,
že
Všeobecný
súd
tieto
individuálne
žiadosti v kontexte
svojho
posúdenia
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005
do
úvahy
nebral.
149. Toto
tvrdenie
by
sa
preto
malo
zamietnuť
rovnako
ako
celá
argumentácia
týkajúca
sa
správania
spoločnosti
Bulgargaz počas
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005.
iii) Dĺžka rokovania
150. Pokiaľ
ide o tretiu
výhradu
týkajúcu
sa
dĺžky
rokovaní,
Všeobecný
súd
vymedzil
rozsah
svojej
analýzy v bode 652
napadnutého
rozsudku,
pričom
uviedol,
že
„dĺžka
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005
predstavuje
dôkaz, o ktorý
sa
opierala
Komisia s cieľom
preukázať
existenciu
protisúťažnej
stratégie,
ktorú
podľa
jej
zistenia
prijali
žalobkyne“.
Napriek
tomu
konštatoval,
že
Komisia
nepreukázala,
že
dĺžku
opätovného
prerokovania
bolo
možné
pripísať
spoločnosti
Bulgargaz,
čo
Komisia
spochybňuje.
151. V tejto
súvislosti
postačuje
podotknúť,
že
vplyv
správania
spoločnosti
Bulgargaz na
dĺžku
rokovaní
je
čisto
otázkou
posúdenia
skutkových
okolností a do
právomoci
Súdneho
dvora v odvolacom
konaní
teda
nepatrí.(66)
152. Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
by
sa
mal
šiesty
odvolací
dôvod
zamietnuť v celom
rozsahu.
B.      Prístup k prepravnej sieti a zásobníku Chiren
1.      Siedmy odvolací dôvod
153. Siedmy
odvolací
dôvod
sa
týka
práva
na
prístup k bulharskej
prepravnej
sieti.
Všeobecný
súd v podstate
konštatoval,
že
Bulgartransgaz bránila
prístupu
tretích
osôb k tejto
prepravnej
sieti,
obmedzovala
ho a zdržiavala
od
29. septembra
2010
do
31. decembra
2012.
Napriek
tomu
dospel k záveru,
že
Komisia
nepreukázala
po
prvé
to,
že
takéto
správanie
mohlo
obmedziť
hospodársku
súťaž
na
bulharských
trhoch s dodávkami
plynu, a po
druhé
to,
že
toto
správanie
pokračovalo
po
31. decembri
2012.
a)      Argumentácia účastníkov konania
154. Komisia
po
prvé
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
sa
dopustil
pochybenia,
keď
konštatoval,
že
hoci
Komisia
možno
preukázala,
že
Bulgartransgaz si
od
29. septembra
2010
do
31. decembra
2012
neplnila
regulačné
povinnosti,
pretože
bránila
prístupu
tretích
osôb k prepravnej
sieti,
obmedzovala
ho a zdržiavala,
nepreukázala,
že
takéto
správanie
mohlo
skutočne a nie
len
hypoteticky
obmedziť
hospodársku
súťaž,
lebo
dotknuté
podniky v tom
čase
nemali
prístup k rumunskému
plynovodu
1
(body 951
až
954
napadnutého
rozsudku).
Komisia s podporou
spoločnosti
Overgas v tejto
súvislosti
uvádza,
že
konštatovanie
zneužitia
na
dolnom
trhu
nevyhnutne
neznamená,
že
odmietnutie
prístupu
ku
kapacite
na
hornom
trhu
je
takisto
nezákonné a možno
ho
pripísať
rovnakému
subjektu.
Komisia
po
druhé
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
nesprávne
rozhodol,
že
konštatovanie v spornom
rozhodnutí,
podľa
ktorého
Bulgartransgaz neposkytla
spoločnosti
Overgas uspokojivý
prístup k prepravnej
sieti
na
rok
2013,
bolo
založené
výlučne
na
skutočnosti,
že
tento
prístup
bol
podmienený
údajne
obmedzeným
prístupom k rumunskému
plynovodu
1,
ktorý
bol
spoločnosti
Overgas poskytnutý v rovnakom
období.
Keďže
teda
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
tento
prístup k rumunskému
plynovodu
1
obmedzený
nebol,
jeho
záver,
že
nebol
obmedzený
ani
prístup k prepravnej
sieti,
bol
takisto
nesprávny
(body 874
až
878 a 880
napadnutého
rozsudku).
Komisia
okrem
toho
uvádza,
že
ak
sa z dôvodov
uvedených v rámci
prvého
odvolacieho
dôvodu
zruší
konštatovanie
Všeobecného
súdu
týkajúce
sa
prístupu k rumunskému
plynovodu
1,
ktorý
sa
spoločnosti
Overgas poskytol v roku
2013,
logicky
by
sa
mala
zrušiť
aj
jeho
argumentácia
týkajúca
sa
prepravnej
siete
na
rovnaké
obdobie.
155. Skupina
BEH
po
prvé
uvádza,
že
tvrdenia
Komisie
týkajúce
sa
prístupu k prepravnej
sieti
od
29. septembra
2010
do
31. decembra
2012
sú
nepodložené,
pretože
odmietnutie
prístupu k rumunskému
plynovodu
1
nespôsobila
skupina
BEH,
ale
Transgaz.
Oba
dotknuté
podniky,
konkrétne
Overgas a Toplofikacia Razgrad(67),
za
týchto
okolností z dôvodov
mimo
kontroly
spoločnosti
Bulgartransgaz v každom
prípade
nemohli
mať
prístup
na
bulharské
trhy s plynom,
aj
keby
existoval
pravidelný
prístup k prepravnej
sieti.
Skupina
BEH
preto
tvrdí,
že
správanie
spoločnosti
Bulgartransgaz v súvislosti s prístupom k prepravnej
sieti v rámci
konečnej
analýzy
nemohlo
mať
skutočné a nie
len
čisto
hypotetické
účinky
vylúčenia
na
tieto
trhy.
Po
druhé
skupina
BEH
uvádza,
že
tvrdenia
Komisie
týkajúce
sa
prístupu k prepravnej
sieti
od
roku
2013
sú
neprípustné a neúčinné,
pretože
Komisia
odkazuje
na
prvý
odvolací
dôvod
týkajúci
sa
prístupu k rumunskému
plynovodu
1
bez
toho,
aby
uviedla
akékoľvek
tvrdenie,
ktoré
by
bolo
relevantné v kontexte
prístupu k prepravnej
sieti.
b)      Posúdenie
1)      Prístup k prepravnej sieti od 29. septembra 2010 do 31. decembra 2012
156. Všeobecný
súd
konštatoval,
že
Komisia
preukázala,
že
Bulgartransgaz od
29. septembra
2010
do
31. decembra
2012
bránila
prístupu
spoločností
Overgas a Toplofikacia Razgrad k prepravnej
sieti,
obmedzovala
ho a zdržovala (body 949 a 950
napadnutého
rozsudku).
Všeobecný
súd
však
rozhodol,
že
aj
keby
Bulgartransgaz poskytla
týmto
dvom
podnikom
uspokojivý
prístup k prepravnej
sieti,
na
bulharské
trhy s dodávkami
plynu
vstúpiť
nemohli,
pretože z dôvodov,
ktoré
nemožno
pripísať
skupine
BEH,
nemali
predchádzajúci
prístup k rumunskému
plynovodu
1.
Za
týchto
okolností
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
správanie
spoločnosti
Bulgartransgaz v súvislosti s prístupom k prepravnej
sieti
nemohlo
mať
skutočné a nie
čisto
hypotetické
účinky
vylúčenia
na
tieto
trhy (body 949 a 950
napadnutého
rozsudku).
Komisia
tento
záver
spochybňuje a tvrdí,
že
Všeobecný
súd
neuplatnil
primeraný
právny
test.
Podľa
jej
názoru
malo
ísť o otázku,
či
relevantné
správanie
objektívne
mohlo
obmedziť
hospodársku
súťaž, a nie
otázku,
či
bolo
možné
preukázať,
že
takéto
účinky
skutočne
vznikli.
157. Na
úvod
treba
podotknúť,
že
Všeobecný
súd
svoju
analýzu
zasadil
do
kontextu
judikatúry
Súdneho
dvora,
ktorá v podstate
stanovuje,
že
na
to,
aby
správanie
patrilo
do
rozsahu
vylučujúcej
praktiky,
ktorú
treba
kvalifikovať
ako
zneužívajúcu,
musí
byť
spôsobilé
obmedziť
hospodársku
súťaž a najmä
vyvolať
vytýkané
účinky
vylúčenia. V rámci
tohto
posúdenia
sa
musia
zohľadniť
všetky
relevantné
skutkové
okolnosti.(68) Všeobecný
súd
ďalej
podotkol,
že
tieto
účinky
vylúčenia
nesmú
byť
čisto
hypotetické.
Komisia
sa
teda
nemôže
opierať o účinky,
ktoré
táto
praktika
mohla
alebo
by
mohla
vyvolať,
ak
by
nastali
určité
osobitné
okolnosti,
ktoré v čase
jej
uplatnenia
na
trhu
neprevládali a ktorých
existencia
sa v tom
čase
javila
ako
málo
pravdepodobná.(69)
158. Pokiaľ
ide o organizáciu
bulharských
trhov s plynom v prejednávanej veci,
je
nesporné,
že
prepravná
sieť
sa
vo
vzťahu k rumunskému
plynovodu
1
nachádza
na
dolnom
trhu,
keďže
dodávky
plynu v Bulharsku
boli
takmer
úplne
závislé
od
dovozu
ruského
plynu
(bod 6
napadnutého
rozsudku) a rumunský
plynovod
1
bol
jedinou
reálnou
cestou
na
prepravu
plynu z Ruska
(bod 10
napadnutého
rozsudku).
159. Vzniká
preto
otázka,
či
Komisia s cieľom
preukázať,
že
správanie
spoločnosti
Bulgartransgaz v súvislosti s prístupom k prepravnej
sieti
bolo
možné
kvalifikovať
ako
zneužívajúce v rozsahu, v akom
mohlo
mať
skutočné a nie
len
čisto
hypotetické
účinky
vylúčenia,
mala
preukázať
aj
to,
že
podniky
požadujúce
takýto
prístup
získali
predchádzajúci
prístup k rumunskému
plynovodu
1
alebo
že
takýto
prístup
získať
nemohli z dôvodov
pripísateľných skupine
BEH.
160. K tejto
otázke
podotýkam
nasledujúce
skutočnosti.
161. Po
prvé,
ako
som
poznamenala v bode 156
vyššie,
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
prístup k prepravnej
sieti,
ktorý
Bulgartransgaz poskytla
spoločnostiam
Overgas a Toplofikacia Razgrad,
od
29. septembra
2010
do
31. decembra
2012
nebol
uspokojivý.
Toto
konštatovanie
sa v odvolacom
konaní
nespochybňuje.
162. Po
druhé
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
Bulgargaz kontrolovala
prístup
tretích
osôb k rumunskému
plynovodu
1,
keďže
ak
tretia
osoba
chcela
mať
prístup k tomuto
plynovodu
počas
obdobia
porušovania,
potrebovala,
aby
Bulgargaz súhlasila s tým,
že
Transgaz ponúkne
kapacitu v súlade
so
znením
článku 17.1
dohody z roku
2005,
alebo
aby
Bulgargaz prenajala
časť
svojej
nevyužitej
kapacity
(bod 149
napadnutého
rozsudku). Po
tretie
Všeobecný
súd
takisto v podstate
pripomenul,
že
Komisia v spornom
rozhodnutí
poukázala
na
vzájomnú
závislosť
troch
predmetných
infraštruktúr,
konkrétne
rumunského
plynovodu
1,
prepravnej
siete a zásobníka
Chiren (bod 1116
napadnutého
rozsudku).
Počas
dotknutého
obdobia
bol
prístup k rumunskému
plynovodu
1
potrebný
na
to,
aby
sa
plyn
priviedol
do
prepravnej
siete, a prístup k prepravnej
sieti
bol
takisto
potrebný
na
to,
aby
sa
plyn
priviedol
do
zásobníka
Chiren.
Pokiaľ
ide
konkrétnejšie o interakciu
medzi
rumunským
plynovodom
1 a prepravnou
sieťou,
Všeobecný
súd
podotkol,
že
na
prístup k prepravnej
sieti
sa
vzťahoval
dvojkrokový
postup. V rámci
prvého
kroku
Bulgartransgaz v podstate
musela
posúdiť
žiadosť a vypracovať
písomné
stanovisko k podmienkam
prístupu
alebo
odôvodnené
zamietnutie. V prípade
kladného
stanoviska v rámci
druhého
kroku
musela
žiadateľovi o prístup
ponúknuť
zmluvu o preprave
alebo
musela
vydať
odôvodnené
zamietnutie.
Práve v tejto
fáze
tohto
druhého
kroku
sa
môže
vyžadovať
dôkaz,
že
žiadateľ o prístup
uzavrel
na
hornom
trhu
zmluvu o dodávkach
plynu
(body 738,
742,
746 a 749
napadnutého
rozsudku).
Bulgartransgaz a Bulgargaz teda
podľa
Komisie
boli
schopné
ovplyvňovať
bránenie v prístupe
tretích
osôb k týmto
infraštruktúram,
jeho
obmedzovanie a zdržiavanie a spoločne k nim
prispievať
(bod 1117
napadnutého
rozsudku).
163. Po
štvrté
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
nič v spise
nepreukazuje,
že
Transgaz počas
obdobia
porušovania
informovala
spoločnosť
Bulgargaz o tom,
že
tretie
osoby
predložili
individuálne
žiadosti o prístup
ku
kapacite
rumunského
plynovodu
1.
Takisto
je
nesporné,
že
Overgas predložila
takéto
žiadosti
priamo
spoločnosti
Transgaz (body 291 a 292
napadnutého
rozsudku).
164. Z vyššie
uvedeného
vyplýva,
že
po
prvé
neexistujú
žiadne
dôkazy o tom,
že
by
boli
spoločnosti
Bulgargaz postúpené
akékoľvek
priame
individuálne
žiadosti
spoločností
Overgas a Toplofikacia Razgrad o prístup k rumunskému
plynovodu
1.
Po
druhé
Bulgartransgaz počas
relevantného
obdobia
bránila
prístupu
spoločností
Overgas a Toplofikacia Razgrad k prepravnej
sieti,
obmedzovala
ho a zdržiavala.
Takisto
je
nesporné,
že
Bulgargaz bola
so
spoločnosťou
Bulgartransgaz ako
členom
skupiny
BEH
úzko
prepojená a že
preukázanie
prístupu k rumunskému
plynovodu
1
bolo
len
následným
postupom
po
ukončení
počiatočného
postupu
týkajúceho
sa
poskytnutia
prístupu k prepravným
sieťam.
165. Za
týchto
okolností
judikatúra
uvedená v bode 157
vyššie
nepodporuje
konštatovanie,
že
správanie
spoločnosti
Bulgartransgaz v súvislosti s prístupom k prepravnej
sieti
môže
predstavovať
porušenie
článku 102 ZFEÚ až
potom,
ako
sa
preukázalo,
že
nemožnosť
spoločností
Overgas a Toplofikacia Razgrad získať
prístup k rumunskému
plynovodu
1
možno
pripísať
spoločnosti
Bulgargaz.
166. V tejto
súvislosti
je
pravda,
že
na
to,
aby
sa
praktika
mohla
kvalifikovať
ako
zneužívajúca,
jej
účinky
vylúčenia
nesmú
byť
čisto
hypotetické. V prejednávanej veci
však
skutočnosť,
že
Transgaz nepostúpila
žiadosti
spoločnosti
Overgas o prístup k rumunskému
plynovodu
1,
nemožno
považovať
za
„určité
osobitné
okolnosti,
ktoré v čase
jej
uplatnenia
na
trhu
neprevládali a ktorých
existencia
sa v tom
čase
teda
javila
ako
málo
pravdepodobná“,
ako
sa
uvádza v bode 70
rozsudku
Servizio Elettrico Nazionale a i.,
pretože
správanie
spoločnosti
Transgaz v tejto
súvislosti
nemožno
považovať
za
trhovú
podmienku.
Spôsob,
akým
Transgaz vybavovala
takéto
žiadosti,
teda
nemožno
považovať
za
okolnosť,
ktorá
na
bulharských
trhoch s plynom
prevládala v čase
predloženia
žiadostí o prístup k prepravnej
sieti.
167. V tejto
súvislosti
treba
takisto
pamätať
na
skutočnosť,
že
žiadateľ o prístup k prepravnej
sieti
mohol
stále
získať
prístup k rumunskému
plynovodu
1
po
ukončení
prvého
kroku
alebo
dokonca
aj
po
ukončení
druhého
kroku
postupu
týkajúceho
sa
prístupu k prepravnej
sieti a pred
plnením
zmluvy o preprave
(bod 777
napadnutého
rozsudku).
Prístup k rumunskému
plynovodu
1
teda v prejednávanej veci
bolo
možné
získať
dlho
potom,
ako
došlo k správaniu
spoločnosti
Bulgartransgaz,
ktoré
podľa
konštatovania
Všeobecného
súdu
bránilo
prístupu
spoločností
Overgas a Toplofikacia Razgrad k prepravnej
sieti,
obmedzovalo
ho a zdržiavalo
od
29. septembra
2010
do
31. decembra
2012.
Bulgargaz a Bulgartransgaz ako
podniky v dominantnom
postavení
navyše
mali
osobitnú
zodpovednosť
za
to,
aby
svojím
správaním
nenarušili
účinnú a neskreslenú
hospodársku
súťaž
na
vnútornom
trhu.(70) Záver,
že v nadväznosti
na
posúdenie
Komisie
uskutočnené
so
zreteľom
na
test
podľa
rozsudku
Bronner správanie
spoločnosti
Bulgargaz neporušovalo
článok 102 ZFEÚ v súvislosti s prístupom
spoločnosti
Overgas k rumunskému
plynovodu
1
pred
rokom
2013, v tomto
kontexte
nemožno
vykladať v tom
zmysle,
že
správanie
spoločnosti
Bulgartransgaz nepredstavovalo
takéto
porušenie v súvislosti s prístupom k prepravnej
sieti.
Postačuje
podotknúť,
že
takéto
spoločné
posúdenie
správania
týchto
dvoch
podnikov
je v rozpore s konštatovaním
Všeobecného
súdu,
že
podľa
pravidiel
týkajúcich
sa
poskytovania
prístupu k plynárenským
prepravným
a/alebo
distribučným
sieťam,
ktoré
boli
prijaté
vo
forme
rozhodnutia
č. Л‑2
(rozhodnutie
P‑2)
bulharského
regulačného
orgánu
zo
14. mája
2007
(DV
č. 45 z 8. júna
2007,
s. 51),
Bulgartransgaz nebola
oprávnená
blokovať
požadovaný
prístup k prepravnej
sieti
len z dôvodu,
že
pri
podaní
žiadosti
nebol
predložený
dôkaz o prístupe k rumunskému
plynovodu
1
(bod 771
napadnutého
rozsudku).
Dôkaz o prístupe k rumunskému
plynovodu
1 v tejto
súvislosti v zásade
patril
výlučne
do
druhej
fázy
tohto
postupu
(bod 770
napadnutého
rozsudku).
Keď
teda
správanie
spoločnosti
Bulgartransgaz obmedzilo
prístup k prepravnej
sieti v prvej
fáze
tohto
postupu,
malo
špecifický
účinok
vylúčenia
spoločností
Overgas a Toplofikacia Razgrad,
ktoré
nemohli
prejsť
do
druhej
fázy
dotknutého
postupu.
168. Keď
teda
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
správanie
spoločnosti
Bulgartransgaz v súvislosti s prístupom k prepravnej
sieti
od
29. septembra
2010
do
31. decembra
2012
nemohlo
mať
skutočné a nie
len
čisto
hypotetické
účinky
vylúčenia
na
bulharské
trhy s plynom,
dopustil
sa
nesprávneho
právneho
posúdenia a tvrdeniam
Komisie
by
sa
preto z tohto
dôvodu
malo
vyhovieť.
2)      Prístup k prepravnej sieti po 1. januári 2013
169. Všeobecný
súd
konštatoval,
že
zo
sporného
rozhodnutia
je
zrejmé,
že
Komisia
založila
svoje
konštatovanie,
podľa
ktorého
bol
prístup k prepravnej
sieti
poskytnutý
spoločnosti
Overgas na
rok
2013
reštriktívny,
výlučne
na
spôsobe,
akým
Overgas získala
prístup k rumunskému
plynovodu
1
na
rovnaký
rok,
ktorý
takisto
považovala
za
reštriktívny.
Keďže
však
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
Komisia
nepreukázala,
že
Bulgargaz neposkytla
spoločnosti
Overgas uspokojivý
prístup k rumunskému
plynovodu
1
na
rok
2013, k rovnakému
záveru
dospel
aj
vo
vzťahu k prepravnej
sieti
(body 874
až
878 a 880
napadnutého
rozsudku).
Komisia
konštatovania
Všeobecného
súdu
spochybňuje z dôvodu,
že
pokiaľ
Všeobecný
súd
nesprávne
uviedol,
že
prístup
spoločnosti
Overgas k rumunskému
plynovodu
1
bol
uspokojivý, z toho
vyplývajúci
záver,
že
jej
prístup k prepravnej
sieti
bol
uspokojivý,
je
nevyhnutne
chybný.
170. Treba
podotknúť,
že
argumentácia
Komisie
je
obzvlášť
nejasná,
pretože
uvádza
nesprávne
právne
posúdenie,
pokiaľ
ide o posúdenie
správania
spoločnosti
Bulgargaz v súvislosti s prístupom k prepravnej
sieti
od
1. januára
2013.
171. Všeobecný
súd v napadnutom
rozsudku
dospel k záveru,
že
konštatovanie v spornom
rozhodnutí,
podľa
ktorého
Bulgartransgaz neposkytla
spoločnosti
Overgas uspokojivý
prístup k prepravnej
sieti
na
rok
2013,
je
založené
výlučne
na
skutočnosti,
že
tento
prístup
bol
podmienený
prístupom k rumunskému
plynovodu
1
poskytnutým
spoločnosti
Overgas v roku
2013.
Podľa
Komisie
bol
však
tento
prístup k rumunskému
plynovodu
1 v roku
2013
sám
osebe
zneužívajúci,
čo
malo
za
následok,
že
rovnaký
záver
by
mal
platiť
vo
vzťahu k poskytnutému
prístupu k prepravnej
sieti.
Komisia
sa
však
na
odôvodnenie
tohto
tvrdenia
opiera o údajné
nesprávne
právne
posúdenie
uvedené v prvom
odvolacom
dôvode.
172. V tejto
súvislosti
treba
podotknúť,
že
prvý
odvolací
dôvod
sa
podmienok
prístupu
spoločnosti
Overgas k rumunskému
plynovodu
1 v roku
2013
netýkal.
Komisia
sa
teda
na
podporu
svojich
tvrdení
týkajúcich
sa
prístupu
spoločnosti
Overgas k prepravnej
sieti
od
1. januára
2013
nemôže
opierať o tvrdenia
predložené v rámci
prvého
odvolacieho
dôvodu.
173. Komisia
napriek
tomu
vo
fáze
dupliky dodáva,
že
Všeobecný
súd v bodoch 418 a 419
napadnutého
rozsudku,
ktoré
sa
týkali
posúdenia
trojmesačnej
platnosti
stanovenej v dohode o prístupe
spoločnosti
Overgas k rumunskému
plynovodu
1 v roku
2013,
uplatnil
test
uvedený v rozsudku
Generics (UK) a i.,
ktorého
uplatnenie
bolo
napadnuté v rámci
prvého
odvolacieho
dôvodu. V tejto
súvislosti
podotýkam,
že
na
rozsudok
Generics (UK) a i. sa
odkazuje
iba
vo
všeobecnosti,
pričom
sa
uvádza
bod 154
tohto
rozsudku,
ktorý
sa
netýka
sporného
kritéria, o ktorom
sa
hovorilo v kontexte
prvého
odvolacieho
dôvodu
týkajúceho
sa
posúdenia
pojmu
„potenciálna
konkurencia“.
174. So
zreteľom
na
uvedené
by
sa
mala
výhrada,
ktorá
sa
týka
prístupu
spoločnosti
Overgas k prepravnej
sieti
od
1. januára
2013,
zamietnuť.
175. Z vyššie
uvedeného
vyplýva,
že
siedmemu
odvolaciemu
dôvodu
by
sa
malo
čiastočne
vyhovieť v rozsahu, v akom
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
správanie
spoločnosti
Bulgartransgaz v súvislosti s prístupom k prepravnej
sieti
od
29. septembra
2010
do
31. decembra
2012
nemohlo
mať
skutočné a nie
čisto
hypotetické
účinky
vylúčenia
na
bulharské
trhy s plynom.
2.      Ôsmy odvolací dôvod
176. Ôsmy
odvolací
dôvod
sa
týka
prístupu k zásobníku
Chiren.
Všeobecný
súd v podstate
konštatoval,
že
Komisia
preukázala,
že
Bulgartransgaz od
30. júla
2010
do
19. septembra
2014
bránila
prístupu
tretích
osôb k zásobníku
Chiren,
obmedzovala
ho a zdržovala
(bod 1089
napadnutého
rozsudku).
Ďalej
konštatoval,
že
Komisia
preukázala,
že
takéto
správanie
mohlo
obmedziť
hospodársku
súťaž
na
bulharských
trhoch s dodávkami
plynu
od
5. júna
2012
do
19. septembra
2014,
pretože
obe
spoločnosti
žiadajúce o prístup k zásobníku
Chiren mali
aj
prístup k prepravnej
sieti
a/alebo
rumunskému
plynovodu
1
(bod 1104
napadnutého
rozsudku).
Takisto
však
konštatoval,
že
Komisia
nepreukázala,
že
toto
správanie
mohlo
obmedziť
hospodársku
súťaž a najmä
zabrániť
spoločnostiam
F a Overgas vstúpiť
na
bulharské
trhy s dodávkami
plynu
od
30. júla
2010
do
5. júna
2012,
keďže
tieto
podniky v danom
čase
nemali
predchádzajúci
prístup k rumunskému
plynovodu
1
(bod 1099
napadnutého
rozsudku).
a)      Argumentácia účastníkov konania
177. Komisia
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
sa v bodoch 1092
až
1103
napadnutého
rozsudku
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
keď
konštatoval,
že
správanie
spoločnosti
Bulgartransgaz v súvislosti s prístupom k zásobníku
Chiren v období
od
30. júla
2010
do
5. júna
2012
nemohlo
obmedziť
hospodársku
súťaž.
Toto
tvrdenie
je v podstate
založené
na
podobnej
logike
ako
tá,
ktorá
sa
použila v rámci
siedmeho
odvolacieho
dôvodu, a to v tom
zmysle,
že
pokiaľ
tretie
osoby
požiadali o prístup k rumunskému
plynovodu
1 a zásobníku
Chiren,
absencia
preukázaného
zneužívajúceho
správania
skupiny
BEH
na
rumunskom
plynovode
1
na
hornom
trhu
neznamená,
že
protisúťažné
účinky
správania
spoločnosti
Bulgartransgaz v súvislosti s prístupom k zásobníku
Chiren na
dolnom
trhu
sú
len
hypotetické.
Komisia
ďalej
tvrdí,
že z dôvodov
uvedených v rámci
prvého
odvolacieho
dôvodu
sa
Všeobecný
súd
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
keď v bode 1094
napadnutého
rozsudku
konštatoval,
že
Komisia
nepreukázala,
že
správanie
spoločnosti
Bulgargaz v súvislosti s prístupom k rumunskému
plynovodu
1
predstavovalo
odmietnutie
prístupu,
ktoré
by
mohlo
patriť
do
pôsobnosti
článku 102 ZFEÚ.
Komisia
napokon
uvádza,
že
Všeobecný
súd
sa
dopustil
pochybenia v bode 1103
napadnutého
rozsudku,
keď
konštatoval,
že
spôsobilosť
vyvolávať
protisúťažné
účinky
musí
byť
sama
osebe
problematická,
keďže
judikatúra
vyžaduje
len
vlastnú
spôsobilosť
správania
vyvolať
účinky.
178. Skupina
BEH
ako
odpoveď
na
argumentáciu
Komisie
založenú
na
rovnakých
dôvodoch
ako
prvý a siedmy
odvolací
dôvod
odkazuje
na
svoje
tvrdenia
predložené v reakcii
na
tieto
dva
odvolacie
dôvody.
Pokiaľ
navyše
ide o bod 1103
napadnutého
rozsudku,
skupina
BEH
tvrdí,
že v odvolaní
sa
neuvádza
žiadny
bod,
ktorý
by
vychádzal z napadnutej
argumentácie s cieľom
zrušiť
niektorý
prvok
sporného
rozhodnutia,
takže
je v tomto
smere
neúčinné a neprípustné.
b)      Posúdenie
179. Všeobecný
súd
konštatoval,
že
Komisia
preukázala,
že
Bulgartransgaz od
30. júla
2010
do
5. júna
2012
bránila
prístupu
spoločností
F a Overgas k zásobníku
Chiren,
obmedzovala
ho a zdržovala.
Na
základe
uplatnenia
rovnakej
argumentácie
ako v prípade
posúdenia
účinkov
vylúčenia
porovnateľného
správania
týkajúceho
sa
prepravnej
siete
na
bulharské
trhy s plynom
však
konštatoval,
že
Komisia
nepreukázala,
že
správanie
spoločnosti
Bulgartransgaz v súvislosti s prístupom k zásobníku
Chiren mohlo
obmedziť
hospodársku
súťaž
na
týchto
trhoch,
pretože
spoločnosti
F a Overgas v tomto
období
nemali
predchádzajúci
prístup k rumunskému
plynovodu
1 a nemohli
teda
vstúpiť
na
tieto
trhy.
Komisia
tento
záver
spochybňuje,
pričom v podstate
predkladá
rovnaké
tvrdenia
ako v rámci
siedmeho
odvolacieho
dôvodu.
180. Vzhľadom
na
uvedené
treba
podotknúť,
že
argumentácia
Všeobecného
súdu v napadnutom
rozsudku
aj
tvrdenia
Komisie v odvolaní
sú
založené
na
presne
rovnakých
dôvodoch
ako
tie,
ktoré
sa
uvádzajú v rámci
siedmeho
odvolacieho
dôvodu.
181. Z dôvodov
uvedených v bodoch 156
až
168
vyššie
by
sa
preto
malo
ôsmemu
odvolaciemu
dôvodu
vyhovieť a ostatné
tvrdenia
Komisie
skúmať
netreba.
C.      Jediné a pokračujúce porušenie (deviaty odvolací dôvod)
182. Deviaty
odvolací
dôvod
sa
týka
uplatnenia
rozsudku
Frucona(71) Všeobecným
súdom a jeho
cieľom
je
preukázať,
že
jediný
dôvod
založený
na
správaní
spoločnosti
Bulgartransgaz v súvislosti
so
zásobníkom
Chiren po
júni
2012
nemohol
bez
toho,
aby
došlo k skresleniu
sporného
rozhodnutia
nahradením
posúdenia
Komisie
novým
posúdením
skutkového
stavu,
predstavovať
základné
či
dokonca
dostatočné
odôvodnenie,
ktoré
by
samo
osebe
mohlo
odôvodniť
výrok
uvedeného
rozhodnutia.
1.      Argumentácia účastníkov konania
183. Komisia
po
prvé
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
sa
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
pretože
namiesto
testu
stanoveného v rozsudku
Frucona mal
uplatniť
test
stanovený v rozsudku
Komisia/Verhuizingen Coppens(72).
Komisia v tejto
súvislosti
uvádza,
že
test
uvedený v bode 46
rozsudku
Komisia/Verhuizingen Coppens mu
umožňuje
čiastočne
zrušiť
rozhodnutie v prípade,
keď
dotknuté
jediné a pokračujúce
porušenie
možno
rozdeliť
na
samostatné
správania
tvoriace
toto
porušenie.
Podľa
tejto
judikatúry
muselo
byť
dotknutému
podniku v správnom
konaní
umožnené
oboznámiť
sa s tým,
že
sú
mu
vytýkané
samostatné
správania
tvoriace
porušenie, a teda
brániť
sa a rozhodnutie v tejto
súvislosti
musí
byť
dostatočne
jasné.
Komisia
preto
po
druhé
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
nesprávne
konštatoval,
že
jediný
dôvod
založený
na
správaní
spoločnosti
Bulgartransgaz v súvislosti
so
zásobníkom
Chiren po
júni
2012
nemôže
predstavovať
základné
či
dokonca
dostatočné
odôvodnenie,
ktoré
by
samo
osebe
mohlo
odôvodniť
výrok
uvedeného
rozhodnutia. V tejto
súvislosti
uvádza,
že
oznámenie o výhradách
aj
sporné
rozhodnutie
sú
dostatočne
podrobné,
pokiaľ
ide o skutočnosť,
že
sa
preukázalo,
že
odmietnutie
prístupu k zásobníku
Chiren po
júni
2012
zo
strany
spoločnosti
Bulgartransgaz predstavovalo
jediné a pokračujúce
porušenie
aj
samostatné
porušenie.
Podmienky
čiastočného
zrušenia
teda
boli v prejednávanej veci
splnené.
184. Skupina
BEH
tvrdenie
Komisie
spochybňuje.
2.      Posúdenie
a)      Predbežná pripomienka k pojmu „jediné a pokračujúce porušenie“
185. Pojem
„jediné a pokračujúce
porušenie“
sa v judikatúre
Súdneho
dvora
objavil
koncom
90. rokov
20. storočia
na
účely
uplatnenia
článku 85 ES.(73) Neskôr
sa
uplatňoval
aj v kontexte
zneužitia
dominantného
postavenia.(74) Hlavné
vlastnosti
jediného a pokračujúceho
porušenia
sú
už
teda
pomerne
dobre
vymedzené(75) a možno
ich
stručne
zhrnúť
takto.
186. Podstatou
jediného a pokračujúceho
porušenia
je
existencia
spoločného
cieľa
sledovaného
viacerými
podnikmi,
ktorý
sa v existujúcej
judikatúre
označuje
ako
„celkový
plán“.
Ak
teda
jednotlivé
správania
týchto
podnikov
spadajú
do
takéhoto
„celkového
plánu“,
pretože
ich
zhodný
cieľ
narúša
hospodársku
súťaž v rámci
vnútorného
trhu,
Komisia
je
oprávnená
pripisovať
zodpovednosť
za
tieto
správania v závislosti
od
účasti
na
porušení
posudzovanom
ako
celok.(76)
187. V prípade
správaní,
ktoré
ako
súčasť
celkového
plánu
viedli k založeniu
údajného
porušenia
článku 102 ZFEÚ,
sa
môže
vyšetrujúci
orgán
rozhodnúť,
že
bude
každé z týchto
správaní
kvalifikovať
iba
ako
súčasť
jediného a pokračujúceho
porušenia
bez
toho,
aby
ho
nevyhnutne
kvalifikoval
ako
samostatné
porušenie
tohto
ustanovenia,(77) alebo
že
bude
ku
každému z týchto
správaní
pristupovať
ako k samostatnému
porušeniu a potom
ich
všetky
zoskupí
do
jediného a pokračujúceho
porušenia.(78)
188. To,
ktorý
prístup
sa
uplatní v rámci
rozhodnutia
prijať
akt,
ktorým
sa
konštatuje
jediné a pokračujúce
porušenie
článku 102 ZFEÚ,
je
teda
kľúčové,
pretože
pre
dotknutý
podnik
zo
samotnej
skutočnosti,
že
mu
bola
uložená
sankcia
za
účasť
na
danom
jedinom a pokračujúcom
porušení,
nevyplýva,
že
každé
správanie,
ktoré
je
súčasťou
tohto
porušenia,
bolo
samo
osebe
nevyhnutne
podľa
tohto
ustanovenia
nezákonné.
Dve
rôzne
správania v skutočnosti
môžu
byť
zákonné,
ak
sa
posudzujú
samostatne,
ale
môžu
sa
považovať
za
zneužívajúce
podľa
článku 102 ZFEÚ z dôvodu,
že
spolu
sú
súčasťou
celkového
plánu,
ktorý
sa
odchyľuje
od
hospodárskej
súťaže
založenej
na
zásluhách a má
protisúťažné
účinky. Podobne
zo
skutočnosti,
že
nebolo
preukázané
jediné a pokračujúce
porušenie,
nevyhnutne
nevyplýva,
že
jedno
(alebo
viaceré)
zo
správaní
tvoriacich
toto
údajné
porušenie
by
samo
osebe
nemohlo
predstavovať
porušenie
článku 102 ZFEÚ.
189. Keď
súdne
preskúmanie
rozhodnutia,
ktorým
sa
konštatuje
jediné a pokračujúce
porušenie, v konečnom
dôsledku
vedie k záveru,
že
toto
konštatovanie
bolo
chybné,
možno
si
predstaviť
dve
potenciálne
situácie.
Na
jednej
strane
možno
rozhodnutie
zrušiť v celom
rozsahu,
ak
jednotlivé
správania v rámci
údajného
porušenia
neboli
posúdené
ako
samostatné
porušenia
článku 102 ZFEÚ.
Na
druhej
strane
môže
byť
zrušené
čiastočne,
ak
jedno
alebo
viaceré z týchto
správaní
boli
posúdené
ako
samostatné
porušenia
článku 102 ZFEÚ. V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že
čiastočné
zrušenie
právneho
aktu
Únie
je
možné
len
vtedy,
ak
sú
časti,
ktorých
zrušenie
sa
navrhuje,
oddeliteľné
od
ostatných
častí
aktu.
Táto
požiadavka
nie
je
splnená,
ak
by
čiastočné
zrušenie
aktu
spôsobilo
zmenu
jeho
podstaty.(79)
190. O právnom
teste,
ktorý
by
sa
mal
uplatniť s cieľom
určiť,
či a do
akej
miery
sú
časti
rozhodnutia
Komisie,
ktorým
sa
konštatuje
jediné a pokračujúce
porušenie,
navzájom
oddeliteľné,
Súdny
dvor
rozhodoval v kontexte
článku 101 ZFEÚ.
Príslušnú
argumentáciu
možno
uplatniť
aj
na
článok 102 ZFEÚ,
pretože
tento
test
vychádza z prvkov,
ktoré
sú
spoločné
pre
vyšetrovanie
akéhokoľvek
údajného
protisúťažného
správania.
191. Po
prvé
musí
byť
dotknutému
podniku v správnom
konaní
umožnené
oboznámiť
sa s tým,
že
mu
je
rovnako
vytýkané
každé
zo
správaní
tvoriacich
toto
porušenie.
Po
druhé
musí
byť
rozhodnutie v tejto
súvislosti
dostatočne
jasné.(80) Pokiaľ
má
Komisia v úmysle
vytýkať
adresátom
oznámenia o výhradách
nielen
jediné a pokračujúce
porušenie,
ale
aj
každé
zo
správaní
tvoriacich
toto
porušenie
posudzované
jednotlivo
ako
samostatné
porušenia,
rešpektovanie
práva
týchto
adresátov
na
obhajobu
vyžaduje,
aby
Komisia v tomto
oznámení
uviedla
skutočnosti
potrebné
na
to,
aby
im
umožnila
oboznámiť
sa s tým,
že
im
vytýka
uvedené
jediné a pokračujúce
porušenie,
ako
aj
každé z týchto
samostatných
porušení.(81)
192. Tvrdenia
uvedené
Komisiou v kontexte
deviateho
odvolacieho
dôvodu
sa
musia
preskúmať
so
zreteľom
na
všetky
tieto
úvahy.
b)      Prvá časť deviateho odvolacieho dôvodu
193. Komisia
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
neuplatnil
správny
právny
test
na
určenie,
či
sporné
rozhodnutie
možno
namiesto
zrušenia v celom
rozsahu
zrušiť
len
čiastočne.
194. Všeobecný
súd v napadnutom
rozsudku
podotkol,
že v rámci
preskúmania
zákonnosti
aktov
podľa
článku 263 ZFEÚ súdy
Únie
nemôžu
nahradiť
odôvodnenie
autora
dotknutého
aktu
svojím
vlastným
odôvodnením.
Toto
konštatovanie
je
založené
na
uplatnení
rozsudku
Frucona(82) (bod 1109
napadnutého
rozsudku).
Potom
poznamenal,
že
odôvodnenie
sporného
rozhodnutia
spočíva
na
dvoch
základných
pilieroch
(bod 1111
napadnutého
rozsudku),
konkrétne
na
protisúťažnej
stratégii
zameranej
na
ochranu
dominantného
postavenia
spoločnosti
Bulgargaz na
bulharských
trhoch s dodávkami
plynu
(body 1112
až
1117
napadnutého
rozsudku) a na
pojme
„jediné a pokračujúce
porušenie“
(body 1118
až
1134
napadnutého
rozsudku).
195. Všeobecný
súd
po
prvé
konštatoval,
že v odôvodnení
sporného
rozhodnutia, a už
vôbec
nie v jeho
výroku,
Komisia
nepripísala
skupine
BEH
viacero
samostatných
porušení.
Po
druhé
uviedol,
že
jediné a pokračujúce
porušenie
pripísané
skupine
BEH
je
založené
na
kľúčovom
prvku,
konkrétne
protisúťažnej
stratégii
založenej
na
vzájomnej
závislosti
správaní
týkajúcich
sa
každej z dotknutých
plynárenských
infraštruktúr,
ktorej
jediným
účelom
bolo
uzavretie
bulharských
trhov s dodávkami
plynu.
Po
tretie
konštatoval,
že
údajne
zneužívajúce
správanie
týkajúce
sa
rumunského
plynovodu
1
predstavuje
základ, z ktorého
vychádza
analýza
Komisie a odôvodnenie
sporného
rozhodnutia
(body 1127 a 1128
napadnutého
rozsudku).
Za
týchto
okolností
Všeobecný
súd
uviedol,
že
vzhľadom
na
všetky
správania
vytýkané
skupine
BEH a dôraz,
ktorý
sporné
rozhodnutie
kladie
na
ich
vzájomnú
závislosť,
komplementárnosť a vzájomné
posilňovanie,
nemožno z výroku
sporného
rozhodnutia
vyvodiť,
že
sa
zakladá
na
viacerých
dôvodoch
týkajúcich
sa
rôznych
zneužívajúcich
správaní, z ktorých
každé
by
samo
osebe
postačovalo
na
jeho
odôvodnenie
(bod 1131).
Za
týchto
podmienok
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
jediný
dôvod
založený
na
správaní
spoločnosti
Bulgartransgaz v súvislosti
so
zásobníkom
Chiren po
júni
2012 nemôže
bez
toho,
aby
došlo k skresleniu
sporného
rozhodnutia
nahradením
posúdenia
Komisie
novým
posúdením
skutkového
stavu,
predstavovať
základné
či
dokonca
dostatočné
odôvodnenie,
ktoré
by
samo
osebe
mohlo
odôvodniť
výrok
uvedeného
rozhodnutia
(bod 1133).
196. Vzhľadom
na
uvedené z odôvodnenia
napadnutého
rozsudku
nie
je
zrejmé,
že
Všeobecný
súd
posudzoval
možnosť
čiastočného
zrušenia
sporného
rozhodnutia.
197. Ako
som
však
podotkla v bodoch 190 a 191
vyššie,
ak
sa
má
stanoviť
čiastočné
zrušenie
rozhodnutia
Komisie,
ktorým
sa
ukladá
sankcia
za
jediné a pokračujúce
porušenie
článku 102 ZFEÚ,
stále
je
potrebné
preukázať,
že
každé z jednotlivých
správaní
tvoriacich
toto
jediné a pokračujúce
porušenie
by
sa
samo
osebe a izolovane
takisto
mohlo
kvalifikovať
ako
samostatné
porušenie
tohto
ustanovenia.
Na
tento
účel
musí
Komisia
týmto
spôsobom
identifikovať a právne
kvalifikovať
každé z týchto
správaní
samostatne.
198. V tejto
súvislosti z bodu 195
vyššie
jasne
vyplýva,
že
Všeobecný
súd
konštatoval,
že v odôvodnení
sporného
rozhodnutia, a už
vôbec
nie v jeho
výroku,
Komisia
nepripísala
skupine
BEH
viacero
samostatných
porušení.
Za
týchto
okolností
treba
nevyhnutne
dospieť k záveru,
že
keď
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
údajné
jediné a pokračujúce
porušenie
nezahŕňa
viacero
samostatných
porušení,
zastával
názor,
že
jednotlivé
časti
sporného
rozhodnutia
nemožno
oddeliť a rozhodnutie
nemožno
zrušiť
iba
čiastočne.
199. Všeobecný
súd
až
potom
posudzoval,
či
výrok
sporného
rozhodnutia
môže
spočívať
na
jedinom
dôvode
založenom
na
správaní
spoločnosti
Bulgartransgaz v súvislosti
so
zásobníkom
Chiren po
júni
2012.
200. Vzhľadom
na
uvedené
nemožno
tvrdiť,
že
Všeobecný
súd
neuplatnil
správny
právny
test
na
určenie,
či
sporné
rozhodnutie
možno
namiesto
zrušenia v celom
rozsahu
zrušiť
len
čiastočne, a toto
tvrdenie
by
sa
preto
malo
zamietnuť.
c)      Druhá časť deviateho odvolacieho dôvodu
201. Komisia
tvrdí,
že
keď
Všeobecný
súd
konštatoval,
že z oznámenia o výhradách a zo
sporného
rozhodnutia
nie
je
jasné,
že
správanie
skupiny
BEH v súvislosti s odmietnutím
prístupu k zásobníku
Chiren po
júni
2012
predstavovalo
samostatné
porušenie
článku 102 ZFEÚ zodpovedajúce
jednému
zo
správaní,
ktoré
tvorili
údajné
jediné a pokračujúce
porušenie,
dopustil
sa
pochybenia.
202. Ako
som
podotkla v bode 191
vyššie,
konštatovať,
že
rozhodnutie
Komisie
týkajúce
sa
údajného
porušenia
článku 102 ZFEÚ zahŕňa
„jediné a pokračujúce
porušenie“
aj
samostatné
porušenia,
možno
iba
vtedy,
keď
to
možno
jasne
vyvodiť z odôvodnenia a z daného
rozhodnutia.
Inak
povedané,
ak
takéto
konštatovanie
nemožno
vyvodiť z oboch,
čiastočné
zrušenie
rozhodnutia
nie
je
možné.
Súdny
dvor
konkrétnejšie
konštatoval,
že
ak
má
Komisia v úmysle
vytknúť
podniku
nielen
účasť
na
„jedinom a pokračujúcom
porušení“,
ale
aj
na
viacerých
samostatných
porušeniach
zodpovedajúcich
viacerým
porušujúcim
správaniam,
musí
spresniť a odôvodniť
právnu
kvalifikáciu
každého z týchto
správaní
ako
samostatného
porušenia.(83)
203. Všeobecný
súd v bode 55
napadnutého
rozsudku
konštatoval a v bode 1130
zopakoval,
že
článok 1
výroku
sporného
rozhodnutia
je
formulovaný
takto:
„Bulgarian Energy
Holding
EAD a jej
dcérske
spoločnosti
Bulgargaz EAD a Bulgartransgaz EAD
sa
dopustili
jediného a pokračujúceho
porušenia
článku 102
[ZFEÚ]
tým,
že
odmietli
prístup
tretím
osobám k prepravnej
sieti…,
rumunskému…
plynovodu
1 a [zásobníku]
Chiren,
čo
viedlo k uzavretiu
bulharských
trhov s dodávkami
plynu“.
204. Zo
znenia
výroku
sporného
rozhodnutia
je
zrejmé,
že
Komisia
kvalifikovala
tri
relevantné
správania
týkajúce
sa
prepravnej
siete,
rumunského
plynovodu
1 a zásobníka
Chiren iba
ako
správania,
ktoré
sú
súčasťou
„jediného a pokračujúceho
porušenia“
článku 102 ZFEÚ,
bez
toho,
aby
každé z nich
kvalifikovala
aj
ako
samostatné
porušenie
tohto
článku.
205. Pokiaľ
ide o odôvodnenie
sporného
rozhodnutia,
Komisia
abstraktne a bez
jasného
vysvetlenia
spôsobu
uvádza,
že v tomto
rozhodnutí
sa
preukazuje,
že
jednotlivé
správania
bránili
prístupu k prepravnej
sieti,
rumunskému
plynovodu
1 a zásobníku
Chiren a že
každé z týchto
správaní
spĺňa
podmienky
na
to,
aby
sa
kvalifikovalo
ako
porušenie
článku 102 ZFEÚ.
Komisia
však
nevymedzuje,
ktoré
konkrétne
odôvodnenia
tohto
rozhodnutia
podporujú
konštatovanie,
že
odmietnutie
prístupu k zásobníku
Chiren po
júni
2012
predstavovalo
samostatné
porušenie
článku 102 ZFEÚ.
206. Komisia
konkrétnejšie
tvrdí,
že v oddiele 6.2.4.5
sporného
rozhodnutia
sa
ako
samostatné
správanie
posudzuje
jasný
vzorec
správania
spoločnosti
Bulgartransgaz spočívajúci v bránení v prístupe k zásobníku
Chiren,
jeho
obmedzovaní a zdržiavaní. V tejto
súvislosti
však
treba
pripomenúť,
že
pojmy
„správanie“ a „porušenie“
by
sa
nemali
zamieňať.(84) V tomto
kontexte z tvrdenia
Komisie
jasne
vyplýva,
že
uznala,
že v spornom
rozhodnutí
sa
skúmajú
rôzne
správania s cieľom
konštatovať
jediné a pokračujúce
porušenie. Z týchto
tvrdení
však
nevyplýva,
že v danom
rozhodnutí
sa
preukázalo,
že
údajné
jediné a pokračujúce
porušenie
zahŕňalo
viaceré
správania,
ktoré
samy
osebe
predstavovali
porušenia.
207. Vzhľadom
na
uvedené
by
sa
malo
toto
tvrdenie
zamietnuť, v dôsledku
čoho
by
sa
mal
deviaty
odvolací
dôvod
zamietnuť v celom
rozsahu.
D.      Právo na obhajobu (desiaty odvolací dôvod)
208. Desiaty
odvolací
dôvod
sa
týka
posúdenia
Všeobecného
súdu,
pokiaľ
ide o údajné
porušenie
práva
skupiny
BEH
na
obhajobu a zásady
riadnej
správy
vecí
verejných.
Všeobecný
súd
identifikoval
vady v správnom
konaní,
počas
ktorého
Komisia
zorganizovala
spolu
osem
stretnutí
so
spoločnosťou
Overgas a po
každom
vypracovala
stručné
nedôverné
poznámky,
ako
aj
podrobné
dôverné
zápisnice.
Overgas predložila
písomné
pripomienky
(ďalej
len
„následné
pripomienky“) k šiestim z týchto
stretnutí.
Skupina
BEH
mala
najskôr
prístup
iba k stručným
poznámkam a nedôvernej
verzii
následných
pripomienok k niektorým z týchto
stretnutí.
Táto
skupina
získala
prístup k podrobným
zápisniciam
neskôr v kontexte
postupu s dátovou
miestnosťou
prostredníctvom
externých
zástupcov,
ktorí
vypracovali
správu,
ktorá
sa
žalobkyniam
zaslala v nedôvernej
podobe.
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
keď
Komisia
skupine
BEH
poskytla
príliš
obmedzený
prístup k spisu v rámci
postupu s dátovou
miestnosťou a zamietla
prístup k menej
cenzurovanej
verzii
následných
pripomienok,
dopustila
sa
procesného
pochybenia,
ktoré
mohlo
porušiť
právo
skupiny
BEH
na
obhajobu.
1.      Argumentácia účastníkov konania
209. Komisia
po
prvé
tvrdí,
že
Všeobecný
súd s cieľom
preskúmať
účinky
údajných
procesných
nezrovnalostí
na
právo
žalobkyne
na
obhajobu
uplatnil
nesprávne
právne
kritérium.
Všeobecný
súd
mal v tejto
súvislosti
zistiť,
či
by
priamy
prístup
skupiny
BEH k spisu
nad
rámec
prístupu,
ktorý
už
získala
prostredníctvom
svojich
externých
zástupcov v rámci
postupu s dátovou
miestnosťou,
tejto
skupine
umožnil
lepšie
zabezpečiť
svoju
obhajobu.
Po
druhé
Komisia
uvádza,
že
Všeobecný
súd
nesprávne
konštatoval,
že
postup s dátovou
miestnosťou
bol
per
se spôsobilý
ovplyvniť
právo
skupiny
BEH
na
obhajobu,
pretože
prístup
sa
realizoval
nepriamo
prostredníctvom
externých
právnych
poradcov.
Po
tretie
Komisia
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
skreslil
dôkazy
týkajúce
sa
podrobných
zápisníc a následných
pripomienok,
keď
uviedol,
že
tieto
dokumenty
mali
význam,
ktorý
by
sa
nemal
ignorovať,
pokiaľ
ide o pomoc
skupine
BEH
pri
lepšom
zabezpečení
jej
obhajoby.
Po
štvrté
Komisia
uvádza,
že
Všeobecný
súd
porušil
zásadu
kontradiktórnosti.
Zatiaľ
čo
teda
Komisii
uložil
povinnosť
predložiť
viacero
dokumentov a potom
skupine
BEH
umožnil
uviesť
pripomienky,
Komisii
nikdy
nedal
príležitosť
písomne
vyjadriť
svoje
stanovisko.
210. Skupina
BEH
tvrdenia
Komisie
spochybňuje.
2.      Posúdenie
a)      Použitie postupu s dátovou miestnosťou
1)      Predbežné pripomienky k postupu s dátovou miestnosťou
211. Ústredná
otázka
nastolená v rámci
desiateho
odvolacieho
dôvodu
sa
týka
zosúladenia
zásady
dodržiavania
práva
na
obhajobu,
ktorá
je
dlhodobo
ustálená v súvislosti
so
správnym
konaním,(85) najmä
keď
má
podobu
práva
na
prístup k spisu, a potreby
chrániť
legitímne
záujmy
dotknutých
podnikov,
pokiaľ
ide o obchodné
tajomstvá
alebo
iné
dôverné
informácie,
vo
veciach
týkajúcich
sa
hospodárskej
súťaže. V prejednávanej veci
má
táto
pomerne
bežná
otázka
špecifickú
podobu v tom
zmysle,
že
Komisia
použila
postup
známy
ako
„postup s dátovou
miestnosťou“.
212. Podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
platí,
že
právo
na
vypočutie
[článok 41
ods. 2 písm. a)
Charty] a právo
na
prístup k spisu
[článok 41
ods. 2 písm. b)
Charty]
sú
logickým
dôsledkom
dodržiavania
práva
na
obhajobu v správnom
konaní,
ktoré
predstavuje
základné
právo,
ktoré
je
neoddeliteľnou
súčasťou
právneho
poriadku
Únie.(86) V špecifickom
kontexte
práva
hospodárskej
súťaže
právo
na
prístup k spisu
znamená,
že
Komisia
musí
vyšetrovanému
podniku
poskytnúť
možnosť
preskúmať
všetky
dokumenty
založené
vo
vyšetrovacom
spise,
ktoré
môžu
byť
relevantné
na
obhajobu
tohto
podniku. K nim
patria
doklady v jeho
prospech
aj
neprospech s výhradou
obchodných
tajomstiev
iných
podnikov,
interných
dokumentov
Komisie a iných
dôverných
informácií.(87)
213. Právo
na
prístup k spisu
nepredstavuje
neobmedzenú
výsadu a môže
byť
obmedzené
najmä
preto,
že
musí
byť
vyvážené
so
všeobecnou
zásadou
práva
podnikov
na
ochranu
ich
obchodných
tajomstiev.(88) Tieto
faktory
sa
do
práva
hospodárskej
súťaže
priamo
zavádzajú
predovšetkým
prostredníctvom
článku 27
ods. 2
nariadenia
č. 1/2003 a článku 15
ods. 2 a článku 16
nariadenia
č. 773/2004,
kde
sa
stanovujú
podrobné
pravidlá
používania
dokumentov v spise
týkajúcom
sa
konania
podľa
článku 101
alebo
102 ZFEÚ.
214. Uvedené
požiadavky
sú
obzvlášť
citlivé v prípade
vyšetrovaní
vedených
Komisiou
podľa
článkov 101 a 102 ZFEÚ,
pretože
tento
konkrétny
kontext
si
vyžaduje
zhromažďovanie
dôkazov
od
podnikov,
ktorých
záujmy a hospodárske
alebo
obchodné
stratégie
sa
nevyhnutne
môžu
rozchádzať
alebo
si
dokonca
vyžadovať
zachovávanie
mlčanlivosti.
Aby
sa
zachovala
účinnosť
činnosti
Komisie a zabezpečilo
sa,
aby
mala
čo
najúplnejšie,
najrelevantnejšie a najužitočnejšie
informácie,
je
teda
potrebné
poskytnúť
jej
rôzne
nástroje,
ktoré
jej
umožnia
zhromažďovať a využívať
tieto
informácie
pri
súčasnom
dodržiavaní
zásad
zhrnutých v bodoch 212 a 213
vyššie.
215. Komisia
sa v prejednávanej veci
rozhodla
skombinovať
použitie
cenzurovaných
verzií
rôznych
dokumentov a poskytnúť
prístup k dôvernej
verzii
týchto
dokumentov v rámci
postupu s dátovou
miestnosťou.
Cieľom
tohto
postupu
je
poskytnúť
vyšetrovanému
podniku
obmedzený
prístup k informáciám,
ktoré
Komisia
získala
počas
konania
podľa
článkov 101 a 102 ZFEÚ, a zároveň
chrániť
obchodné
tajomstvá a iné
dôverné
informácie. V záujme
splnenia
tohto
cieľa
sa
prístup
do
dátovej
miestnosti
obmedzuje
na
limitovaný
okruh
osôb,
konkrétne
externých
poradcov.
Takisto
sa
naň
vzťahujú
reštriktívne
podmienky
prístupu:
napríklad
je
obmedzený
povolený
čas,
nie
je
povolená
žiadna
externá
komunikácia a externí
poradcovia
so
sebou
môžu
mať
len
obmedzené
vybavenie.
2)      Uplatnenie na prejednávanú vec
216. Prvá
otázka
nastolená
Komisiou
sa
týka
bodu 1215
napadnutého
rozsudku.
Je
založená
na
názore,
že
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
použitie
postupu s dátovou
miestnosťou
prostredníctvom
externých
zástupcov
samo
osebe
porušilo
právo
skupiny
BEH
na
obhajobu.
217. Zastávam
názor,
že
argumentácia
Všeobecného
súdu v tejto
súvislosti
je
nejasná,
pretože
je
ťažko
pochopiteľné,
či
skutočnosť,
že
skupina
BEH
mohla
svoje
právo
na
obhajobu
uplatniť
iba
prostredníctvom
externých
zástupcov v rámci
postupu s dátovou
miestnosťou,
predstavuje
dôvod,
pre
ktorý
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
tento
postup
tak,
ako
sa
uskutočnil v prejednávanej veci,
mohol
zasiahnuť
do
tohto
práva.
Za
týchto
okolností a v rozsahu, v akom
bod 1215
napadnutého
rozsudku
možno
vykladať
týmto
spôsobom,
je
dôležité
objasniť nasledujúce otázky.
218. Ako
sa
podotýka v bode 214
vyššie,
je
nepopierateľné,
že
prístup k spisu
prostredníctvom
postupu s dátovou
miestnosťou
už z povahy
veci
nie
je
prístupom
poskytovaným
bežným
spôsobom v súlade s postupom
stanoveným v článku 27
ods. 2
nariadenia
č. 1/2003 a článku 15
ods. 1 a 2
nariadenia
č. 773/2004.
Práve
to
je
dôvod,
prečo
samotná
Komisia v bode 97
oznámenia
Komisie o osvedčených
postupoch
vedenia
konania
podľa
článkov 101 a 102 ZFEÚ (Ú. v. EÚ C 308,
2011,
s. 6)
uvádza,
že
použitie
postupu s dátovou
miestnosťou
môže
„obmedzi[ť]
právo
účastníka
na
úplný
prístup k vyšetrovaciemu
spisu“.(89)
219. Takisto
však
treba
podotknúť,
že
napriek
obmedzenej
forme
sprístupnenia
informácií,
ktorú
postup s dátovou
miestnosťou
dovoľuje,
tento
postup
stále
umožňuje
poskytnúť
nepriamy
prístup k dôverným
dokumentom a potenciálne
teda
prispieť k schopnosti
účastníka
konania
upozorniť
na
existenciu
dôkazov v jeho
prospech.
Inak
povedané,
tento
nástroj
môže
vo
výnimočných
prípadoch
pomôcť
pri
vyvažovaní
legitímneho
výkonu
práva
účastníka
konania
na
prístup k spisu a nevyhnutnej
ochrany
obchodných
tajomstiev.
220. Vzhľadom
na
uvedené
zastávam
názor,
že
hoci
je
nepriamy
prístup k dokumentom v rámci
postupu s dátovou
miestnosťou
jasným
obmedzením
výkonu
práva
na
prístup k spisu,
dotknutému
podniku
jeho
právo
na
obhajobu
nevyhnutne
neodopiera.
Takýto
postup
teda
môže
byť
primeraný,
keď
sú
splnené
nasledujúce
kritériá.
Po
prvé
Komisia
musí
preukázať
skutočnú
potrebu
chrániť
obchodné
tajomstvá
alebo
iné
dôverné
informácie.(90) Po
druhé
treba v rovnakom
duchu
takisto
preukázať,
prečo
je
použitie
dátovej
miestnosti v príslušnom
prípade
vhodnejšie
ako
napríklad
vypracovanie
nedôverných
dokumentov,
ktoré
by
boli
spôsobilé
primerane
splniť
požiadavky
práva
na
obhajobu.
Napokon
by
mala
Komisia
venovať
osobitnú
pozornosť
aj
zabezpečeniu,
aby
dokumenty
poskytnuté
dotknutému
podniku
na
konci
postupu s dátovou
miestnosťou
tomuto
podniku
umožňovali
účinný
výkon
jeho
práva
na
obhajobu,
najmä
aby
sa
oboznámil s dôkazmi
vo
svoj
prospech
obsiahnutými v spise
Komisie.
221. V prejednávanej veci
sa
však
domnievam,
že
bod 1215
napadnutého
rozsudku
by
sa
nemal
vykladať v tom
zmysle,
že
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
použitie
postupu s dátovou
miestnosťou
samo
osebe
porušilo
právo
skupiny
BEH
na
obhajobu.
222. Všeobecný
súd v bode 1213
napadnutého
rozsudku
uvádza,
že v čase
postupu s dátovou
miestnosťou
mali
informácie
obsiahnuté v podrobných
zápisniciach z týchto
stretnutí
historickú
povahu.
Komisia v odvolacom
konaní
nepredkladá
žiadne
konkrétne
tvrdenie,
ktoré
by
toto
konštatovanie
spochybňovalo. V tejto
súvislosti
treba
poznamenať,
že
procesná
nezrovnalosť
uvedená v bode 1238
napadnutého
rozsudku
sa
týka
iba
stretnutí,
ktoré
sa
konali
13. októbra
2010
(bod 1228),
13. januára
2011
(bod 1231),
15. decembra
2011
(bod 1233) a 17. júna
2013
(bod 1235),
konkrétne
tých, v prípade
ktorých
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
počas
postupu s dátovou
miestnosťou
už
dôverné
byť
nemuseli.
223. Všeobecný
súd
teda
správne
konštatoval,
že
Komisia
sa
dopustila
procesného
pochybenia
spočívajúceho v tom,
že
poskytla
prístup k nedôverným
dokumentom
iba v rámci
postupu s dátovou
miestnosťou,
ktorý
mal
byť z podstaty
veci
vyhradený
pre
dokumenty, v prípade
ktorých
sa
náležite
preukázala
ich
dôvernosť a teda
potreba
ochrany.
Aj
keby
sa
navyše
bod 1215
napadnutého
rozsudku
vykladal
tak,
ako
sa
uvádza v bode 217
vyššie,
takéto
pochybenie
by
bolo v každom
prípade
neúčinné,
pretože v prejednávanej veci
sa
postup s dátovou
miestnosťou
uplatnil
na
nedôverné
dokumenty.
b)      Preskúmanie údajných prvkov v prospech skupiny BEH
224. Druhá
otázka
nastolená
Komisiou
sa
týka
bodu 1225
napadnutého
rozsudku, v ktorom
sa
konštatuje,
že
treba
preskúmať,
či
by
dokumenty
sprístupnené v nadväznosti
na
uznesenie
zo
14. marca 2022,
Bulgarian Energy
Holding a i./Komisia,(91) umožnili
skupine
BEH
podporiť
alebo
upevniť
niektoré
tvrdenia
vo
svojej
obhajobe.
Komisia
tvrdí,
že
toto
konštatovanie
nenáležite
zjednodušilo
uplatniteľné
právne
požiadavky a že
Všeobecný
súd
konštatovaním,
že
skôr
sprístupnené
časti
príslušných
dokumentov
mali
význam,
ktorý
by
sa
nemal
ignorovať,
skreslil
dôkazy.
225. Pokiaľ
ide
po
prvé o otázku
právneho
testu,
ktorý
sa
má
uplatniť,
podotýkam,
že
otázka,
či
Všeobecný
súd
ako
základ
svojho
posúdenia
skutkových
okolností a dôkazov
uplatnil
správne
právne
kritérium,
je
právnou
otázkou,
ktorá
podlieha
preskúmaniu
Súdneho
dvora.
Pokiaľ
však
ide o údajné
skreslenie
dôkazov,
toto
skreslenie
musí
zjavne
vyplývať z dokumentov v spise
na
Súdnom
dvore
bez
toho,
aby
bolo
potrebné
vykonať
nové
posúdenie
skutkových
okolností a dôkazov.(92)
1)      Právny test
226. Judikatúra
Súdneho
dvora
rozlišuje
medzi
nesprístupnením
dôkazov v neprospech a v prospech
daného
subjektu. V tejto
súvislosti
je
hranica,
ktorá
sa
musí
dosiahnuť,
aby
sa
preukázalo
porušenie
práva
na
obhajobu
nesprístupnením
dôkazov v neprospech
daného
subjektu,
vyššia
než v prípade
dôkazov v jeho
prospech.(93)
227. V prípade
dôkazov v prospech v podstate dotknutému
podniku
prináleží
preukázať,
že
ich
nesprístupnenie
mohlo
na
jeho
úkor
ovplyvniť
priebeh
konania a obsah
rozhodnutia
Komisie,
pričom
musí
preukázať,
že
tento
dokument
vo
svoj
prospech
mohol
použiť
na
svoju
obhajobu v tom
zmysle,
že
keby
mal
možnosť
využiť
ho
počas
správneho
konania,
mohol
sa
dovolávať
okolností,
ktoré
sa
nezhodovali v príslušnom
štádiu
so
závermi
Komisie, a mohol
teda
určitým
spôsobom
ovplyvniť
posúdenie,
ku
ktorému
dospela
Komisia
vo
svojom
rozhodnutí.(94)
228. Všeobecný
súd
zhrnul
metódu,
ktorú
zamýšľal
uplatniť
na
účely
analýzy, v bode 1152
napadnutého
rozsudku,
pričom
uviedol,
že
overí,
či
vzhľadom
na
špecifické
skutkové a právne
okolnosti
prejednávanej veci
skupina
BEH
dostatočne
preukázala,
že
by
mohla
lepšie
zaistiť
svoju
obhajobu,
ak
by k procesnému
pochybeniu
Komisie
nedošlo.
229. Po
preukázaní
existencie
procesných
vád
potom
uplatnil
túto
metódu
tak,
že
posúdil
účinky
týchto
vád
na
právo
skupiny
BEH
na
obhajobu. V tejto
súvislosti
posudzoval
tvrdenia,
ktoré
uviedla
skupina
BEH
vo
svojich
pripomienkach
predložených
27. apríla
2022 v nadväznosti
na
predloženie
nedôvernej
verzie
príslušných
dokumentov
Komisiou s cieľom
preukázať,
že
prístup k niektorým
informáciám v spise,
ktoré
neboli
sprístupnené
počas
správneho
konania,
by
jej
umožnil
lepšie
zaistiť
svoju
obhajobu.
230. Za
týchto
okolností
zastávam
názor,
že
Komisia
právny
test
použitý
Všeobecným
súdom
kritizovať
nemôže.
2)      Údajné skreslenie dôkazov
231. Všeobecný
súd
preskúmal
podrobné
zápisnice
zo
stretnutí z 13. októbra
2010,
13. januára
2011,
15. decembra
2011 a zo
17. júna
2013,
ako
aj
následné
pripomienky z 18. novembra
2010 a 10. júna
2011 v bodoch 1227
až
1245
napadnutého
rozsudku.
Ako
sa
podotýka v bode 225
vyššie, v kontexte
odvolacieho
konania
musí
údajné
skreslenie
zjavne
vyplývať z dokumentov v spise
na
Súdnom
dvore.
i)      Podrobné zápisnice zo stretnutí
232. Pokiaľ
ide o podrobnú
zápisnicu
zo
stretnutia z 13. októbra
2010,
Všeobecný
súd v podstate
konštatoval,
že
môže
akceptovať
tvrdenie
skupiny
BEH,
podľa
ktorého
ťažkosti, s ktorými
sa
stretla
Overgas pri
vstupe
na
bulharské
trhy s dodávkami
plynu,
nemožno
pripísať
jej,
ale
bulharským
orgánom z dôvodu
nesprávneho a neúplného
prebratia
príslušných
smerníc
Únie.
Komisia
tvrdí,
že z tej
istej
podrobnej
zápisnice
takisto
vyplývalo,
že
Overgas považovala
za
dôvod
týchto
ťažkostí
správanie
skupiny
BEH.
233. Tvrdenie
Komisie v tejto
súvislosti
považujem
za
dôvodné.
Aj
keby
informácie
uvedené v predchádzajúcom
bode
mohli
podporiť
tvrdenie v tom
zmysle,
že
časť
zodpovednosti
za
ťažkosti
spoločnosti
Overgas pri
vstupe
na
bulharské
trhy s dodávkami
plynu
niesli
bulharské
orgány,
faktom
zostáva,
že
Overgas takisto
tvrdila,
že
časť
tejto
zodpovednosti
niesla
aj
skupina
BEH,
zatiaľ
čo
Všeobecný
súd v bode 1230
napadnutého
rozsudku
konštatoval,
že
tieto
informácie
mohli
potvrdiť a podporiť
tvrdenie
skupiny
BEH,
podľa
ktorého
ťažkosti, s ktorými
sa
stretla
Overgas pri
vstupe
na
bulharské
trhy s dodávkami
plynu,
jej
nemožno
pripísať.
Toto
konštatovanie
Všeobecného
súdu
je
teda
zjavne
nesprávne.
234. Pokiaľ
ide o podrobnú
zápisnicu
zo
stretnutia z 13. januára
2011,
Všeobecný
súd v podstate
konštatoval,
že z nej
vyplýva,
že
Overgas sa v tom
čase
domnievala,
že
prístup k rumunskému
plynovodu
1
kontroluje
Transgaz, a že
táto
skutočnosť
mohla
podporiť
tvrdenie
skupiny
BEH,
podľa
ktorého
nebola
subjektom
zodpovedným
za
poskytovanie a riadenie
prístupu k tejto
infraštruktúre.
Podľa
tvrdenia
Komisie z týchto
dôkazov
vyplýva
len
to,
že
Overgas oslovila
spoločnosť
Transgaz s cieľom
požiadať o prístup k tomuto
plynovodu,
ale
nie
to,
že
Overgas potvrdila,
že
túto
infraštruktúru v skutočnosti
kontrolovala
Transgaz.
235. Podotýkam,
že
konštatovanie
Všeobecného
súdu v bode 1232
napadnutého
rozsudku
je
založené
na
skutočnosti,
že v odôvodnení 296
sporného
rozhodnutia
sa
vyhlásenie
spoločnosti
Overgas týkajúce
sa
subjektu
kontrolujúceho
rumunský
plynovod
1
výslovne
neuvádzalo,
zatiaľ
čo
takéto
vyhlásenie
mohlo
byť
skupinou
BEH
použité
ako
dôkaz v jej
prospech.
Napriek
tomu
podotýkam,
že z podrobnej
zápisnice
zo
stretnutia z 13. januára
2011 v skutočnosti
nie
je
jasné,
že
Overgas výslovne
potvrdila,
že
rumunský
plynovod
1
kontroluje
práve
Transgaz.
Všeobecný
súd
za
týchto
okolností
zjavne
skreslil
dôkazy v tejto
súvislosti.
236. Pokiaľ
napokon
ide o podrobnú
zápisnicu
zo
stretnutia
zo
17. júna
2013,
Všeobecný
súd v podstate
konštatoval,
že
Overgas Komisii
potvrdila,
že
od
1. januára
2013
mala
prístup k rumunskému
plynovodu
1,
ako
aj k prepravnej
sieti. V prípade
oboch
infraštruktúr
bola
platnosť
príslušných
dohôd
predĺžená
do
31. decembra
2013.
Overgas navyše
neprejavila
žiadnu
nespokojnosť,
pokiaľ
ide o prístup
poskytnutý k týmto
infraštruktúram,
čo
mohlo
podporiť
tvrdenie
skupiny
BEH
týkajúce
sa
neexistencie
zneužitia v súvislosti s uvedenými
infraštruktúrami.
Komisia
tvrdí,
že
samotná
skutočnosť,
že
Overgas nezaujala
stanovisko k téme, o ktorej
sa
nehovorilo,
nemôže
viesť k záveru,
že
dokument
môže
byť
užitočný
na
účely
obhajoby
skupiny
BEH.
237. Napriek
tomu
zastávam
názor,
že
Všeobecný
súd
podrobnú
zápisnicu z tohto
stretnutia
zjavne
neskreslil,
pretože
je
pravda,
že
Overgas žiadnu
nespokojnosť v súvislosti s prístupom
poskytnutým k relevantným
infraštruktúram
neprejavila.
ii)    Následné pripomienky
238. Pokiaľ
ide o následné
pripomienky z 18. novembra
2010,
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
skupina
BEH
uviedla,
že
Overgas uznala,
že
dopyt v prípade
dodávok
deviatim
priemyselným
zákazníkom v roku
2011
bol
podstatne
nižší
než
objem, v súvislosti s ktorým
sa
snažila
získať
prístup k prepravnej
sieti.
Toto
vyhlásenie
mohlo
podporiť
tvrdenie
skupiny
BEH,
že
Overgas značne
nadhodnotila
množstvá, v súvislosti s ktorými
žiadala o prístup k prepravnej
sieti v roku
2011, a že
bola z dôvodu
týchto
nejasností
nútená
požiadať o vysvetlenia
na
stretnutí
1. decembra
2010.
Komisia
tvrdí,
že
takýto
záver
je v rozpore s vlastnými
konštatovaniami
Všeobecného
súdu,
podľa
ktorých
objasnenie v súvislosti
so
vstupným
bodom,
pre
ktorý
sa
žiadalo o prístup, a s objemom,
ktorý
Overgas chcela
dodávať
cez
prepravnú
sieť,
bolo
pravdepodobne
potrebné,
pretože
listy z 29. septembra a 11. novembra
2010
neboli v tejto
súvislosti
jasné.
239. Všeobecný
súd
podľa
môjho
názoru
tieto
následné
pripomienky
zjavne
neskreslil.
Jeho
konštatovanie v tejto
súvislosti
je
založené
na
zistení,
že
nejasnosti,
pokiaľ
ide o objem,
pre
ktorý
sa
žiadal
prístup k prepravnej
sieti,
boli
aspoň
čiastočne
dôvodom,
prečo
sa
na
stretnutí
konanom
1. decembra
2010
požadovali
isté
objasnenia.
240. Pokiaľ
ide o následné
pripomienky z 10. júna
2011,
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
Overgas podľa
tvrdenia
skupiny
BEH
založila
svoju
sťažnosť
na
zavádzajúcom
predpoklade,
podľa
ktorého
by
jej
vstup
na
bulharské
trhy s dodávkami
plynu
prinútil
dodávateľov
stanoviť
ceny
na
základe
zásad
trhového
hospodárstva.
Skupina
BEH
ďalej
tvrdila,
že
Overgas bola
sprostredkovateľom
jediného
zdroja
dodávok
plynu
na
vstupe v Bulharsku,
konkrétne
spoločnosti
Gazprom, z čoho
vyplýva,
že
vstup
spoločnosti
Overgas na
bulharské
trhy
by
hospodársku
súťaž
neposilnil,
pretože
Bulgargaz by
už
nemohla
nakupovať
plyn
za
primeraných
podmienok.
Všeobecný
súd
konštatoval,
že
táto
informácia
mohla
skupine
BEH
umožniť
podporiť
jej
tvrdenie,
že
podmienky
týkajúce
sa
zdravej
hospodárskej
súťaže
na
dolnom
trhu
neboli
splnené
hlavne
vinou
spoločnosti
Overgas.
241. Všeobecný
súd
však
vôbec
nevysvetľuje,
ako
by
tvrdenie,
že
Overgas založila
svoju
sťažnosť
na
predpoklade,
podľa
ktorého
by
jej
vstup
na
bulharské
trhy s dodávkami
plynu
prinútil
dodávateľov
stanoviť
ceny
na
základe
zásad
trhového
hospodárstva,
mohlo
podporiť
záver
uvedený v bode 1243
napadnutého
rozsudku v tom
zmysle,
že
podmienky
týkajúce
sa
zdravej
hospodárskej
súťaže
na
dolnom
trhu
neboli
splnené
hlavne
vinou
spoločnosti
Overgas.
Za
týchto
okolností
je
toto
konštatovanie
postihnuté
nedostatkom
odôvodnenia, v dôsledku
čoho
je
nemožné
posúdiť
údajné
skreslenie
následných
pripomienok z 10. júna
2011.
242. Z uvedeného
teda
vyplýva,
že
zrušiť
by
sa
mali
závery
Všeobecného
súdu
týkajúce
sa
podrobných
zápisníc
zo
stretnutí z 13. októbra
2010 a 13. januára
2011,
ako
aj
následných
pripomienok z 10. júna
2011.
Zároveň
však
podotýkam,
že
potvrdiť
by
sa
mali
závery
Všeobecného
súdu,
ktoré
sa
týkajú
podrobnej
zápisnice
zo
stretnutia
zo
17. júna
2013 a následných
pripomienok z 18. novembra
2010.
Takisto
treba
poznamenať,
že
závery
Všeobecného
súdu
týkajúce
sa
podrobnej
zápisnice
zo
stretnutia z 15. decembra
2011
Komisia
nespochybňuje,
čím
implicitne
uznáva,
že
mali
priamy
vplyv
na
posúdenie
dátumu,
keď
sa
začalo
údajné
zneužitie.
243. Za
týchto
okolností
by
sa
mal
záver
uvedený v bode 1246
napadnutého
rozsudku
nevyhnutne
potvrdiť,
keďže z neho v podstate
vyplýva,
že
právo
skupiny
BEH
na
obhajobu
bolo
porušené v súvislosti s podrobnými
zápisnicami
aj
následnými
pripomienkami.
Hoci
nie
všetky
konštatovania,
na
ktorých
bol
tento
záver
založený,
sú
dôvodné,
faktom
zostáva,
že z dôvodov
uvedených v bode 242
vyššie
konštatovanie,
že
porušenie
napriek
tomu
možno
potvrdiť v prípade
oboch
kategórií
dokumentov,
postačuje
na
jeho
potvrdenie.
c)      Zásada kontradiktórnosti
244. Komisia
tvrdí,
že
Všeobecný
súd
jej
neumožnil
predložiť
pripomienky k vyjadreniam
skupiny
BEH
týkajúcim
sa
podrobných
zápisníc a následných
pripomienok.
245. Z judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva,
že v konaniach
na
súdoch
Únie
sa
uplatňuje
zásada
kontradiktórnosti.(95) Táto
zásada
priznáva
každému
účastníkovi
konania
bez
ohľadu
na
jeho
právne
postavenie
okrem
iného
právo
oboznámiť
sa s dokumentmi a pripomienkami
predloženými
súdu
protistranou a vyjadrovať
sa k nim.(96) Zásada
rovnosti
zbraní
navyše
znamená,
že
každému
účastníkovi
konania
sa
musí
poskytnúť
primeraná
možnosť
uviesť
svoje
tvrdenia
vrátane
dôkazov
za
podmienok,
ktoré
ho
zjavne
neznevýhodňujú
vo
vzťahu k protistrane.(97)
246. Súdny
dvor v tejto
súvislosti z týchto
požiadaviek
okrem
iného
vyvodil,
že
hoci
sa
Všeobecný
súd
môže
slobodne
rozhodnúť
položiť
účastníkovi
konania
otázku v rámci
vymedzenom
jeho
rokovacím
poriadkom,
je
povinný
poskytnúť
ostatným
účastníkom
konania
možnosť
vyjadriť
sa k odpovedi
na
takúto
otázku,
prinajmenšom
keď
táto
otázka
obsahuje
informácie
rozhodujúce
pre
výsledok
konania v predmetnej
veci.(98) Z uvedeného
vyplýva,
že
keby
súdne
rozhodnutie
vychádzalo
zo
skutkových
okolností a z dokumentov, s ktorými
sa
samotní
účastníci
konania
alebo
ktorýkoľvek z nich
nemohli
oboznámiť a ku
ktorým
sa
teda
nemohli
vyjadriť,
išlo
by o porušenie
práva
na
obhajobu.
247. V prejednávanej veci
je
nesporné,
že
Komisia
mala
možnosť
vyjadriť
sa k pripomienkam
skupiny
BEH k rôznym
dokumentom
predloženým
Komisiou v apríli
2022 v nadväznosti
na
uznesenie
Bulgarian Energy
Holding a i./Komisia
iba
na
pojednávaní,
ktoré
sa
konalo
29. septembra
2022.
Na
rozdiel
od
situácie
týkajúcej
sa
uznesenia
Komisia/Amazon
Services Europe(99), o ktoré
sa
Komisia
opierala
vo
svojom
odvolaní,
jej
však
nebola
úplne
odopretá
možnosť
vyjadriť
sa k tvrdeniam,
ktoré
skupina
BEH
uviedla
vo
svojich
vyjadreniach,
keďže
zo
spisu
je
zrejmé,
že
táto
otázka
sa
na
pojednávaní
skutočne
riešila.
248. Konkrétnejšie
vzniká
otázka,
či
za
okolností,
ako
sú
tie v prejednávanej veci,
postačuje,
že
účastník
konania
má
možnosť
vyjadriť
sa k písomným
pripomienkam
druhého
účastníka
konania
iba
ústne
na
pojednávaní.
249. Súdny
dvor v tejto
súvislosti v minulosti
konštatoval
napríklad
to,
že
skutočnosť,
že
jeden
účastník
konania
Všeobecnému
súdu
predloží
písomné
pripomienky
listom a druhý
účastník
konania
má
pred
pojednávaním
iba
tri
dni
na
to,
aby
sa s ich
obsahom
oboznámil a uviedol
svoje
pripomienky,
právo
tohto
účastníka
konania
na
obhajobu
neporušuje.
Súdny
dvor
navyše
trval
na
tom,
že
trojdňové
obdobie
na
preskúmanie
daného
listu
bolo
dostatočné,
pretože
daný
účastník
konania
Všeobecný
súd o možnosť
vyjadriť
sa k tomuto
listu
nepožiadal.(100)
250. Na
základe
všetkých
uvedených
úvah
sa
mi
zdá,
že
kritériá,
ktoré
treba
zohľadniť
vo
veci,
ako
je
táto,
teda
zahŕňajú
predovšetkým
to,
či
dotknutý
dokument
alebo
dokumenty
boli
oznámené
dostatočne
skoro
na
to,
aby
ich
druhý
účastník
konania
mohol
preskúmať,
či
si
teda
tento
účastník
konania
mohol
pripraviť
obhajobu a napokon
či
mohol
účinne
predložiť
svoje
tvrdenia v tejto
súvislosti.
251. V prejednávanej veci
možno
po
prvé
poznamenať,
že
dotknuté
pripomienky
boli
do
spisu
založené
niekoľko
mesiacov
pred
pojednávaním a nevyhnutne
teda
treba
konštatovať,
že
Komisia
mala
dostatok
času
na
to,
aby
ich
mohla
preskúmať a pripraviť
si
obhajobu.
Komisia
navyše
nepredložila
žiadne
tvrdenie,
ktoré
by
preukazovalo,
že
to
tak
nebolo.
Po
druhé
je
takisto
jasné,
že
Komisia
vo
vzťahu k týmto
pripomienkam
na
pojednávaní
svoje
tvrdenia
predložila.
Komisia
tvrdí
len
to,
že
obmedzený
časový
rámec
pojednávania
jej
neumožnil
zaoberať
sa
všetkými
dotknutými
informáciami,
pričom
neuvádza,
aké
informácie
mohla v tejto
súvislosti
dodať.
Po
tretie
sa
zo
spisu
presne
ako v rozsudku
Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia,
ktorý
sa
uvádza v bode 249
vyššie,
nezdá,
že
by
Komisia
požiadala
Všeobecný
súd o povolenie
predložiť
pripomienky v tejto
súvislosti.
Za
týchto
okolností – hoci
by
bolo
určite
vhodnejšie,
keby
bola
Komisia v nadväznosti
na
pripomienky
predložené
skupinou
BEH
po
sprístupnení
informácií
vyzvaná
na
predloženie
písomných
pripomienok – podľa
môjho
názoru
nemožno
konštatovať,
že
právo
Komisie
na
obhajobu
bolo
porušené.
252. So
zreteľom
na
uvedené
zastávam
názor,
že
desiaty
odvolací
dôvod
by
sa
mal v celom
rozsahu
zamietnuť.
V.      Návrh
253. Vzhľadom
na
analýzu
uvedenú
vyššie
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odvolaniu
čiastočne
vyhovel, a to
aby
vyhovel
prvému,
druhému,
siedmemu a ôsmemu
odvolaciemu
dôvodu, v ktorých
sa
uvádza
nesprávne
právne
posúdenie
týkajúce
sa
správania
spoločnosti
Bulgargaz v súvislosti s prístupom k rumunskému
plynovodu
1,
správania
spoločnosti
Bulgartransgaz v súvislosti s prístupom k prepravnej
sieti a správania
spoločnosti
Bulgartransgaz v súvislosti s prístupom k zásobníku
Chiren, a teda
aby:
–        zrušil
rozsudok
Všeobecného
súdu z 25. októbra
2023,
Bulgarian Energy
Holding a i./Komisia
(T‑136/19,
EU:T:2023:669),
–        v zostávajúcej
časti
odvolanie
zamietol,
–        vrátil
vec
Všeobecnému
súdu
na
nové
preskúmanie
tvrdení,
ktoré
sú
základom
prvého,
druhého,
siedmeho a ôsmeho
odvolacieho
dôvodu,
–        rozhodol,
že o trovách
konania
sa
rozhodne
neskôr.
1      Jazyk
prednesu:
angličtina.
2      T‑136/19,
ďalej
len
„napadnutý
rozsudok“,
EU:T:2023:669.
3      C‑7/97,
ďalej
len
„rozsudok
Bronner“,
EU:C:1998:569.
4      Rozsudok z 30. januára
2020,
Generics (UK)
a. i. [C‑307/18,
ďalej
len
„rozsudok
Generics (UK) a i.“,
EU:C:2020:52].
Pozri
tiež
rozsudok z 25. marca 2021,
Lundbeck/Komisia
(C‑591/16 P,
ďalej
len
„rozsudok
Lundbeck/Komisia“,
EU:C:2021:243).
5      Pozri
najmä
rozsudky z 25. marca 2021,
Deutsche
Telekom/Komisia
(C‑152/19 P,
ďalej
len
„rozsudok
Deutsche
Telekom/Komisia“,
EU:C:2021:238); z 25. marca 2021,
Slovak
Telekom/Komisia
(C‑165/19 P,
ďalej
len
„rozsudok
Slovak
Telekom/Komisia“,
EU:C:2021:239); z 12. januára
2023,
Lietuvos geležinkeliai/Komisia
(C‑42/21 P,
ďalej
len
„rozsudok
Lietuvos geležinkeliai/Komisia“,
EU:C:2023:12); z 10. septembra
2024,
Google a Alphabet/Komisia
(Google
Shopping)
[C‑48/22 P,
ďalej
len
„rozsudok
Google a Alphabet/Komisia
(Google
Shopping)“,
EU:C:2024:726], a z 18. decembra
2025,
Lukoil
Bulgaria a Lukoil
Neftohim Burgas (C‑245/24,
ďalej
len
„rozsudok
Lukoil“,
EU:C:2025:987).
6      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Slovak
Telekom/Komisia
(bod 46 a citovaná
judikatúra).
7      Rozsudok
Lukoil
(bod 44).
8      Rozsudok
Lukoil
(body 46
až
49 a citovaná
judikatúra).
9      Konkrétnejšie
je
založený
predovšetkým
na
bode 87
rozsudku
Lietuvos geležinkeliai/Komisia,
kde
sa
uvádza,
že
test
podľa
rozsudku
Bronner sa
neuplatňuje v situácii,
keď
bola
predmetná
infraštruktúra
financovaná
nie z vlastných
investícií
podniku v dominantnom
postavení,
ale z verejných
zdrojov a tento
podnik
nie
je
vlastníkom
tejto
infraštruktúry.
10      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Deutsche
Telekom/Komisia
(bod 47) a rozsudok z 25. februára
2025,
Alphabet a i. (C‑233/23,
ďalej
len
„rozsudok
Alphabet a i.“,
EU:C:2025:110,
bod 43).
11      Rozsudok
Lukoil
(body 55 a 56).
12      Rozsudok
Lukoil
(body 54
až
56).
13      Rozsudok
Lietuvos geležinkeliai/Komisia
(body 88 a 89).
14      Pozri
analogicky
rozsudok z 10. marca 2022,
Komisia/Freistaat Bayern a i. (C‑167/19 P a C‑171/19 P,
EU:C:2022:176),
ako
aj
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Pitruzzella vo
veci
Komisia/Írsko a Apple
Sales International
(C‑465/20 P,
EU:C:2023:840,
bod 21).
15      Rozsudok z 10. júla
1991,
RTE/Komisia
(T‑69/89,
EU:T:1991:39).
16      Aj
na
tomto
mieste
Komisia
odkazuje
na
bod 41
rozsudku
Bronner.
17      Rozsudok
zo
6. septembra
2017,
Intel/Komisia
(C‑413/14 P,
ďalej
len
„rozsudok
Intel/Komisia“,
EU:C:2017:632,
body 146 a 147 a citovaná
judikatúra).
18      Rozsudok z 18. decembra
2025,
WS a i./Frontex (Spoločná
návratová
operácia)
(C‑679/23 P,
EU:C:2025:976,
bod 83 a citovaná
judikatúra).
19      Rozsudok z 15. júla
2021,
Komisia/Landesbank
Baden‑Württemberg a SRB
(C‑584/20 P a C‑621/20 P,
ďalej
len
„rozsudok
Komisia/Landesbank
Baden‑Württemberg a SRB“,
EU:C:2021:601,
bod 56 a citovaná
judikatúra).
20      Rozsudok z 29. januára
2026,
Multan (C‑431/24,
EU:C:2026:53,
bod 44 a citovaná
judikatúra).
21      Návrhy,
ktoré
predniesla
generálna
advokátka
Sharpston vo
veci
Komisia/RQ
(C‑831/18 P,
EU:C:2019:1143,
bod 146), a generálna
advokátka
Trstenjak vo
veci
VB
Pénzügyi Lízing
(C‑137/08,
EU:C:2010:401,
body 78 a 79).
22      Rozsudok
zo
17. novembra
2022,
Harman International
Industries (C‑175/21,
EU:C:2022:895,
bod 62 a citovaná
judikatúra).
23      Rozsudok
Komisia/Landesbank
Baden‑Württemberg a SRB
(bod 57 a citovaná
judikatúra).
24      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
16. októbra
2019,
Glencore Agriculture Hungary (C‑189/18,
EU:C:2019:861,
bod 61 a citovaná
judikatúra).
25      Pozri v tejto
súvislosti
napríklad
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Mazák
vo
veci
Grécko/Komisia
(C‑203/07 P,
EU:C:2008:270,
body 77
až
83).
26      Pozri v tejto
súvislosti
rozsudok
zo
6. novembra
2014,
Taliansko/Komisia
(C‑385/13 P,
EU:C:2014:2350,
bod 67 a citovaná
judikatúra).
27      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 13. júla
2009 o spoločných
pravidlách
pre
vnútorný
trh
so
zemným
plynom,
ktorou
sa
zrušuje
smernica
2003/55/ES
(Ú. v. EÚ L 211,
2009,
s. 94).
28      Rozsudok
Lukoil
(bod 56).
29      Pozri
bod 35
vyššie a rozsudok
Lietuvos geležinkeliai/Komisia
(body 88 a 89).
30      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady z 13. júla
2009 o podmienkach
prístupu
do
prepravných
sietí
pre
zemný
plyn,
ktorým
sa
zrušuje
nariadenie
(ES)
č. 1775/2005
(Ú. v. EÚ L 211,
2009,
s. 36).
Toto
nariadenie
sa
uplatňovalo
počas
obdobia
porušovania.
Bolo
zrušené
nariadením
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2024/1789 z 13. júna
2024 o vnútornom
trhu s obnoviteľným
plynom,
zemným
plynom a vodíkom,
ktorým
sa
menia
nariadenia
(EÚ)
č. 1227/2011,
(EÚ)
2017/1938,
(EÚ)
2019/942 a (EÚ)
2022/869 a rozhodnutie
(EÚ)
2017/684 a ktorým
sa
zrušuje
nariadenie
(ES)
č. 715/2009
(Ú. v. EÚ L,
2024/1789),
ktoré
sa
uplatňuje
od
5. februára
2025.
31      Rozsudok
Generics (UK) a i. (body 43 a 46).
32      Rozsudok
Lundbeck/Komisia
(bod 57).
33      Rozsudok z 21. decembra
2023,
European Superleague Company (C‑333/21,
ďalej
len
„rozsudok
European Superleague Company“,
EU:C:2023:1011).
34      Rozsudok z 26. októbra
2023,
EDP – Energias de
Portugal a i. (C‑331/21,
ďalej
len
„rozsudok
EDP – Energias de
Portugal a i.“,
EU:C:2023:812,
bod 60 a citovaná
judikatúra).
35      Rozsudok
EDP – Energias de
Portugal a i. (bod 63 a citovaná
judikatúra).
36      Rozsudok z 13. februára
1979,
Hoffmann‑La
Roche/Komisia
(85/76,
ďalej
len
„rozsudok
Hoffmann‑La
Roche/Komisia“,
EU:C:1979:36,
bod 38).
37      Súdny
dvor
nedávno
pri
viacerých
príležitostiach
zopakoval
hlavné
zásady,
ktorými
sa
riadi
kontrola
takýchto
zneužívajúcich
praktík
podľa
článku 102 ZFEÚ (pozri
okrem
iného
rozsudok
European Superleague Company a rozsudok
Alphabet a i.).
Súdny
dvor
konkrétnejšie
zdôraznil,
že
takýmto
správaním
je
konanie,
ktoré
na
trhu,
kde
je
miera
hospodárskej
súťaže
už
oslabená
práve z dôvodu
prítomnosti
jedného
alebo
viacerých
podnikov v dominantnom
postavení,
bráni
udržaniu
stupňa
hospodárskej
súťaže,
ktorý
na
trhu
existuje,
alebo
rozvoju
tejto
hospodárskej
súťaže
prostredníctvom
použitia
iných
prostriedkov
než
tých,
ktorými
sa
riadi
bežná
hospodárska
súťaž
medzi
podnikmi
[rozsudok
Alphabet a i. (body 37 a 38 a citovaná
judikatúra)].
38      Návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Rantos vo
veci
EDP – Energias de
Portugal a i. (C‑331/21,
EU:C:2023:153,
body 47 a 48)
(ďalej
len
„návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Rantos vo
veci
EDP – Energias de
Portugal a i.“).
39      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
European Superleague Company (bod 186 a citovaná
judikatúra).
40      Rozsudok
European Superleague Company (body 131 a 186 a citovaná
judikatúra).
41      Pozri
okrem
iného
rozsudky z 19. januára
2023,
Unilever
Italia Mkt.
Operations (C‑680/20,
ďalej
len
„rozsudok
Unilever
Italia Mkt.
Operations“,
EU:C:2023:33,
bod 36 a citovaná
judikatúra), a zo
6. októbra
2015,
Post
Danmark (C‑23/14,
EU:C:2015:651,
body 70 a 72 a citovaná
judikatúra).
42      Pozri v tomto
zmysle
tiež
rozsudok z 27. marca 2012,
Post
Danmark (C‑209/10,
EU:C:2012:172,
bod 42).
43      Súdny
dvor v bode 48
svojho
rozsudku
Hoffmann‑La
Roche/Komisia
konštatoval,
že
absencia
potenciálnej
konkurencie
je
na
účely
konštatovania
existencie
dominantného
postavenia
relevantným
faktorom.
44      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 29. júna
2012,
E.ON
Ruhrgas a E.ON/Komisia
(T‑360/09,
ďalej
len
„rozsudok
E.ON
Ruhrgas a E.ON/Komisia“,
EU:T:2012:332,
bod 86 a citovaná
judikatúra).
45      Rozsudok z 28. júna
2016,
Telefónica/Komisia
(T‑216/13,
EU:T:2016:369,
bod 221 a citovaná
judikatúra).
46      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
EDP – Energias de
Portugal a i. (bod 63 a citovaná
judikatúra).
47      Generálny
advokát
Rantos v tejto
súvislosti
odkazoval
na
viaceré
rozsudky
Všeobecného
súdu
vrátane
rozsudku
zo
14. apríla
2011,
Visa
Europe a Visa
International
Service/Komisia
(T‑461/07,
EU:T:2011:181,
bod 168), a rozsudku
E.ON
Ruhrgas a E.ON/Komisia
(bod 87)
[pozri
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Rantos vo
veci
EDP – Energias de
Portugal a i. (bod 63)].
Súdny
dvor
dané
návrhy v tejto
súvislosti
výslovne
potvrdil
[pozri
rozsudok
EDP – Energias de
Portugal a i. (bod 70)].
48      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 27. júna
2024,
Mylan Laboratories a Mylan/Komisia
(C‑197/19 P,
EU:C:2024:550,
bod 67).
49      Návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Rantos vo
veci
EDP – Energias de
Portugal a i.
50      Rozsudok
Generics (UK) a i. (body 36
až
39).
51      Podotýkam,
že
Všeobecný
súd v minulosti v inom
kontexte
konštatoval,
že
„samotné
odoslanie
štandardného
listu
niektorým
cieľovým
subjektom
bez
akejkoľvek
ďalšej
komunikácie v priebehu
niekoľkých
mesiacov
nemožno
primerane
považovať
za
vážne
úsilie o začatie
obchodných
rokovaní v záujme
získania
dotknutých
práv.
Absencia
odpovede
cieľových
subjektov
teda
nemôže
predstavovať
odmietnutie
udelenia
licencie,
ktoré
by
bolo
zneužitím“
[rozsudok z 11. januára
2017,
Topps Europe/Komisia
(T‑699/14,
EU:T:2017:2,
bod 143)].
52      Rozsudok
Unilever
Italia Mkt.
Operations (bod 28).
53      Toto
konštatovanie
je
vyvodené z bodov 43 a 46
rozsudku
Generics (UK) a i. a bodu 57
rozsudku
Lundbeck/Komisia.
54      Tvrdeniu
skupiny
BEH,
že
Komisia
spochybňuje
bod 286
napadnutého
rozsudku
neúčinne,
pretože
žiadny z týchto
rozsudkov
sa v ňom
neuplatňuje,
nemožno
vyhovieť.
Bod 286 v rozpore s týmto
tvrdením
vychádza z bodov 279 a 280
napadnutého
rozsudku.
Podľa
Všeobecného
súdu
konštatovanie v bode 280, z ktorého
vyplýva,
že
účinky
vylúčenia
údajného
zneužitia
dominantného
postavenia
nesmú
byť
čisto
hypotetické,
musí
Komisia
preukázať
predložením
dôkazov o otázkach
uvedených v bodoch 281 a 282.
Bod 281 v tejto
súvislosti
výslovne
odkazuje
na
rozsudky
Generics (UK) a i. a Lundbeck/Komisia a treba
teda
konštatovať,
že
bod 286
je
sčasti
založený
na
oboch
týchto
rozsudkoch.
55      Rozsudok z 25. januára
2022,
Komisia/European Food a i. (C‑638/19 P,
EU:C:2022:50,
bod 75 a citovaná
judikatúra).
56      Rozsudok
Google a Alphabet/Komisia
(Google
Shopping)
(bod 61 a citovaná
judikatúra).
57      Pozri
body 37
až
47
vyššie.
58      Pozri
bod 29
vyššie.
59      Rozsudok z 26. mája
2016,
Rose
Vision/Komisia
(C‑224/15 P,
EU:C:2016:358,
bod 24 a citovaná
judikatúra).
60      Tieto
tri
samostatné
výhrady
sa
týkali
údajnej
medzivládnej
povahy
opätovného
prerokovania
dohody z roku
2005,
správania
spoločnosti
Bulgargaz počas
tohto
rokovania a jeho
trvania.
61      Toto
vymedzenie
sa
uvádza v publikácii
SALMON,
J.:
Dictionnaire de
droit international public.
Brussels:
Bruylant,
2001;
pozri v tejto
súvislosti
tiež
CRAWFORD,
J.:
Brownlie’s Principles of
Public International
Law.
9th
edition.
Oxford University Press,
2019,
s. 355.
62      Rozsudok
Google a Alphabet/Komisia
(Google
Shopping)
(bod 61 a citovaná
judikatúra).
63      Rozsudok z 15. januára
2026,
Uno/Komisia
(C‑126/24 P,
ďalej
len
„rozsudok
Uno/Komisia“,
EU:C:2026:8,
bod 51 a citovaná
judikatúra).
64      Situácia
spoločnosti
C
Energy
sa
skúma v rámci
analýzy
prvých
troch
odvolacích
dôvodov.
65      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
14. novembra
2024,
LE/Komisia
(C‑781/22 P,
EU:C:2024:960,
bod 60 a citovaná
judikatúra).
66      Rozsudok
Google a Alphabet/Komisia
(Google
Shopping)
(bod 61 a citovaná
judikatúra).
67      Toplofikacia Razgrad je
dcérskou
spoločnosťou a zákazníkom
spoločnosti
Overgas.
68      Pozri
rozsudok
Generics (UK) a i. (bod 154 a citovaná
judikatúra) a rozsudok z 12. mája
2022,
Servizio Elettrico Nazionale a i. (C‑377/20,
ďalej
len
„rozsudok
Servizio Elettrico Nazionale a i.“,
EU:C:2022:379,
body 50,
64 a 72 a citovaná
judikatúra).
69      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Servizio Elettrico Nazionale a i. (bod 70 a citovaná
judikatúra).
70      Rozsudok
Lietuvos geležinkeliai/Komisia
(bod 76 a citovaná
judikatúra).
71      Rozsudok z 24. januára
2013,
Frucona Košice/Komisia
(C‑73/11 P,
ďalej
len
„rozsudok
Frucona“,
EU:C:2013:32).
72      Rozsudok
zo
6. decembra
2012,
Komisia/Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P,
ďalej
len
„rozsudok
Komisia/Verhuizingen Coppens“,
EU:C:2012:778,
bod 46).
73      Pozri
napríklad
rozsudky z 20. marca 2002,
Lögstör Rör/Komisia
(T‑16/99,
EU:T:2002:72,
body 102
až
112), a z 8. júla
1999,
Montecatini/Komisia
(C‑235/92 P,
EU:C:1999:362,
bod 195).
74      Ako
nedávno
podotkla
generálna
advokátka
Kokott vo
svojich
návrhoch
vo
veci
Google a Alphabet/Komisia
(C‑738/22 P,
EU:C:2025:463,
bod 206 a citovaná
judikatúra).
75      Pozri v tejto
súvislosti
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Pitruzzella vo
veci
Sony
Corporation a Sony
Electronics/Komisia,
Sony
Optiarc a Sony
Optiarc America/Komisia,
Quanta Storage/Komisia a Toshiba
Samsung
Storage Technology a Toshiba
Samsung
Storage Technology Korea/Komisia
(C‑697/19 P až C‑700/19 P,
EU:C:2021:452,
body 55
až
80);
pozri
tiež
ROMIĆ, M.:
Particularities of
Proving a Single
and
Continuous Infringement of
EU
Competition Rules.
In:
Yearbook of
Antitrust and
Regulatory Studies.
Roč. 13,
č. 22,
2020,
s. 169.
76      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 27. júna
2024,
Servier a i./Komisia
(C‑201/19 P,
EU:C:2024:552,
bod 240 a citovaná
judikatúra).
77      Pozri
analogicky a v kontexte
článku 101 ZFEÚ rozsudok z 1. februára
2024,
Scania a i./Komisia
(C‑251/22 P,
EU:C:2024:103,
body 133
až
135 a citovaná
judikatúra).
78      Rozsudok
zo
14. septembra
2022,
Google a Alphabet/Komisia
(Google
Android)
(T‑604/18,
EU:T:2022:541).
79      Rozsudok
Komisia/Verhuizingen Coppens (bod 38 a citovaná
judikatúra).
80      Rozsudok
Komisia/Verhuizingen Coppens (bod 46).
81      Rozsudok
zo
16. júna
2022,
Sony
Corporation a Sony
Electronics/Komisia
(C‑697/19 P,
ďalej
len
„rozsudok
Sony
Corporation a Sony
Electronics/Komisia“,
EU:C:2022:478,
bod 73).
82      Rozsudok
Frucona (bod 89).
83      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
16. júna
2022,
Sony
Optiarc a Sony
Optiarc America/Komisia
(C‑698/19 P,
EU:C:2022:480,
bod 81).
84      Rozsudok
Sony
Corporation a Sony
Electronics/Komisia
(bod 78).
85      Rozsudok
Hoffmann‑La
Roche/Komisia
(body 9 a 11).
86      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 20. decembra
2017,
Prequ’ Italia (C‑276/16,
EU:C:2017:1010,
bod 45 a citovaná
judikatúra), a z 30. novembra
2023,
Sistem ecologica/Komisia
(C‑787/22 P,
EU:C:2023:940,
bod 150 a citovaná
judikatúra).
87      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 25. októbra
2011,
Solvay/Komisia
(C‑110/10 P,
EU:C:2011:687,
bod 49 a citovaná
judikatúra).
88      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 19. mája
1994,
SEP/Komisia
(C‑36/92 P,
EU:C:1994:205,
body 36 a 37).
89      V bode 9
dokumentu
Generálneho
riaditeľstva
pre
hospodársku
súťaž s názvom
Best
Practices on
the disclosure of
information in
data rooms in
proceedings under Articles 101
and
102
TFEU
and
under the EU
Merger Regulation Komisia
zdôrazňuje
výnimočnú
povahu
postupu s dátovou
miestnosťou
aj
výhody,
ktoré
ponúka,
pričom
uvádza,
že
„dátové
miestnosti
sú
výnimočným
nástrojom,
ktorý v závislosti
od
okolností
konkrétneho
prípadu
môže
chrániť
právo
na
obhajobu
pri
súčasnom
rešpektovaní
legitímnych
záujmov
dôvernosti
podnikov
alebo
osôb,
od
ktorých
Komisia
získala
informácie“.
90      Pozri
analogicky
rozsudok z 20. apríla
1999,
Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia
(T‑305/94
až T‑307/94, T‑313/94
až T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94,
EU:T:1999:80,
bod 1017).
91      Uznesenie
zo
14. marca 2022,
Bulgarian Energy
Holding a i./Komisia
(T‑136/19,
ďalej
len
„uznesenie
Bulgarian Energy
Holding a i./Komisia“,
EU:T:2022:149).
92      Rozsudok
Uno/Komisia
(bod 51 a citovaná
judikatúra).
93      Pozri v tejto
súvislosti
rozsudok
zo
7. januára
2004,
Aalborg Portland a i./Komisia
(C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P,
EU:C:2004:6,
body 73 a 130).
94      Rozsudok
Intel/Komisia
(body 96 a 97 a citovaná
judikatúra).
95      Uznesenie
podpredsedu
Súdneho
dvora z 27. marca 2024,
Komisia/Amazon
Services Europe [C‑639/23 P(R),
ďalej
len
„uznesenie
Komisia/Amazon
Services Europe“,
EU:C:2024:277,
bod 40 a citovaná
judikatúra].
96      Uznesenie
Komisia/Amazon
Services Europe (bod 42 a citovaná
judikatúra).
97      Rozsudok z 12. novembra
2014,
Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia
(C‑580/12 P,
ďalej
len
„rozsudok
Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia“,
EU:C:2014:2363,
bod 31 a citovaná
judikatúra).
98      Uznesenie
Komisia/Amazon
Services Europe (bod 43 a citovaná
judikatúra).
99      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Komisia/Amazon
Services Europe (bod 42).
100      Rozsudok
Guardian Industries a Guardian Europe/Komisia
(body 32
až
35).