62023CC0097
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
TAMARA ĆAPETA
prednesené 27. marca 2025 (
1
)
Vec C‑97/23 P
WhatsApp Ireland Ltd
proti
Európskemu výboru pre ochranu údajov
„Odvolanie – Ochrana osobných údajov – Nariadenie (EÚ) 2016/679 – Článok 65 – Mechanizmus konzistentnosti – Riešenie sporov Európskym výborom pre ochranu údajov – Žaloba o neplatnosť – Článok 263 prvý odsek ZFEÚ – Pojem ‚napadnuteľný akt‘ – Článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ – Koncept ‚priamej dotknutosti‘ – Pojem ‚prípravný akt‘ alebo ‚dočasný‘ akt – Otázka ‚neuplatniteľnosti‘ rozhodnutia voči fyzickej alebo právnickej osobe – Voľná úvaha subjektu vykonávajúceho dané rozhodnutie“
I. Úvod
1.
V prejednávanom odvolaní sa predkladá neustále aktuálna otázka výkladu a uplatňovania podmienok prípustnosti žaloby o neplatnosť podanej žalobcami, ktorí sú fyzickými alebo právnickými osobami. Vec sa presnejšie týka pojmov „napadnuteľný akt“ v zmysle článku 263 prvého odseku ZFEÚ a „priama dotknutosť“ v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ.
2.
Táto otázka sa objavuje v kontexte mechanizmu konzistentnosti, ktorý sa stanovuje v nariadení (EÚ) 2016/679 (ďalej len „GDPR“) (
2
). Tento mechanizmus pozostáva zo zmiešaného konania, na ktorom sa zúčastňujú vnútroštátne dozorné orgány a Európsky výbor pre ochranu údajov (ďalej len „EDPB“).
3.
Všeobecný súd v napadnutom uznesení konštatoval, že žaloba podaná spoločnosťou WhatsApp Ireland Ltd (ďalej len „WhatsApp“ alebo „odvolateľka“) proti záväznému rozhodnutiu 1/2021 (
3
) prijatému v kontexte tohto mechanizmu je neprípustná. (
4
) Preto bolo podané prejednávané odvolanie. (
5
)
4.
Nad rámec tohto konkrétneho odvolania má Súdny dvor príležitosť všeobecnejšie vysvetliť, akým spôsobom sa majú pravidlá týkajúce sa prípustnosti žalôb o neplatnosť uplatňovať na zmiešané konania.
II. Okolnosti
5.
Prejednávaná vec má pôvod v mechanizme konzistentnosti zavedenom GDPR. Presnejšie sa týka časti tohto mechanizmu stanovenej v článku 65 GDPR, podľa ktorého má EDPB právomoc prijímať záväzné rozhodnutia, ktorými rieši určité druhy sporov vznikajúcich medzi vnútroštátnymi dozornými orgánmi pri presadzovaní pravidiel GDPR.
6.
Mechanizmus konzistentnosti predstavuje jedno z početných „zmiešaných správnych konaní“ zavedených sekundárnym právom Únie. (
6
)
7.
Týmto pojmom sa označujú konania, v rámci ktorých sa rozhodovanie uskutočňuje vo viacerých krokoch, pričom sa na ňom zúčastňujú inštitúcie alebo orgány Únie aj vnútroštátne inštitúcie alebo orgány. (
7
)
8.
Jednou z právnych otázok vznikajúcich v súvislosti s týmito konaniami je otázka ako určiť, ktoré z aktov prijatých rôznymi subjektmi v rámci daného konania predstavujú „napadnuteľné akty“ a následne na ktorých súdoch by sa tieto akty mali napadnúť. (
8
)
9.
V tomto kontextu treba nahliadať na prejednávané odvolanie. Podľa názoru odvolateľky Všeobecný súd nesprávne rozhodol, že napadnuté rozhodnutie prijaté v rámci mechanizmu konzistentnosti nie je aktom napadnuteľným na súdoch Únie.
A.
Mechanizmus konzistentnosti podľa GDPR
10.
Úloha monitorovania a presadzovania pravidiel GDPR sa zveruje rôznym dozorným orgánom členských štátov na ich príslušných územiach. (
9
)
11.
V záujme riešenia možnej rozdrobenosti pri vykonávaní pravidiel ochrany údajov v rámci Únie, ktorá by mohla vyplynúť z tohto „decentralizovaného“ systému, sa v GDPR stanovuje spolupráca vnútroštátnych dozorných orgánov. (
10
)
12.
Keď má operácia spracúvania údajov cezhraničný rozmer, orgán, ktorému príslušný sprostredkovateľ alebo prevádzkovateľ podlieha, t. j. vedúci dozorný orgán, je povinný rozoslať návrh svojho rozhodnutia, ktorým sa presadzujú pravidlá GDPR vo vzťahu k danému sprostredkovateľovi alebo prevádzkovateľovi v jeho právomoci, dotknutým dozorným orgánom iných členských štátov.
13.
Ak tieto iné orgány súhlasia s výkladom GDPR a opatreniami v oblasti presadzovania, ktoré navrhuje vedúci dozorný orgán, tento orgán môže prijať svoje konečné rozhodnutie, ktoré je pre príslušného prevádzkovateľa alebo sprostredkovateľa záväzné.
14.
Ak ale tieto iné dozorné orgány podajú relevantné a odôvodnené námietky, s ktorými vedúci dozorný orgán nesúhlasí alebo ich považuje za nerelevantné alebo neodôvodnené, tento orgán musí záležitosť predložiť na rozhodnutie EDPB. (
11
)
15.
EDPB spor medzi dotknutými vnútroštátnymi dozornými orgánmi rozhodne a daný konkrétny prípad vyrieši záväzným rozhodnutím. (
12
)
16.
Toto rozhodnutie je podľa článku 65 ods. 2 GDPR adresované vedúcemu dozornému orgánu a iným dotknutým dozorným orgánom, pričom je pre ne záväzné. (
13
) Rozhodnutie sa takisto uverejňuje na webovom sídle EDPB. (
14
)
17.
Vedúci dozorný orgán musí v stanovených lehotách (
15
) na základe tohto záväzného rozhodnutia EDPB prijať konečné rozhodnutie (
16
), ktoré sa potom oznámi príslušnému prevádzkovateľovi alebo sprostredkovateľovi.
B.
Udalosti vedúce k prejednávanej veci
18.
WhatsApp je spoločnosť, ktorá poskytuje služby uskutočňovania hovorov a zasielania správ cez internet (ďalej len „služba zasielania správ“).
19.
Ak si chce používateľ vytvoriť účet u tejto spoločnosti s cieľom využívať služby správ, musí súhlasiť s jej podmienkami používania a zásadami ochrany osobných údajov. (
17
)
20.
WhatsApp 24. mája 2018 zmenila svoje zásady ochrany osobných údajov s cieľom zohľadniť zmeny zavedené GDPR, ktoré sa malo uplatňovať od 25. mája 2018. (
18
) Existujúcim používateľom bola ponúknutá možnosť tieto zmeny prijať alebo používanie služby zasielania správ odvolateľky ukončiť.
21.
Data Protection Commission (Dozorný orgán pre ochranu osobných údajov fyzických osôb, Írsko, ďalej len „írsky dozorný orgán“) následne prijal viaceré sťažnosti konkrétnych dotknutých osôb týkajúce sa činností spracúvania údajov odvolateľky. (
19
)
22.
Írsky dozorný orgán v decembri 2018 v nadväznosti na predbežné posúdenie sťažností začal vyšetrovanie v súvislosti s otázkou, či si WhatsApp splnila svoje povinnosti v oblasti transparentnosti podľa GDPR, konkrétne podľa jeho článkov 12 až 14, pokiaľ ide o poskytovanie informácií používateľom jej služby zasielania správ aj osobám, ktoré nie sú jej používateľmi, a transparentnosť daných informácií. (
20
)
23.
Keďže sa so službou zasielania správ spoločnosti WhatsApp spája cezhraničné spracúvanie v rámci celej Únie, írsky dozorný orgán v súlade so svojimi povinnosťami vyplývajúcimi z GDPR rozoslal návrh svojho rozhodnutia ostatným dotknutým vnútroštátnym dozorným orgánom. (
21
)
24.
V reakcii na tento návrh boli írskemu dozornému orgánu doručené námietky nemeckého (spolkového), maďarského, holandského, poľského, francúzskeho, talianskeho, portugalského a bádensko‑württemberského dozorného orgánu. (
22
) Rakúsky, holandský, dánsky, poľský, belgický, francúzsky a hamburský spolkový dozorný orgán okrem toho k danému návrhu rozhodnutia predložili viaceré pripomienky. (
23
)
25.
Keďže viacero iných dozorných orgánov k návrhu rozhodnutia vznieslo relevantné a odôvodnené námietky, s ktorými írsky dozorný orgán nesúhlasil, tento orgán dané námietky postúpil na riešenie EDPB. (
24
)
26.
EDPB 28. júla 2021 prijal napadnuté rozhodnutie a následne informoval írsky dozorný orgán aj iné dotknuté dozorné orgány. (
25
)
27.
EDPB dal írskemu dozornému orgánu v napadnutom rozhodnutí pokyn, aby upravil viaceré konštatovania obsiahnuté v návrhu rozhodnutia a aby zvýšil pokuty, ktoré sa v ňom navrhujú.
28.
V napadnutom rozhodnutí sa írskemu dozornému orgánu v podstate ukladá povinnosť konštatovať, že „údaje zo stratového hašovania“ (
26
) predstavujú osobné údaje v zmysle článku 4 bodu 1 GDPR (
27
) a že odvolateľka porušila pravidlá transparentnosti podľa článku 5 ods. 1 písm. a), článku 13 ods. 1 písm. d), článku 13 ods. 2 písm. e) a článku 14 tohto nariadenia. (
28
)
29.
Pokiaľ ide o procesné konštatovania a pokuty, v napadnutom rozhodnutí sa stanovuje, že lehota odvolateľky na zabezpečenie súladu sa má skrátiť zo šiestich mesiacov na tri, že írsky dozorný orgán nesprávne vyložil kritérium týkajúce sa výšky pokút a že sumy pokút, ktoré tento orgán zvažoval, by sa mali zvýšiť. (
29
)
30.
Írsky dozorný orgán na základe týchto pokynov upravil návrh svojho rozhodnutia a 20. augusta 2021 prijal konečné vnútroštátne rozhodnutie. (
30
)
31.
Odvolateľka 1. novembra 2021 podala na Všeobecný súd žalobu, ktorou sa domáhala zrušenia napadnutého rozhodnutia EDPB.
32.
Všeobecný súd 7. decembra 2022 prijal napadnuté uznesenie, ktorým žalobu odvolateľky zamietol ako neprípustnú.
33.
Všeobecný súd v danom uznesení v podstate konštatoval, že napadnuté rozhodnutie nepredstavuje napadnuteľný akt v zmysle článku 263 prvého odseku ZFEÚ a že odvolateľka týmto rozhodnutím nie je priamo dotknutá v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ.
34.
Napadnuté uznesenie má takúto štruktúru:
–
v bode 40 Všeobecný súd konštatuje, že odvolateľka je napadnutým rozhodnutím osobne dotknutá,
–
v bodoch 42 až 49 sa Všeobecný súd zaoberá otázkou, či napadnuté rozhodnutie predstavuje napadnuteľný akt v zmysle článku 263 prvého odseku ZFEÚ, a vyvodzuje záver, že toto rozhodnutie nepredstavuje takýto akt,
–
v bodoch 50 až 65 Všeobecný súd skúma, či je odvolateľka napadnutým rozhodnutím priamo dotknutá v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ. Konštatuje, že napadnuté rozhodnutie právne postavenie odvolateľky priamo neovplyvňuje a že dané rozhodnutie ponechalo írskemu dozornému orgánu mieru voľnej úvahy, takže podmienky priamej dotknutosti nie sú splnené,
–
Všeobecný súd teda konštatuje, že žaloba odvolateľky o neplatnosť je neprípustná, a v bodoch 66 až 71 navyše vysvetľuje, prečo je jeho konštatovanie v súlade s logikou systému súdnych prostriedkov nápravy ustanoveného Zmluvami.
C.
Konanie na Súdnom dvore
35.
Odvolateľka sa svojím odvolaním podaným 17. februára 2023 domáha, aby Súdny dvor zrušil napadnuté uznesenie, konštatoval, že žaloba je prípustná, vrátil vec Všeobecnému súdu na rozhodnutie vo veci samej a uložil EDPB povinnosť nahradiť trovy konania.
36.
Nemecká vláda vstúpila do konania ako vedľajšia účastníčka na podporu EDPB.
37.
Pojednávanie, na ktorom odvolateľka a EDPB predniesli ústne pripomienky, sa konalo 26. novembra 2024.
III. Analýza
38.
Odvolateľka uvádza dva odvolacie dôvody. V rámci svojho prvého odvolacieho dôvodu tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho výkladu pojmov „napadnuteľný akt“ v zmysle článku 263 prvého odseku ZFEÚ a „priama dotknutosť“ v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ. Toto pochybenie malo za následok nesprávne uplatnenie článku 263 ZFEÚ v danej veci, čo viedlo k tomu, že Všeobecný súd nesprávne kvalifikoval napadnuté rozhodnutie ako akt, ktorý odvolateľka nemôže napadnúť. Odvolateľka v rámci svojho druhého odvolacieho dôvodu uvádza, že Všeobecný súd sa vo vzťahu k napadnutému rozhodnutiu dopustil nesprávneho výkladu a uplatnenia článku 65 ods. 1 GDPR.
39.
V týchto návrhoch Súdnemu dvoru navrhnem, aby konštatoval, že na mechanizmus konzistentnosti stanovený v GDPR Všeobecný súd nesprávne uplatnil analýzu, ktorá sa vyžaduje podľa článku 263 prvého a štvrtého odseku ZFEÚ. Prvému odvolaciemu dôvodu by sa teda malo vyhovieť a napadnuté uznesenie by sa malo zrušiť. Druhým odvolacím dôvodom sa preto nebude treba zaoberať.
40.
Nad rámec bezprostredného kontextu prejednávaného odvolania však podotýkam, že táto vec vyvoláva aj horizontálnejšiu otázku, a to otázku, ktoré analytické kroky treba prijať s cieľom rozhodnúť o prípustnosti žaloby o neplatnosť podanej proti aktu prijatému v rámci zmiešaného konania.
41.
Jednotlivé zmiešané konania sa do značnej miery líšia, pričom každé z nich je sekundárnym aktom Únie, ktorým sa zavádza, špecificky koncipované tak, aby zodpovedalo účelu, ktorý dané konanie plní v príslušnej oblasti správneho rozhodovania na základe práva Únie.
42.
Ak analytické kroky v rámci posudzovania prípustnosti žalôb o neplatnosť podaných fyzickými alebo právnickými osobami proti aktom prijatým v týchto konaniach nebudú chápané správne, je pravdepodobné, že Všeobecný súd týmto osobám vo veciach týkajúcich sa rôznych druhov zmiešaných konaní v budúcnosti opäť neodôvodnene odoprie prístup k súdom Únie.
43.
Podmienky vzťahujúce sa na článok 263 ZFEÚ však bez ohľadu na tieto rozličné štruktúry zostávajú rovnaké. Všeobecné pravidlá týkajúce sa prípustnosti žalôb podaných fyzickými alebo právnickými osobami proti aktom prijatým v rámci zmiešaného konania by sa teda mali uplatňovať rovnako a s využitím rovnakých analytických krokov v prípade všetkých takýchto zmiešaných konaní pri súčasnom zohľadnení ich osobitostí.
44.
Ako sa pokúsim ukázať vo svojej analýze, Všeobecný súd do svojho posúdenia podmienok prípustnosti podľa článku 263 ZFEÚ zahrnul niektoré nepotrebné (a zavádzajúce) analytické kroky inšpirované osobitosťami mechanizmu konzistentnosti podľa GDPR. Otázka, či je napadnuté rozhodnutie v danom konaní dočasným aktom, napríklad podľa môjho názoru odvádza pozornosť od relevantnej otázky, či je toto rozhodnutie konečným a záväzným aktom, čo je jediná náležitá otázka, ktorú si treba položiť v kontexte analýzy podľa článku 263 prvého odseku ZFEÚ. Podobne skúmanie, či napadnuté rozhodnutie možno uplatňovať priamo voči odvolateľke, odvádza pozornosť od analytickej otázky, či dané rozhodnutie samo osebe ovplyvňuje právne postavenie odvolateľky, ako sa vyžaduje v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ.
45.
Keď Súdny dvor v konkrétnej veci odôvodňuje svoje konštatovanie (ne)prípustnosti, často odkazuje na osobitosti zmiešaného konania, o ktoré išlo v danej veci, a tieto osobitosti nezriedka odlišuje od charakteristík iného konania, v ktorom dospel k odlišnému záveru. (
31
) Tieto vysvetlenia Súdneho dvora nemožno zovšeobecňovať a mechanicky uplatňovať na nové veci. (
32
)
46.
Všeobecný súd sa v rámci svojej analýzy opieral o viaceré rozsudky Súdneho dvora, najmä o rozsudok IBM (
33
) a rozsudok Deutsche Post (
34
).
47.
Súdnemu dvoru navrhnem, aby sa k niektorým z týchto rozsudkov vrátil a objasnil, že zámerom istých tvrdení, ktoré sa v nich uvádzajú, nebolo doplniť podmienky stanovené v Zmluve o FEÚ. Ich účelom bolo naopak vysvetliť uplatňovanie pravidiel Zmluvy na konkrétnu situáciu, z ktorej vychádzajú dané veci. Automatické opakovanie tvrdení, ktoré Súdny dvor uviedol v skorších veciach, v neskorších rozsudkoch založených na odlišných okolnostiach môže viesť k tomu, že Všeobecný súd dospeje k nesprávnemu záveru o prípustnosti žaloby o neplatnosť, čo sa stalo aj v prejednávanej veci.
48.
Prejednávaná vec teda Súdnemu dvoru ponúka príležitosť znovu vysvetliť analytické kroky, ktoré sú potrebné a dostatočné na určenie, či jednotlivec môže podať priamu žalobu o neplatnosť.
49.
V tejto súvislosti je podľa môjho názoru dôležité, aby Súdny dvor jasne rozlišoval dva analytické kroky, na ktorých sú založené podmienky prípustnosti podľa článku 263 ZFEÚ: po prvé analýzu otázky, či je akt napadnuteľným aktom v zmysle článku 263 prvého odseku ZFEÚ, a po druhé v prípade, že akt napadnuteľný je, analýzu podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ týkajúcu sa otázky, či je konkrétny žalobca, ktorý je fyzickou alebo právnickou osobou, oprávnený daný akt napadnúť.
50.
Vzhľadom na uvedené má moja analýza nasledujúcu štruktúru. Na úvod sa budem zaoberať predbežnou otázkou, či nebola daná žaloba podaná po uplynutí príslušnej lehoty (časť A). Potom prejdem na dôvodnosť odvolania s cieľom objasniť, prečo by mal Súdny dvor podľa môjho názoru napadnuté uznesenie zrušiť. V súlade so štruktúrou prvého odvolacieho dôvodu najprv vysvetlím, že Všeobecný súd si zamenil podmienky vzťahujúce sa na určenie, či je napadnuté rozhodnutie napadnuteľným aktom, s podmienkami vzťahujúcimi sa na zistenie, či je odvolateľka daným rozhodnutím priamo dotknutá. Práve na tomto základe zastávam názor, že konštatovanie tohto súdu, podľa ktorého napadnuté rozhodnutie nie je napadnuteľným aktom, je nesprávne (časť B). Následne vysvetlím, že Všeobecný súd sa takisto dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že odvolateľka nie je napadnutým rozhodnutím priamo dotknutá (časť C). Napokon ukážem, že logika systému súdnych prostriedkov nápravy, ako je vytvorený v rámci Zmlúv a ako ho vykladá Súdny dvor, si v rozpore so stanoviskom Všeobecného súdu vyžaduje, aby sa o platnosti napadnutého rozhodnutia rozhodlo na súdoch Únie na základe priamej žaloby (časť D).
A.
Žaloba nebola podaná po uplynutí príslušnej lehoty
51.
EDPB vo svojom vyjadrení k odvolaniu tvrdí, že žaloba odvolateľky bola podaná po uplynutí príslušnej lehoty. (
35
) EDPB odkazuje na list v súdnom spise zo 16. augusta 2021, na základe ktorého sa zdá, že írsky dozorný orgán odvolateľku o „relevantnom obsahu“ napadnutého rozhodnutia informoval už 13. augusta 2021, teda predtým, ako ho EDPB uverejnil na svojom webovom sídle. EDPB preto tvrdí, že lehota na podanie žaloby o neplatnosť uplynula „najneskôr 25. októbra 2021“, t. j. pred 1. novembrom 2021, keď bola žaloba podaná na Všeobecný súd.
52.
Zastávam názor, že toto tvrdenie by sa malo zamietnuť.
53.
Z judikatúry jasne vyplýva, že odkaz na deň, keď sa žalobca o opatrení dozvedel, má v článku 263 šiestom odseku ZFEÚ vo vzťahu ku kritériám zverejnenia alebo oznámenia daného opatrenia subsidiárny charakter. (
36
)
54.
V prejednávanej veci k oznámeniu napadnutého rozhodnutia odvolateľke nedošlo. EDPB je povinný svoje rozhodnutie priamo oznámiť iba írskemu vedúcemu dozornému orgánu a dotknutým vnútroštátnym dozorným orgánom. (
37
)
55.
Je teda potrebné určiť, či napadnuté rozhodnutie bolo zverejnené v zmysle článku 263 šiesteho odseku ZFEÚ.
56.
Článok 263 ZFEÚ s aktom zverejnenia nespája žiadne osobitné podmienky.
57.
Keďže však Súdny dvor uprednostnil taký výklad lehôt stanovených Zmluvami, pri ktorom sa predchádza neprimeranému obmedzeniu práva na účinný súdny prostriedok nápravy, (
38
) pojem „zverejnenie“ sa musí chápať široko. (
39
)
58.
Súdny dvor už v tejto súvislosti mal príležitosť konštatovať, že uverejnenie na webovom sídle v prípade, že sa stanovuje sekundárnym právom Únie, spĺňa požiadavku „zverejnenia“ obsiahnutú v článku 263 šiestom odseku ZFEÚ. (
40
)
59.
V prejednávanej veci platí, že uverejňovanie záväzných rozhodnutí EDPB, ako je napadnuté rozhodnutie, sa stanovuje v článku 65 ods. 5 tretej vete GDPR.
60.
Vzhľadom na to, že odvolateľka napadnuté rozhodnutie spochybnila v príslušnej lehote plynúcej odo dňa jeho uverejnenia na webovom sídle EDPB (2. septembra 2021), skutočnosť, že s podstatným obsahom tohto rozhodnutia mohla byť oboznámená už pred jeho povinným uverejnením, nie je na účely prípustnosti tejto žaloby o neplatnosť relevantná. (
41
)
61.
So zreteľom na uvedené nie je potrebné určovať presný okamih, keď sa odvolateľka s obsahom napadnutého rozhodnutia oboznámila.
62.
Navrhujem teda, aby Súdny dvor tvrdenie EDPB, podľa ktorého bola žaloba na Všeobecný súd podaná po uplynutí príslušnej lehoty, zamietol.
B.
Napadnuté rozhodnutie je napadnuteľným aktom
1. Dve analyticky samostatné otázky
63.
Odvolateľka v rámci prvého a druhého tvrdenia vo svojom prvom odvolacom dôvode uvádza, že otázka, či je akt napadnuteľným aktom, si v rozpore so stanoviskom Všeobecného súdu nevyžaduje analýzu otázky, či tento akt podstatným spôsobom mení právne postavenie odvolateľky.
64.
S odvolateľkou súhlasím. Otázka, či je opatrenie napadnuteľným aktom, je odlišná od otázky, či tento akt – za predpokladu, že vôbec je napadnuteľný – môže napadnúť konkrétny žalobca, ktorý je fyzickou alebo právnickou osobou.
65.
Otázka, či je určitý akt napadnuteľným aktom, sa týka analýzy podľa článku 263 prvého odseku ZFEÚ. V jej prípade sa vyžaduje odlišná a samostatná metóda analýzy, v rámci ktorej sa kladú iné otázky ako tie, ktoré sú relevantné na účely určenia, či daný akt ovplyvňuje právne postavenie žalobcu (čo je otázka, ktorá sa týka článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ).
66.
Tento záver vyplýva zo znenia, štruktúry a z vývoja článku 263 ZFEÚ [časť a)] a nie je v rozpore s judikatúrou Súdneho dvora [časť b)].
a) Znenie, štruktúra a vývoj článku 263 ZFEÚ
67.
Posúdenie otázky, či napadnuté rozhodnutie predstavuje druh aktu, ktorého platnosť môžu posúdiť súdy Únie, by od otázky, či daný akt ovplyvňuje právne postavenie odvolateľky, malo byť oddelené z viacerých dôvodov.
68.
Po prvé sa druh aktu, ktorý možno napadnúť na súdoch Únie, určuje v článku 263 prvom odseku ZFEÚ. Pri tomto určení sa nezohľadňuje subjekt, ktorý akt napáda.
69.
Odpoveď na otázku, či je určitý akt napadnuteľným aktom, preto musí byť rovnaká bez ohľadu na to, či žalobu o neplatnosť podal privilegovaný (vymenúvajú sa v článku 263 druhom odseku ZFEÚ), poloprivilegovaný (vymenúvajú sa v článku 263 treťom odseku ZFEÚ) alebo neprivilegovaný žalobca (vymenúvajú sa v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ).
70.
Po druhé si odpoveď na otázku, či je akt napadnuteľný, vyžaduje posúdenie toho, či je daný akt spôsobilý vyvolávať záväzné právne účinky voči tretej strane. (
42
) Táto tretia strana nemusí byť rovnaká ako tá, ktorá podáva predmetnú žalobu o neplatnosť.
71.
Ako vysvetlím nižšie, táto požiadavka vyplýva z aktuálneho znenia článku 263 prvého odseku ZFEÚ, ktoré je výsledkom viacerých zmien, a z judikatúry Súdneho dvora, ktorá tieto zmeny do značnej miery ovplyvnila.
72.
Článok 263 prvý odsek ZFEÚ v aktuálnom znení stanovuje, že napadnuteľnými aktmi sú i) legislatívne akty; ii) akty Rady, Komisie a Európskej centrálnej banky okrem odporúčaní a stanovísk a iii) akty Európskeho parlamentu a Európskej rady, ako aj orgánov, úradov alebo agentúr Európskej únie, ktoré majú mať právne účinky vo vzťahu k tretím stranám.
73.
Pôvodná Zmluva o EHS napadnuteľné akty nevymenúvala, ale vymedzovala ich len negatívne ako „právn[e] akt[y] prijat[é] Radou a Komisiou okrem odporúčaní a stanovísk“ (
43
).
74.
Keďže Zmluva vymedzuje odporúčania a stanoviská ako akty, ktoré nemajú záväznú povahu, (
44
) Súdny dvor konštatoval, že napadnuteľnými aktmi sú všetky akty (inštitúcií a iných subjektov Únie) bez ohľadu na ich formu alebo názov, ktoré majú vyvolávať záväzné právne účinky. (
45
)
75.
Ak akt nevyvoláva záväzné právne účinky, žaloba je neprípustná bez ohľadu na to, či ju podali privilegovaní alebo neprivilegovaní žalobcovia. (
46
)
76.
Klásť si ďalšiu otázku, t. j. otázku, či akt ovplyvňuje právne postavenie žalobcu podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, preto nie je potrebné. (
47
)
77.
Z judikatúry a zo znenia článku 263 prvého odseku ZFEÚ vyplýva, že akt je právne záväzný, ak má vyvolávať právne účinky vo vzťahu k tretím stranám. Čo to znamená?
78.
Na to, aby sa akt považoval za akt, ktorý má záväzné právne účinky vo vzťahu k tretím stranám, musí mať právne účinky mimo inštitúcie alebo orgánu, ktoré ho prijali. Ak akt zakladá povinnosti iba „interne“, teda pre inštitúciu, ktorá ho prijala, ale nie „externe“, teda pre tretie strany, napadnuteľný akt nepredstavuje. (
48
)
79.
Tretia strana, vo vzťahu ku ktorej má akt právne záväzné účinky, nevyhnutne nemusí byť žalobcom. (
49
)
80.
Súdny dvor ďalej objasnil, že akt má účinky presahujúce danú inštitúciu iba v prípade, že ním inštitúcia, ktorá ho prijala, vyjadruje svoje konečné stanovisko. (
50
)
81.
Stanovisko je konečné, ak ho už inštitúcia alebo orgán, ktoré akt prijali, nemôžu zmeniť, t. j. právnym účinkom daného aktu by mohli zabrániť jedine tak, že ho zrušia. (
51
) Ak konečný akt nezruší jeho autor, jeho právne účinky možno zrušiť jedine vyhlásením tohto aktu za neplatný v súdnom konaní.
82.
Vyššie uvedené úvahy v prejednávanej veci znamenajú toto: v záujme rozhodnutia, či je napadnuté rozhodnutie napadnuteľným aktom, bolo potrebné a dostatočné, aby Všeobecný súd určil, že napadnuté rozhodnutie predstavuje konečné stanovisko EDPB a že sa ním ukladá povinnosť subjektu mimo tohto orgánu, v tomto prípade írskemu dozornému orgánu.
83.
Na účely tohto posúdenia nebolo potrebné skúmať, či daný akt takisto podstatným spôsobom mení právne postavenie odvolateľky. To je totiž otázka, ktorá sa týka priamej dotknutosti a nie napadnuteľnosti aktu. (
52
)
84.
Vyplýva z judikatúry, o ktorú sa opieral Všeobecný súd, iný záver?
b) Judikatúra, ktorá uvedené dve podmienky zdanlivo zlučuje
85.
Všeobecný súd v bode 41 napadnutého uznesenia vysvetlil, že musí preskúmať, „či má napadnuté rozhodnutie právne účinky, ktoré podstatným spôsobom menia právne postavenie spoločnosti WhatsApp,
a
či sa jej priamo dotýka v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ“ (
53
).
86.
Záver Všeobecného súdu, že posúdenie na jednej strane toho, či napadnuté rozhodnutie podstatným spôsobom mení právne postavenie spoločnosti WhatsApp, a na druhej strane otázky, či je táto spoločnosť daným rozhodnutím priamo dotknutá, predstavujú dve samostatné analýzy, ktoré treba vykonať, je zrejme založený na judikatúre, ktorú cituje, konkrétne na rozsudkoch IBM a Deutsche Post. (
54
)
87.
Týmito rozsudkami sa preto budem zaoberať.
88.
Súdny dvor v bode 9 rozsudku IBM uviedol, že „aktom alebo rozhodnutím, ktoré môžu byť predmetom žaloby podľa článku 173, je akékoľvek opatrenie, ktorého právne účinky sú pre žalobcu záväzné a sú spôsobilé ovplyvniť jeho záujmy tým, že podstatným spôsobom zmenia jeho právne postavenie“ (
55
).
89.
Táto formulácia, ktorá sa opakovala vo veľkom počte neskorších rozsudkov Súdneho dvora (
56
) aj Všeobecného súdu (
57
), bola a aj môže byť vykladaná v tom zmysle, že otázka, či akt predstavuje napadnuteľný akt podľa článku 263 prvého odseku ZFEÚ, zahŕňa aj posúdenie toho, či ovplyvňuje právne postavenie žalobcu. (
58
) Všeobecný súd zrejme bod 9 rozsudku IBM takisto chápal týmto spôsobom (pozri bod 86 vyššie).
90.
Takéto chápanie daného bodu podľa môjho názoru nie je správne (ani užitočné).
91.
Bod 9 rozsudku IBM chápem ako formuláciu, ktorou Súdny dvor v jednej vete vyjadril všetky podmienky, ktoré musia byť splnené, aby mal neprivilegovaný žalobca prístup k súdom Únie, t. j. na jednej strane podmienky vyplývajúce z článku 263 prvého odseku ZFEÚ a na druhej strane podmienky vyplývajúce z článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ.
92.
Súdny dvor touto vetou nestanovuje, že otázka účinkov aktu na žalobcu je súčasťou posúdenia toho, či sú splnené podmienky podľa článku 263 prvého odseku ZFEÚ. Akt sa totiž vo všeobecnosti stále môže považovať za napadnuteľný, aj keď ho konkrétny neprivilegovaný žalobca v konkrétnom prípade nemôže napadnúť, pretože podstatným spôsobom nemení jeho právne postavenie.
93.
Súdny dvor sa podľa môjho názoru pokúsil odstrániť možné nejasnosti spôsobené opakovane používanou formuláciou z rozsudku IBM v týchto bodoch rozsudku Deutsche Post:
„36.
Z judikatúry, ktorá bola ustálená v súvislosti so žalobami o neplatnosť podávanými členskými štátmi alebo inštitúciami vyplýva, že za napadnuteľné akty v zmysle článku 263 ZFEÚ sa považujú všetky opatrenia prijímané inštitúciami bez ohľadu na ich formu, ktoré majú vyvolávať záväzné právne účinky…
37.
Súdny dvor v prípadoch, keď žalobu o neplatnosť proti aktu prijatému inštitúciou podáva fyzická alebo právnická osoba, opakovane rozhodol, že túto žalobu možno podať len vtedy, pokiaľ môžu byť záujmy žalobcu dotknuté záväznými právnymi účinkami tohto aktu tým, že podstatným spôsobom zmenia jeho právne postavenie… (
59
)
38.
Treba však zdôrazniť, že judikatúra uvedená v predchádzajúcom bode vznikla v súvislosti so žalobami, ktoré na súdy Únie podali fyzické alebo právnické osoby proti aktom, ktoré im boli určené. Ak podá neprivilegovaný žalobca, ako vo veci, v ktorej bolo vydané už citované uznesenie Deutsche Post/Komisia[ (
60
)], žalobu o neplatnosť proti aktu, ktorý mu nie je určený, požiadavka, že záväzné právne účinky napadnutého opatrenia sa musia dotýkať záujmov žalobcu tým, že podstatným spôsobom zmenia jeho právne postavenie, sa potom prekrýva s podmienkami stanovenými v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ.“
94.
Súdny dvor sa podľa môjho názoru v rozsudku Deutsche Post snažil objasniť, že bod 9 jeho rozsudku IBM sa týka situácie, keď je neprivilegovaný žalobca adresátom napadnutého aktu. Dôvodom je, že v takejto situácii si odpoveď na otázku, či má akt záväzné právne účinky vo vzťahu k tretím stranám, nevyhnutne vyžaduje posúdenie, či má tento akt účinky vo vzťahu k žalobcovi ako jeho adresátovi. Otázka, či akt má záväzné právne účinky, a otázka, či mení právne postavenie žalobcu, v takejto situácii predstavujú tú istú otázku.
95.
Ak ale daný neprivilegovaný žalobca adresátom predmetného aktu nie je, otázka, či tento akt podstatným spôsobom mení jeho právne postavenie, sa týka priamej dotknutosti a neposudzuje sa na základe článku 263 prvého odseku ZFEÚ, ale musí sa posudzovať na základe článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ.
96.
Formulácia, ktorá je často uvádzaná nesprávne a podľa ktorej sa otázka, či akt má právne účinky spôsobujúce podstatnú zmenu, „prekrýva“ s požiadavkou priamej dotknutosti podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, v skutočnosti vyjadruje chápanie Súdneho dvora, podľa ktorého sa má otázka priamej dotknutosti posudzovať samostatne a popri otázke, či daný akt vyvoláva záväzné právne účinky.
97.
Súdny dvor vo svojej novšej judikatúre zvyčajne potom, ako cituje bod 38 rozsudku Deutsche Post, pokračuje analýzou otázky, či sa dotknutý akt priamo týka neprivilegovaného žalobcu, ktorý nie je adresátom napadnutého aktu. (
61
)
98.
Rozsudok IBM, ako sa vysvetľuje v rozsudku Deutsche Post, by sa teda nemal vykladať v tom zmysle, že zlučuje požiadavky podľa prvého a štvrtého odseku článku 263 ZFEÚ na účely situácií, v ktorých je akt určený subjektu inému než žalobca.
99.
V takejto situácii, teda v situácii, keď je akt určený subjektu inému než žalobca, je požiadavka, aby bol akt právne záväzný, oddelená od požiadavky, aby akt podstatným spôsobom menil právne postavenie žalobcu.
100.
V záujme zodpovedania otázky, či je žaloba podaná žalobcom prípustná, v tomto prípade nepostačuje, že predmetný akt má záväzné právne účinky vo vzťahu k svojmu adresátovi alebo inému subjektu; Súdny dvor musí takisto posúdiť, či predmetný akt ovplyvňuje právne postavenie žalobcu. Vyžaduje si to dodatočná podmienka prípustnosti vyplývajúca z článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ.
101.
Súdny dvor vo svojom rozsudku Deutsche Post použil presne túto metodiku a v dvoch samostatných krokoch určil najprv to, že opatrenie je právne záväzné, a až potom to, že sa priamo týka neprivilegovanej žalobkyne. Dôležitá je takisto skutočnosť, že Súdny dvor v tej časti analýzy, ktorá sa týkala otázky, či je opatrenie právne záväzné, nepovažoval za relevantné určiť, či je toto opatrenie prípravným aktom v rámci širšieho konania, v ktorom bolo prijaté. (
62
) Na účely tejto analýzy podľa Súdneho dvora záležalo na tom, že rozhodnutie vyvoláva autonómne právne účinky, v dôsledku čoho bolo možné napadnúť ho žalobou o neplatnosť. (
63
) Až potom, ako Súdny dvor určil, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že napadnutý akt nie je právne záväzný z dôvodu svojej prípravnej povahy, (
64
) pristúpil k druhému kroku analýzy, na základe ktorého dospel k záveru, že príslušná neprivilegovaná žalobkyňa Deutsche Post AG je takisto daným opatrením priamo a osobne dotknutá. (
65
)
102.
Podľa môjho názoru je preto cieľom troch bodov rozsudku Deutsche Post citovaných v bode 93 vyššie práve odstrániť možné nejasnosti vyplývajúce z rozsudku IBM a odlíšiť analýzu právnej záväznosti napadnutého aktu od analýzy toho, či daný akt ovplyvňuje právne postavenie žalobcu.
103.
Všeobecný súd v prejednávanej veci tieto dva analytické kroky nerozlišoval. Zastával názor, že napadnuté rozhodnutie samo osebe právne postavenie odvolateľky neovplyvňuje, a na základe toho dospel k nesprávnemu záveru, že toto rozhodnutie nepredstavuje napadnuteľný akt. Všeobecný súd sa v rámci tejto analýzy nesústredil na otázku, či napadnuté rozhodnutie vyvoláva právne záväzné účinky vo vzťahu k tretím stranám. Namiesto toho sa zameral na otázku, či by sa mal daný akt z pohľadu žalobkyne vnímať ako dočasný. (
66
) Všeobecný súd sa tým dopustil podobného pochybenia ako mnoho rokov predtým vo svojom uznesení Deutsche Post/Komisia (
67
), ktoré Súdny dvor zrušil vo svojom rozsudku Deutsche Post.
104.
Otázka, či je akt „dočasný“ alebo „prípravný“, je podľa môjho názoru nadbytočná a analýzu podľa článku 263 prvého a štvrtého odseku ZFEÚ zbytočne komplikuje. Ako demonštruje prejednávaná vec, dogmatické uplatňovanie týchto pojmov môže v skutočnosti viesť k nesprávnemu záveru o prípustnosti žaloby o neplatnosť. Touto otázkou sa budem zaoberať v ďalšej časti.
2. Dodatočné otázky, či je akt „prípravný“/„dočasný“ a či je „uplatniteľný“
105.
Všeobecný súd v bode 42 napadnutého uznesenia považoval na účely svojho posúdenia prípustnosti za relevantné, že napadnuté rozhodnutie i) predstavuje „prípravný“ alebo „dočasný“ akt v konaní, ktoré sa musí ukončiť konečným rozhodnutím vnútroštátneho dozorného orgánu, a že ii) toto rozhodnutie nie je voči odvolateľke priamo uplatniteľné.
106.
Na účely zodpovedania otázky, či je daný akt napadnuteľným aktom v zmysle článku 263 prvého odseku ZFEÚ, nie je analyticky relevantný ani jeden z týchto faktorov, teda ani „prípravná“ či „dočasná“ povaha tohto aktu, ani jeho priama uplatniteľnosť voči odvolateľke.
107.
Tieto faktory rovnako nie sú relevantné pri posúdení toho, či sa akt odvolateľky priamo týka v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ (čomu sa budem venovať v časti C nižšie).
108.
Otázka, či je predmetný akt „konečný“, t. j. či sa ním ukončuje určité zmiešané konanie alebo či má po ňom nasledovať „iný“ akt rovnakého alebo iného subjektu, tiež nie je relevantná na účely určenia, či je predmetný akt napadnuteľný. Ako totiž vysvetľujem v bode 78 vyššie, správnou otázkou, ktorú si treba položiť v súvislosti s posúdením toho, či akt možno napadnúť, je otázka, či predmetný akt vyvoláva autonómne právne účinky – ktoré môže vyvolávať jedine v prípade, že je konečný z pohľadu inštitúcie alebo orgánu, ktoré ho prijali.
109.
Všeobecný súd sa však v napadnutom uznesení opieral o bod 10 rozsudku IBM a dospel k záveru, že existuje zásada, podľa ktorej dočasné akty nie sú napadnuteľné. (
68
) Potom, ako stanovil túto zásadu, vysvetlil, že možnosť napadnúť dočasný akt predstavuje výnimku, ktorá existuje v prípade, že takýto akt vyvoláva autonómne právne účinky. (
69
)
110.
Súdny dvor však v bode 10 svojho rozsudku IBM konštatoval: „Akt je v zásade preskúmateľný iba v prípade, že ide o opatrenie, ktorým sa stanovuje konečné stanovisko Komisie alebo Rady na záver daného konania.“ (
70
) Súdny dvor teda vysvetlil, že analýza napadnuteľnosti aktu by sa mala zameriavať na otázku, či sa predmetným aktom vyjadruje konečné stanovisko inštitúcie, a to z pohľadu danej inštitúcie.
111.
V rozsudku IBM sa teda neodhalila existencia zásady, podľa ktorej dočasné akty nie sú napadnuteľné.
112.
Rozsudok IBM sa navyše ani netýkal zmiešaného konania, ale konania vedeného výlučne Komisiou. Súdny dvor v kontexte tohto konania posudzoval význam jednotlivých fáz interného konania v rámci Komisie a dospel k záveru, že list, ktorý bol v danej veci napadnutý, nevyjadroval konečné stanovisko Komisie. (
71
)
113.
Pojem „dočasný“ alebo „prípravný“ teda môže byť relevantný iba v prípade, keď sa používa v protiklade k pojmu „konečný“ v rámci interného konania inštitúcie alebo orgánu. (
72
)
114.
Keby sa akt považoval za „dočasný“, a teda za nenapadnuteľný výlučne z dôvodu jeho miesta v zmiešanom konaní, v ktorom bude z pohľadu žalobcu existovať ešte ďalší akt určený tomuto žalobcovi, jednotlivec by samotný akt, ktorý ovplyvňuje jeho právne postavenie, a teda sa ho priamo týka, nemohol napadnúť nikdy. To by bolo v rozpore s článkom 263 štvrtým odsekom ZFEÚ.
115.
To, ako sa Všeobecný súd v prejednávanej veci zameriava na „dočasnú“ alebo „prípravnú“ povahu napadnutého rozhodnutia, teda v rámci analýzy odvádza pozornosť od jedinej relevantnej otázky podľa článku 263 prvého odseku ZFEÚ, ktorou je otázka, či stanovisko EDPB vyjadrené v napadnutom rozhodnutí predstavuje konečné stanovisko tohto orgánu, konkrétne stanovisko záväzné vo vzťahu k tretej strane, a to bez ohľadu na skutočnosť, že po ňom bude nasledovať ďalší akt, ktorým sa konanie stanovené v rámci mechanizmu konzistentnosti podľa GDPR „ukončí“.
116.
V prejednávanej veci je napadnutým rozhodnutím akt EDPB. Daný orgán týmto rozhodnutím prijíma svoje konečné stanovisko po prvé k otázke, či „údaje zo stratového hašovania“ používané odvolateľkou predstavujú „osobné údaje“ v zmysle GDPR, a po druhé k tomu, či odvolateľka porušila pravidlá transparentnosti podľa GDPR. Právnym účinkom oboch týchto konečných konštatovaní je, že írskemu dozornému orgánu v jeho úlohe vedúceho dozorného orgánu sa ukladá povinnosť zmeniť návrh svojho rozhodnutia (teda návrh rozhodnutia, v ktorom predtým navrhol opačný záver). EDPB takisto napadnutým rozhodnutím ukladá írskemu dozornému orgánu povinnosť skrátiť príslušnú lehotu na zabezpečenie súladu a dáva mu záväzné pokyny k tomu, ako má vypočítať predmetné pokuty. Tieto záväzné pokyny povedú k ich zvýšeniu v porovnaní s pokutami, ktoré zamýšľal uložiť írsky dozorný orgán. Dané konštatovania sú z pohľadu EDPB konečné v tom zmysle, že predstavujú konečné stanovisko tohto orgánu k otázkam, ktoré mu boli predložené. Írskym dozorným orgánom teda stanovujú záväznú povinnosť, (
73
) ktorú možno zrušiť jedine tak, že dané rozhodnutie zruší EDPB alebo súdy Únie.
117.
Keďže je toto rozhodnutie konečné a vyvoláva záväzné právne účinky mimo orgánu, ktorý ho prijal, teda vo vzťahu k írskemu dozornému orgánu, Všeobecný súd mal konštatovať, že napadnuté rozhodnutie spĺňa podmienky podľa článku 263 prvého odseku ZFEÚ na to, aby sa mohlo klasifikovať ako napadnuteľný akt.
118.
Druhým nadbytočným prvkom, ktorý Všeobecný súd zahrnul do svojej analýzy, je priama uplatniteľnosť rozhodnutia EDPB voči spoločnosti WhatsApp.
119.
V tejto súvislosti sa môžem vyjadriť stručne: vzhľadom na to, že určenie, či je akt napadnuteľný, nezávisí od toho, či alebo ako mení právne postavenie žalobcu, otázka priamej uplatniteľnosti napadnutého rozhodnutia voči spoločnosti WhatsApp na účely analýzy podľa článku 263 prvého odseku ZFEÚ nemôže byť relevantná. Ako navyše uvediem neskôr, priama uplatniteľnosť voči tejto účastníčke konania je irelevantná aj ako kritérium pri posúdení, či je táto spoločnosť rozhodnutím EDPB priamo dotknutá.
3. Predbežný záver
120.
Odpoveď na otázku, či je akt inštitúcie alebo orgánu Únie aktom napadnuteľným na súdoch Únie v zmysle článku 263 prvého odseku ZFEÚ, si vyžaduje posúdenie toho, či tento akt vyjadruje konečné stanovisko danej inštitúcie alebo orgánu, ktoré má záväzné právne účinky vo vzťahu k subjektu mimo danej inštitúcie alebo orgánu.
121.
Na účely odpovede na otázku, či akt je napadnuteľný na súdoch Únie, tretia strana, vo vzťahu ku ktorej má daný akt záväzné právne účinky, nemusí byť rovnaká ako subjekt, ktorý podal žalobu o neplatnosť.
122.
Otázka, či je osoba, ktorá podala žalobu proti napadnuteľnému aktu, spôsobilá tento akt napadnúť, sa neposudzuje na základe článku 263 prvého odseku ZFEÚ, ale na základe článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ.
123.
Na účely určenia, či je akt napadnuteľný, nie je relevantné, že tento akt predstavuje „dočasný“ krok v rámci zmiešaného konania.
124.
Keď sa Všeobecný súd namiesto posúdenia otázky, či napadnuté rozhodnutie predstavuje konečné rozhodnutie EDPB so záväznými právnymi účinkami vo vzťahu k írskemu dozornému orgánu, v napadnutom uznesení sústredil na skutočnosť, že rozhodnutie EDPB nie je konečným rozhodnutím v rámci mechanizmu konzistentnosti stanoveného v GDPR, dopustil sa nesprávneho posúdenia podmienok podľa článku 263 prvého odseku ZFEÚ.
125.
Preto navrhujem, aby Súdny dvor prvým dvom tvrdeniam v rámci prvého odvolacieho dôvodu vyhovel.
C.
Odvolateľka je napadnutým rozhodnutím priamo dotknutá
126.
Odvolateľka v rámci tretieho a štvrtého tvrdenia vo svojom prvom odvolacom dôvode uvádza, že Všeobecný súd nesprávne konštatoval, že napadnutým rozhodnutím nie je priamo dotknutá.
127.
Všeobecný súd podľa odvolateľky síce správne uvádza judikatúru Súdneho dvora, na základe ktorej si konštatovanie, že akt sa priamo týka fyzickej alebo právnickej osoby, ktorá nie je jeho adresátom, vyžaduje splnenie dvoch podmienok, (
74
) no túto judikatúru uplatňuje nesprávne.
128.
Podľa judikatúry citovanej Všeobecným súdom platí, že „požiadavka, podľa ktorej sa musí opatrenie, ktoré je predmetom žaloby, priamo týkať fyzickej osoby alebo právnickej osoby, si vyžaduje splnenie dvoch kumulatívnych podmienok, a to konkrétne po prvé, aby sporné opatrenie priamo ovplyvňovalo právne postavenie tejto osoby, a po druhé, aby neponechávalo žiadnu priestor na voľnú úvahu jeho adresátom povereným jeho uplatňovaním, keďže má úplne automatický charakter a vyplýva zo samotnej právnej úpravy Únie bez uplatnenia iných sprostredkujúcich ustanovení“ (
75
).
129.
Skutočnosť, že k týmto dvom kritériám sa pristupuje ako ku „kumulatívnym“, vyplýva z judikatúry, v ktorej si napadnutý akt vyžadoval vykonávacie opatrenia. (
76
)
130.
Napadnuté opatrenie by v takejto situácii mohlo právne postavenie žalobcu priamo ovplyvňovať jedine v prípade, že by vykonávajúci subjekt nemal na výber, pokiaľ ide o to, či a ako napadnuté opatrenie vykoná. (
77
)
131.
O takúto situáciu ide aj v prejednávanej veci. Napadnuté rozhodnutie, ktoré sa týka odvolateľky, nie je určené jej, ale írskemu dozornému orgánu. Vyžaduje sa v ňom, aby írsky orgán pri prijímaní konečného rozhodnutia určeného odvolateľke zmenil návrh svojho rozhodnutia tak, aby sa ním vykonávali závery obsiahnuté v napadnutom rozhodnutí. Na účely konštatovania priamej dotknutosti odvolateľky je preto relevantná otázka, či sa írskemu dozornému orgánu potom, ako EDPB prijal napadnuté rozhodnutie, ponechal mieru voľnej úvahy.
132.
Odvolateľka v tomto kontexte tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho výkladu článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ v dvoch smeroch. Všeobecný súd po prvé v rámci svojho posúdenia prvej podmienky priamej dotknutosti uplatnil kritériá „uplatniteľnosti“ a „záverečnej fázy konania“, pričom na účely určenia priamej dotknutosti nie je relevantné ani jedno z nich. Po druhé v rámci svojho posúdenia druhej podmienky priamej dotknutosti na napadnuté rozhodnutie nesprávne uplatnil kritérium voľnej úvahy.
133.
S odvolateľkou v oboch prípadoch súhlasím.
1. Uplatniteľnosť napadnutého rozhodnutia voči odvolateľke
134.
Prvý prípad nesprávneho výkladu, ktorý odvolateľka vytýka Všeobecnému súdu, spočíva v tom, že tento súd v bode 52 napadnutého uznesenia konštatoval, že podmienka priameho vplyvu napadnutého rozhodnutia na právne postavenie spoločnosti WhatsApp nie je splnená, lebo tento akt voči nej nie je možné uplatniť.
135.
Podmienka „uplatniteľnosti“ nefiguruje v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ a nevyplýva ani z judikatúry Súdneho dvora.
136.
Je to tak z dobrého dôvodu. Vo väčšine situácií, v ktorých sa na úrovni Únie alebo na vnútroštátnej úrovni vyžaduje vykonávacie opatrenie, vykonávané rozhodnutie Únie samo osebe nie je uplatniteľné voči fyzickým alebo právnickým osobám, aj keď tieto osoby majú byť adresátmi daného opatrenia. Dôvodom, prečo je často potrebné vykonávacie opatrenie, je práve to, že predmetné opatrenie Únie sa samo k žalobcovi „dostať“ nemôže. V takýchto situáciách je voči fyzickej alebo právnickej osobe uplatniteľné iba vykonávacie opatrenie.
137.
Keby bola „priama uplatniteľnosť“ opatrenia voči fyzickej alebo právnickej osobe podmienkou priamej dotknutosti, situácie, v ktorých by neprivilegovaní žalobcovia mohli napadnúť akt Únie vyžadujúci si vykonávacie opatrenia, by takmer neexistovali.
138.
Na účely otázky priamej dotknutosti je v skutočnosti irelevantné, že voči fyzickej alebo právnickej osobe možno uplatniť iba predmetné vykonávacie opatrenie a nie opatrenie, ktorého platnosť daná osoba napáda na súdoch Únie. Ak je vykonávacie opatrenie len kópiou opatrenia, ktoré je predmetom žaloby, pretože vykonávajúci subjekt nemal na výber, pokiaľ ide o to, či a ako má svoje rozhodnutie formulovať, je zrejmé, že práve napadnuté opatrenie je skutočným dôvodom, prečo je právne postavenie žalobcu ovplyvnené.
139.
V prejednávanej veci to znamená, že keď Všeobecný súd zohľadnil uplatniteľnosť napadnutého rozhodnutia voči odvolateľke ako relevantný faktor na účely posúdenia, či je odvolateľka daným rozhodnutím priamo dotknutá, dopustil sa pochybenia.
2. Napadnuté rozhodnutie nepredstavuje záverečnú fázu konania stanoveného v rámci mechanizmu konzistentnosti
140.
Všeobecný súd v rovnakom bode 52 napadnutého uznesenia konštatoval, že napadnuté rozhodnutie odvolateľku priamo neovplyvňuje, pretože dané rozhodnutie nepredstavuje záverečnú fázu konania stanoveného v rámci mechanizmu konzistentnosti podľa GDPR, ale vyžaduje vykonávacie opatrenia na vnútroštátnej úrovni.
141.
Z predchádzajúcich úvah už vyplýva, že osoba môže byť opatrením priamo dotknutá aj v prípade, že dané opatrenie vyžaduje vykonávacie opatrenia. (
78
)
142.
Keby v prípade, že napadnuté opatrenie vyžaduje vykonávacie opatrenia, priama dotknutosť nemohla existovať, „druhá“ podmienka určenia priamej dotknutosti podľa judikatúry Súdneho dvora (pozri bod 128 vyššie), ktorú Všeobecný súd v napadnutom uznesení uviedol ako uplatniteľné právo, (
79
) by nemala žiadny zmysel.
143.
Takéto chápanie navyše nezohľadňuje rozlišovanie medzi požiadavkou, aby regulačný akt nevyžadoval vykonávacie opatrenia, a požiadavkou priamej dotknutosti, ktoré obe musia byť splnené, aby mal neprivilegovaný žalobca aktívnu legitimáciu podľa článku 263 štvrtého odseku poslednej vety ZFEÚ. (
80
)
144.
Keď teda Všeobecný súd konštatoval, že skutočnosť, že írsky dozorný orgán musí v rámci mechanizmu konzistentnosti prijať rozhodnutie na vykonanie napadnutého rozhodnutia, predstavuje relevantné kritérium na účely analýzy toho, či je odvolateľka napadnutým rozhodnutím priamo dotknutá, dopustil sa pochybenia.
145.
Všeobecný súd sa situáciu v prejednávanej veci pokúsil odlíšiť od situácií vznikajúcich v oblasti štátnej pomoci, v ktorých Komisia vyhlási pomoc za nezlučiteľnú s vnútorným trhom a nariadi dotknutému členskému štátu jej vymáhanie. (
81
) Súdny dvor v takýchto situáciách konštatoval, že príjemcovia pomoci sú príslušným rozhodnutím Komisie priamo dotknutí, aj keď toto rozhodnutie musel vykonať dotknutý členský štát a mohlo sa uplatňovať iba na základe daných vykonávacích opatrení. (
82
)
146.
Musím súhlasiť s odvolateľkou, že Všeobecný súd sa s cieľom odlíšiť situáciu v prejednávanej veci a konštatovať, že WhatsApp nie je napadnutým rozhodnutím priamo dotknutá, o tieto veci opieral nesprávne. (
83
)
147.
Tieto veci naopak poskytujú argumenty v prospech konštatovania, že WhatsApp napadnutým rozhodnutím priamo dotknutá je. Bez ohľadu na potrebu prijatia „vykonávacieho“ rozhodnutia írskeho dozorného orgánu je toto rozhodnutie príčinou zmeny právneho postavenia odvolateľky. V podstate teda ide o rovnakú logiku, akú uplatnil Súdny dvor v judikatúre citovanej Všeobecným súdom v bode 64 napadnutého uznesenia.
148.
Rovnako zastávam názor, že Všeobecný súd sa dopustil pochybenia, keď konštatoval, že napadnuté rozhodnutie nie je analogické s rozhodnutiami Komisie požadujúcimi vymáhanie pomoci, pretože sa ním neukončilo predmetné správne konanie na vnútroštátnej úrovni. (
84
) Pokiaľ však ide o otázky, o ktorých EDPB rozhodoval napadnutým rozhodnutím, konanie v rámci mechanizmu konzistentnosti v skutočnosti ukončené bolo, pretože írsky dozorný orgán konštatovania obsiahnuté v napadnutom rozhodnutí nemôže zmeniť. Skutočnosť, že tento orgán možno takisto bude musieť rozhodnúť o určitých doplňujúcich otázkach, na ktoré sa napadnuté rozhodnutie nevzťahuje, nemení nič na „konečnosti“ konštatovaní v napadnutom rozhodnutí v súvislosti s otázkami, ktoré sa v ňom vyriešili.
149.
Na základe vyššie uvedeného sa mi zdá zrejmé, že napadnuté rozhodnutie ovplyvňuje právne postavenie odvolateľky, pretože po prvé jej postup „stratového hašovania“ kvalifikuje ako postup zahŕňajúci osobné údaje a po druhé sa v ňom konštatuje, že postupy tejto spoločnosti porušujú určité pravidlá transparentnosti, ktoré sa prevádzkovateľom stanovujú v GDPR.
150.
Toto konštatovanie samo osebe zakladá právnu povinnosť odvolateľky zmeniť svoje postupy. Okrem toho pre írsky dozorný orgán predstavuje právny základ na uloženie vyšších pokút odvolateľke. Bez napadnutého rozhodnutia by írsky dozorný orgán odvolateľke tieto povinnosti neuložil. Daný orgán tieto konštatovania do svojho konečného rozhodnutia určeného odvolateľke zahrnul iba preto, lebo to bol povinný urobiť na základe napadnutého rozhodnutia. Z uvedeného podľa môjho názoru jasne vyplýva, že skutočným dôvodom zmeny právneho postavenia odvolateľky nie je rozhodnutie írskeho dozorného orgánu, ako nesprávne konštatuje Všeobecný súd, ale napadnuté rozhodnutie.
3. Miera voľnej úvahy írskeho dozorného orgánu
151.
Ak si akt, ktorý je predmetom žaloby o neplatnosť, vyžaduje vykonávacie opatrenia, za akt, ktorý sa žalobcu priamo týka, sa bude považovať iba v prípade, že subjekt prijímajúci tieto vykonávacie opatrenia nedisponuje voľnou úvahou a konštatovania v napadnutom rozhodnutí musí naopak uplatniť automaticky.
152.
V prejednávanej veci by to znamenalo, že WhatsApp by bola napadnutým rozhodnutím priamo dotknutá, ak by írsky dozorný orgán nedisponoval voľnou úvahou, pokiaľ ide o to, či alebo ako dané rozhodnutie vykoná.
153.
Všeobecný súd v napadnutom uznesení konštatoval, že írsky dozorný orgán voľnou úvahou disponoval a že odvolateľka teda nie je priamo dotknutá napadnutým rozhodnutím, ale len konečným rozhodnutím daného orgánu. (
85
)
154.
Súhlasím s odvolateľkou, že Všeobecný súd aj v tomto prípade vo svojom posúdení pochybil.
155.
Po prvé konštatovanie EDPB, že „stratové hašovanie“ predstavuje spracúvanie osobných údajov a že odvolateľka si ako prevádzkovateľ nesplnila svoje povinnosti podľa článkov 5, 13 a 14 GDPR, sa muselo prebrať do konečného rozhodnutia írskeho dozorného orgánu, pričom sa tomuto orgánu neponechala žiadna miera voľnej úvahy, pokiaľ ide o možnosť dospieť k opačnému záveru.
156.
Po druhé platí, že hoci sa konečné určenie sumy a uloženie výšky týchto pokút ponechalo na írsky dozorný orgán, tomuto orgánu sa napadnutým rozhodnutím uložila bezpodmienečná povinnosť zvýšiť tieto pokuty a použiť metódy výpočtu stanovené v danom rozhodnutí. Znamená to, že írskemu dozornému orgánu sa v jeho postavení „vykonávajúceho subjektu“ neponechala žiadna miera voľnej úvahy, v rámci ktorej by mohol zachovať pôvodné pokuty alebo ich znížiť. (
86
)
157.
V súvislosti s týmito aspektmi napadnutého rozhodnutia teda írsky dozorný orgán nedisponoval žiadnou voľnou úvahou, pokiaľ ide o to, či alebo ako má vo vzťahu k odvolateľke rozhodnúť.
158.
Z uvedeného vyplýva, že keď Všeobecný súd konštatoval, že írsky dozorný orgán vo vzťahu k týmto aspektom voľnou úvahou disponoval, dopustil sa pochybenia. (
87
)
159.
EDPB podľa článku 65 ods. 1 písm. a) GDPR rozhoduje iba o tých aspektoch uplatňovania GDPR, proti ktorým namietali iné dozorné orgány a ktoré neboli vyriešené medzi zúčastnenými dozornými orgánmi. Írskemu dozornému orgánu sa teda naozaj ponecháva miera voľnej úvahy, v rámci ktorej rozhoduje o tých otázkach, ktoré neboli predložené EDPB, ale ktoré sú napriek tomu súčasťou konečného vnútroštátneho rozhodnutia. (
88
)
160.
Je uvedené relevantné na účely konštatovania, že odvolateľka je napadnutým rozhodnutím priamo dotknutá?
161.
Všeobecný súd v napadnutom uznesení konštatoval, že na obmedzenej pôsobnosti napadnutého rozhodnutia záleží, pretože konečné rozhodnutie írskeho dozorného orgánu predstavuje celok, ktorý nemožno rozdeliť podľa aspektov, v prípade ktorých tento orgán disponoval a nedisponoval mierou voľnej úvahy. (
89
)
162.
Znovu súhlasím s odvolateľkou a zastávam názor, že na účely otázky, či je daná účastníčka konania napadnutým rozhodnutím priamo dotknutá, je tento prvok irelevantný.
163.
Pri posudzovaní otázky priamej dotknutosti je potrebné vychádzať z podstaty napadnutého aktu. (
90
) V tejto súvislosti postačuje, že obsah napadnutého rozhodnutia, ktoré ovplyvňuje právne postavenie odvolateľky, neponechával írskemu dozornému orgánu v týchto bodoch žiadnu mieru voľnej úvahy, a to aj napriek tomu, že jeho konečné rozhodnutie sa zaoberalo aj inými otázkami.
164.
Ako vysvetlím v ďalšej časti týchto návrhov, v skutočnosti platí, že keby odvolateľka nespochybnila napadnuté rozhodnutie na Všeobecnom súde, stratila by možnosť namietať neplatnosť tohto rozhodnutia pri napadnutí konečného rozhodnutia írskeho dozorného orgánu na príslušných írskych súdoch.
165.
Ako na pojednávaní objasnila odvolateľka, takéto konanie na írskych súdoch skutočne prebieha. Odvolateľka sa v jeho rámci domáha zrušenia konečného rozhodnutia írskeho dozorného orgánu aj v prípade tých aspektov, ktorými sa napadnuté rozhodnutie nezaoberá. Odvolateľka však zároveň napadla rozhodnutie EDPB na Všeobecnom súde, aby ochránila svoje právo namietať neplatnosť tých častí rozhodnutia írskeho dozorného orgánu, v prípade ktorých daný orgán nemohol uplatniť voľnú úvahu.
166.
Z uvedeného vyplýva, že Všeobecný súd sa takisto dopustil pochybenia, keď dospel k záveru, že odvolateľka nie je napadnutým rozhodnutím priamo dotknutá, pretože írsky dozorný orgán pri „vykonávaní“ napadnutého rozhodnutia disponoval voľnou úvahou, a to vzhľadom na skutočnosť, že konečné vnútroštátne rozhodnutie zahŕňa aj aspekty, na ktoré sa napadnuté rozhodnutie nevzťahuje.
4. Predbežný záver
167.
Všeobecný súd nesprávne uplatnil podmienky vzťahujúce sa na posúdenie existencie priamej dotknutosti podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ.
168.
Po prvé svoje posúdenie založil na neexistujúcich podmienkach, podľa ktorých napadnutý akt i) musí byť priamo uplatniteľný voči žalobcovi v konaní o neplatnosť a ii) nesmie vyžadovať vykonávacie opatrenia.
169.
Po druhé Všeobecný súd nesprávne usúdil, že napadnuté rozhodnutie ponechávalo vykonávajúcemu orgánu, v tomto prípade írskemu dozornému orgánu, mieru voľnej úvahy.
170.
Napokon Všeobecný súd dospel k nesprávnemu záveru, že existencia častí konečného rozhodnutia írskeho dozorného orgánu, na ktoré sa nevzťahuje napadnuté rozhodnutie, je relevantná na účely otázky, či napadnuté rozhodnutie danému orgánu neponecháva žiadnu mieru voľnej úvahy.
171.
Preto navrhujem, aby Súdny dvor tretiemu a štvrtému tvrdeniu v rámci prvého odvolacieho dôvodu vyhovel.
D.
Logika systému súdnych prostriedkov nápravy Únie si vyžaduje, aby bola žaloba v prejednávanej veci prípustná
172.
Odvolateľka v rámci svojho piateho tvrdenia v prvom odvolacom dôvode uvádza, že Všeobecný súd nesprávne uviedol procesné požiadavky systému súdnych prostriedkov nápravy Únie.
173.
Všeobecný súd v napadnutom uznesení konštatoval, že v prípade konania v rámci mechanizmu konzistentnosti súdne konanie proti konečnému rozhodnutiu vnútroštátneho dozorného orgánu sa musí začať na príslušných vnútroštátnych súdoch. Logika komplexného systému súdnych prostriedkov nápravy podľa jeho názoru hovorí v prospech toho, že vhodným súdom je vnútroštátny súd, (
91
) ktorý by potom na Súdny dvor podal návrh na začatie prejudiciálneho konania v súvislosti s platnosťou tej časti vnútroštátneho rozhodnutia, ktorá je daná príslušným rozhodnutím EDPB.
174.
Stanovisko Všeobecného súdu, v súlade s ktorým by sa vyžadovalo sústredenie žalôb na jednom súde, má istú váhu. Navrhovaným riešením by sa v skutočnosti odstránila súčasná procesná nepríjemnosť spočívajúca v tom, že ak chce žalobca zaistiť účinnú ochranu všetkých svojich práv podľa práva Únie, v skutočnosti musí podať dve samostatné žaloby – jednu na Všeobecný súd a druhú na vnútroštátny súd. Takýto spôsob ochrany vlastných práv naozaj nie je práve najefektívnejší.
175.
Odvolateľka v prejednávanej veci postupovala presne týmto spôsobom a podala dve žaloby – jednu na Všeobecný súd a druhú na príslušné írske súdy. Ako však vysvetlím, systém súdnej ochrany Únie minimálne pri svojej súčasnej štruktúre žiadne iné riešenie neposkytuje.
1. Vzťah medzi priamymi a nepriamymi žalobami proti aktu Únie
176.
Po prvé, ako je dobre známe, vnútroštátne súdy nemajú právomoc vyhlásiť akty inštitúcií a iných subjektov Únie za neplatné. Ak sa teda domnievajú, že akt Únie je neplatný, musia na Súdny dvor podať návrh na začatie prejudiciálneho konania a získať od neho potvrdenie tejto neplatnosti. (
92
)
177.
Po druhé vnútroštátny súd nemôže spochybňovať platnosť aktu Únie, ak účastník konania, ktorý sa tejto neplatnosti dovoláva, spĺňa podmienky aktívnej legitimácie podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, ale daný akt na súdoch Únie v lehote stanovenej v článku 263 šiestom odseku ZFEÚ nenapadol. Uvedené vyplýva z rozsudku TWD Textilwerke Deggendorf (
93
) a bolo to potvrdené v neskorších rozsudkoch vrátane rozsudku Georgsmarienhütte a i. (
94
), o ktorom diskutovali účastníci tohto konania.
178.
Súdny dvor v druhom uvedenom rozsudku konštatoval, že „ak… právny subjekt, ktorý chce napadnúť akt Únie, má nepochybne aktívnu legitimáciu podľa článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ, je povinný využiť tento opravný prostriedok stanovený v tomto ustanovení tým spôsobom, že podá žalobu na Všeobecný súd“ (
95
). Ak osoba, ktorá na to mala príležitosť, žalobu o neplatnosť v lehote stanovenej v článku 263 šiestom odseku ZFEÚ nepodala, vnútroštátny súd nemôže prijať námietku neplatnosti aktu Únie vznesenú touto osobou a napadnutý akt musí vo vzťahu k danej osobe považovať za konečný. (
96
) Keby sa vnútroštátny súd v takejto situácii obrátil na Súdny dvor v rámci prejudiciálneho konania, Súdny dvor by musel návrh na začatie prejudiciálneho konania zamietnuť ako neprípustný, pretože by odpoveď na otázku nemohla byť vnútroštátnym súdom použitá.
179.
Nedávnym príkladom týkajúcim sa zmiešaných konaní je rozsudok Iccrea Banca (
97
). Súdny dvor v tomto rozsudku vyhlásil za neprípustnú časť návrhu na začatie prejudiciálneho konania Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre Lazio, Taliansko), na ktorom banka Iccrea Banca napadla výpočet výšky svojho príspevku do jednotného fondu na riešenie krízových situácií. Súdny dvor konštatoval, že daná banka je rozhodnutím SRB, ktoré bolo základom pre stanovenie výšky týchto príspevkov, priamo a osobne dotknutá, ale toto rozhodnutie nenapadla žalobou o neplatnosť na Všeobecnom súde. (
98
) Iccrea Banca teda stratila možnosť vzniesť námietku neplatnosti rozhodnutia SRB nepriamo na vnútroštátnom súde a Súdny dvor preto musel návrh na začatie prejudiciálneho konania v tejto časti zamietnuť ako neprípustný.
180.
Ak sa táto judikatúra uplatní na situáciu v prejednávanej veci, v ktorej WhatsApp mala aktívnu legitimáciu na spochybnenie napadnutého rozhodnutia na Všeobecnom súde, je zrejmé, že keby sa WhatsApp nepokúsila dané rozhodnutie napadnúť aj priamo na Všeobecnom súde v lehote stanovenej v článku 263 šiestom odseku ZFEÚ, neplatnosť rozhodnutia EDPB by sa na vnútroštátnom súde nastoliť nemohla. (
99
)
181.
Keďže sa teda napadnuté rozhodnutie odvolateľky týka po prvé priamo a po druhé – ako konštatoval samotný Všeobecný súd – osobne (
100
), žaloba smerujúca proti napadnutému rozhodnutiu sa nemá podať na vnútroštátnych súdoch, ale na súdoch Únie.
182.
Odôvodnenie 143 GDPR potvrdzuje, že je náležité, aby sa súdne preskúmanie v situácii, ako je tá, o ktorú ide v prejednávanej veci, zabezpečilo prostredníctvom žalôb o neplatnosť na Všeobecnom súde. (
101
) Hoci – ako správne uviedol EDPB – toto odôvodnenie nie je záväzné, opisuje dôsledky, ktoré vyplývajú z uplatnenia záväzných noriem Zmluvy týkajúcich sa organizácie súdneho konania.
183.
Napokon by som k predchádzajúcim argumentom dodala, že konanie o priamej žalobe na Všeobecnom súde, ktorého účastníkom je subjekt Únie, ktorý je autorom napadnutého rozhodnutia, je na rozhodovanie o platnosti tohto rozhodnutia podľa môjho názoru vhodnejším miestom. Na vnútroštátnom súde by koniec‑koncov procesné postavenie tohto subjektu záviselo od príslušných vnútroštátnych procesných pravidiel, ktoré by mu mohli zabrániť v prístupe k diskusii o jeho vlastnom akte. (
102
)
2. Iné procesné otázky
184.
Všeobecný súd v napadnutom uznesení takisto vyjadril obavy v súvislosti s možnosťou rozdielnych rozhodnutí na úrovni Únie a vnútroštátnej úrovni, ktoré by mohli vyplynúť z prekrývajúcich sa súdnych konaní. (
103
)
185.
Táto otázka nie je ničím novým. Ako Súdny dvor vysvetlil vo svojom rozsudku Masterfoods a HB, ak je platnosť aktu Únie spochybnená na vnútroštátnych súdoch aj na súdoch Únie, vnútroštátne súdy majú na základe zásady lojálnej spolupráce povinnosť neprijať rozhodnutie, ktoré by mohlo predstavovať riziko konfliktu s existujúcim alebo nadchádzajúcim rozhodnutím súdov Únie. (
104
) Ak sa teda na Všeobecnom súde prejednáva žaloba o neplatnosť a v paralelnej žalobe vo vnútroštátnom konaní sa nastolí otázka platnosti, rozdelenie právomocí medzi súdy Únie a vnútroštátne súdy si môže vyžadovať, aby vnútroštátny súd konanie prerušil. (
105
) Zdá sa, že sa tak rozhodli aj príslušné írske súdy v prejednávanej veci. (
106
)
186.
Ak vnútroštátny súd napriek prebiehajúcemu konaniu o žalobe o neplatnosť na Všeobecnom súde podal návrh na začatie prejudiciálneho konania na Súdny dvor, Súdny dvor môže na základe článku 54 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie a zásady dobrej správy vecí verejných svoje vlastné konanie prerušiť v prospech konania o žalobe o neplatnosť prebiehajúceho na Všeobecnom súde. (
107
)
3. Predbežný záver
187.
Logika systému súdnej ochrany ustanoveného Zmluvami si nevyžaduje, aby sa žaloba o neplatnosť podaná odvolateľkou na Všeobecný súd vyhlásila za neprípustnú.
188.
Preto navrhujem, aby Súdny dvor prijal aj piate tvrdenie v rámci prvého odvolacieho dôvodu.
189.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce argumenty navrhujem, aby Súdny dvor prvému odvolaciemu dôvodu odvolateľky vyhovel.
E.
Dôsledky
190.
Podľa článku 61 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie môže Súdny dvor sám vydať konečný rozsudok vo veci, ak to stav konania dovoľuje.
191.
V prejednávanej veci je táto podmienka splnená v rozsahu, v akom ide o prípustnosť príslušnej priamej žaloby podanej na Všeobecný súd.
192.
Po prvé napadnuté rozhodnutie predstavuje napadnuteľný akt v zmysle článku 263 prvého odseku ZFEÚ. Po druhé je odvolateľka týmto rozhodnutím priamo dotknutá v zmysle článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ. Po tretie sa napadnuté rozhodnutie odvolateľky osobne týka, ako v napadnutom uznesení konštatoval aj samotný Všeobecný súd. (
108
) Z uvedeného vyplýva, že podmienky stanovené v článku 263 prvom a štvrtom odseku ZFEÚ sú splnené. Žaloba je teda prípustná.
193.
Keďže však Všeobecný súd nepreskúmal dôvodnosť žaloby, ktorá mu bola predložená, čo si vyžaduje podrobné skutkové a právne posúdenie, stav konania Súdnemu dvoru o dôvodnosti žaloby odvolateľky rozhodnúť nedovoľuje.
194.
Je preto potrebné vrátiť vec Všeobecnému súdu a rozhodnúť, že o trovách konania sa rozhodne neskôr.
IV. Návrh
195.
Navrhujem, aby Súdny dvor:
–
zrušil uznesenie zo 7. decembra 2022, WhatsApp Ireland/Európsky výbor pre ochranu údajov (T‑709/21, EU:T:2022:783),
–
vyhlásil žalobu odvolateľky o neplatnosť za prípustnú,
–
vrátil vec Všeobecnému súdu na rozhodnutie vo veci samej a
–
rozhodol, že o trovách konania sa rozhodne neskôr.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (Ú. v. EÚ L 119, 2016, s. 1) (ďalej len „všeobecné nariadenie o ochrane údajov“), články 63 a 65.
(
3
)	Záväzné rozhodnutie 1/2021 o spore týkajúcom sa návrhu rozhodnutia írskeho dozorného orgánu týkajúceho sa spoločnosti WhatsApp Ireland podľa článku 65 ods. 1 písm. a) GDPR (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), uverejnené na https://www.edpb.europa.eu/our‑work‑tools/our‑documents/binding‑decision‑board‑art‑65/binding‑decision‑12021‑dispute‑arisen_sk.
(
4
)	Uznesenie zo 7. decembra 2022, WhatsApp Ireland/Európsky výbor pre ochranu údajov (T‑709/21, EU:T:2022:783) (ďalej len „napadnuté uznesenie“).
(
5
)	V čase vypracovania týchto návrhov sa na Všeobecnom súde prejednáva sedem ďalších vecí týkajúcich sa záväzných rozhodnutí vydaných EDPB v rámci mechanizmu konzistentnosti, pričom tieto žaloby podali sprostredkovatelia, prevádzkovatelia aj vnútroštátne dozorné orgány. Pozri veci T‑682/22, Meta Platforms Ireland/Európsky výbor pre ochranu údajov; T‑70/23, Data Protection Commission/Európsky výbor pre ochranu údajov; T‑84/23, Data Protection Commission/Európsky výbor pre ochranu údajov; T‑128/23, Meta Platforms Ireland/Európsky výbor pre ochranu údajov; T‑129/23, Meta Platforms Ireland/Európsky výbor pre ochranu údajov; T‑111/23, Data Protection Commission/Európsky výbor pre ochranu údajov, a T‑153/23, WhatsApp Ireland/Európsky výbor pre ochranu údajov. V ďalších troch prebiehajúcich konaniach sa napádajú rozhodnutia EDPB prijaté mimo rámca mechanizmu konzistentnosti; pozri veci T‑325/23, Meta Platforms Ireland/Európsky výbor pre ochranu údajov, a T‑1030/23, Tiktok Technology/Európsky výbor pre ochranu údajov, a T‑8/24, Meta Platforms Ireland/Európsky výbor pre ochranu údajov.
(
6
)	Pokiaľ ide o snahu o kategorizáciu, pozri ELIANTONIO, M.: Access to justice in composite procedures for the implementation of EU law: The story so far. In: VAN CREYNENBREUGEL, P., WILDEMEERSCH, J. (eds.): Questions choisies de droit européen des affaires/Selected Issues in European Business Law: 60 ans d’études juridiques européennes à Liège/60 years of European legal studies at Liège. Bruylant, 2023, s. 189 – 221.
(
7
)	Hofmann H. C. H. vysvetľuje, že „zmiešané konania sú viacfázové konania so zapojením správnych subjektov z rôznych jurisdikcií, pričom dochádza k vertikálnej spolupráci medzi inštitúciami a orgánmi Únie a inštitúciami a orgánmi členských štátov, k horizontálnej spolupráci medzi rôznymi inštitúciami a orgánmi členských štátov alebo k spolupráci v rámci trojstranných konaní s účasťou rozličných inštitúcií a orgánov členských štátov a Únie“; pozri HOFMANN, H. C. H.: Composite decision making procedures in EU administrative law. In: HOFMANN, H. C. H., TÜRK, A. H.: Legal Challenges in EU Administrative Law. Cheltenham: Edward Elgar, 2009, s. 136.
(
8
)	Pokiaľ ide o aktuálny výklad týkajúci sa teoretických a praktických otázok, ktoré vyvolávajú zmiešané konania, pozri BASTOS, F. B.: Judging Composite Decision‑Making: The Transformation of European Administrative Law. Oxford: Hart Publishing, 2024.
(
9
)	Článok 55 ods. 1 GDPR stanovuje, že „každý dozorný orgán je príslušný plniť úlohy, ktoré mu boli uložené, a vykonávať právomoci, ktoré mu boli zverené, v súlade s týmto nariadením na území vlastného členského štátu“.
(
10
)	Pozri v tomto zmysle odôvodnenia 9, 10 a 13 GDPR.
(
11
)	Pozri článok 60 ods. 4 GDPR.
(
12
)	Úloha EDPB je v tejto súvislosti iná ako úloha jeho predchodkyne, pracovnej skupiny zriadenej podľa článku 29, ktorá bola zriadená podľa článku 29 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 95/46/EHS z 24. októbra 1995 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom pohybe týchto údajov (Ú. v. ES L 281, 1995, s. 31; Mim. vyd. 13/015, s. 355) a mala iba poradenský štatút.
(
13
)	Pozri tiež jeho odôvodnenie 136.
(
14
)	Článok 65 ods. 5 GDPR.
(
15
)	Článok 65 ods. 6 GDPR stanovuje, že takéto vnútroštátne rozhodnutie sa musí prijať najneskôr do jedného mesiaca po tom, čo EDPB oznámil záväzné rozhodnutie dozornému orgánu.
(
16
)	Ak vnútroštátny dozorný orgán so záväzným rozhodnutím EDPB nesúhlasí, jeho platnosť môže napadnúť na Všeobecnom súde. Pozri napríklad veci, v ktorých bol vyhlásený rozsudok z 29. januára 2025, Data Protection Commission/Európsky výbor pre ochranu údajov (T‑70/23, T‑84/23 a T‑111/23, EU:T:2025:116).
(
17
)	Zásady ochrany osobných údajov majú za cieľ súlad s pravidlami transparentnosti, ktoré vyplývajú z článkov 12 až 14 GDPR a zrejme z článku 8 Charty základných práv Európskej únie. Pozri vo všeobecnosti Pracovná skupina zriadená podľa článku 29: Usmernenia k transparentnosti podľa nariadenia 2016/679, prijaté 29. novembra 2017 (WP260).
(
18
)	Pozri článok 99 ods. 2 GDPR.
(
19
)	Pozri dozorný orgán pre ochranu osobných údajov fyzických osôb, rozhodnutie Dozorného orgánu pre ochranu osobných údajov fyzických osôb prijaté podľa § 111 Data Protection Act 2018 (zákon o ochrane údajov z roku 2018) a článkov 60 a 65 General Data Protection Regulation (všeobecné nariadenie o ochrane údajov), 2021 (IN‑18‑12‑2) (ďalej len „konečné vnútroštátne rozhodnutie“), bod 3; k dispozícii na adrese: https://www.dataprotection.ie/sites/default/files/uploads/2022‑03/Full_decision_WhatsApp_Ireland‑August_2021.pdf.
(
20
)	Pozri konečné vnútroštátne rozhodnutie (bod 4).
(
21
)	Pozri napadnuté uznesenie (bod 4). Pozri tiež konečné vnútroštátne rozhodnutie (bod 23).
(
22
)	Pozri napadnuté uznesenie (bod 5). Pozri tiež konečné vnútroštátne rozhodnutie (bod 23).
(
23
)	Pozri napadnuté uznesenie (bod 5). Pozri tiež konečné vnútroštátne rozhodnutie (bod 24).
(
24
)	Pozri napadnuté uznesenie (bod 5). Pozri tiež konečné vnútroštátne rozhodnutie (bod 25).
(
25
)	Konečné vnútroštátne rozhodnutie (bod 25).
(
26
)	Postup „stratového hašovania“ odvolateľky podľa môjho chápania v podstate predstavuje techniku šifrovania, pomocou ktorej sa telefónne čísla používateľov jej služby zasielania správ aj osôb, ktoré nie sú používateľmi tejto služby, transformujú na číselné kódy. Odvolateľka potom tieto číselné kódy poskytuje tretím stranám. EDPB v rozpore s návrhom rozhodnutia írskeho dozorného orgánu zastával názor, že vzhľadom na to, že odvolateľka má schopnosť vyčleniť, a teda opätovne identifikovať dotknuté osoby dokonca aj na základe týchto „hašovaných“ kódov, hašované údaje predstavujú osobné údaje v zmysle GDPR. Pozri v tomto zmysle napadnuté rozhodnutie (body 141 až 157).
(
27
)	Pozri v tomto zmysle napadnuté uznesenie (bod 11) a napadnuté rozhodnutie (body 427 a 428).
(
28
)	Pozri v tomto zmysle napadnuté uznesenie (bod 11) a napadnuté rozhodnutie (body 426 a 428).
(
29
)	Pozri v tomto zmysle napadnuté uznesenie (bod 11) a napadnuté rozhodnutie (body 429 a 430).
(
30
)	Pozri v tejto súvislosti napadnuté uznesenie (bod 9).
(
31
)	Súdny dvor tak napríklad v rozsudku z 18. júna 2024, Komisia/SRB (C‑551/22 P, EU:C:2024:520) (ďalej len „rozsudok Komisia/SRB“), vysvetlil, že konštatovania v rozsudku zo 6. mája 2021, ABLV Bank a i./ECB (C‑551/19 P a C‑552/19 P, EU:C:2021:369), nemožno automaticky uplatniť na situáciu v danej veci. Súdny dvor v druhom uvedenom rozsudku konštatoval, že rozhodnutie Európskej centrálnej banky o tom, že banka zlyháva alebo pravdepodobne zlyhá, nepredstavuje napadnuteľný akt, pretože pre Jednotnú radu pre riešenie krízových situácií (ďalej len „SRB“) nie je záväzné, takže žaloba o neplatnosť by sa mala podať proti aktu prijatému SRB. To však neznamená, že akt prijatý SRB v rámci postupu riešenia krízových situácií vždy predstavuje napadnuteľný akt. Keď je akt týmto orgánom prijatý v inej fáze postupu riešenia krízových situácií, nepredstavuje napadnuteľný akt, ak nemá záväzné právne účinky vo vzťahu k Európskej komisii, ktorá má v danom zmiešanom konaní právomoc prijať konečné rozhodnutie.
(
32
)	Súdny dvor teda niekedy musí vysvetliť, prečo konštatovania z jeho predchádzajúcich rozsudkov v danom rozsudku uplatniť nemožno. V tejto súvislosti pozri rozsudok Komisia/SRB (bod 92).
(
33
)	Rozsudok z 11. novembra 1981, IBM/Komisia (60/81, EU:C:1981:264, bod 9) (ďalej len „rozsudok IBM“).
(
34
)	Rozsudok z 13. októbra 2011, Deutsche Post a Nemecko/Komisia (C‑463/10 P a C‑475/10 P, EU:C:2011:656) (ďalej len „rozsudok Deutsche Post“).
(
35
)	Podľa ustálenej judikatúry platí, že otázky týkajúce sa prípustnosti žaloby o neplatnosť predstavujú otázky verejného poriadku, ktoré možno predostrieť kedykoľvek, a to aj bez toho, aby bolo podané vzájomné odvolanie podľa článku 176 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora; pozri okrem iných rozsudky z 2. septembra 2021, Ja zum Nürburgring/Komisia (C‑647/19 P, EU:C:2021:666, body 52 a 53 a citovaná judikatúra), a z 21. septembra 2023, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products a i./Komisia (C‑478/21 P, EU:C:2023:685, body 42 a 43 a citovaná judikatúra).
(
36
)	Pozri okrem iných rozsudky z 10. marca 1998, Nemecko/Rada (C‑122/95, EU:C:1998:94, bod 35), a z 26. septembra 2024, WEPA Hygieneprodukte a i./Komisia (C‑795/21 P a C‑796/21 P, EU:C:2024:807, body 63 a 73).
(
37
)	Pozri článok 65 ods. 5 prvú vetu GDPR.
(
38
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky z 5. apríla 1979, Orlandi/Komisia (117/78, EU:C:1979:109, bod 11), a z 26. septembra 2013, PPG a SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594, bod 33).
(
39
)	Pozri okrem iných rozsudok z 26. septembra 2024, WEPA Hygieneprodukte a i./Komisia (C‑795/21 P a C‑796/21 P, EU:C:2024:807, body 68 až 71).
(
40
)	Pozri analogicky rozsudok z 26. septembra 2013, PPG a SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594, body 29 až 33), ktorý sa týkal uverejnenia zoznamu látok výlučne na webovom sídle Európskej chemickej agentúry, pričom Súdny dvor ho napriek tomu považoval za uverejnené rozhodnutie.
(
41
)	Pozri v tomto zmysle okrem iných rozsudky z 26. septembra 2024, Covestro Deutschland a Nemecko/Komisia (C‑790/21 P a C‑791/21 P, EU:C:2024:792, bod 82), a z 26. septembra 2024, WEPA Hygieneprodukte a i./Komisia (C‑795/21 P a C‑796/21 P, EU:C:2024:807, body 72 a 73), pričom neskôr uvedený rozsudok vysvetľuje, že v záujme právnej istoty musia byť lehoty na podanie žaloby stanovené objektívne a s istotou vo vzťahu ku všetkým subjektom, ktorým sa toto rozhodnutie neoznámilo, bez ohľadu na možnú predchádzajúcu vedomosť žalobcu o danom opatrení.
(
42
)	Pokiaľ ide o možný praktický rozdiel pri určovaní napadnuteľnosti aktu medzi opieraním sa o záväzné právne účinky a opieraním sa len o právne účinky, pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Bobek vo veci Belgicko/Komisia (C‑16/16 P, EU:C:2017:959, bod 59 a nasl.).
(
43
)	Pozri článok 173 Zmluvy o EHS (kurzívou zvýraznila generálna advokátka). Dodám, že článok 33 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva uhlia a ocele (ESUO) stanovoval pozitívny zoznam napadnuteľných aktov, v ktorom sa vymenúvali „rozhodnutia“ a „odporúčania“. V článku 14 Zmluvy o ESUO sa tieto akty vymedzovali ako akty, ktoré majú právne záväznú povahu. V skoršej judikatúre Súdneho dvora, ktorá ovplyvnila jeho neskoršiu judikatúru, sa teda v záujme rozhodnutia, či je opatrenie spôsobilé predstavovať základ žaloby o neplatnosť, skúmala jeho „záväzná“ povaha. Pozri napríklad rozsudky zo 16. júla 1956, Fédération charbonnière de Belgique/Vysoký úrad (8/55, EU:C:1956:7, s. 256); z 10. decembra 1957, Société des usines à tubes de la Sarre/Vysoký úrad (1/57 a 14/57, EU:C:1957:13, s. 114), a z 15. marca 1967, CBR a i./Komisia (8/66 až 11/66, EU:C:1967:7, s. 91).
(
44
)	Týmto spôsobom sú odporúčania a stanoviská vymedzené v súčasnosti v článku 288 ZFEÚ, ale rovnaké vymedzenie sa stanovovalo aj v článku 189 EHS.
(
45
)	V rozsudku z 31. marca 1971, Komisia/Rada (rozsudok AETR) (22/70, EU:C:1971:32, bod 39), sa Súdny dvor zmieňoval o opatreniach, ktoré majú vyvolávať „právne účinky“. V jeho neskoršej judikatúre sa však tento výraz zmenil na opisné opatrenia, ktoré majú vyvolávať „záväzné právne účinky“. Pozri napríklad rozsudok z 12. júla 2022, Nord Stream 2/Parlament a Rada (C‑348/20 P, EU:C:2022:548, bod 62 a citovaná judikatúra).
(
46
)	Pozri v súvislosti s privilegovanými žalobcami napríklad uznesenie zo 17. mája 1989, Taliansko/Komisia (151/88, EU:C:1989:201, body 22 a 23), a rozsudok z 25. októbra 2017, Slovensko/Komisia (C‑593/15 P a C‑594/15 P, EU:C:2017:800, body 63 až 65).
(
47
)	Ak žalobu podá privilegovaný žalobca, táto otázka je v každom prípade irelevantná. Ako som však vysvetlila, aj v prípade privilegovaných žalobcov musí Súdny dvor určiť, či je napadnutý akt právne záväzný. V dvoch rozhodnutiach Súdneho dvora, ktoré sa – pokiaľ viem – už nikdy neopakovali, však Súdny dvor zamietol žalobu privilegovaného žalobcu (v oboch veciach bola žalobkyňou holandská vláda) z dôvodu, že rozhodnutie Komisie, ktorého zrušenie sa v nej navrhovalo, nemalo záväzné právne účinky vo vzťahu k žalobcovi. Pozri v tejto súvislosti rozsudok z 5. októbra 1999, Holandsko/Komisia (C‑308/95, EU:C:1999:477, body 26 a 29), a uznesenie z 28. januára 2004, Holandsko/Komisia (C‑164/02, EU:C:2004:54, body 18 a 22). Pokiaľ ide o kritickú úvahu o týchto dvoch rozsudkoch, pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs vo veci Taliansko/Komisia (C‑301/03, EU:C:2005:550, body 52 a 53).
(
48
)	Pozri v tejto súvislosti, pokiaľ ide o judikatúru týkajúcu sa interných pokynov a usmernení, LENAERTS, K., GUTMAN, K., NOWAK, J. T.: EU Procedural Law. 2. ed. Oxford: Oxford European Union Law Library, 2023, s. 286, body 7.21 až 7.22.
(
49
)	Uvedené jasne vyplýva z judikatúry v oblasti štátnej pomoci, v ktorej je rozhodnutie, ktorým Komisia vyhlasuje existujúcu pomoc za nezlučiteľnú s vnútorným trhom a nariaďuje členskému štátu jej vymáhanie, právne záväzné iba pre daný členský štát, no napadnúť ho môže aj príjemca tejto pomoci. Pozri napríklad rozsudok z 19. októbra 2000, Taliansko a Sardegna Lines/Komisia (C‑15/98 a C‑105/99, EU:C:2000:570, body 31 až 37).
(
50
)	Pozri v tejto súvislosti rozsudky IBM (bod 10), a z 26. januára 2010, Internationaler Hilfsfonds/Komisia (C‑362/08 P, EU:C:2010:40, bod 58).
(
51
)	Pozri v tejto súvislosti návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Roemer v spojených veciach CBR a i./Komisia (8/66 až 11/66, neuverejnené, EU:C:1967:2, s. 103).
(
52
)	Pozri v tejto súvislosti najnovšie rozsudok z 13. februára 2025, Swissgrid/Komisia (C 121/23 P, EU:C:2025:83, bod 46), v ktorom sa vysvetľuje, že ak odvolateľka v konaní o neplatnosť nie je adresátom napadnutého aktu, „stačí preukázať, že sleduje vyvolanie záväzných právnych účinkov“ najmä voči jeho adresátom, pretože v tomto štádiu „nie je potrebné overiť, či sú tieto právne účinky spôsobilé dotknúť sa záujmov odvolateľky tým, že podstatným spôsobom zmenia jej právne postavenie“, keďže toto overenie sa určuje v štádiu skúmania podmienok, stanovenom v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ.
(
53
)	Kurzívou zvýraznila generálna advokátka.
(
54
)	Pozri body 38 a 39 napadnutého uznesenia. Okrem rozsudku IBM sa Všeobecný súd opiera aj o rozsudok z 18. novembra 2010, NDSHT/Komisia (C‑322/09 P, EU:C:2010:701, bod 45), odkazujúci na ďalšie veci, v ktorých sa takisto uvádza bod 9 rozsudku IBM.
(
55
)	Kurzívou zvýraznila generálna advokátka.
(
56
)	Pozri napríklad okrem iných rozsudky z 31. marca 1998, Francúzsko a i./Komisia (C‑68/94 a C‑30/95, EU:C:1998:148, bod 62); zo 17. júla 2008, Athinaïki Techniki/Komisia (C‑521/06 P, EU:C:2008:422, bod 29); z 26. januára 2010, Internationaler Hilfsfonds/Komisia (C‑362/08 P, EU:C:2010:40, bod 51), a rozsudok Komisia/SRB (bod 65).
(
57
)	Pozri okrem iných uznesenie z 3. júla 2007, Commune de Champagne a i./Rada a Komisia (T‑212/02, EU:T:2007:194, body 86 a 88), a rozsudky z 26. novembra 2018, Shindler a i./Rada (T‑458/17, EU:T:2018:838, bod 30), a z 10. marca 2021, ViaSat/Komisia (T‑245/17, EU:T:2021:128, bod 68).
(
58
)	Pozri napríklad návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Sharpston vo veci Reynolds Tobacco a i./Komisia (C‑131/03 P, EU:C:2006:228, body 102 a 103) a v ktorých zdôrazňuje, že Súdny dvor zrejme pridal požiadavku záväznosti aktu pre predmetného žalobcu k požiadavke záväznosti aktu vo všeobecnosti.
(
59
)	Odkazy na rozsudky boli vynechané.
(
60
)	Uznesenie zo 14. júla 2010, Deutsche Post/Komisia (T‑570/08, neuverejnené, EU:T:2010:311).
(
61
)	Pozri napríklad rozsudok z 21. decembra 2021, Algebris (UK) a Anchorage Capital Group/SRB (C‑934/19 P, EU:C:2021:1042, bod 87 a nasl.).
(
62
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok Deutsche Post (body 40 až 47).
(
63
)	Rozsudok Deutsche Post (bod 54).
(
64
)	Rozsudok Deutsche Post (bod 63).
(
65
)	Rozsudok Deutsche Post (body 66 až 75).
(
66
)	Napadnuté uznesenie (body 42 až 49).
(
67
)	Uznesenie zo 14. júla 2010, Deutsche Post/Komisia (T‑570/08, neuverejnené, EU:T:2010:311).
(
68
)	Pozri v tomto zmysle napadnuté uznesenie (body 43 a 44) (kde sa najprv uvádza, že v zmiešaných konaniach dočasné opatrenia v zásade nepredstavujú napadnuteľné akty, a potom sa konštatuje, že „výnimky z[tejto] zásady… sa týkajú prípadov, keď má dočasné opatrenie autonómne právne účinky“).
(
69
)	Napadnuté uznesenie (bod 44).
(
70
)	Rozsudok IBM (bod 10); kurzívou zvýraznila generálna advokátka.
(
71
)	To isté možno povedať aj o konštatovaní Súdneho dvora v bode 52 rozsudku z 26. januára 2010, Internationaler Hilfsfonds/Komisia (C‑362/08 P, EU:C:2010:40), o ktorý sa Všeobecný súd takisto opieral v bode 43 napadnutého uznesenia.
(
72
)	Aj keď Súdny dvor pri opise kontextu konkrétnej veci v prípade zmiešaného konania uvádza pojem „prípravný“ akt, nevylučuje sa tým možnosť napadnutia takéhoto aktu, ak sa konštatuje, že v rámci daného konania vyvoláva autonómne právne účinky. Pozri napríklad rozsudok Komisia/SRB (bod 93), kde sa vysvetľuje, že „v takomto komplexnom konaní akty prijaté v prípravných fázach pred prijatím konečného aktu nemôžu byť predmetom žaloby o neplatnosť, pokiaľ nevyvolávajú samostatné právne účinky“ (kurzívou zvýraznila generálna advokátka).
(
73
)	Ako som už vysvetlila, záväzné účinky rozhodnutia EDPB prijatého v rámci mechanizmu konzistentnosti pre príslušné vnútroštátne dozorné orgány sa stanovuje v článku 65 ods. 1 GDPR.
(
74
)	Napadnuté uznesenie (bod 51).
(
75
)	Pozri rozsudok z 12. júla 2022, Nord Stream 2/Parlament a Rada (C‑348/20 P, EU:C:2022:548, bod 43 a citovaná judikatúra).
(
76
)	Zdá sa mi, že prvou vecou, v ktorej sa uvádza „kumulatívna“ povaha týchto kritérií, je rozsudok z 10. septembra 2009, Komisia/Ente per le Ville vesuviane a Ente per le Ville vesuviane/Komisia (C‑445/07 P a C‑455/07 P, EU:C:2009:529, bod 45), ktorý sa týkal finančnej pomoci poskytnutej z Európskeho fondu regionálneho rozvoja prostredníctvom pomoci vnútroštátnych orgánov.
(
77
)	Situácia, v ktorej si bude opatrenie Únie na to, aby sa „dostalo“ k žalobcovi, vyžadovať ďalšie vykonávacie opatrenie, sa v praxi vyskytuje najčastejšie. Takáto situácia však nie je jediným prípadom, keď sa akt môže priamo týkať fyzickej alebo právnickej osoby. Niektoré akty ovplyvňujú právne postavenie jednotlivca bez potreby vykonávacieho opatrenia. Platí to v prípade všeobecne záväzných právnych aktov, ako sú nariadenia. V tejto súvislosti možno uvažovať napríklad o situácii, o ktorú išlo v rozsudku z 1. apríla 2004, Komisia/Jégo‑Quéré (C‑263/02 P, EU:C:2004:210). V kontexte danej veci sa povinné používanie sietí s minimálnou veľkosťou ôk s cieľom obmedziť výlov mláďat merlúzy európskej uložilo priamo rybárskej spoločnosti žalobkyne bez potreby vykonávacích opatrení. Najnovšou zmenou článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ vyplývajúcou z Lisabonskej zmluvy sa umožnilo napadnúť žalobou o neplatnosť aj regulačné akty, ktoré si nevyžadujú vykonávacie opatrenia, bez potreby preukazovať osobnú dotknutosť. Žalobca však stále musí preukázať, že je napadnutým opatrením dotknutý priamo. Takýto dôkaz nebude zahŕňať druhé „kumulatívne“ kritérium vyplývajúce z judikatúry – kritérium vykonávacích opatrení –, pretože v takejto situácii neexistujú žiadne vykonávacie opatrenia, ktoré by predstavovali „most“ medzi napadnutým opatrením a žalobcom.
(
78
)	Pozri, pokiaľ ide o nedávne potvrdenie v súvislosti so smernicami, ktoré vykonávacie opatrenia vyžadujú vždy, rozsudok z 12. júla 2022, Nord Stream 2/Parlament a Rada (C‑348/20 P, EU:C:2022:548, bod 70).
(
79
)	Pozri napadnuté uznesenie (bod 51).
(
80
)	Pozri rozsudok z 12. júla 2022, Nord Stream 2/Parlament a Rada (C‑348/20 P, EU:C:2022:548, body 71 až 74).
(
81
)	Napadnuté uznesenie (bod 64).
(
82
)	Pozri napríklad rozsudky z 19. októbra 2000, Taliansko a Sardegna Lines/Komisia (C‑15/98 a C‑105/99, EU:C:2000:570, body 31 a 34), a z 29. apríla 2004, Taliansko/Komisia (C‑298/00 P, EU:C:2004:240, bod 39).
(
83
)	To isté platí aj v prípade judikatúry, z ktorej Všeobecný súd vychádza v bode 65 napadnutého uznesenia a ktorá sa týkala rozhodnutia Komisie určeného členskému štátu, v ktorom sa danému štátu dával pokyn, aby znížil isté financovanie Únie poskytované podniku. Súdny dvor konštatoval, že podnik v takejto pozícii je rozhodnutím Komisie priamo dotknutý bez ohľadu na potrebu vykonávacích opatrení členského štátu.
(
84
)	Bod 64 napadnutého uznesenia.
(
85
)	Bod 53 napadnutého uznesenia.
(
86
)	Odvolateľka okrem toho spochybňuje právomoc EDPB ovplyvňovať metódu výpočtu a sumu pokút, pričom tvrdí, že GDPR ponechalo túto právomoc v rukách vnútroštátneho dozorného orgánu a v pôsobnosti pravidiel vnútroštátneho práva. Toto tvrdenie si bude vyžadovať meritórne posúdenie a Súdny dvor sa k tejto otázke v tomto odvolacom konaní nemôže vyjadriť.
(
87
)	Pozri body 57 až 59 napadnutého uznesenia. Skutočnosť, že EDPB nevyjadril svoje stanovisko k otázke, či WhatsApp vo vzťahu k osobným údajom z „postupu stratového hašovania“ vystupuje ako prevádzkovateľ alebo sprostredkovateľ, nemení nič na tom, že írsky dozorný orgán je viazaný konštatovaním EDPB, že tento postup predstavuje spracúvanie osobných údajov.
(
88
)	Všeobecný súd v bodoch 55 a 56 napadnutého uznesenia vymenoval otázky, o ktorých rozhodoval EDPB, ako aj dodatočné otázky, o ktorých rozhodoval írsky dozorný orgán v konečnom vnútroštátnom rozhodnutí.
(
89
)	Pozri napadnuté uznesenie (bod 60).
(
90
)	Pozri okrem iných rozsudky z 3. júna 2021, Maďarsko/Parlament (C‑650/18, EU:C:2021:426, bod 38 a citovaná judikatúra), a Komisia/SRB (bod 65 a citovaná judikatúra).
(
91
)	Všeobecný súd v tejto súvislosti vychádza z rozsudku z 25. júla 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Rada (C‑50/00 P, EU:C:2002:462, bod 40); pozri tiež napadnuté uznesenie (bod 68).
(
92
)	Pozri rozsudok z 22. októbra 1987, Foto‑Frost (314/85, EU:C:1987:452, bod 17).
(
93
)	Rozsudok z 9. marca 1994 (C‑188/92, EU:C:1994:90, bod 26).
(
94
)	Rozsudok z 25. júla 2018 (C‑135/16, EU:C:2018:582, bod 17 a citovaná judikatúra).
(
95
)	Rozsudok z 25. júla 2018, Georgsmarienhütte a i. (C‑135/16, EU:C:2018:582, bod 18).
(
96
)	Pozri v tomto zmysle napríklad rozsudok z 10. marca 2021, Von Aschenbach & Voss (C‑708/19, EU:C:2021:190, body 33 a 49).
(
97
)	Rozsudok z 3. decembra 2019, Iccrea Banca (C‑414/18, EU:C:2019:1036) (ďalej len „rozsudok Iccrea Banca“).
(
98
)	Rozsudok Iccrea Banca (body 72 a 74).
(
99
)	Moje vysvetlenie platí iba v prípade, ak by bolo „nepochybné“, že WhatsApp naozaj má aktívnu legitimáciu na súdoch Únie. Keby naopak WhatsApp aktívnu legitimáciu na spochybnenie platnosti napadnutého rozhodnutia na Všeobecnom súde nemala, ako tvrdil daný súd, tejto spoločnosti by sa aj tak nemalo brániť vo vznesení námietky neplatnosti na vnútroštátnom súde.
(
100
)	Pozri napadnuté uznesenie (bod 40).
(
101
)	Odôvodnenie 143 GDPR v príslušnej časti uvádza: „Ak sa rozhodnutia výboru priamo a osobne týkajú prevádzkovateľa, sprostredkovateľa alebo sťažovateľa, môžu proti týmto rozhodnutiam podať žalobu o ich neplatnosť v súlade s článkom 263 ZFEÚ v lehote dvoch mesiacov od uverejnenia týchto rozhodnutí na webovom sídle výboru.“
(
102
)	Pozri v tejto súvislosti návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Campos Sánchez‑Bordona vo veci Georgsmarienhütte a i. (C‑135/16, EU:C:2018:120, bod 43). Pozri tiež stále platné argumenty uvedené v návrhoch, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs vo veci Unión de Pequeños Agricultores/Rada (C‑50/00 P, EU:C:2002:197, bod 40 a nasl.).
(
103
)	Pozri napadnuté uznesenie (bod 70).
(
104
)	Pozri rozsudok zo 14. decembra 2000, Masterfoods a HB (C‑344/98, EU:C:2000:689, bod 39 a citovaná judikatúra).
(
105
)	Pozri rozsudky zo 14. decembra 2000, Masterfoods a HB (C‑344/98, EU:C:2000:689, bod 57), a z 25. júla 2018, Georgsmarienhütte a i. (C‑135/16, EU:C:2018:582, bod 24 a citovaná judikatúra).
(
106
)	Pozri Meta Platforms Ireland Ltd/Dozorný orgán pre ochranu osobných údajov fyzických osôb (schválené) [2024] IEHC 264 z 10. mája 2024, kde sa v bode 49 podotýka, že „konanie o zákonnom odvolaní a postup súdneho preskúmania sa vo všeobecnosti prerušia, pričom sa bude čakať na výsledok konania vo veci WhatsApp, ktoré v súčasnosti prebieha na SDEÚ“.
(
107
)	Pozri rozsudok z 25. júla 2018, Georgsmarienhütte a i. (C‑135/16, EU:C:2018:582, bod 25).
(
108
)	Napadnuté uznesenie (bod 40).