62023CC0581
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
LAILA MEDINA
esitatud 9. jaanuaril 2025 (
1
)
Kohtuasi C‑581/23
Beevers Kaas BV
versus
Albert Heijn België NV,
Koninklijke Ahold Delhaize NV,
Albert Heijn BV,
Ahold België BV,
menetluses osales:
B.A. Coöperatieve Zuivelonderneming Cono
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hof van beroep te Antwerpen (Antwerpeni apellatsioonikohus, Belgia))
Eelotsusetaotlus – Konkurents – Keelatud kokkulepped – ELTL artikli 101 lõige 3 – Vertikaalsed kokkulepped – Määrus (EL) nr 330/2010 – Vabastus – Artikli 4 punkti b alapunkt i – Põhilised piirangud – Erandid – Ainuõiguslikud turustuskokkulepped – Tingimused – Ainuõiguslikult määratud territooriumil aktiivse müügi keeld – Paralleelse kehtestamise tingimus – Mõiste „kokkulepe“ – Tarnija ja ostjate ühise tahte tõendamine – Teiste ostjate aktiivse müügi puudumine ainuõiguslikule turustajale ainuõiguslikult määratud territooriumil
1.
Hof van beroep te Antwerpeni (Antwerpeni apellatsioonikohus, Belgia) esitatud eelotsusetaotlus käsitleb komisjoni määruse (EL) nr 330/2010 (teise nimega vertikaalsete kokkulepete grupierandi määrus) (
2
) artikli 4 punkti b alapunkti i tõlgendamist. Eelotsusetaotlus esitati seoses menetlusega, mille pooled on ühelt poolt Beevers Kaas BV ning teiselt poolt Albert Heijn België NV, Koninklijke Ahold Delhaize NV, Albert Heijn BV ja Ahold België BV (edaspidi koos „Albert Heijni äriühingud“).
2.
Menetlus puudutab väidet, mille kohaselt on viimane rikkunud ainuõiguslikku turustuskokkulepet, mis sõlmiti Beevers Kaasi ja B.A. Coöperatieve Zuivelonderneming Cono (piimatootmisühistu; edaspidi „Cono“) seoses tuntud Beemsteri juustu (
3
) turustamisega Belgias ja Luksemburgis.
I. Õiguslik raamistik
A.
Euroopa Liidu õigus
3.
Määrus nr 330/2010, mis on eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul põhikohtuasjas toimuvale menetlusele kohaldatav, asendas alates 1. juunist 2010 komisjoni määruse (EÜ) nr 2790/1999. (
4
) Vastavalt määruse nr 330/2010 artikli 10 teisele lõigule lõppes selle määruse kehtivus 31. mail 2022.
4.
Määruse nr 330/2010 artikliga 2 kehtestati erand ELTL artikli 101 lõikest 1 seoses vertikaalsete kokkulepetega, mis sisaldavad vertikaalseid piiranguid (edaspidi „grupierand“).
5.
Määruse nr 330/2010 artiklis 4 käsitleti „põhilisi piiranguid“, mille puhul ei saanud (mõne erandiga) kohaldada nimetatud määruse artiklis 2 sätestatud grupierandit. Artiklis 4 oli sätestatud:
„Artiklis 2 sätestatud erandit ei kohaldata vertikaalsete kokkulepete suhtes, mille eesmärk on otseselt või kaudselt, üksikult või muude osaliste kontrolli all olevate teguritega kombineeritult:
[…]
b)
piirata territooriume või kliente, kellele kokkuleppeosaline ostja võib lepingujärgseid kaupu või teenuseid müüa, ilma et see piiraks tegevuskohta käsitleva piirangu kohaldamist, välja arvatud:
i)
aktiivse müügi piiramine territooriumi või kliendirühmaga, mille suhtes tarnijal on ainuõigus või mille ainuõiguse on ta loovutanud teisele ostjale, kui selline piirang ei piira ostja klientide läbimüüki;
[…]“.
6.
Komisjon määrus (EU) 2022/720, (
5
) mis asendas määruse nr 330/2010, jõustus 1. juunil 2022 ja kehtib selle artiklite 10 ja 11 kohaselt kuni 31. maini 2034.
7.
Euroopa Komisjoni suunised vertikaalsete piirangute kohta (
6
) avaldati samal ajal, kui võeti vastu määrus nr 330/2010.
8.
2010. aasta suuniste punktis 25 on sätestatud:
„[…]
a)
[Määrust nr 330/2010] kohaldatakse kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse suhtes. […] Selleks et tegemist oleks kokkuleppega [ELTL] artikli 101 tähenduses, piisab sellest, et pooled on väljendanud oma ühist kavatsust tegutseda turul teataval kindlal viisil. Nimetatud kavatsuse väljendamise vorm ei ole oluline, kuni see kujutab endast kokkuleppe osaliste tegeliku tahte väljendust. Kui puudub selgesõnaline ühiseid kavatsusi väljendav kokkulepe, peab komisjon tõendama, et ühe poole ühepoolne poliitika saab teise poole nõusoleku. Vertikaalsete kokkulepete puhul saab konkreetse ühepoolse poliitikaga nõustumise kindlaks teha kahel viisil. Esiteks võib nõustumise olemasolu järeldada eelnevalt koostatud üldkokkuleppega pooltele antud volitustest. Kui eelnevalt koostatud kokkuleppe sätetes nähakse ette, et üks pool võib pärast kokkuleppe sõlmimist ühepoolselt vastu võtta teisele poolele siduva poliitika, või volitatakse nende sätetega teda seda tegema, võib selle alusel järeldada, et teine pool nõustub selle poliitikaga […]. Teiseks, sellise selgesõnalise nõustumise puudumisel võib komisjon tõendada vaikimisi nõustumise olemasolu. Selleks peab näitama esiteks seda, et üks pool soovib selgesõnaliselt või kaudselt koostööd teise poolega oma ühepoolse poliitika rakendamisel, ning teiseks seda, et teine pool vastas sellele soovile, viies kõnealuse ühepoolse poliitika ellu […]. […] [V]ertikaalsete kokkulepete puhul [võib] järeldada vaikimisi nõusoleku olemasolu sunduse tasemest, mida üks pool rakendab seoses oma ühepoolse poliitika kehtestamisega kokkuleppe teisele poolele või teistele pooltele, ning sellest, kui palju on turustajaid, kes tegelikult rakendavad tarnija ühepoolset poliitikat. Näiteks osutab tarnija ühepoolse poliitikaga vaikivale nõustumisele järelevalve- ja sanktsioonide süsteem, mille tarnija on kehtestanud nende turustajate karistamiseks, kes ei järgi tema ühepoolset poliitikat, kui see süsteem võimaldab tarnijal oma poliitikat ellu viia. […]“
9.
2010. aasta suuniste punktis 51 on märgitud:
„[Määruse nr 330/2010] artikli 4 punktis b sätestatud raskekujulisel piirangul on neli erandit. Artikli 4 punkti b alapunktis i sätestatud esimene erand lubab tarnijal piirata kokkuleppe pooleks oleva ostja aktiivset müüki territooriumile või kliendirühmale, mille puhul tarnija on jätnud endale ainuõiguse või loovutanud selle teisele ostjale. Territoorium või kliendirühm on ainuõiguslikult eraldatud, kui tarnija nõustub müüma oma tooteid ühel teataval territooriumil või ühele teatavale kliendirühmale turustamise jaoks üksnes ühele turustajale ning ainuõiguslik turustaja on kaitstud tarnija ja tema teiste Euroopa Liidus asuvate ostjate aktiivse müügi eest talle eraldatud territooriumile või kliendirühmale, olenemata tarnija müügist. Tarnijal on lubatud kombineerida ainuõigusliku territooriumi ja ainuõigusliku kliendirühma eraldamist näiteks sel viisil, et ta määrab teatavale kliendirühmale teataval territooriumil ainuõigusliku turustaja. Ainuõiguslikult eraldatud territooriumide või kliendirühmade kaitse ei tohi aga takistada passiivset müüki nendel territooriumidel või nendele kliendirühmadele. [Määruse nr 330/2010] artikli 4 punkti b kohaldamisel tõlgendab komisjon „aktiivset“ […] müüki järgmiselt:
–
aktiivne müük – aktiivne lähenemine üksikklientidele, näiteks otsepostituse (sealhulgas omaalgatuslike e-kirjade saatmise) või külastuse teel; või aktiivne lähenemine mõnele kliendirühmale või üksikklientidele mõnel territooriumil ajakirjandus- või muu reklaami kaudu või Interneti kaudu, mis on konkreetselt suunatud sellele kliendirühmale või sellel territooriumil asuvatele klientidele. Reklaami või müügiedendust, mis on ostja seisukohast ligitõmbav ainult juhul, kui see jõuab (ka) kindla kliendirühmani või klientideni kindlal territooriumil, peetakse aktiivseks müügiks kõnealusele kliendirühmale või klientidele kõnealusel territooriumil.
[…]“.
B.
Belgia õigus
10.
28. veebruari 2013. aasta majandusõiguse seadustiku (Wetboek van economisch recht; edaspidi „WER“) artiklis VI.104 on sätestatud:
„Keelatud on igasugune ausate kaubandustavadega vastuolus olev teguviis, mille korral ettevõte kahjustab või võib kahjustada teise ettevõtte või paljude teiste ettevõtete kutsehuve.“
II. Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimused
11.
Apellant põhikohtuasjas Beevers Kaas turustab Belgias ainuõiguse alusel Beemsteri juustu, mida ta tellib tootjalt nimega Cono, kes on Madalmaades asutatud äriühing.
12.
Alates 1. jaanuarist 1993 kehtib Cono ja Beevers Kaasi vahel sõlmitud ainuõiguslik turustuskokkulepe Beemsteri juustu turustamiseks Belgias ja Luksemburgis (edaspidi „ainuõiguslik turustuskokkulepe“).
13.
Albert Heijni äriühingud tegutsevad Belgia ja Madalmaade kaubahallide sektoris. Nad ostavad seda Beemsteri juustu, (
7
) mida Cono toodab väljaspool Belgiat ja Luksemburgi asuvate turgude jaoks.
14.
Beevers Kaas süüdistab Albert Heijni äriühinguid selles, et nad rikuvad ausaid kaubandustavasid sellega, et nende tegevus Belgias mõjutab otseselt või kaudselt Beevers Kaasi ainuõiguslikust turustuskokkuleppest tulenevat ainuõigust, olgugi et teavad, et see kokkulepe on Cono jaoks siduv.
15.
Albert Heijni äriühingute sõnul soovivad Beevers Kaas ja Cono kehtestada neile aktiivse müügi keelu, mis on keelatud. Nad leiavad, et ainuõiguslik turustuskokkulepe ei kohusta Conot kaitsma Beevers Kaasi teiste ostjate aktiivse müügi eest ja et see ei vasta konkurentsiõiguse rangetele tingimustele, mis õigustaksid edasimüügi keeldu.
16.
9. juuli 2021. aasta kohtuotsusega lükkas ondernemingsrechtbank Antwerpen (Antwerpeni kaubanduskohus, Belgia) Beevers Kaasi esitatud hagi põhjendamatuse tõttu tagasi seetõttu, et „ühestki lepingusättest ega õigusnormist ei tulene, et ettevõtjatel on keelatud hankida Madalmaades kaupa otse Conolt ja turustada [seda] Belgias“. Eelkõige rõhutas selle kohtu eesistuja asjaolu, et ainuõiguslikus turustuskokkuleppes oli kirjas üksnes see, et Cono ise ei tohi Belgia turustajatele müüa. Beevers Kaasi tõlgendus tähendaks seda, et kõik ettevõtjad, olenemata sellest, kus nad on asutatud, peavad järgima seda kokkulepet ja keelduma Cono juustu müümisest Belgias. Samamoodi ei ole Beevers Kaasil oma ainuõiguslikul territooriumil Belgias lepingulist kaitset teiste Conolt kauba soetanud ostjate aktiivse müügi eest.
17.
Beevers Kaas esitas Hof van beroep te Antwerpenile (Antwerpeni apellatsioonikohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, nimetatud otsuse peale apellatsioonkaebuse.
18.
Selles kohtus vaidlevad pooled selle üle, kas ainuõiguslik turustuskokkulepe vastab määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunktis i kehtestatud tingimustele ja eelkõige tingimusele, mida nimetatakse „paralleelse kehtestamise tingimuseks“. Selle tingimuse kohaselt peab tarnija kaitsma ainuõiguslikku turustajat kõigi teiste Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) turustajate/ostjate aktiivse müügi eest talle ainuõiguslikult määratud territooriumil.
19.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus tegi 27. aprilli 2022. aasta esialgse õiguskaitse määrusega vaidlusaluse ainuõigusliku turustuskokkuleppe sisu ja ulatuse kohta otsuse Beevers Kaasi kasuks. Ta asus seisukohale, et Beevers Kaas tõendas, et Albert Heijni äriühingud olid aktiivse müügi keeluga vähemalt vaikimisi nõustunud. Kuid eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul peab Beevers Kaas tõendama ka seda, et keeluga on nõustunud ka kõik teised turustajad/ostjad peale Albert Heijni äriühingute.
20.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus nõustub tema palvel menetluses amicus curiae’ rollis osalenud Belgia riikliku konkurentsiameti (edaspidi „RKA“) seisukohaga, mille kohaselt peab selleks, et aktiivse müügi keeld oleks õiguspärane, olema täidetud paralleelse kehtestamise tingimus. Selle tingimuse tõlgendamisel tuleb arvesse võtta mõistet „kokkulepe“ ELTL artikli 101 ja WER artikli IV.1 tähenduses.
21.
Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ei määruses nr 330/2010 ega 2010. aasta suunistes ole täpsustatud, kuidas peab tarnija kaitsma ainuõigusega turustajaid ainuõigusega territooriumil tarnija teiste ostjate aktiivse müügi eest. Eelkõige ei ole neis märgitud, mil viisil peab tarnija teavitama aktiivse müügi keelust oma teisi ostjaid ja mil viisil peavad need ostjad andma keelule nõusoleku.
22.
Käesolevas kohtuasjas puuduvad tõendid selle kohta, nagu oleksid kõik teised Cono ostjad aktiivse müügi keeluga sõnaselgelt nõustunud. RKA hinnangul võib eelotsusetaotluse esitanud kohus teha järelduse, et keelule on antud vaikimisi nõusolek, ainuüksi tõsiasja põhjal, et ükski neist ostjatest ei müü Conolt ostetud tooteid Belgias edasi. Beevers Kaas nõustub selle seisukohaga ja leiab seega, et asjaolu, et kõik Cono ostjad on aktiivse müügi keeluga nõustunud, on piisavalt tõendatud.
23.
Albert Heijni äriühingud seevastu on seisukohal, et vaikimisi nõusoleku olemasolu tõendamiseks peab Beevers Kaas näitama, et Cono on kõiki ostjaid teavitanud oma strateegiast, nimelt sellest, et ühtegi Madalmaadest ostetud Beemsteri toodet ei tohi Belgias aktiivselt müüa.
24.
Neil asjaoludel otsustas Hof van beroep te Antwerpen (Antwerpeni apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [määruse nr 330/2010] artikli 4 punkti b alapunkti i kohane paralleelse kehtestamise tingimus on täidetud ja kas sellest tulenevalt võib tarnija, kes vastab selle määruse muudele tingimustele, õiguspäraselt keelata ühe oma ostja aktiivse müügi territooriumil, mis on ainuõiguslikult määratud teisele ostjale, kui keeld põhineb pelgalt tõsiasjal, et teised ostjad ei tegele aktiivse müügiga kõnealusel territooriumil? […] [Kas] sellise kokkuleppe olemasolu, mis keelab aktiivse müügi kõnealuste teiste ostjate ja tarnija vahel, tuleb pidada piisavalt tõendatuks juba pelgalt tõsiasja põhjal, et kõnealused teised ostjad ei tegele aktiivse müügiga ainuõiguslikult määratud territooriumil?
2.
Kas [määruse nr 330/2010] artikli 4 punkti b alapunkti i kohane paralleelse kehtestamise tingimus on täidetud ja kas sellest tulenevalt võib tarnija, kes vastab selle määruse muudele tingimustele, õiguspäraselt keelata ühe oma ostja aktiivse müügi territooriumil, mis on ainuõiguslikult määratud teisele ostjale, kui ta saab oma teiste ostjate nõusoleku ainult juhul, kui neil on kavas hakata tegelema aktiivse müügiga ainuõiguslikult määratud territooriumil? Või on selle asemel nõutav, et tarnija on saanud nõusoleku kõigilt oma ostjatelt, sõltumata sellest, kas neil on kavas hakata tegelema aktiivse müügiga ainuõiguslikult määratud territooriumil?“
III. Menetlus Euroopa Kohtus
25.
Kirjalikud seisukohad esitasid Beevers Kaas, Albert Heijni äriühingud, Cono, Belgia valitsus ja komisjon. 16. oktoobril 2024 toimus kohtuistung, kus need pooled olid esindatud.
IV. Õiguslik analüüs
A.
Esimene eelotsuse küsimus
26.
Selle küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i tuleb tõlgendada nii, et olukorras, kus tarnija on määranud mõnele konkreetsele turustajale ainuõigusliku territooriumi, piisab selleks, et teha kindlaks selle tarnija ja teiste ostjate vahelise aktiivse müügi keelu lepingu olemasolu sellel territooriumil, pelgalt järeldusest, et need teised ostjad (teisisõnu ostjad, kes ei ole eraldi ainuõiguslikku lepingut sõlminud) ei tegele sellel territooriumil aktiivse müügiga.
1. Kas määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i juurde kuulub lahutamatult paralleelse kehtestamise tingimus
27.
Oma esimeses küsimuses viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus paralleelse kehtestamise tingimusele. Sellele küsimusele vastamiseks tasub analüüsida, kas määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i elemendid võimaldavad Euroopa Kohtul – tema praktikas esimest korda – järeldada, et see artikkel sisaldab paralleelse kehtestamise tingimust, olgugi et selles artiklis ei ole sellele tingimusele sõnaselgelt viidatud.
28.
Tuleb meeles pidada, et liidu õigusnormi kohaldamisala kindlaksmääramiseks tuleb arvesse võtta nii selle sõnastust, konteksti kui ka eesmärke. (
8
)
29.
Asjakohane on alustada määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i kontekstist.
30.
Nimetatud määruse artiklis 2 on teatavate tingimuste esinemise korral sätestatud vertikaalsete kokkulepete grupierand ELTL artikli 101 lõikest 1, mis kaitseb selliseid kokkuleppeid.
31.
Ühtlasi on määrusega grupierandist välja jäetud teatavad vertikaalsed kokkulepped, mis sisaldavad teatavat liiki rangeid konkurentsipiiranguid, olenemata asjaomaste ettevõtjate turuosast. Need on põhilisi piiranguid sisaldavad kokkulepped, nagu on sätestatud nimetatud määruse artiklis 4.
32.
Määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b kohaselt ei kohaldata seega grupierandit vertikaalsete kokkulepete suhtes, mille otsene või kaudne eesmärk on piirata territooriume või kliente, kus või kellele kokkuleppeosaline ostja võib lepingulisi kaupu või teenuseid müüa, ilma et see piiraks tegevuskohta käsitleva piirangu kohaldamist.
33.
Siiski oli määruse nr 330/2010 artikli 4 punktis b sätestatud neli erandit. Selles määruses ei käsitata neis erandites käsitletud piiranguid põhiliste piirangutena ja seega ei kaasne nendega kõnealuse kokkuleppe puhul grupierandi tühistamine. Teisisõnu lubatakse selle sättega jätkata nelja liiki piirangutele grupierandi kohaldamist.
34.
Sellega seoses tasub meenutada, et selles artiklis on sätestatud neli erandit (erandist) ja reeglist kehtestatud erandeid tuleb tõlgendada kitsalt. (
9
)
35.
See toob mind määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i eesmärgi juurde. Selle sõnastusest selgelt nähtuv eesmärk oli kehtestada erand aktiivse müügi piirangutele turustaja/ostja ainuõiguslikul territooriumil (edaspidi „aktiivse müügi keeld“), (
10
) juhul kui need piirangud sisalduvad tarnija ja teiste ostjate vahelises siduvas kokkuleppes. (
11
)
36.
Seetõttu võimaldaks selles sättes kehtestatud erand käesolevas kohtuasjas – tingimusel, et selle sättega kehtestatud tingimused on täidetud – tarnijal (Cono) määrata territoorium ainuõiguslikult ühele turustajale/ostjale (Beevers Kaas) ja samal ajal piirata teiste ostjate aktiivset müüki sellel territooriumil.
37.
Mis puudutab määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i sõnastust, siis nagu olen juba eespool välja toonud (
12
) ja nagu on piisavalt selgitatud eksperdiarvamuses vertikaalse grupierandi määruse läbivaatamise kohta, (
13
) ei kajastu paralleelse kehtestamise tingimus – teisisõnu „tingimus, mis võimaldab grupierandit kohaldada aktiivse müügi keelule“, mis käesolevas kohtuasjas raamistaks suhte tarnija (Cono) ja kõigi tema turustajate/ostjate vahel, „sõnaselgelt määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i [sõnastuses], kuid [see] on [2010. aasta] suuniste punktis 51 seotud mõistega„ainuõiguslik eraldamine““. Eeltoodust tulenevalt tuleb kindlaks teha, kas see tingimus kuulub lahutamatult artikli 4 punkti b alapunkti i juurde ja kujutab endast seega tingimust, mis peab olema täidetud selleks, et see artikkel oleks sellises olukorras nagu põhikohtuasjas kohaldatav.
38.
Kui tuvastatakse, et see on nii, siis tähendaks paralleelse kehtestamise tingimus seda, et territooriumil ainuõiguse andmisega mõnele konkreetsele turustajale/ostjale (Beevers Kaas) ja aktiivse müügi keelu kohaldamisega kõigile teistele ostjatele kaasneks tarnija (Cono) kohustus kaitsta sellise ostja turustamise ainuõigust kõigi teiste ostjate suhtes.
39.
Mõiste „ainuõiguslik turustamine“ tähistab olukorda, kus mõni territoorium (või kliendirühm) on „ainuõiguslikult eraldatud“, teisisõnu nõustub tarnija müüma oma tooteid ühel teataval territooriumil (või ühele teatavale kliendirühmale) turustamiseks üksnes ühele ostjale. (
14
)
40.
Esiteks tuleneb määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i sõnastusest ja eeskätt fraasist „territoorium, mille suhtes on […] ainuõigus“, minu arvates vaikimisi, (
15
) et tarnijal on õigus määrata ühele ostjale ainuõiguslik territoorium. Ainuõigusliku territooriumi määramine tähendab vältimatult seda, et õigus toodet sellel konkreetsel territooriumil turustada antakse ainult ühele konkreetsele ostjale. Et see ainuõigus sisuliselt kehtiks, peab sellele ostjale antud õigust kaitsma võimaliku kahju eest. Kui tarnija otsustab kasutada põhilistest piirangutest tulenevat erandit, on tal seega vastav kohustus tagada territooriumi ainuõigusliku määramise tõhusus, muu hulgas kaitstes seda ostjat kõigi teiste tarnijalt ostjate aktiivse müügi eest sellel territooriumil.
41.
Tõepoolest, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus välja tõi, jääks tarnija võimalus määrata mingi territoorium ainuõiguslikult ühele oma turustajale/ostjale sisutuks, kui seda ainuõiguslikku turustajat/ostjat ei kaitstaks sellel territooriumil tarnija teiste ostjate aktiivse müügi eest. (
16
) Sellega seoses meenutan Euroopa Kohtu järjepidevat seisukohta, et olukorras, kus liidu õigus on mitmeti tõlgendatav, tuleb eelistada sellist tõlgendust, mis tagab selle sätte tõhususe säilimise. (
17
)
42.
Teiseks tuleneb määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i sõnastusest sõnaselgelt, et tarnijal on õigus keelata teiste ostjate aktiivne müük ainuõiguslikul territooriumil. See võimalus jääks sisutuks ja pelgalt tühjaks kestaks, kui sellega ei kaasneks tarnija kohustust tagada, et teised ostjad aktiivse müügi keeldu tõepoolest järgiksid. Samas tuleb märkida, et selline kohustus tekib üksnes juhul, kui tarnija kavatses kasutada artikli 4 punkti b alapunktis i sätestatud erandit ja seda ka tegelikult tegi.
43.
Eeltoodust järeldub, et kuna määrus nr 330/2010 võimaldab lubada „ainuõiguslikul territooriumil“ aktiivse müügi keeldu, sisaldab selle määruse artikli 4 punkti b alapunktiga i kehtestatud kord ka paralleelse kehtestamise tingimust.
44.
Määruse nr 330/2010 põhjenduses 5 on selgitatud, et „[k]äesoleva määrusega kehtestatud grupierandit tuleks kohaldada üksnes nende vertikaalsete kokkulepete suhtes, mille puhul on võimalik piisava kindlusega eeldada, et need vastavad [ELTL] artikli 101 lõike 3 tingimustele“.
45.
Selle määruse põhjendustes 6 ja 7 on selgitatud, et teatavat liiki vertikaalsed kokkulepped võivad tõhustada majanduslikku tasuvust ja vähendada tehingu- ja turustamiskulusid ning tagada optimaalse müügi- ja investeeringute taseme. Neist põhjendustest tuleneb, et selline tõhusust suurendav mõju võib kaaluda üles konkurentsi takistava mõju, tingimusel et määruse nõuded on täidetud.
46.
Viimaks on määruse nr 330/2010 põhjenduses 10 märgitud konkreetselt, et „[k]äesolev määrus ei peaks tegema erandeid vertikaalsetele kokkulepetele, mis sisaldavad piiranguid, mis tõenäoliselt piiravad konkurentsi või tekitavad kahju tarbijatele ja mis ei ole tõhusust suurendava mõju saavutamiseks hädavajalikud“.
47.
Eeltoodust järeldub, et põhimõtteliselt võib selliseid kokkuleppeid nagu käesolevas kohtuasjas pidada ELTL artikli 101 lõikes 3 sätestatud tingimustele vastavaks. Kuid selleks, et määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunktis i sätestatud erand avaldaks sellist tõhusust suurendavat mõju, peavad asjaomased lepingupooled selle erandi tingimusi täitma ja tõhusalt rakendama. Teisisõnu vabastatakse konkreetne kokkulepe või kooskõlastatud tegevus üldisest keelust üksnes juhul, kui selle määrusega kehtestatud tingimusi rakendatakse tõhusalt ja need võivad avaldada sellist tõhusust suurendavat mõju. Kui seda kohaldada artikli 4 punkti b alapunktis i sätestatud erandile, siis on selle eesmärgi saavutamine võimalik üksnes juhul, kui ainuõiguslikkuse ja aktiivse müügi keeluga kaasneb tarnija pakutav ainuõiguse tõhus kaitse.
48.
Võttes arvesse määruses nr 330/2010 sätestatud grupierandi eesmärki, mis nähtub selle põhjendustest, kuulub paralleelse kehtestamise tingimus selle tingimuste hulka seetõttu, et määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkt i on kohaldatav üksnes ainuõiguslikele turustuskokkulepetele, mis tõepoolest julgustavad ainuõiguslikku turustajat investeerima oma müügitegevusse ainuõiguslikul territooriumil. (
18
)
49.
Sellises olukorras peab tarnija selle stiimuli tagamiseks tõhusalt piirama kõigi teiste EMP ostjate aktiivset müüki ainuõiguslikul territooriumil. (
19
)
50.
Määruse nr 330/2010 sõnastuste eeltoodud tõlgendus oli ka määrusega kaasnevates komisjoni 2010. aasta suunistes. Sellega seoses toon välja, et ehkki need suunised ei ole Euroopa Kohtule siduvad, tuleb siiski tõdeda, et selle määruse autor on komisjon ja seetõttu on sellega kaasnevad suunised põhimõtteliselt asjakohane vahend õigesti mõistmiseks, mida seadusandja (praegusel juhul komisjon) sellega tahtis öelda. Tõepoolest on Euroopa Kohus ELTL artikli 101 lõike 1 tõlgendamisel varem tuginenud nendelesamadele suunistele. (
20
) Määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i selline tõlgendus – arvestades nendega kaasnevaid suuniseid – on kooskõlas määruse eesmärkidega; selle eesmärk on koos suunistega tagada õiguskindlus ja konkurentsiõiguse, eeskätt ELTL artikli 101 ühetaoline kohaldamine Euroopa Liidus.
51.
Tõepoolest on 2010. aasta suuniste punktis 51 selgitatud, et „[t]erritoorium või kliendirühm on ainuõiguslikult eraldatud, kui tarnija nõustub müüma oma tooteid ühel teataval territooriumil või ühele teatavale kliendirühmale turustamise jaoks üksnes ühele turustajale ning ainuõiguslik turustaja on kaitstud tarnija ja tema teiste Euroopa Liidus asuvate ostjate aktiivse müügi eest talle eraldatud territooriumile või kliendirühmale, olenemata tarnija müügist“ (kohtujuristi kursiiv). Eeltoodust järeldub, et selgituses, mille komisjon suunistes andis, on ainuõiguslikkus ja aktiivse müügi keeld seotud vajadusega tagada neist kokkulepetest saadud õiguste kaitse.
52.
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et paralleelse kehtestamise tingimus on määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunktiga i kehtestatud korra lahutamatu osa ning selles kontekstis on 2010. aasta suuniste eesmärk täpsustada, kuidas tuleb selle sätte tingimusi praktikas rakendada.
53.
Leian, et seda tõlgendust kinnitab uus määrus, nimelt määrus 2022/720, mis asendas määruse nr 330/2010 ja, nagu selgitatud määruse 2022/720 põhjenduses 2, tugineb määruse nr 330/2010 kohaldamisel saadud üldjoontes positiivsetele kogemustele.
54.
Nagu komisjon kohtuistungil selgitas, on määruses 2022/720, mis võeti vastu teatavate aspektide täpsustamiseks, sõnaselgelt sätestatud „ainuõigusliku turustussüsteemi“ määratlus. Seetõttu lisati uude määrusesse – ainuõigusliku turustussüsteemi määratluses – paralleelse kehtestamise tingimus, et eeskirju paremini selgitada ja pakkuda vertikaalse grupierandi määrusele tuginevatele ettevõtjatele õiguskindlust. Teisisõnu on selles määruses nüüd sõnaselgelt määratletud selle turustussüsteemiga seotud tingimused, mis olid minu hinnangul varasemas määruses olemas vaikimisi. Uues määruses püütakse selgelt siduda omavahel paralleelse kehtestamise tingimus ja ainuõiguslikkus. (
21
)
55.
Sellega seoses on 2022. aasta suunistes vertikaalsete piirangute kohta (
22
) selgitatud, et „[i]nvesteerimisstiimulite säilitamiseks peab tarnija kaitsma ainuõiguslikke turustajaid tarnija kõikide teiste ostjate aktiivse müügi, sealhulgas suunatud veebireklaami eest nende ainuõiguslikul territooriumil või ainuõiguslikule kliendirühmale“.
2. Kuidas võib paralleelse kehtestamise tingimust täita?
56.
Eeltoodud analüüsist tuleneb, et selleks, et paralleelse kehtestamise tingimus oleks käesolevas kohtuasjas täidetud, tuleb esmalt tõendada, et tarnija (Cono) ja kõigi tema ostjate vahel oli või on kokkulepe. Määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunktiga i kehtestatud erandi tegemise korra loogikast tuleneb, et erand „piirangutest, millega jäetakse grupierandist tulenevad eelised kohaldamata – põhilised piirangud“ muutub kohaldatavaks üksnes juhul, kui pooled (tarnija ja tema ostjad) nõustuvad täitma selles artiklis sätestatud tingimusi.
57.
Mulle tundub, et määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i mõtte kohaselt saab paralleelse kehtestamise tingimuse täitmist kõige ilmselgemalt tõendada sellega, et siduvatesse kirjalikesse kokkulepetesse tarnija ja kõigi teiste ostjate vahel lisatakse sõnaselge aktiivset müüki piirav säte. (
23
) Selline lahendus oleks õiguskindluse põhimõtet arvestades kõige eelistatavam. Sellega seoses märgin, et põhikohtuasjas on lõplikult jõustunud kohtuotsuses juba leitud, et Beevers Kaasile antud ainuõigus eeldas vältimatult seda, et Cono kohustub kaitsma Beevers Kaasi kõigi teiste Belgias ja Luksemburgis tegutsevate ostjate aktiivse müügi eest. (
24
)
58.
Võttes arvesse, et põhikohtuasjas ei tundu olevat tegemist ei sõnaselgete sätetega (
25
) ega kirjalike kokkulepetega, on selles kohtuasjas lahendamist vajavad peamised küsimused i) tarnija (Cono) ja teiste ostjate vahelise suhte õiguslik iseloomustus ning ii) sellest suhtest tulenevate tagajärgede tuvastamine.
59.
Arvestades, et määruses nr 330/2010 ei ole üldse täpsustatud, kuidas tuleb paralleelse kehtestamise tingimust täita, eeskätt tõendamaks, et pooled on selle tingimuse aluseks olevate nõuetega nõus, tuleb viidata kokkuleppe mõistele ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses.
60.
Sellest tuleneb – nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus eelotsusetaotluses leiab –, et tasub kontrollida, kas paralleelselt Cono ja Beevers Kaasi vahel sõlmitud ainuõigusliku turustuskokkuleppega oli olemas Euroopa Kohtu praktika tähenduses kokkulepe tarnija Cono ja teiste ostjate vahel seoses aktiivse müügi keeluga Beevers Kaasile määratud ainuõiguslikul territooriumil.
61.
Eelkõige nähtub Euroopa Kohtu praktikast selgelt, et „selleks, et esineks kokkulepe ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses, piisab, kui näiliselt ühepoolne tegu või käitumine on vähemalt kahe poole ühise tahte väljendus, kusjuures vorm, milles see ühine tahe väljendub, ei ole iseenesest määrav“. (
26
)
62.
Lisaks on selles kohtupraktikas välja toodud, et „[p]oolte tahe võib tuleneda nii asjaomase edasimüügilepingu tingimustest kui ka poolte käitumisest ja iseäranis edasimüüjate võimalikust vaikimisi nõustumisest tootja üleskutsega“. (
27
) See põhjendus on kohaldatav ka sellisele tarnija ja tema turustajate/ostjate vahelisele suhtele nagu põhikohtuasjas.
63.
Kohtuotsuse Bayer (
28
) kohaselt ei saa selline kokkulepe põhineda üksnes ühe lepingupoole ühepoolse põhimõtte väljendusel, mida saab jõustada ilma teiste abita. Selleks, et ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses kokkulepet saaks lugeda sõlmituks vaikimisi nõusoleku andmisega, „peab ühe lepingupoole konkurentsivastast eesmärki taotlev tahe avalduma sõnaselge või vaikimisi üleskutsena teisele poolele saavutada see eesmärk ühiselt“. (
29
)
64.
Tuvastamaks, et oli olemas kokkulepe määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i ja selles sisalduva erandi tähenduses, tasub tugineda nimetatud kohtupraktikale, millest võib välja lugeda, et tuleb kindlaks teha i) tarnija üleskutse seda erandit kasutada ja ii) ostjate vähemalt vaikimisi nõusolek selle üleskutsega.
65.
Asjakohane kohtupraktika kajastub ka komisjoni 2010. aasta suunistes. (
30
) Suunistest nähtub, et kui seda kavatsust ei ole sõnaselgelt väljendatud kokkuleppes ära näidatud, tuleb tõendada, et ühe poole ühepoolne strateegia on saanud teiselt poolelt vaikiva nõusoleku. Vaikiv nõusolek on olemas juhul, kui üks pool kutsub teist poolt sõnaselgelt või vaikimisi üles ühepoolset strateegiat rakendama ja teine pool sellega seejärel nõustub, mis väljendub strateegia rakendamises.
66.
Seda kohtupraktikat täpsustab ja kodifitseerib hiljutine kohtuotsus Super Bock (
31
). Sellest kohtuotsusest saab välja lugeda, et paralleelse kehtestamise tingimuse kohaldamiseks (teisisõnu tuvastamiseks, et tarnija ja teiste ostjate vahel oli kokkulepe) tuleb kontrollida, kas pooltel oli olemas ühine tahe, mis võib tuleneda nii turustamiskokkuleppe sätetest kui ka poolte käitumisest ning eeskätt turustajate võimalikust sõnaselgest või vaikimisi nõusolekust. (
32
)
67.
Sellest kohtuotsusest (
33
) – mis tehti kohtuasjas, kus tarnija kehtestas oma turustajatele teatavad piirangud, eeskätt minimaalsed edasimüügihinnad – nähtub selgelt, et „selleks, et tegemist oleks „kokkuleppega“ ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses, [piisab] asjasse puutuvate ettevõtjate väljendatud ühisest tahtest tegutseda turul teatud kindlal viisil“.
68.
Järgmiseks meenutab Euroopa Kohus selles kohtuotsuses, (
34
) et „[k]okkuleppe aluseks ei saa seega olla turustuslepingu ühe poole puhtalt ühepoolse poliitika väljendus“.
69.
Samas märgib Euroopa Kohus samas kohtuotsuses, (
35
) et „näiliselt ühepoolne tegu või käitumine kujutab endast kokkulepet ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses, kui see on vähemalt kahe poole ühise tahte väljendus, kusjuures vorm, milles see ühine tahe väljendub, ei ole iseenesest määrava tähtsusega“.
70.
Seega võib poolte ühine tahe tuleneda „kõnealuse turustuslepingu tingimustest […] ja eelkõige sellest, kas turustajad on otseselt või vaikimisi nõustunud üleskutsega järgida [asjaomast tingimust]“. (
36
)
71.
Eeltoodust järeldub, et tõendamaks, et paralleelse kehtestamise tingimus on Cono teiste turustajate/ostjate puhul põhikohtuasjas täidetud, saab mitmel moel näidata, et määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunktis i sätestatud tingimused on täidetud.
72.
Esiteks võib aktiivse müügi keeld olla sõnaselgelt sätestatud iga turustaja/ostjaga sõlmitud turustuskokkuleppes, mis ei näi olevat olukord põhikohtuasjas.
73.
Teiseks võib teiste ostjate peale Beevers Kaasi sõnaselget nõustumist teatavates olukordades tuletada volitustest, mis on pooltele nendega sõlmitud lepingutes antud. (
37
) Selline oleks olukord juhul, kui Cono ja teiste ostjate vahel sõlmitud lepingud annaksid Conole volituse kehtestada aktiivse müügi keelde seoses territooriumidega, mille ta on määranud või määraks ainuõiguslikult mõnele konkreetsele ostjale.
74.
Kolmandaks saab 2010. aasta suuniste punktis 25 kajastuvale Euroopa Kohtu praktikale tuginedes kinnitada, et sõnaselge nõusoleku puudumise korral tuleb tõendada vaikimisi nõusoleku olemasolu. Selleks peab tõendama esiteks seda, et üks pool soovib selgesõnaliselt või kaudselt koostööd teise poolega oma ühepoolse poliitika rakendamisel, ning teiseks seda, et teine pool järgib seda soovi, viies kõnealuse ühepoolse poliitika ellu.
75.
Peale selle tuleneb kohtuotsuse Super Bock punktist 57 veel üks asjakohane aspekt seoses sellega, et „ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses sellise „kokkuleppe“ olemasolu […] saab kindlaks teha mitte ainult otseste tõendite, vaid ka kokkusattumuste ja ühtelangevate kaudsete tõendite alusel, kui nende alusel on võimalik järeldada, et tarnija kutsus oma turustajaid üles [järgima teatavat tingimust] ja viimased on tarnija kehtestatud [tingimust] praktikas järginud“ (kohtujuristi kursiiv).
76.
Seega on käesolevas kohtuasjas – kus ei näi olevat otseseid või sõnaselgeid lepingutingimusi ega otsest tõendit kokkuleppe kohta Cono ja ostjate vahel – asjakohane analüüsida, mida võidakse mõelda selliste „kokkusattumuste ja ühtelangevate kaudsete tõendite“ all, mille põhjal võib seoses aktiivse müügi keeluga ainuõiguslikul territooriumil järeldada, et tarnija (Cono) on palunud teistel turustajatel/ostjatel sellist keeldu järgida ja et viimased on seda keeldu praktikas järginud.
77.
Seetõttu peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima kahe elemendiga seotud asjaolusid, mis on üksteisega seotud ja kumulatiivsed sedavõrd, et kui need elemendid on olemas, tõendavad need koos poolte ühise tahte olemasolu ja seega kokkulepet ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses.
78.
Esimene element on „üleskutse“, teisisõnu see, kas tarnija (Cono) kutsus teisi ostjaid sõnaselgelt või vaikimisi üles hoiduma aktiivsest müügist ainuõiguslikul territooriumil. Selline üleskutse võib esineda mitmel eri kujul. Näiteks võib see olla olnud teistele ostjatele (e-kirjaga, postiga, lepingulise sättena, ametliku teatisena, survemeetmena või muu samalaadse toiminguna) edastatud konkreetse sõnumi kujul, millega Cono kutsus neid üles pidama kinni ainuõiguslikust territooriumist ja aktiivse müügi keelust, ähvardades survemeetmetega. Üleskutse võib olla esitatud ka teisiti ehk konkreetsete viidete või tingimustena tarnija üldtingimustes, mis võivad olla näiteks lisatud turustajatele/ostjatele saadetud arvele või olla kättesaadavaks tehtud mis tahes muul viisil.
79.
Minu hinnangul on siin võimalik tõmmata paralleeli kohtuotsuse Super Bock punktiga 52, millest võib ilmselt välja lugeda, et tarnija peab turustajaid/ostjaid ainuõigusliku turustussüsteemi kasutamisest ja aktiivse müügi keelust ennetavalt ja selgelt teavitama ning jälgima, et nad seda süsteemi järgiksid. (
38
) Näiteks peab tarnija teavitama kõiki ostjaid ainuõiguse andmise ajal ja iga kord, kui määratakse mõni uus turustaja/ostja, ning tegema neile selgeks, et nad kõik peavad seda süsteemi järgima.
80.
Eeltoodust järeldub, et „üleskutse“ olemasolu tuvastamiseks peab hindamisel tõendama, et Conol oli selge tahe kaitsta Beevers Kaasi sellel ainuõiguslikul territooriumil, ning näitama, millist konkreetset käitumist Cono oma teistelt ostjatelt eeldas.
81.
Teine aspekt on see, kas teised ostjad nõustuvad või lepivad eelnimetatud aktiivse müügi keeluga. Ka seda saab tuletada mitmesugustest asjaoludest, näiteks selle keelu sõnaselgest tunnistamisest (kirjavahetuses või lepinguliste läbirääkimiste kontekstis tehtud sisedokumentides) või vaikimisi tunnistamisest. Vaikimisi tunnistamist saab väljendada näiteks sellega, et teised ainuõiguslikul territooriumil tegutsevad ostjad lõpetavad aktiivse müügi või ei tee seda, või sellega, et ostjad ei soovi pärast tarnijalt teavituse saamist enam sellist müüki jätkata. Samuti saab seda tõendada sellega, et need ostjad jätavad aktiivse müügi keelu sellel territooriumil vaidlustamata või nõustuvad üldtingimustega, milles sellele keelule viidatakse.
82.
Vaikimisi tunnistamise tuvastamiseks peavad eelnimetatud „kokkusattumused ja ühtelangevad kaudsed tõendid“ selgelt tõendama teiste turustajate/ostjate tahet nõustuda tarnija üleskutsega austada ainuõiguslikku turustussüsteemi ja seda järgida. Selline oleks olukord juhul, kui turustajaid/ostjaid teavitati, kuid nad otsustasid süsteemile mitte vastu vaielda ning nõustusid sellega.
83.
Eelotsusetaotlusest ei nähtu, et mõni teine ostja (peale Albert Heijni äriühingute) oleks aktiivse müügi keeldu rikkunud või selle vaidlustanud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas sellest asjaolust per se piisab selleks, et tõendada teiste ostjate leppimist Cono võimaliku üleskutsega.
84.
Sellega seoses, nagu komisjon välja tõi, kujutab Euroopa Kohtule esitatud dokumentidest nähtuv asjaolu, et mitte ükski teine Cono ostja ei tegelenud Belgias Beemsteri juustu aktiivse müügiga, endast asjakohast tegurit, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus võib soovida hindamisel arvesse võtta ühe kokkusattumuse ja kaudse tõendina.
85.
Kuid selline asjaolu ei ole selleks per se piisav ega vajalik. (
39
) Tõendamaks, et tegemist oli kokkuleppega ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses, ei piisa teiste ostjate passiivsuse tuvastamisest. Pigem tuleb näidata nende tahet nõustuda. Sellega seoses võib hindamisel küsida, kas turustaja/ostja on õigupoolest suuteline ainuõigusliku territooriumina määratletud turule sisenema.
86.
Näiteks võiks hinnata, kas tarnija teised ostjad nurisesid ainuõiguslikul territooriumil aktiivse müügi keelu üle või vaidlustasid selle (
40
) ja kas nad muutsid selle tulemusena oma käitumist. Kuid isegi kui üks või mitu ostjat oleks keelu üle nurisenud või selle vaidlustanud, ei näitaks see asjaolu üksinda vaikimisi nõusoleku puudumist, kui nad sellest hoolimata järgisid aktiivse müügi keeldu ka edaspidi. (
41
)
87.
Teisisõnu olen seisukohal, et pelgalt asjaolust, et teised ostjad ainuõiguslikul territooriumil müügiga ei tegele, ei piisa tõendamaks, et need ostjad on Cono üleskutsega leppinud.
88.
Eeltoodud kaalutlustest nähtub, et paralleelse kehtestamise tingimus on täidetud siis, kui on võimalik tõendada, et tarnija ja teiste ostjate vahel oli kokkulepe ehk esiteks on see tarnija sõnaselgelt või vaikimisi teisi ostjaid üles kutsunud nõustuma ainuõiguslikul territooriumil aktiivse müügi keeluga ja teiseks on need teised ostjad vähemalt vaikimisi väljendanud tahet keeluga leppida, mida tuleb tõendada kokkusattumuste või ühtelangevate kaudsete tõenditega.
3. Vastus esimesele eelotsuse küsimusele
89.
Eeltoodust järeldub, et määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i tuleb tõlgendada nii, et paralleelse kehtestamise tingimus on selle artikli lahutamatu osa ja et pelgalt järeldusest, et teised ostjad ei tegele mõnele konkreetsele ostjale ainuõiguslikult määratud territooriumil aktiivse müügiga, ei piisa selleks, et teha kindlaks selle tarnija ja ostjate vahelise aktiivse müügi keelu kokkuleppe olemasolu sellel territooriumil. Sellise kokkuleppe olemasolu tuvastamine nõuab seda, et esiteks peab tarnija olema sõnaselgelt või vaikimisi kutsunud teisi ostjaid üles käituma sellel turul teataval selgelt määratletud viisil, teisisõnu hoiduma ainuõiguslikul territooriumil aktiivsest müügist ning teiseks peavad need ostjad vähemalt vaikimisi olema väljendanud tahet keeluga leppida, mida tuleb tõendada kokkusattumuste või ühtelangevate kaudsete tõendite abil.
B.
Teine eelotsuse küsimus
1. Teise eelotsuse küsimuse analüüs
90.
Teise eelotsuse küsimusega tõstatatakse küsimus, milline on oluline ajahetk, millal teised ostjad peavad nõusoleku andma, arvestades Euroopa Kohtu praktikat seoses kokkuleppe mõistega ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses. Eelkõige soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas piisab sellest, kui tarnija tõendab, et teised ostjad on aktiivse müügi keeluga nõustunud, üksnes juhul, kui need teised ostjad on näidanud üles kavatsust aktiivselt müüa ainuõiguslikul territooriumil.
91.
Eelotsusetaotlusest nähtub, et see küsimus kerkib kontekstis, kus tundub, et teised Cono turustajad/ostjad peale Albert Heijni äriühingute ei ole kunagi valmistunud tegelema Belgias aktiivse müügiga. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole kindel, kas määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i kohaldamiseks piisab sellest, kui Cono kaitseb Beevers Kaasi nende turustajate/ostjate aktiivse müügi eest juhul, kui nad valmistuvad seda tegema edaspidi, võib peab see kaitse olema tagatud alates hetkest, mil Cono sõlmis nende teiste turustajate/ostjatega kokkuleppe.
92.
Nagu selgitatud käesoleva ettepaneku punktis 51, eeldab paralleelse kehtestamise tingimus, et ainuõiguslik turustaja on oma territooriumil kaitstud tarnija kõigi teiste Euroopa Liidus asuvate ostjate aktiivse müügi eest.
93.
Minu väljapakutud vastusest esimesele eelotsuse küsimusele tuleneb, et see tingimus on täidetud üksnes juhul, kui teised ostjad sõnaselgelt või vaikimisi nõustuvad aktiivse müügi keeluga ainuõiguslikul territooriumil. Ennustatavuse ja õiguskindluse põhimõtte tõttu peavad ajahetk, mil tarnija sõnastab aktiivse müügi keelu, ja ajahetk, mil teised ostjad sellega nõustuvad, ajaliselt piisavalt kattuma.
94.
Selleks tuleb kõigi tõenditega näidata (nagu on kirjeldati käesoleva ettepaneku punktides 76–83), et oli olemas kokkulepe aktiivse müügi keelu kohta. Nagu selgitasin käesoleva ettepaneku punktis 34, on määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunktis i sätestatud erand (erandist) ja seetõttu tuleb seda tõlgendada kitsalt. Pealegi ei ole liiga leebe lähenemine paralleelse kehtestamise tingimusele ja aktiivse müügi keeldudele õigustatud, arvestades, et kaalul on muus osas põhiline liidu konkurentsiõiguse piirang.
95.
Eeltoodust järeldub, et paralleelse kehtestamise tingimuse täitmiseks ei piisa sellest, et tarnija suudab (ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses kokkuleppe olemasolu tuvastamise eesmärgil) tõendada, et tema teised ostjad on aktiivse keeluga nõustunud, ainult juhul, kui nad kavatsevad hakata ainuõiguslikul territooriumil sellist müüki tegema.
96.
Seega ei ole määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunktis i sätestatud tingimused selleks, et kokkulepe kuuluks grupierandi alla, täidetud seni, kuni tarnija ei ole teistelt ostjatelt sellist nõusolekut saanud.
97.
Teisisõnu, nagu komisjon välja tõi, on need tingimused täidetud ainult juhul ja alates hetkest, kui teised ostjad on nõustunud ainuõiguslikul territooriumil aktiivse müügi keeluga, mitte sellele eelneval perioodil. Sellest järeldub, et kui tarnija saab sellise nõusoleku alles ajahetkel X, mil ettevõtja kavatseb hakata ainuõiguslikul territooriumil aktiivse müügiga tegelema, ei kohaldu määruses nr 330/2010 sätestatud grupierand perioodil, mis eelneb ajahetkele X.
98.
Sellega seoses on tähtis eristada ühelt poolt sellise nõusoleku olemasolu ja teiselt poolt selle tõendamiseks vajalikke elemente.
99.
Viimati nimetatu on faktiküsimus, mida tuleb käsitleda juhtumipõhiselt, võttes arvesse kõiki asjaomaseid asjaolusid.
100.
Seetõttu on tarnija ülesanne tõendada, et see tingimus on kõigi tema ostjate puhul täidetud põhimõtteliselt kogu perioodil, mille kohta ta taotleb määruses nr 330/2010 sätestatud grupierandi kohaldamist. (
42
)
2. Vastus teisele eelotsuse küsimusele
101.
Eeltoodust järelduvalt tuleb määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i tõlgendada nii, et kui tarnija on mõnele konkreetsele ostjale määranud ainuõigusliku territooriumi, ei piisa selle sätte kohaldamiseks sellest, kui tarnija suudab tõendada, et tema teised ostjad nõustuvad ainuõiguslikult määratud territooriumil aktiivse müügi keeluga, ainult juhul, kui need ostjad kavatsevad hakata sellel territooriumil aktiivselt müüma. Selle sätte kohaldamiseks peab tarnija hoopis tõendama, et paralleelse kehtestamise tingimus on kõigi tema EMP‑s asuvate ostjate puhul täidetud kogu perioodil, mille kohta ta taotleb määruses nr 330/2010 sätestatud grupierandi kohaldamist.
C.
Lõppmärkused
102.
Vastuse täielikkuse huvides pean asjakohaseks lisada mõned lõppmärkused.
103.
Põhikohtuasjas kõne all olevate kokkulepete õiguslik kvalifitseerimine on üksnes eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne, kes peab arvesse võtma kõiki eeltoodud täpsustusi.
104.
Järgmiseks, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks otsustama, et määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkt i ei ole käesolevas kohtuasjas kohaldatav, peaks ta otsustama, kas ainuõiguslik turustuskokkulepe piirab konkurentsi ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses, ja kui see nii on, siis kas ELTL artikli 101 lõikes 3 sätestatud erandi tingimused on täidetud. (
43
)
105.
Esiteks peab eelotsusetaotluse esitanud kohus eraldi analüüsima kõnealust vertikaalset kokkulepet, et tuvastada, kas see kuulub ELTL artikli 101 lõike 1 kohaldamisalasse, ja kui nii on, siis kas Euroopa Liidu praktikas sätestatud kriteeriumide kohaselt on tegemist eesmärgil või tagajärjel põhineva konkurentsipiiranguga. (
44
)
106.
Teiseks, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus teeb järelduse, et kokkulepe piirab konkurentsi ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses, võib see kokkulepe siiski olla ELTL artikliga 101 kooskõlas, tingimusel et pooled tõendavad, et sellega on täidetud ELTL artikli 101 lõikes 3 sätestatud neli kumulatiivset tingimust. (
45
)
107.
Nagu komisjon välja tõi, peaks eelotsusetaotluse esitanud kohus seejärel asetama ELTL artikli 101 lõikest 3 tulenevas hindamisraamistikus kaalukausile kokkuleppe konkurentsi soodustavad ja konkurentsi takistavad aspektid, võttes arvesse kõiki asjakohaseid asjaolusid.
108.
Muu hulgas peaks eelotsusetaotluse esitanud kohus hindama Cono konkurentide positsiooni, ostujõudu, turudünaamikat, toote laadi ja seda, millisel äritegevuse tasemel pooled tegutsevad. Samuti peaks ta otsustama, kas kokkulepe, millega keelatakse teatavatel turustajatel tegeleda mõnele teisele turustajale (Beevers Kaasile) ainuõiguslikult määratud territooriumil aktiivse müügiga, suurendab tõhusust selles mõttes, et viimati nimetatud turustaja peab tegema investeeringuid (näiteks spetsiaalsetesse seadmetesse, oskustesse või oskusteabesse), et arendada sellel territooriumil turustatava toote müüki, ning kas kaitse teiste turustajate aktiivse müügi eest sellel territooriumil on selliste investeeringute soodustamiseks vajalik.
V. Ettepanek
109.
Teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Hof van beroep te Antwerpen (Antwerpeni apellatsioonikohus, Belgia) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt.
1.
Komisjoni 20. aprilli 2010. aasta määruse (EL) nr 330/2010 [ELTL] artikli 101 lõike 3 kohaldamise kohta teatavat liiki vertikaalsete kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse suhtes artikli 4 punkti b alapunkti i
tuleb tõlgendada nii, et paralleelse kehtestamise tingimus on selle artikli lahutamatu osa ja pelgalt järeldusest, et teised ostjad ei tegele ainuõiguslikult mõnele konkreetsele ostjale määratud territooriumil aktiivse müügiga, ei piisa selleks, et teha kindlaks selle tarnija ja ostjate vahelise aktiivse müügi keelu kokkuleppe olemasolu sellel territooriumil. Sellise kokkuleppe olemasolu tuvastamine nõuab seda, et esiteks peab tarnija olema sõnaselgelt või vaikimisi kutsunud teisi ostjaid üles käituma sellel turul teataval selgelt määratletud viisil ehk teisisõnu hoiduma ainuõiguslikul territooriumil aktiivsest müügist ning teiseks peavad need ostjad vähemalt vaikimisi olema väljendanud tahet keeluga leppida, mida tuleb tõendada kokkusattumuste või ühtelangevate kaudsete tõendite abil.
2.
Määruse nr 330/2010 artikli 4 punkti b alapunkti i
tuleb tõlgendada nii, et kui tarnija on mõnele konkreetsele ostjale määranud ainuõigusliku territooriumi, ei piisa selle sätte kohaldamiseks sellest, kui tarnija suudab tõendada, et tema teised ostjad nõustuvad ainuõiguslikult määratud territooriumil aktiivse müügi keeluga, ainult juhul, kui need ostjad kavatsevad hakata sellel territooriumil aktiivse müügiga tegelema. Selle sätte rakendamiseks peab tarnija hoopis tõendama, et paralleelse kehtestamise tingimus on kõigi tema Euroopa Majanduspiirkonnas asuvate ostjate puhul täidetud kogu perioodil, mille kohta ta taotleb määruses nr 330/2010 sätestatud grupierandi kohaldamist.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	Komisjoni 20. aprilli 2010. aasta määrus [ELTL] artikli 101 lõike 3 kohaldamise kohta teatavat liiki vertikaalsete kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse suhtes (ELT 2010, L 102, lk 1).
(
3
)	Beemsteri juust on lehmapiimast toodetud kõva juust. Selle spetsiifiline maitse tuleneb nii koostisosadest (piim lehmadelt, kes söövad rohtu, mida kasvatatakse meresavisel poldril, mis asub Hollandis neli meetrit allpool merepinda) kui ka asjaolust, et osa tootmisprotsessist (juustumassi segamine) toimub käsitsi ja juust laagerdub muutuvates oludes.
(
4
)	22. detsembri 1999. aasta määrus [EÜ] artikli 81 lõike 3 kohaldamise kohta vertikaalsete kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse liikide suhtes (EÜT 1999, L 336, lk 21; ELT eriväljaanne 08/01, lk 364).
(
5
)	10. mai 2022. aasta määrus [ELTL] artikli 101 lõike 3 kohaldamise kohta teatavat liiki vertikaalsete kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse suhtes (ELT 2022, L 134, lk 4).
(
6
)	(ELT 2010, C 130, lk 1) (edaspidi „2010. aasta suunised“).
(
7
)	Põhimõtteliselt pakub „ostja“ tooteid otse tarbijale, „turustaja“ aga teistele äriühingutele. Kasutan neid termineid ühes ja samas tähenduses, kuna käesolev kohtuasi ei sõltu nendevahelistest erinevustest.
(
8
)	8. detsembri 2005. aasta kohtuotsus Jyske Finans (C‑280/04, EU:C:2005:753, punkt 34). Vt sel teemal Lenaerts, K., „Interpretation and the Court of Justice: A basis for comparative reflection“, International Lawyer, Vol. 41, nr 4, 2007, lk 1011.
(
9
)	Vt 4. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Marine Harvest vs. komisjon (C‑10/18 P, EU:C:2020:149, punkt 58). Vt selle kohta ka 9. juuli 2020. aasta kohtuotsus Land Hessen (C‑272/19, EU:C:2020:535, punkt 68).
(
10
)	Mõistet „aktiivne müük“ on selgitatud käesoleva ettepaneku punktis 9. Selle vastand on „passiivne müük“, mis kujutab endast üksikklientide omaalgatuslikele taotlustele vastamist koos neile kaupade tarnimisega või või teenuste osutamisega.
(
11
)	Samas ei tohi see keeld piirata ainuõigusliku ostja klientide müügitegevust ainuõiguslikul territooriumil.
(
12
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 27.
(
13
)	Euroopa Komisjon, Wijckmans, F., ja Jaques, S., Expert report on the review of the Vertical Block Exemption Regulation – Active sales restrictions in different distribution models and combinations of distribution models – Final report, Euroopa Liidu Väljaannete Talitus, Luxembourg, 2021, lk 27 (edaspidi „eksperdiarvamus“); kohtujuristi kursiiv.
(
14
)	Vt 2010. aasta suuniste punkt 51.
(
15
)	Sellise tõlgenduse saab tuletada ka eksperdiarvamusest, 13. joonealune märkus, op. cit., lk 27 ja 28.
(
16
)	Teisisõnu ei piisa sellest, et ainuõiguslik territoorium on määratud mõnele turustajale/ostjale, näiteks Beevers Kaasile, vaid ühtlasi tuleb seda turustajat/ostjat kaitsta teiste ostjate aktiivse müügi eest sellel territooriumil. Ilma sellise kaitseta oleks ainuõiguslikku territooriumi de facto võimatu määrata, arvestades et kui puudub aktiivse müügi keeld, mis on kehtestatud teistele ostjatele ja mida viimased järgivad, ei ole see territoorium sugugi ainuõiguslik.
(
17
)	24. veebruari 2000. aasta kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑434/97, EU:C:2000:98, punkt 21).
(
18
)	Vt 2010. aasta suuniste punkt 164: „Ainuõigusliku turustuse puhul võib tekkida kasutegureid eriti juhul, kui turustajad peavad tegema investeeringuid, et kaitsta või kujundada tootemargi kuvandit. Üldjuhul on kasutegurid kõige suuremad uute toodete, komplekstoodete või selliste toodete puhul, mille omadusi on enne tarbimist raske hinnata ([…] kogemustooted) või mille omadusi on isegi pärast tarbimist raske hinnata ([…] usaldustooted). […]“.
(
19
)	Viitan pigem kõigile teistele EMP ostjatel kui ELi ostjatele, kuna eelotsusetaotluses on kasutatud sõnastust „kõigi teiste [EMP] ostjate aktiivse müügi eest talle ainuõiguslikult määratud territooriumil“ (kohtujuristi kursiiv).
(
20
)	Vt 26. oktoobri 2023. aasta kohtuotsus EDP – Energias de Portugal jt (C‑331/21, EU:C:2023:812, punkt 82 jj). Vt ka kohtujurist Wahli ettepanek kohtuasjas Coty Germany (C‑230/16, EU:C:2017:603, punkt 57) – seoses sama määruse ja samade suunistega, millest on juttu käesolevas asjas – „ei saa välistada, et Euroopa Kohus võib seoses oma ülesandega, milleks on liidu õiguse tõlgendamine, võtta üle nendes suunistes sisalduvad õiguslikud juhised ja hinnangud“. Vt ka 28. juuni 2005. aasta kohtuotsus Dansk Rørindustri and Others vs. komisjon (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P – C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408, punkt 210 jj) (milles Euroopa Kohus tõi välja, et komisjoni teatiste, näiteks ettevõtjaid silmas pidavate suuniste eesmärk on tekitada väliseid tagajärgi, need on üldise ulatusega ja neil võivad olla õiguslikud tagajärjed).
(
21
)	Määruse 2022/720 artikli 1 punktis h on sätestatud: „„ainuõiguslik turustussüsteem“ – turustussüsteem, mille puhul tarnija reserveerib territooriumi või kliendirühma üksnes endale või loovutab selle maksimaalselt viiele ostjale ning piirab kõiki teisi ostjaid ainuõiguslikul territooriumil või ainuõiguslikule kliendirühmale aktiivselt müümast“ (kohtujuristi kursiiv).
(
22
)	ELT 2022, C 248, lk 1, punkt 219 (edaspidi „2022. aasta suunised“).
(
23
)	Vt ka Wijckmans, F., ja Tuytschaever, F., „Active sales restrictions revisited“, European Competition Law Review, Vol. 25(2), 2004, lk 110.
(
24
)	Vt eelotsusetaotlus (algkeelne versioon), lk 19 ja 20, punkt 2, teine taane.
(
25
)	Eksperdiarvamuses, 13. joonealune märkus, op. cit., lk 37, on esitatud aktiivse müügi keelu üldine näidissäte: „„[Ostja] tegutseb [territooriumil]. [Ostja] ei tegele aktiivse müügiga territooriumidel, mis on reserveeritud ainuõiguslikult [tarnijale], ega ühelgi territooriumil, mis on ainuõiguslikult määratud mõnele muule tarnija määratud ostjale“.“
(
26
)	13. juuli 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Volkswagen, C‑74/04 P, EU:C:2006:460, punkt 37).
(
27
)	Ibid., punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika.
(
28
)	6. jaanuari 2004. aasta kohtuotsus BAI ja komisjon vs. Bayer (C‑2/01 P ja C‑3/01 P, EU:C:2004:2, punktid 100–102).
(
29
)	Ibid., punkt 102.
(
30
)	Vt 2010. aasta suuniste punkt 25.
(
31
)	29. juuni 2023. aasta kohtuotsus Super Bock Bebidas (C‑211/22, EU:C:2023:529; edaspidi „kohtuotsus Super Bock“).
(
32
)	Vt kohtuotsus Super Bock, punktid 47–50.
(
33
)	Ibid., punkt 47.
(
34
)	Ibid., punkt 48.
(
35
)	Ibid., punkt 49.
(
36
)	Ibid., punkt 50.
(
37
)	Vt 2010. aasta suuniste punkti 25 alapunkt a.
(
38
)	Euroopa Kohus toob välja, et asjaolu, et tarnija saadab turustajatele regulaarselt hinnatabelid, milles on märgitud tema poolt kindlaks määratud minimaalsed edasimüügihinnad, ning asjaolu, et ta nõuab neilt nende järgimist tema järelevalve all, survemeetmete hoiatusel ja võib mittejärgimise korral kohaldada negatiivseid turustusmarginaale, ei kujuta endast enam ühepoolset käitumist, juhul kui turustajad neid hindu järgivad. Samuti märgib Euroopa Kohus, et asjaolud, et turustajad neid hindu praktikas kohaldavad või paluvad nende edastamist, kaevates küll edastatud hindade üle tarnijale, kuid kohaldamata omal algatusel siiski muid hindu, võivad kajastada turustajate nõustumist sellega, et tarnija kehtestab minimaalsed edasimüügihinnad.
(
39
)	Vt 10. veebruari 2011. aasta kohtuotsus Activision Blizzard Germany vs. komisjon (C‑260/09 P, EU:C:2011:62, punkt 82).
(
40
)	Vt 11. jaanuari 1990. aasta kohtuotsus Sandoz Prodotti Farmaceutici vs. komisjon (C‑277/87, EU:C:1990:6, punkt 11).
(
41
)	Vt kohtuotsus Super Bock (punkt 52).
(
42
)	Siiski võib välja tuua, et 2022. aasta suunistes (punkt 122) on sätestatud: „Kui praktilistel põhjustel ja mitte eesmärgiga takistada paralleelset kaubandust ei ole ainuõiguslik territoorium või ainuõiguslik kliendirühm teatavate ostjate aktiivse müügi eest ajutiselt kaitstud, näiteks kui tarnija muudab ainuõiguslikku turustussüsteemi ja vajab aega, et aktiivse müügi piirangute üle teatavate ostjatega uuesti läbi rääkida, võib ainuõigusliku turustussüsteemi puhul jätkuvalt tugineda [määruse 2022/720] artikli 2 lõikega 1 ette nähtud erandile“. Sellest 2022. aasta suuniste punktist tuleneb, et asjaomane periood piirdub ajaga, mis on vajalik paralleelse kehtestamise tingimuse täitmiseks.
(
43
)	Vt 2010. aasta suuniste punkt 47.
(
44
)	Vt kohtuotsus Super Bock, punktid 37–42, ning 18. novembri 2021. aasta kohtuotsus Visma Enterprise (C‑306/20, EU:C:2021:935, punktid 54–82).
(
45
)	Vt 2022. aasta suunised, punktid 125–140.