62019CJ0193
EUROOPA KOHTU OTSUS (neljas koda)
4. märts 2021 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Piirikontroll, varjupaik ja sisseränne – Schengeni lepingu rakendamise konventsioon – Schengeni infosüsteemis (SIS) päringu teostamine kolmanda riigi kodaniku elamisloa taotluse läbivaatamise raames, kelle kohta on süsteemis antud sisenemise keelu hoiatus – Artikli 25 lõige 1 – Schengeni piirieeskirjad – Sisenemise nõuded kolmandate riikide kodanikele – Artikli 6 lõiked 1 ja 5 – Euroopa Liidu põhiõiguste harta – Artikkel 7 ja artikli 24 lõige 2 – Elamisloa perekonnaga taasühinemise eesmärgil pikendamisest keeldumine põhjusel, et isikusamasus ei ole tõsikindlalt tuvastatud
Kohtuasjas C‑193/19,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Förvaltningsrätten i Malmö – Migrationsdomstoleni (Malmö halduskohus – sisserändekohus, Rootsi) 15. veebruari 2019. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 27. veebruaril 2019, menetluses
A
versus
Migrationsverket,
EUROOPA KOHUS (neljas koda),
koosseisus: koja president M. Vilaras, kohtunikud N. Piçarra (ettekandja), D. Šváby, S. Rodin ja K. Jürimäe,
kohtujurist: J. Richard de la Tour,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
A, esindaja: advokat T. Bodin,
–
Migrationsverket, esindajad: C. Bexelius ja H. Forssell,
–
Rootsi valitsus, esindajad: J. Lundberg, A. Falk, H. Eklinder, C. Meyer-Seitz ja H. Shev, hiljem H. Eklinder, C. Meyer‑Seitz ja H. Shev,
–
Madalmaade valitsus, esindajad: M. Bulterman ja M. de Ree,
–
Poola valitsus, esindaja: B. Majczyna,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: G. Wils, K. Simonsson ja G. Tolstoy,
olles 16. juuli 2020. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada 19. juunil 1990. aastal Schengenis (Luksemburg) alla kirjutatud ja 26. märtsil 1995. aastal jõustunud konventsiooni, millega rakendatakse 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingut Beneluxi Majandusliidu riikide, Saksamaa Liitvabariigi ja Prantsuse Vabariigi valitsuste vahel nende ühispiiridel kontrolli järkjärgulise kaotamise kohta (EÜT 2000, L 239, lk 19; ELT eriväljaanne 19/02, lk 9) (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. märtsi 2010. aasta määrusega (EL) nr 265/2010 (ELT 2010, L 85, lk 1)) (edaspidi „Schengeni lepingu rakendamise konventsioon“), ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta määrust (EL) 2016/399, mis käsitleb isikute üle piiri liikumist reguleerivaid liidu eeskirju (Schengeni piirieeskirjad) (ELT 2016, L 77, lk 1; edaspidi „Schengeni piirieeskirjad“).
2
Taotlus on esitatud Gambia kodaniku A ja Migrationsverketi (migratsiooniamet, Rootsi) vahelises kohtuvaidluses seoses viimase otsusega jätta rahuldamata A taotlus pikendada perekonnaga taasühinemiseks antud elamisluba põhjendusel, et tema isikusamasust ei olnud võimalik tõsikindlalt tuvastada.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Schengeni lepingu rakendamise konventsioon
3
Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artikli 25 lõikes 1 on sätestatud:
„Kui liikmesriik menetleb elamisloa andmist välismaalasele, teostab ta süstemaatilise otsingu Schengeni infosüsteemis. Kui liikmesriik menetleb elamisloa andmist välismaalasele, kellele on kehtestatud sissesõidukeeld, siis konsulteerib ta kõigepealt keelu kehtestanud liikmesriigiga ja võtab arvesse tema huve; elamisluba antakse ainult kaalukatel põhjustel, eelkõige humanitaarsetel kaalutlustel või rahvusvaheliste kohustuste tõttu.
Kui elamisluba on antud, siis sissesõidukeelu kehtestanud liikmesriik tühistab keelu, kuid võib võtta asjaomase välismaalase siseriiklikku sissesõidukeeluregistrisse.“
Schengeni piirieeskirjad
4
Schengeni piirieeskirjade artikli 1 teisest lõigust nähtub, et sellega „kehtestatakse liidu liikmesriikide välispiire ületavate isikute piirikontrolli reguleerivad eeskirjad“.
5
Piirieeskirjade artiklis 6 „Sisenemise nõuded kolmandate riikide kodanikele“ on sätestatud:
„1.   Kuni 90-päevaseks kavandatud viibimiseks liikmesriikide territooriumil mis tahes 180-päevase ajavahemiku jooksul, mis tähendab igale viibimispäevale eelneva 180-päevase ajavahemiku arvestamist, kehtivad kolmandate riikide kodanikele järgmised territooriumile sisenemise tingimused:
a)
neil on kehtiv reisidokument, mis annab kasutajale õiguse piiri ületada […];
[…]
d)
nende kohta ei ole Schengeni infosüsteemi (SIS) kantud hoiatust sisenemise keelamise eesmärgil;
e)
nad ei ohusta ühegi liikmesriigi avalikku korda, sisejulgeolekut, rahvatervist või rahvusvahelisi suhteid, eelkõige juhul, kui nende kohta pole liikmesriikide siseriiklikesse andmebaasidesse kantud hoiatust sisenemise keelamise eesmärgil samadel põhjustel.
[…]
5.   Erandina lõikest 1:
[…]
c)
kolmanda riigi kodanikel, kes ei täida ühte või mitut lõikes 1 sätestatud tingimust, võib liikmesriik lubada siseneda oma territooriumile humanitaarsetel kaalutlustel, riiklikes huvides või rahvusvaheliste kohustuste tõttu. Kui asjaomase kolmanda riigi kodaniku suhtes on antud lõike 1 punktis d osutatud hoiatus, teavitab talle oma territooriumile sisenemist lubav liikmesriik sellest teisi liikmesriike.“
Rootsi õigus
6
29. septembri 2005. aasta välismaalaste seaduse (utlänningslagen) (SFS 2005, nr 716) 2. peatüki §-s 1 on sätestatud:
„Rootsi siseneval ja Rootsis viibival välismaalasel peab olema pass.“
7
Selle seaduse 5. peatüki § 3 esimeses lõigus on sätestatud:
„Kui artiklitest 17–17b ei tulene teisiti, antakse elamisluba:
1.
igale välisriigi kodanikule, kelle abikaasa või elukaaslane on Rootsi alaline elanik või kelle abikaasale või elukaaslasele on antud Rootsi elamisluba,
[…]“.
8
Sama seaduse 5. peatüki §-s 8 on ette nähtud:
„Välismaalasele § 3 esimese lõigu punkti 1 […] alusel väljastatud elamisluba on esimese otsuse tegemise ajal ajaliselt piiratud, välja arvatud juhul, kui:
1.
välismaalane on juba pikka aega elanud koos oma abikaasa või partneriga välismaal või
2.
kui muul viisil ilmneb selgelt, et suhe on kindlalt välja kujunenud.
[…]“.
9
Välismaalaste seaduse 5. peatüki § 16 esimene lõik on sõnastatud järgmiselt:
„Välismaalane, kellele on § 8 kohaselt antud tähtajaline elamisluba seoses perekonnasuhetega, võib sel alusel uue tähtajalise elamisloa või alalise elamisloa saada vaid juhul, kui kõnealused suhted jätkuvad.“
10
Välismaalaste seaduse 5. peatüki § 17a esimeses ja teises lõigus on sätestatud:
„Paragrahvis 3 nimetatud juhtudel võib elamisloa andmisest keelduda:
1.
kui tahtlikult on esitatud ebaõigeid andmeid või tahtlikult on varjatud asjaolusid, millel on elamisloa saamise seisukohast oluline tähtsus, [või]
2.
kui välismaalane on lapsendatud või abiellunud või kooselu alustanud üksnes eesmärgiga saada õigus elamisloale või
3.
kui välismaalane kujutab endast ohtu avalikule korrale või avalikule julgeolekule.
Paragrahvi 3 esimese lõigu punktis 1 […] nimetatud juhtudel võib elamisloa andmisest keelduda ka juhul, kui:
1.
abikaasad või elukaaslased ei ela abieluliselt koos ega kavatse abieluliselt koos elada;
[…]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
11
Rootsi ametiasutused väljastasid 9. detsembril 2013 Gambia kodanikule A-le tähtajalise elamisloa ühinemiseks oma Rootsi kodanikust abikaasaga.
12
A oli esitanud elamisloa taotluse enne Rootsi territooriumile sisenemist ja tõendas oma isikusamasust, esitades selle kohta päritoluriigi passi.
13
A esitas 9. novembril 2015 migratsiooniametile taotluse selle tähtajalise elamisloa pikendamiseks.
14
Taotluse läbivaatamisel sai migratsiooniamet Norra ametiasutustelt teavet selle kohta, et asjaomane isik oli peetud Norras kinni ja ta oli seal kasutanud mitut väljamõeldud identiteeti. Lisaks mõisteti asjaomasele isikule Norras ühest neist identiteetidest lähtudes vabadusekaotus narkootiliste ainete valdamise ja müügi eest, tema suhtes tehti Norra territooriumilt väljasaatmise otsus koos alalise sissesõidukeeluga ning tema kohta kanti SISi hoiatus Schengeni alale sisenemise keelamiseks. Lisaks on selle identiteedi alusel Rootsis registreeritud teine elamisloa taotlus, mis on esitatud Dakaris (Senegal), ning see on jäetud rahuldamata põhjusel, et see põhines näilikul abielul.
15
Lisaks nähtub vastustest, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus andis vastuseks Euroopa Kohtu palvele anda selgitusi, et alates 13. veebruarist 2018 on A ja tema Rootsi kodanikust abikaasa lahutatud ja neil ei ole ühiseid lapsi. Ta märgib, et A elab nüüd vabaabielus Norra kodanikuga, kellega tal on kaks alaealist last, kellel on samuti Norra kodakondsus.
16
Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab vastuses selgituste esitamise palvele samuti, et Norra kodanikel on Rootsis „peaaegu samad elamisõigused kui Rootsi kodanikel“ Põhjamaade passiliidu raames, kuhu kuuluvad muu hulgas Rootsi Kuningriik ja Norra Kuningriik, ning et kuupäeval, mil elamisloa pikendamise taotlust menetleti, oli ainus side, millele A tugines, side nende Norra kodanikega. Ta lisab, et kuigi riiklikes rahvastikuregistrites on märgitud, et nimetatud Norra kodanike alaline elukoht ei ole Rootsis, „võib seda teavet igal ajal muuta ning see ei ole seega tingimata täpne“, „[kuna] on mitu põhjust, mille alusel saab ennast registrisse kanda kui väljarännanu“. Ta täpsustab seevastu, et A registrijärgne elukoht on endiselt Malmö (Rootsi).
17
Rootsi migratsiooniamet jättis 2. juuni 2017. aasta otsusega A esitatud tähtajalise elamisloa pikendamise taotluse rahuldamata eelkõige põhjendusel, et tema isikusamasus ei ole tõendatud.
18
A esitas selle otsuse peale kaebuse Förvaltningsrätten i Malmö – Migrationsdomstolenile (Malmö halduskohus – sisserändekohus, Rootsi).
19
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus liidu õigusest tulenevate nõuete kohta, mis puudutavad sellise kolmanda riigi kodaniku isikusamasuse tuvastamist, kelle elamisloa taotlus, mis on esitatud siis, kui ta on juba riigi territooriumil, ei põhine rahvusvahelise kaitse ega humanitaarsetel kaalutlustel, vaid taotleja perekonnaga taasühinemise eesmärgil. Nimetatud kohus küsib eelkõige, kas liidu õigus nõuab, et taotluse esitanud kolmanda riigi kodaniku isikusamasus oleks talle elamisloa andmiseks tõsikindlalt tuvastatud, isegi kui tema alaline elukoht on juba selles liikmesriigis.
20
Asjaomane kohus märgib, et Rootsi õiguse kohaselt on sellise elamisloa väljastamiseks, mis ei põhine rahvusvahelise kaitse ega humanitaarsetel kaalutlustel, vaja, et taotleja isikusamasus oleks tõsikindlalt tõendatud taotletava elamisloa kehtivusaja jooksul kehtiva passiga. Siiski on lubatud teha sellest reeglist erandeid olukordades, mis ei vasta põhikohtuasjas käsitletavale olukorrale.
21
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib esiteks, et Migrationsöverdomstolen (kõrgem sisserändekohus, Rootsi) otsustas 12. mai 2011. aasta kohtuotsuses nr MIG 2011:11, et tähtajalise elamisloa väljastamine seoses Rootsiga olemasoleva sidemega, eelkõige seoses abieluga eeldab, et taotluse esitanud kolmanda riigi kodaniku isikusamasus oleks tõsikindlalt tuvastatud, kuna see tingimus on vajalik Schengeni lepingu rakendamise konventsioonist ja Schengeni piirieeskirjadest tulenevate kohustuste täitmiseks. Teiseks märgib ta, et see kõrgem kohus tühistas Förvaltningsrätten i Stockholmi (Stockholmi halduskohus, Rootsi) otsuse, milles leiti, et Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni ja Schengeni piirieeskirjadega on vastuolus see, et Rootsis on isikusamasuse tõendamise standard madalam, mida lubab Rootsi elamisloa saamise võimaluse ajutiste piirangute seaduse (lag om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i Sverige; SFS 2016, no 752) § 16f, mis käsitleb elamisloa andmist keskkooliõpinguteks. See kohus täpsustab ka, et tema 12. mai 2011. aasta kohtuotsuses nr MIG 2011:11 välja toodud kohustus isikusamasus tõsikindlalt tuvastada puudutab üksnes elamisloataotlusi, mille on esitanud kolmandate riikide kodanikud, kes ei ole veel Rootsi territooriumil.
22
Neil asjaoludel otsustas Förvaltningsrätten i Malmö – Migrationsdomstolen (Malmö halduskohus – sisserändekohus, Rootsi) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas Schengeni konventsiooni sätted, sealhulgas eelkõige SISis süstemaatilise otsingu teostamist puudutavad sätted, ja Schengeni piirieeskirjade sätted, sealhulgas eelkõige selles sätestatud nõue omada kehtivat passi, kujutavad endast takistust elamisloa andmisele olukorras, kui taotlus on esitatud Rootsis ja see ei põhine kaitse- või humanitaarsetel kaalutlustel, juhul kui taotleja isikusamasus ei ole tõsikindlalt tuvastatud?
2.
Kui see nii on, siis kas liikmesriigi õiguse või kohtupraktikaga on võimalik näha ette isikusamasuse tuvastamise erandit?
3.
Kui vastus teisele küsimusele on eitav, siis millised erandid on sätestatud liidu õiguses, kui üldse?“
Menetlus Euroopa Kohtus
23
Olles otsustanud COVID-19 pandeemiaga seotud terviseohtude tõttu lahendada kohtuasja kohtuistungit pidamata, saatis Euroopa Kohus Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikutele kirjalikult vastamiseks mitu küsimust, millele A, migratsiooniamet, Rootsi valitsus ja Euroopa Komisjon ka vastasid.
Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
24
Rootsi valitsus väidab, et eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu, kuna esiteks ei sisalda eelotsusetaotlus põhikohtuasja faktilisest ja õiguslikust raamistikust piisavat ülevaadet, mis võimaldaks Euroopa Kohtul anda talle esitatud küsimustele tarviliku vastuse. Teiseks ei nähtu eelotsusetaotlusest taotletava liidu õiguse tõlgenduse ja põhikohtuasja faktiliste asjaolude või eseme vaheline seos, seda enam, et selles vaidluses on kohaldamisele kuuluvates liikmesriigi õigusnormides nõutud, et elamisloa taotleja esitaks oma isikusamasuse kohta tõsikindlad tõendid, kuna täidetud ei ole tingimused, mille kohaselt on ebakindel isikusamasus lubatud. Lõpuks ei nähtu eelotsusetaotlusest ka selgesti seost nende liidu õigusnormide vahel, mille tõlgendamist taotletakse, ja põhikohtuasjas kohaldamisele kuuluvate liikmesriigi õigusnormide vahel, mistõttu eelotsuse küsimuste asjakohasust selle lahendamiseks on raske mõista.
25
Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 ette nähtud Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute vahelise koostöö raames üksnes asja menetleva ja selle lahendamise eest vastutava liikmesriigi kohtu ülesanne kohtuasja eripära arvesse võttes hinnata nii eelotsusetaotluse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Seega, kui küsimused on esitatud liidu õiguse tõlgendamise kohta, on Euroopa Kohus üldjuhul kohustatud vastama (vt eelkõige 19. novembri 2019. aasta kohtuotsus A. K. jt (kõrgeima kohtu distsiplinaarkolleegiumi sõltumatus), C‑585/18, C‑624/18 ja C‑625/18, EU:C:2019:982, punkt 97, ning 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Junqueras Vies, C‑502/19, EU:C:2019:1115, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
26
Sellest järeldub, et eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamise küsimused, mis liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavust Euroopa Kohus ei pea kontrollima, on asjakohased. Euroopa Kohus võib keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletaval liidu õigusnormi tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (vt eelkõige 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Airbnb Ireland, C‑390/18, EU:C:2019:1112, punkt 29, ning 24. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus XC jt, C‑234/17, EU:C:2018:853, punkt 16 ning seal viidatud kohtupraktika).
27
Käesoleval juhul tõi eelotsusetaotluse esitanud kohus välja põhjused, miks ta leiab, et tema menetluses oleva vaidluse lahendamiseks on vaja tõlgendada nii Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni kui ka Schengeni piirieeskirjade sätteid, milles on nõutud, et igal kolmanda riigi kodanikul peab olema kehtiv reisidokument taotletava elamisloa kogu kehtivuse ajaks. Samuti esitas ta Euroopa Kohtule piisavalt faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et viimane saaks anda esitatud küsimustele tarviliku vastuse. Seega ei ilmne, et nende sätete tõlgendamise küsimustel puuduks põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega mis tahes seos või et need puudutaksid hüpoteetilist probleemi. Lisaks on selge seos nende liidu õigusnormide, mille tõlgendamist taotletakse, ja põhikohtuasjas kohaldatavate liikmesriigi õigusnormide vahel, mis käsitlevad elamisloa taotleja isikusamasuse tõendamise nõudeid, arvestades neid nõudeid käsitlevat liikmesriigi kohtupraktikat, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 21 ja mille eesmärk on täita Schengeni lepingu rakendamise konventsioonist ja Schengeni piirieeskirjadest tulenevaid kohustusi, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus ise osutab.
28
Sellest tuleneb, et eelotsusetaotlus on vastuvõetav.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
29
Oma esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni, eelkõige selle artikli 25 lõiget 1 ja/või Schengeni piirieeskirjade sätteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis lubavad perekonnaga taasühinemiseks elamisloa andmist, pikendamist või taastamist, mida selle liikmesriigi territooriumil olles taotleb kolmanda riigi kodanik, kelle kohta on SISi kantud Schengeni ruumi sisenemise keelu hoiatus ja kelle isikusamasust ei ole kehtiva reisidokumendi alusel saanud tuvastada.
30
Esiteks näeb Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artikli 25 lõike 1 esimene lõik ette, et liikmesriik, kes kavatseb väljastada elamisloa, peab süstemaatiliselt teostama SISis otsingu, ja kui taotleja kohta on Schengeni alale sisenemise keelu hoiatus, võib see riik talle sellise elamisloa anda ainult „kaalukatel põhjustel, eelkõige humanitaarsetel kaalutlustel või rahvusvaheliste kohustuste tõttu“, olles konsulteerinud hoiatusteate sisestanud liikmesriigiga ja võttes arvesse tema huve. Selle sätte teisest lõigust nähtub, et kui elamisluba on antud, siis tühistab sissesõidukeelu kehtestanud liikmesriik keelu, kuid võib võtta asjaomase välismaalase siseriiklikku sissesõidukeeluregistrisse.
31
Nende sätete eesmärk on seega vältida olukorda, kus kolmanda riigi kodanikule antakse elamisluba, samal ajal kui SISis on tema kohta Schengeni alale sisenemise keelu hoiatus (vt eelkõige 16. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus E, C‑240/17, EU:C:2018:8, punkt 38).
32
Seevastu ei ole Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artikli 25 lõike 1 sätetes määratud kindlaks õiguslikke tingimusi, millele niisugune kodanik peab vastama Schengeni alale sisenemiseks ja seal elamiseks, sealhulgas oma isikusamasuse tõendamiseks.
33
Lisaks, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 62 märkis, ei too Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artikli 25 lõikes 1 ette nähtud eelneva konsulteerimise mehhanism kaasa seda, et süstemaatiliselt jäetakse rahuldamata elamisloataotlus, mille on esitanud kolmanda riigi kodanik, kelle kohta on SISi kantud Schengeni alale sisenemise keelu hoiatus. Liikmesriigil, kus kolmanda riigi kodanik on sellise taotluse esitanud, säilib pärast hoiatusteate sisestanud liikmesriigi huvide arvesse võtmist õigus anda nimetatud kodanikule elamisluba üksnes „kaalukatel põhjustel“.
34
Kuigi selle sätte sõnastusest endast nähtub, et selle eesmärk on piirata ainult „kaalukate põhjustega“ põhjuseid, mille korral liikmesriik võib väljastada elamisloa kolmanda riigi kodanikule, kelle kohta on SISis Schengeni alale sisenemise keelu hoiatus, ning nende hulka kuuluvad sõnaselgelt põhjused „humanitaarsetel kaalutlustel või rahvusvaheliste kohustuste tõttu“, ei tulene sellest siiski, et need kaks põhjust oleksid ammendavad. Kuna neile põhjendustele eelneb määrsõna „eelkõige“, siis on need näitlikud ja need ei saa olla ammendavad „kaalukad põhjused“, mis võivad olla sellise dokumendi väljastamise aluseks.
35
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 66 sisuliselt märkis, võivad kõnealuse sätte tähenduses kuuluda „kaalukate põhjuste“ alla põhjused, mis on seotud asjaomase kolmanda riigi kodaniku põhiõiguste austamisega, eelkõige õigusega perekonnaelu austamisele ja lapse õigustega, nagu need on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklites 7 ja 24, mida liikmesriigid peavad järgima Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni elluviimisel, mis on ELi lepingule ja ELi toimimise lepingule lisatud protokolli nr 19 (ELT 2010, C 83, lk 290) kohaselt liidu õiguse lahutamatu osa.
36
Sellest järeldub, et Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artikli 25 lõiget 1 ei saa tõlgendada nii, et see võtab liikmesriikidelt võimaluse väljastada elamisluba perekonnaga taasühinemisega seotud põhjustel üksnes sel põhjusel, et asjaomase kolmanda riigi kodaniku isikusamasust ei ole võimalik kehtiva reisidokumendi alusel tõsikindlalt tuvastada.
37
Lisaks, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 58 märkis, tuleb Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artikli 25 lõiget 1 tõlgendada nii, et seda ei kohaldata mitte ainult elamisloa väljastamise taotluse suhtes, vaid ka elamisloa pikendamise või uuendamise taotluse suhtes, mille on esitanud juba asjaomase liikmesriigi territooriumil viibiv kolmanda riigi kodanik.
38
Seega peab pädev liikmesriigi asutus teostama SISis päringu enne elamisloa pikendamist või uuendamist, ning kui taotleja kohta on Schengeni alale sisenemise keelamiseks antud hoiatus, peab see asutus konsulteerima hoiatusteate sisestanud liikmesriigiga ja võtma arvesse tema huve, kusjuures sellist elamisluba saab pikendada või uuendada üksnes „kaalukatel põhjustel“ Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artikli 25 lõike 1 tähenduses.
39
Hoiatusteate sisestanud liikmesriigi ametiasutused on ELL artikli 4 lõikes 3 ette nähtud lojaalse koostöö põhimõttest lähtudes omalt poolt kohustatud võtma seisukoha asjasse puutuva kolmanda riigi kodaniku elamisloa väljastamise, pikendamise või uuendamise suhtes mõistliku aja jooksul, mille pikkus sõltub juhtumi asjaoludest, kuid mis peab andma nimetatud asutustele piisavalt aega asjakohase teabe kogumiseks (vt selle kohta 16. jaanuari 2018. aasta kohtuotsus E, C‑240/17, EU:C:2018:8, punkt 53).
40
Mis puudutab teiseks Schengeni piirieeskirju, siis on oluline tuletada meelde, et liikmesriikide välispiiride ületamisel kohustab piirieeskirjade artikli 6 lõike 1 punkt a kolmandate riikide kodanikke Schengeni alal viibimiseks „kuni 90 päeva mis tahes 180-päevase ajavahemiku jooksul“ omama kehtivat reisidokumenti, mis annab selle omanikule õiguse piiri ületada.
41
Sellest tuleneb, et Schengeni piirieeskirjad ei reguleeri selliste kolmandate riikide kodanike olukorda nagu põhikohtuasja hageja, kes viibib juba liikmesriigi territooriumil ja kellele on perekonnaga taasühinemise eesmärgil elamisluba juba väljastatud (vt selle kohta 22. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus Zurita García ja Choque Cabrera, C‑261/08 ja C‑348/08, EU:C:2009:648, punkt 45).
42
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et:
–
Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artikli 25 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millega on lubatud elamisloa andmine, pikendamine ja uuendamine perekonnaga taasühinemise eesmärgil, mida on taotlenud selle liikmesriigi territooriumil viibides kolmanda riigi kodanik, kelle kohta on SISi kantud Schengeni ruumi sisenemise keelu hoiatus ja kelle isikusamasust ei ole kehtiva reisidokumendi alusel saanud tuvastada, juhul kui hoiatusteate sisestanud liikmesriigiga on konsulteeritud ja võetud arvesse tema huve ning elamisluba on antud või seda on pikendatud või uuendatud ainult „kaalukatel põhjustel“ selle sätte tähenduses;
–
Schengeni piirieeskirju, eelkõige selle artikli 6 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et need ei ole kohaldatavad sellises olukorras oleva kolmanda riigi kodaniku suhtes.
Teine ja kolmas küsimus
43
Arvestades esimesele küsimusele antud vastust, ei ole teisele ja kolmandale küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
44
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
19. juunil 1990. aastal Schengenis (Luksemburg) alla kirjutatud ja 26. märtsil 1995. aastal jõustunud konventsiooni, millega rakendatakse 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingut Beneluxi Majandusliidu riikide, Saksamaa Liitvabariigi ja Prantsuse Vabariigi valitsuste vahel nende ühispiiridel kontrolli järkjärgulise kaotamise kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. märtsi 2010. aasta määrusega (EL) nr 265/2010), artikli 25 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millega on lubatud elamisloa andmine, pikendamine ja uuendamine perekonnaga taasühinemise eesmärgil, mida on taotlenud selle liikmesriigi territooriumil viibides kolmanda riigi kodanik, kelle kohta on SISi kantud Schengeni ruumi sisenemise keelu hoiatus ja kelle isikusamasust ei ole kehtiva reisidokumendi alusel saanud tuvastada, juhul kui hoiatusteate sisestanud liikmesriigiga on konsulteeritud ja võetud arvesse tema huve ning elamisluba on antud või seda on pikendatud või uuendatud ainult „kaalukatel põhjustel“ selle sätte tähenduses.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta määrust (EL) 2016/399, mis käsitleb isikute üle piiri liikumist reguleerivaid liidu eeskirju (Schengeni piirieeskirjad), ja eelkõige selle artikli 6 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et see ei ole kohaldatav sellises olukorras oleva kolmanda riigi kodaniku suhtes.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: rootsi.