62016CC0171
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
YVES BOT
prednesené 17. mája 2017 (
1
)
Vec C‑171/16
Trajan Beškov
za účasti:
Sofijska rajonna prokuratura
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Sofijski Rajonen săd (Okresný súd Sofia, Bulharsko)]
„Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti – Rámcové rozhodnutie 2008/675/SVV – Zohľadnenie predchádzajúcich odsúdení v členských štátoch – Pojem nové trestné konanie – Nepripustenie zmeny výkonu predchádzajúceho odsúdenia členským štátom, ktorý začal nové trestné konanie“
1.
V prejednávanej veci má Súdny dvor po prvýkrát vyložiť ustanovenia rámcového rozhodnutia Rady 2008/675/SVV z 24. júla 2008 o zohľadňovaní odsúdení v členských štátoch Európskej únie v novom trestnom konaní (
2
).
2.
Presnejšie povedané, vnútroštátny súd požiadal Súdny dvor, aby spresnil pojem „trestné konanie“ v zmysle článku 3 ods. 1 tohto rámcového rozhodnutia. Pýta sa totiž, či tento pojem zahŕňa konanie, ktorého predmetom je výkon trestu uloženého súdom členského štátu, pri ktorom treba zohľadniť predchádzajúce odsúdenie vyhlásené súdom iného členského štátu.
3.
Okrem toho chce vnútroštátny súd vedieť, či toto ustanovenie bráni takej vnútroštátnej právnej úprave, ako je tá vo veci samej, ktorá stanovuje, že žiadosť o zohľadnenie predchádzajúceho odsúdenia vyhláseného súdom iného členského štátu nemôže podať priamo odsúdená osoba.
4.
Napokon tretia otázka položená vnútroštátnym súdom sa týka konkrétnych spôsobov, akými vnútroštátny súd zohľadňuje predchádzajúce odsúdenie, ktoré vyhlásil súd iného členského štátu v prípade, ak trest, ktorý z neho vyplýva, bol už v celom rozsahu vykonaný.
5.
V týchto návrhoch najprv vysvetlím, že podľa mňa na účely zohľadnenia súdneho rozhodnutia, ktorý vydal iný členský štát v priestore slobody, bezpečnosti a spravodlivosti toto rozhodnutie, v prípade nového trestného konania v členskom štáte v súlade s ustanoveniami rámcového rozhodnutia 2008/675 nemusí byť najskôr uznané podľa osobitného konania, ako je konanie stanovené v Nakazatelno‑procesualen kodex (bulharský trestný poriadok).
6.
Ďalej vysvetlím dôvody, pre ktoré si myslím, že článok 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/675 sa má vykladať v tom zmysle, že „trestné konanie“ v zmysle tohto ustanovenia predstavuje konanie, ktorého predmetom je výkon trestu uloženého súdom členského štátu, pri ktorom treba zohľadniť predchádzajúce odsúdenie vyhlásené súdom iného členského štátu. Navrhnem tiež Súdnemu dvoru, aby rozhodol, že toto ustanovenie sa má vykladať v tom zmysle, že žiadosť o zohľadnenie predchádzajúceho odsúdenia vyhláseného súdom iného členského štátu môže podať priamo odsúdená osoba.
7.
Potom vysvetlím, prečo sa podľa mňa článok 3 ods. 1 a 3 tohto rámcového rozhodnutia má vykladať v tom zmysle, že bráni takej vnútroštátnej právnej úprave, ako je tá vo veci samej, ktorá stanovuje, že vnútroštátny súd v novom trestnom konaní opätovne preskúma trest uložený súdom iného členského štátu a už vykonaný na účely uloženia súhrnného trestu odňatia slobody zahŕňajúceho trest uložený týmto iným členským štátom.
8.
Napokon podľa môjho názoru na zabezpečenie potrebného účinku uvedeného rámcového rozhodnutia musí vnútroštátny súd v prípade potreby a za podmienok a obmedzení, ktoré toto rozhodnutie uvádza, uplatniť ustanovenia článku 3 ods. 1, 3 a 5 tohto rámcového rozhodnutia s prihliadnutím na jeho odôvodnenia 8 a 9.
I. Právny rámec
A. Právo Únie
9.
Odôvodnenie 1 rámcového rozhodnutia 2008/675 uvádza, že cieľ udržiavať a rozvíjať priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti si vyžaduje, aby sa informácie o odsúdeniach vyhlásených v členských štátoch mohli zohľadňovať aj mimo odsudzujúceho členského štátu, aby sa predišlo spáchaniu nových trestných činov a zároveň aby sa tieto odsúdenia mohli zohľadniť v priebehu nového trestného konania.
10.
Odôvodnenia 8 a 9 tohto rámcového rozhodnutia uvádzajú:
„(8)
Ak sú počas trestného konania v členskom štáte dostupné informácie o predchádzajúcom odsúdení v inom členskom štáte, malo by sa čo najviac predchádzať tomu, aby sa s dotknutou osobou zaobchádzalo menej priaznivo, ako keby bolo predchádzajúce odsúdenie vnútroštátnym odsúdením.
(9)
Článok 3 ods. 5 by sa mal vykladať okrem iného v súlade s odôvodnením 8 takým spôsobom, podľa ktorého v prípade, že sa vnútroštátny súd v novom trestnom konaní pri zohľadnení predchádzajúceho odsúdenia v inom členskom štáte domnieva, že uloženie určitého stupňa trestu v rámci vnútroštátneho práva by bolo vzhľadom na okolnosti pre páchateľa neprimerane tvrdé, a v prípade, že účel trestu možno dosiahnuť nižšou sadzbou, môže vnútroštátny súd zodpovedajúcim spôsobom znížiť úroveň trestu, pokiaľ by takéto rozhodnutie bolo možné v čisto vnútroštátnych prípadoch.“
11.
Článok 2 uvedeného rámcového rozhodnutia stanovuje, že:
„Na účely tohto rámcového rozhodnutia ‚odsúdenie‘ je konečné rozhodnutie trestného súdu, ktorým sa osoba uznáva za vinnú zo spáchania trestného činu.“
12.
Podľa článku 3 rámcového rozhodnutia 2008/675:
„1.   Každý členský štát zabezpečí, aby sa v trestnom konaní proti osobe zohľadnili rovnako, ako sa zohľadňujú vnútroštátne odsúdenia, aj predchádzajúce odsúdenia vyhlásené proti tejto osobe za iné skutky v iných členských štátoch, o ktorých získal informácie v súlade s uplatniteľnými nástrojmi vzájomnej právnej pomoci alebo výmeny informácií z registrov trestov, a aby sa im v súlade s vnútroštátnym právom priznali rovnocenné právne účinky ako predchádzajúcim vnútroštátnym odsúdeniam [a aby sa im priznali rovnocenné právne účinky aké vnútroštátne právo priznáva vnútroštátnym odsúdeniam – neoficiálny preklad].
2.   Odsek 1 sa uplatňuje v predsúdnom konaní, v súdnom konaní a vo vykonávacom konaní, najmä pokiaľ ide o uplatniteľné procesné pravidlá vrátane pravidiel uplatniteľných na predbežnú väzbu, kvalifikáciu trestného činu, druh a výšku trestu, ako aj pravidiel, ktorými sa riadi výkon rozhodnutia.
3.   Zohľadnenie predchádzajúcich odsúdení vyhlásených v iných členských štátoch podľa odseku 1 nesmie ovplyvňovať predchádzajúce odsúdenia členského štátu, ktorý vedie nové konania, alebo jeho rozhodnutia o ich vykonaní ani ich rušiť alebo revidovať [Zohľadnenie predchádzajúcich odsúdení vyhlásených v iných členských štátoch podľa odseku 1 nesmie v členskom štáte, v ktorom prebieha nové konanie, ovplyvňovať tieto predchádzajúce odsúdenia alebo akéhokoľvek rozhodnutie týkajúce sa ich výkonu, ani ich rušiť alebo revidovať – neoficiálny preklad].
4.   V súlade s odsekom 3 sa odsek 1 neuplatňuje, ak bolo predchádzajúce odsúdenie vnútroštátnym odsúdením členského štátu, ktorý vedie nové konanie, pokiaľ by zohľadňovanie predchádzajúceho odsúdenia v súlade s vnútroštátnym právom tohto členského štátu ovplyvňovalo predchádzajúce odsúdenia alebo rozhodnutia o ich vykonaní, rušilo ich alebo ich revidovalo [V súlade s odsekom 3 sa odsek 1 neuplatňuje, ak by, v prípade, že predchádzajúce odsúdenie vnútroštátnym by bolo odsúdením členského štátu, ktorý vedie nové konanie, zohľadnenie predchádzajúceho odsúdenia v súlade s vnútroštátnym právom tohto členského štátu ovplyvňovalo predchádzajúce odsúdenia alebo rozhodnutia o ich vykonaní, rušilo ich alebo ich revidovalo – neoficiálny preklad].
5.   Ak sa trestný čin, na ktorý sa vzťahuje nové konanie, spáchal pred vyhlásením alebo úplným vykonaním predchádzajúceho odsúdenia, odseky 1 a 2 neznamenajú, že členské štáty sú povinné uplatňovať svoje vnútroštátne pravidlá ukladania trestov, ak by uplatňovanie týchto pravidiel na zahraničné odsúdenia obmedzovalo sudcu pri ukladaní trestu v novom konaní.
Členské štáty však zabezpečia, aby ich súdy mohli v takýchto prípadoch napriek tomu [inak – neoficiálny preklad] zohľadňovať predchádzajúce odsúdenia vyhlásené v iných členských štátoch.“
B. Bulharské právo
13.
V súlade s článkom 8 ods. 2 Nakazatelen kodex (Trestný zákonník) v znení účinnom od 27. mája 2011 (ďalej len „Trestný zákonník“) sa odsudzujúci rozsudok vyhlásený v inom členskom štáte Únie, ktorý nadobudol právoplatnosť, za konanie, ktoré je trestným činom podľa tohto trestného zákonníka, zohľadní v každom trestnom konaní vedenom proti tej istej osobe v Bulharskej republike.
14.
Článok 23 ods. 1 tohto zákonníka stanovuje, že ak tým istým konaním bolo spáchaných viac trestných činov alebo ak tá istá osoba spáchala viac trestných činov pred tým, než bola za jeden z týchto trestných činov odsúdená rozhodnutím, ktoré nadobudlo právoplatnosť, súd jej po tom, ako určil trest za každý z týchto trestných činov oddelene, uloží najprísnejší z nich.
15.
Podľa článku 25 ods. 1 a 2 tohto zákonníka sa ustanovenia článku 23 uplatňujú aj vtedy, keď bola osoba odsúdená rôznymi rozhodnutiami. Okrem toho v prípade, keď bol trest uložený jedným odsudzujúcim rozhodnutím úplne alebo čiastočne vykonaný, tento trest sa na účely výkonu trestu započíta, ak je rovnakého druhu ako súhrnný trest.
16.
Článok 24 trestného zákonníka tiež stanovuje, že ak sú uložené tresty rovnakého druhu, čo je prípad v prejednávanej veci, súd môže zvýšiť súhrnný trest o jednu polovicu bez prekročenia dvojakého maxima: jednak hornej hranice trestov stanovených pre každý z trestných činov tohto druhu a jednak, a to v každom prípade, hornej hranice trestnej sadzby stanovenej pre najprísnejší z uložených trestov.
17.
Článok 4 ods. 2 Nakazatelno‑procesualen kodex (Trestný poriadok) v znení účinnom v roku 2010 stanovuje, že odsudzujúci rozsudok vyhlásený súdom iného štátu, ktorý nadobudol právoplatnosť a ktorý nebol uznaný v konaní podľa bulharskej právnej úpravy, nepodlieha výkonu orgánmi Bulharskej republiky. Odsek 3 tohto článku spresňuje, že jeho odsek 2 sa neuplatňuje, keď inak stanovuje medzinárodná zmluva, ktorej zmluvnou stranou je Bulharská republika a ktorá bola ratifikovaná, zverejnená a nadobudla platnosť.
18.
V časti venovanej uznaniu a výkonu odsudzujúceho rozsudku vyhláseného cudzím súdom článok 463 tohto poriadku uvádza, že orgány Bulharskej republiky uznajú a vykonajú právoplatný odsudzujúci rozsudok vyhlásený cudzím súdom, ak podľa bulharskej právnej úpravy je konanie, ktorého sa žiadosť týka, trestným činom a páchateľ je trestnoprávne zodpovedný, ak bol odsudzujúci rozsudok vyhlásený v plnom súlade so zásadami zakotvenými v Európskom dohovore o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísanom v Ríme 4. novembra 1950, a súvisiacich protokoloch, ktorých zmluvnou stranou je Bulharská republika, ak páchateľ nebol odsúdený za trestný čin považovaný za politický trestný čin alebo za trestný čin súvisiaci s takým trestným činom alebo za vojnový zločin, ak Bulharská republika neuznala odsudzujúci rozsudok vyhlásený iným cudzím súdom vo vzťahu k tomu istému páchateľovi a za rovnaký trestný čin a ak odsudzujúci rozsudok neodporuje základným zásadám bulharského trestného práva a trestného konania.
19.
Článok 466 ods. 1 tohto poriadku stanovuje, že rozhodnutie, ktorým sa uznáva odsudzujúci rozsudok vyhlásený cudzím súdom, má účinky odsudzujúceho rozsudku vyhláseného bulharským súdom.
II. Skutkový rámec
20.
Rozhodnutím, ktoré vyhlásil 13. decembra 2010 Landesgericht Klagenfurt (Krajinský súd Klagenfurt, Rakúsko), bol pán Trajan Beškov, bulharský štátny príslušník, odsúdený za skutok prechovávačstva spáchaný na rakúskom území 14. novembra 2010 na trest odňatia slobody v trvaní 18 mesiacov, z toho šesť mesiacov nepodmienečne a dvanásť mesiacov s podmienečným odkladom spolu so skúšobnou dobou tri roky.
21.
Vnútroštátny súd spresňuje, že časť nepodmienečného trestu odňatia slobody v trvaní šiestich mesiacov bola vykonaná od 13. decembra 2010 do 14. mája 2011 po započítaní doby, počas ktorej bol pán Beškov vo vyšetrovacej väzbe. Od 14. mája 2011 začala plynúť trojročná skúšobná doba.
22.
Rozhodnutím, ktoré 29. apríla 2013 vyhlásil Sofijski Rajonen săd (Okresný súd Sofia, Bulharsko), bol pán Beškov odsúdený na trest odňatia slobody v trvaní jedného roka za to, že 19. novembra 2008 spáchal v Sofii skutok kvalifikovaný ako ľahké ublíženie na zdraví s následkom poruchy zdravia a z pohnútok výtržníctva.
23.
Keďže pán Beškov je hľadaný bulharskými orgánmi, tento trest ešte nebol vykonaný.
24.
Na Sofijski Rajonen săd (Okresný súd Sofia) bola 14. mája 2015 doručená žiadosť podaná pánom Beškovom a zaslaná prostredníctvom jeho zástupcu v konaní, v ktorej pán Beškov žiada o uplatnenie článku 23 ods. 1 a článku 25 ods. 1 trestného zákonníka. Pán Beškov teda chce, aby mu bol na účely výkonu trestu uloženého rozhodnutím z 29. apríla 2013 uložený jediný súhrnný trest odňatia slobody zodpovedajúci najprísnejšiemu z trestov, ktoré uložili rakúsky a bulharský súd.
25.
Keďže jeden z uložených trestov bol uložený cudzím súdom, vnútroštátny súd sa pýta, či musí najprv uznať rozhodnutie rakúskeho súdu alebo či na základe rámcového rozhodnutia 2008/675 môže alebo dokonca musí vyhovieť žiadosti, ktorú podal pán Beškov.
III. Prejudiciálne otázky
26.
Vzhľadom na pochybnosti o výklade práva Únie Sofijski Rajonen săd (Okresný súd Sofia) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Ako sa má vykladať pojem ‚nové trestné konanie‘, ktorý sa používa v rámcovom rozhodnutí 2008/675; musí nevyhnutne súvisieť s konštatovaním viny pri spáchanom trestnom čine alebo sa môže týkať aj konania, v ktorom podľa vnútroštátneho práva druhého členského štátu trest uložený predchádzajúcim rozsudkom absorbuje iný trest alebo má byť zahrnutý do iného trestu, resp. treba nariadiť jeho samostatný výkon?
2.
Má sa článok 3 ods. 1 v spojení s odôvodnením 13 rámcového rozhodnutia 2008/675 vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnym právnym predpisom, podľa ktorých návrh na začatie konania na zohľadnenie predchádzajúceho rozsudku vydaného v inom členskom štáte nemôže podať odsúdená osoba, ale len členský štát, v ktorom bol vydaný predchádzajúci rozsudok, resp. členský štát, v ktorom sa vedie nové trestné konanie?
3.
Má sa článok 3 ods. 3 rámcového rozhodnutia 2008/675 vykladať v tom zmysle, že nepripúšťa, aby štát, v ktorom sa vedie nové trestné konanie, zmenil spôsob výkonu trestu uloženého členským štátom, ktorý vydal predchádzajúci rozsudok, a to aj v tých prípadoch, keď podľa vnútroštátneho práva druhého členského štátu trest, ktorý bol uložený predchádzajúcim rozsudkom, absorbuje iný trest alebo má byť zahrnutý do iného trestu, resp. treba nariadiť jeho samostatný výkon?“
IV. Moja analýza
27.
Hoci vnútroštátny súd túto otázku formálne neuvádza v znení otázok položených Súdnemu dvoru, pýta sa, či rozhodnutie, ktoré vydal Landesgericht Klagenfurt (Krajinský súd Klagenfurt), musí byť najprv uznané ako cudzie rozhodnutie podľa osobitného postupu upraveného článkom 463 Nakazatelno‑procesualen kodex (trestný poriadok).
28.
Dôležitosť tejto otázky ma privádza k tomu, že ju zaradím do svojej úvahy v rámci klasického postupu preformulovania.
29.
Myslím si, že sa očividne natíska záporná odpoveď.
30.
Keďže sú totiž Rakúska republika, rovnako ako Bulharská republika, členmi priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, musí sa v rámci pohybu a uplatňovania súdnych rozhodnutí v tomto priestore uplatňovať zásada vzájomného uznávania, a to podľa pravidiel, ktoré vyplývajú z platných legislatívnych nástrojov tak, ako ich vykladá Súdny dvor. Treba teda pripomenúť, že podľa judikatúry, ktorej základom bol rozsudok z 11. februára 2003, Gözütok a Brügge (
3
), má vzájomné uznávanie za následok, že súd členského štátu musí prijať súdne rozhodnutie iného členského štátu tak, ako by bolo jeho vlastné, aj keby vnútroštátne právo viedlo k inému riešeniu.
31.
Pokiaľ ide o rámcové rozhodnutie 2008/675, ktoré samotné vo svojom odôvodnení 2 odkazuje na vzájomné uznávanie, treba uviesť, že takéto predchádzajúce uznávanie by odporovalo nielen samotnému zneniu tohto rámcového rozhodnutia, ktoré nijako nevyžaduje takúto formalitu, ale aj zásadám pripomenutým v predchádzajúcom bode.
32.
Napriek tomu sa treba vrátiť k otázkam položeným Súdnemu dvoru v prejednávanej veci, ktoré sa vzťahujú na jednu z najtechnickejších, a teda najzložitejších oblastí trestného práva a trestného konania, a to na oblasť práva týkajúceho sa ukladania trestov.
33.
Problémy nastolené vnútroštátnym súdom sa presnejšie týkajú vykonávania rámcového rozhodnutia 2008/675, ktoré upravuje zohľadnenie trestných rozhodnutí vydaných iným členským štátom vnútroštátnymi súdmi členského štátu.
34.
Táto povinnosť zohľadnenia je jedným z priamych dôsledkov existencie priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, ktorý Únia ponúka svojim občanom.
35.
Konkrétna realizácia tohto priestoru predpokladá, že vnútroštátne právne úpravy a postupy sa môžu kombinovať tak, že nevytvárajú nezlučiteľnosť, ktorá by bránila nielen vzájomnému uznávaniu, ale aj obyčajnej a každodennej súdnej spolupráci. V opačnom prípade by výsledkom boli buď územia, na ktorých by si páchatelia boli istí, že tam nájdu útočisko a budú chránení pred žiadosťami o zatknutie alebo o výkon trestov zákonne uložených v iných členských štátoch, alebo rovnaké situácie, s ktorými by sa však zaobchádzalo rozdielne podľa toho, či trestný čin alebo trestné činy boli spáchané na jednom alebo druhom brehu rieky tvoriacej jednu z týchto hraníc, ktoré priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti právom v zásade odstraňuje. (
4
)
36.
Samotný pojem jednotného priestoru v trestnej oblasti musí totiž zohľadniť realitu správania páchateľov a existenciu spoločných pravidiel uplatňovaných vnútroštátnymi súdmi, ktoré predstavujú všeobecné zásady práva týkajúceho sa ukladania trestov.
37.
Páchatelia sa pohybujú v jednotnom priestore rovnako ako sa bezúhonní občania pohybujú na území členských štátov. V rámci týchto členských štátov, rovnako ako v rámci Únie, môžu spáchať izolované konania alebo sériu konaní. Vnútroštátne právne úpravy chápu prvé inak ako druhé. Série konaní vo všeobecnosti patria buď k prípadu recidívy, alebo opakovania trestných činov alebo k prípadu nazývanému skutočný súbeh trestných činov.
38.
Recidíva je z právneho hľadiska daná vtedy, keď po trestnom odsudzujúcom rozsudku, ktorý sa stal právoplatným – a tým skôr, keď bol vykonaný –, páchateľ znovu spácha trestný čin, ktorý je zhodný s predchádzajúcim trestným činom alebo je ako taký kvalifikovaný zákonom.
39.
Opakovanie trestných činov je porovnateľné s recidívou s podstatným rozdielom, že v tomto druhom prípade trestný čin alebo trestné činy spáchané po prvom odsudzujúcom rozsudku nevykazujú podobnosť uvedenú v predchádzajúcom bode.
40.
Skutočný súbeh trestných činov naproti tomu tvoria trestné činy, ktoré sú všetky spáchané bez toho, aby protiprávne skutky boli z časového hľadiska oddelené právoplatným odsudzujúcim rozsudkom.
41.
Recidíva má za následok zvýšenie hornej hranice trestu ukladaného za nasledujúci trestný čin. K tomu sa pridávajú možné zrušenie predchádzajúcich odkladov, a prípadne aj nemožnosť priznať niektoré druhy priaznivých inštitútov ako je napríklad odklad výkonu trestu bez skúšobnej doby. Túto prísnosť možno vysvetliť úvahou, podľa ktorej si prostredníctvom prvého odsúdenia páchateľ minimálne uvedomil, že potrestanie protiprávneho konania je realitou, že to môže byť pre neho nepríjemné a že z dôvodu, že je to prvýkrát, mu možno bolo priznané zmiernenie alebo opatrenie dohľadu, ktoré pre neho predstavuje šancu napraviť sa a v budúcnosti ísť legálnou cestou. Z tohto hľadiska recidíva signalizuje utvrdenie sa v trestnej činnosti, pretože je následne opakovane spáchaný rovnaký trestný čin a preto odôvodňuje silnejšiu spoločenskú odpoveď.
42.
Opakovanie trestných činov vyjadruje nižší stupeň utvrdenia sa v type určitej trestnej činnosti. Nemá teda za následok zvýšenie hornej hranice trestu, ktorý sa uplatňuje na neskoršie trestné činy, ale napriek tomu odôvodňuje sprísnenie represie prípadným zrušením predchádzajúcich podmienečných trestov a možnosťou tresty v budúcnosti nepodmieniť.
43.
V prípade skutočného súbehu trestných činov je situácia odlišná. K upozorneniu napomáhajúcemu uvedomeniu, ktoré predstavuje prvé odsúdenie, tu nedošlo. Mnohosť trestných činov preto nemôže mať význam vyvodený vyššie a spoločenská odveta v dôsledku toho nemôže mať tú istú formu.
44.
Napriek tomu sa súd nachádza v situácii, keď existuje viacero trestných činov, za ktoré možno teoreticky uložiť toľko odlišných trestov ako je spáchaných trestných činov. Konkrétna situácia, s ktorou je súd konfrontovaný, môže mať dve podoby. Buď sú všetky spáchané skutky stíhané v jednom trestnom stíhaní, alebo sú predmetom odlišných trestných stíhaní. V prvom prípade bude problém vyriešený v jedinom odsudzujúcom rozhodnutí; v druhom prípade bude potrebné určiť, či sa sčítajú rôzne uložené tresty alebo nie a teda určiť, ako súd rozhodujúci o uložení trestov bude môcť alebo musieť skombinovať svoje rozhodnutie s rozhodnutiami, ktoré vydal iný súd.
45.
Tieto „iné“ súdy budú buď všetky pochádzať z toho istého členského štátu alebo budú aspoň sčasti pochádzať z rôznych členských štátov. To je práve problém vo veci samej. Našťastie tento citlivý problém už nachádza usmernenie v existencii všeobecných zásad práva ukladania trestov.
46.
Samotný výkon trestu sa totiž nemôže obmedziť na jednoduchý výpočet počtu dní odňatia slobody. Okrem otázok dôstojnosti vzťahujúcich sa na materiálne podmienky pozbavenia osobnej slobody, musí výkon trestnej sankcie tiež zodpovedať požiadavkám funkcie, ktorú má trest plniť.
47.
Pripomínam, že funkciou trestu, hoci nie je vyjadrená ako taká ani v Európskom dohovore o ochrane ľudských práv a základných slobôd, ani v Charte základných práv Európskej únie, je napriek tomu zvýrazniť hodnotu koncepcie tak medziľudských vzťahov v spoločnosti, ako aj schopnosti človeka napraviť sa a opätovne sa začleniť do spoločnosti.
48.
Trest, ktorý bol pôvodne chápaný ako pomsta, sa vyvinul smerom k sankcii najprv existujúcej ako odplata, potom ako reparácia a napokon k modernému chápaniu ako opatrenia, ktoré má umožňovať opätovné začlenenie odsúdeného do spoločnosti. Recidíva protiprávnych konaní okamžite nastolila otázku jej prevencie. Veľmi rýchlo sa ukázalo, že vyčlenenie páchateľa, ktoré predstavuje trest odňatia slobody, hoci sa mu v niektorých prípadoch nemožno vyhnúť, ani zďaleka nezabraňuje recidíve, ale naopak jej môže napomáhať. Tak sa vyvinula funkcia trestu spočívajúca v opätovnom začlenení do spoločnosti, ktorá v štádiu výkonu trestu súvisí so základnou zásadou jeho individualizácie.
49.
V prípade skutočného súbehu trestných činov, ako je tento, je v jadre veci práve zásada individualizácie. Matematické sčítanie všetkých trestov, ktoré možno uložiť za konania spáchané v období, počas ktorého nedošlo ani k žiadnemu upozorneniu, ani k prevzatiu zodpovednosti, sa najčastejšie bude môcť javiť ako neprimerané s prihliadnutím na osobu páchateľa a okolnosti spáchania konaní, a teda nespravodlivé. Keď je trest nespravodlivý, bude mať s väčšou určitosťou za následok skôr revoltu, a teda recidívu, ako nápravu. Tým sa odôvodňuje právomoc priznaná súdu v oblasti posúdenia nevyhnutnej individualizácie a v medziach stanovených zákonom čo najlepšie skombinovať sankcie, ktoré sa uplatňujú na trestné činy spáchané počas tohto obdobia života páchateľa.
50.
Keďže tieto sankcie môžu byť veľmi rozmanité, niektoré spočívajúce napríklad v krátkych, ale nepodmienečných trestoch, iné v dlhších trestoch, ale sprevádzaných odkladom výkonu trestu buď bez skúšobnej doby alebo so skúšobnou dobou, atď., predpokladá to, že súd má širokú mieru voľnej úvahy, ktorá mu umožňuje prispôsobiť riešenie, ktoré ide prijať, závažnosti konaní, okolnostiam, za ktorých boli spáchané a osobnosti páchateľa, najmä jeho veku.
51.
Navyše, pokiaľ ide o zohľadnenie a skombinovanie rozhodnutí prijatých súdmi nachádzajúcimi sa vo viacerých členských štátoch, osobitosti, ktoré môžu existovať v právnych úpravách uplatňovaných v každom z nich, treba rešpektovať, pokiaľ nespochybňujú jednotu, účinnosť a prednosť práva Únie.
52.
Rámcové rozhodnutie 2008/675 zakotvuje práve túto zásadu.
53.
V odôvodneniach 4 a 5 tohto rámcového rozhodnutia je jasne vysvetlené, že uplatnenie vnútroštátnych právnych úprav, ktoré priznávajú dôsledky iba odsúdeniam vyhláseným výlučne vnútroštátnymi súdmi, musí súd vylúčiť. Odôvodnenie 5 uvedeného rámcového rozhodnutia totiž súdom členských štátov ukladá povinnosť priznať odsúdeniam vyhláseným v iných jurisdikciách Únie také dôsledky, ktoré vnútroštátne právo priznáva odsúdeniam vyhláseným vnútroštátnymi súdmi.
54.
Táto požiadavka jasne súvisí s realizáciou priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti a tým so vzájomným uznávaním, ktoré vyžaduje nielen zohľadniť cudzie rozhodnutie, ale ho aj rešpektovať.
55.
Pri zohľadnení tohto skoršieho cudzieho rozhodnutia teda súd rozhodujúci po ňom nemôže toto rozhodnutie zmeniť v žiadnom zmysle. To jasne znamená, že pri uplatňovaní svojho vlastného rozhodnutia súd rozhodujúci ako posledný nemôže ani zvýšiť, ani znížiť skorší trest, ani zrušiť podmienečný odklad výkonu trestu, ktorý ho mohol prípadne sprevádzať. Článok 3 ods. 3 rámcového rozhodnutia 2008/675 zakotvuje túto zásadu.
56.
Jednoducho treba, aby vnútroštátny súd rozhodujúci ako posledný prikladal tomuto rozhodnutiu dôsledky, ktoré by boli priznané skoršiemu vnútroštátnemu rozhodnutiu.
57.
Následne treba teda konkrétnejšie preskúmať otázky položené vnútroštátnym súdom.
58.
V tejto súvislosti si myslím, že odpovede, ktoré treba dať na prvú a druhú otázku, nespôsobujú žiadne problémy.
59.
Pokiaľ totiž ide o prvú otázku, začaté konanie je podľa mňa nepopierateľne konaním trestnoprávnej povahy z dôvodu veci, ktorou sa zaoberá, a to výkonom trestu. Konanie môže byť trestnoprávnym konaním aj bez toho, aby v ňom išlo o nové stíhanie. V tomto prípade ide o otázku výkonu trestu, o konanie, ktoré aktivizuje techniky a zásady trestného práva a jeho osobitný účel, a teda má autonómnu povahu. Navyše, ak by chcel normotvorca obmedziť uplatňovanie rámcového rozhodnutia 2008/675 iba na trestné stíhania, bol by celkom iste použil tento presný výraz „stíhanie“, a nie všeobecný výraz „konanie“.
60.
V tejto súvislosti podotýkam, že pojem „trestné konanie“ je definovaný v článku 2 písm. b) rámcového rozhodnutia 2009/315/SVV (
5
) ako „predsúdne konanie, samotné súdne konanie a výkon odsúdenia“. Toto rámcové rozhodnutie a rámcové rozhodnutie 2008/675 spolu úzko súvisia, keďže prvé má medzi členskými štátmi uľahčiť výmenu informácií z registra trestov osoby odsúdenej v členskom štáte a druhé potom umožňuje zohľadniť takto odhalené odsúdenie či odsúdenia. Okrem toho zdôrazňujem, že text rámcového rozhodnutia 2008/675 niekoľkokrát výslovne odkazuje na výkon sankcie, čo si myslím uzatvára diskusiu. (
6
)
61.
Pokiaľ ide o druhú otázku, v rozsahu, v akom sa uvedené rámcové rozhodnutie vzťahuje na výkon a individualizáciu sankcie si myslím, že zásada individualizácie je zjavne stanovená tak v záujme spoločnosti, ako aj v záujme odsúdeného, čo stačí na to, aby sa odsúdený mohol odvolávať na vnútroštátne pravidlá upravujúce zohľadnenie skoršieho odsúdenia vyhláseného v inom členskom štáte. Ak má trest funkciu opätovného začlenenia do spoločnosti, na ktorú som poukázal, je zjavné, že oba záujmy, a to záujem páchateľa vrátiť sa na správnu cestu a záujem spoločnosti mať o jedného páchateľa menej, sa spájajú.
62.
Navyše priznať odsúdenému toho právo neznamená nič iné, než uplatniť zásadu práva na sudcu, predovšetkým ak jeho rozhodnutie môže viesť k lepšej individualizácii trestu.
63.
Napokon, ako to spresňuje vnútroštátny súd, bulharské vnútroštátne právo výslovne upravuje právo odsúdeného podať návrh na začatie súdneho konania na účely určenia súhrnného trestu zodpovedajúceho najprísnejšiemu z uložených trestov v prípade, keď všetky odsudzujúce rozsudky boli vyhlásené vnútroštátnymi súdmi. Odoprieť toto právo odsúdenému, ktorému bol uložený trest súdom iného členského štátu, by zbavovalo rámcové rozhodnutie 2008/675 akéhokoľvek potrebného účinku, keďže iniciatíva by patrila iba štátnemu zastupiteľstvu, ktoré nemá nevyhnutne vedomosť o skorších cudzích odsudzujúcich rozsudkoch, čo bol napokon aj prípad v prejednávanej veci, a ktorého nečinnosť by zbavovala odsúdeného akejkoľvek možnosti, aby mu bol uložený súhrnný trest. Okrem toho by z toho v rámci priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti vyplývala diskriminácia medzi osobami podliehajúcimi súdnej právomoci, ktoré sa nachádzajú v porovnateľnej situácii.
64.
V tejto súvislosti má výlučná povaha právomoci generálneho prokurátora vo vnútroštátnom práve svoj základ v skutočnosti, že cudzie odsúdenie musí byť predmetom predchádzajúceho uznania. Ako som zdôraznil vyššie, zásada vzájomného uznávania vyžaduje uznať predchádzajúce odsúdenie vyhlásené v inom členskom štáte bez akejkoľvek ďalšej formality a najmä bez toho, aby bolo začaté konanie o predchádzajúce uznanie, ako to navrhuje vnútroštátny súd.
65.
Napokon by tým bola porušená zásada ekvivalencie, ktorou je inšpirovaná aj filozofia rámcového rozhodnutia 2008/675. Za týchto okolností si teda myslím, že uplatnenie vnútroštátneho ustanovenia, ktoré zavádza tento rozdiel v zaobchádzaní, treba jednoducho vylúčiť.
66.
Tretia otázka je problematickejšia. Aké riešenia možno uplatniť v takej situácii, ako je tá vo veci samej? Pripomínam, že z povahy veci nejde vo veci samej ani o prípad recidívy, ani o prípad jediného stíhania.
67.
V prvom rade z dôvodov a na základe všeobecných zásad vysvetlených vyššie nemožno ako prijateľné riešenie prijať iba matematickú kumuláciu. Samotné rámcové rozhodnutie 2008/675 vo svojom odôvodnení 9 priznáva súdu konajúcemu ako druhý právo na základe automatického účinku zohľadnenia skoršieho rozhodnutia neuložiť sankciu, ktorá by bola neprimeraná, ak uloženie menej prísnej sankcie zostáva v súlade s účelom trestu.
68.
V druhom rade súd môže kumulovať uložené tresty do výšky hornej hranice, ktorú možno uložiť za najzávažnejší zo spáchaných trestných činov.
69.
V treťom rade sa súd môže domnievať, že prvý uložený trest je dostatočný, uložiť trest rovnakej povahy a rovnakej výšky a pritom spresniť, že tento trest splynie so skôr uloženým trestom. Ak tento trest, hoci už bol uložený, nebol ešte vykonaný, potom bude potrebné, aby sudca, ktorý začal konať ako druhý, nadviazal dialóg so svojim zahraničným kolegom, aby sa ubezpečil, že cudzí súd vykoná skôr uložený trest alebo požiadal o to, aby mu bol zverený výkon tohto trestu rozhodnutím, ktoré bude musieť byť prijaté v rámci pravidiel stanovených tento krát v rámcovom rozhodnutí 2008/909/SVV (
7
).
70.
V jednom aj druhom prípade bude rešpektovaná integrita cudzieho rozhodnutia, rovnako ako bude zachovaná suverenita súdu, ktorý toto rozhodnutie vyhlásil.
71.
K týmto bežným a značne rozšíreným prípadom v Únii sa pridávajú ďalšie, ktoré vyplývajú zo špecifických ustanovení niektorých vnútroštátnych právnych úprav.
72.
Podľa toho, ako chápem to, čo uviedol vnútroštátny súd, je to prípad bulharského práva.
73.
V tejto súvislosti nemôžem urobiť nič iné, iba vysloviť poľutovanie nad tým, že bulharská vláda, a napokon ani žiadna iná vláda, nepovažovala za užitočné zabezpečiť svoju účasť na pojednávaní, čo viedlo Súdny dvor k zrušeniu pojednávania, ktoré však pôvodne bolo nariadené. Vo svojej úvahe teda pokračujem s tou výhradou, že som si nemohol ujasniť dôležité detaily, ani využiť analýzy členských štátov, ktorých súdy sú každodenne konfrontované s týmto druhom problémov.
74.
Myslím si totiž, že v situácii opísanej vnútroštátnym súdom má vnútroštátna právna úprava tieto znaky:
–
Ukladá súdu, aby uložil súhrnný trest, obvykle najprísnejší z dvoch uložených trestov, ktorý môže byť prípadne upravený, a to vrátane zvýšenia v súlade s článkom 24 trestného zákonníka.
–
Z hľadiska bulharského vnútroštátneho práva najprísnejší trest, ktorý môže predstavovať súhrnný trest, je trest odňatia slobody v trvaní 18 mesiacov, vrátane 12 mesiacov s podmienečným odkladom výkonu trestu, ktorý uložil Landesgericht Klagenfurt (Krajinský súd Klagenfurt).
–
Zakazuje súdu, aby zohľadnil trest, ktorého výkon bol podmienečne odložený, keďže vnútroštátny zákon zakazuje uloženie takého opatrenia v prípade, keď existujú iné predchádzajúce záznamy pána Beškova než rozhodnutie, ktoré vydal Landesgericht Klagenfurt (Krajinský súd Klagenfurt).
75.
Z toho vyvodzujem tieto dôsledky: zohľadnenie rakúskeho odsúdenia na účely vykonania bulharského trestu by za podmienok opísaných vyššie malo za následok zmenu spôsobu výkonu rakúskeho trestu, ktorý by bulharský súd v rámci určenia celkového trestu musel napríklad zmeniť na nepodmienečný trest (
8
).
76.
Rámcové rozhodnutie 2008/675/SVV však zakazuje práve to, aby bolo cudzie rozhodnutie v rámci jeho jednoduchého zohľadnenia zmenené, ako to spresňuje pravidlo stanovené v článku 3 ods. 3 tohto rámcového rozhodnutia, ktoré uvádza, že zohľadnenie predchádzajúceho cudzieho odsúdenia nesmie mať za následok jeho revíziu, k čomu by došlo, ak by sa uplatnili bulharské vnútroštátne pravidlá.
77.
Toto zistenie vedie k rozhodnutiu, že bulharský vnútroštátny súd nemôže pristúpiť k zlúčeniu trestov podľa pravidiel svojho vnútroštátneho práva. Uvedené rámcové rozhodnutie sa totiž riadi zásadou ekvivalencie (
9
). V súlade s touto zásadou musí vnútroštátny súd rozhodujúci v novom trestnom konaní zohľadniť predchádzajúce odsúdenia vyhlásené súdom iného členského štátu iba vtedy, pokiaľ je toto zohľadnenie možné v čisto vnútroštátnej situácii.
78.
Prichádzam teda k záveru, že bulharský súd nesmie zohľadniť odsudzujúce rozhodnutie, ktoré vyhlásil Landesgericht Klagenfurt (Krajinský súd Klagenfurt).
79.
Podľa mojej analýzy tu teda nie je možné žiadne zlúčenie, pretože táto otázka vznikla iba medzi dvomi odsudzujúcimi rozhodnutiami, z ktorých jedno nemožno zohľadniť.
80.
Konkrétne z toho vyplýva, že pán Beškov si v skutočnosti odpyká trest dvanásť mesiacov odňatia slobody nepodmienečne uložený v Bulharsku, ktorý sa pridá k šiestim mesiacom už vykonaným v Rakúsku. Táto situácia by sa mohla bulharskému súdu javiť neprimerane prísna.
81.
Vzhľadom na funkciu trestu, ktorú som predtým pripomenul, potom vnútroštátny súd bude môcť využiť možnosť, ktorú mu ponúka rámcové rozhodnutie 2008/675, zabezpečiť uplatnenie zásady individualizácie trestu využitím postupu súvisiaceho zo zásadou proporcionality.
82.
Z článku 3 ods. 5 tohto rámcového rozhodnutia, ktorý treba vykladať s prihliadnutím na jeho odôvodnenia 8 a 9, totiž vyplýva, že ak by nemožnosť vnútroštátneho súdu uplatniť jeho pravidlá – čo je prípad v prejednávanej veci – nútila tento súd prijať neprimerané rozhodnutie – čo, zdá sa, vyplýva z položenej otázky – potom je tomuto súdu dovolené uložiť menej prísny trest, ak sa domnieva, že okolnosti spáchania trestného činu to umožňujú a účel trestu zostáva zabezpečený.
83.
Konkrétne prípady a riešenia, o ktorých uvažujem vyššie, sú iba príkladom môjho uvažovania, pretože v každom prípade prináleží iba vnútroštátnemu súdu, aby určil spôsob výkonu bulharského trestu v súlade so svojim vnútroštátnym právom a so zreteľom na pravidlá upravené rámcovým rozhodnutím 2008/675.
V. Návrh
84.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy navrhujem Súdnemu dvoru, aby odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Sofijski rajonen săd (Okresný súd Sofia, Bulharsko) takto:
1.
Súdne rozhodnutie pochádzajúce z iného členského štátu priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti nemusí byť na účely jeho zohľadnenia v novom trestnom konaní v členskom štáte v súlade s ustanoveniami rámcového rozhodnutia Rady 2008/675/SVV z 24. júla 2008 o zohľadňovaní odsúdení v členských štátoch Európskej únie v novom trestnom konaní najprv uznané podľa takého osobitného postupu, aký upravuje Nakazatelno‑procesualen kodex (bulharský trestný poriadok).
2.
Článok 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/675 sa má vykladať v tom zmysle, že:
–
trestným konaním je konanie, ktorého predmetom je výkon trestu uloženého súdom členského štátu, pri ktorom treba zohľadniť predchádzajúce odsúdenie vyhlásené súdom iného členského štátu;
–
žiadosť o zohľadnenie predchádzajúceho odsúdenia vyhláseného súdom iného členského štátu môže podať priamo odsúdená osoba.
3.
Článok 3 ods. 1 a 3 rámcového rozhodnutia 2008/675 sa má vykladať v tom zmysle, že bráni takej vnútroštátnej právnej úprave, ako je tá vo veci samej, ktorá stanovuje, že vnútroštátny súd v novom trestnom konaní opätovne preskúma trest uložený súdom iného členského štátu a už vykonaný, na účely uloženia súhrnného trestu odňatia slobody zahŕňajúceho trest uložený týmto iným členským štátom.
4.
Na zabezpečenie potrebného účinku rámcového rozhodnutia 2008/675 je vnútroštátny súd povinný v prípade potreby a za podmienok a obmedzení, ktoré toto rozhodnutie uvádza, uplatniť ustanovenia článku 3 ods. 1, 3 a 5 tohto rámcového rozhodnutia s prihliadnutím na jeho odôvodnenia 8 a 9.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Ú. v. EÚ L 220, 2008, s. 32.
(
3
)	C‑187/01 a C‑385/01, EU:C:2003:87.
(
4
)	PASCAL, B.: Vérité en deçà des Pyrénées, erreur au‑delà, plaisante justice qu’une rivière borne, In Pensées, 1970.
(
5
)	Rámcové rozhodnutie Rady z 26. februára 2009 o organizácii a obsahu výmeny informácií z registra trestov medzi členskými štátmi (Ú. v. EÚ L 93, 2009, s. 23).
(
6
)	Pozri najmä článok 3 ods. 2 tohto rámcového rozhodnutia.
(
7
)	Rámcové rozhodnutie Rady z 27. novembra 2008 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky v trestných veciach, ktorými sa ukladajú tresty odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, na účely ich výkonu v Európskej únii (Ú. v. EÚ L 327, 2008, s. 27).
(
8
)	Tu pripomínam svoje výhrady uvedené v bode 73.
(
9
)	Pozri odôvodnenia 5 až 7 tohto rámcového rozhodnutia.