62023CJ0527
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
z 12. decembra 2024 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty (DPH) – Smernica 2006/112/ES – Článok 168 – Právo na odpočítanie DPH – Obstaranie administratívnych služieb poskytovaných v rámci tej istej skupiny spoločností – Odopretie práva na odpočítanie dane“
Vo veci C‑527/23,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Tribunalul Prahova (Vyšší súd Prahova, Rumunsko) z 30. decembra 2022 a doručený Súdnemu dvoru 16. augusta 2023, ktorý súvisí s konaním:
Weatherford Atlas Gip SA
proti
Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor,
Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili,
SÚDNY DVOR (šiesta komora),
v zložení: podpredseda Súdneho dvora T. von Danwitz (spravodajca), vykonávajúci funkciu predsedu šiestej komory, sudcovia A. Kumin a I. Ziemele,
generálny advokát: J. Richard de la Tour,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Weatherford Atlas Gip SA, v zastúpení: D.‑D. Dascălu a A. M. Iordache, avocaţi,
–
rumunská vláda, v zastúpení: R. Antonie, M. Chicu a E. Gane, splnomocnené zástupkyne,
–
Európska komisia, v zastúpení: M. Herold a E. A. Stamate, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 2 a 168 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1, ďalej len „smernica o DPH“).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Weatherford Atlas GIP SA a Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor (Národná agentúra pre daňovú správu – Generálne riaditeľstvo pre riešenie sťažností, Rumunsko), ako aj Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili (Národná agentúra pre daňovú správu – Generálne riaditeľstvo pre správu veľkých daňovníkov, Rumunsko) (ďalej spoločne len „daňové orgány“) vo veci odopretia práva na odpočítanie dane z pridanej hodnoty (DPH) zaplatenej na vstupe zo strany daňových orgánov, pokiaľ ide o obstaranie administratívnych služieb poskytovaných v rámci tej istej skupiny spoločností.
Právny rámec
3
Podľa článku 2 ods. 1 písm. c) smernice o DPH platí, že DPH podlieha poskytovanie služieb za protihodnotu na území členského štátu zdaniteľnou osobou, ktorá koná ako taká.
4
Podľa článku 9 ods. 1 smernice o DPH je „zdaniteľná osoba“ každá osoba, ktorá nezávisle a na akomkoľvek mieste vykonáva ekonomickú činnosť, odhliadnuc od účelu alebo výsledkov tejto činnosti.
5
Podľa znenia článku 11 uvedenej smernice:
„Po porade s poradným výborom pre daň z pridanej hodnoty (ďalej len ‚Výbor pre DPH‘) môže každý členský štát považovať za jednu zdaniteľnú osobu osoby usadené na území toho istého členského štátu, ktoré sú síce právne nezávislé, ale súčasne vzájomne úzko prepojené finančnými, ekonomickými a organizačnými väzbami.
Členský štát, ktorý využíva možnosť ustanovenú v prvom odseku, môže prijať akékoľvek opatrenia potrebné na zabránenie daňovým únikom alebo vyhýbaniu sa dani prostredníctvom využívania tohto ustanovenia.“
6
Článok 168 tej istej smernice stanovuje:
„Pokiaľ ide o tovar a služby, ktoré sú použité na účely zdaniteľných transakcií zdaniteľnej osoby, táto má právo v členskom štáte, v ktorom uskutočňuje tieto transakcie, odpočítať z výšky DPH, ktorú je povinná zaplatiť, tieto sumy:
a)
DPH splatnú alebo zaplatenú v tomto členskom štáte za tovar, ktorý jej bol alebo bude dodaný, a za služby, ktoré jej boli alebo budú poskytnuté, inou zdaniteľnou osobou,
b)
DPH splatnú za transakcie, ktoré sa považujú za dodanie tovaru alebo poskytovanie služieb podľa článku 18 písm. a) a článku 27,
c)
DPH splatnú za nadobudnutie tovaru v rámci Spoločenstva podľa článku 2 ods. 1 písm. b) bod i),
d)
DPH splatnú za transakcie, ktoré sa považujú za nadobudnutia v rámci Spoločenstva v súlade s článkami 21 a 22,
e)
DPH splatnú alebo zaplatenú za tovar dovezený do tohto členského štátu.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
7
Weatherford Atlas GIP je súčasťou skupiny spoločností Weatherford, ktorá sa špecializuje na služby v oblasti ťažby ropy.
8
Dňa 6. júna 2016 Weatherford Atlas GIP prostredníctvom zlúčenia prevzala rumunskú spoločnosť Foserco SA vrátane jej práv a povinností. Činnosť spoločnosti Foserco spočívala v poskytovaní podporných služieb v oblasti ťažby ropy a zemného plynu.
9
V rokoch 2015 a 2016 Foserco poskytovala vrtné služby v Rumunsku dvom zákazníkom, konkrétne spoločnostiam OMV Petrom a Petrofarc. S cieľom poskytovať tieto služby Foserco nadobudla od spoločností skupiny Weatherford všeobecné administratívne služby, ako sú najmä služby v oblasti informatiky, ľudských zdrojov, marketingu, účtovníctva a poradenstva. Tieto všeobecné administratívne služby poskytovali subjekty so sídlom mimo Rumunska a na výpočet DPH za uvedené služby sa použilo prenesenie daňovej povinnosti. Ostatné spoločnosti tejto skupiny tiež využívali tie isté služby.
10
Po tomto zlúčení daňové orgány rozhodnutím z 20. novembra 2019 nariadili novú kontrolu povinností spoločnosti Weatherford Atlas GIP v oblasti dane z príjmov právnických osôb a DPH za obdobie od 1. januára 2014 do 30. júna 2015. Táto kontrola sa teda týkala aj povinností spoločnosti Foserco, ktoré prevzala Weatherford Atlas GIP.
11
V nadväznosti na túto kontrolu daňové orgány vydali daňový výmer a správu o daňovej kontrole, ktorými odopreli právo na odpočítanie DPH, ktorú Foserco zaplatila na vstupe za obstarané administratívne služby, vo výške 1774419 rumunských lei (RON) (približne 356540 eur) z toho dôvodu, že jednak nebol predložený nijaký akt alebo dokument s cieľom preukázať súvislosť medzi obstaranými službami a kontrolovanou zdaniteľnou osobou, a na druhej strane, že z predložených dokumentov nevyplýva povaha poskytnutých služieb, ani totožnosť osôb, ktoré tieto služby poskytovali, ani obdobie, počas ktorého boli tieto služby poskytované, ani to, že uvedené služby boli pre Foserco potrebné.
12
Weatherford Atlas Gip podala proti tomuto daňovému výmeru a tejto správe o daňovej kontrole sťažnosť. Keďže daňové orgány túto sťažnosť zamietli rozhodnutím z 22. apríla 2020, Weatherford Atlas GIP podala žalobu o neplatnosť na Tribunalul Prahova (Vyšší súd Prahova, Rumunsko), ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. V rámci súdneho vyšetrovania týkajúceho sa tejto žaloby daňové orgány spresnili, že existencia obstaraných služieb nebola spochybnená, ale že Weatherford Atlas Gip nepreukázala existenciu súvislosti medzi týmito službami a jej zdaniteľnými plneniami. Podľa daňových orgánov nie je možné preukázať takýto vzťah, keďže uvedené služby boli poskytnuté viacerým spoločnostiam skupiny Weatherford, a teda z nich mali prospech iní členovia tejto skupiny alebo táto skupina ako taká. Hoci náklady na tieto služby boli rozdelené medzi uvedené spoločnosti, uvedená daňová správa napriek tomu tvrdí, že nemali byť fakturované spoločnosti Weatherford Atlas Gip, pretože pre ňu neboli potrebné.
13
V tejto súvislosti vnútroštátny súd poznamenáva, že tieto daňové orgány nepopierajú, že predmetné administratívne služby boli skutočne poskytnuté, a netvrdia, že došlo k akémukoľvek daňovému podvodu, ale odmietajú priznať právo na odpočítanie dane z dôvodu neexistencie dôkazu o potrebe obstarania týchto služieb pre zdaniteľnú osobu. Vnútroštátny súd sa v tejto súvislosti pýta, či podľa smernice o DPH môže byť právo na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe odopreté na základe subjektívneho posúdenia daňových orgánov týkajúceho sa potrebnosti a vhodnosti obstarania takýchto služieb, ak sa preukáže, že súvisiace náklady sú súčasťou všeobecných nákladov tejto zdaniteľnej osoby v zmysle judikatúry vyplývajúcej najmä z rozsudku z 8. februára 2007, Investrand (C‑435/05, EU:C:2007:87, bod 24).
14
Za týchto okolností Tribunalul Prahova (Vyšší súd Prahova) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 168 [smernice o DPH] s ohľadom na zásadu daňovej neutrality vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby za okolností, aké nastali vo veci samej, daňový úrad odoprel zdaniteľnej osobe právo na odpočítanie [DPH] zaplatenej za prijaté administratívne služby, ak sa zistí, že všetky náklady zaúčtované za prijaté služby sa zahrnuli do všeobecných nákladov zdaniteľnej osoby, ktorá vykonáva len zdaniteľné transakcie, že poskytovanie služieb výslovne potvrdil daňový úrad a že sa uplatňuje režim prenesenia daňovej povinnosti (čím by sa vylúčila škoda pre štátny rozpočet)?
2.
Môže na účely výkladu ustanovení článkov 2 a 168 [smernice o DPH] za okolností, aké nastali vo veci samej, každý člen skupiny spoločností považovať prevádzkové a administratívne služby (t. j. asistenčné a konzultačné služby v rôznych odvetviach, finančné a právne poradenstvo) poskytované medzi spoločnosťami v rámci danej skupiny v prospech rôznych členov tejto skupiny za služby sčasti použité na účely zdaniteľných transakcií, čiže obstarané pre vlastnú potrebu?
3.
Možno na účely výkladu ustanovení článku 2 [smernice o DPH] v prípade, že sa potvrdí, že služby v rámci skupiny sa neposkytujú v prospech určitého člena tejto skupiny, považovať spoločnosť, ktorá je súčasťou skupiny, ale o ktorej sa predpokladá, že nemala z týchto služieb prospech, za zdaniteľnú osobu, ktorá koná ako taká?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej a druhej otázke
15
Týmito otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 168 smernice o DPH vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave alebo praxi, podľa ktorej daňové orgány odmietnu priznať právo na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe zdaniteľnou osobou pri obstaraní služieb od iných zdaniteľných osôb, ktoré patria do tej istej skupiny spoločností, z toho dôvodu, že tieto služby boli súčasne poskytnuté iným spoločnostiam patriacim do tejto skupiny a ich obstaranie nebolo potrebné alebo vhodné.
O prípustnosti
16
Rumunská vláda tvrdí, že uvedené otázky sú neprípustné z toho dôvodu, že prvá otázka je založená na nepodloženom skutkovom predpoklade a má v tejto súvislosti hypotetickú povahu a druhá otázka je založená na zhrnutí skutkových okolností, ktoré neumožňuje pochopiť dôvod, ktorý viedol vnútroštátny súd k podaniu návrhu na začatie prejudiciálneho konania na Súdny dvor.
17
Podľa ustálenej judikatúry pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento súd vymedzí na vlastnú zodpovednosť a ktorých správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o návrhu na začatie prejudiciálneho konania podanom vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s realitou alebo predmetom sporu vo veci samej, ak ide o hypotetický problém alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi podkladmi potrebnými na užitočné zodpovedanie položených otázok (rozsudok z 29. júna 2023, Super Bock Bebidas, C‑211/22, EU:C:2023:529, bod 22 a citovaná judikatúra).
18
V prejednávanej veci, pokiaľ ide o prvú otázku, Súdnemu dvoru neprináleží preverovať presnosť skutkového predpokladu, na ktorom je táto otázka založená, a v každom prípade sa uvedená otázka nezdá byť zjavne hypotetická vzhľadom na predmet sporu vo veci samej, ako ho opísal vnútroštátny súd. Prípustnosť tejto otázky teda nemožno spochybniť.
19
Pokiaľ ide o druhú otázku, treba konštatovať, že zhrnutie právneho a skutkového rámca sporu vo veci samej umožňuje pochopiť dôvod, prečo sa vnútroštátny súd obrátil na Súdny dvor s návrhom na začatie prejudiciálneho konania, a že toto zhrnutie obsahuje skutkové a právne okolnosti potrebné na podanie užitočnej odpovede na túto otázku. Za týchto podmienok nemožno spochybniť ani jej prípustnosť.
20
V dôsledku toho sú prvá a druhá otázka prípustné.
O veci samej
21
Podľa ustálenej judikatúry právo zdaniteľných osôb na odpočítanie od DPH, ktorú majú zaplatiť, DPH splatnú alebo zaplatenú za tovar a služby prijaté na vstupe predstavuje základnú zásadu spoločného systému DPH. Právo na odpočítanie uvedené v článku 167 a nasl. smernice o DPH je neoddeliteľnou súčasťou mechanizmu DPH a v zásade nemôže byť obmedzené. Bezprostredne sa uplatňuje na celú DPH zaťažujúcu transakcie uskutočnené na vstupe. Systém odpočítaní dane má totiž za cieľ úplne zbaviť zdaniteľnú osobu záťaže spočívajúcej v DPH splatnej alebo zaplatenej v rámci všetkých jej ekonomických činností (rozsudok zo 7. marca 2024, Feudi di San Gregorio Aziende Agricole, C‑341/22, EU:C:2024:210, bod 27 a citovaná judikatúra).
22
Spoločný systém DPH tak zaručuje úplnú daňovú neutralitu všetkých ekonomických činností bez ohľadu na ich ciele alebo výsledky pod podmienkou, že tieto činnosti samy v zásade podliehajú DPH. Ak zdaniteľná osoba, ktorá koná ako taká osoba v čase nadobudnutia tovaru alebo služby, použije tento tovar alebo službu na účely svojich zdaniteľných transakcií, má právo na odpočítanie DPH splatnej alebo zaplatenej za uvedený tovar alebo službu (rozsudok zo 7. marca 2024, Feudi di San Gregorio Aziende Agricole, C‑341/22, EU:C:2024:210, bod 27 a citovaná judikatúra).
23
Uplatnenie práva na odpočítanie dane predpokladá existenciu plnenia na vstupe, ktoré samo osebe podlieha DPH. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že poskytovanie služieb sa vykonáva za protihodnotu v zmysle smernice o DPH a je preto zdaniteľné len vtedy, ak existuje medzi poskytovateľom a príjemcom právny vzťah, v rámci ktorého dochádza ku vzájomnej výmene plnení, pričom odmena prijatá poskytovateľom predstavuje skutočnú protihodnotu za službu poskytnutú príjemcovi. Tak je to v prípade, ak existuje priama súvislosť medzi poskytnutou službou a prijatou protihodnotou (rozsudok z 20. januára 2022, Apcoa Parking Danmark, C‑90/20, EU:C:2022:37, bod 27 a citovaná judikatúra).
24
V prejednávanej veci teda prináleží vnútroštátnemu súdu, aby v prvom rade overil, či prípady obstarania administratívnych služieb, o ktoré ide vo veci samej, predstavujú plnenia podliehajúce DPH v zmysle judikatúry citovanej v predchádzajúcom bode tohto rozsudku. Na tento účel bude musieť vnútroštátny súd overiť, či existuje priama súvislosť medzi týmito službami a protihodnotou, ktorú zaplatila Foserco.
25
Okrem toho zo znenia článku 168 smernice o DPH vyplýva, že na priznanie práva na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe je potrebné jednak, aby dotknutá osoba bola „zdaniteľnou osobou“ v zmysle tejto smernice, a jednak, aby tovary alebo služby, uvádzané ako základ vzniku práva na odpočítanie DPH, zdaniteľná osoba využívala na výstupe pre potreby svojich vlastných zdaniteľných plnení a aby tieto tovary alebo služby na vstupe dodala alebo poskytla iná zdaniteľná osoba (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. januára 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 33, ako aj zo 7. marca 2024, Feudi di San Gregorio Aziende Agricole, C‑341/22, EU:C:2024:210, bod 28 a citovanú judikatúru).
26
V prejednávanej veci teda prináleží vnútroštátnemu súdu, aby v druhom rade overil, či Foserco a spoločnosti, ktoré poskytli administratívne služby, o ktoré ide vo veci samej, sú zdaniteľnými osobami v zmysle smernice o DPH a či Foserco uvedené služby využívala na výstupe pre potreby svojich vlastných zdaniteľných plnení.
27
V tejto súvislosti treba spresniť, že skupina spoločností, o ktorú ide vo veci samej, sa zdá byť tvorená samostatnými zdaniteľnými osobami a nezdá sa, že by predstavovala jedinú zdaniteľnú osobu, teda skupinu na účely DPH podľa článku 11 smernice o DPH. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ako aj z písomných pripomienok spoločnosti Weatherford Atlas Gip totiž vyplýva, že administratívne služby, o ktoré ide vo veci samej, boli poskytnuté spoločnosti Foserco, ktorá bola rumunskou spoločnosťou, spoločnosťami so sídlom mimo Rumunska. Ako však vyplýva zo znenia tohto článku 11, skupina na účely DPH je nevyhnutne obmedzená na územie jedného a toho istého členského štátu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. marca 2021, Danske Bank, C‑812/19, EU:C:2021:196, bod 24).
28
V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že je v zásade nevyhnutné, aby existovala priama a bezprostredná súvislosť medzi konkrétnou transakciou na vstupe a jednou transakciou alebo viacerými transakciami na výstupe zakladajúcimi právo na odpočítanie. Právo na odpočítanie DPH, ktorej podlieha nadobudnutie tovaru alebo služieb na vstupe, tak predpokladá, že výdavky vynaložené na ich nadobudnutie patria k podstatným prvkom tvoriacim cenu zdaniteľných transakcií na výstupe, pri ktorých vzniká právo na odpočítanie [rozsudok z 13. júna 2024, C (Správcovia konkurznej podstaty a likvidátori), C‑696/22, EU:C:2024:499, bod 86 a citovaná judikatúra].
29
Právo na odpočítanie v prospech zdaniteľnej osoby je však prípustné aj pri absencii priamej a bezprostrednej súvislosti medzi konkrétnym plnením na vstupe a jedným alebo viacerými plneniami na výstupe zakladajúcimi právo na odpočítanie, ak náklady na predmetné tovary a služby tvoria súčasť všeobecných nákladov tejto zdaniteľnej osoby a sú ako také podstatnými prvkami tvoriacimi cenu tovarov alebo služieb, ktoré poskytuje. Takéto náklady totiž priamo a bezprostredne súvisia s celkovou podnikateľskou činnosťou zdaniteľnej osoby (rozsudok zo 4. októbra 2024, Voestalpine Giesserei Linz, C‑475/23, EU:C:2024:866, bod 21 a citovaná judikatúra).
30
Okrem toho Súdny dvor spresnil, že existenciu súvislosti medzi transakciami treba posúdiť vzhľadom na jej objektívny obsah. Daňovým orgánom a vnútroštátnym súdom prináleží prihliadať na všetky okolnosti, za ktorých došlo k predmetným transakciám, a zohľadniť iba tie transakcie, ktoré objektívne súvisia so zdaniteľnou činnosťou zdaniteľnej osoby. Treba teda zohľadniť skutočné používanie tovarov a služieb nadobudnutých na vstupe zdaniteľnou osobou a výlučný dôvod tohto nadobudnutia, pričom toto nadobudnutie treba považovať za kritérium na určenie objektívneho obsahu [pozri v tomto zmysle rozsudky z 13. júna 2024, C (Správcovia konkurznej podstaty a likvidátori), C‑696/22, EU:C:2024:499, bod 89, a zo 4. októbra 2024, Voestalpine Giesserei Linz, C‑475/23, EU:C:2024:866, bod 22, ako aj citovanú judikatúru).
31
V tejto súvislosti z judikatúry vyplýva, že právo na odpočítanie nemôže zakladať tá časť nákladov vynaložených zdaniteľnou osobou, ktorá nesúvisí s plneniami uskutočnenými samotnou touto zdaniteľnou osobou, ale s plneniami uskutočnenými treťou osobou [pozri v tomto zmysle rozsudky z 1. októbra 2020, Vos Aannemingen, C‑405/19, EU:C:2020:785, bod 38, a z 8. septembra 2022, Finanzamt R (Odpočítanie DPH súvisiacej s vkladom spoločníka), C‑98/21, EU:C:2022:645, bod 55].
32
Ak by sa v prejednávanom prípade ukázalo, že časť služieb, na ktoré boli vynaložené náklady, o ktoré ide vo veci samej, nebola použitá na účely vlastných plnení zdaniteľnej osoby, ale na účely plnení uskutočňovaných tretími osobami, došlo by k čiastočnému narušeniu priamej a bezprostrednej súvislosti medzi týmito službami a zdaniteľnými plneniami tejto zdaniteľnej osoby, takže táto zdaniteľná osoba by nemala právo odpočítať DPH, ktorou bola zaťažená táto časť nákladov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 1. októbra 2020, Vos Aannemingen, C‑405/19, EU:C:2020:785, bod 39 a citovanú judikatúru).
33
Na účely určenia rozsahu práva zdaniteľnej osoby na odpočítanie dane prináleží vnútroštátnemu súdu, aby určil, do akej miery boli predmetné služby skutočne poskytnuté s cieľom umožniť zdaniteľnej osobe uskutočniť svoje zdaniteľné plnenia, a to najmä s prihliadnutím na zmluvy o poskytnutí služieb a hospodársku a obchodnú realitu. Len v tomto rozsahu bude totiž DPH zaplatená na vstupe považovaná za DPH, ktorou boli zaťažené služby poskytnuté zdaniteľnej osobe (pozri v tomto zmysle rozsudok z 1. októbra 2020, Vos Aannemingen, C‑405/19, EU:C:2020:785, body 40 a 42, ako aj citovanú judikatúru).
34
Okolnosť, že administratívne služby, o ktoré ide vo veci samej, sa poskytujú súčasne viacerým príjemcom, sa v tejto súvislosti zdá byť irelevantná. Vnútroštátnemu súdu naopak prináleží, aby sa ubezpečil, že podiel nákladov spojených s týmito službami, ktoré vynaložila zdaniteľná osoba, skutočne zodpovedá službám, ktoré táto zdaniteľná osoba využila na účely svojich vlastných zdaniteľných plnení.
35
Otázka, či bolo obstaranie administratívnych služieb, o ktoré ide vo veci samej, potrebné alebo vhodné, sa tiež zdá byť irelevantná, keďže smernica o DPH nepodriaďuje výkon práva na odpočítanie kritériu ekonomickej ziskovosti transakcie na vstupe. Účelom spoločného systému DPH je totiž zabezpečiť úplnú daňovú neutralitu všetkých hospodárskych činností bez ohľadu na ich účel alebo výsledky pod podmienkou, že uvedené činnosti samy osebe v zásade podliehajú DPH. Preto, ak raz vznikne právo na odpočítanie dane, zostáva zachované aj vtedy, ak sa zamýšľaná hospodárska činnosť napokon neuskutočnila a v dôsledku toho neviedla k zdaniteľným plneniam, alebo ak zdaniteľná osoba nemohla používať tovary alebo služby, ktoré viedli k odpočítaniu dane v rámci zdaniteľných plnení, z dôvodu okolností nezávislých od jej vôle [pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júna 2024, C (Správcovia konkurznej podstaty a likvidátori), C‑696/22, EU:C:2024:499, bod 94 a citovanú judikatúru].
36
Pokiaľ ide napokon o dôkazné bremeno, z ustálenej judikatúry vyplýva, že je úlohou zdaniteľnej osoby, ktorá sa domáha odpočítania DPH, preukázať, že spĺňa požiadavky stanovené na jeho priznanie. Daňové orgány môžu teda od zdaniteľnej osoby vyžadovať dôkazy, ktoré považujú za potrebné na posúdenie toho, či možno, alebo nemožno priznať požadované odpočítanie dane (pozri v tomto zmysle rozsudky z 9. decembra 2021, Kemwater ProChemie, C‑154/20, EU:C:2021:989, bod 33 a citovanú judikatúru, ako aj zo 16. februára 2023, DGRFP Cluj, C‑519/21, EU:C:2023:106, body 99 a 100).
37
Pokiaľ ide o hodnotenie dôkazov, vnútroštátny súd ho musí vykonať v súlade s pravidlami dokazovania podľa vnútroštátneho práva na základe celkového posúdenia všetkých dôkazov a skutkových okolností prejednávanej veci [pozri v tomto zmysle rozsudky z 25. mája 2023, Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Warszawie (DPH – Simulované nadobudnutie), C‑114/22, EU:C:2023:430, bod 36, a z 11. januára 2024, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, bod 34].
38
V dôsledku toho sa má článok 168 smernice o DPH vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave alebo praxi, podľa ktorej daňové orgány odmietnu priznať právo na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe zdaniteľnou osobou pri obstaraní služieb od iných zdaniteľných osôb, ktoré patria do tej istej skupiny spoločností, z toho dôvodu, že tieto služby boli súčasne poskytnuté iným spoločnostiam patriacim do tejto skupiny a ich obstaranie nebolo potrebné alebo vhodné, ak je preukázané, že uvedené služby zdaniteľná osoba použila na vstupe na účely svojich vlastných zdaniteľných plnení.
O tretej otázke
39
Touto otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či možno na účely výkladu ustanovení článku 2 smernice o DPH v prípade, že sa potvrdí, že služby v rámci skupiny sa neposkytujú v prospech určitého člena tejto skupiny, považovať spoločnosť, ktorá je súčasťou skupiny, ale o ktorej sa predpokladá, že nemala z týchto služieb prospech, za zdaniteľnú osobu, ktorá koná ako taká.
40
Ako poznamenala Európska komisia, táto otázka sa zdá byť irelevantná na účely vyriešenia sporu vo veci samej. Zdá sa totiž, že v rámci tohto sporu nie je vôbec spochybnené, že Foserco bola zdaniteľnou osobou v zmysle smernice o DPH. Ako tiež uviedla rumunská vláda, ide o otázku odlišnú od otázky existencie práva na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe v súvislosti s administratívnymi službami, o ktoré ide vo veci samej.
41
S ohľadom na judikatúru citovanú v bode 17 tohto rozsudku je preto tretia otázka neprípustná.
O trovách
42
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:
Článok 168 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave alebo praxi, podľa ktorej daňové orgány odmietnu priznať právo na odpočítanie dane z pridanej hodnoty zaplatenej na vstupe zdaniteľnou osobou pri obstaraní služieb od iných zdaniteľných osôb, ktoré patria do tej istej skupiny spoločností, z toho dôvodu, že tieto služby boli súčasne poskytnuté iným spoločnostiam patriacim do tejto skupiny a ich obstaranie nebolo potrebné alebo vhodné, ak je preukázané, že uvedené služby zdaniteľná osoba použila na vstupe na účely svojich vlastných zdaniteľných plnení.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: rumunčina.