62024CJ0257
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (desiata komora)
z 10. júla 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sociálne zabezpečenie – Migrujúci pracovníci – Nariadenie (ES) č. 883/2004 – Článok 3 – Vecná pôsobnosť – Voľný pohyb pracovníkov – Článok 45 ZFEÚ – Nariadenie (EÚ) č. 492/2011 – Článok 7 – Rovnosť zaobchádzania – Sociálne výhody – Maloleté dieťa so zdravotným postihnutím cezhraničného pracovníka – Pomoc na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím – Podmienka bydliska – Proporcionalita“
Vo veci C‑257/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Landessozialgericht Nordrhein‑Westfalen (Krajinský súd pre sociálne veci v Severnom Porýní‑Vestfálsku, Nemecko) z 8. apríla 2024 a doručený Súdnemu dvoru 12. apríla 2024, ktorý súvisí s konaním:
PE, v zastúpení: jej rodičia
proti
Städteregion Aachen,
SÚDNY DVOR (desiata komora),
v zložení: predseda desiatej komory D. Gratsias, sudcovia E. Regan (spravodajca) a J. Passer,
generálny advokát: J. Richard de la Tour,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
nemecká vláda, v zastúpení: J. Möller a R. Kanitz, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: B.‑R. Killmann, ako aj F. van Schaik, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (Ú. v. EÚ L 166, 2004, s. 1; Mim. vyd. 05/005, s. 72), zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 988/2009 zo 16. septembra 2009 (Ú. v. EÚ L 284, 2009, s. 43) (ďalej len „nariadenie č. 883/2004“), článku 7 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 492/2011 z 5. apríla 2011 o slobode pohybu pracovníkov v rámci Únie (Ú. v. EÚ L 141, 2011, s. 1), ako aj článku 20 ZFEÚ a článku 21 ods. 1 ZFEÚ.
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi PE, maloletým dieťaťom zastúpeným jeho rodičmi, a Städteregion Aachen (mestský región Aachen, Nemecko) vo veci odmietnutia priznať PE pomoc na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím.
Právny rámec
Právo Únie
Nariadenie č. 883/2004
3
Článok 3 nariadenia č. 883/2004, nazvaný „Vecná pôsobnosť“, ktorý sa nachádza v hlave I tohto nariadenia, nazvanej „Všeobecné ustanovenia“, stanovuje:
„1.   Toto nariadenie sa vzťahuje na všetky právne predpisy, ktoré sa týkajú týchto častí sociálneho zabezpečenia:
a)
nemocenské dávky;
…
3.   Toto nariadenie sa tiež uplatňuje na osobitné nepríspevkové peňažné dávky, na ktoré sa vzťahuje článok 70.
…
5.   Toto nariadenie sa neuplatňuje na:
a)
sociálnu a zdravotnú pomoc alebo
…“
4
Článok 70 nariadenia č. 883/2004, nazvaný „Všeobecné ustanovenia“, ktorý sa nachádza v kapitole 9 tohto nariadenia, nazvanej „Osobitné nepríspevkové peňažné dávky“, v hlave III s názvom „Osobitné ustanovenia súvisiace s osobitnými kategóriami dávok“, v odseku 2 písm. c) stanovuje:
„Na účely tejto kapitoly ‚osobitné nepríspevkové peňažné dávky‘ sú dávky, ktoré:
…
c)
ktoré sú uvedené v prílohe X“.
5
V prílohe X k uvedenému nariadeniu sa pod položkou „Nemecko“ uvádza:
„a)
Príjem na základné životné potreby pre staršie osoby a osoby so zníženou zárobkovou schopnosťou podľa kapitoly 4 knihy XII sociálneho zákonníka.
b)
Dávky na základné životné potreby podľa základných ustanovení pre osoby uchádzajúce sa o zamestnanie, ak so zreteľom na tieto dávky nie sú splnené požiadavky na vznik nároku na dočasný doplnok pri poberaní dávok v nezamestnanosti (článok 24 ods. 1 knihy II sociálneho zákonníka).“
Nariadenie č. 492/2011
6
Článok 7 ods. 1 a 2 nariadenia č. 492/2011 stanovuje:
„1.   S pracovníkom, ktorý je štátnym príslušníkom členského štátu, sa na území iného členského štátu nesmie z dôvodu jeho štátnej príslušnosti zaobchádzať inak ako s vlastnými pracovníkmi, pokiaľ ide o podmienky zamestnania a pracovné podmienky, najmä odmeňovanie, prepustenie, a ak by sa stal nezamestnaným, opätovné začlenenie do práce alebo zamestnania.
2.   Takýto pracovník požíva rovnaké sociálne a daňové výhody ako vlastní pracovníci.“
Nemecké právo
7
Neuntes Buch Sozialgesetzbuch (Zákonník sociálneho zabezpečenia, deviata kniha) s názvom „Rehabilitácia a účasť osôb so zdravotným postihnutím“ v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „SGB IX“) stanovuje podmienky poskytnutia pomoci na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím.
8
Článok 101 ods. 1 SGB IX stanovuje:
„Nemeckí štátni príslušníci, ktorí majú obvyklý pobyt v zahraničí, nepoberajú dávky pomoci na integráciu. V konkrétnom prípade sa od tohto pravidla možno odchýliť len vtedy, ak je to nevyhnutné z dôvodu výnimočnej naliehavej situácie a zároveň sa preukáže, že návrat na vnútroštátne územie nie je možný z týchto dôvodov:
1.   starostlivosť a výchova dieťaťa, ktoré musí z právnych dôvodov zostať v zahraničí;
2.   dlhodobejšia ústavná starostlivosť v zariadení alebo miera závažnosti odkázanosti na starostlivosť inej osoby alebo
3.   zásah verejnej moci.“
9
Článok 104 ods. 1 tohto SGB IX znie:
„Dávky pomoci na integráciu sa určujú v závislosti od osobitnej povahy každého jednotlivého prípadu, najmä od povahy potrieb, osobnej situácie, sociálneho priestoru a vlastných zdrojov a prostriedkov…“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
10
Žalobkyňa vo veci samej, nemecká a írska štátna príslušníčka narodená v Nemecku v roku 2009, žije so svojimi rodičmi v Belgicku v blízkosti nemeckých hraníc. Jej matka, nemecká štátna príslušníčka, je na plný úväzok zamestnaná ako lekárka v Aachene (Nemecko). Jej otec, írsky štátny príslušník, bol úradníkom Európskej únie pôsobiacim v Maastrichte (Holandsko).
11
Žalobkyňa vo veci samej trpí mentálnym postihnutím, ktoré si vyžaduje osobitnú starostlivosť. Navštevovala špeciálnu školu v Eupene (Belgicko) a od školského roku 2017/2018 navštevuje inkluzívne školy v Aachene. Na jej žiadosť jej mestský región Aachen poskytol v súlade s ustanoveniami SGB IX pomoc na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím na školské roky 2017/2018 až 2020/2021, a to úhradou nákladov na školského asistenta pôvodne v rozsahu 15 hodín a následne 35 hodín týždenne.
12
Rozhodnutím z 9. júna 2021 mestský región Aachen zamietol žiadosť o poskytnutie tejto pomoci na integráciu na školský rok 2021/2022 z dôvodu, že žalobkyňa vo veci samej, ktorá má obvyklý pobyt v Belgicku, nespĺňa podmienku bydliska na vnútroštátnom území vyplývajúcu z § 101 ods. 1 SGB IX. Rozhodnutím z 20. augusta 2021 tento orgán z toho istého dôvodu zamietol námietku podanú žalobkyňou vo veci samej proti pôvodnému rozhodnutiu o zamietnutí.
13
Rozsudkom z 25. januára 2022 Sozialgericht Aachen (Súd pre sociálne veci Aachen, Nemecko) tiež z tohto dôvodu zamietol žalobu, ktorú proti týmto rozhodnutiam podala žalobkyňa vo veci samej, zastúpená svojimi rodičmi. Tento súd sa okrem toho domnieval, že nárok na pomoc na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím podľa SGB IX nemôže byť založený ani na práve Únie, keďže nepatrí pod „nemocenské dávky“ uvedené v článku 3 ods. 1 nariadenia 883/2004 a článok 3 ods. 5 písm. a) tohto nariadenia výslovne stanovuje, že toto nariadenie sa nevzťahuje na „sociálnu a zdravotnú pomoc“.
14
Žalobkyňa vo veci samej, zastúpená svojimi rodičmi, podala na Landessozialgericht Nordrhein‑Westfalen (Krajinský súd pre sociálne veci v Severnom Porýní‑Vestfálsku, Nemecko), ktorý je vnútroštátnym súdom, žalobu, ktorou sa domáhala zmeny tohto rozsudku a uloženia povinnosti mestskému regiónu Aachen, aby zmenil rozhodnutie z 9. júna 2021, ktoré bolo potvrdené rozhodnutím z 20. augusta 2021, a nahradil jej náklady vo výške 12782,32 eura vynaložené na využitie služieb školského asistenta za obdobie od 1. augusta 2021 do 30. novembra 2021, keďže Belgické spoločenstvo nemecky hovoriacich uhradilo, bez nároku na náhradu, náklady na využitie služieb školského asistenta za obdobie od 1. decembra 2021 do 30. júna 2022.
15
Vnútroštátny súd konštatuje, že z hľadiska vnútroštátneho práva musí byť žaloba, ktorá mu bola predložená, zamietnutá. Kladie si však otázku, či je vnútroštátne právo v tomto ohľade zlučiteľné s právom Únie.
16
V prvom rade si tento súd kladie otázku, či prejednávaná vec patrí do pôsobnosti nariadenia č. 883/2004. Nezdá sa, že by pomoc na integráciu, o ktorú ide vo veci samej, ako dávka umožňujúca účasť na vzdelávaní vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím, predstavovala dávku sociálneho zabezpečenia spadajúcu do vecnej pôsobnosti tohto nariadenia, keďže nepodlieha objektívnym požiadavkám, ako je najmä stupeň zdravotného postihnutia, a poskytuje sa v závislosti od osobných potrieb dotknutej osoby na základe individuálneho posúdenia týchto potrieb príslušným vnútroštátnym orgánom.
17
Okrem toho je sporné, či možno pomoc na integráciu vo forme služieb školského asistenta pred deti so zdravotným postihnutím podľa SGB IX kvalifikovať ako „nemocenskú dávku“ v zmysle článku 3 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 883/2004, keďže pojem „nemoc“ vo svojom obvyklom význame znamená dočasné zhoršenie zdravotného stavu, zatiaľ čo cieľom tejto pomoci na integráciu je umožniť jej príjemcom absolvovať vzdelávanie zodpovedajúce ich schopnostiam a výkonnosti, ako aj podporiť ich účasť na živote v spoločnosti.
18
Pomoc na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím podľa SGB IX tak podľa všetkého patrí skôr pod pojem „sociálna pomoc“, ktorá je podľa článku 3 ods. 5 písm. a) nariadenia č. 883/2004 výslovne vylúčená z vecnej pôsobnosti tohto nariadenia. Táto pomoc na integráciu totiž nesúvisí so žiadnym z rizík uvedených v článku 3 ods. 1 uvedeného nariadenia. Okrem toho obdobia profesijnej činnosti, prispievania alebo poistenia nezohrávajú žiadnu úlohu pri vzniku nároku na túto pomoc, keďže sa poskytuje od prípadu k prípadu a podporne. Uvedená pomoc na integráciu nie je ani osobitnou nepríspevkovou peňažnou dávkou v zmysle článku 70 toho istého nariadenia, pretože nie je uvedená v prílohe X k tomuto nariadeniu.
19
V druhom rade sa vnútroštátny súd domnieva, že je potrebné objasniť otázku, či je vylúčenie občana Únie z pomoci na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím podľa SGB IX zlučiteľné s článkom 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011, podľa ktorého každý pracovník, ktorý je štátnym príslušníkom členského štátu, požíva na území iných členských štátov právo na rovnaké sociálne výhody ako vlastní pracovníci. Vzhľadom na to, že matka žalobkyne vo veci samej využila svoje právo na voľný pohyb, je oprávnená odvolávať sa na toto ustanovenie voči členskému štátu, ktorého je štátnym príslušníkom. Súdny dvor sa však ešte nevyjadril k otázke, či pomoc na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre dieťa so zdravotným postihnutím cezhraničného pracovníka predstavuje „sociálnu výhodu“ v zmysle uvedeného ustanovenia. Široký výklad, ktorý je potrebné uplatniť na pojem „sociálna výhoda“, by mohol svedčiť v prospech jeho zahrnutia do tohto ustanovenia. Podmienka bydliska, ktorej podlieha poskytnutie pomoci na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím podľa SGB IX, by teda mohla predstavovať nepriamu diskrimináciu, keďže sa môže zo svojej podstaty dotknúť viac cezhraničných pracovníkov než tuzemských pracovníkov.
20
Pokiaľ ide o odôvodnenie takéhoto obmedzenia, tento súd poznamenáva, že ohrozenie finančnej rovnováhy systému sociálneho zabezpečenia môže predstavovať legitímny cieľ všeobecného záujmu, ktorý môže odôvodniť vylúčenie nerezidentov z nároku na dávky. V tejto súvislosti existencia výnimiek v SGB IX z tohto vylúčenia v prípade osobitných ťažkostí spojených najmä s pravdepodobným poskytovaním dávok v členskom štáte bydliska umožňuje vylúčiť akúkoľvek neodôvodnenú diskrimináciu. Okrem toho možno tvrdiť, že zásada zákazu diskriminácie, ktorá je všeobecne zakotvená v článku 18 ZFEÚ, bola konkretizovaná v článku 3 ods. 5 písm. a) nariadenia č. 883/2004, pokiaľ ide o dávky sociálnej pomoci, čo odôvodňuje, že predmetnú pomoc na integráciu nemožno priznať osobám, ktoré nemajú bydlisko na vnútroštátnom území. Uvedené vylúčenie by tak potvrdilo zásadu teritoriality založenú na medzinárodnom práve verejnom, podľa ktorej sa služby asistenta financované z daní majú poskytovať len osobám s bydliskom na vnútroštátnom území.
21
Vzhľadom na to nie je isté, či je vylúčenie nerezidentov z nároku na pomoc na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím podľa SGB IX skutočne nevyhnutné na rozumné použitie daňových zdrojov. Predovšetkým nie je jasné, do akej miery by Spolková republika Nemecko skutočne ušetrila výdavky vďaka tomuto vylúčeniu zavedenému v dôsledku sprísnenia právnej úpravy 1. januára 2004. Okrem toho by z dôvodu uvedeného vylúčenia boli nemeckí občania nerezidenti potenciálne nútení vrátiť sa do Nemecka, čo by viedlo k zvýšeniu nákladov pre tento členský štát. V rozsahu, v akom sa vnútroštátny zákonodarca týmto sprísnením snažil obmedziť zneužívanie tejto pomoci na integráciu, sa tento cieľ zdá tiež pochybný, najmä vzhľadom na zásadu proporcionality. Nebezpečenstvo zneužitia totiž nevzniká, pokiaľ ide o vecné dávky poskytované na nemeckom území. Neexistujú ani skutočnosti, ktoré by naznačovali, že by sa žalobkyňa vo veci samej dopustila zneužitia práva umelým vytvorením podmienok na získanie sociálnych výhod uvedených v článku 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011. Napokon, keďže cieľom vylúčenia nerezidentov je oslobodiť príslušné vnútroštátne orgány od náročného preskúmania podmienok priznania dávky nemeckým občanom nerezidentom, nevyhnutnosť ich vylúčenia zostáva sporná, pretože tieto dávky sa poskytujú na nemeckom území.
22
V treťom rade si vnútroštátny súd kladie otázku, či vylúčenie nerezidentov z pomoci na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím predstavuje objektívne odôvodnené obmedzenie práva, ktoré občanom Únie vyplýva z článku 20 ZFEÚ a článku 21 ods. 1 ZFEÚ. Žalobkyňa vo veci samej je totiž znevýhodnená len preto, lebo sa rozhodla využiť svoju slobodu pohybu tým, že si zriadila bydlisko v Belgicku.
23
Za týchto podmienok Landessozialgericht Nordrhein‑Westfalen (Krajinský súd pre sociálne veci v Severnom Porýní‑Vestfálsku, Nemecko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 3 [nariadenia č. 883/2004] vykladať v tom zmysle, že pomoc na integráciu podľa [SGB IX] vo forme služieb školského asistenta predstavuje dávku v zmysle tohto článku 3, a preto patrí do vecnej pôsobnosti tohto nariadenia?
V prípade zápornej odpovede na prvú otázku:
2.
Má sa článok 7 ods. 2 [nariadenia č. 492/2011] vykladať v tom zmysle, že bráni ustanoveniu vnútroštátneho práva, ktoré podmieňuje poskytnutie pomoci na integráciu podľa SGB IX vo forme služieb školského asistenta obvyklým pobytom v tuzemsku?
3.
Ide o neodôvodnené obmedzenie práva občanov Únie podľa článku 20 [ZFEÚ] a článku 21 ods. 1 [ZFEÚ], ak sa nárok na pomoc na integráciu podľa SGB IX vo forme služieb školského asistenta zamietne občanom Únie, ktorí majú bydlisko, resp. obvyklý pobyt v inom (pohraničnom) členskom štáte, ale vecná dávka sa poskytuje v štáte pobytu?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
24
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 nariadenia č. 883/2004 vykladať v tom zmysle, že dávka, ako je pomoc na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím podľa SGB IX, patrí do vecnej pôsobnosti tohto nariadenia.
25
S cieľom odpovedať na túto otázku treba v prvom rade overiť, či takáto pomoc na integráciu predstavuje dávku „sociálneho zabezpečenia“ v zmysle článku 3 ods. 1 uvedeného nariadenia.
26
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora rozdiel medzi dávkami, ktoré patria do pôsobnosti nariadenia č. 883/2004, a dávkami vylúčenými z jeho pôsobnosti spočíva v podstate v znakoch, ktoré tvoria každú dávku, najmä v účele takejto dávky a podmienkach jej priznania, a nie v tom, či vnútroštátna právna úprava dávku kvalifikuje ako dávku sociálneho zabezpečenia (rozsudok z 11. apríla 2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, bod 32 a citovaná judikatúra).
27
Dávku teda možno považovať za dávku sociálneho zabezpečenia v zmysle článku 3 ods. 1 nariadenia č. 883/2004, pokiaľ je na jednej strane priznávaná príjemcom mimo akéhokoľvek individuálneho a diskrečného posúdenia osobných potrieb na základe zákonom stanovenej situácie a ak sa na druhej strane vzťahuje na jedno z rizík výslovne uvedených v článku 3 ods. 1 nariadenia č. 883/2004. Tieto dve podmienky sú kumulatívne (rozsudok z 11. apríla 2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, bod 33 a citovaná judikatúra).
28
Pokiaľ ide o prvú podmienku uvedenú v predchádzajúcom bode tohto rozsudku, je potrebné pripomenúť, že je splnená, keď priznanie dávky závisí od objektívnych kritérií, ktorých splnenie vedie ku vzniku nároku na túto dávku bez toho, aby príslušný orgán mohol zohľadniť iné osobné okolnosti (rozsudok z 11. apríla 2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, bod 34 a citovaná judikatúra).
29
V prejednávanej veci z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že pomoc na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím podľa SGB IX nie je podmienená splnením objektívnych podmienok, akými sú najmä konkrétna miera alebo stupeň neschopnosti alebo zdravotného postihnutia, ale poskytuje ju príslušný vnútroštátny orgán v súlade s článkom 104 ods. 1 SGB IX v závislosti od osobných potrieb dotknutej osoby na základe individuálneho a diskrečného preskúmania jej situácie týmto orgánom.
30
Za týchto podmienok treba konštatovať, že pomoc na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím stanovená v SGB IX nespĺňa prvú z dvoch kumulatívnych podmienok uvedených v bode 27 tohto rozsudku, takže táto pomoc nepredstavuje dávku „sociálneho zabezpečenia“ v zmysle článku 3 ods. 1 nariadenia č. 883/2004.
31
Treba však pripomenúť, že článok 3 ods. 3 tohto nariadenia rozširuje svoje uplatňovanie na osobitné nepríspevkové peňažné dávky uvedené v jeho článku 70. Za týchto podmienok treba v druhom rade overiť, či pomoc na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím stanovená SGB IX predstavuje takúto dávku.
32
V tejto súvislosti stačí uviesť, že zo samotného znenia článku 70 ods. 2 písm. c) nariadenia č. 883/2004 vyplýva, že osobitné nepríspevkové peňažné dávky sa chápu výlučne ako dávky, ktoré sú vymenované v prílohe X k tomuto nariadeniu. Pomoc na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím stanovená SGB IX sa pritom v tejto prílohe nenachádza. Nepredstavuje teda takúto dávku (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. marca 2020, Caisse d’assurance retraite et de la santé au travail d’Alsace‑Moselle, C‑769/18, EU:C:2020:203, bod 35).
33
V dôsledku toho treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 3 nariadenia č. 883/2004 sa má vykladať v tom zmysle, že dávka, ako je pomoc na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím podľa SGB IX, nepatrí do vecnej pôsobnosti tohto nariadenia, keďže priznanie tejto dávky nepodlieha splneniu objektívnych podmienok, ale je založené na individuálnom posúdení potrieb dotknutej osoby príslušným vnútroštátnym orgánom.
O druhej otázke
34
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011 vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá podriaďuje poskytnutie pomoci na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre dieťa so zdravotným postihnutím cezhraničného pracovníka, občana Únie, podmienke, že toto dieťa má bydlisko na vnútroštátnom území.
35
Na účely odpovede na túto otázku treba po prvé pripomenúť, že každý štátny príslušník Európskej únie, ktorý bez ohľadu na miesto svojho bydliska a svoju štátnu príslušnosť využil právo na voľný pohyb pracovníkov a vykonával zárobkovú činnosť v inom členskom štáte než v štáte svojho bydliska, spadá do pôsobnosti článku 45 ZFEÚ, čo je ustanovenie, ktoré má nariadenie č. 492/2011 bližšie konkretizovať (rozsudok z 2. apríla 2020, PF a i., C‑830/18, EU:C:2020:275, bod 21, ako aj citovaná judikatúra).
36
Toto nariadenie sa tak vzťahuje bez rozdielu na migrujúcich pracovníkov s bydliskom v hostiteľskom členskom štáte, ako aj na cezhraničných pracovníkov, ktorí vykonávajú zamestnanie v tomto poslednom uvedenom členskom štáte, no bydlisko majú v inom členskom štáte (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. júna 2023, Thermalhotel Fontana, C‑411/22, EU:C:2023:490, bod 34 a citovanú judikatúru).
37
V prejednávanej veci treba konštatovať, že matka žalobkyne vo veci samej je nemecká štátna príslušníčka, ktorá pracuje v Nemecku, ale má bydlisko v Belgicku.
38
Takýto cezhraničný pracovník, ktorý využil svoju slobodu pohybu, má tak právo odvolávať sa voči členskému štátu, ktorého je štátnym príslušníkom, na nariadenie č. 492/2011, a najmä na jeho článok 7 ods. 2, ktorý zakotvuje zásadu rovnosti zaobchádzania s pracovníkmi, pokiaľ ide o nárok na „sociálne výhody“ v zmysle tohto ustanovenia. Rodinní príslušníci takého cezhraničného pracovníka nepriamo požívajú výhodu tejto rovnosti zaobchádzania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. apríla 2020, PF a i., C‑830/18, EU:C:2020:275, body 25 a 26, ako aj citovanú judikatúru).
39
V druhom rade, pokiaľ ide o pojem „sociálna výhoda“ v zmysle článku 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011, treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry zahŕňa všetky výhody, či už sú alebo nie sú spojené s pracovnou zmluvou, ktoré sa vo všeobecnosti priznávajú pracovníkom, ktorí sú vlastnými štátnymi príslušníkmi, na základe samotnej skutočnosti, že majú pobyt na štátnom území, pričom rozšírenie týchto výhod na pracovníkov, ktorí sú štátnymi príslušníkmi iných členských štátov, sa zdá byť spôsobilé uľahčiť ich mobilitu. Odkaz tohto ustanovenia na sociálne výhody sa nemôže vykladať obmedzujúcim spôsobom (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. apríla 2024, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, bod 51 a citovanú judikatúru).
40
Sociálne dávky poskytované nezaopatrenému dieťaťu migrujúceho pracovníka, ktorý musí prispievať na jeho starostlivosť, tak predstavujú sociálne výhody (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 20. júna 1985, Deak_94/84, EU:C:1985:264, bod 24; z 18. júna 1987, Lebon_316/85, EU:C:1987:302, bod 13, a z 20. júna 2013, Giersch a i., C‑20/12, EU:C:2013:411, bod 39, ako aj citovanú judikatúru).
41
Z toho vyplýva, že taká pomoc na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím, ako je pomoc podľa SGB IX, predstavuje sociálnu výhodu v zmysle článku 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011.
42
V treťom rade treba zdôrazniť, že toto ustanovenie je v oblasti poskytovania sociálnych výhod osobitným vyjadrením zásady rovnosti zaobchádzania zakotvenej v článku 45 ZFEÚ a má sa vykladať rovnako ako toto ustanovenie (rozsudok z 2. apríla 2020, PF a i., C‑830/18, EU:C:2020:275, bod 29, ako aj citovaná judikatúra).
43
Táto zásada rovnosti zaobchádzania zakazuje nielen zjavnú diskrimináciu na základe štátnej príslušnosti, ale aj akúkoľvek skrytú formu diskriminácie, ktorá v dôsledku uplatnenia iných kritérií rozlišovania v skutočnosti vedie k rovnakému výsledku (rozsudok z 2. apríla 2020, PF a i., C‑830/18, EU:C:2020:275, bod 30 a citovaná judikatúra).
44
Podmienka bydliska, o akú ide vo veci samej, ktorou právna úprava dotknutého členského štátu podriaďuje priznanie pomoci na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím, môže pritom svojou povahou znevýhodňovať cezhraničných pracovníkov, ktorí majú bydlisko v inom členskom štáte, takže predstavuje nepriamu diskrimináciu, na ktorú sa vzťahuje článok 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. apríla 2020, PF a i., C‑830/18, EU:C:2020:275, body 31 a 32, ako aj citovanú judikatúru).
45
Z tohto dôvodu vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, ktorá znevýhodňuje niektorých pracovníkov len preto, lebo majú obvyklý pobyt v inom členskom štáte, predstavuje obmedzenie voľného pohybu pracovníkov v zmysle článku 45 ZFEÚ, pretože aj keď sa uplatňuje bez rozdielu, môže najmä štátnemu príslušníkovi členského štátu brániť opustiť svoj štát pôvodu na účely výkonu svojho práva na voľný pohyb alebo ho od neho odradiť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. apríla 2020, PF a i., C‑830/18, EU:C:2020:275, bod 36 a citovanú judikatúru).
46
Podľa judikatúry Súdneho dvora možno takéto obmedzenie voľného pohybu pracovníkov pripustiť len pod podmienkou, že je objektívne odôvodnené. Na to, aby bolo odôvodnené, musí byť vhodné na zabezpečenie dosiahnutia legitímneho cieľa a nesmie ísť nad rámec toho, čo je na dosiahnutie tohto cieľa nevyhnutné (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 13. decembra 2012, Caves Krier Frères, C‑379/11, EU:C:2012:798, bod 48, a z 2. apríla 2020, PF a i., C‑830/18, EU:C:2020:275, bod 39, ako aj citovanú judikatúru).
47
V prejednávanej veci nemecká vláda tvrdí, že podmienka bydliska, o ktorú ide vo veci samej, je odôvodnená jednak cieľom spočívajúcim v zabezpečení skutočnej väzby medzi žiadateľom o pomoc na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre deti so zdravotným postihnutím a členským štátom poskytujúcim túto pomoc a jednak finančnou rovnováhou vnútroštátneho systému sociálneho zabezpečenia.
48
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že je pravda, že ciele sledované vnútroštátnou právnou úpravou, a to vytvoriť skutočnú väzbu medzi žiadateľom o sociálnu dávku a príslušným členským štátom, ako aj zachovať finančnú rovnováhu vnútroštátneho systému sociálneho zabezpečenia, sú v zásade legitímnymi cieľmi, ktoré môžu odôvodňovať obmedzenie voľného pohybu pracovníkov [pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. júla 2018, A (Pomoc pre osobu so zdravotným postihnutím), C‑679/16, EU:C:2018:601, bod 69 a citovanú judikatúru].
49
Podmienka pobytu, akou je podmienka dotknutá vo veci samej, však ide nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie týchto cieľov. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora pokiaľ cezhraniční pracovníci prispievajú na financovanie sociálnej politiky hostiteľského členského štátu daňami a príspevkami na sociálne zabezpečenie, ktoré platia v tomto štáte na základe pracovnej činnosti, ktorú v tomto štáte vykonávajú, musia mať možnosť poberať predovšetkým sociálne výhody za rovnakých podmienok ako pracovníci rezidenti (pozri v tomto zmysle najmä rozsudok zo 16. mája 2024, Hocinx, C‑27/23, EU:C:2024:404, bod 31 a citovanú judikatúru).
50
V tomto rozsahu existuje skutočná a dostatočná väzba medzi žiadateľom o pomoc na integráciu vo forme služieb školského asistenta a príslušným členským štátom, ktorá tomuto štátu umožňuje uistiť sa o tom, že ekonomická záťaž spojená s vyplácaním tejto dávky sa nestane neprimeranou [pozri analogicky rozsudok z 25. júla 2018, A (Pomoc pre osobu so zdravotným postihnutím), C‑679/16, EU:C:2018:601, bod 71 a citovanú judikatúru].
51
Okrem toho v rozsahu, v akom nemecká vláda zdôrazňuje potrebu zohľadniť sociálne prostredie osoby so zdravotným postihnutím, aby sa zabezpečilo, že táto pomoc na integráciu zodpovedá práve jej špecifickým individuálnym potrebám, a teda aby bolo možné kontrolovať jej účinnosť, ako aj jej účinky, stačí uviesť, že z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že uvedená pomoc je vecnou dávkou poskytovanou na nemeckom území v rámci školskej dochádzky dieťaťa so zdravotným postihnutím, takže nemecké orgány sú plne schopné vykonať všetky kontroly potrebné na účely takejto individualizácie, aj keď toto dieťa a jeho rodičia majú bydlisko v inom členskom štáte. V každom prípade táto vláda nevysvetľuje, v čom je bydlisko na vnútroštátnom území nevyhnutné na individualizáciu takejto vecnej dávky.
52
V dôsledku toho treba na druhú otázku odpovedať tak, že článok 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011 sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá podriaďuje poskytnutie pomoci na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre dieťa so zdravotným postihnutím cezhraničného pracovníka, občana Únie, podmienke, že toto dieťa má bydlisko na vnútroštátnom území, pretože taká podmienka ide nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľov sledovaných touto právnou úpravou.
O tretej otázke
53
Vzhľadom na odpoveď poskytnutú na druhú otázku nie je potrebné odpovedať na tretiu otázku.
O trovách
54
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:
1.
Článok 3 nariadenia (ES) Európskeho parlamentu a Rady č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia, zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 988/2009 zo 16. septembra 2009,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
dávka, ako je pomoc na integráciu vo forme služieb školského asistenta podľa Neuntes Buch Sozialgesetzbuch (Zákonník sociálneho zabezpečenia, deviata kniha) nepatrí do vecnej pôsobnosti tohto nariadenia č. 883/2004, zmeneného nariadením č. 988/2009, keďže priznanie tejto dávky nepodlieha splneniu objektívnych podmienok, ale je založené na individuálnom posúdení potrieb dotknutej osoby príslušným vnútroštátnym orgánom.
2.
Článok 7 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 492/2011 z 5. apríla 2011 o slobode pohybu pracovníkov v rámci Únie
sa má vykladať v tom zmysle, že:
bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá podriaďuje poskytnutie pomoci na integráciu vo forme služieb školského asistenta pre dieťa so zdravotným postihnutím cezhraničného pracovníka, občana Únie, podmienke, že toto dieťa má bydlisko na vnútroštátnom území, pretože taká podmienka ide nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľov sledovaných touto právnou úpravou.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.