62018TJ0150_RES
Spojené věci T‑150/18 a T‑345/18
BNP Paribas
v.
Evropská centrální banka
rozsudek Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) ze dne 9. září 2020
„Hospodářská a měnová politika – Obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi – Přispívání do systému pojištění vkladů nebo do Jednotného fondu pro řešení krizí prostřednictvím neodvolatelných platebních příslibů – Úkoly svěřené ECB – Zvláštní pravomoci ECB v oblasti dohledu – Článek 4 odst. 1 písm. f) a čl. 16 odst. 1 písm. c) a čl. 16 odst. 2 písm. d) nařízení (EU) č. 1024/2013 – Opatření vyžadující odpočet kumulativní částky nesplacených neodvolatelných platebních příslibů základních vlastních zdrojů kategorie 1 – Neprovedení individuálního přezkumu“
Hospodářská a měnová politika – Hospodářská politika – Dohled nad finančním sektorem v Unii – Jednotný mechanismus dohledu – Obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi na konsolidovaném základě – Kapitálové požadavky – Rozsah kontroly a hodnocení prováděných Evropskou centrální bankou
[Nařízení Rady č. 1024/2013, čl. 4 odst. 1 písm. f) a čl. 16 odst. 1 písm. c) a čl. 16 odst. 2 písm. d)]
(viz body 55–60)
Hospodářská a měnová politika – Hospodářská politika – Dohled nad finančním sektorem v Unii – Jednotný mechanismus dohledu – Obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi na konsolidovaném základě – Kapitálové požadavky – Rozsah kontroly a hodnocení prováděných Evropskou centrální bankou – Povinnost provést individuální obezřetnostní přezkum
[Nařízení Rady č. 1024/2013, čl. 4 odst. 1 písm. f) a čl. 16 odst. 1 písm. c) a čl. 16 odst. 2 písm. d)]
(viz body 61, 75–82)
Hospodářská a měnová politika – Hospodářská politika – Dohled nad finančním sektorem v Unii – Jednotný mechanismus dohledu – Obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi na konsolidovaném základě – Kapitálové požadavky – Rozsah kontroly a hodnocení prováděných Evropskou centrální bankou – Kapitál, na který se může vztahovat opatření vyžadující zavedení zvláštního systému nebo zacházení – Pojem – Neodvolatelné platební přísliby (NPP) – Zahrnutí
[Nařízení Rady č. 1024/2013, čl. 4 odst. 1 písm. f) a čl. 16 odst. 1 písm. c) a čl. 16 odst. 2 písm. d)]
(viz body 69, 70)
Shrnutí
Žalobkyně, BNP Paribas, je úvěrová instituce, která je označena jako „významná“, a v důsledku toho podléhá přímému obezřetnostnímu dohledu ze strany Evropské centrální banky (ECB). V rámci financování Jednotného fondu pro řešení krizí, se žalobkyně rozhodla přispívat prostřednictvím neodvolatelných platebních závazků (dále jen „NPP“) (
1
). V rámci plnění úkolu obezřetnostního dohledu přijala ECB dne 19. prosince 2017 rozhodnutí (
2
), kterým se žalobkyni ukládá, aby od základních vlastních zdrojů kategorie 1 (Common Equity Tier 1, CET 1) (
3
) odečetla kumulativní částky svých NPP, (dále jen „napadené opatření“).
ECB toto rozhodnutí založila na konstatování, že žalobkyně zacházela se svými NPP jako s položkami nezahrnutými do rozvahy, což vyvolalo riziko nadhodnocení jejích základních vlastních zdrojů kategorie 1. NPP totiž nebyly zapsány na straně pasiv rozvahy žalobkyně a vzhledem k tomu, že se zárukou spojenou s NPP nebylo možné nakládat až do jejich vyplacení do Jednotného fondu pro řešení krizí, nebylo jimi možné pokrýt případné ztráty spojené s činností žalobkyně. ECB měla za to, že tato situace neposkytuje přesný přehled o finanční stabilitě žalobkyně, jelikož existuje rozdíl mezi částkou základních vlastních zdrojů kategorie 1, kterou uvádí žalobkyně, a skutečnou částkou ztrát, které je schopna nést,
Na základě námitky podané žalobkyní ke správní revizní komisi ECB nahradil tento orgán své rozhodnutí ze dne 19. prosince 2017 rozhodnutím ze dne 26. dubna 2018 (
4
), přičemž část tohoto rozhodnutí týkající se NPP byla zachována beze změn. Posledně uvedené rozhodnutí bylo dne 1. března 2019 nahrazeno rozhodnutím ze dne 14. února 2019 (
5
), kterým bylo vůči žalobkyni uloženo opatření, jehož obsah byl shodný s obsahem napadeného opatření. Žalobkyně podala k Tribunálu dvě žaloby na částečné zrušení rozhodnutí ECB, která jí ukládala uvedené opatření.
Tribunál, který rozhodoval v rozšířeném senátu a po spojení obou žalob (T‑150/18 a T‑345/18), ve svém rozsudku ze dne 9. září 2020 částečně zrušil uvedená rozhodnutí ECB z důvodu, že neprovedla individuální obezřetnostní přezkum rizikového profilu žalobkyně před tím, než jí uložila napadené opatření.
Tribunál nejprve konstatoval, že rozhodnutí přijatá ECB nepostrádají právní základ, neboť tento orgán zasáhl v rámci svých pravomocí obezřetnostního dohledu a hodnocení, které jej opravňují vyžadovat od institucí, aby na svá aktiva uplatňovaly zvláštní politiku tvorby rezerv nebo zvláštní zacházení s aktivy z hlediska požadavků vlastních zdrojů (
6
).
Zadruhé Tribunál poté, co konstatoval, že částky vložené do záruky za účelem platby NPP (
7
) jsou neoddělitelné od samotných NPP, zamítl argument žalobkyně, že na posledně uvedené částky se nemůže vztahovat opatření obezřetnostního dohledu, které by ukládalo povinnost zvláštního zacházení z hlediska požadavků vlastních zdrojů proto, že je s nimi zacházeno jako s položkami nezahrnutými do rozvahy. Tribunál totiž rozhodl, že i když se napadené opatření netýká přímo NPP, nýbrž částek vložených do záruky za účelem jejich zaplacení, jejich neoddělitelnost umožňuje rozšířit toto opatření i na NPP.
Naproti tomu použití takového opatření vyžadovalo, aby ECB provedla individuální přezkum rizikového profilu žalobkyně, a zejména opatření, strategií a mechanismů zavedených proto, aby mohla čelit riziku vyplývajícímu z účetního zpracování NPP. V tomto ohledu Tribunál nejprve konstatoval, že ECB stanovila úroveň vystavení žalobkyně riziku vyplývajícímu ze skutečnosti, že upsala NPP. Tribunál měl nicméně za to, že odůvodnění ECB, podle něhož je účetní zpracování NPP jako položek nezahrnutých do rozvahy samo o sobě problematické, neboť ze své povahy implikuje nadhodnocení základních vlastních zdrojů kategorie 1, vyplývá ze zjištění obecné povahy, které lze uplatnit na jakoukoli úvěrovou instituci, která se rozhodla pro podobné zpracování NPP. Tribunál tak konstatoval, že napadená rozhodnutí nezmiňují žádný individuální přezkum ze strany ECB, jehož cílem by bylo ověřit, zda žalobkyně zavedla opatření, strategie nebo mechanismy s cílem čelit obezřetnostním rizikům spojeným se zpracováním NPP položek nezahrnutých do rozvahy.
Tribunál dále konstatoval, že napadené opatření bylo přijato v rámci postupu obezřetnostního dohledu a hodnocení (Supervisory Review and Evaluation Process, dále jen „SREP“) a dospěl k závěru, že tato situace nutně neznamená, že byl proveden individuální přezkum zohledňující zvláštní okolnosti žalobkyně. Tribunál měl navíc za to, že i když posouzení dopadů provedené před přijetím napadených rozhodnutí může být užitečné pro účely posouzení přiměřenosti napadeného opatření, vychází z odlišné logiky a cíle, než jsou logika a cíl, z nichž vychází individuální přezkum a nemůže být postavena na roveň takovému přezkumu.
V důsledku toho Tribunál dospěl k závěru, že vzhledem k tomu, že ECB neprovedla přezkum, který by šel nad rámec pouhého zjištění potenciálního rizika vyvolaného NPP nezahrnutými do rozvahy, ani přezkum konkrétní situace žalobkyně a zejména jejího rizikového profilu, jakož i její úrovně likvidity, ani nezohlednila případné zmírňující faktory potenciálního rizika, porušila povinnost provést individuální obezřetnostní přezkum žalobkyně (
8
).
(
1
) – Příspěvky, které jsou úvěrové instituce povinny platit do jednotného fondu pro řešení krizí, mohou být placeny prostřednictvím okamžité platby nebo prostřednictvím NPP. Podle čl. 70 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014, kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. 2014, L 225, s. 1), se úvěrové instituce zavazují vyplatit částku příspěvku do jednotného fondu pro řešení krizí na první žádost orgánu pro řešení krizí.
(
2
) – Rozhodnutí ECB ze dne 19. prosince 2017, ECB/SSM/2017-R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248.
(
3
) – Tyto fondy jsou určeny k zajištění kontinuity činností úvěrové instituce a k předcházení situacím platební neschopnosti.
(
4
) – Rozhodnutí ECB ze dne 26. dubna 2018, ECB-SSM-2018-FRBNP-17.
(
5
) – Rozhodnutí ECB ze dne 14. února 2019, ECB-SSM-2019-FRBNP-12.
(
6
) – V souladu s čl. 16 odst. 1 písm. c) a čl. 16 odst. 2 písm. d) nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 ze dne 15. října 2013, kterým se Evropské centrální bance svěřují zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými institucemi (Úř. věst. 2013, L 287, s. 63).
(
7
) – Tyto částky mají formu vkladu hotovosti ve výši odpovídající částce NPP, který byl poskytnut k volnému nakládání orgánům pro řešení krizí.
(
8
) – Jak je uložen čl. 4 odst. 1 písm. f) a čl. 16 odst. 1 písm. c) a čl. 16 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1024/2013.