62023CJ0436
SODBA SODIŠČA (šesti senat)
z dne 12. decembra 2024 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Neposredna obdavčitev – Člen 49 PDEU – Svoboda ustanavljanja – Davek od dohodkov pravnih oseb – Nacionalna zakonodaja, ki določa fairness tax – Nacionalna odločba, s katero je bila ugotovljena ničnost te zakonodaje – Ohranitev učinkov – Davek, ki ga družbi nerezidentki, ki ima stalno poslovno enoto v državi članici, ni treba plačati – Davek, ki ga mora plačati odvisna družba družbe nerezidentke – Izbira pravne oblike – Primerljivost položajev“
V zadevi C‑436/23,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo hof van beroep te Gent (višje sodišče v Gentu, Belgija) z odločbo z dne 13. junija 2023, ki je na Sodišče prispela 13. julija 2023, v postopku
Belgische Staat/Federale Overheidsdienst Financiën
proti
Volvo Group Belgium NV,
SODIŠČE (šesti senat),
v sestavi T. von Danwitz, podpredsednik Sodišča v funkciji predsednika šestega senata, A. Kumin, sodnik, in I. Ziemele (poročevalka), sodnica,
generalni pravobranilec: N. Emiliou,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Volvo Group Belgium NV T. Lauwers, advocaat,
–
za belgijsko vlado S. Baeyens, A. De Brouwer in C. Pochet, agenti, skupaj s T. Bricoutom in C. Decordierjem, advocaten,
–
za Evropsko komisijo A. Ferrand in W. Roels, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 49 PDEU.
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Belgische Staat/Federale Overheidsdienst Financiën (Belgijska država/zvezna javna služba za finance) in Volvo Group Belgium NV, odvisno družbo družbe nerezidentke s sedežem v Belgiji, zaradi posledic nacionalne zakonodaje, ki določa naložitev fairness tax odvisnim družbam rezidentkam družb nerezidentk, za družbo Volvo Group Belgium.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Člen 49 PDEU določa:
„V okviru določb, navedenih v nadaljevanju, se omejitve glede pravice do ustanavljanja za državljane ene države članice na ozemlju druge države članice prepovejo. Ta prepoved se uporablja tudi za omejitve pri ustanavljanju agencij, podružnic ali hčerinskih družb državljanov katere koli države članice s sedežem na ozemlju katere koli države članice.
Pravica do ustanavljanja zajema pravico začeti in opravljati dejavnost kot samozaposlena oseba ter pravico do ustanovitve in vodenja podjetij, zlasti družb ali podjetij iz drugega odstavka člena 54, pod pogoji, ki jih ob upoštevanju določb poglavja o kapitalu za svoje državljane določa zakonodaja države, v kateri se taka ustanovitev izvede.“
Belgijsko pravo
4
Wetboek van de inkomstenbelastigen 1992 (zakonik o davkih na dohodek iz leta 1992) je bil spremenjen z wet houdende diverse bepaligen (zakon o različnih določbah) z dne 30. julija 2013 (Belgisch Staatsblad z dne 1. avgusta 2013). Poglavje 15 tega zakona zajema oddelek 2, katerega pododdelek 1 je naslovljen „Fairness Tax“. Ta pododdelek sestavljajo členi od 43 do 51 navedenega zakona, ki spreminjajo člene 198, 207, 218, 219b, 233, 246, 275 in 463a tega zakonika.
5
Člen 198(1), točka 1, zakonika o dohodnini iz leta 1992, kakor je bil spremenjen z zakonom o različnih določbah z dne 30. julija 2013, določa:
„Za poslovne stroške se ne štejejo:
1. davek od dohodkov pravnih oseb, skupaj s posebnimi davki na podlagi členov od 219a do 219c, plačani zneski v višini davka od dohodkov pravnih oseb in pri viru odtegnjeni davek na dohodke iz premoženja, ki ga dolžnik dohodka plača za razbremenitev upravičenca, ki krši člen 261, vendar z izjemo posebnega davka, dolgovanega na podlagi člena 219“.
6
Člen 207, drugi odstavek, tega zakonika določa:
„Nobenega od teh odbitkov ali nadomestil izgube v obdavčljivem obdobju ni mogoče izvesti niti na delu dobička, ki izvira iz izjemnih ali neodplačnih ugodnosti iz člena 79, niti na finančnih ugodnostih ali prejetih ugodnosti druge vrste iz člena 53(24), niti na davčni osnovi posebnega davka, uvedenega za vsakovrstne odhodke ali ugodnosti, ki so v skladu s členom 219 neupravičene, niti na delu dobička, ki je povezan z odhodki iz člena 198(1), točki 9 in 12, niti na delu dobička, ki izvira iz nespoštovanja člena 194c(2), četrti pododstavek, in uporabe člena 194c(4), niti na kapitalskem dobičku iz člena 217, točka 3, niti na dividendah iz člena 219b.“
7
Člen 219b navedenega zakonika določa:
„1.   Za davčno obdobje, v katerem so izplačane dividende v smislu člena 18, prvi odstavek, točke od 1 do 2a, se v skladu z določbami iz naslednjih odstavkov uvede in izračuna posebni davek.
Ta posebni davek je neodvisen od drugih obdavčitev, ki so dolgovane na podlagi drugih določb tega zakonika ali po potrebi v okviru izvajanja posebnih zakonskih določb, in – glede na primer – dopolnjuje te druge obdavčitve.
2.   Davčna osnova za ta posebni davek je pozitivna razlika med bruto dividendami, izplačanimi v davčnem obdobju, in končnim obdavčljivim dobičkom, od katerega je dejansko odmerjen davek od dohodkov pravnih oseb iz členov 215 in 216.
3.   Tako ugotovljena davčna osnova se zmanjša za tisti del izplačanih dividend, ki izvirajo iz predhodno, najpozneje v davčnem obdobju 2014 obdavčenih rezerv. Za uporabo tega zmanjšanja ima upoštevanje že obdavčenih rezerv prednost pred nazadnje uvedenimi rezervami.
Za davčno leto 2014 dividend, izplačanih v tem davčnem letu, ni nikoli mogoče šteti za rezerve, obdavčene v tem davčnem letu.
4.   Izračunani znesek se nato omeji glede na odstotek, ki izraža razmerje:
–
na eni strani, v števcu ulomka, med odbitkom izgub in odbitkom za tvegani kapital, ki sta bila dejansko izvedena za davčno obdobje,
–
na drugi strani, v imenovalcu ulomka, med obdavčljivim dobičkom v davčnem obdobju, razen davka oproščenih amortizacij, rezervacij in kapitalskih dobičkov.
5.   Osnove, ki je določena v skladu z zgornjimi odstavki, ni nikakor mogoče drugače omejiti ali zmanjšati.
6.   Posebni davek je enak 5 % tako izračunanega zneska.
7.   Za družbe, ki v skladu s členom 15 Code des sociétés [(zakon o gospodarskih družbah)] za davčno leto, povezano z obdavčljivim obdobjem, v katerem se izplačajo dividende, štejejo za majhne družbe, navedeni davek ne velja.“
8
Člen 233, tretji odstavek, istega zakonika določa:
„Poleg tega se v skladu s pravili iz člena 219b določi posebni davek. Za uporabo tega ukrepa, kar zadeva belgijske poslovne enote, ‚izplačane dividende‘ pomenijo tisti del bruto dividend, izplačanih od družbe, ki ustreza pozitivnemu deležu belgijske stalne poslovne enote v skupnem dobičku družbe.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
9
Družba Volvo Group Belgium je bila v letih 2015 in 2016 zavezana za plačilo davka od dohodkov pravnih oseb v višini 1.056.466,18 EUR, od katerih je 1.052.467,14 EUR izviralo iz fairness tax za davčno leto 2015, in v višini 773.573,17 EUR, od katerih je 769.881,87 EUR izviralo iz fairness tax za davčno leto 2016.
10
Ta družba je leta 2016 vložila pritožbi zoper odločbi o odmeri teh davkov, pri čemer je trdila, da je fairness tax v nasprotju s pravili prava Unije, konvencijami o odpravi dvojnega obdavčevanja in belgijsko ustavo. V zvezi s tem je navedla, da je Grondwettelijk Hof (ustavno sodišče, Belgija) takrat obravnavalo ničnostno tožbo in da je navedeno sodišče Sodišču postavilo vprašanja za predhodno odločanje v zvezi s fairness tax in njegovo združljivostjo s svobodo ustanavljanja iz člena 49 PDEU.
11
S sodbo Grondwettelijk Hof (ustavno sodišče) z dne 1. marca 2018 je bila ugotovljena ničnost določb v zvezi s fairness tax, in sicer členov od 43 do 49 ter člena 51, prvi in drugi odstavek, zakona z dne 30. julija 2013. Po tej sodbi sta bili pritožbi, ki ju je vložila družba Volvo Group Belgium, z odločbama z dne 9. decembra 2019 zavrnjeni kot neutemeljeni, ker je navedeno sodišče za davčna leta od 2014 do 2018 ohranilo učinke določb, katerih ničnost je bila ugotovljena.
12
Družba Volvo Group Belgium je 12. februarja 2020 vložila tožbo pri rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, afdeling Gent (sodišče prve stopnje Vzhodne Flandrije, oddelek v Gentu, Belgija), ki je s sodbo z dne 4. februarja 2022 razveljavilo odločbi o odmeri davka od dohodkov pravnih oseb za davčni leti 2015 in 2016 v delu, v katerem je bil z njima družbi Volvo Group Belgium naložen fairness tax.
13
État belge/Service public fédéral Finances (Belgijska država/zvezna javna služba za finance) je zoper to sodbo vložila pritožbo pri hof van beroep te Gent (višje sodišče v Gentu, Belgija), ki je predložitveno sodišče.
14
Predložitveno sodišče se sprašuje, ali odločba Grondwettelijk Hof (ustavno sodišče) o ohranitvi učinkov določb zakona o različnih določbah z dne 30. julija 2013, katerih ničnost je ugotovilo, posega v svobodo ustanavljanja iz člena 49 PDEU, saj se ta odločba uporablja le za odvisne družbe družb nerezidentk, medtem ko se ta ohranitev ne nanaša na družbe rezidentke, ki imajo stalno poslovno enoto v Belgiji, in zato zanje ne velja fairness tax.
15
V teh okoliščinah je hof van beroep te Gent (pritožbeno sodišče v Gentu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 49 [PDEU] razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je ta, ki se izpodbija pred višjim sodiščem (to je, katere ničnost je Grondwettelijk Hof (ustavno sodišče) ugotovilo, katere učinke pa je v nasprotju s svobodo ustanavljanja ohranilo, zaradi česar se za dobiček, ki ga izplačajo družbe s sedežem v drugi državi članici, ki imajo belgijsko stalno poslovno enoto, ne uporablja nacionalna ureditev, katere učinki se ohranijo), in v skladu s katero
–
nastane obveznost plačila davka od izplačila dobička, ki ni vključen v končni obdavčljivi dobiček družbe rezidentke, v zvezi s katero ima družba s sedežem v drugi državi članici tak vpliv na njeno poslovanje, da lahko določa njene dejavnosti,
–
medtem ko tega davka od zadevnega dobička ne bi bilo treba plačati, če bi ta družba s sedežem v drugi državi članici opravljala svoje dejavnosti v Belgiji prek stalne poslovne enote ali podružnice?“
Vprašanje za predhodno odločanje
16
Predložitveno sodišče z vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali je treba člen 49 PDEU razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, na podlagi katere je odvisna družba rezidentka družbe nerezidentke zavezana za plačilo davka, imenovanega „fairness tax“, ki se nanaša na razdelitev dobička, ki zaradi uporabe nekaterih davčnih ugodnosti, določenih z nacionalno davčno ureditvijo, ni del končnega obdavčljivega dobička te odvisne družbe, medtem ko družba nerezidentka, ki gospodarsko dejavnost v tej državi članici opravlja prek stalne poslovne enote ali podružnice, ni zavezana za plačilo tega davka.
17
Najprej je treba poudariti, da belgijska vlada v pisnem stališču navaja, da se v nasprotju s trditvami predložitvenega sodišča ohranitev učinkov fairness tax, za katero se je odločilo Grondwettelijk Hof (ustavno sodišče), lahko poleg tega, da se nanaša na odvisne družbe družb nerezidentk, nanaša tudi na stalne poslovne enote zadnjenavedenih družb. Navedeno sodišče naj bi namreč fairness tax za davčna leta od 2014 do 2018 ohranilo na splošno, edina izjema pa naj bi bil položaj, v katerem tuja odvisna družba dobiček razdeli belgijski matični družbi, ki spada na področje uporabe Direktive Sveta 2011/96/EU z dne 30. novembra 2011 o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic (UL 2011, L 345, str. 8).
18
V zvezi s tem mora predložitveno sodišče preveriti obseg odločbe Grondwettelijk Hof (ustavno sodišče) o ohranitvi učinkov fairness tax. Vendar v okviru sistema pravosodnega sodelovanja, vzpostavljenega s členom 267 PDEU, Sodišče ni pristojno, da preveri pravilnost razlage nacionalnega prava, ki jo poda nacionalno sodišče, ali o njej podvomi, saj je za to razlago pristojno izključno zadnjenavedeno sodišče. Zato se mora Sodišče, kadar mu nacionalno sodišče predloži predlog za sprejetje predhodne odločbe, držati razlage nacionalnega prava, ki mu jo je podalo navedeno sodišče (glej v tem smislu sodbo z dne 27. oktobra 2022, Instituto do Cinema e do Audiovisual, C‑411/21, EU:C:2022:836, točka 16 in navedena sodna praksa).
19
Tako je treba v okviru preučitve vprašanja za predhodno odločanje in v skladu z razlago, ki jo je podalo predložitveno sodišče, izhajati iz premise, da se ohranitev učinkov fairness tax ne uporablja za stalne poslovne enote družb nerezidentk, ampak le za odvisne družbe zadnjenavedenih družb, kakršna je družba Volvo Group Belgium.
20
Svoboda ustanavljanja, ki je s členom 49 PDEU priznana državljanom Evropske unije, tem državljanom daje pravico, da začnejo in opravljajo dejavnost kot samozaposlene osebe, ter pravico do ustanovitve in upravljanja podjetij pod enakimi pogoji, kot jih za svoje državljane določa zakonodaja države članice, v kateri se taka ustanovitev izvede. V skladu s členom 54 PDEU za družbe, ustanovljene v skladu z zakonodajo posamezne države članice, ki imajo registrirani sedež, glavno upravo ali glavni kraj poslovanja v Uniji, vključuje pravico opravljanja dejavnosti v zadevni državi članici prek hčerinske družbe, podružnice ali agencije (sodba z dne 17. maja 2017, X, C‑68/15, EU:C:2017:379, točka 39 in navedena sodna praksa).
21
Kar zadeva sedež družbe v smislu člena 54 PDEU, je ta namenjen temu, da se po zgledu državljanstva fizičnih oseb določi povezava te družbe s pravnim redom države. Tako se uporaba nacionalne davčne zakonodaje, kot je ta v postopku v glavni stvari, za družbo rezidentko, vključno za hčerinsko družbo rezidentko družbe nerezidentke, na eni strani in za podružnico ali stalno poslovno enoto družbe nerezidentke na drugi strani nanaša na davčno obravnavo družbe rezidentke oziroma družbe nerezidentke (glej v tem smislu sodbo z dne 21. decembra 2023, Cofidis, C‑340/22, EU:C:2023:1019, točka 36 in navedena sodna praksa).
22
Kot izhaja iz člena 49, prvi odstavek, drugi stavek, PDEU, je za gospodarske subjekte določena izrecna možnost svobodne izbire pravne oblike, ki ustreza opravljanju njihovih dejavnosti v drugi državi članici. Ta svobodna izbira ne sme biti omejena z diskriminatornimi davčnimi določbami (sodba z dne 21. decembra 2023, Cofidis, C‑340/22, EU:C:2023:1019, točka 38 in navedena sodna praksa).
23
Cilj svobodne izbire pravne oblike, ki ustreza opravljanju dejavnosti v drugi državi članici, je tako zlasti to, da bi se družbam s sedežem v državi članici omogočilo, da odprejo podružnico v drugi državi članici, da bi tam opravljale dejavnost pod enakimi pogoji, kot veljajo za hčerinske družbe (sodbe z dne 23. februarja 2006, CLT-UFA, C‑253/03, EU:C:2006:129, točka 15; z dne 6. septembra 2012, Philips Electronics UK, C‑18/11, EU:C:2012:532, točka 14 in navedena sodna praksa, ter z dne 21. decembra 2023, Cofidis, C‑340/22, EU:C:2023:1019, točka 39).
24
V skladu z ustaljeno sodno prakso pa je treba za omejitev svobode ustanavljanja šteti vsak ukrep, ki prepoveduje, ovira ali zmanjšuje privlačnost uresničevanja svoboščine, zagotovljene v členu 49 PDEU (sodba z dne 7. septembra 2017, Eqiom in Enka, C‑6/16, EU:C:2017:641, točka 54 in navedena sodna praksa).
25
Natančneje, kar zadeva davčne določbe, iz sodne prakse Sodišča izhaja, da mora vsaka država članica ob spoštovanju prava Unije urediti svoj davčni sistem v zvezi z obdavčitvijo dobičkov, če ti dobički spadajo pod davčno pristojnost zadevne države članice. Iz tega sledi, da je država članica gostiteljica svobodna pri določitvi obdavčljivega dogodka, davčne osnove in davčne stopnje, ki se uporabljajo za različne ustanovne oblike družb, ki poslujejo v tej državi članici, če družb nerezidentk ne obravnava diskriminatorno glede na primerljive nacionalne poslovne enote (sodba z dne 17. maja 2017, X, C‑68/15, EU:C:2017:379, točka 41 in navedena sodna praksa).
26
V obravnavanem primeru – s pridržkom preverjanja, ki ga mora opraviti predložitveno sodišče – odločba o ohranitvi učinkov fairness tax vpliva na družbe nerezidentke, ki svoje gospodarske dejavnosti v Belgiji opravljajo prek odvisne družbe, in ne prek stalne poslovne enote ali podružnice. Tako je očitno, da ohranitev učinkov fairness tax odvisnim družbam družb nerezidentk ne omogoča opravljanja dejavnosti pod enakimi pogoji, kot so tisti, ki veljajo za stalne poslovne enote takih družb, zaradi česar so prve glede na nacionalno ureditev v slabšem položaju kot druge.
27
V teh okoliščinah lahko taka odločitev o ohranitvi povzroči, da je opravljanje dejavnosti v Belgiji prek odvisne družbe za družbe s sedežem v drugi državi članici manj privlačno (glej v tem smislu sodbo z dne 7. septembra 2017, Eqiom in Enka, C‑6/16, EU:C:2017:641, točki 55 in 56).
28
Različno obravnavanje, ki lahko omeji svobodno izbiro pravne oblike, ki ustreza opravljanju dejavnosti v drugi državi članici, v smislu sodne prakse, navedene v točki 22 te sodbe, pa lahko pomeni omejitev svobode ustanavljanja, zagotovljene v členih 49 in 54 PDEU (glej v tem smislu sodbo z dne 21. decembra 2023, Cofidis, C‑340/22, EU:C:2023:1019, točka 47).
29
Da bi bilo to različno obravnavanje združljivo z določbami Pogodbe v zvezi s svobodo ustanavljanja, se mora v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča nanašati na položaje, ki objektivno niso primerljivi, ali pa mora biti utemeljeno z nujnimi razlogi v splošnem interesu (sodbi z dne 21. decembra 2023, Cofidis, C‑340/22, EU:C:2023:1019, točka 48, in z dne 2. septembra 2015, Groupe Steria, C‑386/14, EU:C:2015:524, točka 21 in navedena sodna praksa).
30
Glede objektivne primerljivosti položajev iz sodne prakse Sodišča izhaja, da gre za primerjavo čezmejnega položaja z notranjim položajem. Za razlikovanje med čezmejnim položajem in notranjim položajem se je treba sklicevati na sedež zadevnih družb, ki je, kot je bilo navedeno v točki 21 te sodbe, namenjen določitvi povezave družbe s pravnim redom države. Iz tega sledi, da se uporaba nacionalne davčne zakonodaje, kot je ta v postopku v glavni stvari, za družbo rezidentko, ki je odvisna družba družbe nerezidentke, na eni strani in za stalno poslovno enoto rezidentko take družbe na drugi strani nanaša na davčno obravnavo družbe rezidentke oziroma družbe nerezidentke (glej v tem smislu sodbo z dne 17. maja 2017, X, C‑68/15, EU:C:2017:379, točki 35 in 36 ter navedena sodna praksa).
31
Ta objektivna primerjava se opravi ob upoštevanju cilja zadevne nacionalne davčne zakonodaje (glej v tem smislu sodbo z dne 17. maja 2017, X, C‑68/15, EU:C:2017:379, točka 51 in navedena sodna praksa).
32
V zvezi s tem je Sodišče glede primerljivosti položajev in cilja belgijske zakonodaje o fairness tax, kot je takrat veljala, navedlo naslednje. Glede na davčno zakonodajo države članice gostiteljice, katere namen je izogniti se temu, da se dobiček, dosežen v tej državi članici, zaradi uporabe nekaterih davčnih ugodnosti, določenih v nacionalni davčni ureditvi, razdeli, ne da bi bil obdavčen davčni zavezanec, je položaj davčnega zavezanca nerezidenta, ki gospodarsko dejavnost v navedeni državi članici opravlja prek stalne poslovne enote, primerljiv s položajem davčnega zavezanca rezidenta. V obeh primerih je namreč namen te davčne zakonodaje omogočiti tej državi, da izvaja svojo pravico do obdavčitve dobička, ki spada pod njeno davčno pristojnost (sodba z dne 17. maja 2017, X, C‑68/15, EU:C:2017:379, točka 52 in navedena sodna praksa).
33
V postopku v glavni stvari pa se fairness tax ne uporablja za stalne poslovne enote in podružnice družb nerezidentk.
34
Iz tega sledi, da Belgija v okviru odločbe o ohranitvi učinkov fairness tax, kot jo razlaga predložitveno sodišče, ne izvaja več svoje davčne pristojnosti v zvezi z dobički stalnih poslovnih enot ali podružnic družb nerezidentk. Zato te družbe nerezidentke niso v položaju, ki bi bil primerljiv s položajem družb rezidentk, kot je odvisna družba družbe nerezidentke.
35
Zato v položaju, kakršen je ta iz postopka v glavni stvari, ni mogoče ugotoviti nobene omejitve svobode ustanavljanja, zagotovljene s členom 49 PDEU.
36
Glede na zgornje preudarke je treba na vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člen 49 PDEU razlagati tako, da ne nasprotuje ureditvi države članice, na podlagi katere je odvisna družba rezidentka družbe nerezidentke zavezana za plačilo davka, imenovanega „fairness tax“, ki se nanaša na razdelitev dobička, ki zaradi uporabe nekaterih davčnih ugodnosti, določenih z nacionalno davčno ureditvijo, ni del končnega obdavčljivega dobička te odvisne družbe, medtem ko družba nerezidentka, ki gospodarsko dejavnost v tej državi članici opravlja prek stalne poslovne enote ali podružnice, ni zavezana za plačilo tega davka.
Stroški
37
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) razsodilo:
Člen 49 PDEU je treba razlagati tako, da ne nasprotuje ureditvi države članice, na podlagi katere je odvisna družba rezidentka družbe nerezidentke zavezana za plačilo davka, imenovanega „fairness tax“, ki se nanaša na razdelitev dobička, ki zaradi uporabe nekaterih davčnih ugodnosti, določenih z nacionalno davčno ureditvijo, ni del končnega obdavčljivega dobička te odvisne družbe, medtem ko družba nerezidentka, ki gospodarsko dejavnost v tej državi članici opravlja prek stalne poslovne enote ali podružnice, ni zavezana za plačilo tega davka.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nizozemščina.