62010CJ0256_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V združenih zadevah C‑256/10 in C‑261/10,
katerih predmet sta predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ju je vložilo Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Španija) z odločbama z dne 21. aprila 2010, ki sta prispeli na Sodišče 25. maja 2010, v postopkih
David Barcenilla Fernández (C-256/10),
Pedro Antonio Macedo Lozano (C-261/10)
proti
Gerardo García SL,
SODIŠČE (sedmi senat),
v sestavi D. Šváby, predsednik senata, E. Juhász in T. von Danwitz (poročevalec), sodnika,
generalni pravobranilec: Y. Bot,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za špansko vlado B. Plaza Cruz, zastopnica,
– za belgijsko vlado T. Materne in M. Jacobs, zastopnika,
– za italijansko vlado M. Russo, zastopnica,
– za Evropsko komisijo G. Rozet in G. Valero Jordana, zastopnika,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na razlago členov 3, 5, 6 in 7 Direktive 2003/10/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. februarja 2003 o minimalnih zahtevah za varnost in zdravje v zvezi z izpostavljenostjo delavcev fizikalnim dejavnikom (hrup) (Sedemnajsta posebna direktiva v smislu člena 16(1) Direktive 89/391/EGS) (UL L 42, str. 38), kakor je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2007/30/ES z dne 20. junija 2007 (UL L 165, str. 21, v nadaljevanju: Direktiva 2003/10).
2. Ta predloga sta bila vložena v okviru sporov med D. Barcenillo Fernándezom (C‑256/10) in P. A. Macedom Lozanom (C-261/10) ter družbo Gerardo García SL (v nadaljevanju: Gerardo) v zvezi z obveznostjo te družbe, da izplača dodatek k plači na podlagi določbe nacionalnega prava, ki določa tak dodatek, če so pogoji na delovnem mestu posebej težki.
Pravni okvir
Pravo Unije
3. V uvodni izjavi 10 Direktive 2003/10 je navedeno:
„Izpostavljenost hrupu se lahko učinkoviteje zmanjša z vključitvijo preventivnih ukrepov v načrtovanje delovnih mest in delovišč ter z izborom delovne opreme, postopkov in metod s ciljem znižati tveganja pri viru. Na ta način določbe o delovni opremi in metodah prispevajo k varovanju delavcev. V skladu s splošnimi načeli preprečevanja iz člena 6(2) Direktive Sveta 89/391/EGS z dne 12. junija 1989 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu [UL L 183, str. 1] imajo kolektivni varnostni ukrepi prednost pred posameznimi.“
4. V uvodni izjavi 12 Direktive 2003/10 pa je navedeno:
„[…] Začetek izvajanja ukrepov, predvidenih za zgornje in spodnje opozorilne vrednosti izpostavljenosti, mora biti odvisen od ocenjenih ali stvarno izmerjenih vrednosti. Mejne vrednosti izpostavljenosti so nujne, da se izogne trajni okvari sluha delavcev; hrup, ki doseže uho, ne sme presegati mejnih vrednosti izpostavljenosti.“
5. Člen 3 te direktive z naslovom „Mejne vrednosti izpostavljenosti in opozorilne vrednosti izpostavljenosti“ določa:
„1. V tej direktivi so mejne vrednosti izpostavljenosti in opozorilne vrednosti izpostavljenosti za dnevno izpostavljenost hrupu in konični zvočni tlak določene na naslednji način:
(a) mejne vrednosti izpostavljenosti: (L ex_8h ) = 87 dB(a) in p peak
= 200 Pa […] vsak zase;
(b) zgornje opozorilne vrednosti izpostavljenosti: ( Lex_8h ) = 85 dB(A) in p peak
= 140 Pa […] vsak zase;
(c) spodnje opozorilne vrednosti izpostavljenosti: (L ex_8h ) = 80 dB(A) in p peak
= 112 Pa […] vsak zase;
2. Kadar se uporabljajo mejne vrednosti izpostavljenosti, se pri določanju dejanske izpostavljenosti delavca upošteva zmanjšanje hrupa zaradi osebne varovalne opreme za varovanje sluha, ki jo nosi delavec. Opozorilne vrednosti izpostavljenosti ne upoštevajo učinka take varovalne opreme.
[…]“
6. Člen 5 navedene direktive z naslovom „Določbe za preprečevanje ali zmanjšanje izpostavljenosti“ določa:
„1. Ob upoštevanju tehničnega napredka in razpoložljivosti ukrepov za obvladovanje tveganja pri viru, se tveganja zaradi izpostavljenosti hrupu odstranijo pri viru ali zmanjšajo na najnižjo možno raven.
Znižanje takih tveganj temelji na splošnih načelih preprečevanja, določenih v členu 6(2) Direktive 89/391/EGS, in upošteva zlasti:
(a) druge metode dela, pri katerih je izpostavljenost hrupu manjša;
(b) ob upoštevanju dela, ki ga je treba opraviti, izbiro primerne delovne opreme, ki oddaja najmanjši možni hrup, vključno z možnostjo, da imajo delavci na voljo delovno opremo v skladu z določbami Skupnosti, katere cilj ali učinek je omejitev izpostavljenosti hrupu;
(c) načrtovanje in ureditev delovnih mest in delovnih postaj;
(d) ustrezno obveščanje in usposabljanje, delavcev o pravilni uporabi delovne opreme z namenom, da se izpostavljenost delavcev hrupu zmanjša na najnižjo možno raven;
(e) zmanjševanje hrupa s tehničnimi sredstvi:
(i) omejevanje hrupa, ki se širi po zraku, npr. z varovali, ograjenimi prostori, ogrinjali za absor[p]cijo zvoka;
(ii) 	omejevanje hrupa, ki se širi po konstrukciji, npr. z dušenjem ali izolacijo;
(f) ustrezne programe vzdrževanja delovne opreme, delovnega mesta in sistemov delovnih mest;
(g) organizacijo dela za zmanjševanje hrupa:
(i) omejevanje trajanja in intenzivnosti izpostavljenosti;
(ii) ustrezni urniki dela s primernimi odmori.
2. Če so zgornje opozorilne vrednosti izpostavljenosti presežene, delodajalec na podlagi ocene tveganja iz člena 4 izdela in izvaja program tehničnih in/ali organizacijskih ukrepov, katerih namen je zmanjšati izpostavljenost hrupu, pri čemer upošteva zlasti ukrepe iz odstavka 1.
[…]“
7. Člen 6 Direktive 2003/10 z naslovom „Osebna zaščita“ določa:
„1. Če tveganj zaradi izpostavljenosti hrupu ni mogoče preprečiti drugače, mora biti delavcem na voljo primerna in ustrezno prilagojena osebna oprema za varovanje sluha, ki jo morajo uporabljati v skladu z določbami Direktive Sveta 89/656/EGS z dne 30. novembra 1989 o minimalnih zdravstvenih in varnostnih zahtevah za osebno varovalno opremo, ki jo delavci uporabljajo na delovnem mestu (tretja posebna direktiva v smislu člena 16(1) Direktive 89/391/EGS) [UL L 393, str. 18] in členom 13(2) Direktive 89/391/EGS ter pod naslednjimi pogoji:
(a) 	kadar izpostavljenost hrupu presega spodnje opozorilne vrednosti izpostavljenosti, mora delodajalec delavcem dati na voljo osebno varovalno opremo za varovanje sluha;
(b) kadar je izpostavljenost hrupu enaka ali presega zgornje opozorilne vrednosti izpostavljenosti, je treba uporabljati osebno varovalno opremo za varovanje sluha;
[…]“
8. Člen 7 Direktive 2003/10 z naslovom „Omejevanje izpostavljenosti“ določa:
„1. Izpostavljenost delavcev, ugotovljena v skladu s členom 3(2), ne sme v nobenih okoliščinah preseči mejnih vrednosti izpostavljenosti.
2. Če se, kljub ukrepom, sprejetim za izvajanje te direktive, ugotovi izpostavljenost nad mejnimi vrednostmi, mora delodajalec:
(a) takoj ukrepati, da se zmanjša izpostavljenosti pod mejne vrednosti;
(b) ugotoviti razloge za prekomerno izpostavljenost; in
(c) dopolniti varnostne in preventivne ukrepe, da se prepreči ponovitev.“
Nacionalno pravo
9. Direktiva 2003/10 je bila prenesena s kraljevo uredbo 286/2006 o varovanju zdravja in varnosti delavcev pred tveganji v zvezi z izpostavljenostjo hrupu (Real Decreto 286/2006 sobre la protección de la salud y la seguridad de los trabajadores contra los riesgos relacionados con la exposición al ruido) z dne 10. marca 2006 (BOE št. 60 z dne 11. marca 2006, str. 9842).
10. Člen 5(1) kraljeve uredbe 286/2006 razlikuje med opozorilnimi vrednostmi in mejnimi vrednostmi izpostavljenosti, ki v nobenem primeru ne smejo biti presežene. V skladu s členom 8 te uredbe je mejna vrednost, ki ne sme biti presežena, povprečna dnevna izpostavljenost na ravni 87 dB(A).
11. V členu 5(2) kraljeve uredbe 286/2006 je določeno, da „se za uporabo mejnih vrednosti izpostavljenosti pri določanju dejanske izpostavljenosti delavca upošteva zmanjšanje hrupa zaradi osebne varovalne opreme za varovanje sluha, ki jo nosi delavec“.
12. Kolektivna pogodba province na področju gradbeništva in javne infrastrukture v pokrajini Palencia za obdobje od leta 2007 do leta 2011 (v nadaljevanju: „kolektivna pogodba“) v členu 27 določa:
„1. Delavcem, ki opravljajo izjemno težka dela, delajo z izjemno strupenimi snovmi in so pri delu izpostavljeni izjemnim nevarnostim, se plača dodatek v višini 20 % osnovne plače. Če delajo s polovičnim delovnim časom, znaša ta dodatek 10 % osnovne plače.
[…]
3. Če izjemno težko delo, delo z izjemno strupenimi snovmi in izpostavljenost izjemnim nevarnostim iz katerega koli razloga prenehajo, se ta dodatek preneha izplačevati.
[…]“
Spora o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
13. Dejavnost družbe Gerardo, delodajalke pritožnikov v postopku v glavni stvari, je proizvodnja kamnitih materialov iz naravnega kamna. Pritožnika v postopku v glavni stvari običajno delata z avtomatskim strojem za rezanje.
14. Izpostavljenost pritožnikov v postopku v glavni stvari hrupu v delovnem času presega povprečno dnevno izpostavljenost 85 dB(A). Družba Gerardo je za omilitev tega položaja pritožnikoma v postopku v glavni stvari izročila osebno varovalno opremo za varovanje sluha. Zaradi zmanjšanja, ki jo zagotavlja ta oprema, se je raven njune dnevne izpostavljenosti hrupu spustila pod 80 dB(A).
15. Pritožnika v postopku v glavni stvari sta zahtevala izplačilo dodatka k plači na podlagi člena 27 kolektivne pogodbe zaradi težkih pogojev na delovnem mestu, ki izvirajo iz izpostavljenosti hrupu, ki presega povprečno dnevno izpostavljenost na ravni 85 dB(A). Juzgado de lo Social je njuni zahtevi zavrnil, pri čemer je ugotovil, da je družba Gerardo spoštovala kraljevo uredbo 286/2006, s katero je bila prenesena Direktiva 2003/10. Po mnenju tega sodišča je za ugotovitev, ali se pogoji dela štejejo za težke, treba upoštevati učinek zmanjšanja hrupa, ki ga zagotavlja osebna oprema za varovanje sluha.
16. Pritožnika v postopku v glavni stvari sta na predložitveno sodišče vložila pritožbo.
17. To sodišče poudarja, da je zavrnitev zahtev pritožnikov v postopku v glavni stvari s strani Juzgado de lo Social v skladu z novejšo sodno prakso Tribunal Supremo, po kateri je treba pri odločitvi, ali je delavec na delovnem mestu izpostavljen težkim pogojem, upoštevati zmanjšanje hrupa, ki ga zagotavlja osebna oprema za varovanje sluha. Po mnenju predložitvenega sodišča ta sodna praksa, ki razlaga pojem „težki pogoji“ glede na Direktivo 2003/10 in nacionalni predpis, s katerim je ta direktiva prenesena, na podlagi teh aktov sklepa, da je njun cilj varovanje delavca pred zdravstvenimi tveganji, ki so povezana z dejansko izpostavljenostjo hrupu. Iz tega naj bi izhajal neobstoj težkih pogojev, ker osebna varovalna oprema za varovanje sluha omogoča zmanjšanje hrupa, ki doseže ušesa, pod raven 80 dB(A).
18. Predložitveno sodišče dvomi o združljivosti te sodne prakse Tribunal Supremo z Direktivo 2003/10. V zvezi s tem predložitveno sodišče meni – pri čemer priznava, da se spora o glavni stvari nanašata na izplačilo dodatka k plači, ki ga kot takega ta direktiva ne ureja – da je razlaga navedene direktive pogoj za odločitev, ali imata pritožnika v postopku v glavni stvari pravico do tega dodatka.
19. Meni namreč, da je obveznost izplačila dodatka k plači zaradi težkih delovnih pogojev, določena s členom 27 kolektivne pogodbe, odvisna od tega, ali delodajalec spoštuje obveznosti iz Direktive 2003/10 in kraljeve uredbe 286/2006. Bilo bi v nasprotju s polnim učinkom te direktive, če bi se lahko delodajalec izognil obveznosti izplačila takega dodatka k plači le zato, ker je zaposlenim dal na voljo osebno opremo za varovanje sluha, čeprav ni izpolnil obveznosti iz navedene direktive glede preventivnih ukrepov, ki jih ta določa.
20. V teh okoliščinah je Tribunal Superior de Justicia de Castilla y Léon prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja, ki so v obeh zadevah, v katerih odloča to sodišče, enaka:
„1. Ali je treba člene 3, 5(2), 6 in 7 Direktive 2003/10 […] razlagati tako, da podjetje, v katerem dnevna raven izpostavljenosti delavcev hrupu presega 85 dB(A) (izmerjena brez upoštevanja učinka varovalne opreme), izpolnjuje obveznosti, določene [s to] direktivo v zvezi z materialnimi pogoji dela, če delavcem da na voljo opremo za varovanje sluha, ki zmanjšuje raven dnevne izpostavljenosti delavcev hrupu pod 80 dB(A)?
2. Ali je treba člen 5(2) Direktive 2003/10 […] razlagati tako, da je namen programa tehničnih in/ali organizacijskih ukrepov, ki jih mora sprejeti podjetje, v katerem dnevna raven izpostavljenosti delavcev hrupu presega 85 dB(A) (izmerjena brez upoštevanja učinka varovalne opreme), zmanjšati izpostavljenost hrupu pod 85 dB(A)?
3. Če je odgovor na prvo vprašanje nik alen, ali je Direktivo 2003/10 […] treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalnemu predpisu ali nacionalni sodni praksi, na podlagi katere je podjetje oproščeno plačila denarnega nadomestila, ki ga načeloma mora plačati delavcem, pri katerih dnevna izpostavljenost hrupu presega 85 dB(A), ker tem delavcem da na voljo varovalno opremo za varovanje sluha, ki zmanjšuje dnevno izpostavljenost hrupu pod 80 dB(A)?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo in drugo vprašanje
21. Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu želi izvedeti, ali je treba Direktivo 2003/10 razlagati tako, da delodajalec v podjetju, v katerem dnevna raven izpostavljenosti delavcev hrupu, izmerjena brez upoštevanja učinkov uporabe osebne opreme za varovanje sluha, presega 85 dB(A), izpolnjuje obveznosti iz te direktive, če zgolj da delavcem na voljo tako varovalno opremo, ki omogoča zmanjšanje dnevne izpostavljenosti hrupu pod 80 dB(A), in ali je treba člen 5(2) navedene direktive razlagati tako, da je njegov namen zmanjšanje dnevne izpostavljenosti hrupu pod 85 dB(A), izmerjene brez upoštevanja učinkov uporabe osebne opreme za varovanje sluha.
22. Za odgovor na ti vprašanji je treba opozoriti na ureditev, ki je bila uvedena z Direktivo 2003/10.
23. Najprej, v skladu s členom 5(1), prvi pododstavek, te direktive se tveganja zaradi izpostavljenosti hrupu ob upoštevanju tehničnega napredka in razpoložljivosti ukrepov za obvladovanje tveganja pri viru odstranijo pri viru ali zmanjšajo na kar najnižjo raven.
24. V zvezi s tem člen 5(1), drugi pododstavek, določa, da znižanje takih tveganj temelji na splošnih načelih preprečevanja, in podrobno navaja ukrepe, ki spodbujajo ta cilj.
25. Delodajalec v skladu s členom 5(2) Direktive 2003/10 izdela in izvaja program tehničnih ukrepov, katerih namen je zmanjšati izpostavljenost hrupu, če so zgornje opozorilne vrednosti izpostavljenosti presežene. V zvezi s tem je iz člena 3(1)(b) in (2), drugi stavek, te direktive razvidno, da je ta vrednost izpostavljenosti določena na ravni 85 dB(A), ki jo je treba izmeriti brez upoštevanja učinka uporabe osebne opreme za varovanje sluha.
26. Dalje, v skladu s členom 6 navedene direktive mora delodajalec delavcem dati na voljo osebno opremo za varovanje sluha, kadar izpostavljenost hrupu presega spodnje opozorilne vrednosti izpostavljenosti, „če tveganj zaradi izpostavljenosti hrupu ni mogoče preprečiti drugače“.
27. Nazadnje, v skladu s členom 7(1) Direktive 2003/10 izpostavljenost delavca hrupu nikakor ne sme preseči mejnih vrednosti, in sicer v skladu s členom 3(1)(a) in (2), prvi stavek, te direktive 87 dB(A), izmerjeno ob upoštevanju učinka uporabe osebne opreme za varovanje sluha.
28. Tako Direktiva 2003/10 določa hierarhijo obveznosti, ki jih ima delodajalec.
29. Prvič, delodajalec mora v skladu s členom 5(2) navedene direktive izvajati program za zmanjšanje izpostavljenosti hrupu, kadar so delavci izpostavljeni hrupu na ravni nad 85 dB(A), izmerjeni brez upoštevanja učinka uporabe osebne opreme za varovanje sluha.
30. Drugič, le če ta program ne omogoča zmanjšanja take izpostavljenosti hrupu, člen 6 Direktive 2003/10 določa dodatno obveznost, in sicer mora biti delavcem na voljo osebna oprema za varovanje sluha.
31. Tretjič in zadnjič, člen 7 navedene direktive določa posebne obveznosti, kadar uporaba osebne opreme za varovanje sluha ne omogoča tega, da mejne vrednosti izpostavljenosti niso presežene.
32. Tako je iz jasnega besedila in sistematike teh določb razvidno, da delodajalec ne izpolnjuje obveznosti iz člena 5(2) Direktive 2003/10, če zgolj da delavcem na voljo osebno opremo za varovanje sluha, ampak mora tudi izvajati program za zmanjšanje izpostavljenosti hrupu, kadar so delavci izpostavljeni hrupu na ravni nad 85 dB(A), izmerjeni brez upoštevanja učinka delovanja osebne opreme za varovanje sluha.
33. Tako razlago Direktive 2003/10 potrjuje njena uvodna izjava 10, na podlagi katere ta direktiva temelji na preprečevanju, kar pomeni, da se tveganja zmanjšajo pri viru in da imajo kolektivni varnostni ukrepi prednost pred posameznimi.
34. Glede na navedeno je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba Direktivo 2003/10 razlagati tako, da delodajalec v podjetju, v katerem dnevna raven izpostavljenosti delavcev hrupu, izmerjena brez upoštevanja učinkov uporabe osebne opreme za varovanje sluha, presega 85 dB(A), ne izpolnjuje obveznosti iz te direktive, če zgolj da delavcem na voljo tako varovalno opremo, ki omogoča zmanjšanje dnevne izpostavljenosti hrupu pod 80 dB(A), ampak mora ta delodajalec izvajati program tehničnih ali organizacijskih ukrepov za zmanjšanje izpostavljenosti hrupu na raven pod 85 dB(A), izmerjeno brez upoštevanja učinkov uporabe osebne opreme za varovanje sluha.
Tretje vprašanje
35. S tretjim vprašanjem želi predložitveno sodišče v bistvu izvedeti, ali je treba Direktivo 2003/10 razlagati tako, da od delodajalca, ki ni izvedel programa tehničnih ali organizacijskih ukrepov, katerih namen je zmanjšanje dnevne izpostavljenosti hrupu, zahteva, da delavcem, ki so izpostavljeni hrupu na ravni nad 85 dB(A), izmerjeni brez upoštevanja učinka uporabe osebne opreme za varovanje, izplača dodatek k plači, čeprav jim je dal na voljo tako varovalno opremo, zaradi katere je bila dnevna izpostavljenosti hrupu zmanjšana pod 80 dB(A).
36. V zvezi s tem vprašanjem je treba opozoriti, da je treba v skladu s kolektivno pogodbo dodatek k plači izplačati osebam, ki delajo v izjemno težkih pogojih, pri čemer ti lahko izhajajo iz izpostavljenosti hrupu.
37. Predložitveno sodišče v zvezi s tem poudarja, da v skladu z novejšo sodno prakso Tribunal Supremo take težke razmere niso podane, kadar je posledica uporabe osebne opreme za varovanje sluha zmanjšanje izpostavljenosti hrupu, ki doseže ušesa, pod 80 dB(A). Po mnenju predložitvenega sodišča ta sodna praksa temelji na razlagi Direktive 2003/10, v skladu s katero je cilj te direktive varovanje delavca pred zdravstvenimi tveganji, ki so povezana z dejansko izpostavljenostjo hrupu. Vendar bi bila taka ozka razlaga v nasprotju s polnim učinkom te direktive. Delodajalec bi se tako lahko izognil obveznosti izplačila takega dodatka k plači le zato, ker je delavcem dal na voljo osebno opremo za varovanje sluha, čeprav ni izpolnil zahtev iz navedene direktive glede preventivnih ukrepov, ki jih ta določa.
38. V zvezi s tem je treba poudariti, kakor navaja Evropska komisija, da Direktiva 2003/10 kot taka ne ureja niti izplačila dodatka k plači zaradi težkih pogojev dela, ki izhajajo iz izpostavljenosti hrupu, niti vprašanja, ali je pri določitvi praga izpostavljenosti hrupu, zaradi katere je treba izplačati tak dodatek k plači, treba ali mogoče upoštevati učinek osebne opreme za varovanje sluha.
39. Tako Direktiva 2003/10 ne zahteva, da mora delodajalec, če ne spoštuje obveznosti glede preventivnih ukrepov, ki jih določa ta direktiva, izplačati dodatek k plači.
40. Vendar je treba glede vprašanj predložitvenega sodišča pojasniti, da spadajo navedene obveznosti glede preventivnih ukrepov, katerih namen je kar najbolj zmanjšati izpostavljenost hrupu pri samem viru z izvajanjem programa tehničnih ali organizacijskih ukrepov, k cilju Direktive 2003/10, ki je varovanje zdravja delavcev.
41. Poleg tega je treba opozoriti na ustaljeno sodno prakso, v skladu s katero svoboda izbire načina in sredstev za zagotovitev izvajanja direktive ne vpliva na obveznost posamezne države članice, na katero je direktiva naslovljena, da sprejme vse ukrepe, ki so potrebni za zagotovitev polnega učinka direktive v skladu s ciljem, ki mu sledi (sodba z dne 15. aprila 2008 v zadevi Impact, C‑268/06, ZOdl., str. I‑2483, točka 40 in navedena sodna praksa), in da v primeru, da je namen direktive ustvariti pravice za posameznike, zagotovi, da se ti lahko, če je treba, sklicujejo na te pravice pred nacionalnimi sodišči (sodba z dne 30. maja 1991 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C‑361/88, Recueil, str. I‑2567, točka 15).
42. Iz tega izhaja, da je treba nacionalno pravo razlagati tako, da delavcem dejansko omogoča, da od delodajalca zahtevajo spoštovanje obveznosti glede preventivnih ukrepov, ki jih določa Direktiva 2003/10, katere cilj je, kot je razvidno iz njene uvodne izjave 10, prav prispevanje k varovanju delavcev.
43. Glede na navedeno je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba Direktivo 2003/10 razlagati tako, da od delodajalca ne zahteva, da delavcem, ki so izpostavljeni hrupu na ravni nad 85 dB(A), izmerjeni brez upoštevanja učinka uporabe osebne opreme za varovanje sluha, izplača dodatek k plači le zato, ker ni uvedel programa tehničnih ali organizacijskih ukrepov za zmanjšanje dnevne izpostavljenosti hrupu. Vendar mora nacionalno pravo določiti ustrezne postopke, ki delavcu, ki je izpostavljen hrupu na ravni nad 85 dB(A), izmerjeni brez upoštevanja učinka uporabe osebne opreme za varovanje sluha, zagotavljajo, da lahko od delodajalca zahteva spoštovanje obveznosti glede preventivnih ukrepov, določenih v členu 5(2) te direktive.
Stroški
44. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:
1. Direktivo 2003/10/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. februarja 2003 o minimalnih zahtevah za varnost in zdravje v zvezi z izpostavljenostjo delavcev fizikalnim dejavnikom (hrup) (Sedemnajsta posebna direktiva v smislu člena 16(1) Direktive 89/391/EGS), kakor je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2007/30/ES z dne 20. junija 2007, je treba razlagati tako, da delodajalec v podjetju, v katerem dnevna raven izpostavljenosti delavcev hrupu, izmerjena brez upoštevanja učinkov uporabe osebne opreme za varovanje sluha, presega 85 dB(A), ne izpolnjuje obveznosti iz te direktive, če zgolj da delavcem na voljo tako varovalno opremo, ki omogoča zmanjšanje dnevne izpostavljenosti hrupu pod 80 dB(A), ampak mora ta delodajalec izvajati program tehničnih ali organizacijskih ukrepov za zmanjšanje izpostavljenosti hrupu na raven pod 85 dB(A), izmerjeno brez upoštevanja učinkov uporabe osebne opreme za varovanje sluha.
2. Direktivo 2003/10, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2007/30, je treba razlagati tako, da od delodajalca ne zahteva, da delavcem, ki so izpostavljeni hrupu na ravni nad 85 dB(A), izmerjeni brez upoštevanja učinka uporabe osebne opreme za varovanje sluha, izplača dodatek k plači le zato, ker ni uvedel programa tehničnih ali organizacijskih ukrepov za zmanjšanje dnevne izpostavljenosti hrupu. Vendar mora nacionalno pravo določiti ustrezne postopke, ki delavcu, ki je izpostavljen hrupu na ravni nad 85 dB(A), izmerjeni brez upoštevanja učinka uporabe osebne opreme za varovanje sluha, zagotavljajo, da lahko od delodajalca zahteva spoštovanje obveznosti glede preventivnih ukrepov, določenih v členu 5(2) te direktive.