КОМИСИЯ/HOSMAN-CHEVALIER 
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (трети състав) 
21 юни 2007 година * 
По дело C-424/05 P 
c предмет жалба, подадена на основание член 56 от Статута на Съда на 
29 ноември 2005 г., 
Комисия на Европейските общности, за която се явяват г-н Н. Kraemer и 
г-жа М. Velardo, в качеството на представители, със съдебен адрес в 
Люксембург, 
жалбоподател, 
другата страна в производството е 
Sonja Hosman-Chevalier, за която се явяват адв. J.-R. García-Gallardo Gil-
Fournier, адв. A. Sayagués Torres и адв. D. Domínguez Pérez, abogados, 
жалбоподател в първоинстанционното производство, 
* Език на производството: френски. 
I - 5051
РЕШЕНИЕ ОТ 21.6.2007 г. — ДЕЛО С-424/05 P 
СЪДЪТ (трети състав), 
състоящ се от: г-н A. Rosas, председател на състав, г-н A. Tizzano, г-н J. 
Malenovský (докладчик), г-н U. Lõhmus и г-н A. Ó Caoimh, съдии, 
генерален адвокат: г-н P. Mengozzi, 
секретар: г-н В. Fülöp, администратор, 
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното 
заседание от 13 септември 2006 г., 
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в 
съдебното заседание от 15 март 2007 г., 
постанови настоящото 
Решение 
1 C жалбата си Комисията на Европейските общности иска отмяна на Решението 
на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 13 септември 
2005 г. по дело Hosman-Chevalier/Комисия (Т-72/04, Recueil, стр. II-3265, 
наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение"), c което Първоинстан-
ционният съд отменя решенията на Комисията от 8 април и 29 октомври 
2003 r., c които на г-жа Hosman-Chevalier се отказва правото на надбавка за 
експатриране и на надбавка за настаняване. 
I - 5052
КОМИСИЯ/HOSMAN-CHEVALIER 
Правна уредба 
2 Член 69 от Правилника за длъжностните лица на Европейските общности 
(наричан по-нататък „Правилника") в редакцията му, приложима към 
настоящия случай, предвижда, че надбавката за експатриране е равна на 
16 % от общия размер на основната заплата, надбавката за жилищни нужди и 
надбавката за дете на издръжка, на които има право длъжностното лице. 
3 Член 4, параграф 1 от приложение VII към Правилника предвижда, че 
надбавката за експатриране се изплаща: 
„а) на длъжностни лица: 
— които не са и никога не са били граждани на държавата, на чиято 
територия се намира мястото им на работа 
и 
— които през петте години, изтичащи шест месеца преди постъпването 
им на служба, не са живели или упражнявали основната си дейност на 
европейската територия на тази държава. По смисъла на настоящата 
разпоредба обстоятелствата, произтичащи от работа за друга държава 
или за международна организация, не се вземат предвид; 
I - 5053
РЕШЕНИЕ ОТ 21.6.2007 г. — ДЕЛО С-424/05 P 
б) на длъжностни лица, които са или са били граждани на държавата, на 
чиято територия се намира мястото им на работа, но през последните 
десет години, изтичащи в деня на постъпването им на служба, са живели 
извън европейската територия на тази държава по причини, различни от 
изпълнение на задължения в служба на тази държава или на международна 
организация. 
[...]" 
Обстоятелства, предхождащи спора 
4 Обстоятелствата в основата на спора са обобщени от Първоинстанционния 
съд в точки 4—10 от обжалваното съдебно решение: 
„4. Жалбоподателката — австрийски гражданин — се обучава и работи в 
Австрия до 14 май 1995 г. От 15 май 1995 г. до 17 март 1996 г. тя работи в 
Белгия за Verbindungsbüro des Landes Tyrol, бюро за връзка на Land Tyrol, 
намиращо се в Брюксел. 
5. От 18 март 1996 г. до 15 ноември 2002 г., жалбоподателката е работила 
като част от състава на Постоянното представителство на Република 
Австрия към Европейския съюз в Брюксел (наричано по-нататък 
„Постоянното представителство на Република Австрия"). В това свое 
I - 5054
КОМИСИЯ/HOSMAN-CHEVALIER 
качество тя упражнява дейност първоначално за Verbindungstelle der 
Bundesländer (наричано по-нататък „VB") — бюро за връзка на Länder и 
впоследствие за Österreichischer Gewerkschaftsbund (наричано по-нататък 
„OGB") — федерацията на австрийските синдикати. 
6. На 16 ноември 2002 г. жалбоподателката постъпва на работа в Комисията 
в качеството на длъжностно лице. Петгодишният период, посочен в 
член 4, параграф 1, буква а), второ тире от приложение VII към 
Правилника, c оглед отпускането на надбавка за експатриране, наречен 
„референтен период", е определен между 16 май 1997 г. и 15 май 2002 г. 
7. C бележка от 8 април 2003 г. жалбоподателката е уведомена от Генерална 
дирекция (ГД) „Персонал и администрация" на Комисията, че не може да 
се отпусне надбавка за експатриране. 
8. На 7 юли 2003 г. жалбоподателката подава жалба на основание член 90, 
параграф 2 от Правилника срещу бележката от 8 април 2003 r. C 
електронна поща от 14 август 2003 г. и c факс от 11 септември 2003 г. тя 
изпраща две допълнения към жалбата. 
9. C бележка от 29 октомври 2003 r., c която жалбоподателката се запознава 
на 3 ноември 2003 г., органът по назначаването (наричан по-нататък „OH") 
отхвърля жалбата й. 
10. От това решение е видно, че надбавката за експатриране и свързаните c 
нея надбавки са отказани на жалбоподателката главно по съображение, че 
професионалната дейност, която е извършвала в Брюксел през 
референтния период не може да се смята за „работа за друга държава" 
I - 5055
РЕШЕНИЕ ОТ 21.6.2007 г. — ДЕЛО С-424/05 P 
по смисъла на изключението, предвидено в член 4, параграф 1, буква а) от 
приложение VII към Правилника. OH приема, че макар да е била 
настанена в помещенията на Постоянното представителство на Република 
Австрия, VB все пак представлява обособено и самостоятелно образу-
вание, създадено от Länder [провинции], на което е възложено да защитава 
техните интереси, а не интересите на Bund (Федерална държава). По 
отношение на OGB, изпратените от жалбоподателката документи, и по-
конкретно нейният трудов договор, не съдържат данни за връзка c 
Република Австрия, поради което извършваната за OGB дейност също не 
може да се приравни на работа за тази държава." 
Производство пред Първоинстанционния съд и оспорваното решение 
5 C жалба, подадена в секретариата на Първоинстанционния съд на 20 февруари 
2004 г., г-жа Hosman-Chevalier иска отмяна на решението на Комисията от 
29 октомври 2003 r., c което се отказва правото на надбавка за експатриране 
и свързани c нея надбавки. 
6 C обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд приема, че 
жалбата цели не само отмяната на решението на Комисията от 29 октомври 
2003 г., но също и на това от 8 април 2003 г. Тези решения са отменени от 
Първоинстанционния съд. 
7 Първоинстанционният съд приема за основателен втория довод, изтъкнат от 
г-жа Hosman-Chevalier, изведен от нарушението на член 4, параграф 1, буква а) 
от приложение VII към Правилника. 
I - 5056
КОМИСИЯ/HOSMAN-CHEVALIER 
8 Според Първоинстанционния съд въпросът, който се поставя, е да се прецени 
дали дейността, извършвана от г-жа Hosman-Chevalier за Постоянното 
представителство на Република Австрия през референтния период, трябва 
да се смята за работа за държава по смисъла на член 4, параграф 1, буква а) от 
приложение VII към Правилника. Впрочем Първоинстанционният съд 
уточнява, че понятието за държава, употребено в тази разпоредба, се отнася 
до държавата единствено като юридическо лице и самостоятелен субект на 
международното право, както и до нейните органи на управление. 
9 На първо място, Първоинстанционният съд подчертава в точка 30 от 
обжалваното съдебно решение, че не се спори по това, че дейността, 
извършвана за образувания като постоянното представителство на държава-
членка към Европейския съюз или за посолствата на дадена държава, се смята 
за работа за държава по смисъла на член 4, параграф 1, буква а) от приложение 
VII към Правилника. 
10 В точки 31—36 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд 
посочва различни доказателства, въз основа на които установява, че г-жа 
Hosman-Chevalier е била член на състава на Постоянното представителство на 
Република Австрия, била е подчинена на йерархическата власт на посланика, 
постоянен представител на Република Австрия към Европейския съюз, и е 
имала същия статут, както останалите служители в посоченото представител­
ство. 
11 От това Първоинстанционният съд заключава, че дейността, осъществявана от 
г-жа Hosman-Chevalier за Постоянното представителство на Република 
Австрия през целия референтен период, следва да се счита за работа, 
извършвана за тази държава. 
I - 5057
РЕШЕНИЕ ОТ 21.6.2007 г. — ДЕЛО С-424/05 P 
12 На следващо място, в точки 38—41 от обжалваното съдебно решение 
Първоинстанционният съд отхвърля доводите на Комисията, според които 
г-жа Hosman-Chevalier, независимо че е работила в Постоянното предста­
вителство на Република Австрия, е извършвала дейност не за тази държава-
членка, а за VB и OGB — образувания, чиято задача не е да защитават 
интересите на държавата. 
13 Напротив, в точка 42 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният 
съд приема, че е достатъчно едно лице да е извършвало професионална 
дейност за образувание, което е част от държавата в посочения смисъл — 
например постоянно представителство — за да попадне изцяло в приложното 
поле на изключението, предвидено в член 4, параграф 1, буква а) от 
приложение VII към Правилника, независимо от особените и специфични 
функции, които това лице е упражнявало във въпросното образувание. В 
противен случай се налагало извършването на подробен анализ на изпълня­
ваните задачи и функции от гледна точка на вътрешното право, което 
противоречало на изискването за еднакво прилагане на общностното право 
и на принципа за равенство. Още повече че всяка държава имала изклю­
чителното право да организира службите си по най-подходящия за нея начин, 
като определи целите и функциите, които възлага на своите длъжностни лица 
и служители. 
14 Въз основа на това Първоинстанционният съд заключава, че г-жа Hosman-
Chevalier отговаря на условията, предвидени в член 4, параграф 1, буква а) от 
приложение VII към Правилника, c което признава право да получава 
надбавка за експатриране. 
15 В точка 51 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд 
приема, че след като на длъжностно лице, което отговаря на условията за 
получаване на надбавка за експатриране, се дължи надбавката за настаняване, 
предвидена в член 5, параграф 1 от приложение VII към Правилника, г-жа 
Hosman-Chevalier има право да поиска отпускането на посочената надбавка за 
настаняване. Първоинстанционният съд обаче не признава правото на 
дневна надбавка по съображения, развити в точка 52 от обжалваното съдебно 
решение. 
I - 5058
КОМИСИЯ/HOSMAN-CHEVALIER 
Производство пред Съда 
16 C настоящата жалба Комисията моли Съда: 
— да отмени обжалваното съдебно решение и да върне делото на 
Първоинстанционния съд, 
— да осъди г-жа Hosman-Chevalier да заплати съдебните разноски за тази 
инстанция, включително направените от нея разноски в производството 
пред Първоинстанционния съд. 
17 Г-жа Hosman-Chevalier моли Съда: 
— да отхвърли жалбата като явно недопустима или, при условията на 
евентуалност, като неоснователна, 
— да осъди Комисията да заплати съдебните разноски за двете инстанции. 
I - 5059
РЕШЕНИЕ ОТ 21.6.2007 г. — ДЕЛО С-424/05 P 
По жалбата 
Доводи на страните 
18 C единственото си правно основание Комисията твърди, че Първоинстан-
ционният съд е допуснал грешка при прилагане на разпоредбите на член 4, 
параграф 1, буква а) от приложение VII към Правилника относно отпускането 
на надбавка за експатриране, като е тълкувал погрешно понятието „работа за 
друга държава", което се съдържа в тези разпоредби. 
19 От редица фактически обстоятелства, разгледани в точки 31—36 и 42 на 
обжалваното съдебно решение, следвало, че Първоинстанционният съд 
неправилно приема, че за да бъде изпълнено предвиденото в посочените 
разпоредби условие относно работата за друга държава, е достатъчно 
заинтересованото лице да е било част от функционалната и/или организа­
ционна структура на някоя от институциите на тази държава, например 
постоянно представителство към Европейския съюз. 
20 Обратно, Комисията смята, че това условие трябва да се тълкува в смисъл, че 
то изисква наличието на пряка правна връзка между заинтересованото лице и 
съответната държава, като тази връзка не може да възникне само c 
включването на заинтересованото лице в посочената структура. 
21 Според Комисията дерогацията, предвидена в член 4, параграф 1, буква а), 
второ тире, второ изречение от приложение VII към Правилника, според която 
посочените длъжностни лица имат право на надбавка за експатриране, е 
оправдана доколкото за последните не може да се смята, че са установили 
трайна връзка c държавата по месторабота (Решение от 2 май 1985 г. по дело 
De Angelis/Комисия, 246/83, Recueil, стр. 1253, точка 13). Впрочем посочената 
цел на правната норма предпоставяла именно наличието на пряка законово 
установена или договорна връзка между заинтересованото лице и друга 
I - 5060
КОМИСИЯ/HOSMAN-CHEVALIER 
държава или международна организация. Действително само подобна връзка 
можело да включва правото на другата държава или на международна 
организация да изиска от това лице да извършва дейност за ограничен период 
от време на територията на държавата, на която се намира последващата му 
месторабота като длъжностно лице на Европейските общности (наричана по-
долу „държава по месторабота"). 
22 Комисията припомня, че разпоредбата на член 4, параграф 1, буква а), второ 
тире, второ изречение от приложение VII към Правилника представлява 
изключение от условията за отпускане на надбавка за експатриране, поради 
което подлежала на стеснително тълкуване. Освен това подобно тълкуване се 
налагало и от обстоятелството, че ставало въпрос и за разпоредба, уреждаща 
финансово предимство (вж. Решение на Съда от 6 май 1982 г. по съединени 
дела BayWa и др., 146/81, 192/81 и 193/81, Recueil, стр. 1503, т. 10, както и 
Решение на Първоинстанционния съд от 8 март 1990 г. по дело Schwedler/ 
Парламент, Т-41/89, Recueil, стр. II-79, точка 23, потвърдено при обжалването 
му c Решение на Съда от 28 ноември 1991 г. по дело Schwedler/Парламент, 
С-132/90 Р, Recueil, стр. I-5745). 
23 Впрочем тълкуването на член 4, параграф 1, буква а), второ тире, второ 
изречение от приложение VII към Правилника, което Първоинстанционният 
съд прави в точки 31—36 и 42 от обжалваното съдебно решение, се 
отклонявало от собствената му съдебна практика, която изисквала пряка 
правна връзка c държавата (вж. Решение на Първоинстанционния съд от 
30 юни 2005 г. по дело Olesen/Комисия, Т-190/03, Recueil FP, стр. I-A-181 и 
II-805, точки 49—51, Решение на Първоинстанционния съд от 25 октомври 
2005 г. по дело Salvador García/Комисия, Т-205/02, Recueil FP, стр. I-A-285 и 
II-1311, точка 55, Решение на Първоинстанционния съд по дело Salazar 
Brier/Комисия, Т-83/03, Recueil FP, стр. I-A-311 и II-1407, точка 45, Решение на 
Първоинстанционния съд по дело Herrero Romeu/Комисия, Т-298/02, Recueil, 
стр. II-4599 и Recueil FP, стр. I-A-295 и И-1349, точка 41, както и Решение на 
Първоинстанционния съд по дело De Bustamante Tello/Съвет, Т-368/03, Recueil 
FP, стр. I-A-321 и II-1439, точка 42). 
24 Освен това според съдебната практика на Първоинстанционния съд по 
отношение на предвиденото в посочената разпоредба условие, свързано c 
I - 5061
РЕШЕНИЕ ОТ 21.6.2007 г. — ДЕЛО С-424/05 P 
„работа за [...] международна организация", също се изисквала пряка правна 
връзка c дадената международна организация (вж. Решение на Първоинстан-
ционния съд от 22 март 1995 г. по дело Lo Giudice/Парламент, Т-43/93, Recueil 
FP, стр. I-A-57 и И-189, точка 36, както и Решение на Първоинстанционния съд 
от 11 септември 2002 г. по дело Nevin/Комисия, Т-127/00, Recueil FP, стр. I-A-
149 и II-781, точка 51). Впрочем било непоследователно, дори произволно да се 
изисква такава пряка правна връзка за едната част на изключението, но не и за 
другата. 
25 Първоинстанционният съд пропуснал да изследва дали е съществувала пряка 
правна връзка между г-жа Hosman-Chevalier и Република Австрия. Впрочем в 
конкретния случай такава връзка не съществувала, тъй като през референтния 
период заинтересованото лице е работило последователно за VB и за OGB. 
26 Г-жа Hosman-Chevalier твърди, че жалбата е недопустима и поддържа, че в 
действителност Комисията се стреми да достигне до нова преценка на фактите 
от Съда. 
27 По същество г-жа Hosman-Chevalier поддържа, че като проверил наличието на 
правна връзка между заинтересованото лице и държавата, без да изисква тази 
връзка задължително да бъде пряка, Първоинстанционният съд се съобразил c 
общностното право. 
28 От момента, в който работата за постоянно представителство, каквото е 
разглежданото в случая, се приеме за работа за дадена държава, условието за 
наличие на правна връзка между последната и г-жа Hosman-Chevalier било 
изпълнено. 
I - 5062
КОМИСИЯ/HOSMAN-CHEVALIER 
29 В това отношение съдебната практика на Първоинстанционния съд не била 
формализирана и съществуването на подобна връзка не предполагало строго и 
единствено „правна" връзка на зависимост. Тази връзка можело да се установи 
c оглед на специфичните за всеки случай обстоятелства. Така, след като в 
дадения случай е видно от преписката, че г-жа Hosman-Chevalier е била 
служител от състава на Постоянното представителство на Република Австрия, 
не било необходимо да се отива по-далеч и да се посочва изрично 
съществуването на връзка от правен или друг характер. 
Съображения на Съда 
По допустимостта 
30 Необходимо е да се напомни, че по силата на член 225, параграф 1 ЕО и 
член 58, първа алинея от Статута на Съда жалбата може да се опира само на 
основания за нарушаване на правни норми, като е изключена всяка преценка 
на фактите. 
31 Съгласно тези разпоредби единствено Първоинстанционният съд е 
компетентен, от една страна, да установява фактите, освен в случаите, когато 
материалната неточност на неговите констатации следва от представените 
пред него материали по делото, и от друга страна, да преценява тези факти. 
Когато Първоинстанционният съд е установил или преценил фактите, Съдът е 
компетентен по силата на член 225 ЕО да упражни контрол върху правната 
квалификация на тези факти и върху правните последици, които Първоин­
станционният съд е извел от тях (вж. по-конкретно Решение от 16 март 2000 г. 
по дело Парламент/Bieber, С-284/98 Р, Recueil, стр. I-1527, точка 31 и Решение 
от 27 ноември 2001 г. по дело Z/Парламент, С-270/99 Р, Recueil, стр. I-9197, 
точка 37). 
I - 5063
РЕШЕНИЕ ОТ 21.6.2007 г. — ДЕЛО С-424/05 P 
32 В случая следва да се установи, че Комисията не оспорва, че г-жа Hosman-
Chevalier е била служител от състава на Постоянното представителство на 
Република Австрия през референтния период. В подкрепа на своята жалба 
Комисията поддържа единствено, че от това обстоятелство не се пораждало 
право на надбавка за експатриране в полза на заинтересованото лице, тъй като 
между него и Република Австрия не съществувала пряка правна връзка. 
33 Следователно, обратно на поддържаното от г-жа Hosman-Chevalier, жалбата на 
Комисията не се основава на преценката на фактите, а на правната им 
квалификация. Ето защо доводът на г-жа Hosman-Chevalier за липса на 
процесуална предпоставка следва да бъде отхвърлен. 
По съществото на спора 
34 За да се отговори на изтъкнатия от Комисията довод, е необходимо да се 
разгледа понятието „работа за друга държава" въз основа на съвкупността от 
разпоредбите на член 4, параграф 1, буква а) от приложение VII към 
Правилника, в които се съдържа това понятие и които уреждат отпускането 
на надбавката за експатриране. 
35 Следва да се напомни, че според постоянната практика на Съда, отпускането 
на надбавка за експатриране цели компенсирането на специфичните разходи и 
трудности, които понасят длъжностните лица при постъпването си на работа в 
Общностите, тъй като тези лица са принудени да променят местопребива­
ването си от държавата по тяхното местожителство в държавата по 
месторабота и да се интегрират в нова среда. Понятието за експатриране 
зависи също и от субективното положение на длъжностното лице, а именно от 
степента, в която се интегрира в новата си среда, която се обуславя например 
от обичайното му пребиваване или от упражняването на основна професио-
I - 5064
КОМИСИЯ/HOSMAN-CHEVALIER 
нална дейност (вж. Решение от 10 октомври 1989 г. по дело Atala 
Palmerini/Комисия, 201/88, Recueil, стр. 3109, точка 9 и Решение от 
15 септември 1994 г., по дело Magdalena Fernández/Комисия, С-452/93 Р, 
Recueil, стр. I-4295, точка 20). 
36 Целта на отпускането на надбавка за експатриране е да се поправи 
фактическото неравенство, което възниква между длъжностните лица, които 
са напълно интегрирани в обществото на държавата по месторабота, и тези, 
които не са интегрирани. 
37 От член 4, параграф 1, буква а), второ тире, второ изречение от приложение VII 
към Правилника следва, че общностният законодател е възнамерявал да 
приеме по необходимост, че в подобно положение на експатриране се намира 
и длъжностното лице, което макар през петте години, изтичащи шест месеца 
преди постъпването му на служба, да е живяло или упражнявало професио­
нална дейност на европейската територия на държавата, в която се намира 
неговата месторабота, е извършвало работа за друга държава или за 
международна организация. 
38 По този начин общностният законодател презюмира, че в резултат от 
извършването на тази работа се запазва специфична връзка между заинтере­
сованото лице и съответната друга държава или международна организация, 
което е пречка за създаването на трайна връзка c държавата по месторабота, а 
следователно и за достатъчното интегриране на посоченото заинтересовано 
лице в обществото на държавата по месторабота (вж. в този смисъл Решение 
от 15 януари 1981 г. по дело Vutera/Комисия, 1322/79, Recueil, стр. 127, точка 8 
и Решение по дело De Angelis/Комисия, посочено по-горе, точка 13). 
39 В държавата по месторабота на съответното длъжностно лице другите 
държави са представени от посолствата или от дипломатическите мисии, 
както и от постоянните представителства към международните организации, в 
съответствие c правилата на международното обичайно право, кодифицирани 
I - 5065
РЕШЕНИЕ ОТ 21.6.2007 г. — ДЕЛО С-424/05 P 
по-конкретно c Виенската конвенция от 18 април 1961 г. за дипломатическите 
отношения, както и c Виенската конвенция от 14 март 1975 г. за държавното 
представителство във взаимоотношенията c международните организации от 
всеобщ характер. 
40 Следователно понятието за държава, което се съдържа в член 4, параграф 1, 
буква а), второ тире, второ изречение от приложение VII към Правилника, по 
необходимост обхваща постоянното представителство на държава-членка към 
Европейския съюз, което впрочем не се оспорва при обжалването. 
41 Ето защо персоналът на такова постоянно представителство, включително 
административният и техническият персонал, трябва да се смята, предвид 
принадлежността му към структурите на това представителство, че е на 
служба към съответната държава-членка и поради това, че се намира в 
положение на „експатриране" по смисъла на член 4, параграф 1, буква а), второ 
тире от приложение VII към Правилника. 
42 Впрочем в конкретния случай, както приема Първоинстанционният съд, макар 
да не е била наета на работа от централната администрация на Австрия, г-жа 
Hosman-Chevalier е била служител от състава на Постоянното представител­
ство на Република Австрия, била е подчинена на йерархическата власт на 
посланика му и е имала същия статут, както останалите служители в 
посоченото представителство. От обжалваното съдебно решение следва също, 
че в това си качество тя се е ползвала от различни привилегии и имунитети, в 
частност от освобождаване от местни такси върху недвижимите имоти. При 
тези условия следва да се приеме, че тя е извършвала работа за австрийската 
държава. 
43 Особеният статут на г-жа Hosman-Chevalier, описан в предходната точка, стои 
в основата на специфичната връзка c Република Австрия. Тази връзка 
I - 5066
КОМИСИЯ/HOSMAN-CHEVALIER 
препятства сама по себе си създаването на трайна връзка на жалбоподателката 
c държавата по месторабота и съответно достатъчното й интегриране в 
обществото на тази държава. 
44 Ето защо предвид основната цел на разпоредбата на член 4, параграф 1, буква 
а), второ тире, второ изречение от приложение VII към Правилника 
Първоинстанционният съд правилно приема в точка 42 от обжалваното 
съдебно решение, че за придобиване на правото на надбавка за експатриране е 
достатъчно обстоятелството, че г-жа Hosman-Chevalier е извършвала работа за 
Постоянното представителство на Република Австрия, независимо от особе­
ните и специфични функции, които е упражнявала в посоченото образувание. 
45 Следователно напълно необоснован е доводът на Комисията, че правото на 
надбавка за експатриране е обусловено от съществуването на пряка правна 
връзка между заинтересованото лице и съответната държава. 
46 Впрочем това тълкуване е в съответствие c автономията, от която трябва да се 
ползват държавите-членки във връзка c вътрешната организация на своите 
постоянни представителства. Както посочва генералният адвокат в точка 89 от 
своето заключение, държавата-членка определя както образуванията, които са 
част от постоянното й представителство, така и публичните интереси, които 
трябва да защитават различните структури към това представителство в 
отношенията си c общностните институции. 
47 Предвид изложеното трябва да се установи, че Първоинстанционният съд не 
допуска грешка при прилагане на правото, като приема в точка 47 от 
обжалваното съдебно решение, че решенията на Комисията от 8 април и 
29 октомври 2003 г. следва да бъдат отменени, тъй като отказват на г-жа 
Hosman-Chevalier правото на надбавка за експатриране. 
I - 5067
РЕШЕНИЕ ОТ 21.6.2007 г. — ДЕЛО С-424/05 P 
48 От всичко изложено по-горе следва, че жалбата на Комисията трябва да се 
отхвърли като неоснователна. 
По съдебните разноски 
49 По смисъла на член 69, параграф 2 от Процедурния правилник, приложим към 
производството по обжалване по силата на член 118 от същия, загубилата 
делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено 
такова искане. След като г-жа Hosman-Chevalier е направила искане за 
осъждането на Комисията и последната е загубила делото, същата трябва да 
бъде осъдена да заплати разноските. 
По изложените съображения Съдът (трети състав) реши: 
1) Отхвърля жалбата, 
2) Осъжда Комисията на Европейските общности да заплати съдебните 
разноски. 
Подписи 
I - 5068