РЕШЕНИЕ НА СЪДА (втори състав)
12 март 2026 година(*)
„ Преюдициално запитване — Сближаване на законодателствата — Сектор на далекосъобщенията — Директива (ЕС) 2018/1972 — Европейски кодекс за електронни съобщения — Член 105, параграф 4, първа алинея — Право на крайните ползватели да прекратят своя договор без допълнителни разходи поради промени, предложени едностранно от доставчик на електронни съобщителни услуги — Изключения — Изменения, пряко наложени от правото на Съюза или националното право “
По дело C‑514/24
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Kúria (Върховен съд, Унгария) с акт от 26 юни 2024 г., постъпил в Съда на 24 юли 2024 г., в рамките на производство по дело
Magyar Telekom Nyrt.
срещу
Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke,
СЪДЪТ (втори състав),
състоящ се от: K. Jürimäe, председател на състава, K. Lenaerts, председател на Съда, изпълняващ функцията на съдия във втори състав, F. Schalin, M. Gavalec (докладчик) и Z. Csehi, съдии,
генерален адвокат: M. Campos Sánchez-Bordona,
секретар: I. Illéssy, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 26 юни 2025 г.,
като има предвид становищата, представени:
–        за Magyar Telekom Nyrt., от V. Brengel, Gy. V. Radics, ügyvédek, M. L. Keresztury и B. Modok,
–        за унгарското правителство, от D. Csoknyai и Z. Fehér, в качеството на представители,
–        за Ирландия, от M. Browne, Chief State Solicitor, S. Finnegan и A. Joyce, в качеството на представители, подпомагани от B. Quigley, SC, и de S. Brittain, BL,
–        за финландското правителство, от M. Pere, в качеството на представител,
–        за Европейската комисия, от V. Bottka, G. Conte и O. Gariazzo, в качеството на представители,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 18 септември 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1        Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 105, параграф 4, първа алинея от Директива (ЕС) 2018/1972 на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2018 година за установяване на Европейски кодекс за електронни съобщения (OB L 321, 2018 г., стр. 36).
2        Запитването е отправено в рамките на спор между Magyar Telekom Nyrt., доставчик на електронни съобщителни услуги, и Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke (председател на Националната служба за медии и комуникация, Унгария) (наричан по-нататък „председателят на NMHH“) по повод на решението, с което последният го задължава по-специално да промени абонаментните си договори, сключени с крайните ползватели, включващи тарифна опция по т.нар. „нулева тарифа“.
Правна уредба
Правото на Съюза
Регламент (ЕС) 2015/2120
3        Член 1 от Регламент (ЕС) 2015/2120 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2015 година за определяне на мерки относно достъпа до отворен интернет и за изменение на Директива 2002/22/ЕО относно универсалната услуга и правата на потребителите във връзка с електронните съобщителни мрежи и услуги и на Регламент (ЕС) № 531/2012 относно роуминга в обществени мобилни съобщителни мрежи в рамките на Съюза (ОВ L 310, 2015 г., стр. 1) е озаглавен „Предмет и обхват“ и предвижда в параграф 1:
„С настоящия регламент се установяват общи правила за гарантиране на еднаквото и недискриминационно третиране на трафика при предоставянето на услуги за достъп до интернет и на съответните права на крайните потребители“.
4        Член 3 от този регламент е озаглавен „Гарантиране на достъп до отворен интернет“ и предвижда в параграфи 1—3:
„1.      Чрез своята услуга за достъп до интернет крайните потребители имат право на достъп до и разпространение на информация и съдържание, да използват и да предоставят приложения и услуги и да използват крайни устройства по свой избор, независимо от местоположението на крайния потребител или доставчика или от местоположението, източника или местоназначението на информацията, съдържанието, приложението или услугата.
[…]
2.      Споразуменията между доставчиците на услуги за достъп до интернет и крайните потребители относно търговските и техническите условия и характеристиките на услугите за достъп до интернет, като например цени, обеми от данни или скорост, и всички търговски практики, провеждани от доставчиците на услуги за достъп до интернет, не ограничават упражняването на правата на крайните потребители, установени в параграф 1.
3.      Доставчиците на услуги за достъп до интернет третират еднакво целия трафик при предоставянето на услуги за достъп до интернет, без дискриминация, ограничение или намеса, независимо от подателя и получателя, съдържанието, до което е получен достъп или което е разпространено, използваните или предоставените приложения или услуги и използваните крайни устройства.
Първа алинея не пречи на доставчиците на услуги за достъп до интернет да прилагат разумни мерки за управление на трафика. За да се считат за разумни, тези мерки трябва да бъдат прозрачни, недискриминационни и пропорционални и да не се основават на търговски съображения, а на обективно различни технически изисквания за качество на услугите на специфични категории трафик. В тези мерки не се вкл[ю]чва наблюдение специфичното съдържание и те не се прилагат за период, по-дълъг от необходимото.
Доставчиците на услуги за достъп до интернет не могат да предприемат мерки за управление на трафика, които надхвърлят мерките, посочени във втора алинея, и по-специално не могат да блокират, забавят, променят, ограничават, упражняват намеса, влошават качеството или да дискриминират специфично съдържание, приложения или услуги или специфични категории от тях, с изключение на случаите, когато това е необходимо, и докато трае необходимостта, с цел:
а)      спазване на законодателните актове на Съюза или на националното законодателство, което е в съответствие с правото на Съюза, приложимо към доставчика на услуги за достъп до интернет, или на мерките за привеждане в действие на тези законодателни актове на Съюза или национално законодателство, в съответствие с правото на Съюза, включително на решения на съдебни или публични органи, които имат съответните правомощия;
б)      запазване целостта и сигурността на мрежата, на услугите, предоставяни по тази мрежа, и на крайните устройства на крайните потребители;
в)      предотвратяване на предстоящо претоварване на мрежата и смекчаване на последствията от извънредни или временни претоварвания на мрежата, при условие че еквивалентните категории трафик се третират еднакво“.
Регламент (ЕС) 2018/1971
5        Съображение 5 от Регламент (ЕС) 2018/1971 на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2018 година за създаване на Орган на европейските регулатори в областта на електронните съобщения (ОЕРЕС) и на Агенция за подкрепа на ОЕРЕС (Службата на ОЕРЕС), за изменение на Регламент (ЕС) 2015/2120 и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1211/2009 (ОВ L 321, 2018 г., стр. 1) гласи:
„[Органът на европейските регулатори в областта на електронните съобщения (ОЕРЕС) и Агенцията за подкрепа на ОЕРЕС (Службата на ОЕРЕС)] бяха създадени с Регламент (ЕО) № 1211/2009 на Европейския парламент и на Съвета [от 25 ноември 2009 година за създаване на Орган на европейските регулатори в областта на електронните съобщения (ОЕРЕС) и на Служба (ОВ L 337, 2009 г., стр. 1)]. ОЕРЕС замени [Група на европейските регулатори за електронни съобщителни мрежи и услуги (ГЕР)] и имаше за цел да спомага от една страна за развитието, а от друга страна за по-доброто функциониране на вътрешния пазар на електронни съобщителни мрежи и услуги, като се стреми да гарантира последователното прилагане на регулаторната рамка за електронни съобщения. ОЕРЕС играе ролята на форум за сътрудничество между [националните регулаторни органи (НРО)] и между НРО и [Европейската комисия] при упражняване на пълния обхват на техните отговорности съгласно регулаторната рамка на Съюза. ОЕРЕС беше създаден, за да осигурява експертен опит и да действа по независим и прозрачен начин“.
6        Член 3 от Регламент 2018/1971 е озаглавен „Цели на ОЕРЕС“ и предвижда в параграф 2:
„ОЕРЕС преследва целите, набелязани в член 3 от Директива (ЕС) 2018/1972. По-специално, ОЕРЕС се стреми да гарантира последователното прилагане на регулаторната рамка за електронни съобщения в рамките на обхвата, посочен в параграф 1 от настоящия член“.
7        Член 4 от този регламент е озаглавен „Регулаторни задачи на ОЕРЕС“ и гласи в параграфи 1 и 4:
„1.      ОЕРЕС има следните регулаторни задачи:
[…]
г)      да издава насоки за прилагането на регулаторната рамка на Съюза за електронните съобщения, по-специално съгласно посоченото в регламенти (ЕС) № 531/2012 [на Европейския парламент и на Съвета от 13 юни 2012 година относно роуминга в обществени мобилни съобщителни мрежи в рамките на Съюза (ОВ L 172, 2012 г., стр. 10)] и [2015/2120] и в Директива [2018/1972], относно:
[…]
д)      да издава други насоки за осигуряване на съгласуваното прилагане на регулаторната рамка за електронни съобщения и на съгласувани регулаторни решения от страна на НРО, по своя собствена инициатива или по искане от НРО, Европейския парламент, Съвета [на Европейския съюз] или Комисията, по-специално по отношение на регулаторните въпроси, засягащи значителен брой държави членки или съдържащи трансграничен елемент;
[…]
4.      Без да се засяга спазването на съответното право на Съюза, НРО и Комисията вземат в максимална степен предвид всяка насока, становище, препоръка, обща позиция и най-добри практики, приети от ОЕРЕС с цел осигуряване на последователното прилагане на регулаторната рамка за електронни съобщения в обхвата, посочен в член 3, параграф 1.
В случаите, когато даден НРО се отклонява от насоките, посочени в параграф 1, буква д), той посочва причините за това“.
Директива 2018/1972
8        Съображение 275 от Директива 2018/1972 гласи:
„Всички промени в договорните условия, предложени от доставчиците на обществени електронни съобщителни услуги, различни от междуличностните съобщителни услуги без номерà, които не са в полза на крайния ползвател, например по отношение на таксите, тарифите, ограниченията за обема на данните, скоростите на предаване на данни, покритието или обработката на личните данни, следва да дават право на крайния ползвател да прекрати договора си, без да дължи такси, дори ако са комбинирани с някои изгодни промени. Поради това всяка промяна на договорните условия от доставчика следва да дава право на крайния ползвател да прекрати договора, освен ако всяка промяна сама по себе си е от полза за него, или ако промените са от чисто административен характер, например промяна в адреса на доставчика, и не оказват отрицателно въздействие върху крайния ползвател, или промените са строго наложени от законодателни или регулаторни промени, като например нови изисквания за предоставяне на информация за договорите, наложени от правото на Съюза или националното право. Въз основа на обективни критерии следва да се оценява дали дадена промяна е изключително в полза на крайния ползвател. Правото на крайния ползвател на прекратяване на договора следва да не се признава, само ако доставчикът е в състояние да докаже, че всички промени са изключително в полза на крайния ползвател или са от чисто административен характер, без да оказват отрицателен ефект върху крайния ползвател“.
9        Член 3 от тази директива е озаглавен „Общи цели“ и гласи в параграф 2, буква г):
„В рамките на настоящата директива националните регулаторни органи и другите компетентни органи, както и ОЕРЕС, Комисията и държавите членки преследват всяка от посочените по-долу общи цели, които не са изброени в ред от приоритетна гледна точка:
[…]
г)      допринасят за защитата на интересите на гражданите на Съюза, като осигуряват свързаност, широка достъпност и използване на мрежи с много голям капацитет, включително фиксирани, мобилни и безжични, и на електронни съобщителни услуги, като генерират максимални ползи по отношение на избора, цената и качеството въз основа на ефективна конкуренция, като поддържат сигурността на мрежите и услугите, като осигуряват високо и общо ниво на защита на крайните ползватели чрез необходимите секторни правила и като вземат предвид нуждите, като например достъпните цени, на конкретни социални групи, по-специално на крайните ползватели с увреждания, възрастните крайни ползватели и крайни ползвателите със специални социални потребности, както и избора и равностойния достъп на крайните ползватели с увреждания“.
10      Член 10 от посочената директива е озаглавен „Участие на [НРО] в работата на ОЕРЕС“ и предвижда:
„1.      Държавите членки гарантират, че целите на ОЕРЕС за насърчаване на по-добра координация и последователност в областта на регулирането се подкрепят активно от съответните им [НРО].
2.      Държавите членки гарантират, че [НРО] отчитат в максимална степен приетите от ОЕРЕС насоки, становища, препоръки, общи позиции, добри практики и методологии, когато приемат своите собствени решения за съответните национални пазари“.
11      Член 105 от същата директива е озаглавен „Срок на договора и прекратяване“ и гласи в параграф 4:
„Крайните ползватели имат правото да прекратят сключения от тях договор без допълнителни разходи, когато доставчикът на обществени електронни съобщителни услуги, различни от междуличностни съобщителни услуги без номерà, ги уведоми за предложени от него промени в договорните условия, освен когато предложените промени не са изключително в интерес на крайния ползвател, или са от чисто административно естество и нямат неблагоприятно въздействие за крайния ползвател, или са пряко наложени от правото на Съюза или националното право.
Доставчиците уведомяват крайните ползватели за всички промени в договорните условия в срок, не по-кратък от един месец преди въвеждането им, и едновременно с това ги уведомяват и за правото им да прекратят договора си без допълнителни разходи, в случай че не приемат новите условия. Правото на прекратяване на договора се упражнява в срок от един месец след уведомлението. Държавите членки могат да удължат този срок с още три месеца. Държавите членки гарантират, че уведомяването се извършва по ясен и изчерпателен начин на траен носител“.
Унгарското право
12      Член 132 от Az elektronikus hírközlésről szóló 2003. évi C. törvény (Закон C от 2003 г. за електронните съобщения) в приложимата му към спора по главното производство редакция (наричан по-нататък „Закон 2003/100“) предвижда в параграфи 5 и 6:
„5.      Абонатът има право да прекрати абонаментния договор с незабавно действие и без други правни последици в срок от 45 дни, считано от получаването на уведомление за едностранно изменение на договора от страна на доставчика на обществена електронна съобщителна услуга.
6.      Абонатът няма право да прекрати абонаментния договор съгласно параграф 5, ако изменението:
а)      води до промяна в абонаментния договор или в условията за използване на услугата, които са изключително в интерес на абоната,
b)      е от чисто административно естество и няма неблагоприятно въздействие за абоната, или
c)      се основава стриктно на нормативна промяна или на административно или съдебно решение“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
13      Magyar Telekom е предприятие, което упражнява дейност в сектора на информационните и комуникационните технологии. Това предприятие предлага на крайните ползватели за някои от пакетите си за достъп до интернет тарифна опция по т.нар. „нулева тарифа“, въз основа на която не изважда от обема данни, включени в тези пакети, данните, потребени при използването на някои специфични приложения и/или услуги.
14      С решение от 6 септември 2022 г. (наричано по-нататък „решението на NMHH“) NMHH констатира, че посоченото предприятие не спазва разпоредбите на член 3, параграф 3 от Регламент 2015/2120, тъй като при прилагането на тази тарифна опция не третира целия интернет трафик еднакво и недискриминационно. В това решение NMHH разпорежда на Magyar Telekom да преустанови най-късно до 15 ноември 2022 г. предлагането на всяка оферта, съдържаща посочената тарифна опция, и най-късно до 31 март 2023 г. да измени договорите на съответните абонати, включително общите условия и индивидуалните абонаментни договори, за да заличи всякакво позоваване на същата тарифна опция.
15      В посоченото решение NMHH подчертава, че доколкото необходимостта да се изменят договорите на съответните абонати произтича от несъвместимостта на практиката на Magyar Telekom с този член 3, параграф 3, едностранното изменение на тези договори във вреда на тези абонати им дава право да ги прекратят в съответствие с член 132, параграф 5 от Закон 2003/100, с който се транспонира в унгарското право член 105, параграф 4, първа алинея от Директива 2018/1972. В това отношение не било приложимо изключението, предвидено в член 132, параграф 6, буква c) от Закон 2003/100, с който се транспонира в унгарското право третото изключение, предвидено в последната част от изречението на член 105, параграф 4, първа алинея от Директива 2018/1972.
16      С решение от 27 октомври 2022 г. (наричано по-нататък „решението на председателя на NMHH“) председателят на NMHH, сезиран с подадена от Magyar Telekom жалба, потвърждава решението на NMHH.
17      В това решение от 27 октомври 2022 г. председателят на NMHH отбелязва, че в решения от 2 септември 2021 г., Vodafone (C‑854/19, EU:C:2021:675), от 2 септември 2021 г., Vodafone (C‑5/20, EU:C:2021:676), и от 2 септември 2021 г., Telekom Deutschland (C‑34/20, EU:C:2021:677), Съдът е постановил, че тарифната опция по т.нар. „нулева тарифа“ е несъвместима със задълженията, произтичащи от член 3, параграф 3 от Регламент 2015/2120. Така задължението на Magyar Telekom да измени действащите индивидуални абонаментни договори произтичало от тази разпоредба, чието правилно тълкуване е дадено от Съда в тези съдебни решения.
18      В посоченото решение председателят на NMHH подчертава, че след постановяването на тези съдебни решения Magyar Telekom е било длъжно доброволно да преустанови предлагането и използването на такава тарифна опция и че целта на решението на NMHH е да се гарантира, че Magyar Telekom ще прилага Регламент 2015/2120 в съответствие с посочените съдебни решения, изводите от които са включени в Насоките на ОЕРЕС за прилагането на регламента за отворен интернет от 9 юни 2022 г. (BoR (22) 81, наричани по-нататък „Насоките на ОЕРЕС от 2022 г.“).
19      Всъщност, докато в предишните насоки на ОЕРЕС за прилагането от националните регулатори на европейските правила за неутралността на интернет от 30 август 2016 г. [BoR (16) 127, наричани по-нататък „Насоките на ОЕРЕС от 2016 г.“], разпоредбите на Регламент 2015/2120 са тълкувани в смисъл, че разрешават някои тарифни опции по т.нар. „нулева тарифа“, след постановяването на решението от 15 септември 2020 г., Telenor Magyarország (C‑807/18 и C‑39/19, EU:C:2020:708), и на съдебните решения, посочени в точка 17 от настоящото решение, ОЕРЕС приема Насоките на ОЕРЕС от 2022 г., в които тези разпоредби са тълкувани в смисъл, че не разрешат такива тарифни опции.
20      В жалбата си по съдебен ред срещу решението на председателя на NMHH, подадена пред Fővárosi Törvényszék (Будапещенски градски съд, Унгария), Magyar Telekom посочва, че не е длъжно да изпълни посочените съдебни решения, че практиката му е установена въз основа на Насоките на ОЕРЕС от 2016 г. и че съгласно Насоките на ОЕРЕС от 2022 г. не носи задължение да измени тези договори, тъй като тези насоки се отнасят до НРО. Според Magyar Telekom това решение може да се счита за „национално право“ по смисъла на член 105, параграф 4 от Директива 2018/1972, което пряко го задължава да измени посочените договори.
21      Fővárosi Törvényszék (Будапещенски градски съд) отхвърля жалбата на Magyar Telekom.
22      Тази юрисдикция припомня, че в член 132, параграф 6, буква c) от Закон 2003/100 се съдържа ясно формулирано изключение, което се отнася до изменение, пряко наложено от норма на правото на Съюза или на националното право, която се прилага само за актовете от правото на Съюза, определени в член 288 ДФЕС, и за националните законодателни актове. Взетото по конкретен случай решение на председателя на NMHH обаче не било законов или подзаконов акт, тъй като било прието от административен орган при упражняване на правомощията му по прилагане на правото, поради което това решение не можело да попада в обхвата на изключението, предвидено в тази разпоредба. Промените в тълкуването или прилагането на правото не можело да се приравнят на законодателни или регулаторни промени.
23      В касационната си жалба, подадена пред запитващата юрисдикция Kúria (Върховен съд, Унгария) Magyar Telekom поддържа, че Fővárosi Törvényszék (Будапещенски градски съд) е тълкувал неправилно връзката между съображение 275 и член 105, параграф 4, първа алинея от Директива 2018/1972, като е приел, че понятието „регулаторни“, съдържащо се във второто изречение от това съображение, не може да се отнася до решение, прието в рамките на упражняването на правомощия за прилагане на правото.
24      Според Magyar Telekom изключението от правото на прекратяване на абонаментните договори на крайните ползватели поради едностранни изменения на тези договори от съответния доставчик се прилага не само когато тези изменения са пряко наложени от законодателни актове на Съюза или на държава членка, но и когато са наложени от правото на Съюза или от националното право, разбирано в по-широк смисъл.
25      Запитващата юрисдикция счита, че ѝ е необходимо да получи разяснения от Съда относно тълкуването на член 105, параграф 4, първа алинея от Директива 2018/1972, за да може да се произнесе, тъй като трябва да реши въпроса дали крайните ползватели имат право да прекратят договорите си без допълнителни такси поради предложените от Magyar Telekom промени в договорните условия, докато тази разпоредба изключва такова право на прекратяване без допълнителни такси, когато предложените изменения „са пряко наложени от правото на Съюза или националното право“.
26      Тази юрисдикция припомня, че съгласно въведения с Директива 2018/1972 механизъм ОЕРЕС има за задача да хармонизира тълкуването на разпоредбите на Регламент 2015/2120 на равнището на Европейския съюз за НРО. Насоките на ОЕРЕС от 2016 г. обаче създали оправдани правни очаквания у Magyar Telekom. Въз основа на тези насоки Magyar Telekom не било в състояние да предвиди практиката, която е трябвало да се следва съгласно решенията на Съда, посочени в точка 17 от настоящото решение, и с която решението на NMHH се е съобразило, след като тази практика е възпроизведена в Насоките на ОЕРЕС от 2022 г.
27      Според посочената юрисдикция фактът, че Насоките на ОЕРЕС задължително следват решенията на Съда, а от своя страна решенията на НРО задължително следват тези насоки, като по този начин се съобразяват с възприетото от Съда тълкуване на разпоредбите на Регламент 2015/2120, предполага, че такъв процес се характеризира с наличието на „нормативен елемент“, който не може да се разглежда като обикновено прилагане на правото.
28      При тези условия Kúria (Върховен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      Може ли решение на Съда да се счита за равностойно на пораждаща пряко задължително действие разпоредба от правото на Съюза по смисъла на член 105, параграф 4 от Директива [2018/1972], или трябва да се счита, че става въпрос за тълкуване на правото, което не представлява изменение на предходна правна уредба от гледна точка на [този] член 105, параграф 4 […]?
2)      Може ли да се приеме, че [Насоките на ОЕРЕС от 2016 г.], заменени, що се отнася до настоящия спор, с [Насоките на ОЕРЕС от 2022 г.] — с оглед по-конкретно на член 10, параграф 2 от [Директива 2018/1972] и член 4, параграф 4 от Регламент [2018/1971] — са част от правото на Съюза или пораждащи пряко задължително действие разпоредби от него и като такива представляват изменение на правната уредба, което обосновава прилагането на предвиденото в член 105, параграф 4 от [Директива 2018/1972] изключение, или става въпрос само за тълкуване на правото — по-специално ако с тях се изпълнява решение на Съда — което не представлява изменение на предходна правна уредба от гледна точка на [този] член 105, параграф 4 […]?
3)      Ако прилагането на предвиденото в член 105, параграф 4 от [Директива 2018/1972] изключение не е обосновано нито от решение на Съда, нито от Насоките на ОЕРЕС от 2022 г., може ли решение на [НРО], с което спрямо доставчик на електронни съобщителни услуги се прилага изменената съдебна практика по член 3, параграф 3 от Регламент [2015/2120], основана на Насоките на ОЕРЕС от 2022 г., изменени в съответствие с решение на Съда, да се счита за пораждаща пряко задължително действие разпоредба от националното право по смисъла на член 105, параграф 4 от [Директива 2018/1972], като се има предвид, че разпоредбата на Регламент 2015/2120 е запазена и не е била изменяна в периода, до който се отнася спорът?“.
По преюдициалните въпроси
29      С въпросите си, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 105, параграф 4, първа алинея от Директива 2018/1972 трябва да се тълкува в смисъл, че крайният ползвател има право да прекрати без допълнителни разходи договора, който е сключил с доставчик на електронни съобщителни услуги, когато последният предлага да измени този договор, за да го приведе в съответствие с тълкуването, възприето от Съда на Европейския съюз в решение, постановено в производство по преюдициално запитване, на разпоредба от правото на Съюза, уреждаща някои аспекти на такъв договор, или с насоките на ОЕРЕС, приети вследствие на това съдебно решение, или още с решение, взето от НРО по отношение на този доставчик, с което се вземат предвид посоченото съдебно решение и тези насоки.
30      Съгласно постоянната съдебна практика при тълкуването на разпоредба от правото на Съюза трябва да се вземат предвид не само нейният текст, но и контекстът, в който се вписва, и целите на правната уредба, от която тя е част (решения от 17 ноември 1983 г., Merck, 292/82, EU:C:1983:335, т. 12, и от 8 май 2025 г., Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, т. 54 и цитираната съдебна практика).
31      Член 105, параграф 4, първа алинея от Директива 2018/1972 предвижда, че крайните ползватели имат правото да прекратят сключения от тях договор без допълнителни разходи, когато доставчикът на обществени електронни съобщителни услуги ги уведоми за предложени от него промени в договорните условия, освен когато предложените промени не са изключително в интерес на крайния ползвател, или са от чисто административно естество и нямат неблагоприятно въздействие за крайния ползвател, или са пряко наложени от правото на Съюза или националното право.
32      Съгласно съображение 275 от тази директива всяка промяна на договорните условия от доставчика следва да дава право на крайния ползвател да прекрати договора без допълнителни разходи, освен ако всяка промяна като такава е от полза за него, или ако промените са от чисто административен характер, например промяна в адреса на доставчика, и не оказват отрицателно въздействие върху крайния ползвател, или промените са строго наложени от законодателни или регулаторни промени.
33      От тълкуването на член 105, параграф 4, първа алинея от посочената директива във връзка с това съображение следва, че третото изключение, предвидено в последната част от изречението на този член 105, параграф 4, първа алинея, се прилага, когато доставчик предлага да измени договорните условия, само в случай, че промените в тези договорни условия са пряко и строго наложени от влизането в сила или изменението на законодателен или подзаконов акт от правото на Съюза или от националното право.
34      Общата структура на член 105, параграф 4, първо изречение от Директива 2018/1972 и целта на тази директива потвърждават това тълкуване.
35      Всъщност този член 105, параграф 4, първа алинея предвижда общо правило, съгласно което в резултат от предложеното изменение на договорните условия, предложено от доставчик на обществени електронни съобщителни услуги, крайните ползватели имат правото да прекратят договора си без допълнителни разходи. От това общо правило има три изключения, които трябва да се тълкуват стриктно.
36      Стриктното тълкуване на тези изключения е в съответствие с общата цел да се осигури високо и общо ниво на защита на крайните ползватели, посочено в член 3, параграф 2, буква г) от Директива 2018/1972. При това положение член 105, параграф 4, първа алинея от тази директива трябва да се разбира в смисъл, че за целите на прилагането на третото изключение, предвидено в тази разпоредба, е необходимо предложеното от съответния доставчик изменение на договорните условия да е пряко и строго наложено от промяна, настъпила в правото на Съюза или в националното право, съставляващо релевантната законодателна или регулаторна рамка.
37      В случая въпросите на запитващата юрисдикция се отнасят, първо, до това дали може да се счита, че решение, постановено от Съда на Европейския съюз в производство по преюдициално запитване, съставлява промяна, настъпила в правото на Съюза по смисъла на предходната точка от настоящото решение.
38      В това отношение следва да се припомни, че тълкуването, което Съдът на Европейския съюз дава на норма от правото на Съюза при упражняване на предоставените му с член 267 ДФЕС правомощия, изяснява и уточнява, когато е необходимо, значението и приложното поле на тази норма, както тя трябва или е трябвало да се разбира и прилага от момента на влизането ѝ в сила. С други думи, постановеното в производство по преюдициално запитване решение има не конститутивно, а чисто декларативно действие, вследствие на което то по принцип произвежда действие от датата на влизане в сила на тълкуваната норма (решения от 12 февруари 2008 г., Kempter, C‑2/06, EU:C:2008:78 т. 35, от 28 януари 2015 г., Starjakob, C‑417/13, EU:C:2015:38, т. 63, и от 10 март 2022 г., Grossmania, C‑177/20, EU:C:2022:175, т. 41).
39      От това следва, че така тълкуваната от норма трябва по принцип да се прилага от административния орган в рамките на неговите правомощия и от националната юрисдикция дори към правоотношения, възникнали преди постановяването на решението в отговор на искането за тълкуване (вж. в този смисъл решения от 12 февруари 2008 г., Kempter, C‑2/06, EU:C:2008:78, т. 36, от 14 май 2020 г., Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU и C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, т. 186, от 16 март 2023 г., Towercast, C‑449/21, EU:C:2023:207, т. 56, и от 20 април 2023 г., Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Commune de Ginosa), C‑348/22, EU:C:2023:301, т. 73).
40      При тези обстоятелства не може да се счита, че решение, постановено от Съда по преюдициално запитване по-специално относно тълкуването на член 3, параграф 3 от Регламент 2015/2120, каквито са решения от 15 септември 2020 г., Telenor Magyarország (C‑807/18 и C‑39/19, EU:C:2020:708), от 2 септември 2021 г., Vodafone (C‑854/19, EU:C:2021:675), от 2 септември 2021 г., Vodafone (C‑5/20, EU:C:2021:676), и от 2 септември 2021 г., Telekom Deutschland (C‑34/20, EU:C:2021:677), съставлява изменение на законодателен или подзаконов акт от правото на Съюза, което може пряко да задължи доставчик на електронни съобщителни услуги да измени договорните условия на абонаментните договори, които е сключил с крайните ползватели.
41      Второ, що се отнася до Насоките на ОЕРЕС, следва да се посочи, че те не са нито законодателни или подзаконови актове от правото на Съюза, нито техни изменения.
42      Несъмнено съгласно член 4, параграф 4 от Регламент 2018/1971 НРО и Комисията „вземат в максимална степен предвид всяка насока, становище, препоръка, обща позиция и най-добри практики, приети от ОЕРЕС“. Освен това съгласно член 10, параграф 2 от Директива 2018/1972 държавите членки гарантират, че [НРО] „отчитат в максимална степен приетите от ОЕРЕС насоки, становища, препоръки, общи позиции, добри практики и методологии, когато приемат своите собствени решения за съответните национални пазари“.
43      Тези актове обаче нямат правнообвързващ характер и не са част от процедура по изготвяне на правната уредба на Съюза в областта на електронните съобщения. Единствената функция на ОЕРЕС е да играе ролята на форум за сътрудничеството между НРО и между НРО и Комисията, като се стреми да гарантира последователното прилагане на регулаторната рамка в областта на електронните съобщения, както е видно от член 3, параграф 2 от Регламент 2018/1971 във връзка със съображение 5 от този регламент (решение от 17 януари 2023 г., Испания/Комисия (C‑632/20 P, EU:C:2023:28, т. 85).
44      От това следва, че не може да се приеме, че насоки на ОЕРЕС като Насоките на ОЕРЕС от 2022 г., в които се констатира, противно на Насоките на ОЕРЕС от 2016 г., че член 3, параграф 3 от Регламент 2015/2120 не разрешава тарифни опции по т.нар. „нулева тарифа“, пряко задължават доставчика на електронни съобщителни услуги да изменя договорните условия по смисъла на член 105, параграф 4, първа алинея от Директива 2018/1972.
45      Трето, що се отнася до въпроса дали това все пак е така при решение, прието от НРО, следва да се отбележи, че в акта си за преюдициално запитване запитващата юрисдикция уточнява, че спорът в главното производство се отнася до решение, което председателят на NMHH е взел в рамките на правомощията си за административен контрол, за да може неговият адресат, доставчикът на електронни съобщителни услуги Magyar Telekom, да изпълни задълженията си по член 3, параграф 3 от Регламент 2015/2120, както е тълкуван от Съда.
46      Такова решение обаче няма нормативен характер, тъй като с приемането му НРО само тълкува и прилага към конкретен случай тази разпоредба, която е част от правната уредба на Съюза в областта на електронните съобщения.
47      От това следва, че не може да се счита, че решение, прието от НРО в рамките на правомощията му за административен контрол по отношение на доставчик на електронни съобщителни услуги, за да може последният да изпълни задълженията си по разпоредба от правото на Съюза, попадаща в обхвата на правната уредба в областта на електронните съобщения, задължава пряко този доставчик на услуги да измени договорните условия по смисъла на член 105, параграф 4, първа алинея от Директива 2018/1972.
48      Освен това е необходимо да се припомни, че съгласно член 288, втора алинея ДФЕС регламентът „е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки“ и че съгласно постоянната съдебна практика по силата на тази разпоредба и с оглед на самото естество на регламентите и тяхната функция в системата от източници на правото на Съюза разпоредбите на регламентите по общо правило имат непосредствено действие в националните правни системи, без да е необходимо националните органи да приемат мерки за прилагането им (решение от 16 януари 2024 г., Österreichische Datenschutzbehörde, C‑33/22, EU:C:2024:46, т. 60 и цитираната съдебна практика).
49      Несъмнено някои разпоредби на регламент могат да налагат приемането на национални мерки за прилагане от държавите членки (решение от 15 юни 2021 г., Facebook Ireland и др., C‑645/19, EU:C:2021:483, т. 110 и цитираната съдебна практика). В случая обаче в акта си за преюдициално запитване запитващата юрисдикция не споменава такива национални мерки за прилагане и в крайна сметка от член 3, параграф 3 от Регламент 2015/2120 не следва, че за прилагането на тази разпоредба е необходимо приемането на такива национални мерки за прилагане.
50      С оглед на изложените по-горе съображения на поставените въпроси следва да се отговори, че член 105, параграф 4, първа алинея от Директива 2018/1972 трябва да се тълкува в смисъл, че крайният ползвател има право да прекрати без допълнителни разходи договора, който е сключил с доставчик на електронни съобщителни услуги, когато последният предлага да измени този договор, за да го приведе в съответствие с тълкуването, възприето от Съда на Европейския съюз в решение, постановено в производство по преюдициално запитване, на разпоредба от правото на Съюза, уреждаща някои аспекти на такъв договор, или с насоките на ОЕРЕС, приети вследствие на това съдебно решение, или още с решение, взето от НРО по отношение на този доставчик, с което се вземат предвид посоченото съдебно решение и тези насоки.
По съдебните разноски
51      С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:
Член 105, параграф 4, първа алинея от Директива (ЕС) 2018/1972 на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2018 година за установяване на Европейски кодекс за електронни съобщения
трябва да се тълкува в смисъл, че
крайният ползвател има право да прекрати без допълнителни разходи договора, който е сключил с доставчик на електронни съобщителни услуги, когато последният предлага да измени този договор, за да го приведе в съответствие с тълкуването, възприето от Съда на Европейския съюз в решение, постановено в производство по преюдициално запитване, на разпоредба от правото на Съюза, уреждаща някои аспекти на такъв договор, или с насоките на Органа на европейските регулатори в областта на електронните съобщения, приети вследствие на това съдебно решение, или още с решение, взето от национален регулаторен орган по отношение на този доставчик, с което се вземат предвид посоченото съдебно решение и тези насоки.
Подписи
*      Език на производството: унгарски.