62024CJ0810
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
z 5. februára 2026 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Smernica 2014/23/EÚ – Postup udeľovania koncesie – Projektové financovanie zo strany súkromného subjektu – Hodnotenie a schválenie návrhu financovania – Verejné obstarávanie vyhlásené na základe tohto návrhu – Právo prednosti príslušného hospodárskeho subjektu, ktorý je navrhovateľom, pod podmienkou, že zaistí podmienky najlepšej ponuky – Zmena vykonaná po predložení pôvodnej ponuky – Článok 3 – Zásady rovnosti zaobchádzania, nediskriminácie a proporcionality – Porušenie“
Vo veci C‑810/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko) z 25. novembra 2024 a doručený Súdnemu dvoru 26. novembra 2024, ktorý súvisí s konaním:
Urban Vision SpA
proti
Comune di Milano,
Digital Vox Srl, predtým A & C Network Srl,
za účasti:
VOX Communication Srl,
SÚDNY DVOR (druhá komora),
v zložení: predsedníčka druhej komory K. Jürimäe, predseda Súdneho dvora K. Lenaerts, vykonávajúci funkciu sudcu druhej komory, sudcovia F. Schalin, M. Gavalec (spravodajca) a Z. Csehi,
generálny advokát: M. Campos Sánchez‑Bordona,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Urban Vision SpA, v zastúpení: F. Iacovone, V. Monello a F. Sciaudone, avvocati,
–
Comune di Milano, v zastúpení: A. Mandarano, S. Pagano a S. Pagliosa, avvocati,
–
Digital Vox Srl, v zastúpení: P. Bertacco, J. E. P. Recla a A. Reggio D’Aci, avvocati,
–
talianska vláda, v zastúpení: S. Fiorentino, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci A. Giovannini a E. Manzo, avvocati dello Stato,
–
Európska komisia, v zastúpení: A. Biolan, C. Biz a G. Wils, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 49 a 56 ZFEÚ, smernice Európskeho parlamentu a Rady 2014/23/EÚ z 26. februára 2014 o udeľovaní koncesií (Ú. v. EÚ L 94, 2014, s. 1), článku 12 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/123/ES z 12. decembra 2006 o službách na vnútornom trhu (Ú. v. EÚ L 376, 2006, s. 36), ako aj zásad proporcionality, riadnej správy vecí verejných a efektívnosti.
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Urban Vision SpA na jednej strane a Comune di Milano (mesto Miláno, Taliansko) a spoločnosťou Digital Vox Srl, predtým A & C Network Srl, na strane druhej vo veci zadania zákazky týkajúcej sa návrhu, dodávky, inštalácie, správy a údržby automatizovaných verejných toaliet skupine tvorenej spoločnosťami Digital Vox a Vox Communication Srl (ďalej len „skupina“).
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 2006/123
3
Odôvodnenie 57 smernice 2006/123 uvádza:
„Ustanovenia tejto smernice týkajúce sa systémov udeľovania povolení by sa mali zaoberať prípadmi, keď si prístup k činnosti v oblasti služieb alebo jej vykonávanie prevádzkovateľmi vyžaduje rozhodnutie príslušného orgánu. Netýka sa to rozhodnutí príslušných orgánov o založení verejného alebo súkromného subjektu na poskytovanie konkrétnej služby, ani na uzatvorenie zmlúv príslušnými orgánmi na poskytovanie konkrétnej služby, ktorú upravujú predpisy o verejnom obstarávaní, pretože táto smernica sa nezaoberá pravidlami verejného obstarávania.“
4
Článok 3 tejto smernice s názvom „Vzťah k iným ustanoveniam práva Spoločenstva“ v odseku 1 stanovuje:
„Ak existuje rozpor medzi ustanoveniami tejto smernice a ustanovením iného aktu Spoločenstva, ktorý upravuje osobitné aspekty prístupu k činnosti v oblasti služieb alebo jej výkonu v osobitných oblastiach alebo v osobitných povolaniach, má ustanovenie iného aktu Spoločenstva prednosť a uplatňuje sa na tieto osobitné oblasti alebo povolania.…“
5
Článok 9 uvedenej smernice, nazvaný „Systémy udeľovania povolení“, v odseku 3 stanovuje:
„Tento oddiel sa nevzťahuje na tie aspekty systémov udeľovania povolení, ktoré sa priamo alebo nepriamo riadia inými nástrojmi Spoločenstva.“
6
Článok 12 tej istej smernice stanovuje podmienky „výberové[ho] konani[a] v prípade viacerých kandidátov“.
Smernica 2014/23
7
Odôvodnenia 8, 14, 18, 68 a 73 smernice 2014/23 stanovujú:
„(8)
V prípade koncesií, ktoré sa rovnajú určitej hodnote alebo ju presahujú, je vhodné stanoviť minimálnu koordináciu vnútroštátnych postupov pri zadávaní takýchto zákaziek na základe zásad ZFEÚ, aby sa zaručilo otvorenie sa koncesií hospodárskej súťaži a primeraná právna istota. Tieto ustanovenia o koordinácii by nemali presahovať rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie uvedených cieľov a zabezpečenie určitého stupňa flexibility. Členským štátom by sa malo umožniť doplniť a ďalej rozvíjať tieto ustanovenia, ak to považujú za vhodné, najmä na lepšie zaistenie dodržovania uvedených zásad.
…
(14)
Okrem toho niektoré akty členského štátu, napríklad povolenia alebo licencie, v ktorých členský štát alebo orgán verejnej moci tohto členského štátu stanovuje podmienky vykonávania hospodárskej činnosti, vrátane podmienky vykonať danú operáciu, ktorá sa zvyčajne udeľuje na žiadosť hospodárskeho subjektu, a nie z iniciatívy verejného obstarávateľa alebo obstarávateľa, a v prípade ktorých hospodársky subjekt môže slobodne prestať uskutočňovať stavebné práce alebo poskytovať služby, by sa nemali považovať za koncesie. V prípade týchto aktov členského štátu sa uplatňujú osobitné ustanovenia smernice [2006/123]. Na rozdiel od uvedených aktov členského štátu sa v koncesiách stanovujú vzájomne záväzné povinnosti, na základe ktorých sa na vykonanie týchto stavebných prác alebo poskytnutie týchto služieb vzťahujú osobitné požiadavky vymedzené verejným obstarávateľom alebo obstarávateľom, ktoré sú právne vymáhateľné.
…
(18)
… Hlavný znak koncesie, t. j. právo na využívanie stavieb alebo služieb, vždy znamená prenos prevádzkového rizika ekonomickej povahy na koncesionára vrátane možnosti, že sa mu nevrátia investície vynaložené a náklady vzniknuté pri prevádzkovaní stavby alebo poskytovaní zadaných služieb v rámci bežných prevádzkových podmienok, aj keď časť rizika zostáva na verejnom obstarávateľovi alebo obstarávateľovi. …
…
(68)
Koncesie sú obvykle dlhodobé, komplexné dojednania, v prípade ktorých koncesionár na seba preberá zodpovednosť a riziká, ktoré tradične nesú verejní obstarávatelia a obstarávatelia a ktoré zvyčajne patria do ich oblasti pôsobnosti. Z uvedeného dôvodu, s výhradou dodržiavania súladu s touto smernicou a zásadami transparentnosti a rovnakého zaobchádzania, by sa verejným obstarávateľom a obstarávateľom mala poskytnúť značná flexibilita pri stanovení a organizácii postupu vedúceho k výberu koncesionára. V záujme zabezpečenia rovnakého zaobchádzania a transparentnosti počas celého postupu udeľovania je však vhodné, aby sa v súvislosti s postupom udeľovania ustanovili základné záruky vrátane informácií o povahe a rozsahu pôsobnosti koncesie, obmedzenia počtu záujemcov, šírenia informácií záujemcom a uchádzačom a dostupnosti vhodných záznamov. Takisto je nevyhnutné ustanoviť, že sa nemožno odchýliť od pôvodných podmienok oznámenia o koncesii, aby sa zabránilo nespravodlivému zaobchádzaniu s niektorým z potenciálnych záujemcov.
…
(73)
Verejní obstarávatelia alebo obstarávatelia by mali hodnotiť ponuky na základe jedného alebo viacerých kritérií na vyhodnotenie ponúk. … Tieto kritéria by mali byť všetkým potenciálnym uchádzačom alebo záujemcom sprístupnené vopred, mali by súvisieť s predmetom zákazky a nemali by verejnému obstarávateľovi alebo obstarávateľovi ponechávať neobmedzenú voľnosť výberu. Mali by umožniť účinnú hospodársku súťaž a byť sprevádzané požiadavkami, ktoré umožňujú účinné overenie informácií, ktoré uchádzači poskytli. Malo by byť možné zahŕňať medzi kritériá na vyhodnotenie ponúk okrem iného environmentálne a sociálne kritériá alebo kritériá súvisiace s inováciou. Verejní obstarávatelia alebo obstarávatelia by mali zároveň uviesť kritériá na vyhodnotenie ponúk v zostupnom poradí významnosti, aby zabezpečili rovnaké zaobchádzanie s potenciálnymi uchádzačmi tým, že im umožnia oboznámiť sa so všetkými prvkami, ktoré by mali zohľadniť pri vypracúvaní svojich ponúk.
Vo výnimočných prípadoch, ak verejný obstarávateľ alebo obstarávateľ dostane ponuku, v ktorej sa navrhuje inovačné riešenie s výnimočnou úrovňou funkčného plnenia, ktoré obozretný verejný obstarávateľ alebo obstarávateľ nemohol predvídať, verejný obstarávateľ alebo obstarávateľ by mal mať výnimočne možnosť zmeniť poradie dôležitosti kritérií na vyhodnotenie ponúk, aby zohľadnil nové možnosti vyplývajúce z tohto inovačného riešenia, za predpokladu, že táto zmena poradia zabezpečí rovnaké zaobchádzanie so všetkými skutočnými aj potenciálnymi uchádzačmi vydaním novej výzvy na predloženie ponúk, alebo prípadne uverejnením nového oznámenia o koncesii.“
8
Článok 3 smernice 2014/23 s názvom „Zásada rovnakého zaobchádzania, nediskriminácie a transparentnosti“ v odseku 1 stanovuje:
„Verejní obstarávatelia a obstarávatelia zaobchádzajú s hospodárskymi subjektmi rovnako a nediskriminačne a konajú transparentne a primerane.
Návrh postupu udeľovania koncesie, vrátane stanovenia predpokladanej hodnoty, sa nesmie robiť so zámerom vylúčiť ho z rozsahu pôsobnosti tejto smernice alebo neprimerane zvýhodniť či znevýhodniť niektoré hospodárske subjekty alebo niektoré stavebné práce, tovar alebo služby.“
9
Podľa článku 5 bodu 1 tejto smernice:
„Na účely tejto smernice sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:
1.
‚Koncesie‘ sú koncesie na stavebné práce alebo koncesie na služby vymedzené v písmenách a) a b):
a)
‚koncesia na stavebné práce‘ je odplatná zmluva uzavretá písomne, prostredníctvom ktorej jeden alebo viacerí verejní obstarávatelia alebo obstarávatelia poverujú uskutočnením stavebných prác jeden alebo viaceré hospodárske subjekty, pričom jej protiplnením je buď len právo na využívanie stavby, ktorá je predmetom zmluvy, alebo toto právo spolu s peňažným plnením;
b)
‚koncesia na služby‘ je odplatná zmluva uzavretá písomne, prostredníctvom ktorej jeden alebo viacerí verejní obstarávatelia alebo obstarávatelia poverujú poskytovaním a riadením iných služieb ako je uskutočnenie stavebných prác uvedené v písmene a) jeden alebo viaceré hospodárske subjekty, pričom jej protiplnením je buď len právo na využívanie služieb, ktoré sú predmetom zmluvy, alebo toto právo spolu s peňažným plnením.
Udeľovanie koncesií na stavebné práce alebo služby znamená prenesenie prevádzkového rizika na koncesionára pri využívaní týchto prác alebo služieb, ktoré zahŕňa riziko na strane dopytu alebo ponuky alebo obe tieto riziká. Predpokladá sa, že koncesionár prevzal prevádzkové riziko, ak za bežných prevádzkových podmienok nie je zaručená návratnosť investícií vynaložených alebo nákladov vzniknutých pri prevádzkovaní stavieb alebo poskytovaní služieb, ktoré sú predmetom koncesie. Časť rizika preneseného na koncesionára musí zahŕňať reálne vystavenie voči výkyvom trhu tak, aby akákoľvek potenciálna predpokladaná strata vzniknutá koncesionárovi nebola iba nominálna alebo zanedbateľná.“
10
Článok 8 uvedenej smernice, nazvaný „Finančný limit a metódy výpočtu predpokladanej hodnoty koncesií“, v odseku 1 stanovuje:
„Táto smernica sa vzťahuje na koncesie, ktorých hodnota sa rovná alebo je vyššia ako 5186000 [eur].“
11
Článok 30 tej istej smernice s názvom „Všeobecné zásady“ v odsekoch 1 a 2 uvádza:
„1.   Verejný obstarávateľ alebo obstarávateľ slobodne organizuje postup vedúci k výberu koncesionára, pričom sa musí dodržať súlad s touto smernicou.
2.   Návrh postupu udeľovania koncesie rešpektuje zásady ustanovené v článku 3. Verejný obstarávateľ alebo obstarávateľ počas postupu udeľovania koncesie predovšetkým neposkytuje informácie diskriminačným spôsobom, v dôsledku ktorého by niektorí záujemcovia alebo uchádzači mohli oproti iným získať výhodu.“
12
Podľa článku 41 smernice 2014/23, nazvaného „Kritériá na vyhodnotenie ponúk“:
„1.   Koncesie sa udeľujú na základe objektívnych kritérií, ktoré sú v súlade so zásadami stanovenými v článku 3 a ktorými sa zaistí, že sa ponuky posudzujú v podmienkach účinnej hospodárskej súťaže, čo verejnému obstarávateľovi alebo obstarávateľovi umožní určiť celkovú hospodársku výhodu.
2.   Kritériá na vyhodnotenie ponúk sú spojené s predmetom koncesie a nedávajú verejnému obstarávateľovi alebo obstarávateľovi neobmedzenú voľnosť výberu. Môžu okrem iného zahŕňať environmentálne a sociálne požiadavky a požiadavky súvisiace s inováciou.
Tieto kritériá sú sprevádzané požiadavkami, ktoré umožňujú účinné overenie informácií, ktoré uchádzači poskytli.
Verejný obstarávateľ alebo obstarávateľ overí, či ponuky riadne spĺňajú kritériá na vyhodnotenie ponúk.
3.   Verejný obstarávateľ alebo obstarávateľ uvedie kritériá v zostupnom poradí významnosti.
Bez ohľadu na prvý odsek, ak verejný obstarávateľ alebo obstarávateľ dostane ponuku, v ktorej sa navrhuje inovačné riešenie s výnimočnou úrovňou funkčného plnenia, ktoré obozretný verejný obstarávateľ alebo obstarávateľ nemohol predvídať, verejný obstarávateľ alebo obstarávateľ môže výnimočne zmeniť poradie dôležitosti kritérií na vyhodnotenie ponúk, aby zohľadnil takéto inovačné riešenie. V uvedenom prípade verejný obstarávateľ alebo obstarávateľ informuje všetkých uchádzačov o zmene poradia dôležitosti a vydá novú výzvu na predloženie ponúk, pričom rešpektuje minimálne lehoty uvedené v článku 39 ods. 4. Ak kritériá na vyhodnotenie ponúk boli uverejnené v okamihu uverejnenie oznámenia o koncesii, verejný obstarávateľ alebo obstarávateľ uverejní nové oznámenia o koncesii, pričom rešpektuje minimálne lehoty uvedené v článku 39 ods. 3.
Zmena poradia dôležitosti nesmie viesť k diskriminácii.“
Talianske právo
13
Decreto legislativo n. 50 – Codice dei contratti pubblici (legislatívny dekrét č. 50, Zákonník verejného obstarávania), z 18. apríla 2016 (GURI č. 91 z 19. apríla 2016, riadny dodatok č. 10), ktorý má okrem iného za cieľ prebrať smernicu 2014/23 do talianskeho práva, vo verzii uplatniteľnej na spor vo veci samej (ďalej len „Zákonník verejného obstarávania“) obsahoval článok 183, nazvaný „Projektové financovanie“, ktorého odseky 4 a 15 stanovovali:
„4.   Verejní obstarávatelia posúdia predložené ponuky podľa kritéria ekonomicky najvýhodnejšej ponuky na základe najlepšieho pomeru medzi kvalitou a cenou.
…
15.   Hospodárske subjekty môžu predkladať verejným obstarávateľom návrhy na uskutočnenie verejných prác… Návrh obsahuje štúdiu uskutočniteľnosti, návrh dohody, hospodársky a finančný plán osvedčený niektorým zo subjektov uvedených v prvej vete odseku 9, ako aj špecifikáciu vlastností služby a riadenia. … Hospodársky a finančný plán zahŕňa sumu nákladov vynaložených na prípravu návrhu, vrátane práv k predmetom duševného vlastníctva podľa článku 2578 Codice civile (Občiansky zákonník). …
Verejný obstarávateľ posúdi uskutočniteľnosť návrhu v záväznej lehote troch mesiacov. V tejto súvislosti môže verejný obstarávateľ vyzvať predkladateľa návrhu, aby v štúdii uskutočniteľnosti vykonal zmeny nevyhnutné na jeho schválenie. Ak predkladateľ návrhu požadované zmeny nevykoná, návrh nemôže byť posúdený kladne. [Ak ešte nie je zapísaná,] štúdia uskutočniteľnosti s prípadnými zmenami [sa zapíše do programových nástrojov] prijatých verejným obstarávateľom na základe účinnej právnej úpravy a schvaľuje sa spôsobom uplatňujúcim sa na schvaľovanie projektov; predkladateľ návrhu je povinný zahrnúť prípadné dodatočné požadované zmeny v štádiu schválenia projektu, inak sa projekt považuje za neschválený. Schválená štúdia uskutočniteľnosti podlieha verejnému obstarávaniu, do ktorého je autor návrhu pozvaný. V oznámení o vyhlásení verejného obstarávania môže verejný obstarávateľ žiadať uchádzačov, vrátane predkladateľa návrhu, aby predložili prípadné varianty projektu. V oznámení o vyhlásení verejného obstarávania sa uvedie, že navrhovateľ [postupu projektového financovania (ďalej len ‚navrhovateľ‘)] si môže uplatniť svoje právo prednosti. Uchádzači, vrátane navrhovateľa, musia spĺňať podmienky uvedené v odseku 8 a predložiť ponuku obsahujúcu návrh dohody, hospodársky a finančný plán osvedčený niektorým zo subjektov uvedených v prvej vete odseku 9, špecifikáciu vlastností služby a riadenia, ako aj všetky prípadné varianty štúdie uskutočniteľnosti; uplatňujú sa odseky 4, 5, 6, 7 a 13. Ak navrhovateľ zákazku nezíska, môže v lehote pätnástich dní od oznámenia výsledku verejného obstarávania uplatniť svoje právo prednosti a stať sa úspešným uchádzačom, ak vyhlási, že sa zaväzuje splniť zmluvné povinnosti za rovnakých podmienok, aké ponúkol úspešný uchádzač. Ak zákazka nebola zadaná navrhovateľovi a ten neuplatnil svoje právo prednosti, má nárok, aby mu úspešný uchádzač nahradil náklady vynaložené na prípravu návrhu, v medziach stanovených v odseku 9. Ak si navrhovateľ uplatnil právo prednosti, pôvodný úspešný uchádzač má nárok, aby mu navrhovateľ nahradil náklady vynaložené na prípravu ponuky, v medziach stanovených v odseku 9.“
14
Odsek 9 tohto článku 183 v podstate stanovoval, že na účely účasti na verejnom obstarávaní musí každý uchádzač – vrátane navrhovateľa – predložiť hospodársky a finančný plán, ktorý „okrem náhrady výdavkov vynaložených na prípravu štúdie uskutočniteľnosti, ktorá je základom verejného obstarávania, zahŕňa aj výšku nákladov vynaložených na prípravu ponúk, vrátane práv k predmetom duševného vlastníctva podľa článku 2578 občianskeho zákonníka. Celková výška výdavkov uvedených v predchádzajúcej vete nesmie presiahnuť 2,5 % hodnoty investícií, ktorá vyplýva zo štúdie uskutočniteľnosti tvoriacej základ verejného obstarávania“.
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
15
Rozhodnutím z 29. mája 2020 mesto Miláno stanovilo usmernenia na realizáciu „projektov a iniciatív zameraných na obnovu mestských verejných priestranstiev prostredníctvom výberu technických sponzorov“. V tomto rozhodnutí sa uvádzalo, že postup sa začne uverejnením oznámenia, a to prípadne po predložení návrhu zo strany navrhovateľa, a že bude pokračovať tým, že mesto posúdi „súlad so strategickými cieľmi miestnej správy“ a hodnotu návrhov. Následne by malo byť zorganizované verejné obstarávanie, a to na základe uvedeného oznámenia, v ktorom sú uverejnené „charakteristiky a plnenia vyplývajúce z prijatého návrhu“ a stanovuje sa v ňom možnosť predkladateľa návrhu prispôsobiť tento návrh najlepšej ponuke.
16
Skupina bola jediným navrhovateľom, ktorý v marci 2021 mestu Miláno predložil návrh.
17
Dňa 20. júla 2021 toto mesto uverejnilo na svojej internetovej stránke verejné oznámenie, v ktorom žiadalo o „predloženie návrhov na zlepšenie“ návrhu, ktorý mesto dostalo zo strany skupiny a ktorý bol v tomto oznámení podrobne opísaný. Ako bolo oznámené v rozhodnutí z 29. mája 2020, pre prípad, že by predkladateľovi návrhu nebola pridelená zákazka, mu uvedené oznámenie priznávalo možnosť prispôsobiť v lehote pätnástich dní svoj návrh návrhu, ktorý bol považovaný za najlepší, a dosiahnuť tým pridelenie verejnej zákazky, ak vyhlási, že sa zaviaže splniť svoje zmluvné povinnosti za rovnakých podmienok, aké ponúkol pôvodný úspešný uchádzač, a nahradiť mu náklady, ktoré vynaložil na prípravu svojej ponuky (ďalej len „právo prednosti“).
18
Po skončení verejného obstarávania mesto Miláno rozhodnutím z 30. marca 2023 zadalo zákazku, o ktorú ide vo veci samej, spoločnosti Urban Vision, ktorá predložila návrh na zlepšenie.
19
Keďže však skupina využila svoje právo prednosti a prispôsobila svoju ponuku ponuke spoločnosti Urban Vision, mesto Miláno jej rozhodnutím z 28. apríla 2023 túto zákazku zadalo. Uvedená zákazka preberá charakteristické znaky návrhu predloženého spoločnosťou Urban Vision. Uvádza sa v nej, že skupina bude financovať, dodá a vybuduje 110 automatizovaných verejných toaliet, ktorých vlastníctvo po kolaudácii prechádza na mesto, a zaistí ich prevádzku a údržbu počas obdobia 24 rokov, a to za cenu 29100000 eur, ku ktorej sa pripočíta päť miliónov eur. Uvedené mesto musí počas 18 rokov zaručiť prevádzkovanie 97 reklamných plôch, ktoré po ich transformácii umožnia digitálne zobrazovanie. Okrem toho podľa výpočtov toho istého mesta sa hodnota „zlepšenia imidžu súvisiaceho s možnosťou obchodnej propagácie“ pohybuje v rozmedzí od 10352827 eur do 15517412 eur. Komunikačný plán zahŕňa „priamu propagáciu sponzora“ a „reklamu pre tretie osoby, ktoré tento sponzor ako sprostredkovateľ umiestni do priestorov, ktoré má k dispozícii“.
20
Urban Vision napadla rozhodnutie z 28. apríla 2023 na Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Regionálny správny súd pre Lombardsko, Taliansko), ktorý jej žalobu zamietol rozsudkom z 29. januára 2024.
21
Urban Vision sa proti tomuto rozsudku odvolala na Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. Tento predkladajúci súd uvádza, že v zákazke, o ktorú ide vo veci samej, protiplnenie zodpovedá hospodárskej výnosnosti vyplývajúcej z prevádzkovania 97 reklamných plôch, za ktoré úspešný uchádzač preberá riziko spojené s dopytom.
22
Uvedený súd z toho vyvodzuje, že táto zákazka patrí do pôsobnosti článku 183 Zákonníka verejného obstarávania, ktorý sa týka postupu projektového financovania, a teda aj do pôsobnosti pojmu „koncesia“ v zmysle článku 5 smernice 2014/23. Uvedenou zákazkou totiž úspešný uchádzač preberá zodpovednosť za vybudovanie automatizovaných verejných toaliet a premenu reklamných plôch s využitím vlastných zdrojov bez toho, aby dostal finančné protiplnenie.
23
Predkladajúci vnútroštátny súd uvádza, že podľa článku 183 ods. 15 tohto zákonníka malo byť v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania uvedené, že navrhovateľ môže uplatniť svoje právo prednosti.
24
Tento súd má však pochybnosti o tom, či toto ustanovenie preberá smernicu 2014/23 správne. Ak by sa totiž navrhovateľ dovolával svojho práva prednosti, mohlo by skresliť výsledok verejného obstarávania. V takom prípade, hoci navrhovateľ nezískal zákazku vo verejnom obstarávaní, mohol by sa stať úspešným uchádzačom tým, že by svoj návrh prispôsobil návrhu, ktorý bol považovaný za najlepší, čo sa zdá byť v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania.
25
Consiglio di Stato (Štátna rada) však uvádza, že odôvodnenie 68 smernice 2014/23 odkazuje na „značn[ú] flexibilit[u] pri stanovení a organizácii postupu vedúceho k výberu koncesionára“. Rovnako články 3 a 30 tejto smernice na účely dodržania zásady rovnosti zaobchádzania zdôrazňujú význam nediskriminačného oznamovania informácií, ktoré by mohli zvýhodniť niektorých záujemcov alebo uchádzačov v porovnaní s inými. Predovšetkým článok 41 ods. 3 uvedenej smernice stanovuje, že ak verejný obstarávateľ dostane ponuku, v ktorej sa navrhuje „inovačné riešenie“, „môže výnimočne zmeniť poradie dôležitosti kritérií na vyhodnotenie ponúk, aby zohľadnil takéto inovačné riešenie“, pod podmienkou, že vydá novú výzvu na predloženie ponúk, pričom „zmena poradia [kritérií] nesmie viesť k diskriminácii“. Okrem toho obmedzenia hospodárskej slobody by boli prípustné, ak by smerovali k zabezpečeniu nenarušenej hospodárskej súťaže vo všetkých členských štátoch.
26
Právo prednosti by však mohlo byť odôvodnené, pretože zhodnocovanie iniciatív súkromného sektora predstavuje uplatňovanie zásady horizontálnej subsidiarity stanovenej v článku 118 Costituzione della Repubblica Italiana (Ústava Talianskej republiky) a je vyjadrením spôsobu spolupráce, ktorý môže zefektívniť dosiahnutie verejných záujmov z hľadiska času a zdrojov. Právo prednosti môže tiež podporiť transformáciu miestnej správy prostredníctvom získania nových znalostí, ktoré sú vlastné súkromnému sektoru, a taktiež by to mohlo byť stimulačné pre podnikateľov.
27
Predkladajúci vnútroštátny súd však zdôrazňuje, že právo prednosti nemusí byť vhodné na dosiahnutie sledovaného cieľa alebo v každom prípade nemusí byť primerané, keďže existujú iné opatrenia, ktoré odmeňujú iniciatívu súkromného sektora a zároveň predstavujú menší zásah do verejného obstarávania.
28
Napokon, hoci prevádzkovanie 97 reklamných plôch nepredstavuje hlavný predmet zákazky, o ktorú ide vo veci samej, tento súd pripomína, že článok 12 smernice 2006/123 úplne nezakazuje zavedenie práva prednosti.
29
Predkladajúci vnútroštátny súd sa domnieva, že právo prednosti zvýhodňuje iniciatívu navrhovateľa tým, že mu zaručuje, že mu bude zákazka zadaná, aj keď najlepšiu ponuku predložil iný uchádzač. Toto ustanovenie teda nevyhnutne neodmeňuje osobu, ktorá predložila ponuku, ktorá je pre miestnu správu najlepšia. Okrem toho uvedené ustanovenie neobmedzuje pôsobnosť tohto práva prednosti. Tento súd tiež uvádza, že článok 183 ods. 15 Zákonníka verejného obstarávania nepredpokladá inovačnú povahu návrhu, či už pokiaľ ide o inherentnú charakteristiku predmetu návrhu alebo jeho novosť v porovnaní s predchádzajúcou činnosťou miestnej správy. Toto ustanovenie tiež nevyžaduje transparentnosť, pokiaľ ide o privilegované postavenie navrhovateľa, keďže existencia práva prednosti je oznámená v okamihu začatia verejného obstarávania, teda po predložení návrhu. Uvedené ustanovenie napokon nezohľadňuje prípad, keď návrh predloží viacero navrhovateľov.
30
Za týchto podmienok Consiglio di Stato (Štátna rada) rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:
„[Bránia] zásady slobody usadiť sa a slobody poskytovať služby uvedené v článkoch 49 a 56 ZFEÚ, ako aj smernica [2014/23], vykladané v spojení so zásadami proporcionality, riadnej správy vecí verejných a efektivity, a článok 12 smernice [2006/123], v prípade, ak ho Súdny dvor bude považovať za uplatniteľný, vnútroštátnej právnej úprave týkajúcej sa práva prednosti nachádzajúcej sa v článku 183 ods. 15 [Zákonníka verejného obstarávania]?“
O prejudiciálnej otázke
31
Na úvod treba po prvé uviesť, že zákazka, o ktorú ide vo veci samej, predstavuje v prvom rade koncesiu na stavebné práce v zmysle článku 5 bodu 1 písm. a) smernice 2014/23. Touto písomnou odplatnou zmluvou mesto Miláno poverilo skupinu vykonaním stavebných prác, pričom protiplnenie spočívalo v práve prevádzkovať 97 reklamných plôch nachádzajúcich sa na automatizovaných verejných toaletách. Je teda zjavné, že udelenie tejto koncesie na stavebné práce zahŕňa prevod finančného rizika spojeného s využívaním týchto reklamných plôch na skupinu. Pokiaľ však zákazka prekračuje prahovú hodnotu uplatniteľnosti smernice 2014/23 stanovenú v jej článku 8, čo je prípad zákazky, o ktorú ide vo veci samej, prevod finančného rizika predstavuje ústredné kritérium na určenie, že ide o koncesiu, ako to vyplýva z článku 5 bodu 1 druhého pododseku smernice 2014/23 v spojení s jej odôvodnením 18 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. novembra 2022, SHARENGO, C‑486/21, EU:C:2022:868, bod 61).
32
Po druhé jednak z článku 3 ods. 1 a článku 9 ods. 3 smernice 2006/123 v spojení s jej odôvodnením 57 a jednak z odôvodnenia 14 smernice 2014/23 vyplýva, že uplatniteľnosť druhej uvedenej smernice má za následok neuplatniteľnosť prvej uvedenej smernice, čo Súdny dvor zdôraznil v rozsudku zo 14. júla 2016, Promoimpresa a i. (C‑458/14 a C‑67/15, EU:C:2016:558, bod 45). Prejudiciálnu otázku teda treba skúmať z hľadiska smernice 2014/23 a nie z hľadiska smernice 2006/123.
33
Po tretie, keďže cieľom smernice 2014/23 bolo vo všeobecnosti vykonať len minimálnu koordináciu vnútroštátnych postupov udeľovania koncesií na stavebné práce a služby na základe zásad Zmluvy o FEÚ, treba tiež preskúmať, či je právo prednosti v súlade s článkami 49 a 56 ZFEÚ.
34
Z ustálenej judikatúry totiž vyplýva, že iba vnútroštátne opatrenie prijaté v oblasti, ktorá bola predmetom úplnej harmonizácie na úrovni Únie, sa musí posudzovať s ohľadom na ustanovenia tohto harmonizačného opatrenia a nie s ohľadom na ustanovenie primárneho práva [pozri najmä rozsudok z 20. apríla 2023, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Obec Ginosa), C‑348/22, EU:C:2023:301, bod 36 a citovanú judikatúru].
35
V rozsahu, v akom predkladajúci vnútroštátny súd vo svojej otázke odkazuje na článok 49, ako aj na článok 56 ZFEÚ, ktoré zakotvujú slobodu usadiť sa a slobodu poskytovania služieb, treba spresniť, že udelenie koncesie, o ktorú ide vo veci samej predpokladá prístup koncesionára na územie hostiteľského členského štátu s cieľom stabilnej a nepretržitej účasti na hospodárskom živote tohto štátu počas relatívne dlhého obdobia. Z toho vyplýva, že udelenie takejto koncesie spadá pod právo usadiť sa stanovené v článku 49 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júla 2024, Società Italiana Imprese Balneari, C‑598/22, EU:C:2024:597, bod 44 a citovanú judikatúru).
36
Okrem toho podľa článku 57 prvého odseku ZFEÚ sa ustanovenia Zmluvy o FEÚ týkajúce sa slobodného poskytovania služieb uplatnia len vtedy, ak sa neuplatnia najmä ustanovenia týkajúce sa práva usadiť sa. Z tohto dôvodu je potrebné vylúčiť uplatnenie článku 56 ZFEÚ.
37
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba konštatovať, že predkladajúci vnútroštátny súd sa svojou otázkou v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 1 smernice 2014/23 v spojení s článkom 49 ZFEÚ, článkami 30 a 41, ako aj odôvodnením 68 tejto smernice vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby členský štát priznal navrhovateľovi postupu projektového financovania, upraveného v článku 183 ods. 15 Zákonníka verejného obstarávania, právo prednosti, ktoré mu v prípade, že mu dotknutá zákazka pôvodne nebola zadaná, umožňuje prispôsobiť svoju ponuku tej od pôvodne vybraného úspešného uchádzača, a získať tak túto zákazku, a to pod podmienkou, že nahradí náklady, ktoré pôvodný úspešný uchádzač vynaložil na prípravu svojej ponuky, pričom táto náhrada nemôže presiahnuť 2,5 % predpokladanej hodnoty investícií, ktoré sa na základe štúdie vykonateľnosti tvoriacej základ verejného obstarávania, očakávajú od úspešného uchádzača.
38
V tejto súvislosti treba uviesť, že postup projektového financovania, ktorý je upravený článkom 183 ods. 15 Zákonníka verejného obstarávania, prebieha v troch etapách. Hospodársky subjekt najprv verejnému obstarávateľovi predloží návrh koncesie na stavebné práce, pričom mu predloží dokumentáciu obsahujúcu štúdiu uskutočniteľnosti, hospodársky a finančný plán, ako aj návrh koncesnej zmluvy. V druhom kroku verejný obstarávateľ posúdi uskutočniteľnosť tohto návrhu. V tejto fáze môže požiadať navrhovateľa, aby zmenil svoj návrh, a ak navrhovateľ súhlasí, štúdia sa schváli a zapíše do programových nástrojov verejného obstarávateľa ako projekt, ktorý sa má realizovať. Takto schválená štúdia uskutočniteľnosti v treťom kroku podlieha verejnému obstarávaniu, do ktorého je navrhovateľ pozvaný a v ktorom má právo prednosti. Konkrétne v prípade, že mu zákazka nebola zadaná, disponuje navrhovateľ lehotou pätnástich dní na prispôsobenie svojej ponuky tej od pôvodne vybraného úspešného uchádzača. V takom prípade je zákazka zadaná navrhovateľovi, a to pod podmienkou, že nahradí náklady, ktoré pôvodný úspešný uchádzač vynaložil na prípravu svojej ponuky, pričom však takto nahradená suma nesmie presiahnuť 2,5 % hodnoty investícií, ktorá vyplýva zo štúdie uskutočniteľnosti tvoriacej základ verejného obstarávania.
39
Keďže v prejednávanej veci je právo prednosti výslovne stanovené tak v článku 183 ods. 15 Zákonníka verejného obstarávania, ako aj v rozhodnutí mesta Miláno z 29. mája 2020 a v jeho oznámení z 20. júla 2021, zdá sa, že zásada transparentnosti je dodržaná. V dôsledku toho treba preskúmať, či právo prednosti porušuje zásadu rovnosti zaobchádzania zakotvenú v článku 3 ods. 1 smernice 2014/23.
40
V tejto súvislosti z bodu 38 tohto rozsudku vyplýva, že v rámci postupu projektového financovania vedie právo prednosti k spochybneniu poradia, ktoré verejný obstarávateľ stanovil na konci verejného obstarávania a že navrhovateľovi poskytuje skutočnú výhodu. Tým, že právo prednosti navrhovateľovi umožňuje prispôsobiť sa podmienkam ponúknutým pôvodne vybraným úspešným uchádzačom, de facto mu umožňuje zmeniť cenu, ktorú uviedol vo svojej ponuke.
41
Z ustálenej judikatúry pritom na jednej strane vyplýva, že povinnosť verejného obstarávateľa dodržiavať zásadu rovnosti zaobchádzania s uchádzačmi má za cieľ podporiť otvorenie postupov zadávania koncesií čo možno najširšej hospodárskej súťaži (pozri analogicky rozsudky z 23. decembra 2009, CoNISMa, C‑305/08, EU:C:2009:807, bod 37 a citovanú judikatúru, ako aj z 26. septembra 2024, Luxone a Sofein, C‑403/23 a C‑404/23, EU:C:2024:805, bod 50). Na druhej strane táto povinnosť, ktorá patrí do samotnej podstaty pravidiel Únie týkajúcich sa postupov zadávania koncesií na stavebné práce a služby, predovšetkým vyžaduje, aby sa s uchádzačmi zaobchádzalo rovnako tak v čase vypracúvania ich ponúk, ako aj v čase, keď sú tieto ponuky hodnotené verejným obstarávateľom. Z toho vyplýva, že ponuka sa po jej predložení v zásade nemôže meniť ani z podnetu verejného obstarávateľa, ani z podnetu uchádzača (pozri analogicky rozsudky z 22. júna 1993, Komisia/Dánsko, C‑243/89, EU:C:1993:257, bod 33; z 25. apríla 1996, Komisia/Belgicko, C‑87/94, EU:C:1996:161, body 51 a 52, ako aj z 13. júna 2024, BibMedia, C‑737/22, EU:C:2024:495, body 30 a 32 a citovanú judikatúru).
42
Keďže cena vo všeobecnosti predstavuje rozhodujúce kritérium hodnotenia ponúk vo verejnom obstarávaní, skutočnosť, že verejný obstarávateľ zohľadní len zmenu ceny ponúknutej v pôvodnej ponuke jedného uchádzača, tohto uchádzača zvýhodňuje oproti jeho konkurentom, čo porušuje zásadu rovnosti zaobchádzania s uchádzačmi (rozsudok z 25. apríla 1996, Komisia/Belgicko, C‑87/94, EU:C:1996:161, body 54 a 56), zaručenú článkom 3 ods. 1 smernice 2014/23, a predstavuje narušenie zdravej a účinnej hospodárskej súťaže (pozri analogicky rozsudok zo 14. septembra 2017, Casertana Costruzioni, C‑223/16, EU:C:2017:685, bod 40).
43
V prejednávanej veci má totiž právo prednosti, ktorým disponuje navrhovateľ, za následok, že ceny navrhnuté pred uplynutím lehoty na predkladanie ponúk priamo a s konečnou platnosťou neurčujú poradie uchádzačov. Tým, že právo prednosti umožňuje navrhovateľovi prispôsobiť sa podmienkam, ktoré boli ponúknuté pôvodným úspešným uchádzačom, ktorý predložil najnižšiu ponuku, umožňuje navrhovateľovi v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania optimalizovať svoju ponuku, aby mohol lepšie konkurovať ponukám svojich konkurentov v predmetnom konaní o udelenie koncesie. Z toho vyplýva, že predloženie ekonomicky najvýhodnejšej ponuky nezabezpečuje úspech vo verejnom obstarávaní.
44
Je pravda, že v rozsudku z 13. júna 2024, BibMedia (C‑737/22, EU:C:2024:495, bod 33), Súdny dvor konštatoval, že ustanovenie, ktoré na účely zachovania hospodárskej súťaže v dotknutom hospodárskom odvetví v súťažných podkladoch predpokladalo na jednej strane zadanie najvýznamnejšej časti zákazky uchádzačovi, ktorý predložil ekonomicky najvýhodnejšiu ponuku, a na druhej strane zadanie časti zákazky s nižšou hodnotou prednostne uchádzačovi, ktorý predložil druhú ekonomicky najvýhodnejšiu ponuku, pod podmienkou, že súhlasí s vykonaním tejto časti za cenu uchádzača, ktorý predložil ekonomicky najvýhodnejšiu ponuku, neobsahuje žiadny prvok rokovania. V prípade, že sa uchádzač, ktorý sa umiestnil na druhom mieste, odmietne prispôsobiť tejto cene, tá istá ponuka sa predloží uchádzačovi, ktorý sa umiestnil na treťom mieste, a tak ďalej v prípade, že tento uchádzač túto ponuku odmietne.
45
Záver, podľa ktorého takéto ustanovenie neobsahovalo žiadny prvok rokovania, ktorý je zakázaný zásadou rovnosti zaobchádzania, však úzko súvisel jednak s rozdelením predmetnej zákazky na časti a jednak s jej cieľom zachovať hospodársku súťaž v dotknutom hospodárskom odvetví.
46
Bez ohľadu na to, či právo prednosti v prejednávanej veci predstavuje rokovanie medzi navrhovateľom a verejným obstarávateľom, toto právo nepochybne umožňuje tomuto navrhovateľovi zmeniť svoju ponuku po jej predložení, čo zásada rovnosti zaobchádzania zakazuje. Platí to o to viac, že na rozdiel od ustanovenia, ktoré bolo jadrom veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 13. júna 2024, BibMedia (C‑737/22, EU:C:2024:495), právo prednosti môže vyvolávať účinky, ktoré nie sú v prospech hospodárskej súťaže, ale práve naopak, v jej neprospech.
47
Právo prednosti priznané navrhovateľovi postupu projektového financovania preto porušuje nielen článok 3 ods. 1 smernice 2014/23, ale aj článok 41 ods. 1 tejto smernice, podľa ktorého sa ponuky posudzujú „v podmienkach účinnej hospodárskej súťaže“.
48
Okrem toho žiadne z ustanovení uvedenej smernice, na ktoré poukazuje predkladajúci vnútroštátny súd nemožno vykladať tak, že členským štátom a verejným obstarávateľom umožňuje odchýliť sa od zásady rovnosti zaobchádzania uvedenej v článku 3 ods. 1 tej istej smernice, a tým odôvodniť právo prednosti.
49
V tejto súvislosti treba konštatovať, že miera voľnej úvahy priznaná verejnému obstarávateľovi pri organizovaní postupov udeľovania koncesií nemôže byť neobmedzená.
50
Je pravda, že článok 30 ods. 1 smernice 2014/23 v spojení s jej odôvodnením 68 priznáva verejnému obstarávateľovi slobodu či značnú flexibilitu pri organizovaní postupu, ktorý vedie k výberu koncesionára. Tento článok 30 ods. 1 možno vykladať aj s prihliadnutím na odôvodnenie 8 tejto smernice, ktoré zdôrazňuje, že uvedená smernica vykonáva len minimálnu koordináciu vnútroštátnych postupov pri udeľovaní koncesií, čím zabezpečuje určitý stupeň flexibility.
51
Ako sa však uvádza v odôvodnení 68 smernice 2014/23, značná flexibilita, ktorú má verejný obstarávateľ pri stanovení a organizovaní postupu vedúceho k výberu koncesionára, zostáva podmienená „dodržiavan[ím] súladu s touto smernicou a zásadami transparentnosti a rovnakého zaobchádzania“, čo predpokladá „ustanov[enie] základn[ých] záru[k] [týkajúcich sa postupu udelenia koncesie]… aby sa zabránilo nespravodlivému zaobchádzaniu s niektorým z potenciálnych záujemcov“.
52
Napriek značnej flexibilite priznanej verejným obstarávateľom postup udeľovania koncesie musí v súlade s článkom 30 ods. 2 tejto smernice rešpektovať zásady uvedené v jej článku 3. Posledná veta odôvodnenia 8 uvedenej smernice v tom istom zmysle spresňuje, že flexibilita poskytnutá členským štátom by im mala umožniť „doplniť a ďalej rozvíjať… ustanovenia [tej istej smernice], ak to považujú za vhodné, najmä na lepšie zaistenie dodržovania… zásad [Zmluvy o FEÚ]“.
53
Článok 30 ods. 1 smernice 2014/23 v spojení s jej odôvodnením 8 teda nemôže odôvodniť zásah, ktorý vyplýva z práva prednosti, do zásady rovnosti zaobchádzania zaručenej v článku 3 tejto smernice.
54
Rovnako je pravda, že podľa článku 41 ods. 3 druhého pododseku smernice 2014/23 v spojení s jej odôvodnením 73 môže verejný obstarávateľ výnimočne zmeniť poradie dôležitosti kritérií na vyhodnotenie ponúk, aby zohľadnil predloženie inovačného riešenia s výnimočnou úrovňou funkčného plnenia, ktoré obozretný verejný obstarávateľ nemohol predvídať.
55
Táto hypotéza, ktorú normotvorca Únie považoval za výnimočnú, však nepredpokladá prijatie návrhu na začatie postupu, ako je postup projektového financovania, ale prijatie ponuky adresovanej verejnému obstarávateľovi v rámci verejného obstarávania. Verejný obstarávateľ je predovšetkým povinný informovať všetkých uchádzačov o zmene poradia dôležitosti týchto kritérií a vydať novú výzvu na predloženie ponúk alebo prípadne nové oznámenie o koncesii, keďže, ako spresňuje článok 41 ods. 3 tretí pododsek smernice 2014/23, zmena poradia dôležitosti nesmie viesť k diskriminácii. V prejednávanej veci však o taký prípad nejde.
56
Okrem toho vzhľadom na vyššie uvedené dôvody treba tiež konštatovať, že právo prednosti predstavuje obmedzenie slobody usadiť sa zakotvenej v článku 49 ZFEÚ, keďže môže odradiť hospodárske subjekty pochádzajúce z iných členských štátov od účasti na postupe projektového financovania. Je však potrebné preskúmať, či toto právo prednosti možno odôvodniť na základe tohto článku 49 ZFEÚ.
57
V tejto súvislosti predkladajúci vnútroštátny súd uvádza, že prostredníctvom zhodnocovania iniciatív súkromného sektora, právo prednosti uplatňuje zásadu horizontálnej subsidiarity stanovenú v článku 118 Ústavy Talianskej republiky a je vyjadrením spôsobu spolupráce, ktorý môže zefektívniť dosiahnutie verejných záujmov z hľadiska času a zdrojov. Právo prednosti tak podporuje transformáciu miestnej správy prostredníctvom získania nových znalostí, ktoré sú vlastné súkromnému sektoru, a taktiež by to mohlo byť stimulačné pre podnikateľov.
58
Takýto cieľ nemôže spadať pod dôvody verejného poriadku, verejnej bezpečnosti a verejného zdravia, ktoré podľa článku 52 ods. 1 ZFEÚ môžu ako jediné odôvodniť obmedzenie slobody usadiť sa.
59
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 3 ods. 1 smernice 2014/23 v spojení s článkom 49 ZFEÚ, článkami 30 a 41, ako aj odôvodnením 68 tejto smernice sa má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby členský štát priznal navrhovateľovi postupu projektového financovania právo prednosti, ktoré mu v prípade, že mu dotknutá zákazka pôvodne nebola zadaná, umožňuje prispôsobiť svoju ponuku tej od pôvodne vybraného úspešného uchádzača, a získať tak túto zákazku, a to pod podmienkou, že nahradí náklady, ktoré pôvodný úspešný uchádzač vynaložil na prípravu svojej ponuky, pričom táto náhrada nemôže presiahnuť 2,5 % predpokladanej hodnoty investícií, ktoré sa na základe štúdie vykonateľnosti tvoriacej základ verejného obstarávania očakávajú od úspešného uchádzača.
O trovách
60
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
Článok 3 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2014/23/EÚ z 26. februára 2014 o udeľovaní koncesií v spojení s článkom 49 ZFEÚ, článkami 30 a 41, ako aj s odôvodnením 68 tejto smernice
sa má vykladať v tom zmysle, že:
bráni tomu, aby členský štát priznal navrhovateľovi postupu projektového financovania právo prednosti, ktoré mu v prípade, že mu dotknutá zákazka pôvodne nebola zadaná, umožňuje prispôsobiť svoju ponuku tej od pôvodne vybraného úspešného uchádzača, a získať tak túto zákazku, a to pod podmienkou, že nahradí náklady, ktoré pôvodný úspešný uchádzač vynaložil na prípravu svojej ponuky, pričom táto náhrada nemôže presiahnuť 2,5 % predpokladanej hodnoty investícií, ktoré sa na základe štúdie vykonateľnosti tvoriacej základ verejného obstarávania, očakávajú od úspešného uchádzača.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.