62018CJ0128_RES
Vec C‑128/18
Dumitru‑Tudor Dorobantu
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg)
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 15. októbra 2019
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Policajná a súdna spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie 2002/584/SVV – Európsky zatykač – Dôvody odmietnutia výkonu – Článok 4 Charty základných práv Európskej únie – Zákaz neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania – Väzenské podmienky v členskom štáte vydávajúcom zatykač – Posúdenie vykonávajúcim súdnym orgánom – Kritériá“
Súdna spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Odovzdanie odsúdených alebo podozrivých osôb súdnym orgánom vydávajúcim zatykač – Článok 1 ods. 3 – Povinnosť dodržiavať základné práva a právne zásady – Dosah – Hranice
(Charta základných práv Európskej únie, článok 4; rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, článok 1 ods. 3)
(pozri body 45 – 49)
Súdna spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Článok 15 ods. 2 – Odovzdanie odsúdených alebo podozrivých osôb súdnym orgánom vydávajúcim zatykač – Dôsledky konštatovania rizika neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania s osobou, na ktorú bol vydaný európsky zatykač
(Charta základných práv Európskej únie, článok 4; rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, článok 15 ods. 2)
(pozri body 50 – 57)
Súdna spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Odovzdanie odsúdených alebo podozrivých osôb súdnym orgánom vydávajúcim zatykač – Povinnosť dodržiavať základné práva a právne zásady – Väzenské podmienky v členskom štáte vydávajúcom zatykač – Riziko neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania – Overenie vykonávajúcim súdnym orgánom – Dosah
(Charta základných práv Európskej únie, článok 4; rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, článok 1 ods. 3)
(pozri body 60 – 69, 85 a výrok)
Súdna spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Odovzdanie odsúdených alebo podozrivých osôb súdnym orgánom vydávajúcim zatykač – Povinnosť dodržiavať základné práva a právne zásady – Väzenské podmienky v členskom štáte vydávajúcom zatykač – Riziko neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania – Overenie vykonávajúcim súdnym orgánom – Osobný priestor, ktorý má k dispozícii väzeň – Spôsoby výpočtu
(Charta základných práv Európskej únie, článok 4; rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, článok 1 ods. 3)
(pozri body 72 – 77, 85 a výrok)
Základné práva – Charta základných práv Európskej únie – Úroveň ochrany – Základné práva zaručené právom členského štátu – Európsky zatykač vydaný na účely výkonu trestu – Možnosť členského štátu podriadiť odovzdanie podmienke vyplývajúcej z vyšších minimálnych požiadaviek stanovených jeho vlastným väzobným systémom – Neexistencia
(Charta základných práv Európskej únie, článok 53; rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, články 3, 4 a 4a)
(pozri bod 79)
Súdna spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Odovzdanie odsúdených alebo podozrivých osôb súdnym orgánom vydávajúcim zatykač – Povinnosť dodržiavať základné práva a právne zásady – Väzenské podmienky v členskom štáte vydávajúcom zatykač – Riziko neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania – Overenie vykonávajúcim súdnym orgánom – Opatrenia na posilnenie kontroly väzenských podmienok, ktoré existujú v členskom štáte vydávajúcom zatykač – Možnosť vyvrátenia existencie rizika neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania vzhľadom na tieto opatrenia – Neexistencia
(Charta základných práv Európskej únie, článok 4; rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, článok 1 ods. 3)
(pozri body 80, 81, 85 a výrok)
Súdna spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi – Odovzdanie odsúdených alebo podozrivých osôb súdnym orgánom vydávajúcim zatykač – Povinnosť dodržiavať základné práva a právne zásady – Väzenské podmienky v členskom štáte vydávajúcom zatykač – Riziko neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania – Možnosť vyvážiť existenciu takého rizika úvahami súvisiacimi s funkčnosťou súdnej spolupráce v trestných veciach, ako aj so zásadami vzájomnej dôvery a vzájomného uznávania – Neexistencia
(Charta základných práv Európskej únie, článok 4; rámcové rozhodnutie Rady 2002/584, zmenené rámcovým rozhodnutím 2009/299, odôvodnenie 6 a článok 1 ods. 2 a 3)
(pozri body 82 – 85 a výrok)
Zhrnutie
Súdny orgán vykonávajúci európsky zatykač je povinný overiť, či väzenské podmienky dotknutej osoby v zariadení, v ktorom bude uväznená, dodržiavajú zákaz neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania
V rozsudku Dorobantu (C‑128/18), vyhlásenom 15. októbra 2019, Súdny dvor, zasadajúci vo veľkej komore, vyložil vzhľadom na zákaz mučenia a neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania alebo trestu, uvedený v článku 4 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) ustanovenie rámcového rozhodnutia o európskom zatykači (
1
), ktoré stanovuje, že tento nástroj nemôže mať za následok zmenu povinnosti rešpektovať základné práva a základné právne zásady, ktoré sú zakotvené v článku 6 EÚ.
Spor vo veci samej sa týka vykonania európskeho zatykača v Nemecku, ktorý bol vydaný rumunským súdom proti jednému z jeho štátnych príslušníkov. Nemecký súd, ktorý je orgánom vykonávajúcim tento európsky zatykač, sa pýta na kritériá, ktoré treba zohľadniť na účely posúdenia, či väzenské podmienky, ktorým bude podliehať tento štátny príslušník v prípade odovzdania rumunským orgánom, rešpektujú požiadavky vyplývajúce z článku 4 Charty. Prejednávaná vec umožnila Súdnemu dvoru spresniť judikatúru vyplývajúcu najmä z jeho rozsudkov vo veciach Aranyosi a Căldăraru (
2
) a Generalstaatsanwaltschaft (Podmienky uväznenia v Maďarsku) (
3
).
V prvom rade sa Súdny dvor vyjadril k intenzite a rozsahu preskúmavania, zo strany vykonávajúceho súdneho orgánu, pokiaľ ide o väzenské podmienky v členskom štáte vydávajúcom zatykač. V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že ak tento orgán disponuje objektívnymi, spoľahlivými, presnými a náležite aktualizovanými dôkazmi, ktoré potvrdzujú existenciu systémových alebo všeobecných nedostatkov týkajúcich sa väzenských podmienok vo väzenských zariadeniach členského štátu vydávajúceho zatykač, musí na účely posúdenia, či existujú závažné a preukázané dôvody domnievať sa, že osoba, ktorá je predmetom európskeho zatykača, bude po svojom odovzdaní do tohto členského štátu vystavená skutočnému riziku neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania, zohľadniť všetky relevantné vecné aspekty väzenských podmienok vo väzenskom zariadení, v ktorom konkrétne má byť uväznená. Vzhľadom na absolútnu povahu zákazu neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania toto preskúmanie nie je obmedzené na zjavné nedostatky.
Okrem toho na jednej strane vzhľadom na konkrétnu a presnú povahu takéhoto preskúmania a na druhej strane vzhľadom na lehoty, ktoré sú mu stanovené rámcovým rozhodnutím, vykonávajúci súdny orgán nemôže vykonať preskúmanie väzenských podmienok vo všetkých väzenských zariadeniach členského štátu vydávajúceho zatykač, v ktorých by dotknutá osoba mohla byť uväznená. Na účely preskúmania väzenských podmienok existujúcich vo väzenskom zariadení, v ktorom sa konkrétne uvažuje o uväznení tejto osoby, musí požiadať súdny orgán vydávajúci zatykač, aby poskytol informácie, ktoré považuje za potrebné, a v zásade sa musí spoliehať na uistenia poskytnuté týmto posledným uvedeným orgánom, pokiaľ neexistujú presné dôkazy, na základe ktorých by bolo možné domnievať sa, že väzenské podmienky sú v rozpore s článkom 4 Charty.
Medzi vecné skutočnosti, ktoré musí vykonávajúci súdny orgán posúdiť, patrí osobný priestor, ktorý je k dispozícii väzňovi v cele tohto zariadenia, hygienické podmienky, ako aj rozsah slobody pohybu väzňa v uvedenom zariadení.
V druhom rade, pokiaľ ide konkrétne o disponibilný osobný priestor, Súdny dvor uviedol, že vykonávajúci súdny orgán musí v situácii, keď v práve Únie neexistujú v tejto súvislosti minimálne normy, zohľadniť minimálne požiadavky vyplývajúce z článku 3 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (EDĽP) (
4
), keďže právo uvedené v tomto ustanovení zodpovedá právu zaručenému článkom 4 Charty. Súdny dvor s odkazom na judikatúru Európskeho súdu pre ľudské práva dospel najmä k záveru, že skutočnosť, že osobný priestor, ktorý má väzeň k dispozícii, je menší ako 3 m2 vo viacmiestnej cele, vedie k vzniku silného predpokladu o porušení článku 3 EDĽP, ktorý možno za normálnych okolností vyvrátiť len vtedy, ak je zníženie tohto osobného priestoru krátke, príležitostné a nepatrné, je sprevádzané slobodou pohybu a činnosťami mimo cely a ak dotknuté zariadenie poskytuje všeobecne decentné väzenské podmienky. Súdny dvor okrem toho spresnil, že výpočet disponibilného priestoru nesmie zahŕňať priestor obsadený hygienickými zariadeniami, ale má zahŕňať priestor obsadený nábytkom, pričom väzneným osobám musí byť zachovaná možnosť bežného pohybu v cele.
V treťom rade Súdny dvor rozhodol, že vykonávajúce súdne orgány môžu pri celkovom posúdení podmienok, za ktorých má byť väznená osoba, na ktorú bol vydaný európsky zatykač, zohľadniť najmä existenciu kontrolných opatrení, najmä súdneho preskúmania a posteriori, pokiaľ ide o väzenské podmienky v členskom štáte vydávajúcom zatykač. Tento orgán však nemôže vylúčiť existenciu skutočného rizika neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania len z toho dôvodu, že dotknutá osoba má v tomto členskom štáte možnosť podať opravný prostriedok, ktorým by mohla napadnúť podmienky svojho väznenia, alebo že existujú legislatívne alebo štrukturálne opatrenia s cieľom posilniť kontrolu väzenských podmienok.
Napokon vo štvrtom rade Súdny dvor rozhodol, že ak vykonávajúci súdny orgán zistí existenciu vážnych a preukázaných závažných dôvodov domnievať sa, že v prípade dotknutej osoby po jej odovzdaní do členského štátu vydávajúceho zatykač vznikne také riziko z dôvodu väzenských podmienok prevládajúcich vo väzenskom zariadení, v ktorom sa konkrétne predpokladá, že dotknutá osoba bude uväznená, nemožno na účely rozhodnutia o takomto odovzdaní vyvážiť úvahami týkajúcimi sa funkčnosti súdnej spolupráce v trestných veciach, ako aj zásad vzájomnej dôvery a vzájomného uznávania. Absolútna povaha, akú má zákaz neľudského alebo ponižujúceho zaobchádzania, totiž bráni tomu, aby základné právo nepodliehať takému zaobchádzaniu bolo nejakým spôsobom obmedzené takýmito úvahami. Potreba zabezpečiť, aby dotknutá osoba nepodliehala žiadnemu neľudskému alebo ponižujúcemu zaobchádzaniu, výnimočne odôvodňuje obmedzenie zásad vzájomnej dôvery a vzájomného uznávania.
(
1
)	Článok 1 ods. 3 rámcového rozhodnutia Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (Ú. v. ES L 190, 2002, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 34), zmeneného rámcovým rozhodnutím Rady 2009/299/SVV z 26. februára 2009 (Ú. v. EÚ L 81, 2009, s. 24).
(
2
)	Rozsudok Súdneho dvora z 5. apríla 2016, Aranyosi a Căldăraru (C‑404/15 a C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198).
(
3
)	Rozsudok Súdneho dvora z 25. júla 2018, Generalstaatsanwaltschaft (Podmienky uväznenia v Maďarsku) (C‑220/18 PPU, EU:C:2018:589).
(
4
)	Dohovor podpísaný v Ríme 4. novembra 1950.