Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
MANUEL
CAMPOS
SÁNCHEZ‑BORDONA
prednesené
5. februára
2026(1)
Vec C‑813/24
Smartflats SA
proti
Région de Bruxelles‑Capitale
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Cour
d’appel de
Bruxelles (Odvolací
súd
Brusel,
Belgicko)]
„ Prejudiciálne
konanie – Slobodné
poskytovanie
služieb – Smernica
2006/123/ES – Služby
na
vnútornom
trhu – Prevádzkovanie
turistického
ubytovacieho
zariadenia – Systém
udeľovania
povolení – Podmienky
udelenia
povolenia – Prevádzkovanie
podmienené
predchádzajúcim
ohlásením a registráciou – Požiadavka
týkajúca
sa
osvedčenia o súlade s územným
plánom – Nevyhnutnosť
územnoplánovacieho
povolenia – Účasť
regionálnych a obecných
orgánov
na
konaní – Neexistencia
lehôt
na
vydanie
rozhodnutia a súdnych
opravných
prostriedkov v konaní o vydaní
osvedčenia o súlade s územným
plánom “
1.        Predmetom
prejednávaného návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
je
zlučiteľnosť
predpisov,
ktoré v Région de
Bruxelles‑Capitale (región
Brusel‑hlavné
mesto,
Belgicko)
upravujú
povoľovanie a registráciu
turistických
ubytovacích
zariadení,
so
smernicou
2006/123/ES(2).
2.        Podľa
zložitých
regionálnych
právnych
predpisov,
ktorých
uplatňovanie
obecnými
orgánmi
vyvoláva
viaceré
otázky,
patrí k požiadavkám
na
povolenie
turistického
ubytovacieho
zariadenia
aj
vydanie
osvedčenia o súlade s územným
plánom.
3.        Súdny
dvor
sa v rozsudku
Cali Apartments(3) zaoberal
právnymi
otázkami,
ktoré
sú
viac
či
menej
podobné
tým,
ktoré
vznikajú v tomto
prejudiciálnom
konaní,
týkajúcimi
sa
francúzskej
právnej
úpravy
upravujúcej
turistické
ubytovacie
zariadenia,
na
ktoré
sa
vzťahoval
systém
predchádzajúceho
povolenia(4).
4.        V tejto
veci
má
Súdny
dvor
príležitosť
spresniť
svoju
judikatúru
týkajúcu
sa
zlučiteľnosti
vnútroštátnych
predpisov,
ktoré
obmedzujú
poskytovanie
služieb v oblasti
cestovného
ruchu,
so
smernicou
2006/123. K lepšiemu
pochopeniu
tejto
problematiky
môže
prispieť
nový
právny
nástroj,
ktorý
bol
prijatý
po
vydaní
rozsudku
Cali Apartments,
konkrétne
nariadenie
(EÚ)
2024/1028(5).
5.        Spor, v ktorom
bol
podaný
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
vznikol
za
okolností,
keď
mnohé
európske
mestá,
ktoré
sú
atraktívne
pre
turistov,
pociťujú
dôsledky
expanzie
tohto
typu
ubytovania.
Problémy
všetkého
druhu
(ekonomické,
sociálne,
urbanistické),
ktoré
spôsobuje
jeho
rozširovanie,
sú
aktuálnou
témou
politickej
diskusie v členských
štátoch.(6)
I.      Právny rámec
A.      Právo Únie: smernica 2006/123
6.        Odkazujem
na
citáciu
odôvodnení a ustanovení
smernice
2006/123,
ktorá
sa
nachádza v bodoch 3 až
11
rozsudku
Cali Apartments.
B.      Belgické právo
1.      Výnos z 8. mája 2014 (7)
7.        V článku 2 tohto
výnosu
sa
uvádza,
že
sa
ním
do
belgického
práva
čiastočne
preberá
smernica
2006/123.
8.        Článok 3 bod 2 vymedzuje
turistické
ubytovacie
zariadenie
(hébergement)
ako
„akékoľvek
ubytovanie  [(logement)],
ktoré
je
za
odplatu
pravidelne
alebo
príležitostne
ponúkané
turistom na jednu alebo viac nocí“.
9.        Článok 3 bod 6 stanovuje,
že
medzi
jednotlivé
kategórie
ubytovania
patria
„turistické
rezidencie“.
10.      Podľa článku 4 podlieha
prevádzkovanie
turistického
ubytovacieho
zariadenia
„predchádzajúcemu
ohláseniu“ a registrácii,
ako
aj
splneniu
podmienok
uvedených
najmä v článku 5 bode 2.(8)
11.      Podmienky
stanovené v článku 5 bode 2 zahŕňajú:
–        získanie
osvedčenia o požiarnej
bezpečnosti,
ktoré
vydáva
starosta
obce, v ktorej
sa
turistické
ubytovacie
zariadenie
nachádza,
na
základe
stanoviska
príslušného
orgánu.(9) V prípade
niektorých
zariadení
vrátane
turistických
rezidencií
môže
za
podmienok
stanovených
vládou
postačovať
zjednodušené
kontrolné
osvedčenie
[písmeno
a)];
–        získanie
osvedčenia
od
obce, v ktorej
sa
príslušné
turistické
ubytovacie
zariadenie
nachádza,
potvrdzujúceho,
že
toto
ubytovacie
zariadenie
„bolo
zriadené v súlade s platnými
predpismi
týkajúcimi
sa
územného
plánovania a urbanistickými
predpismi“
[písmeno
b)].
2.      Nariadenie z 24. marca 2016 (10)
12.      Pokiaľ
ide o osvedčenie o požiarnej bezpečnosti, v článku 27
sú
uvedené
podmienky
na
získanie
zjednodušeného
kontrolného
osvedčenia v zmysle článku 5 bodu 2 písm. a)
výnosu z 8. mája
2014.
13.      Článok 27
vyžaduje,
aby
maximálna
kapacita
ubytovacieho
zariadenia
bola
menšia
ako
desať
osôb a v tej
istej
budove
sa
nenachádzalo
žiadne
iné
ubytovacie
zariadenie,
alebo
aby
sa
zariadenie
nachádzalo v budove, v ktorej
sa
nachádza
niekoľko
turistických
ubytovacích
zariadení,
ktorých
celková
kapacita
je
menšia
ako
desať
osôb,
avšak v prípade
turistických
rezidencií
pod
podmienkou,
že
turistické
ubytovacie
zariadenie
neprevádzkuje
prevádzkovateľ,
ktorý
súčasne
prevádzkuje
viac
ako
päť
ubytovacích
zariadení.
3.      Regionálny územný plán(11)
14.      Osvedčenie o súlade s územným
plánom
vyžaduje,
aby
obec
potvrdila,
že
plánované
prevádzkovanie
je v súlade s územnoplánovacou
situáciou
nehnuteľnosti.
15.      V tejto
súvislosti
je
referenčným
dokumentom
glosár(12) PRAS, v ktorom
sa
rozlišuje
medzi
–        „obytnou
jednotkou“
(logement),
ktorá
je
vymedzená
ako
„súbor
priestorov
určených
na
bývanie
alebo
pobyt
jednej
alebo
viacerých
osôb,
ak
iné
využitie
nebolo
stanovené
zákonom,
vrátane
domovov
dôchodcov a schválených
alebo
dotovaných
ubytovacích
zariadení,
ale s výnimkou
hotelových
zariadení“,
na
jednej
strane
a
–        „hotelovým
zariadením“,
ktoré
je
vymedzené
ako
„zariadenie
určené
na
ubytovanie
osôb,
ktoré
môže
ponúkať
služby
zákazníkom,
ako
je
hotel,
hostel,
mládežnícky
hostel,
motel,
penzión,
apartmánový
hotel,
flat‑hotel…“,
na
druhej
strane.
4.      Bruselský zákonník územného plánovania(13)
16.      V článku 98 ods. 1 bode 5 sa
vyžaduje
získanie
územnoplánovacieho
povolenia,
ak
sa
má
zmeniť
účel
(t. j. funkcia,
na
ktorú
sa
má
nehnuteľnosť
využívať
podľa
príslušného
stavebného
alebo
územnoplánovacieho
povolenia)
alebo
využitie
(ktorým
sa v rámci
uvedeného
účelu
rozumie
konkrétna
činnosť
vykonávaná v nehnuteľnosti
alebo
na
nej)
nehnuteľnosti.
5.      Vysvetľujúci obežník ministerstva z 10. mája 2016 (14)
17.      Podľa bodu 2 tohto
obežníka:
–        „z hľadiska
územného
plánovania
hlavným
kritériom,
ktoré
odlišuje
hotelové
zariadenie
od
obytnej
jednotky,
je
skutočnosť,
že
funkcia
pobytu/bydliska
ustupuje
ubytovávaniu
príležitostných
zákazníkov“;
–        pojem
hotelové
zariadenie
„sa
má
vykladať
extenzívne a zahŕňa
akúkoľvek
formu
zariadenia
určeného
na
ubytovanie
príležitostných
zákazníkov,
čo
ho
odlišuje
od
pojmu obytná jednotka“;
–        „je
potrebné v konkrétnom
prípade
overiť,
či
si
činnosť
turistického
ubytovacieho
zariadenia
vykonávaná v budove
vyžaduje – alebo
nevyžaduje
–,
aby
bolo
určenie
budovy
zmenené
na
‚hotelové
zariadenie‘ v zmysle
PRAS“;
–        „ak
si
nehnuteľnosť, v ktorej
sa
turistické
ubytovacie
zariadenie
nachádza,
zachováva
svoju
hlavnú
funkciu
rezidenčného
bývania,
nemusí
sa
zmeniť
na
hotelové
zariadenie.
Tak
je
to
napríklad v prípade
obytných
jednotiek,
ktoré
sa
príležitostne
prenajímajú
turistom,
alebo v prípade
obytných
jednotiek, v ktorých
prevádzkovateľ
bežne
býva,
pričom
časť
obytnej
jednotky
prevádzkuje
ako
turistické
ubytovacie
zariadenie“;
–        „naopak,
ak
sa
nehnuteľnosť
využíva
výlučne
ako
turistické
ubytovacie
zariadenie,
takže v nej
už
žiaden
obyvateľ
bežne
nežije,
činnosť
turistického
ubytovacieho
zariadenia
už
nie
je
doplnkovou
činnosťou k činnosti
obytnej
jednotky a nehnuteľnosť
sa
musí
považovať
za
hotelové
zariadenie v zmysle
PRAS“,
–        „je
samozrejmé,
že
obciam
zostáva
úplná
diskrečná právomoc
pri
konkrétnom
posudzovaní
súladu
spôsobu
využívania
predmetnej
nehnuteľnosti“.
II.    Skutkový stav, spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
18.      Smartflats je
spoločnosť
pôsobiaca
na
bruselskom
trhu s nehnuteľnosťami,
najmä v oblasti
krátkodobého
prenájmu
nehnuteľností
určených
na
bývanie.
19.      Smartflats podala
10. septembra
2020
na
Service
Economie et
Emploi du
Service
Public Régional de
Bruxelles(15) predchádzajúce
vyhlásenie v súlade s článkom 4 výnosu z 8. mája
2014
na
účely
registrácie turistického
ubytovacieho
zariadenia v nehnuteľnosti
nachádzajúcej
sa v Bruseli.
20.      Bruselský
úrad
pre
hospodárstvo a zamestnanosť
11. novembra 2021
rozhodol,
že
žiadosť
je
neprípustná z dôvodu
neúplnosti
spisu.
Uviedol,
že
bez
vydania
registračného
čísla
nie
je
prevádzkovanie
povolené.
21.      Dňa
24. júna
2022
sa
Smartflats písomne
obrátila
na
primátora
mesta
Brusel
so
sťažnosťou
na
skutočnosť,
že
žiadosti o osvedčenia o požiarnej
bezpečnosti
sa
zrejme
nespracúvajú,
keďže
mesto
sa
domnieva,
že
uvedené
osvedčenie o súlade s územným
plánom
nemožno
vydať
(hoci
výnos z 8. mája
2014
nepodmieňuje
vydanie
jedného z týchto
dokumentov
vydaním
druhého).(16)
22.      Dňa
24. septembra
2022
Smartflats na
základe
výzvy
Bruselského
úradu
pre
hospodárstvo a zamestnanosť
potvrdila,
že v nehnuteľnosti
prevádzkuje
štyri
obytné
„jednotky“
určené
na
krátkodobý
prenájom.
23.      Dňa
5. októbra
2022
inšpektor
Bruselského
úradu
pre
hospodárstvo a zamestnanosť
konštatoval,
že v nehnuteľnosti
sa
prevádzkuje
turistické
ubytovacie
zariadenie,
ktoré
nespĺňa
požiadavky
výnosu z 8. mája
2014.
24.      Dňa
8. novembra
2022
Bruselský
úrad
pre
hospodárstvo a zamestnanosť
vydal
príkaz
na
okamžité
zastavenie
prevádzkovania
turistického
ubytovacieho
zariadenia z dôvodu,
že
Smartflats nepodala
pred
začatím
svojej
činnosti
vyhlásenie.
25.      Dňa
10. novembra
2022
Smartflats požiadala
primátora
mesta
Brusel o zjednodušené
kontrolné
osvedčenie
týkajúce
sa požiarnej
bezpečnosti
pre
sporné
turistické
ubytovacie
zariadenie.
26.      Dňa
7. decembra
2022
ministerský
predseda
vlády
regiónu
Brusel‑hlavné
mesto,
ktorý
bol
zodpovedný
za
cestovný
ruch,
potvrdil
príkaz
na
zastavenie
činnosti z 8. novembra
2022 z dôvodu,
že
Smartflats nemala
osvedčenie o požiarnej
bezpečnosti
uvedené v článku 5 ods. 2 písm. a)
výnosu z 8. mája
2014
ani
registračné
číslo,
ktoré
by
ju
oprávňovalo
prevádzkovať
predmetné
zariadenie v súlade s článkom 4 uvedeného
výnosu.
27.      Smartflats pokračovala v prevádzkovaní
nehnuteľností,
čo
viedlo k vydaniu
správy o porušení
príkazu
na
okamžité
zastavenie
činnosti
zo
7. februára
2023.
28.      Smartflats následne
požiadala o zjednodušené
osvedčenie o požiarnej
bezpečnosti.
Mesto
Brusel
jej
ho
22. mája
2023
odmietlo
vydať s odôvodnením,
že
nebola
podaná
žiadosť o územnoplánovacie
povolenie
na
zmenu
účelu
budovy.
Toto
osvedčenie
jej
bolo
nakoniec
vydané
po
podaní
príslušného
opravného
prostriedku.
29.      Dňa
15. júna
2023
inšpektor
Bruselského
úradu
pre
hospodárstvo a zamestnanosť
oznámil
spoločnosti
Smartflats,
že
má v úmysle
vykonať
príkaz
na
okamžité
zastavenie
činnosti.
Dňa
23. júna
2023
pristúpil k zapečateniu
nehnuteľnosti.
30.      Dňa
3. júla
2023
Smartflats podala
žalobu
na
Tribunal
de
première instance francophone de
Bruxelles (Frankofónny
súd
prvej
inštancie
Brusel,
Belgicko),
ktorou
sa
domáhala
zrušenia
príkazu
na
okamžité
zastavenie
činnosti,
ktorý
bol
vydaný
8. novembra
2022.
31.      Región
Brusel‑hlavné
mesto
tvrdil,
že
žaloba
spoločnosti
Smartflats je
nedôvodná, a podal
vzájomnú
žalobu,
ktorou
sa
domáhal,
aby
bol
zákaz
prevádzkovania
nehnuteľnosti
doplnený o penále.
32.      Tribunal
de
première instance francophone de
Bruxelles (Frankofónny
súd
prvej
inštancie
Brusel)
uznesením z 13. novembra 2023
vyhlásil
žalobu
spoločnosti
Smartflats za
nedôvodnú a vyhovel
vzájomnej
žalobe
regiónu
Brusel‑hlavné
mesto.
33.      Smartflats podala
proti
tomuto
uzneseniu
odvolanie
na
Cour
d’appel de
Bruxelles (Odvolací
súd
Brusel,
Belgicko) a tento
súd
podal
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania, v ktorom
žiada
Súdny
dvor,
aby
odpovedal
na
sedem
otázok,
spomedzi
ktorých
citujem
tretiu,
štvrtú,
piatu a šiestu
otázku.
34.      Tieto
štyri
otázky
znejú:
„3.      Bráni
článok 9
smernice
[2006/123] z hľadiska
požiadavky
proporcionality
právnej
úprave,
ktorá
podmieňuje
predchádzajúcim
ohlásením a registráciou
prevádzkovanie
akejkoľvek
obytnej
jednotky
vybavenej
nábytkom
potrebným
na
spanie a varenie,
prípadne
zahŕňajúcej
služby
hotelového
typu
za
príplatok,
ponúkanej
pravidelne
alebo
príležitostne
za
odplatu
turistom
na
jednu
noc
alebo
viac
nocí, a to z hlavného dôvodu,
že
je
to
potrebné
na
ochranu
turistov, a z vedľajšieho
(a implicitného)
dôvodu,
že
to
umožňuje
ochranu
mestského
prostredia,
ktorá
zahŕňa
ochranu
bývania?
4.      Bráni článok 10
smernice
[2006/123]
právnej
úprave,
ktorá
podmieňuje
predchádzajúcim
ohlásením a registráciou
prevádzkovanie
akejkoľvek
obytnej
jednotky
vybavenej
nábytkom
potrebným
na
spanie a varenie,
prípadne
zahŕňajúcej
služby
hotelového
typu
za
príplatok,
ponúkanej
pravidelne
alebo
príležitostne
za
odplatu
turistom
na
jednu
noc
alebo
viac
nocí,
čo
zahŕňa
najmä
predloženie
osvedčenia
vydaného
obcou, v ktorej
sa
príslušné
turistické
ubytovacie
zariadenie
nachádza,
potvrdzujúceho,
že
toto
ubytovacie
zariadenie
bolo
zriadené v súlade s platnými
predpismi v oblasti
územného
plánovania a urbanistickými
predpismi,
vzhľadom
na
to,
že
vnútroštátne
právne
predpisy o územnom
plánovaní a urbanizme
vyžadujú
získanie
územnoplánovacieho
povolenia v prípade
zmeny
využitia
alebo
účelu
nehnuteľnosti z ‚obytnej
jednotky‘
na
‚hotelové
zariadenie‘ a že
prevádzkovanie
obytnej
jednotky
vo
vyššie
uvedenom
zmysle
by
vzhľadom
na
spôsob,
akým
je
tento
pojem a pojem
turistické
ubytovacie
zariadenie
vymedzený v predmetných
predpisoch,
bolo
kvalifikované
ako
prevádzkovanie
hotelového
zariadenia?
5.      Je
odpoveď
na
predchádzajúcu
otázku
odlišná v závislosti
od
toho,
či
je
klasifikácia
toho,
čo
predstavuje
‚hotelové
zariadenie‘,
ponechaná
na
voľnom
uvážení
obecného
orgánu,
ako
je
stanovené v obežníku
ministerstva,
alebo
nie?
6.      Bráni
článok 13
smernice
[2006/123]
právnej
úprave,
ktorá
podmieňuje
predchádzajúcim
ohlásením a registráciou
prevádzkovanie
akejkoľvek
obytnej
jednotky
vybavenej
nábytkom
potrebným
na
spanie a varenie,
prípadne
zahŕňajúcej
služby
hotelového
typu
za
príplatok,
ponúkanej
pravidelne
alebo
príležitostne
za
odplatu
turistom
na
jednu
noc
alebo
viac
nocí,
čo
zahŕňa
najmä
predloženie
osvedčenia
vydaného
obcou, v ktorej
sa
príslušné
turistické
ubytovacie
zariadenie
nachádza,
potvrdzujúceho,
že
toto
ubytovacie
zariadenie
bolo
zriadené v súlade s platnými
predpismi v oblasti
územného
plánovania a urbanistickými
predpismi,
keď
na
vydanie
tohto
osvedčenia
nie
je
stanovená
žiadna
lehota,
nie
je
stanovená
žiadna
osobitná
povinnosť
odôvodnenia a nie
je
stanovený
žiaden
konkrétny
opravný
prostriedok?“
III. Konanie na Súdnom dvore
35.      Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
bol
doručený
do
kancelárie
Súdneho
dvora
27. novembra
2024.
36.      Smartflats,
belgická a holandská
vláda,
ako
aj
Európska
komisia
predložili
písomné
pripomienky.
Smartflats,
belgická
vláda a Komisia
sa
zúčastnili
na
pojednávaní
konanom
12. novembra
2025.
37.      Na
základe
pokynu
Súdneho
dvora
sa
budem
vo
svojich
návrhoch
zaoberať
len
treťou,
štvrtou,
piatou a šiestou
prejudiciálnou
otázkou.
IV.    Posúdenie
A.      Úvodné poznámky
38.      Predpoklady, z ktorých
vychádza
vnútroštátny
súd,
pomáhajú
vymedziť
dosah
sporu.
39.      Vnútroštátny
súd v podstate
žiada
Súdny
dvor,
aby
vyložil články 9,
10 a 13
smernice
2006/123 s cieľom
určiť,
či
je s nimi
zlučiteľný
systém
povoľovania
turistických
ubytovacích
zariadení
platný v regióne
Brusel‑hlavné
mesto, a to
najmä z dôvodu,
že
vyžaduje
povinné
predloženie
osvedčenia o súlade s územným
plánom(17) na
to,
aby
sa
nehnuteľnosť
mohla
využívať
ako
turistické
ubytovacie
zariadenie(18).
40.      Podľa
vnútroštátneho
súdu:
–        je
nesporné,
že
výnos z 8. mája
2014
patrí
do
pôsobnosti
smernice
2006/123 a že
činnosti,
aké
vykonáva
Smartflats (ktoré
spočívajú v prenajímaní
zariadených
priestorov
určených
na
bývanie
za
odplatu a na
krátke
obdobia, a to
príležitostným
zákazníkom,
ktorí
si v nich
nezriaďujú
bydlisko),
predstavujú
služby v zmysle článku 4 tejto
smernice,
–        tiež
nie
je
sporné,
že
výnosom z 8. mája
2014
sa
zavádza
systém
udeľovania
povolení v zmysle článku 9 smernice
2006/123, a nie
systém
„požiadaviek“,
aké
sú
stanovené v článkoch 14 a 15
tejto
smernice,
–        pokiaľ
ide o požiadavky
uložené článkom 9 smernice
2006/123,
systém
regiónu
Brusel‑hlavné
mesto
nie
je
diskriminačný a je
založený
na
závažných
dôvodoch
týkajúcich
sa
verejného
záujmu,
pričom
jeho
proporcionalita
je
otázna,
–        hoci
požiadavka
týkajúca
sa
osvedčenia
o požiarnej bezpečnosti zrejme
spĺňa
podmienky
stanovené v článku 10
smernice
2006/123,
je
sporné,
či
to
platí
aj
pre
požiadavku
týkajúcu
sa
predloženia
osvedčenia o súlade s územným
plánom.
B.      Tretia prejudiciálna otázka
41.      Vnútroštátny
súd
žiada o výklad článku 9 smernice
2006/123,
„z hľadiska
požiadavky
proporcionality“ s cieľom
určiť,
či
toto
ustanovenie
bráni
právnej
úprave, o akú
ide v prejednávanej
veci,
ktorá
–        podmieňuje
predchádzajúcim
ohlásením a registráciou
prevádzkovanie
akejkoľvek
obytnej
jednotky
vybavenej
nábytkom
potrebným
na
spanie a varenie,
prípadne
zahŕňajúcej
služby
hotelového
typu
za
príplatok,
ponúkanej
pravidelne
alebo
príležitostne
za
odplatu
turistom
na
jednu
noc
alebo
viac
nocí,
–        vychádza
„z hlavného
dôvodu,
že
je
to
potrebné
na
ochranu
turistov, a z vedľajšieho
(a implicitného)
dôvodu,
že
to
umožňuje
ochranu
mestského
prostredia,
ktorá
zahŕňa
ochranu
bývania“.
42.      Súlad
vnútroštátneho
systému
udeľovania
povolení
so
smernicou
2006/123
treba
posúdiť z hľadiska
článku 9
ods. 1
tejto
smernice.
Členské
štáty
ho
môžu
zaviesť
len
vtedy,
ak
nie
je
diskriminačný,
je
odôvodnený
závažným
dôvodom
týkajúcim
sa
verejného
záujmu a je
primeraný
vo
vzťahu k jeho
cieľu.
43.      Podmienky
na
získanie
povolenia
musia
byť v súlade s článkom 10
smernice
2006/123.
Podľa
neho
sa
systémy
udeľovania
povolení
musia
zakladať
na
kritériách,
ktoré
vymedzujú
výkon
hodnotiacej
právomoci
príslušných
orgánov a spĺňajú
znaky
uvedené v jeho
odseku 2.
44.      Tak
článok 9
ods. 1,
ktorý
sa
týka
odôvodnenia,
ako
aj
článok 10
ods. 2
smernice
2006/123
týkajúci
sa
kritérií
udeľovania
povolení
obsahujú
jasné,
presné a bezpodmienečné
povinnosti,
ktoré
im
priznávajú
priamy
účinok.(19)
45.      Systém
udeľovania
správnych
povolení
teda
musí
byť v súlade s uvedenými
dvoma
článkami.(20) Tento
súlad
si
vyžaduje
posúdiť,
či
obmedzenie
práva
usadiť
sa
nie
je
„v prvom
rade
diskriminačné z hľadiska
štátneho
občianstva,
ďalej
[je]
odôvodnené
naliehavým
dôvodom
všeobecného
záujmu, a napokon…
samo
osebe
zaruč[uje]
dosiahnutie
sledovaného
cieľa,
ne[jde]
nad
rámec
toho,
čo
je
potrebné
na
jeho
dosiahnutie[,] a nem[ôže]
byť
nahradené
inými
menej
obmedzujúcimi
opatreniami
umožňujúcimi
dosiahnuť
rovnaký
výsledok“.(21)
46.      Vnútroštátny
súd
musí v konečnom
dôsledku
zvážiť,
či
sú
splnené
tieto
tri
podmienky
stanovené v článku 9 smernice
2006/123,
lebo
najlepšie
pozná
skutkové
okolnosti
sporu.(22)
47.      Súdny
dvor
však
na
to,
aby
vnútroštátnemu
súdu
poskytol
užitočnú
odpoveď,
môže
poskytnúť
tomuto
súdu
usmernenia,
ktoré
mu
umožnia
rozhodnúť
spor,
ktorý
mu
bol
predložený.(23)
1.      Diskriminácia
48.      Z informácií,
ktoré
sú
obsiahnuté v spise,
nemožno
vyvodiť,
že
systém
udeľovania
povolení
je
diskriminačný,
keďže
sa
uplatňuje
rovnako
na
hospodárske
subjekty
usadené v regióne
Brusel‑hlavné
mesto a na
osoby,
ktoré
sú
štátnymi
príslušníkmi
iných
členských
štátov
alebo
sú v nich
usadené a ktoré
chcú
vykonávať
nezávislú
hospodársku
činnosť
na
území
tohto
regiónu.
49.      Vnútroštátny
súd
potvrdzuje
tento
záver.
Podľa
jeho
názoru
tento
systém
nezavádza
nijakú
diskrimináciu
medzi
poskytovateľmi
služieb
turistického
ubytovania.(24)
2.      Odôvodnenie závažnými dôvodmi týkajúcimi sa verejného záujmu
50.      Vnútroštátny
súd
vysvetľuje,
že
cieľom
spornej
právnej
úpravy
je
chrániť
turistov a mestské
životné
prostredie.(25)
51.      Podľa článku 4 bodu 8 smernice
2006/123
„závažné
dôvody
týkajúce
sa
verejného
záujmu“
sú
„dôvody
uznané
ako
také v judikatúre
Súdneho
dvora a zahŕňajú
tieto
dôvody:…
ochranu
spotrebiteľa,
príjemcov
služieb…,
ochranu
životného
prostredia a mestského
životného
prostredia…“.
52.      Ochrana
turistov
ako
používateľov
turistických
ubytovacích
zariadení
by
sa v zásade
mohla
zahrnúť
do
všeobecnejšieho
pojmu
ochrana
spotrebiteľa a príjemcov
služieb.
Ochrana
mestského
životného
prostredia
je
navyše
výslovne
uvedená v smernici
2006/123.
53.      Uvádzané
dvojaké
odôvodnenie
by
teda
zodpovedalo
niektorým z dôvodov,
ktoré
sú
prípustné
podľa
smernice
2006/123 a judikatúry
Súdneho
dvora.(26)
54.      Okrem
toho,
ako
som
už
uviedol, v nariadení
2024/1028
je
spomenutý
prípadný
vplyv
turistických
ubytovacích
zariadení
na
bytovú
politiku.
Súdny
dvor
„uznal,
že
požiadavky
súvisiace s politikou
sociálneho
bývania,
ktoré
smerujú k boju
proti
tlakom v oblasti
nehnuteľností,
najmä
ak
je
osobitný
trh
poznačený
štrukturálnym
nedostatkom
nehnuteľností
určených
na
bývanie a mimoriadne
vysokou
hustotou
obyvateľstva,
môžu
predstavovať
naliehavé
dôvody
všeobecného
záujmu“.(27)
3.      Nevyhnutnosť a proporcionalita systému udeľovania povolení založeného na cieli týkajúcom sa ochrany turistov
55.      V súlade s článkom 9 ods. 1
smernice
2006/123
je
potrebné
určiť,
či
sporný
systém
udeľovania
povolení:
a)
je
nevyhnutný
na
ochranu
turistov a b)
rešpektuje
požiadavky
zásady
proporcionality.
56.      Obmedzenia
poskytovania
služieb
uložené
členskými
štátmi
musia
byť v súlade
so
zásadou
proporcionality.
Tak
to
je v prípade,
ak
sú
tieto
obmedzenia
vhodné
na
zabezpečenie
dosiahnutia
sledovaného
cieľa,
nejdú
nad
rámec
toho,
čo
je
nevyhnutné
na
jeho
dosiahnutie, a iné,
menej
obmedzujúce
opatrenia
neumožňujú
dosiahnuť
rovnaký
výsledok.(28)
57.      Okrem
toho
vnútroštátna
právna
úprava
je
spôsobilá
zaručiť
dosiahnutie
uvedeného
cieľa
len
vtedy,
ak
skutočne
zodpovedá
úsiliu
dosiahnuť
ho
koherentne a systematicky.(29)
58.      Členský
štát,
ktorý
sa
chce
dovolávať
cieľa
spôsobilého
odôvodniť
prekážku
slobodného
poskytovania
služieb,
musí
poskytnúť
súdu,
ktorý
má
rozhodnúť o tejto
otázke,
všetky
informácie,
ktoré
mu
umožnia
uistiť
sa,
že
opatrenie
vyhovuje
požiadavkám
vyplývajúcim
zo
zásady
proporcionality.(30)
59.      Belgická
vláda:
–        tvrdí,
že
ochrana
turistov
bola
závažným
dôvodom
týkajúcim
sa
verejného
záujmu,
ktorého
dosiahnutie
bolo
prvoradým
cieľom
spornej
právnej
úpravy;
–        odôvodňuje
nevyhnutnosť a proporcionalitu
uvedenej
právnej
úpravy
tvrdením,
že
táto
právna
úprava
umožňuje
lepšie
chrániť
turistov
než
systém
jednoduchej
registrácie a následnej
kontroly,
ktorý
by
bol
menej
účinný.
Predchádzajúce
povolenie
zaručuje
turistovi,
že
ubytovacie
zariadenie,
ktoré
si
prenajme,
je
prevádzkované
legálne, a preto
spĺňa
všetky
požiadavky
stanovené v právnych
predpisoch
(minimálne
štandardy
obývateľnosti,
zdravia a bezpečnosti,
urbanistické
predpisy a ďalšie
predpisy
zaručujúce
bezúhonnosť
poskytovateľa
služieb).
60.      Komisia a Smartflats sa
naopak
domnievajú,
že
systém
udeľovania
povolení
pre
turistické
ubytovacie
zariadenia
zavedený v regióne
Brusel‑hlavné
mesto
nie
je
nevyhnutný
ani
primeraný
na
účely
ochrany
turistov,
lebo
existujú
menej
obmedzujúce
alternatívy.(31)
61.      Hoci o tejto
otázke
musí s konečnou
platnosťou
rozhodnúť
vnútroštátny
súd,
tvrdenia
spoločnosti
Smartflats a Komisie
považujem
za
presvedčivejšie.
62.      V prvom
rade,
ako
tvrdí
Komisia,
zabezpečenie
dodržiavania
minimálnych
štandardov
obývateľnosti,
zdravia a bezpečnosti
si
nevyžaduje
uplatňovanie
sporného
systému
predchádzajúceho
povolenia.
Dodržiavanie
týchto
požiadaviek
všetkými
ubytovacími
zariadeniami v regióne
Brusel‑hlavné
mesto
sa
už
vyžaduje, a to
najmä
podľa článkov 4 a 219
Code du
logement(32).
63.      Požiadavka
týkajúca
sa
osvedčenia o súlade s územným
plánom v rámci
systému
predchádzajúceho
povolenia
tiež
nemá
pridanú
hodnotu,
pokiaľ
ide o súlad
turistických
ubytovacích
zariadení s minimálnymi
štandardmi
obývateľnosti,
zdravia a bezpečnosti.
Toto
osvedčenie
potvrdzuje,
že
nehnuteľnosť
slúži
(je
určená)
na
určité
použitie,
teda
na
bývanie
alebo
na
ubytovanie v hotelovom
zariadení.
64.      V druhom
rade,
ak
sa
táto
problematika
posudzuje z hľadiska
informácií
poskytovaných
používateľom
turistických
ubytovacích
zariadení,
tieto
osoby
majú v rámci
kolaboratívneho hospodárstva
prepojeného s najpoužívanejšími
sprostredkovateľskými
platformami
(napríklad
Airbnb)
prístup k nástrojom
na
kontrolu a hodnotenie
kvality
ubytovacích
zariadení.(33)
65.      Podobné
nástroje
umožňujú
„záujemcom o ubytovanie
uskutočniť
riadne
informovaný
výber
medzi
ponukami
ubytovania
ponúkanými
prenajímateľmi
na
platforme“.(34)
66.      Na
účely
ochrany
turistov,
ktorí
si
prenajímajú
krátkodobé
ubytovanie,
sú
(neformálne)
nástroje
spojené s elektronickými
platformami
vo
všeobecnosti
účinné v kontexte
trhového
hospodárstva,
aké
je
základom
smernice
2006/123, a sú
bezpochyby
menej
obmedzujúce
ako
systém
predchádzajúceho
povolenia.
67.      Napokon v samotnom
Belgicku
Flámsky
región a Valónsky
región
uplatňujú
metódy
následnej
kontroly
turistických
ubytovacích
zariadení. Z dostupných
informácií
vyplýva,
že
tieto
metódy
kontroly
dosahujú v praxi
lepšie
výsledky
ako
systém
predchádzajúceho
povolenia v regióne
Brusel‑hlavné
mesto.(35)
68.      S výhradou
konečného
posúdenia
zo
strany
vnútroštátneho
súdu
teda
všetko
nasvedčuje
tomu,
že
sporný
systém
úplne
nespĺňa
kritériá
nevyhnutnosti a proporcionality
na
účely
dosiahnutia
cieľa
týkajúceho
sa
ochrany
turistov.
4.      Nevyhnutnosť a proporcionalita systému udeľovania povolení založeného na cieli týkajúcom sa ochrany mestského životného prostredia
69.      Belgická
vláda
tvrdí,
že
sporný
systém
je
nevyhnutný a primeraný
na
účely
ochrany
mestského
životného
prostredia a bývania v regióne
Brusel‑hlavné
mesto.
70.      V tejto
súvislosti
uvádza
viaceré
štúdie(36),
ktoré
ukazujú,
že v Bruseli
viedol
„fenomén
Airbnb“ k rozširovaniu
turistických
ubytovacích
zariadení v dôsledku
ich
vyššej
ziskovosti,
čo
malo
za
následok
zhoršenie
situácie
na
trhu s nehnuteľnosťami
určenými
na
trvalé
bývanie.
71.      Negatívne
účinky
„fenómu Airbnb“
sa
podľa
belgickej
vlády
prejavujú
vo
zvýšení
cien
prenájmov
nehnuteľností
určených
na
trvalé
bývanie a predávaných
nehnuteľností.
Obyvatelia
majú
ťažkosti s prístupom k prenajímaným
nehnuteľnostiam
určeným
na
bývanie
alebo s kúpou
nehnuteľností
určených
na
bývanie a rozširujú
sa
zoznamy
čakajúcich
žiadateľov o sociálne
byty.
72.      Smartflats vykladá
štúdie a údaje
týkajúce
sa
trhu s nehnuteľnosťami
určenými
na
bývanie v regióne
Brusel‑hlavné
mesto
odlišne:
–        počet
nehnuteľností
určených
na
bývanie,
ktoré
prestali
byť
súčasťou
trhu s prenájmom
nehnuteľností
určených
na
trvalé
bývanie v tomto
regióne v dôsledku
prenájmu
turistických
ubytovacích
zariadení,
sa
odhaduje
na 2 400,
čo
predstavuje
sotva
0,7 % súkromného
prenájmu.
Obmedzenia
prevádzkovania
turistických
ubytovacích
zariadení
nie
sú
riešením
realitnej
krízy,
ktorej
príčiny
spočívajú v tom,
že
sa
nestavajú
dostupné
nehnuteľnosti
určené
na
bývanie a mnohé
nehnuteľnosti
určené
na
bývanie
sú
voľné;(37)
–        v štúdii z roku
2024(38) sa
odhadovalo,
že v regióne
Brusel‑hlavné
mesto
je
približne
11 500
voľných
nehnuteľností
určených
na
bývanie
(skutočný
počet
závisí
od
metodiky
použitej
pri
ich
výpočte). K tomuto
číslu
treba
pripočítať
ďalších 5 000
voľných
sociálnych
bytov.
Počet
neobývaných
nehnuteľností
určených
na
bývanie
je
preto
podľa
spoločnosti
Smartflats päťkrát
vyšší
ako
počet
nehnuteľností
určených
na
bývanie,
ktoré
prestali
byť
súčasťou
trhu s nehnuteľnosťami
určenými
na
trvalé
bývanie v dôsledku
prenájmu
turistických
ubytovacích
zariadení.
73.      Smartflats tiež
poukazuje
na
nedostatočné
uplatňovanie
systému
udeľovania
povolení,
ktorý
platí v regióne
Brusel‑hlavné
mesto, v porovnaní
so
systémami
udeľovania
povolení,
ktoré
platia v regiónoch
Flámsko a Valónsko.(39) Vo
Flámsku
bolo
registrovaných
60 % ubytovacích
zariadení a vo
Valónsku
48 %,
pričom
tieto
regióny
majú
systémy
jednoduchej
registrácie a následnej
kontroly
turistických
ubytovacích
zariadení.
74.      Z týchto
dôvodov
Smartflats tvrdí,
že
sporný
systém
nie
je
nevyhnutný
ani
primeraný
na
účely
ochrany
mestského
životného
prostredia a bývania v regióne
Brusel‑hlavné
mesto.
75.      Chápem
oprávnené
obavy
belgickej
vlády v tom
zmysle,
ktorý
je
vyjadrený v odôvodnení
1
už
citovaného
nariadenia č. 2024/1028.
Nie
je
ľahké
nájsť
rovnováhu
medzi
uspokojovaním
rastúcich
potrieb
turistických
ubytovacích
zariadení a (potenciálnymi)
negatívnymi
dôsledkami
rozširovania
tohto
typu
ubytovacích
zariadení,
ktorých
vlastníci
uprednostňujú
tento
spôsob
využívania
svojich
nehnuteľností
pred
dlhodobým
prenájmom
nehnuteľností
určených
na
bývanie.
76.      Z hľadiska
práva
Únie
(so
slobodou
usadiť
sa
ako
hlavnou
zásadou)
precedens
stanovený v rozsudku
Cali Apartments objasňuje
zlučiteľnosť
systému,
ktorý
bol
viac
či
menej
podobný
systému, o ktorý
ide v prejednávanej
veci,
so
smernicou
2006/123.
77.      Francúzsky
systém
spĺňal
kritérium
nevyhnutnosti a proporcionality,
ktoré
Súdny
dvor
uplatnil v rozsudku
Cali Apartments,
lebo
mal
tri
relevantné
znaky:
–        bol
založený
na
štúdii o trhu s nehnuteľnosťami
určenými
na
bývanie
vo
Francúzsku a na
tlaku,
ktorý
naň
vyvíja
rozširovanie
turistických
ubytovacích
zariadení.
Túto
štúdiu
predložila
Súdnemu
dvoru
francúzska
vláda;(40)
–        nevzťahoval
sa
na
nehnuteľnosti
určené
na
bývanie,
ktoré
predstavujú
hlavné
bydlisko
prenajímateľa,
lebo
ich
prenájom
nemá
dôsledky
pre
trh s dlhodobým
prenájmom
vzhľadom
na
to,
že v prípade
takéhoto
prenajímateľa
nie
je
potrebné,
aby
si
zriadil
svoje
hlavné
bydlisko
na
inom
mieste
slúžiacom
na
bývanie;(41)
–        z geografického
hľadiska
tento
systém
nebol
všeobecne
uplatniteľný,
ale
mal
obmedzený
rozsah,
pričom
sa
týkal
obmedzeného
počtu
husto
obývaných
obcí,
ktoré
pociťujú
napätie
na
trhu
prenájmu
priestorov
na
účely
bývania.(42)
78.      Zdá
sa,
že
systém
udeľovania
povolení
pre
turistické
ubytovacie
zariadenia v regióne
Brusel‑hlavné
mesto
nemá
žiadny z týchto
troch
znakov,
aj
keď
prináleží
vnútroštátnemu
súdu,
aby
vykonal v tejto
súvislosti
konečné
posúdenie.
a)      Predchádzajúce štúdie
79.      V prvom
rade
nie
je
preukázané,
že
prijatiu
výnosu z 8. mája
2014
(a predpisov,
ktorými
bol
tento
výnos
doplnený)
predchádzalo
uskutočnenie
hĺbkovej
štúdie
trhu s turistickými
ubytovacími
zariadeniami v regióne
Brusel‑hlavné
mesto a ich
vplyvu
na
nehnuteľnosti
určené
na
trvalé
bývanie.
80.      Na
pojednávaní
sa
účastníci
konania
zhodli
na
tom,
že
cieľ
týkajúci
sa
boja
proti
nedostatku
nehnuteľností
určených
na
bývanie
na
trhu s dlhodobým
prenájmom v regióne
Brusel‑hlavné
mesto
nebol
základom
pre
prijatie
výnosu z 8. mája
2014,
ktorý
sa
týkal
iba
územného
plánovania.
81.      Belgická
vláda
uviedla,
že
cieľom
tohto
výnosu
bolo
zabrániť
rozširovaniu
turistických
ubytovacích
zariadení
spojeného s rozvojom
platforiem
kolaboratívneho hospodárstva,
ku
ktorému
následne
došlo v iných
veľkých
európskych
turistických
mestách.
Smartflats naopak
tvrdila,
že
skutočným
cieľom
tohto
výnosu
je
chrániť
tradičný
hotelový
sektor.
82.      Štúdie
týkajúce
sa
trhu s nehnuteľnosťami
určenými
na
bývanie v regióne
Brusel‑hlavné
mesto,
ktoré
spomenuli
Smartflats a Komisia,
svedčia o tom,
že
napätie
na
trhu s nehnuteľnosťami
určenými
na
bývanie v tomto
regióne a nedostatok
cenovo
dostupných
ubytovacích
zariadení
sú
spôsobené
viacerými
faktormi
(rýchly
demografický
rast,
chudoba
postihujúca
značnú
časť
obyvateľov,
rastúce
ceny
nájomného a nedostatok
nových
nehnuteľností
určených
na
bývanie,
najmä
sociálnych
bytov).
83.      V uvedených
štúdiách
sa
rozvoj
turistických
ubytovacích
zariadení
spomína
ako
doplňujúci
faktor,
ktorý
má v prípade,
ak
vyvoláva
napätie
na
trhu s nehnuteľnosťami
určenými
na
bývanie,
obmedzený
vplyv,
keďže
nepredstavuje
viac
ako
0,7 % ubytovacích
zariadení v regióne.
b)      Turistické ubytovacie zariadenia v nehnuteľnosti určenej na bývanie ich vlastníka
84.      Sporná
právna
úprava
vyžaduje
predchádzajúce
povolenie
pre
turistické
ubytovacie
zariadenia
aj v prípade,
ak
ide o miestnosti,
ktoré
sa
nachádzajú v nehnuteľnosti
určenej
na
bývanie
ich
vlastníka,
ktorý v tejto
nehnuteľnosti
naďalej
býva.
85.      Ochrana
mestského
životného
prostredia
neodôvodňuje
toto
obmedzujúce
opatrenie,
ak
obyvatelia,
ktorí
sú
vlastníkmi
nehnuteľností
určených
na
bývanie, v nich
naďalej
bývajú. V tejto
situácii
sa
mestské
životné
prostredie
ako
také
nemení:
nehnuteľnosť
určená
na
bývanie
má
stále
rovnaké
hlavné
využitie,
aké
mala
predtým.
86.      Je
pravda,
že
obežník
ministerstva z roku
2016
stanovuje,
že
ak
prevádzkovateľ
bežne
býva v obytnej
jednotke a prevádzkuje
len
jej
časť
ako
turistické
ubytovacie
zariadenie,
má
prednosť
hlavný
účel
(obytná
jednotka), a nie
vedľajší
účel
(turistické
ubytovacie
zariadenie).
Táto
okolnosť
zjednodušuje
získanie
osvedčenia o súlade s územným
plánom,
lebo
nie
je
potrebná
zmena
účelu
nehnuteľnosti.
87.      Z informácií
dostupných v spise
však
nevyplýva,
že
by
orgány
regiónu
Brusel‑hlavné
mesto
využívali
túto
možnosť,
ktorá
je
uvedená
iba v obežníku
ministerstva z roku
2016.
Tento
obežník
priznáva
obecným
orgánom
širokú
mieru
voľnej
úvahy v súvislosti s otázkou,
či
budú
vyžadovať
zmenu
účelu
obytnej
jednotky v týchto
prípadoch.
Prináleží
vnútroštátnemu
súdu,
aby
rozhodol o tejto
okolnosti.
c)      Dotknuté geografické oblasti
88.      Sporná
právna
úprava
sa
uplatňuje
bez
rozdielu v celom
regióne
Brusel‑hlavné
mesto,
pričom
sa
nerozlišuje
medzi
oblasťami
na
základe
väčšieho
alebo
menšieho
vplyvu
rozšírenia
turistických
ubytovacích
zariadení.(43)
89.      Belgická
vláda
uvádza,
že
podľa
PRAS
sa
územie
regiónu
Brusel‑hlavné
mesto
delí
na
oblasti, v ktorých
sa
už
uprednostňujú
rôzne
spôsoby
využitia
nehnuteľností.
Podľa jej názoru nie
je
užitočné
vytvoriť
nové
rozdelenie,
ktoré
by
zohľadňovalo
rôzne
systémy
prevádzkovania
turistických
ubytovacích
zariadení.
90.      Oblasti
podľa
PRAS
však
nie
sú
stanovené v závislosti
od
väčšieho
alebo
menšieho
rozšírenia
turistických
ubytovacích
zariadení, a preto
sú
irelevantné
na
účely
posúdenia
nevyhnutnosti a proporcionality
systému
predchádzajúceho
povolenia,
ktorý
sa
uplatňuje
všeobecne,
teda
bez
zohľadnenia
skutočnej
situácie v každej
oblasti.
91.      Komisia(44) v diskusii o tejto
otázke
citovala
rozsudok
samotného
vnútroštátneho
súdu
(vydaný v inom
rozhodovacom
zložení)
zo
16. januára
2023,
ktorý
bol
vydaný v súvislosti s činnosťou
turistického
ubytovacieho
zariadenia v obci
Schaerbeek,
ktorá
sa
nachádza v regióne
Brusel‑hlavné
mesto.(45) Na
tento
rozsudok
sa
odvolala
aj
belgická
vláda
na
pojednávaní,
pričom
potvrdila,
že
je
právoplatný.
92.      Prvý
senát
F
Cour
d’appel de
Bruxelles (Odvolací
súd
Brusel)
rozhodol v tomto rozsudku,
že
požiadavka
týkajúca
sa
osvedčenia o súlade s územným
plánom
stanovená
vo
výnose z 8. mája
2014
pre
akékoľvek
turistické
zariadenie
na
území
regiónu
Brusel‑hlavné
mesto
nie
je v súlade s rozsudkom
Cali Apartments,
lebo
„sa
uplatňuje
bez
rozdielu
na
všetky
obce,
ktoré
sa
nachádzajú
na
území
regiónu,
zatiaľ
čo v rozsudku
[Súdneho
dvora]
sa
vyžaduje
‚osobitne
vystupňovaný‘
tlak
na
výšku
nájomného,
čo
znamená…
diferencovaný a porovnávací
prístup
medzi
obcami
na
území
regiónu“.(46)
93.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
úvahy
možno
poskytnúť
dvojitú
odpoveď
na
tretiu
prejudiciálnu
otázku:
–        článok 9 smernice
2006/123 v zásade
nebráni
právnej
úprave,
ktorá
podmieňuje
predchádzajúcim
ohlásením a registráciou
prevádzkovanie
obytnej
jednotky
používanej
pravidelne
alebo
príležitostne
ako
turistické
ubytovacie
zariadenie,
pokiaľ
je
táto
právna
úprava
nevyhnutná a primeraná
na
účely
ochrany
turistov a mestského
životného
prostredia;
–        prináleží
vnútroštátnemu
súdu,
aby
posúdil
nevyhnutnosť a proporcionalitu
tejto
právnej
úpravy, s prihliadnutím
na
jej
geografický
dosah,
jej
odôvodnenie
prostredníctvom
štúdií a presných
údajov a jej
vplyv
na
potreby
týkajúce
sa
trvalého
bývania v mestských
oblastiach, v ktorých
sa
uplatňuje.
C.      Štvrtá a piata prejudiciálna otázka
94.      Štvrtú a piatu
prejudiciálnu
otázku
možno
posúdiť
spoločne.
Vnútroštátny
súd
sa
týmito
otázkami v podstate
pýta,
–        či článok 10
smernice
2006/123
bráni
právnej
úprave, o akú
ide v prejednávanej
veci,
ktorá
vyžaduje
predloženie
osvedčenia o súlade s územným
plánom
vydaného
obcou.
Vnútroštátny
súd
na
tento
účel
spresňuje,
že
„vnútroštátne
právne
predpisy o územnom
plánovaní a urbanizme
vyžadujú
získanie
územnoplánovacieho
povolenia v prípade
zmeny
využitia
alebo
účelu
nehnuteľnosti z ‚obytnej
jednotky‘
na
‚hotelové
zariadenie‘ a že
[obytná
jednotka,
ktorá
sa
má
používať
ako
turistické
ubytovacie
zariadenie]
by
vzhľadom
na
spôsob,
akým
je
tento
pojem a pojem
turistické
ubytovacie
zariadenie
vymedzený v predmetných
predpisoch,
bol[a]
kvalifikovan[á]
ako…
hotelov[é]
zariadeni[e]“;
–        či
by
odpoveď
na
uvedenú
otázku
bola
odlišná v prípade,
ak
by
klasifikácia
toho,
čo
predstavuje
„hotelové
zariadenie“,
bola
ponechaná
na
voľnom
uvážení
obecného
orgánu,
ako
je
stanovené v obežníku
ministerstva.
95.      V článku 10 ods. 1
smernice
2006/123
sa
uvádza,
že
„systémy
udeľovania
povolení
sa
zakladajú
na
kritériách,
ktoré
zabraňujú
tomu,
aby
príslušné
orgány
vykonávali
svoju
hodnotiacu
právomoc
svojvoľným
spôsobom“.
96.      V odseku
2
toho
istého článku 10
je
stanovené,
že
kritériá
udeľovania
povolení musia
byť
nediskriminačné,
opodstatnené
závažným
dôvodom
týkajúcim
sa
verejného
záujmu,
primerané
cieľu
tohto
verejného
záujmu,
jasné,
jednoznačné a objektívne,
vopred
zverejnené a transparentné a dostupné.(47)
97.      Vnútroštátny
súd
už
konštatoval,
že
sporný
systém
udeľovania
povolení
nie
je
diskriminačný.
Pri
skúmaní
predchádzajúcej
otázky
som
rozobral
jeho
odôvodnenie
založené
na
ochrane
turistov a mestského
životného
prostredia.
98.      Teraz
treba
preskúmať,
či
požiadavka
týkajúca
sa
osvedčenia o súlade s územným
plánom,
na
ktorej
je
založený
sporný
systém
udeľovania
povolení,
spĺňa
ostatné
požiadavky článku 10 ods. 2
smernice
2006/123.
99.      Konkrétne
bude
potrebné
overiť,
či
právna
úprava,
ktorá
ukladá
uvedenú
požiadavku,
je
jasná,
jednoznačná a objektívna,
či
bola
vopred
zverejnená a či
je
transparentná a dostupná.(48)
100. Požiadavka
týkajúca
sa
predchádzajúceho
zverejnenia
je
splnená,
keďže
výnos z 8. mája
2014
bol
oficiálne
uverejnený.
To
neplatí
pre
obežník
ministerstva z roku
2016,
ktorý
nebol
oficiálne
uverejnený a je
dostupný
iba
na
webovej
stránke.
101. Pokiaľ
ide o ostatné
požiadavky,
Súdny
dvor
rozhodol
(v podstate)
takto:
–        podmienky
povolenia
sú
jasné a jednoznačné,
ak
sú
ľahko
pochopiteľné,
pričom
sa
treba
vyhnúť
akejkoľvek
dvojzmyselnosti,
–        požiadavka
objektívnosti vyžaduje,
aby
sa
žiadosti o povolenie
posudzovali
vecne,
aby
sa
tak
dotknutým
účastníkom
konania
zaručilo,
že
ich
žiadosť
bude
posúdená
objektívne a nestranne,
ako
to
vyžaduje
článok 13
ods. 1
uvedenej
smernice.(49)
102. Na
základe
informácií,
ktoré
má
Súdny
dvor k dispozícii,
zastávam
názor,
že
sporný
systém
nemožno
označiť
za
jasný,
jednoznačný a transparentný. V konečnom
dôsledku
prináleží
vnútroštátnemu
súdu,
aby
rozhodol o tejto
otázke, a to s prihliadnutím
na
usmernenia,
ktoré
mu
poskytne
Súdny
dvor.
103. Ak
som
pochopil
spornú
právnu
úpravu
správne,
existujú
dve
odlišné
situácie,
pokiaľ
ide o vydanie
osvedčenia o súlade s územným
plánom:
–        ak
sa
obytná
jednotka
už
využíva
ako
turistické
ubytovacie
zariadenie,
jej
vlastník
má
nárok
na
to,
aby
mu
obec
vydala
osvedčenie o súlade s územným
plánom
bez
toho,
aby
musel
podniknúť
ďalšie
kroky. V tomto
prípade
nie
je
potrebné
podať
žiadosť o územnoplánovacie
povolenie
na
uznanie
využívania
obytnej
jednotky
ako
turistického
ubytovacieho
zariadenia v súlade s ustanoveniami
CoBAT.(50) V tomto
prípade
je
osvedčenie
súladu s územným
plánom
„len
formalitou“ a je v súlade s článkom 10 ods. 2
smernice
2006/123;
–        situácia
je
iná,
keď
sa
obytná
jednotka
nevyužíva
ako
turistické
ubytovacie
zariadenie a na
jej
prevádzkovanie
ako
turistického
ubytovacieho
zariadenia
sa
vyžaduje
zmena
účelu. V takom
prípade
musí
vydaniu
osvedčenia o súlade s územným
plánom
obcou
predchádzať
získanie
územnoplánovacieho
povolenia v súlade s článkom 98
CoBAT.
104. V tomto
druhom
prípade, o ktorý
ide v prejednávanej
veci a týka
sa
väčšiny
osôb,
ktoré
chcú
poskytovať
turistické
ubytovacie
služby,
osvedčenie o súlade s územným
plánom
nie
je
len
listinou,
ktorá
preukazuje účel
nehnuteľnosti
(ako
belgická
vláda
uviedla
na
pojednávaní),
lebo
jeho
vydanie
je
podmienené
predchádzajúcim
správnym
aktom
obecných
orgánov.
105. Musím
uviesť,
že v každom
prípade
tu
nejde o výlučné a jednoduché
uplatnenie
urbanistických
predpisov,
na
ktoré
sa
smernica
2006/123
nevzťahuje,(51) ale o kritérium,
ktoré
sa
uplatňuje v systéme
udeľovania
povolení
na
vykonávanie
činnosti
poskytovania
služieb v oblasti
cestovného
ruchu,
ktoré
sa
riadi
smernicou
2006/123(52).
106. Požiadavka
týkajúca
sa
osvedčenia o súlade s územným
plánom
znamená,
že
sa
uplatní článok 98
CoBAT (potreba
územnoplánovacieho
povolenia
na
zmenu
účelu
alebo
využitia
nehnuteľnosti) v spojení s článkom 5 bodom 2 písm. b)
výnosu z 8. mája
2014
(osvedčenie
musí
potvrdiť,
že
ubytovacie
zariadenie
„bolo
zriadené v súlade s platnými
predpismi
týkajúcimi
sa
územného
plánovania a urbanistickými
predpismi“).
107. Keď
je
teda
nehnuteľnosť
určená
na
trvalé
bývanie,
získanie
osvedčenia o súlade s územným
plánom,
ktoré
je
potrebné
na
následné
získanie
registračného
čísla
od
regionálnych
orgánov,
je
komplikovanejšie:
je
potrebné
rozhodnutie
obce,
ktorého
vydanie
je
podľa
dostupných
informácií
zložité,
keďže
si
vyžaduje
vydanie
(nového)
územnoplánovacieho
povolenia.
108. Článok 5 bod 5 písm. b)
výnosu z 8. mája
2014
nestanovuje
jasné
usmernenia
týkajúce
sa
technických
požiadaviek,
ktoré
musia
obecné
orgány
overiť,
aby
mohli
vydať
osvedčenie o súlade s územným
plánom
na
účely
registrácie a povolenia
turistického
ubytovacieho
zariadenia.
109. Článok 98
CoBAT, v ktorom
nie
sú
spomenuté
činnosti
turistického
ubytovania,
neposkytuje
ďalšie
objasnenie.
110. Rozlišovanie
medzi
pojmami
„obytná
jednotka“ a „hotelové
zariadenie“(53) podľa
PRAS
znamená,
že
ak
je
nehnuteľnosť
podľa
urbanistických
predpisov
určená
na
bývanie,
na
zmenu
jej
využitia
na
hotelové
zariadenie
bude
potrebné
územnoplánovacie
povolenie.
111. Obecné
orgány
majú
navyše
širokú
mieru
voľnej
úvahy
pri
rozhodovaní o tom,
či
zmenu
účelu
akceptujú
alebo
nie, a zdá
sa,
že
kritériá
sú v jednotlivých
obciach
odlišné.
112. Vzťah
medzi
pojmom
„turistické
ubytovacie
zariadenie“(54) vo
výnose z 8. mája
2014 a pojmom
„hotelové
zariadenie“ v PRAS
tiež
nie
je
jasný,
pričom
obce
regiónu
Brusel‑hlavné
mesto
uplatňujú
tieto
ustanovenia
odlišne.
113. Podľa
vnútroštátneho
súdu
spočíva
problém v určení,
či
sa
všetky
turistické
ubytovacie
zariadenia
(v zmysle článku 3 výnosu z 8. mája
2014)
majú
klasifikovať
ako
„hotelové
zariadenia“
(v zmysle
PRAS), a teda
či
si
zmena
obytnej
jednotky
na
turistické
ubytovacie
zariadenie
vyžaduje
územnoplánovacie
povolenie.(55)
114. Ako
vyplýva z dostupných
informácií,
podľa
praxe
obcí v regióne
Brusel‑hlavné
mesto
sa
väčšinou
každé
turistické
ubytovacie
zariadenie
považuje
za
hotelové
zariadenie
na
účely
PRAS.
Táto
prax
zvyčajne
vyžaduje
(nie
jednoduchú)
zmenu
účelu
nehnuteľností
na
dosiahnutie
vydania
územnoplánovacieho
povolenia.
115. Keďže
urbanistické
predpisy
obmedzujú
možnosť
vytvárať
hotelové
zariadenia,
je
ťažké
získať
územnoplánovacie
povolenie,
ktoré
by – pripomínam – umožnilo
získať
osvedčenie o súlade s územným
plánom,
ktoré
je
nevyhnutné
na
registráciu
turistického
ubytovacieho
zariadenia.
116. Za
týchto
podmienok:
–        osoba,
ktorá
chce
prevádzkovať
miestnosť
vo
svojej
vlastnej
nehnuteľnosti
určenej
na
bývanie, v ktorej
sama
naďalej
trvale
býva,
ako
turistické
ubytovacie
zariadenie,
by
musela
získať
územnoplánovacie
povolenie
týkajúce
sa
hotelového
zariadenia,
čo
sa
javí
ako
zjavne
neprimerané.
Ako
som
uviedol
vyššie,
táto
osoba
by
sa
tejto
požiadavke
mohla
vyhnúť
iba
vtedy,
ak
by
sa
orgány
domnievali,
že
využitie
nehnuteľnosti
ako
turistického
ubytovacieho
zariadenia
je
vedľajšie
vo
vzťahu k jej
hlavnej
funkcii
obytnej
jednotky.
Zdá
sa
však,
že
obecné
orgány
pri
vydávaní
osvedčenia o súlade s územným
plánom
neuplatňujú
túto
výnimku,
ktorá
je
uvedená
iba v obežníku
ministerstva z roku
2016,
systematicky a jednotne;
–        osoba,
ktorá
chce
prevádzkovať
nehnuteľnosť,
ktorá
podľa
urbanistických
predpisov
neslúži
ako
hotelové
zariadenie,
ako
turistické
ubytovacie
zariadenie,
čelí
dileme
klasifikácie
zamýšľaného
prevádzkovania
turistického
zariadenia
podľa
urbanistických
predpisov a jej
zaradenia
do
jednej z kategórií
PRAS,
ktoré
neboli
vytvorené
na
tento
účel.
Vnútroštátny
súd(56) cituje
odbornú
literatúru, v ktorej
sa
kritizuje
pojmová
medzera
vyplývajúca z tohto
problému.
117. Na
pojednávaní
sa
navyše
poukázalo
na
ďalšiu
požiadavku:
úplná
alebo
čiastočná
zmena
účelu
obytnej
jednotky
na
hotelové
zariadenie,
ktorá
je
podľa
PRAS
potrebná
na
prevádzkovanie
tejto
obytnej
jednotky
ako
turistického
ubytovacieho
zariadenia,
si
vyžaduje
od
vlastníka
kompenzáciu
pozostávajúcu
zo
zachovania
rovnakej
obytnej
plochy v oblasti,
ako
je
stanovené v pravidle
0.12 bode 1 „Všeobecných
ustanovení
týkajúcich
sa
všetkých
oblastí“,
ktoré
sú
súčasťou
PRAS.
118. Požiadavka
týkajúca
sa
kompenzácie – na
rozdiel
od
požiadavky
stanovenej
vo
francúzskej
právnej
úprave
posudzovanej v rozsudku
Cali Apartments(57) – nie
je
presne
upravená a jej
uplatňovanie
je
ponechané
na
uváženie
obecných
orgánov.
Ako
Smartflats uviedla
na
pojednávaní,
jednotlivci,
ktorí
majú v úmysle
využívať
svoju
nehnuteľnosť
určenú
na
bývanie
ako
turistické
ubytovacie
zariadenie
počas
krátkych
období
bez
toho,
aby v nej
bývali,
si
budú
sotva
môcť
dovoliť
náklady
spojené s touto
kompenzáciou.
119. Nazdávam
sa,
že
povinnosť
nadobudnúť
inú
nehnuteľnosť
určenú
na
bývanie v tej
istej
obytnej
oblasti
Bruselu
na
kompenzáciu
zmeny
účelu
predchádzajúcej
nehnuteľnosti
určenej
na
bývanie
ako
nevyhnutná
podmienka
na
vykonávanie
činnosti
poskytovania
turistických
ubytovacích
služieb
(ak
nehnuteľnosť
ešte
nie
je
klasifikovaná
podľa
urbanistických
predpisov
ako
hotelové
zariadenie),
je – s výhradou
posúdenia
zo
strany
vnútroštátneho
súdu – neprimeraná.
120. Tento
zložitý
súbor
právnych
predpisov
spôsobuje
značnú
právnu
neistotu
pre
každého,
kto
sa
chce
usadiť
alebo
poskytovať
turistické
ubytovacie
služby v regióne
Brusel‑hlavné
mesto.
Ktorákoľvek
osoba
alebo
spoločnosť
ťažko
môže
vopred
zistiť,
či
bude
jej
projekt
prevádzkovania
turistických
ubytovacích
zariadení v tomto
regióne
zlučiteľný
so
spornou
právnou
úpravou.(58)
121. Nejednoznačnosť a právna
neistota
sú
väčšie,
ak
sa
vezme
do
úvahy,
že
obce(59) nemajú
dostatočne
vymedzenú
rozhodovaciu
právomoc
na
vydávanie
územnoplánovacích
povolení,
ktoré
sú
(v prípade
zmeny
účelu
nehnuteľnosti)
nevyhnutné
na
získanie
osvedčenia o súlade s územným
plánom,
ktoré
umožňuje
registráciu
turistického
ubytovacieho
zariadenia.(60)
122. Obežník
ministerstva z roku
2016
zjavne
nepostačuje
na
zjednotenie
správnej
praxe
obecných
orgánov.
Ide o text,
ktorý
nie
je
právne
záväzný,
nebol
ani
oficiálne
uverejnený a ponecháva
obciam
úplnú
slobodu
určiť v každom
jednotlivom
prípade,
kedy
sa
má
nehnuteľnosť
podľa
PRAS
považovať
za
obytnú
jednotku
alebo
hotelové
zariadenie.
123. Okrem
toho
obežník
ministerstva z roku
2016
podporuje
pomerne
široký
výklad
pojmu
hotelové
zariadenie,
čo
znamená,
že
zmena
účelu
nehnuteľností
bude
nevyhnutným
predpokladom
na
získanie
územnoplánovacieho
povolenia a následného
osvedčenia o súlade s územným
plánom.
124. Pripomínam,
že
znenie
spornej
právnej
úpravy,
ako
aj
nejednotnosť
pri
jej
uplatňovaní
obcami
regiónu
Brusel‑hlavné
mesto(61) vyvolávajú
právnu
neistotu a znižujú
transparentnosť a objektívnosť
požiadavky
týkajúcej
sa
osvedčenia o súlade s územným
plánom. V tomto
bode
sú
jednoznačnosť a objektívnosť
spornej
právnej
úpravy
spochybnené.(62)
125. V konečnom
dôsledku
sa
domnievam,
že
článok 10
smernice
2006/123
bráni
právnej
úprave,
ktorá
podmieňuje
prevádzkovanie
turistického
ubytovacieho
zariadenia
predložením
osvedčenia o súlade s územným
plánom,
ak
je
na
vydanie
tohto
osvedčenie
potrebné
najprv
získať
územnoplánovacie
povolenie a ak
toto
osvedčenie
vydávajú
obecné
orgány,
ktoré
majú
širokú
mieru
voľnej
úvahy,
na
základe
vnútroštátnej
právnej
úpravy,
ktorá
nie
je
jasná,
objektívna a transparentná.
D.      Šiesta prejudiciálna otázka
126. Vnútroštátny
súd
žiada o výklad článku 13
smernice
2006/123 s cieľom
určiť,
či
je s týmto
ustanovením
zlučiteľná
právna
úprava,
ktorá
sa
za
okolností,
ktoré
už
boli
uvedené,
vyžaduje
osvedčenie o súlade s územným
plánom,
na
vydanie
ktorého
„nie
je
stanovená
žiadna
osobitná
povinnosť
odôvodnenia a nie
je
stanovený
žiaden
konkrétny
opravný
prostriedok“.(63)
127. Podľa článku 13 ods. 1
až
4
smernice
2006/123
postupy a formálne
náležitosti
pri
udeľovaní
povolení:
–        musia
byť
jasné,
vopred
zverejnené a poskytovať
žiadateľom
záruku,
že
sa
ich
žiadosť
bude
posudzovať
objektívne a nestranne,
–        nesmú
byť
odrádzajúce a nesmú
neopodstatnene
komplikovať
alebo
odkladať
poskytovanie
služby,
–        musia
byť
ľahko
dostupné a náklady
na
ne
musia
byť
primerané a úmerné,
–        musia
zaručovať
žiadateľom,
že
ich
žiadosti
budú
vybavené
bez
zbytočného
odkladu, v každom
prípade
však v primeranej
lehote,
ktorá
je
vopred
stanovená a zverejnená.
128. Belgická
vláda
sa
domnieva,
že
nariadením z 24. marca 2016
bol
doplnený
výnos z 8. mája
2014 a že
postup
povoľovania a registrácie
turistických
ubytovacích
zariadení
spĺňa
požiadavky
stanovené v článku 13
smernice
2006/123.
129. Podľa
názoru
belgickej
vlády
nariadenie z 24. marca 2016
stanovuje
pre
regionálne
orgány
konkrétne
lehoty
na
posúdenie a žiadostí o povolenie a registráciu
turistických
ubytovacích
zariadení a rozhodnutie o týchto
žiadostiach
spolu s možnosťami
podať
opravný
prostriedok.
Dodáva,
že v skutočnosti
boli
všetky
podané
žiadosti
úplne
posúdené a rozhodnutia
regionálnych
orgánov
sú
vo
všeobecnosti
odôvodnené a podliehajú
súdnemu
preskúmaniu.
Na
pojednávaní
belgická
vláda
zdôraznila,
že
uplatňovanie
požiadavky
týkajúcej
sa
osvedčenia o súlade s územným
plánom
vyvolalo
málo
súdnych
sporov a že
regionálne
orgány
nemuseli
vykonávať
svoje
dozorné
právomoci
vo
vzťahu k obecným
orgánom v súvislosti s uplatňovaním
výnosu z 8. mája
2014 v dôsledku
sťažností
dotknutých
jednotlivcov.
130. Vysvetlenie
belgickej
vlády
je
však
neúplné,
keďže
sa
týka
iba
„regionálnej
fázy“
povoľovacieho
konania
bez
toho,
aby
zohľadňovalo,
že
jeho
skutočný
problém
spočíva v „obecnej
fáze“,
teda
vo
vydaní
osvedčenia o súlade s územným
plánom.
To
je
predmetom
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania:
najmä
šiesta
otázka
sa
zameriava
na
toto
osvedčenie,
pričom
odmietnutie
jeho
vydania
netreba
odôvodniť
ani
ho
nemožno
napadnúť
opravným
prostriedkom.
131. Ako
už
bolo
vysvetlené,
povoľovanie a registrácia
turistických
ubytovacích
zariadení
podlieha
zložitým
postupom,
ktoré
zahŕňajú
dve
nadväzujúce
konania:
–        konanie o povolení a registrácii
turistického
ubytovacieho
zariadenia,
ktoré
sa
vedie
na
regionálnych
orgánoch,
a
–        konanie o vydaní
osvedčenia o súlade
turistických
ubytovacích
zariadení s územným
plánom,
ktoré
sa
vedie
na
obecných
orgánoch.
Na
získanie
tohto
osvedčenia
sa
vo
väčšine
prípadov
vyžaduje
územnoplánovacie
povolenie,
ktoré
zasa
zodpovedá
zmene
využitia
nehnuteľnosti.
132. Nemožno
teda
tvrdiť,
ako
tvrdí
belgická
vláda,
že
osvedčenie o súlade s územným
plánom
je
iba
dokumentom
týkajúcim
sa
konania a že
lehoty a ostatné
požiadavky článku 13
smernice
2006/123
sa
uplatňujú
od
okamihu,
keď
je
žiadosť o povolenie a registráciu
úplná.
133. Splnenie
požiadaviek článku 13
smernice
2006/123
treba
overiť v prípade
oboch
nadväzujúcich
konaní,
lebo
ak
sa
nezíska
osvedčenie o súlade s územným
plánom,
nie
je
možné
získať
registračné
číslo
turistického
ubytovacieho
zariadenia.
134. V prípade
neúplných
žiadostí článok 13 ods. 6,
smernice
2006/123
vyžaduje,
aby
orgány
informovali
žiadateľa o potrebe
predložiť
dodatočné
dokumenty,
ako
aj o každom
prípadnom
vplyve
na
lehotu
uvedenú v odseku 3.
Okrem
toho
lehota
na
rozhodnutie o žiadosti
podľa článku 13 ods. 3
in
fine tejto
smernice
začína
plynúť
až
od
predloženia
úplnej
dokumentácie.
135. Tieto
ustanovenia
sa
však
musia
dodržiavať v oboch
nadväzujúcich
konaniach.
Ako
navyše
uvádza
Komisia,
počítanie
lehoty
(ktorá
plynie
od
okamihu,
keď
sú
žiadosti
úplné)
nemožno
uplatniť,
ak
žiadatelia
neboli
schopní
predložiť
dokumentáciu z dôvodov,
ktoré
možno
pripísať
správnemu
orgánu.
136. Podľa
informácií
poskytnutých
vnútroštátnym
súdom,
ktorými
sa
Súdny
dvor
musí
riadiť, v konaní o vydaní
osvedčenia o súlade s územným
plánom
vedenom
na
obecných
orgánoch
nie
je
stanovená
lehota
na
vydanie
rozhodnutia,
neexistuje
povinnosť
odôvodnenia a nie
je
stanovený
žiaden
konkrétny
opravný
prostriedok.
Procesné
záruky
stanovené
nariadením z 24. marca 2016,
ktorým
bol
doplnený
výnos z 8. mája
2014,
sa
nevzťahujú
na
konanie o vydaní
osvedčenia o súlade s územným
plánom
vedené
na
obecných
orgánoch.
137. Okrem
toho,
ak
regionálny
orgán
neodpovie,
žiadosť o povolenie a registráciu
turistického
ubytovacieho
zariadenia
sa
považuje
za
zamietnutú.
Toto
ustanovenie
je v rozpore s pravidlom
stanoveným v článku 13 ods. 4
smernice
2006/123,
podľa
ktorého
ak
sa
na
žiadosť
neodpovie v stanovenej
lehote,
povolenie
sa
považuje
za
udelené,
pokiaľ
neexistuje
iná
úprava,
ktorá
je
opodstatnená
závažnými
dôvodmi
týkajúcimi
sa
verejného
záujmu,
ktoré
belgická
vláda v tomto
prípade
neuviedla.
138. Preto
sa
domnievam,
že článok 13
smernice
2006/123
bráni
právnej
úprave,
ktorá
podmieňuje
prevádzkovanie
turistického
ubytovacieho
zariadenia
predložením
osvedčenia o súlade s územným
plánom,
ak
na
vydanie
tohto
osvedčenia
nie
je
stanovená
žiadna
lehota,
nie
je
stanovená
žiadna
osobitná
povinnosť
odôvodnenia a nie
je
stanovený
žiaden
konkrétny
opravný
prostriedok
proti
zamietavým
rozhodnutiam.
V.      Návrh
139. Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálne
otázky,
ktoré
mu
položil
Cour
d’appel de
Bruxelles (Odvolací
súd
Brusel,
Belgicko),
takto:
Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
2006/123/ES z 12. decembra 2006 o službách
na
vnútornom
trhu
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
–        článok 9 smernice
2006/123
nebráni
právnej
úprave,
ktorá
podmieňuje
predchádzajúcim
ohlásením a registráciou
prevádzkovanie
obytnej
jednotky
používanej
pravidelne
alebo
príležitostne
ako
turistické
ubytovacie
zariadenie,
pokiaľ
je
táto
právna
úprava
nevyhnutná a primeraná
na
účely
ochrany
turistov a mestského
životného
prostredia.
Prináleží
vnútroštátnemu
súdu,
aby
posúdil
nevyhnutnosť a proporcionalitu
tejto
právnej
úpravy, s prihliadnutím
na
jej
geografický
dosah,
jej
odôvodnenie
prostredníctvom
štúdií a presných
údajov a jej
vplyv
na
potreby
týkajúce
sa
trvalého
bývania v mestských
oblastiach, v ktorých
sa
uplatňuje;
–        článok 10
smernice
2006/123
bráni
právnej
úprave,
ktorá
podmieňuje
prevádzkovanie
turistického
ubytovacieho
zariadenia
predložením
osvedčenia o súlade s územným
plánom,
ak
je
na
vydanie
tohto
osvedčenia
potrebné
najprv
získať
územnoplánovacie
povolenie a ak
toto
osvedčenie
vydávajú
obecné
orgány,
ktoré
majú
širokú
mieru
voľnej
úvahy,
na
základe
vnútroštátnej
právnej
úpravy,
ktorá
nie
je
jasná,
objektívna a transparentná;
–        článok 13
smernice
2006/123
bráni
právnej
úprave,
ktorá
podmieňuje
prevádzkovanie
turistického
ubytovacieho
zariadenia
predložením
osvedčenia o súlade s územným
plánom,
ak
na
vydanie
tohto
osvedčenia
nie
je
stanovená
žiadna
lehota,
nie
je
stanovená
žiadna
osobitná
povinnosť
odôvodnenia a nie
je
stanovený
žiaden
konkrétny
opravný
prostriedok
proti
zamietavým
rozhodnutiam.
1      Jazyk
prednesu:
španielčina.
2      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 12. decembra
2006 o službách
na
vnútornom
trhu
(Ú. v. EÚ L 376,
2006,
s. 36).
3      Rozsudok z 22. septembra
2020,
Cali Apartments (C‑724/18 a C‑727/18,
EU:C:2020:743;
ďalej
len
„rozsudok
Cali Apartments“).
Vo
svojej
analýze
sa
budem
nevyhnutne
opakovane
odvolávať
na
tento
rozsudok.
4      V uvedenom
prípade
išlo o „vnútroštátnu
právnu
úpravu,
ktorá
stanovuje
požiadavku
predchádzajúceho
povolenia
na
výkon
činností
opakovaného
odplatného
prenájmu
zariadených
priestorov
určených
na
bývanie
na
krátke
časové
obdobia
príležitostným
zákazníkom,
ktorí
tam
nemajú
nahlásený
pobyt“
(rozsudok
Cali Apartments, bod 2).
5      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady z 11. apríla
2024 o zbere a poskytovaní
údajov
týkajúcich
sa
služieb
krátkodobého
prenájmu
ubytovania a o zmene
nariadenia
(EÚ)
2018/1724  (Ú. v. EÚ L,
2024/1028).
6      V odôvodnení
1
nariadenia
2024/1028
je
vplyv
turistických
ubytovacích
zariadení
opísaný
takto:
„…
Objem
poskytovaných
služieb
krátkodobého
prenájmu v celej
Únii
značne
rastie
vďaka
rastu
platformovej
ekonomiky.
Hoci
služby
krátkodobého
prenájmu
ubytovania
vytvárajú
množstvo
príležitostí
pre
hostí,
hostiteľov a celý
ekosystém
cestovného
ruchu,
ich
rýchly
rast
vyvolal
obavy a výzvy,
najmä
pre
miestne
komunity a orgány
verejnej
moci,
napríklad
tým,
že
prispievajú k menšej
dostupnosti
nehnuteľností
na
bývanie
určených
na
dlhodobý
prenájom a zvyšovaniu
nájomného a cien
bývania.
…“.
7      Ordonnance relative à l’hébergement touristique (výnos o turistických
ubytovacích
zariadeniach) z 8. mája
2014
(Moniteur belge zo
17
júna
2014,
2.
vyd.,
s. 45695)
(ďalej
len
„výnos z 8. mája
2014“).
8      Kombinovaný
mechanizmus
predchádzajúceho
ohlásenia a pridelenia
registračného
čísla
za
určitých
podmienok v skutočnosti
spôsobuje,
že
na
používanie
nehnuteľnosti
určenej
na
bývanie
ako
turistického
ubytovacieho
zariadenia
sa
vyžaduje
„povolenie“
regionálnych
orgánov.
9      Týmto
orgánom
je
Service
d’Incendie et
d’Aide Médicale Urgente de
la
Région de
Bruxelles‑Capitale (Hasičský a záchranný
zdravotný
úrad
regiónu
Brusel‑hlavné
mesto,
Belgicko).
10      Arrêté du
Gouvernement de
la
Région de
Bruxelles‑Capitale portant exécution de
l’ordonnance du
8
mai 2014
relative à l’hébergement touristique (nariadenie
vlády
regiónu
Brusel‑hlavné
mesto,
ktorým
sa
vykonáva
výnos z 8. mája
2014 o turistických
ubytovacích
zariadeniach) z 24. marca 2016
(Moniteur belge zo
14. apríla
2016,
2.
vyd.,
s. 24452)
(ďalej
len
„nariadenie z 24. marca 2016“).
11      Plan Régional d’Affectation du
Sol (regionálny
územný
plán,
ďalej
len
„PRAS“).
12      Tento
glosár
je
dostupný
na
https://perspective.brussels/fr/outils‑de‑planification/pras/les‑prescriptions‑litterales‑legales‑du‑pras/l‑glossaire‑des‑principaux‑termes‑utilises‑dans‑les‑prescriptions‑urbanistiques.
13      Code bruxellois de
l’aménagement du
territoire (Bruselský
zákonník
územného
plánovania)
(Moniteur belge z 26. mája
2004,
s. 40738;
ďalej
len
„CoBAT“) v znení
uplatniteľnom
ratione temporis na
skutkový
stav.
Toto
ustanovenie
sa
zmenilo
na
základe
novely z roku
2017 – https://urbanisme.irisnet.be/lesreglesdujeu/le‑code‑bruxellois‑de‑lamenagement‑du‑territoire‑cobat.
14      Circulaire ministérielle explicative du
10
mai 2016
relative aux missions de
la
Commune et
du
Bourgmestre dans le cadre de
l’exécution de
l’ordonnance du
8
mai 2014
(vysvetľujúci
obežník
ministerstva z 10. mája
2016 o úlohách
obce a starostu v rámci
vykonávania
výnosu z 8. mája
2014,
ďalej
len
„obežník
ministerstva z roku
2016“),
dostupný
na
https://pouvoirs‑locaux.brussels/10‑mai‑2016‑circulaire‑explicative‑relative‑aux‑missions‑de‑la‑commune‑et‑du‑bourgmestre‑dans‑le.
15      Bruselský
regionálny
úrad
pre
hospodárstvo a zamestnanosť
(ďalej
len
„Bruselský
úrad
pre
hospodárstvo a zamestnanosť“).
16      Smartflats následne
zaslala
ďalších
sedem
upomienok,
pričom
posledná z nich
bola
datovaná
12. januára
2023.
17      Na
označenie
osvedčenia
uvedeného v článku 5 odseku
2 písm. b)
výnosu z 8. mája
2014
budem
používať
slovné
spojenie
„osvedčenie o súlade s územným
plánom“
. V tomto
osvedčení
musí
byť
uvedené,
že
turistické
ubytovacie
zariadenie
„bolo
zriadené v súlade s platnými
predpismi
týkajúcimi
sa
územného
plánovania a urbanistickými
predpismi“.
18      Vnútroštátny
súd
sa
odmietol
opýtať
na
požiadavku
týkajúcu
sa
štandardného
alebo
zjednodušeného
osvedčenia o požiarnej
bezpečnosti
na
povoľovanie
turistických
ubytovacích
zariadení.
Preto
sa
nebudem
zaoberať
touto
požiadavkou,
ktorá
navyše
zrejme
nevyvoláva
problémy
týkajúce
sa
zlučiteľnosti s článkom 10
smernice
2006/123.
19      Rozsudok
Cali Apartments, bod 58.
20      Súlad
právnej
úpravy
členského
štátu,
ktorou
sa
zavádza
systém
udeľovania
povolení, s oboma
článkami
predpokladá,
že
sa
samostatne a postupne
posúdi
najprv
odôvodnenosť
samotnej
zásady
zavedenia
tohto
systému a následne
kritériá
udeľovania
povolení
stanovených
týmto
systémom.
Rozsudok
Cali Apartments, bod 58.
21      Rozsudok z 23. decembra
2015,
Hiebler (C‑293/14,
EU:C:2015:843, bod 55).
22      Súdny
dvor v niektorých
prípadoch
pri
rozhodovaní o návrhoch
na
začatie
prejudiciálneho
konania
týkajúcich
sa
smernice
2006/123
sám
posúdil
odôvodnenosť a primeranosť
vnútroštátnych
opatrení.
Tak
to
bolo v rozsudku
Cali Apartments (body 3 a 4
výroku).
Naopak,
vo
väčšine
prípadov
buď
ponechá
toto
posúdenie
na
vnútroštátny
súd
(rozsudok z 10. júla
2025,
INTERZERO a i., C‑254/23,
EU:C:2025:569, bod 103),
alebo
rozhodne
„pod
podmienkou
overení,
ktoré
má
uskutočniť
vnútroštátny
súd“
(rozsudok z 23. decembra
2015,
Hiebler, C‑293/14,
EU:C:2015:843, bod 70).
23      Rozsudky z 13. februára
2014,
Sokoll‑Seebacher (C‑367/12,
EU:C:2014:68, bod 40), a z 1. októbra
2015,
Trijber a Harmsen (C‑340/14 a C‑341/14,
EU:C:2015:641, bod 55).
24      Rozsudok
pripojený k rozhodnutiu
vnútroštátneho
súdu, body 43 a 44.
25      Rozsudok
pripojený k rozhodnutiu
vnútroštátneho
súdu, bod 45.
26      Rozsudky z 15. októbra
2015,
Grupo Itevelesa a i. (C‑168/14,
EU:C:2015:685, bod 74);
zo
4. júla
2019,
Komisia/Nemecko
(C‑377/17,
EU:C:2019:562, bod 70), a z 27. februára
2025,
AEON NEPREMIČNINE a i. (C‑674/23, EU:C:2025:113, bod 54). Vzhľadom na to, že je v nej ako záväzná požiadavka spomenutá ochrana spotrebiteľa, smernica
2006/123
spĺňa
podmienky
stanovené v článku 38
Charty
základných
práv
Európskej
únie,
čo
potvrdzuje
odôvodnenie
40
uvedenej
smernice.
27      Rozsudok
Cali Apartments, bod 68, a rozsudky z 8. mája
2013,
Libert a i. (C‑197/11 a C‑203/11,
EU:C:2013:288, body 50
až
52), a z 1. októbra
2009,
Woningstichting Sint
Servatius (C‑567/07,
EU:C:2009:593, bod 30).
28      Rozsudok z 19. decembra
2024,
Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft (C‑295/23,
EU:C:2024:1037, bod 67).
29      Rozsudky z 21. marca 2024,
LEA
(C‑10/22,
EU:C:2024:254, bod 85), a z 11. júna
2015,
Berlington Hungary a i. (C‑98/14,
EU:C:2015:386, bod 64).
30      Rozsudky z 11. júna
2015,
Berlington Hungary a i. (C‑98/14,
EU:C:2015:386, bod 65), a z 30. apríla
2014,
Pfleger a i. (C‑390/12,
EU:C:2014:281, bod 50).
31      Pozri
pochybnosti o proporcionalite
tohto
systému,
ktoré
vyjadrili
BERNARD,
N.,
DEBROUX,
L.,
VON
KUEGELGEN, M.,
SERVAIS,
D.:
La
réglementation bruxelloise en matière d’hébergement touristique.
In:
Jurim Pratique:
revue
pratique de
l'immobilier,
2020, č. 3,
s. 54
až
59,
dostupné
na
https://hdl.handle.net/2078.3/251968.
32      Ordonnance modifiant l'ordonnance du
17
juillet 2003
portant le Code bruxellois du
Logement (výnos,
ktorým
sa
mení
Bruselský
zákonník
bývania) z 11. júla
2013
(Moniteur belge z 26. júla
2013),
https://www.ejustice.just.fgov.be/eli/ordonnance/2003/07/17/2013A31614/justel.
33      Rozsudok z 19. decembra
2019,
Airbnb Ireland (C‑390/18,
EU:C:2019:1112, bod 59):
„…
Airbnb Ireland okrem
svojej
činnosti
sprostredkovania
kontaktu
medzi
prenajímateľom a nájomcom
prostredníctvom
rovnomennej
elektronickej
platformy
poskytuje
prenajímateľom
šablónu
definujúcu
obsah
ich
ponuky,
fakultatívne
fotografické
služby
nehnuteľnosti
ponúkanej
na
prenájom,
ako
aj
systém
hodnotenia
prenajímateľov a nájomcov
prístupný
budúcim
prenajímateľom a nájomcom“.
34      Rozsudok z 19. decembra
2019,
Airbnb Ireland (C‑390/18,
EU:C:2019:1112, bod 60).
Kladné
alebo
záporné
hodnotenia
týchto
ubytovacích
zariadení
zo
strany
ich
používateľov
majú
pravdepodobne
väčší
vplyv
na
ich
povesť
ako
samotné
konštatovanie
uvedené v úradnom
osvedčení.
35      Ako
vysvetlím
neskôr,
miera
nedodržiavania
systému
platného v regióne
Brusel‑hlavné
mesto a rozširovanie
nelegálnych
turistických
ubytovacích
zariadení
môžu
nasvedčovať
tomu,
že
tento
systém
je
neprimeraný,
aj
keď
by
vždy
bolo
možné
vyhnúť
sa
tejto
kritike
prostredníctvom
vhodnejšieho
administratívneho
uplatňovania.
36      Najmä
MAY,
X.,
PONGI
NYUBA,
R.,
DECROLY,
J.‑M.:
La
situation du
logement à Bruxelles au
regard de
l’hébergement touristique,
Focus č. 62,
február
2024,
https://ibsa.brussels/sites/default/files/publication/documents/Focus‑62_FRv4.pdf.
37      MAY,
X.,
PONGI
NYUBA,
R.,
DECROLY,
J.‑M.:
La
situation du
logement à Bruxelles au
regard de
l’hébergement touristique,
Focus č. 62,
február
2024,
s. 5.
38      REMBERT
DE
BLANDER,
R.,
VANDENBROUCKE,
A.,
MARISSAL,
P.,
WAYENS,
B.:
Analyse de
la
faisabilité et
l’opérationnalité d’un recensement des
logements inoccupés en Région Bruxelles‑Capitale.
Brussels Studies Institute,
29. februára
2024,
dostupné
na
https://bsi.brussels/wp‑content/uploads/sites/2/2021/10/LI_SyntheseGlobale_final.pdf.
39      Z priemerne 6 092
ubytovacích kapacít dostupných
prostredníctvom
online
platforiem
kolaboratívneho hospodárstva
bolo
zaregistrovaných
iba
292
(27
apartmánových
hotelov,
93
turistických
rezidencií a 172
ubytovaní v domácnosti
vlastníka),
čo
predstavuje
4,7 %.
Observatoire du
tourisme à Bruxelles,
Rapport annuel 2023,
s. 12
až
14,
https://www.visit.brussels/content/dam/visitbrussels/pdf‑brochures/presse/studies/annual‑reports/Rapport %20annuel %202023 %20 %20FR.pdf.
40      Rozsudok
Cali Apartments, bod 69.
41      Rozsudok
Cali Apartments, bod 72.
42      Rozsudok
Cali Apartments, bod 73.
Francúzska
právna
úprava
sa
týkala
opakovaného
prenájmu
zariadených
priestorov
určených
na
bývanie
na
krátke
časové
obdobia
príležitostným
zákazníkom,
ktorí
tam
nemajú
nahlásený
pobyt.
43      Tlak,
ktorý
existuje v niektorých
oblastiach
regiónu
Brusel‑hlavné
miesto
(napríklad
„Pentagone“ a bruselská
európska
štvrť),
je v protiklade s tlakom v iných
obciach v tomto
regióne,
ktoré
majú
málo
turistických
ubytovacích
zariadení.
44      Písomné
pripomienky
Komisie,
poznámka
pod
čiarou
22.
45      Rozsudok zo 16. januára
2023, č. veci
2023/390,
2022/KR/31,
neuverejnený.
46      Bod 25
rozsudku
zo
16. januára
2023.
Cour
d’appel de
Bruxelles (Odvolací
súd
Brusel) v ňom
však
konštatoval,
že
povinnosť
získať
osvedčenie o súlade s územným
plánom
je
odôvodnená
cieľom
týkajúcim
sa
ochrany
príjemcov
služieb.
47      Rozsudok
Cali Apartments, bod 57, a rozsudok z 3. decembra
2020,
Star Taxi
App (C‑62/19,
EU:C:2020:980, bod 86).
48      Pozri
konanie o nesplnení
povinnosti
INFR
(2018)4142,
tlačová
správa
IP/19/467 z 24. januára
2019,
dostupné
na
https://ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/es/ip_19_467.
Komisia
zaslala
Belgicku formálnu
výzvu týkajúcu
sa
možnej
nezlučiteľnosti
povoľovacieho
konania a všeobecných
požiadaviek,
ktoré
región
Brusel‑hlavné
mesto
uplatňuje
na
poskytovateľov
ubytovacích
služieb v oblasti
cestovného
ruchu,
so
smernicou
2006/123.
Ako
Komisia
potvrdila
na
pojednávaní,
toto
konanie
ešte
stále
prebieha.
49      Rozsudok
Cali Apartments, bod 96,
ako
aj
rozsudky z 26. septembra
2018,
Van
Gennip a i. (C‑137/17,
EU:C:2018:771, bod 85), a z 1. júna
1999,
Konle (C‑302/97,
EU:C:1999:271, bod 44).
50      V bode 8 in
fine rozhodnutia
vnútroštátneho
súdu
je
uvedená
judikatúra
belgických
súdov,
ktorá
potvrdzuje
toto
vysvetlenie. V rozsudku
Conseil d’État (Štátna
rada,
ktorá
koná
ako
Najvyšší
správny
súd,
Belgicko) z 30. septembra
2021
(BE:RVSCE:2021:ARR.251.700)
sa
konštatuje,
že
„jedinou funkciou“
osvedčenia o súlade s územným
plánom
je
„osvedčiť,
že
turistické
ubytovacie
zariadenie
bolo
zriadené v súlade s platnými
predpismi
týkajúcimi
sa
územného
plánovania a urbanistickými
predpismi“, a že
toto
osvedčenie
„je
založené
výlučne
na
skutkovom
zisťovaní a právnom
kvalifikovaní a tým
sa
líši
od územnoplánovacieho osvedčenia, ktoré zahŕňa priestor na voľnú úvahu v rámci posúdenia podstaty, najmä pokiaľ ide o riadne obhospodarovanie priestorov“. V tomto
rozsudku
sa
ďalej
uvádza,
že
ak
„turistické
ubytovacie
zariadenie
je v súlade s platnými
predpismi
týkajúcimi
sa
územného
plánovania a urbanistickými
predpismi,
vykladanými
spôsobom,
ktorý
je v súlade s právom
Únie a najmä
so
smernicou o službách,
obec
je
povinná
vydať
pre
túto
nehnuteľnosť
osvedčenie o súlade s územným
plánom“.
Podľa
uvedeného
rozsudku
výnos z 8. mája
2014 v skutočnosti
zakotvuje
subjektívne
právo
na
získanie
tohto
osvedčenia.
51      Rozsudok
Cali Apartments, body 41 a 42, a rozsudok z 30. januára
2018,
X a Visser (C‑360/15 a C‑31/16,
EU:C:2018:44, bod 123).
52      Odôvodnenie
9
smernice
2006/123.
53      Pozri bod 15 týchto návrhov.
54      V článku 3 bode 2 výnosu z 8. mája
2014
je
turistické
ubytovacie
zariadenie
vymedzené
ako
„akékoľvek
ubytovanie,
ktoré
je
za
odplatu
pravidelne
alebo
príležitostne
ponúkané
turistom na jednu alebo viac nocí“. V bodoch 4 až
9
toho
istého článku 3 sa
rozlišujú
tieto
typy
turistických
ubytovacích
zariadení:
hotely,
apartmánové
hotely,
turistické
rezidencie,
ubytovanie v súkromných
domoch,
ubytovacie
centrá
sociálneho
cestovného
ruchu a kempingy.
Prejednávaný
spor
sa
týka
„turistických
rezidencií“,
ktoré
sú
vymedzené v bode 6 ako
„akákoľvek
vila,
dom
alebo
byt,
štúdio
alebo
miestnosť,
ktoré
sú
vyhradené
na
výlučné
použitie
nájomcom a vybavené
nábytkom
potrebným
na
spanie a varenie a prípadne
zahŕňajú
služby
hotelového
typu
za
príplatok“, a „ubytovania v súkromných
domoch“,
ktoré
je
vymedzené v bode 7 ako
„akékoľvek
zariadenie,
ktoré
má
jednu
alebo
viac
izieb
alebo
samostatných
priestorov
prispôsobených
na
tento
účel,
ktoré
tvoria
súčasť
nehnuteľnosti
určenej
na
bývanie, v ktorej
má
vlastník
osobné a obvyklé
bydlisko,
alebo
priľahlých
prístavieb“.
55      Rozsudok
pripojený k rozhodnutiu
vnútroštátneho
súdu, bod 35.
56      Rozsudok
pripojený k rozhodnutiu
vnútroštátneho
súdu, bod 65.
57      Rozsudok
Cali Apartments, body 81
až
94.
58      BERNARD,
N.,
DEBROUX,
L.:
Mise à disposition de
logements à une „clientèle de
passage“:
les
mesures nationales „anti‑Airbnb“
ne sont pas
(nécessairement)
contraires au
droit européen.
In:
Revue
de
jurisprudence de
Liège,
Mons et
Bruxelles,
2021, č. 18,
s. 814 a 815.
59      Smernica
2006/123,
osobitne
jej článok 10,
nespochybňuje
rozdelenie
právomocí
orgánov
členských
štátov
na
miestnej
alebo
regionálnej
úrovni,
ktoré
sú
oprávnené
udeľovať
povolenia.
Pripúšťa
systém
udeľovania
povolení
pre
turistické
ubytovacie
zariadenia,
na
ktorom
sa
podieľajú
obecné
orgány,
ktoré
majú
určitú
mieru
voľnej
úvahy,
avšak
za
predpokladu,
že
ich
postup
je
vymedzený
vnútroštátnou
právnou
úpravou,
ktorá
stanovuje
jasné
kritériá
postupu
týchto
orgánov
(rozsudok
Cali Apartments, body 97 a 98).
60      Rozsudok
Cali Apartments, bod 99.
61      Táto
okolnosť
sa
zdôrazňuje v štúdii o systéme
udeľovania
povolení,
ktorej
vypracovaním
región
Brusel‑hlavné
mesto
poveril
Brussels Studies Institute,
Mission d’évaluation de
l’ordonnance du
8
mai 2014
relative à l’hébergement touristique.
In:
Cahier spécial des
charges, č. 2018/ServECO/024,
21/05/2019,
oddiel
4.4,
neuverejnené.
62      Pozri
BERNARD,
N.,
DEBROUX,
L.,
VON
KUEGELGEN, M.,
SERVAIS,
D.:
La
réglementation bruxelloise en matière d’hébergement touristique.
In:
Jurim Pratique:
revue
pratique de
l'immobilier,
2020, č. 3,
s. 59
až
64.
63      Na
nedostatky
povoľovacieho
konania
presne
poukazujú
BERNARD,
N.,
DEBROUX,
L.,
VON
KUEGELGEN, M.,
SERVAIS,
D.:
La
réglementation bruxelloise en matière d’hébergement touristique.
In:
Jurim Pratique:
revue
pratique de
l'immobilier,
2020, č. 3,
s. 71
až
78.