62022CO0795_INF
Uznesenie Súdneho dvora (šiesta komora) z 10. októbra 2023 –Direccion000 a i.
(vec C‑795/22)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Články 53 a 99 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora – Sociálna politika – Ochrana bezpečnosti a zdravia pracovníkov – Organizácia pracovného času – Článok 31 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie – Smernica 2003/88/ES – Článok 7 – Nárok na platenú dovolenku za kalendárny rok – Peňažná náhrada za nevyčerpanú dovolenku po skončení pracovného pomeru – Jednoročná premlčacia lehota – Primerané informovanie pracovníka“
Sociálna politika – Ochrana bezpečnosti a zdravia pracovníkov – Organizácia pracovného času – Nárok na platenú dovolenku za kalendárny rok – Vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje jednoročnú premlčaciu lehotu od skončenia ročného referenčného obdobia – Neexistencia predchádzajúceho overenia možnosti pracovníka účinne uplatniť tento nárok – Neprípustnosť – Opomenutie pracovníka začať konanie, ktoré má za následok prerušenie premlčacej lehoty – Neexistencia vplyvu
(Charta základných práv Európskej únie, článok 31 ods. 2; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2003/88, článok 7)
(pozri body 45, 47 a výrok)
Výrok
Článok 7 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/88/ES zo 4. novembra 2003 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času a článok 31 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
bránia vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej sa nárok na platenú dovolenku za kalendárny rok, ktorý pracovník nadobudol, premlčí po uplynutí jednoročnej lehoty od konca ročného referenčného obdobia, na ktoré sa dovolenka vzťahuje, ak zamestnávateľ pracovníkovi skutočne neumožnil uplatniť tento nárok, vrátane prípadu, keď pracovník pred skončením pracovného pomeru nepodal návrh na začatie konania, ktorý by mal za následok prerušenie premlčacej lehoty.