62022CC0047
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
PRIIT PIKAMÄE
prednesené 16. marca 2023 (
1
)
Vec C‑47/22
Apotheke B.
proti
Bundesamt für Sicherheit im Gesundheitswesen (BASG)
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd, Rakúsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Farmaceutické a kozmetické výrobky – Humánne lieky – Smernica 2001/83/ES – Články 77, 79 a 80 – Veľkoobchodná distribúcia liekov – Povolenie na vykonávanie veľkoobchodnej distribučnej činnosti s liekmi – Zrušenie povolenia alebo pozastavenie jeho platnosti“
1.
V prejednávanej veci Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd, Rakúsko) podal na Súdny dvor návrh na začatie prejudiciálneho konania. Tretia prejudiciálna otázka, na ktorú sú zamerané tieto návrhy v súlade so žiadosťou Súdneho dvora, sa týka najmä výkladu článkov 77, 79 a 80 smernice 2001/83/ES (
2
), zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2012/26/EÚ, z 25. októbra 2012 (
3
) (ďalej len „smernica 2011/83“).
Právny rámec
Právo Únie
2.
V prejednávanej veci sú relevantné články 77, 79, 80 a 118a smernice 2001/83.
Rakúske právo
3.
Podľa § 62 ods. 1 Arzneimittelgesetz (zákon o liekoch) z 2. marca 1983 (ďalej len „AMG“), nazvaného „Prevádzkový poriadok“:
„V rozsahu, v akom je to potrebné na zabezpečenie kvality liekov alebo účinných látok potrebnej pre zdravie a život ľudí alebo zvierat, ako aj dodávok liekov alebo účinných látok, je spolkový minister zdravotníctva povinný stanoviť nariadením prevádzkové pravidlá pre zariadenia, ktoré vyrábajú, kontrolujú alebo uvádzajú na trh lieky alebo účinné látky.“
4.
Ustanovenie § 63 ods. 1 AMG, nazvané „Povolenie“, stanovuje:
„V zariadeniach uvedených v § 62 ods. 1 podlieha výroba, uvádzanie na trh a kontrola liekov alebo liekov a účinných látok povoleniu, ktoré vydáva Spolkový úrad pre bezpečnosť v odvetví zdravotníctva.“
5.
Ustanovenie § 66a AMG uvádza:
„Povolenie uvedené v § 63 ods. 1 alebo § 65 ods. 1 sa musí zrušiť, ak sa neskôr ukáže, že podmienky neboli splnené. Ak sa podmienky prestanú plniť, musí sa zrušiť. Zrušenie povolenia môže byť nahradené úplným alebo čiastočným pozastavením platnosti povolenia, ak držiteľ povolenia na prevádzkovanie dokáže v primeranej lehote odstrániť dôvod zrušenia. Spolkový úrad pre bezpečnosť v odvetví zdravotníctva o tom bezodkladne informuje ostatné zmluvné strany Dohody o Európskom hospodárskom priestore, Švajčiarsko a Komisiu.“
Skutkové okolnosti sporu, konanie vo veci samej a prejudiciálne otázky
6.
Apotheke B. (ďalej len „žalobkyňa“) je komanditná spoločnosť so sídlom v Rakúsku, ktorá prevádzkuje verejnú lekáreň a je tiež držiteľkou povolenia na vykonávanie veľkoobchodnej distribučnej činnosti s liekmi udeleného podľa AMG.
7.
V nadväznosti na inšpekciu vykonanú v zariadení žalobkyne 30. júla 2020 a následné vyšetrovanie prijal Bundesamt für Sicherheit im Gesundheitswesen (Spolkový úrad pre bezpečnosť v zdravotníctve, Rakúsko; ďalej len „žalovaný úrad“) 8. marca 2021 rozhodnutie o zrušení povolenia na vykonávanie veľkoobchodnej distribučnej činnosti s liekmi, ktoré bolo žalobkyni predtým udelené.
8.
Konkrétnejšie žalovaný úrad prijal svoje rozhodnutie po tom, ako konštatoval, že žalobkyňa viackrát nakúpila lieky od iných verejných lekární, ktoré nemali povolenie na veľkoobchodnú distribúciu v zmysle AMG, a následne ich ďalej predala veľkoobchodným distribútorom, ktorí boli držiteľmi takéhoto povolenia.
9.
Žalovaný úrad tiež uviedol, že žalobkyňa nemala k dispozícii dostatočný odborný a kvalifikovaný personál, keďže jediná osoba prítomná počas inšpekcie nebola schopná predložiť relevantné dokumenty vyžadované vnútroštátnymi právnymi predpismi.
10.
Žalobkyňa podala proti tomuto rozhodnutiu žalobu na Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd).
11.
Na podporu svojej žaloby na jednej strane uvádza, že to, že kúpila lieky od osôb, ktoré nemali povolenie na veľkoobchodnú distribúciu, konkrétne neohrozilo bezpečnosť týchto liekov. Na druhej strane sa domnieva, že vnútroštátne právne predpisy vyžadujú prítomnosť len jednej kompetentnej osoby v zariadení, pričom táto osoba nie je povinná sa neustále zdržiavať v tomto zariadení.
12.
Za týchto okolností Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
a)
Má sa článok 80 písm. b) smernice 2001/83 vykladať v tom zmysle, že požiadavka vyplývajúca z tohto ustanovenia je splnená ešte aj vtedy, keď – tak ako v konaní vo veci samej – držiteľ povolenia na veľkoobchodnú distribúciu obstaráva lieky od iných osôb, ktoré podľa vnútroštátnych predpisov tiež majú povolenie alebo sú oprávnené vydávať lieky verejnosti, ale samy nie sú držiteľmi takéhoto povolenia na distribúciu, alebo ktoré sú podľa článku 77 ods. 3 tejto smernice oslobodené od povinnosti získať toto povolenie, a tieto lieky obstarávajú len v malom rozsahu?
b)
V prípade, ak je odpoveď na prvú otázku písm. a) záporná, je na splnenie požiadavky stanovenej v článku 80 [prvom odseku] písm. b) smernice 2001/83 relevantné, či sa lieky obstarané tak, ako boli obstarané v konaní vo veci samej a ako je to opísané v prvej otázke písm. a), dodávajú len osobám, ktoré podľa článku 77 ods. 2 tejto smernice majú povolenie alebo sú oprávnené vydávať lieky verejnosti, alebo aj osobám, ktoré sú samy držiteľmi povolenia na veľkoobchodnú distribúciu?
2.
a)
Majú sa ustanovenia článku 79 písm. b) a článku 80 písm. g) [smernice 2001/83] v spojení s bodom 2.2 usmernení z 5. novembra 2013 k správnej distribučnej praxi liekov na humánne použitie vykladať v tom zmysle, že požiadavky na personálne obsadenie sú splnené aj vtedy, keď zodpovedná osoba, tak ako v konaní vo veci samej, štyri hodiny nie je (fyzicky) prítomná v zariadení, ale počas tejto doby ju možno telefonicky zastihnúť?
b)
Má sa smernica [2001/83], najmä jej článok 79 a článok 80 [prvý odsek] písm. g) v spojení s bodom 2.3 prvým odsekom usmernení z 5. novembra 2013 k správnej distribučnej praxi liekov na humánne použitie, vykladať v tom zmysle, že požiadavky na personálne obsadenie stanovené v týchto ustanoveniach, resp. usmerneniach sú splnené, pokiaľ, ako v konaní vo veci samej, v prípade neprítomnosti zodpovednej osoby, ako je to opísané v druhej otázke písm. a), pracovníci prítomní v zariadení, najmä pri inšpekcii vykonávanej príslušným orgánom členského štátu, nie sú schopní sami poskytnúť informácie o písomne stanovených postupoch týkajúcich sa oblasti, za ktorú každý z nich zodpovedá?
c)
Má sa smernica [2001/83], najmä jej článok 79 a článok 80 [prvý odsek] písm. g) v spojení s bodom 2.3 usmernení z 5. novembra 2013 k správnej distribučnej praxi liekov na humánne použitie, vykladať v tom zmysle, že pri posudzovaní, či je vo všetkých fázach veľkoobchodných distribučných činností k dispozícii dostatočný počet kvalifikovaných pracovníkov, sa tiež, ako je to v konaní vo veci samej, majú zohľadniť externe zabezpečované činnosti (resp. činnosti, ktoré na základe objednávky vykonávajú tretie osoby), a bráni uvedená smernica obstaraniu znaleckého posudku týkajúceho sa tohto posúdenia, alebo dokonca vyžaduje jeho obstaranie?
3.
Má sa smernica [2001/83], najmä jej článok 77 ods. 6 a článok 79, vykladať v tom zmysle, že povolenie na vykonávanie činnosti veľkoobchodného distribútora liekov sa má zrušiť aj vtedy, keď sa konštatuje, že nie je splnená jedna z požiadaviek podľa článku 80 tejto smernice, tak ako napríklad v konaní vo veci samej, keď dochádza k obstarávaniu liekov v rozpore s článkom 80 [prvým odsekom] písm. b) uvedenej smernice, ale táto požiadavka je potom, v každom prípade v čase rozhodovania príslušného orgánu členského štátu, resp. konajúceho súdu opäť dodržaná? Ak nie, ktoré ďalšie požiadavky stanovuje právo Únie na účel tohto posúdenia, najmä kedy sa má namiesto zrušenia povolenia (len) pozastaviť jeho platnosť?“
Konanie na Súdnom dvore
13.
Písomné pripomienky predložili žalobkyňa, žalovaný úrad, rakúska, česká a poľská vláda, ako aj Európska komisia.
Analýza
14.
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v prvom rade pýta, či sa má článok 77 ods. 6 a článok 79 smernice 2001/83 vykladať v tom zmysle, že nie je potrebné zrušiť povolenie na vykonávanie veľkoobchodnej distribučnej činnosti s liekmi v prípade, že jedna z požiadaviek stanovených v článku 80 tejto smernice, ktorá pôvodne nebola splnená, je opäť dodržaná.
15.
V druhom rade a v prípade zápornej odpovede sa vnútroštátny súd pýta, aké ďalšie požiadavky práva Únie by sa mali zohľadniť pri posudzovaní toho, ktorá z týchto dvoch sankcií má byť uložená. (
4
)
16.
Vzhľadom na tieto otázky treba na úvod uviesť, že podľa článku 77 ods. 1 smernice 2001/83 lieky, na ktoré bolo vopred vydané povolenie na uvedenie na trh, môžu byť distribuované vo veľkoobchode len vtedy, ak členské štáty udelili povolenie na vykonávanie tejto činnosti. (
5
)
17.
Na základe toho normotvorca Únie stanovil v článkoch 79 a 80 tejto smernice demonštratívny výpočet požiadaviek, ktoré musia splniť žiadatelia o povolenie na vykonávanie veľkoobchodnej distribučnej činnosti s liekmi, aby získali takéto povolenie, a demonštratívny výpočet požiadaviek, ktoré musia dodržať držitelia takéhoto povolenia po jeho udelení, pričom splnenie týchto podmienok podlieha kontrole počas doby platnosti povolenia. (
6
)
18.
Ak držiteľ povolenia na vykonávanie veľkoobchodnej distribučnej činnosti s liekmi prestane plniť podmienky stanovené v uvedených článkoch 79 a 80, členské štáty sú podľa článku 77 ods. 6 smernice 2011/83 povinné pozastaviť platnosť tohto povolenia alebo ho zrušiť a bezodkladne o tom informovať ostatné členské štáty a Komisiu.
19.
Článok 77 ods. 6 patrí do rámca pravidiel, ktoré upravujú veľkoobchodnú distribúciu humánnych liekov a ktoré sú stanovené v hlave VII smernice 2001/83, a prispieva k dosiahnutiu cieľov sledovaných touto smernicou, najmä pokiaľ ide o cieľ ochrany verejného zdravia, odstránenia prekážok obchodu s liekmi v rámci Únie a vykonávanie kontroly všetkých distribučných reťazcov liekov. (
7
) Prispieva tak k fungovaniu kontrolného mechanizmu, ktorý normotvorca Únie stanovil vo všetkých fázach životnosti liekov, od ich výroby až po ich distribúciu verejnosti. (
8
)
20.
Vzhľadom na to treba uviesť, že normotvorca Únie prostredníctvom článku 77 ods. 6 smernice 2001/83 vykonal len minimálnu harmonizáciu obmedzenú na určenie opatrení, ktoré možno prijať, ak sa prestanú plniť podmienky stanovené v článkoch 79 a 80 tejto smernice. Treba tiež poznamenať, že článok 77 ods. 6 uvedenej smernice sa neobmedzuje len na spresnenie týchto opatrení, ale tiež stanovuje, že členský štát, ktorý pozastavil platnosť povolenia alebo ho zrušil, o tom bezodkladne informuje ostatné členské štáty a Komisiu. Z toho podľa môjho názoru vyplýva, že normotvorca Únie chcel v podstate pristúpiť k aproximácii právnych predpisov s cieľom posilniť účinnosť systému kontroly povolení na vykonávanie veľkoobchodnej distribučnej činnosti s liekmi.
21.
Naproti tomu zo znenia článku 77 ods. 6 smernice 2001/83 nijako nevyplýva, že by mal normotvorca Únie v úmysle vymedziť kritériá na vykonanie uvedených opatrení a spresniť spôsob, akým majú vnútroštátne orgány uplatňovať tieto kritériá.
22.
Z toho podľa môjho názoru vyplýva, že hoci sú členské štáty povinné prijať opatrenia, a z nich prinajmenšom opatrenia spočívajúce v zrušení alebo pozastavení platnosti, ktoré sa použijú v prípade porušenia článkov 79 a 80 smernice 2001/83, táto smernica ponecháva na vnútroštátnom zákonodarcovi, aby určil parametre uplatňovania každého z týchto opatrení. V takejto situácii pritom prináleží vnútroštátnym orgánom, aby in concreto určili najvhodnejšie opatrenie na základe kritérií stanovených vnútroštátnym právom a vzhľadom na skutkové okolnosti každého prípadu.
23.
V prejednávanej veci je nesporné, že ustanovenia článku 77 ods. 6 smernice 2001/83 boli do vnútroštátneho práva prebraté § 66a AMG. Okrem tohto prebratia, ktoré sa týka stanovenia opatrení spočívajúcich v pozastavení platnosti a zrušení, ako aj informovania ostatných členských štátov, tento paragraf spresňuje kritériá posúdenia opatrenia, ktoré sa má prijať. V tejto poslednej súvislosti uvedený paragraf v podstate stanovuje, že povolenie na veľkoobchodnú distribúciu liekov sa musí zrušiť, ak už nie sú splnené podmienky, a že zrušenie povolenia možno nahradiť úplným alebo čiastočným pozastavením platnosti povolenia, ak držiteľ tohto povolenia dokáže v primeranej lehote odstrániť dôvod zrušenia.
24.
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania a z písomných pripomienok predložených účastníkmi konania pritom vyplýva, že spor vo veci samej sa týka určenia najvhodnejšieho opatrenia, a konkrétnejšie toho, za akých podmienok sa má opatrenie spočívajúce v zrušení povolenia na vykonávanie veľkoobchodnej distribučnej činnosti s liekmi uprednostniť pred opatrením pozastavenia platnosti tohto povolenia. V tomto rámci sa vnútroštátny súd nepýta na primeranosť opatrení zrušenia a pozastavenia platnosti stanovených v § 66a AMG s ohľadom na požiadavky smernice 2001/83, ale skôr na uplatnenie kritérií stanovených v tomto paragrafe na účely výberu medzi týmito opatreniami.
25.
V tejto súvislosti treba uviesť, že na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia vo svojich písomných pripomienkach (
9
), článok 118a ods. 1 smernice 2001/83, podľa ktorého sankcie uplatniteľné v prípade porušenia vnútroštátnych ustanovení prijatých na základe tejto smernice musia byť „účinné, primerané a odrádzajúce“, nehrá žiadnu úlohu pri posudzovaní primeranosti vykonávania týchto sankcií. Tento článok, ktorý je všeobecným ustanovením vloženým do „hlavy XI“ s názvom „Dozor a sankcie“, sa totiž uplatní pri stanovení sankcií, ktoré majú členské štáty prijať v súvislosti s uvedenou smernicou.
26.
Vzhľadom na túto skutočnosť sa mi uvedený článok nezdá byť relevantný v prejednávanej veci. Na jednej strane rakúsky zákonodarca prijal vo svojom vnútroštátnom práve opatrenia pozastavenia platnosti a zrušenia stanovené v článku 77 ods. 6 smernice 2001/83 a spor vo veci samej sa netýka prebratia týchto opatrení. Na druhej strane, keďže uvedené opatrenia boli prijaté vo vnútroštátnom práve na základe harmonizácie právnych predpisov uskutočnenej normotvorcom Únie, domnievam sa, že podmienky stanovené v článku 118a smernice 2001/83, ktorý upravuje sankcie, ktoré môže vnútroštátne právo slobodne stanoviť, s výhradou zabezpečenia ich účinnosti, primeranosti a odrádzajúceho účinku, sa pri vykonávaní týchto opatrení neuplatnia.
27.
Faktom zostáva, že Súdny dvor by mohol na základe článku 49 ods. 3 Charty základných práv Európskej únie (
10
) zastávať názor, že treba overiť proporcionalitu režimu sankcií stanoveného vnútroštátnym právom. (
11
) V takom prípade by okrem nepopierateľných ťažkostí pri kvalifikácii opatrení spočívajúcich v pozastavení platnosti a zrušení podľa § 66a AMG ako „sankcií trestnej povahy“ (
12
) ešte bolo potrebné, aby vnútroštátna právna úprava spadala do pôsobnosti Charty.
28.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že pôsobnosť Charty je vymedzená v jej článku 51 ods. 1, podľa ktorého sú ustanovenia Charty určené pre členské štáty výlučne vtedy, ak vykonávajú právo Únie. Z tohto dôvodu sa základné práva zaručené v právnom poriadku Únie uplatnia vo všetkých situáciách, ktoré upravuje právo Únie, avšak nie mimo týchto situácií. Ak teda ustanovenia práva Únie v dotknutej oblasti neupravujú určitý aspekt a neukladajú členským štátom v súvislosti s danou situáciou žiadnu osobitnú povinnosť, vnútroštátna právna úprava, ktorú prijme členský štát, pokiaľ ide o tento aspekt, nepatrí do pôsobnosti Charty a dotknutú situáciu nemožno posudzovať z hľadiska jej ustanovení. V tomto prípade teda Súdny dvor nemá právomoc a prípadne uvádzané ustanovenia Charty nemôžu samy osebe túto právomoc založiť. (
13
)
29.
V tejto súvislosti z vyššie uvedených úvah vyplýva, že normotvorca Únie nemal v úmysle prostredníctvom ustanovení článku 77 ods. 6 smernice 2001/83 vymedziť kritériá na vykonanie opatrení spočívajúcich v pozastavení platnosti a zrušení povolenia na vykonávanie veľkoobchodnej distribučnej činnosti s liekmi, ani spresniť spôsob, akým majú vnútroštátne orgány uplatňovať tieto kritériá.
30.
Z toho podľa môjho názoru vyplýva, že § 66a AMG v rozsahu, v akom spresňuje kritériá určujúce výber medzi opatreniami spočívajúcimi v zrušení a pozastavení platnosti povolenia na vykonávanie veľkoobchodnej distribučnej činnosti s liekmi, nemožno považovať za ustanovenie, ktorým sa vykonáva právo Únie, a tak tento paragraf nespadá do pôsobnosti Charty.
31.
Vzhľadom na všetky tieto úvahy sa domnievam, že otázky položené vnútroštátnym súdom sa týkajú výlučne výkladu vnútroštátnych ustanovení umožňujúcich určiť, ktorá zo sankcií pozastavenia platnosti alebo zrušenia povolenia na vykonávanie veľkoobchodnej distribučnej činnosti s liekmi je najvhodnejšia. Podľa ustálenej judikatúry pritom Súdny dvor nemá právomoc vyjadrovať sa v rámci konania zavedeného článkom 267 ZFEÚ k výkladu vnútroštátnych zákonných alebo regulačných ustanovení, ale len k výkladu práva Únie. (
14
)
32.
Za týchto podmienok navrhujem, aby Súdny dvor vyhlásil, že nemá právomoc odpovedať na tretiu prejudiciálnu otázku, ktorú položil Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd).
Návrh
33.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor vyhlásil, že nemá právomoc odpovedať na tretiu prejudiciálnu otázku, ktorú položil Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd, Rakúsko).
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady zo 6. novembra 2001, ktor[ou] sa ustanovuje zákonník spoločenstva o humánnych liekoch (Ú. v. ES L 311, 2001, s. 67; Mim. vyd. 13/027, s. 69).
(
3
)	Ú. v. EÚ L 299, 2012, s. 1.
(
4
)	S cieľom vylúčiť akúkoľvek nejednoznačnosť, ktorá by mohla ovplyvniť výklad položenej otázky, chcem poukázať na to, že podľa hlavy VII smernice 2001/83 by sa mal pojem „požiadavky“ používať len vtedy, ak je potrebné odkázať na podmienky, ktoré musí spĺňať žiadateľ pre získanie povolenia na veľkoobchodnú distribúciu liekov v súlade s článkom 79 tejto smernice, a na podmienky, ktoré musí dodržiavať držiteľ tohto povolenia podľa článku 80 uvedenej smernice. Z tohto dôvodu považujem za vhodnejšie, aby sa predišlo akejkoľvek zámene, používať pojem „požiadavky“ len vtedy, keď ide o podmienky stanovené v uvedených článkoch.
(
5
)	Podľa článku 77 ods. 3 smernice 2001/83 vlastníctvo povolenia na výrobu liekov automaticky zahŕňa vlastnenie povolenia na vykonávanie veľkoobchodnej distribučnej činnosti s liekmi.
(
6
)	Rozsudok z 28. júna 2012, Caronna (C‑7/11, EU:C:2012:396, bod 46).
(
7
)	Rozsudok z 28. júna 2012, Caronna (C‑7/11, EU:C:2012:396, bod 48).
(
8
)	Pozri v tomto zmysle odôvodnenie 35 smernice 2001/83, podľa ktorého „je potrebné vykonávať kontrolu nad celým reťazcom distribúcie liekov, od ich výroby alebo dovozu do spoločenstva až po ich výdaj verejnosti“.
(
9
)	Odkazujem na bod 36 písomných pripomienok predložených Komisiou.
(
10
)	Podľa tohto textu „prísnosť trestov nesmie byť neprimeraná trestnému činu“.
(
11
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. októbra 2018, Link Logistik N&N (C‑384/17, EU:C:2018:810, body 40 až 45 a citovaná judikatúra).
(
12
)	Podľa judikatúry Súdneho dvora vyplývajúcej z rozsudku z 5. júna 2012, Bonda (C‑489/10, EU:C:2012:319, bod 37), sú v tejto súvislosti relevantné tri kritériá. Prvým kritériom je právna kvalifikácia porušenia práva vo vnútroštátnom práve, druhým je samotná povaha porušenia a tretím stupeň prísnosti sankcie, ktorá hrozí dotknutej osobe. Vzhľadom na informácie uvedené v návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa mi pritom nezdá, že by bolo splnené niektoré z týchto kritérií. V prvom rade chcem poznamenať, že z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že opatrenia spočívajúce v zrušení a pozastavení platnosti sú podľa vnútroštátneho práva kvalifikované ako „správne“. V druhom rade tieto opatrenia nie sú určené na potrestanie nesplnenia povinnosti, ale skôr na ochranu integrity distribučného reťazca liekov určených pre verejnosť. V treťom rade opatrenie spočívajúce v zrušení nebráni, o čom svedčí prejednávaná vec, vykonávaniu iných odborných činností v tej istej oblasti odbornosti, keďže žalobkyňa môže pokračovať vo svojej činnosti verejnej lekárne.
(
13
)	Rozsudok z 20. októbra 2022, Curtea de Apel Alba Iulia a i. (C‑301/21, EU:C:2022:811, body 72, 74 a 75, ako aj citovaná judikatúra).
(
14
)	Pozri v tomto zmysle uznesenie z 18. novembra 2022, mBank (Neplatnosť nekalých a nezákonných podmienok) (C‑138/22, neuverejnené, EU:C:2022:915, bod 27 a citovaná judikatúra).