62022TJ0494
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (prvá rozšírená komora)
z 11. septembra 2024 (
*1
)
„Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Reštriktívne opatrenia prijaté so zreteľom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny – Zmrazenie finančných prostriedkov – Zoznam osôb, subjektov a orgánov, na ktoré sa uplatňuje zmrazenie finančných prostriedkov a hospodárskych zdrojov – Zaradenie názvu žalobkyne na zoznam a jeho zachovanie na ňom – Povinnosť odôvodnenia – Chybné posúdenie – Pojem ‚materiálna alebo finančná podpora vlády Ruskej federácie‘ – Sloboda podnikania – Právo vlastniť majetok – Proporcionalita“
Vo veci T‑494/22,
NKO AO National Settlement Depository (NSD), so sídlom v Moskve (Rusko), v zastúpení: N. Tuominen, M. Krestiyanova, J.‑P. Fierens a C. Gieskes, advokáti,
žalobkyňa,
proti
Rade Európskej únie, v zastúpení: M. Bishop, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci B. Maingain, advokát,
žalovanej,
ktorú v konaní podporuje:
Európska komisia, v zastúpení: J.‑F. Brakeland, G. von Rintelen, L. Mantl a M. Carpus Carcea, splnomocnení zástupcovia,
vedľajšia účastníčka konania,
VŠEOBECNÝ SÚD (prvá rozšírená komora),
v zložení: predseda D. Spielmann, sudcovia M. Brkan (spravodajkyňa), I. Gâlea, T. Tóth a S. L. Kalėda,
tajomník: I. Kurme, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania, najmä
–
návrh doručený do kancelárie Všeobecného súdu 12. augusta 2022,
–
uznesenia z 31. marca 2023, NSD/Rada (T‑494/22, neuverejnené, EU:T:2023:196), a z 31. marca 2023, NSD/Rada (T‑494/22, neuverejnené, EU:T:2023:197), ktorými boli zamietnuté návrhy na vstup A. Lipatova a spoločnosti Maritime Bank JSC do konania ako vedľajších účastníkov,
–
návrh na úpravu žaloby podaný žalobkyňou do kancelárie Všeobecného súdu 25. apríla 2023,
–
návrh na úpravu žaloby podaný žalobkyňou do kancelárie Všeobecného súdu 24. novembra 2023,
po pojednávaní z 23. januára 2024,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Žalobkyňa, spoločnosť NKO AO National Settlement Depository (NSD), sa svojou žalobou podľa článku 263 ZFEÚ domáha po prvé zrušenia rozhodnutia Rady (SZBP) 2022/883 z 3. júna 2022, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 153, 2022, s. 92), a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2022/878 z 3. júna 2022, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 153, 2022, s. 15; ďalej spoločne len „pôvodné akty“), po druhé rozhodnutia Rady (SZBP) 2023/572 z 13. marca 2023, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 75 I, 2023, s. 134), a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2023/571 z 13. marca 2023, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 75 I, 2023, s. 1; ďalej spoločne len „ponechávajúce akty z marca 2023“), a po tretie rozhodnutia Rady (SZBP) 2023/1767 z 13. septembra 2023, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 226, 2023, s. 104), a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2023/1765 z 13. septembra 2023, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 226, 2023, s. 3; ďalej len „ponechávajúce akty zo septembra 2023“), a to v rozsahu, v akom všetky tieto akty (ďalej len „napadnuté akty“) zapisujú jej názov na zoznamy, ktoré sú prílohou k uvedeným aktom, a ponechávajú ho tam.
I. Okolnosti predchádzajúce sporu
2
Žalobkyňa je spoločnosť založená podľa ruského práva, ktorá je licencovaným správcom poskytujúcim služby archivácie a úschovy cenných papierov ako centrálny depozitár a ktorá poskytuje aj finančné služby, najmä ako nebanková úverová inštitúcia s licenciou na poskytovanie služieb bankového zúčtovania.
3
Prejednávaná vec sa týka reštriktívnych opatrení, ktoré Európska únia prijala vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny.
4
Dňa 17. marca 2014 Rada Európskej únie prijala na základe článku 29 ZEÚ rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 78, 2014, s. 16).
5
V ten istý deň Rada prijala na základe článku 215 ZFEÚ nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 78, 2014, s. 6).
6
Dňa 25. februára 2022 vzhľadom na vážnosť situácie na Ukrajine prijala Rada jednak rozhodnutie (SZBP) 2022/329, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145 (Ú. v. EÚ L 50, 2022, s. 1), a jednak nariadenie (EÚ) 2022/330, ktorým sa mení nariadenie č. 269/2014 (Ú. v. EÚ L 51, 2022, s. 1), a to najmä s cieľom prispôsobiť kritériá, podľa ktorých sa na fyzické a právnické osoby, subjekty a orgány mohli vzťahovať predmetné reštriktívne opatrenia.
7
V článku 2 ods. 1 a 2 takto zmeneného rozhodnutia 2014/145 (ďalej len „zmenené rozhodnutie 2014/145“) sa uvádza:
„1.   Zmrazujú sa všetky finančné prostriedky a hospodárske zdroje, ktoré patria, sú vo vlastníctve, v držbe alebo pod kontrolou:
…
f)
fyzických alebo právnických osôb, subjektov alebo orgánov, ktoré materiálne alebo finančne podporujú vládu Ruskej federácie zodpovednú za anexiu Krymu a za destabilizáciu Ukrajiny alebo z nej majú prospech…
2.   Fyzickým alebo právnickým osobám, subjektom alebo orgánom uvedeným v prílohe sa priamo ani nepriamo nesprístupnia žiadne finančné prostriedky ani hospodárske zdroje, a to ani v ich prospech.“
8
Podrobnosti tohto zmrazenia finančných prostriedkov sú vymedzené v ďalších odsekoch článku 2 zmeneného rozhodnutia 2014/145.
9
Nariadenie č. 269/2014, zmenené nariadením 2022/330 (ďalej len „zmenené nariadenie č. 269/2014“), stanovuje prijatie opatrení na zmrazenie finančných prostriedkov a definuje podmienky tohto zmrazenia v podstate rovnakým spôsobom ako zmenené rozhodnutie 2014/145. Článok 3 ods. 1 písm. a) až g) tohto nariadenia totiž z väčšej časti preberá článok 2 ods. 1 písm. a) až g) uvedeného rozhodnutia.
10
Dňa 3. júna 2022 vzhľadom na pokračovanie agresívnej vojny Ruskej federácie proti Ukrajine prijala Rada pôvodné akty, ktorými doplnila názov žalobkyne na zoznamy osôb, subjektov a orgánov, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia, uvedených v prílohe k zmenenému rozhodnutiu 2014/145 a v prílohe I k zmenenému nariadeniu č. 269/2014 (ďalej len „sporné zoznamy“).
11
Dôvody na zaradenie žalobkyne na sporné zoznamy sú tieto:
„[Žalobkyňa] je ruská nebanková finančná inštitúcia a ruský centrálny depozitár cenných papierov. Podľa trhovej hodnoty majetkových a dlhových cenných papierov držaných v úschove je najväčším depozitárom cenných papierov v Rusku a jediným depozitárom, ktorý má prístup k medzinárodnému finančnému systému.
Ruská vláda a Centrálna banka Ruska [žalobkyňu] považujú za systémovo významnú ruskú finančnú inštitúciu. Zohráva zásadnú úlohu vo fungovaní ruského finančného systému a v jeho prepojení s medzinárodným finančným systémom, čím ruskej vláde priamo a nepriamo umožňuje vykonávať jej činnosti a politiky a využívať zdroje.
[Žalobkyňa] je takmer v plnom vlastníctve Moskovskej burzy, ktorej úlohou je poskytovať úplný prístup na ruské finančné trhy. Moskovská burza je vďaka svojej úlohe a akcionárom vo veľkej miere kontrolovaná ruskou vládou. [Žalobkyňa] je preto subjektom alebo orgánom, ktorý materiálne alebo finančne podporuje vládu Ruskej federácie zodpovednú za anexiu Krymu a za destabilizáciu Ukrajiny.“
12
Rada uverejnila v Úradnom vestníku Európskej únie z 3. júna 2022 (Ú. v. EÚ C 219 I, 2022, s. 1) oznámenie určené osobám, subjektom a orgánom, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia stanovené v pôvodných aktoch. V tomto oznámení sa okrem iného uvádzalo, že dotknuté osoby môžu predložiť Rade spolu s podpornou dokumentáciou žiadosť o opätovné posúdenie rozhodnutia, ktorým boli ich mená zaradené na sporné zoznamy.
13
Listom zo 4. augusta 2022 žalobkyňa požiadala Radu o poskytnutie dôvodov a dôkazov odôvodňujúcich jej zaradenie na sporné zoznamy.
14
Dňa 10. augusta 2022 Rada zaslala žalobkyni spis WK 7236/2022/EXT 1 (ďalej len „prvý dôkazový spis“), z ktorého vychádzala vo svojom rozhodnutí.
II. Skutočnosti po podaní žaloby
15
Rada prijala 14. septembra 2022 rozhodnutie (SZBP) 2022/1530, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145 (Ú. v. EÚ L 239, 2022, s. 149), a vykonávacie nariadenie (EÚ) 2022/1529, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 269/2014 (Ú. v. EÚ L 239, 2022, s. 1). Z rozhodnutia 2022/1530 vyplýva, že rozhodnutie 2014/145 je uplatniteľné do 15. marca 2023 a že individuálne reštriktívne opatrenia uplatniteľné na žalobkyňu sa tak predlžujú, pričom jej názov zostáva na sporných zoznamoch z rovnakých dôvodov, ako sú tie, ktoré sú uvedené v bode 11 vyššie.
16
Listom z 22. decembra 2022 Rada žalobkyňu informovala, že má v úmysle zachovať reštriktívne opatrenia prijaté voči nej, zaslala jej spis WK 17708/2022 INIT (ďalej len „druhý dôkazný spis“) a vyzvala ju, aby predložila pripomienky najneskôr do 12. januára 2023.
17
Dňa 13. marca 2023 Rada prijala ponechávajúce akty z marca 2023. Z rozhodnutia 2023/572 vyplýva, že rozhodnutie 2014/145 je uplatniteľné do 15. septembra 2023 a že individuálne reštriktívne opatrenia uplatniteľné na žalobkyňu sa tak predlžujú, pričom jej názov zostáva na sporných zoznamoch z rovnakých dôvodov, ako sú tie, ktoré sú uvedené v bode 11 vyššie.
18
Listom zo 14. marca 2023 Rada žalobkyňu informovala o svojom rozhodnutí ponechať jej zaradenie na sporné zoznamy a vyzvala ju, aby predložila pripomienky najneskôr do 1. júna 2023.
19
Listom z 10. júla 2023 Rada žalobkyňu informovala, že má v úmysle zachovať reštriktívne opatrenia prijaté voči nej, zaslala jej spis WK 7807/2023 REV2 (ďalej len „tretí dôkazný spis“) a vyzvala ju, aby predložila svoje pripomienky najneskôr do 25. júla 2023.
20
Dňa 13. septembra 2023 Rada prijala ponechávajúce akty zo septembra 2023. Z rozhodnutia 2023/1767 vyplýva, že rozhodnutie 2014/145 je uplatniteľné do 15. marca 2024 a že individuálne reštriktívne opatrenia uplatniteľné na žalobkyňu sa tak predlžujú, pričom jej názov zostáva na sporných zoznamoch z rovnakých dôvodov, ako sú tie, ktoré sú uvedené v bode 11 vyššie.
III. Návrhy účastníkov konania
21
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zrušil napadnuté akty,
–
uložil Rade povinnosť nahradiť trovy konania.
22
Rada podporovaná Európskou komisiou navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu o neplatnosť,
–
uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
IV. Právny stav
23
Pred preskúmaním podstaty žalobných dôvodov uvedených žalobkyňou je potrebné preskúmať prípustnosť žaloby v rozsahu, v akom sa týka vykonávacieho nariadenia 2023/1765.
A.
O prípustnosti žaloby v rozsahu, v akom sa týka vykonávacieho nariadenia 2023/1765
24
Komisia vo svojich pripomienkach k druhému návrhu na úpravu žaloby tvrdí, že je zjavne neprípustný v rozsahu, v akom sa ním požaduje zrušenie vykonávacieho nariadenia 2023/1765, keďže nespĺňa požiadavky článku 86 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu. Podľa Komisie toto vykonávacie nariadenie nenahrádza ani nemení napadnuté akty, pokiaľ ide o žalobkyňu.
25
Žalobkyňa tvrdí, že druhý návrh na úpravu žaloby je prípustný v rozsahu, v akom sa týka zrušenia vykonávacieho nariadenia 2023/1765.
26
V tomto smere treba pripomenúť, že článok 86 ods. 1 rokovacieho poriadku stanovuje, že ak je akt, ktorého zrušenie sa navrhuje, nahradený alebo zmenený iným aktom s rovnakým predmetom, žalobca môže pred skončením ústnej časti konania alebo pred rozhodnutím Všeobecného súdu, že vec prejedná bez ústnej časti konania, upraviť žalobu tak, aby prihliadala na túto novú okolnosť.
27
Prípustnosť žaloby podanej proti vykonávaciemu nariadeniu 2023/1765 treba posúdiť vzhľadom na povinnosť Rady vykonávať pravidelné preskúmanie zoznamu uvedeného v prílohe I k nariadeniu č. 269/2014, a to v súlade s článkom 14 ods. 4 tohto nariadenia. V tejto súvislosti treba uviesť, že vykonávacie nariadenia prijaté po preskúmaní vrátane vykonávacieho nariadenia 2023/1765 sa týkajú len zmien a vypustení vykonaných v sporných zoznamoch po tomto preskúmaní, takže podľa týchto vykonávacích nariadení sa predlžuje platnosť záznamov, ktoré neboli zmenené alebo vypustené (pozri analogicky rozsudok z 28. apríla 2021, Sharif/Rada, T‑540/19, neuverejnený, EU:T:2021:220, bod 48).
28
Podľa judikatúry, aj keď dotknutá osoba nie je uvedená v následnom akte, ktorým sa mení zoznam, do ktorého bolo zaradené jej meno alebo názov, a aj keď tento následný akt nemení dôvody, na základe ktorých bolo meno (alebo názov) tejto osoby na zoznam pôvodne zaradené, treba takýto akt chápať ako vyjadrenie úmyslu Rady ponechať meno alebo názov dotknutej osoby na uvedenom zozname, čo má za následok zachovanie zmrazenia jej finančných prostriedkov, keďže Rada je povinná tento zoznam pravidelne preskúmavať (pozri rozsudok z 8. júla 2020, Neda Industrial Group/Rada, T‑490/18, neuverejnený, EÚ:T:2020:318, bod 52 a citovanú judikatúru).
29
Okrem toho, ak sa v súlade s článkom 14 ods. 3 nariadenia č. 269/2014 predložia pripomienky alebo nové podstatné dôkazy, Rada musí preskúmať svoje rozhodnutie o zaradení osoby na sporné zoznamy. V tomto prípade Rada listom z 15. septembra 2023 žalobkyňu informovala, že sa v nadväznosti na jej žiadosť z 25. júla 2023 o preskúmanie jej zaradenia na sporné zoznamy rozhodla zachovať reštriktívne opatrenia prijaté voči nej prijatím rozhodnutia 2023/1767 a nariadenia č. 269/2014 v znení vykonávacieho nariadenia 2023/1765. Je preto potrebné konštatovať, že rozhodnutie 2023/1767 aj vykonávacie nariadenie 2023/1765 sú výsledkom opätovného preskúmania situácie žalobkyne.
30
Okrem toho je síce pravda, že dôvody zaradenia žalobkyne na sporné zoznamy neboli v ponechávajúcich aktoch zo septembra 2023 zmenené, treba však konštatovať, že tieto akty boli založené na dodatočných dôkazoch, ktoré Rada predložila v treťom dôkaznom spise.
31
Vzhľadom na uvedené skutočnosti treba dospieť k záveru, že táto žaloba je v rozsahu, v akom sa týka zrušenia vykonávacieho nariadenia 2023/1765 v časti, v ktorej sa týka žalobkyne, prípustná.
B.
O veci samej
32
Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza štyri žalobné dôvody, z ktorých prvý je založený na porušení povinnosti odôvodnenia, druhý na existencii zjavne nesprávneho posúdenia, tretí na neprimeranom porušení základných práv a štvrtý na existencii nedostatku dôkazov.
1. O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení povinnosti odôvodnenia
33
Žalobkyňa tvrdí, že odôvodnenie napadnutých aktov nespĺňa požiadavky stanovené judikatúrou týkajúcou sa článku 296 ZFEÚ. Podľa jej názoru sa Rada obmedzila na zmenu formulácie kritéria zaradenia, na základe ktorého bol jej názov zaradený na sporné zoznamy. Okrem toho sa domnieva, že napadnuté akty neobsahujú presné a konkrétne prvky, neuvádzajú čas ani okolnosti pomoci poskytnutej ruskej vláde s cieľom umožniť jej vykonávať jej činnosti a politiky a mobilizovať jej zdroje a neuvádzajú konkrétnu operáciu. Navyše je podľa žalobkyne dôvod založený na tvrdení, že je nepriamo ovládaná ruskou vládou, chybný.
34
Okrem toho žalobkyňa Rade vytýka, že nevysvetlila, prečo obmedzujúce opatrenia prijaté voči nej zahŕňali zmrazenie majetku jej klientov.
35
Rada, ktorá je podporovaná Komisiou, toto tvrdenie spochybňuje.
36
Je potrebné pripomenúť, že povinnosť odôvodnenia aktu spôsobujúceho ujmu vyplýva zo zásady dodržiavania práva na obhajobu a jej cieľom je jednak poskytnúť dotknutej osobe dostatočné informácie na to, aby zistila, či je akt dôvodný, prípadne či má vadu, ktorá by umožnila napadnúť jeho platnosť na súde Únie, a jednak umožniť tomuto súdu vykonať preskúmanie zákonnosti tohto aktu (rozsudok z 15. novembra 2012, Rada/Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, bod 49).
37
Odôvodnenie vyžadované článkom 296 ZFEÚ sa však musí prispôsobiť povahe sporného aktu a kontextu, v ktorom bol prijatý. Požiadavka odôvodnenia sa musí posudzovať vzhľadom na okolnosti daného prípadu, najmä na obsah tohto aktu, povahu uvádzaných dôvodov a záujem, ktorý môžu mať na získaní vysvetlení osoby, ktorým je akt určený, alebo ďalšie osoby priamo a osobne dotknuté takýmto aktom. Nevyžaduje sa najmä, aby odôvodnenie špecifikovalo všetky relevantné skutkové a právne okolnosti, ani aby detailne odpovedalo na úvahy formulované dotknutou osobou počas konzultácie pred prijatím toho istého aktu, keďže dostatočnosť odôvodnenia sa musí posudzovať nielen vzhľadom na jeho znenie, ale tiež na jeho kontext, ako aj na súhrn právnych pravidiel upravujúcich dotknutú oblasť. Akt spôsobujúci ujmu je preto dostatočne odôvodnený vtedy, keď bol prijatý v kontexte, ktorý bol dotknutej osobe známy a ktorý jej umožňuje pochopiť dosah opatrenia prijatého vo vzťahu k nej (rozsudok z 15. novembra 2012, Rada/Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, body 53 a 54; pozri tiež rozsudok z 22. apríla 2021, Rada/PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, bod 48 a citovanú judikatúru).
38
Úroveň podrobnosti odôvodnenia aktu tak musí byť primeraná materiálnym možnostiam a technickým podmienkam alebo lehote, za akých má byť prijatý (pozri rozsudok z 27. júla 2022, RT France/Rada, T‑125/22, EU:T:2022:483, bod 104 a citovanú judikatúru).
39
Judikatúra spresnila, že odôvodnenie aktu Rady, ktorým sa ukladajú reštriktívne opatrenia, musí označovať nielen právny základ tohto opatrenia, ale aj presné a konkrétne dôvody, prečo sa Rada v rámci svojej diskrečnej právomoci pri posúdení domnieva, že na dotknutú osobu sa musia vzťahovať takéto opatrenia (pozri rozsudok z 27. júla 2022, RT France/Rada, T‑125/22, EU:T:2022:483, bod 105 a citovanú judikatúru).
40
V prejednávanej veci pôvodné akty aj ponechávajúce akty z marca 2023 a septembra 2023 uvádzajú v odôvodneniach kontext a právny základ, na základe ktorého boli prijaté. Z preambúl napadnutých aktov predovšetkým vyplýva, že vážnosť situácie na Ukrajine a konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť tejto krajiny, odôvodňujú zaradenie určených osôb do napadnutých zoznamov a ich ponechanie na uvedených zoznamoch.
41
Okrem toho opis skutkových okolností, ako je pripomenutý v bode 11 vyššie, predstavuje dostatočne jasné a presné odôvodnenie, ktoré žalobkyni umožňuje pochopiť dôvody, pre ktoré bol jej názov zaradený na sporné zoznamy a následne v nich ponechaný, a Všeobecnému súdu umožňuje vykonávať kontrolu. Na rozdiel od toho, čo žalobkyňa tvrdí, z napadnutých aktov vyplýva, že sa neobmedzujú na preformulovanie kritéria zaradenia stanoveného v článku 2 ods. 1 písm. f) zmeneného rozhodnutia 2014/145. Konkrétne sa v dôvodoch zaradenia uvádza, že žalobkyňa je hlavným ruským depozitárom cenných papierov, že má prístup do medzinárodného finančného systému a že je uznávaná ako systémovo dôležitá finančná inštitúcia, ktorá zohráva zásadnú úlohu vo fungovaní ruského finančného systému, takže priamo alebo nepriamo umožňuje ruskej vláde vykonávať jej činnosti a politiky a využívať zdroje. Okrem toho sa v dôvodoch zaradenia uvádza aj skutočnosť, že žalobkyňa je pod kontrolou ruskej vlády.
42
Keďže sa navyše nepožaduje, aby odôvodnenie uvádzalo všetky relevantné skutkové a právne okolnosti, ani aby podrobne reagovalo na úvahy, ktoré zainteresovaná strana predložila počas konzultácií pred prijatím aktu, nemôže byť úspešný argument, že napadnuté akty neidentifikujú čas a okolnosti pomoci poskytnutej vláde a neuvádzajú konkrétnu operáciu.
43
Pokiaľ ide o tvrdenie, že odôvodnenie zaradenia bolo chybné v rozsahu, v akom uvádzalo, že žalobkyňa je pod kontrolou ruskej vlády, treba pripomenúť, že povinnosť odôvodniť akt predstavuje materiálnu formu, ktorú treba odlíšiť od otázky vecnej správnosti odôvodnenia, pričom tá je otázkou vecnej zákonnosti sporného aktu. Odôvodnenie aktu je totiž formálnym vyjadrením dôvodov, na ktorých tento akt spočíva. Pokiaľ sú tieto dôvody chybné, je nimi postihnutá zákonnosť uvedeného aktu z vecného hľadiska, ale nie jeho odôvodnenie, ktoré môže byť dostatočné, aj keď obsahuje chybné dôvody (rozsudky z 5. novembra 2014, Mayaleh/Rada, T‑307/12 a T‑408/13, EU:T:2014:926, bod 96, a z 22. júna 2022, Haswani/Rada, T‑479/21, neuverejnený, EU:T:2022:383, bod 57). Z uvedeného vyplýva, že tvrdenie žalobkyne treba zamietnuť.
44
Pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne, že Rada neuviedla dôvody, pre ktoré predmetné reštriktívne opatrenia zahŕňali zmrazenie majetku jej zákazníkov, a že mala určiť všetkých zákazníkov, ktorých sa uvedené opatrenia týkali, a overiť, či každý z nich jednotlivo spĺňa podmienky stanovené v kritériách zaradenia na zoznam, treba poznamenať, ako tvrdí Rada, že povinnosť odôvodnenia neznamená povinnosť vysvetliť všetky dôsledky prijatia napadnutého opatrenia pre iné osoby, ani pre Radu neznamená povinnosť určiť všetky osoby, ktoré by mohli byť nepriamo dotknuté obmedzujúcimi opatreniami zameranými na žalobkyňu.
45
Prvý žalobný dôvod sa preto musí zamietnuť.
2. O druhom a štvrtom žalobnom dôvode, ktoré sú založené na existencii zjavne nesprávneho posúdenia a nedostatku dôkazov
46
Treba poznamenať, že argumentácia na podporu štvrtého žalobného dôvodu sa v podstate obmedzuje na tvrdenie, že dôvody zaradenia nie sú podložené dostatočnými dôkazmi. Keďže preskúmanie nesprávneho posúdenia zahŕňa overenie dostatočnosti skutkového základu, z ktorého Rada vychádzala, je vhodné preskúmať štvrtý žalobný dôvod spolu s druhým žalobným dôvodom, ktorý sa týka zjavne nesprávneho posúdenia.
47
Druhý žalobný dôvod sa skladá z troch častí, pričom prvá časť je založená na zjavne nesprávnom posúdení v rozsahu, v akom sa konštatuje, že žalobkyňa je dôležitou inštitúciou ruského finančného systému, ktorá ruskej vláde umožňuje vykonávať jej činnosti a politiky a využívať zdroje, druhá časť je založená na zjavne nesprávnom posúdení v rozsahu, v akom sa konštatuje, že žalobkyňa je pod kontrolou tejto vlády, a tretia časť je založená na zjavne nesprávnom posúdení v rozsahu, v akom Rada nepreukázala existenciu dostatočného prepojenia medzi žalobkyňou a ruskou vládou.
a) Úvodné poznámky
48
Po prvé treba uviesť, že druhý žalobný dôvod uvádzaný žalobkyňou treba považovať za žalobný dôvod založený na nesprávnom posúdení, a nie na zjavne nesprávnom posúdení. Je totiž síce pravda, že Rada má určitú diskrečnú právomoc určiť v každom jednotlivom prípade, či sú splnené právne kritériá, na ktorých sú založené predmetné reštriktívne opatrenia, rovnako je však pravda aj to, že súdy Únie musia zabezpečiť preskúmanie, a to v zásade úplné, zákonnosti všetkých aktov Únie (pozri rozsudok z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 121 a citovanú judikatúru).
49
Účinnosť súdneho preskúmania zaručená článkom 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) najmä vyžaduje, aby sa súd Únie uistil, že rozhodnutie, ktorým boli prijaté alebo zachované reštriktívne opatrenia, ktoré má pre dotknutú osobu alebo dotknutý subjekt individuálny dosah, sa opiera o dostatočne silný skutkový základ. Je preto potrebné overiť skutočnosti uvádzané v zhrnutí dôvodov, o ktoré sa uvedené rozhodnutie opiera, tak, aby súdne preskúmanie nebolo obmedzené len na abstraktné posúdenie pravdepodobnosti uvádzaných dôvodov, ale aby sa týkalo otázky, či sú tieto dôvody, alebo aspoň jeden z nich, ktorý je sám osebe dostatočný na odôvodnenie toho istého rozhodnutia, podložené (pozri v tomto zmysle rozsudky z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 119, a z 26. októbra 2022, Ovsjannikov/Rada, T‑714/20, neuverejnený, EU:T:2022:674, bod 62).
50
Také posúdenie treba vykonať preskúmaním dôkazov a informácií nie izolovane, ale v kontexte, do ktorého patria. Rada totiž uniesla dôkazné bremeno, ktoré jej prislúcha, ak súdu Únie predložila súbor dostatočne konkrétnych, presných a zhodujúcich sa nepriamych dôkazov umožňujúcich preukázať existenciu dostatočného spojenia medzi osobou alebo subjektom, proti ktorej alebo ktorému je namierené opatrenie o zmrazení finančných prostriedkov, a dotknutým režimom alebo vo všeobecnosti dotknutými situáciami (pozri rozsudok z 20. júla 2017, Badica a Kardiam/Rada, T‑619/15, EU:T:2017:532, bod 99 a citovanú judikatúru; rozsudok z 26. októbra 2022, Ovsjannikov/Rada, T‑714/20, neuverejnený, EU:T:2022:674, body 63 a 66).
51
V prípade spochybnenia prináleží príslušnému orgánu Únie, aby preukázal opodstatnenosť dôvodov použitých proti danej osobe alebo subjektu, a nie tejto osobe alebo subjektu, aby predkladali negatívny dôkaz o ich neopodstatnenosti. Nevyžaduje sa, aby Rada na tento účel predložila súdu Únie všetky informácie a dôkazy týkajúce sa dôvodov uvedených v akte, ktorého zrušenie sa žiada. Je potrebné, aby predložené informácie a dôkazy podporovali dôvody použité proti dotknutej osobe alebo subjektu (rozsudky z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, body 121 a 122, a z 28. novembra 2013, Rada/Fulmen a Mahmoudian, C‑280/12 P, EU:C:2013:775, body 66 a 67; pozri tiež rozsudok z 1. júna 2022, Prigožin/Rada, T‑723/20, neuverejnený, EU:T:2022:317, bod 73 a citovanú judikatúru).
52
V takom prípade prináleží súdu Únie, aby na základe týchto informácií alebo dôkazov overil vecnú správnosť tvrdených skutočností a posúdil dôkaznú hodnotu týchto informácií alebo dôkazov vzhľadom na okolnosti prípadu a vzhľadom na prípadné pripomienky predložené najmä dotknutou osobou alebo subjektom (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 124).
53
Pokiaľ ide konkrétnejšie o preskúmanie zákonnosti aktov o ponechaní mena dotknutej osoby na sporných zoznamoch, treba pripomenúť, že reštriktívne opatrenia majú zabezpečovaciu a z hľadiska svojej definície predbežnú povahu a ich platnosť vždy závisí od trvania skutkových a právnych skutočností, ktoré viedli k ich prijatiu, ako aj od potreby ich ponechania v platnosti na účely dosiahnutia cieľa, ktorý je s nimi spojený. Preto pri pravidelnom preskúmaní týchto opatrení prináleží Rade, aby vykonala aktualizované posúdenie situácie a vypracovala zhodnotenie vplyvu takýchto opatrení, aby určila, či tieto opatrenia umožnili dosiahnuť ciele sledované pôvodným zaradením mien a názvov dotknutých osôb a subjektov na sporné zoznamy, alebo či je stále možné vyvodiť vo vzťahu k uvedeným osobám a subjektom rovnaký záver (pozri rozsudok z 27. apríla 2022, Ilunga Luyoyo/Rada, T‑108/21, EU:T:2022:253, bod 55 a citovanú judikatúru; rozsudok z 26. októbra 2022, Ovsjannikov/Rada, T‑714/20, neuverejnený, EU:T:2022:674, bod 67).
54
Z uvedeného vyplýva, že na účely odôvodnenia ponechania mena alebo názvu osoby na zozname osôb a subjektov, ktorých sa týkajú reštriktívne opatrenia, nie je zakázané, aby Rada vychádzala z tých istých dôkazov, ktoré odôvodnili pôvodné zaradenie, opätovné zaradenie alebo predchádzajúce ponechanie mena alebo názvu tejto osoby na uvedenom zozname, pokiaľ sa jednak dôvody zaradenia nezmenili a jednak kontext sa nezmenil takým spôsobom, že by sa tieto dôkazy stali obsolentnými (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. septembra 2020, Kaddour/Rada, T‑510/18, EU:T:2020:436, bod 99). V tomto ohľade vývoj kontextu zahŕňa zohľadnenie na jednej strane situácie krajiny, vo vzťahu ku ktorej bol zavedený systém reštriktívnych opatrení, ako aj osobitnej situácie dotknutej osoby (rozsudok z 26. októbra 2022, Ovsjannikov/Rada, T‑714/20, neuverejnený, EU:T:2022:674, bod 78; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 23. septembra 2020, Kaddour/Rada, T‑510/18, EU:T:2020:436, bod 101), a na druhej strane všetkých relevantných okolnosti, a najmä dosiahnutie cieľov sledovaných reštriktívnymi opatreniami (rozsudok z 27. apríla 2022, Ilunga Luyoyo/Rada, T‑108/21, EU:T:2022:253, bod 56; pozri tiež v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 12. februára 2020, Amisi Kumba/Rada, T‑163/18, EU:T:2020:57, body 82 až 84 a citovanú judikatúru).
55
Po druhé je potrebné uviesť, že názov žalobkyne bol zaradený na sporné zoznamy na základe kritéria stanoveného v článku 2 ods. 1 písm. f) zmeneného rozhodnutia 2014/145, ktoré sa okrem iného týka právnických osôb, subjektov alebo orgánov, ktoré materiálne alebo finančne podporujú vládu Ruskej federácie (ďalej len „kritérium materiálnej alebo finančnej podpory vlády“).
56
Cieľom reštriktívnych opatrení je vyvinúť maximálny tlak na ruské orgány, aby ukončili svoje konanie a politiku destabilizujúcu Ukrajinu a vojenskú agresiu voči tejto krajine (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 27. júla 2022, RT France/Rada, T‑125/22, EU:T:2022:483, bod 163 a citovanú judikatúru), a to najmä zvýšením nákladov na konanie Ruskej federácie zamerané na narušenie územnej celistvosti, zvrchovanosti a nezávislosti Ukrajiny (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. septembra 2018, Rosneft a i./Rada, T‑715/14, neuverejnený, EU:T:2018:544, bod 157).
57
Treba poznamenať, že kritérium materiálnej alebo finančnej podpory vlády nevyžaduje, aby dotknuté osoby alebo subjekty poskytovali podporu, ktorá priamo alebo nepriamo súvisí s anexiou Krymu alebo destabilizáciou Ukrajiny. Pod materiálnou alebo finančnou podporou v zmysle tohto kritéria totiž treba rozumieť akúkoľvek podporu, ktorá je pre svoj kvantitatívny alebo kvalitatívny význam spôsobilá poskytnúť uvedenej vláde zdroje alebo nástroje materiálnej alebo finančnej povahy, ktoré jej umožňujú realizovať činnosť zameranú na destabilizáciu Ukrajiny (pozri analogicky rozsudok zo 7. apríla 2016, Central Bank of Iran/Rada, C‑266/15 P, EU:C:2016:208, bod 44).
58
Práve vzhľadom na tieto zásady treba overiť, či sa Rada nedopustila nesprávneho posúdenia, keď sa rozhodla zaradiť názov žalobkyne na sporné zoznamy na základe kritéria materiálnej alebo finančnej podpory vlády a potom ho tam ponechať.
b) O dôkazoch uvedených v dôkazových spisoch Rady
59
V prejednávanej veci Rada na odôvodnenie zaradenia názvu žalobkyne na sporné zoznamy a jeho ponechania v nich predložila tri dôkazové spisy.
60
Na odôvodnenie pôvodného zaradenia žalobkyne na sporné zoznamy Rada predložila prvý dôkazový spis, ktorý pozostával z verejne dostupných informácií, a to odkazov na webové sídla, snímky obrazovky a novinové články. Ide najmä o tieto dôkazy:
–
snímka obrazovky prezentačnej stránky žalobkyne z jej webového sídla, navštívenom 29. apríla 2022 (položka č. 1),
–
snímka obrazovky ďalšej z prezentačných stránok žalobkyne z jej webového sídla, navštívenom 12. mája 2022 (položka č. 2),
–
výňatok z technickej poznámky s názvom „Russian Federation – Financial Sector Assessment Program (FSAP): Financial Infrastructure“, uverejnenej v júli 2016, dostupnej na webovom sídle „worldbank.org“, navštívenom 12. mája 2022 (položka č. 7),
–
výňatok zo správy o finančných výsledkoch žalobkyne v druhom štvrťroku 2021, uverejnenej 2. septembra 2021 na webovom sídle Eurázijskej asociácie centrálnych depozitárov cenných papierov, navštívenom 12. mája 2022 (položka č. 8),
–
správa s názvom „Russia paid coupons on seven OFZ bond issues – finance ministry“, uverejnená 31. marca 2022 na spravodajskom webovom sídle „reuters.com“, navštívenom 2. mája 2022 (položka č. 11).
61
Na odôvodnenie zachovania zaradenia žalobkyne na sporné zoznamy z titulu urdžiavacích aktov z marca 2023 sa Rada odvoláva aj na dôkazy poskytnuté v druhom dôkaznom spise, ktorý pozostával z verejne dostupných informácií, a to odkazov na internetové stránky, snímok obrazovky a novinových článkov. Ide najmä o tieto dôkazy:
–
výňatok z výročnej správy Moskovskej burzy (ďalej len „MOEX“) za rok 2021, uverejnenej 4. marca 2022, dostupnej na jej webovom sídle, navštívenom 22. novembra 2022 (položka č. 2),
–
tlačová správa týkajúca sa finančného ratingu žalobkyne, ktorá bola uverejnená na webovom sídle 15. novembra 2022, navštívenom 22. novembra 2022 (položka č. 3),
–
správa s názvom „Ministerstvo financií previedlo 4,9 miliardy rubľov do NSD na vyplatenie kupónu z eurobondov Rusko‑2042“, uverejnená 5. októbra 2022 na spravodajskom webovom sídle „interfax.ru“, navštívenom 25. novembra 2022 (položka č. 5),
–
článok s názvom „Ministerstvo financií vyplatilo kupóny za dve emisie eurobondov v rubľoch“, uverejnený 16. septembra 2022 na spravodajskom webovom sídle „ria.ru“, navštívenom 17. novembra 2022 (položka č. 8),
–
článok s názvom „Ministerstvo financií vyplatilo kupón z eurobondov splatných v roku 2035 v rubľoch“, uverejnený 29. septembra 2022 na spravodajskom webovom sídle „ria.ru“, navštívenom 17. novembra 2022 (položka č. 9),
–
snímka obrazovky z publikácie na oficiálnom webovom sídle ruského ministerstva financií týkajúcej sa úspešného vyplatenia kupónov z eurobondov, navštívenom 25. novembra 2022 (položka č. 10).
62
Vzhľadom na to, že v prejednávanej veci sa dôvody zaradenia názvu žalobkyne do sporných zoznamov a jeho ponechania v nich nezmenili, netreba rozlišovať medzi pôvodnými aktmi na jednej strane a ponechávajúcimi aktmi z marca 2023 a zo septembra 2023 na strane druhej, keďže overenie informácií uvádzaných v odôvodnení, ako aj v dôkazoch, ktoré sú obsiahnuté v prvom a druhom dôkaznom spise, sa v podstate týka tých istých skutkových okolností.
c) O dôkazoch pripojených k vyjadreniam Rady
63
Na pojednávaní žalobkyňa tvrdila, že dôkazy predložené Radou, ktoré boli pripojené k vyjadreniu k žalobe a duplike, by mali byť vyhlásené za neprípustné.
64
Po prvé, pokiaľ ide o dôkazy priložené k duplike, žalobkyňa tvrdí, že boli predložené oneskorene, v rozpore s článkom 85 ods. 1 rokovacieho poriadku.
65
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v článku 85 ods. 1 rokovacieho poriadku sa stanovuje, že dôkazy a návrhy dôkazov sa predkladajú v rámci prvej výmeny vyjadrení. V odseku 2 tohto článku sa dodáva, že hlavní účastníci konania môžu ešte v replike a duplike predložiť dôkazy alebo označiť dôkazy, ktoré navrhujú vykonať na podporu svojich tvrdení, za predpokladu, že omeškanie s ich predložením je odôvodnené.
66
Okrem toho článok 85 ods. 2 rokovacieho poriadku treba vykladať s ohľadom na článok 92 ods. 7 uvedeného rokovacieho poriadku, ktorý výslovne stanovuje, že právo na dôkaz opaku a doplnenie návrhov na vykonanie dôkazov zostávajú vyhradené. V dôsledku toho, ako vyplýva z ustálenej judikatúry, na dôkaz opaku a doplnenie návrhov na vykonanie dôkazov v nadväznosti na dôkaz opaku druhého účastníka konania sa nevzťahuje pravidlo o vylúčení dôkazov uvedené v článku 85 ods. 2 rokovacieho poriadku (rozsudky z 18. septembra 2017, Uganda Commercial Impex/Rada, T‑107/15 a T‑347/15, neuverejnený, EU:T:2017:628, bod 72, a z 13. septembra 2023, ITD a Danske Fragtmænd/Komisia, T‑525/20, EU:T:2023:542, bod 78).
67
V prejednávanej veci z dupliky vyplýva, že jej prílohy D.1 až D.6 predstavujú dôkaz o význame centrálnych depozitárov cenných papierov (ďalej len „CDCP“) a žalobkyne pre riadne fungovanie finančného systému. Treba poznamenať, že tieto dôkazy predložila Rada v reakcii na argumenty žalobkyne uvedené v replike, ktorými spochybnila dôveryhodnosť dôkazov uvedených vo vyjadrení k žalobe.
68
Prílohu D.7 k duplike, ktorá sa týka systémovo dôležitých platobných systémov, Rada vypracovala s cieľom reagovať na tvrdenie uvedené v replike, ktorým žalobkyňa popiera, že by ako prevádzkovateľ systémovo dôležitého platobného systému podporovala ruskú vládu.
69
Prílohy D.8 a D.9 k duplike, ktoré sa týkajú Centrálnej banky Ruskej federácie, majú reagovať na argumenty uvedené v replike, že táto finančná inštitúcia je nezávislá od ruských federálnych orgánov. Príloha D.10 k duplike, ktorá sa týka ruskej banky Sberbank, bola predložená ako odpoveď na tvrdenie v replike, že táto finančná inštitúcia je nezávislá od ruskej vlády. Prílohy D.11 a D.12 k duplike, ktoré sa týkajú spoločnosti VEB.RF, majú reagovať na argument v replike, že táto finančná inštitúcia spravuje svoje aktíva nezávisle.
70
Prílohy k replike sa preto majú považovať za dôkaz opaku v zmysle článku 92 ods. 7 rokovacieho poriadku, keďže ich cieľom je vyvrátiť tvrdenia alebo dôkazy predložené žalobkyňou v replike.
71
Prílohy k duplike sú preto prípustné.
72
Po druhé žalobkyňa tvrdí, že Všeobecný súd nemôže zohľadniť dôkazy priložené k vyjadreniu k žalobe a duplike, a to z dôvodu, že neboli uvedené v prvom dôkaznom spise.
73
Podľa ustálenej judikatúry sa zákonnosť aktu Únie musí posudzovať s ohľadom na skutkové a právne okolnosti existujúce ku dňu prijatia tohto aktu (rozsudky z 3. septembra 2015, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Komisia, C‑398/13 P, EU:C:2015:535, bod 22, a z 8. marca 2023, Prigožina/Rada, T‑212/22, neuverejnený, EU:T:2023:104, bod 80).
74
Treba takisto pripomenúť, že preskúmanie vecnej zákonnosti, ktoré prislúcha Všeobecnému súdu, sa musí vykonať, najmä pokiaľ ide o spory týkajúce sa reštriktívnych opatrení, nielen s ohľadom na dôkazy uvedené v odôvodneniach sporných aktov, ale aj na dôkazy, ktoré Rada v prípade sporu poskytne Všeobecnému súdu na účely potvrdenia podloženosti skutočností uvedených v týchto odôvodneniach (rozsudok z 22. apríla 2021, Rada/PKK, C‑46/19 P, EU:C:2021:316, bod 64).
75
Je pravda, ako uvádza žalobkyňa, že vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok z 1. júna 2022, Prigožin/Rada (T‑723/20, neuverejnený, EU:T:2022:317), Všeobecný súd rozhodol, že Rada musela mať dôkazy potrebné na preukázanie podloženosti skutočností uvedených v odôvodnení k dispozícii v čase prijatia sporných aktov (bod 52 tohto rozsudku). Všeobecný súd tým však nemal v úmysle vylúčiť akúkoľvek možnosť zohľadniť pri preskúmavaní zákonnosti napadnutých aktov dodatočné dôkazy, ktoré sa nenachádzajú v dôkaznom spise a ktoré boli predložené na účely potvrdenia podloženosti skutočností uvedených v odôvodnení zaradenia, za predpokladu, že jednak tieto dôkazy potvrdzujú dôkazy, ktoré Rada k dispozícii mala, a že sa jednak uvedené dôkazy týkajú skutočností, ktoré nastali pred prijatím predmetných napadnutých aktov.
76
V prejednávanej veci, pokiaľ ide o prílohy B.1 až B.6 k vyjadreniu k žalobe, t. j. životopisné údaje týkajúce sa niektorých členov správnej rady MOEX, treba poznamenať, že viaceré položky sa týkajú osôb, ktoré v čase prijatia pôvodných aktov neboli aktuálnymi členmi správnej rady. V dôsledku toho dôkazy uvedené v prílohách B.1 až B.6 k vyjadreniu k žalobe nemožno zohľadniť pri overovaní odôvodnenosti pôvodných aktov.
77
Pokiaľ ide o prílohy k duplike, ako vyplýva z bodov 67 až 69 vyššie, Rada ich nepredložila na preukázanie podloženosti skutočností uvedených v dôvodoch na zaradenie, ale ako odpoveď na tvrdenia uvedené žalobkyňou v jej replike. Keďže nejde o dôkazy predložené na podporu podloženosti skutočností uvedených v odôvodnení zaradenia, zásady uvedené v bodoch 73 až 75 vyššie sa neuplatňujú. V prejednávanej veci teda Všeobecný súd pri preskúmavaní opodstatnenosti tvrdení žalobkyne môže zohľadniť dôkazy predložené v štádiu dupliky.
d) O prvej časti druhého žalobného dôvodu založenej na tvrdení, že žalobkyňa vláde neumožňuje využívať zdroje
78
Žalobkyňa tvrdí, že tvrdenie, že je jediným depozitárom cenných papierov v Rusku s prístupom k medzinárodnému finančnému systému, je nesprávne, pretože ostatní depozitári v Rusku majú účty cenných papierov v medzinárodných centrálnych depozitároch cenných papierov.
79
Žalobkyňa uvádza, že ako CDCP v zmysle ruského práva je súčasťou medzinárodného reťazca operácií s cennými papiermi a podieľa sa na prevádzke, úschove, vyrovnaní a platbách týkajúcich sa rôznych cenných papierov. Tvrdí, že väčšina jej činností ako CDCP je zameraná na súkromné subjekty na trhu, nie na ruskú vládu. Pokiaľ ide o dlhopisy emitované ruským ministerstvom financií, upozorňuje, že je len jednou z viacerých finančných inštitúcií, ktoré sa zúčastňujú na emisiách dlhopisov. Okrem toho žalobkyňa uvádza, že ako CDCP koná výlučne na účet a na základe pokynov klientov a že svoje vlastné aktíva neukladá na účty u zahraničných CDCP; tie vedie len vo fiduciárnom postavení na účet svojich klientov. Žalobkyňa takisto tvrdí, že jej vzťahy ako CDCP so subjektmi spojenými s ruskou vládou sú obchodné vzťahy v nezávislých vzťahoch, ktoré nemožno odlíšiť od vzťahov s jeho ostatnými klientmi vo verejnom a v súkromnom sektore. V dôsledku uvedeného nesúhlasí s tým, že jej vzťahy so subjektmi spojenými s ruskou vládou možno považovať za materiálnu alebo finančnú podporu uvedenej vlády. Okrem toho žalobkyňa vo svojich pripomienkach k vyjadreniu Komisie ako vedľajšieho účastníka konania tvrdí, že ruské ministerstvo financií môže vydávať dlhopisy bez využitia jej služieb.
80
Žalobkyňa navyše spochybňuje význam platobného systému, ktorý prevádzkuje, a v každom prípade sa domnieva, že Rada nepreukázala, že by prevádzkovanie platobného systému celoštátneho a systémového významu znamenalo, že ruskej vláde umožňuje vykonávať jej činnosti a politiky a využívať zdroje. V tejto súvislosti žalobkyňa tvrdí, že jej vzťahy so subjektmi spojenými s ruskou vládou, ktoré má ako prevádzkovateľ platobného systému, sa uskutočňujú na základe princípu nezávislého vzťahu, takže poskytovanie služieb v tomto postavení nepredstavuje materiálnu alebo finančnú podporu uvedenej vlády. Okrem toho žalobkyňa poukazuje na to, že cieľ ohrozenia fungovania ruského hospodárstva nebol dosiahnutý, keďže existuje mnoho iných dôležitých platobných systémov, ktoré sú schopné plniť rovnaké funkcie.
81
Rada, ktorá je podporovaná Komisiou, toto tvrdenie spochybňuje.
82
Po prvé treba overiť, či sa Rada nedopustila nesprávneho posúdenia, keď usúdila, že žalobkyňa je systémovo dôležitou finančnou inštitúciou, ktorá zohráva zásadnú úlohu vo fungovaní ruského finančného systému.
83
V tejto súvislosti sa podľa položky č. 1 z prvého dôkazového spisu žalobkyňa považuje za „základnú zložku ruskej finančnej infraštruktúry“. Z položky č. 2 z toho istého spisu vyplýva, že Centrálna banka Ruskej federácie sa domnieva, že žalobkyňa predstavuje „systémovo dôležitú infraštruktúru finančného trhu: centrálny depozitár cenných papierov systémového významu, depozitár pre zúčtovanie, archív obchodov a register finančných transakcií“. Okrem toho sa v položke č. 2 z prvého dôkazného spisu uvádza, že platobný systém prevádzkovaný žalobkyňou má systémový a celoštátny význam. Tento dôkaz poukazuje aj na prepojenie žalobkyne s medzinárodným finančným systémom, keďže sa preukázalo, že má účty cenných papierov u iných CDCP a medzinárodných CDCP v ôsmich krajinách, účty v zahraničných depozitných bankách a korešpondenčné účty vo významných zahraničných a ruských bankách. Okrem toho podľa položky č. 2 z prvého dôkazného spisu dosiahla v roku 2020 hodnota aktív, ktorých cenné papiere uchovávala v držbe žalobkyňa, 63,6 bilióna rubľov (približne 636 miliárd eur).
84
Treba uviesť, že v položke č. 7 z prvého dôkazného spisu sa tiež uvádza prepojenie žalobkyne s medzinárodným finančným systémom a že v dôkaze č. 8 z tohto spisu sa potvrdzuje význam aktív, ktorých cenné papiere uchováva žalobkyňa a ktoré v druhom trimestri roku 2020 dosiahli hodnotu 69,5 bilióna rubľov (približne 695 miliárd eur).
85
V dôsledku uvedeného treba konštatovať, že Rada mala už pri prijímaní pôvodných opatrení dostatočný skutkový základ na to, aby sa domnievala, že žalobkyňa je dôležitou finančnou inštitúciou pre ruský finančný systém s prepojením na medzinárodný finančný systém.
86
Okrem toho položka č. 3 z druhého dôkazného spisu potvrdzuje, v štádiu prijímania ponechávajúcich aktov z marca 2023 a septembra 2023, význam žalobkyne pre ruský finančný systém vzhľadom na to, že sa opisuje ako subjekt, ktorý je „kriticky dôležitý“ ako CDCP a ako subjekt s „výnimočnou úlohou na ruskom trhu finančných služieb pri zabezpečovaní riadneho fungovania trhovej infraštruktúry“.
87
Tvrdenia predložené žalobkyňou nemôžu tento záver spochybniť.
88
Po prvé žalobkyňa spochybňuje význam CDCP vo finančnom systéme a ich prepojenie s vládami. Z objasnení, ktoré poskytla Rada vo svojich vyjadreniach a Komisia na pojednávaní, však jasne vyplýva, že CDCP sú považované za systémovo dôležité subjekty, ktoré sú nevyhnutné najmä pre účinné vykonávanie menovej politiky, dôveryhodnosť programu obhospodarovania verejného dlhu, riadenie kolaterálu a bezpečnosť a efektívnosť trhov s cennými papiermi. Tvrdenia žalobkyne sú v rozpore nielen s pracovnými dokumentmi Medzinárodného menového fondu (príloha D.1 k duplike), ale aj s informáciami Bundesbank (Spolková banka Nemecka) (príloha D.3 k duplike) a Banka Slovenije (Centrálna banka Slovinska) (príloha D.4 k duplike). Treba poznamenať, že žalobkyňa neposkytla žiadne dôkazy, ktoré by dôveryhodnosť týchto informácií spochybnili.
89
Po druhé, pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne spochybňujúce význam platobného systému, ktorý prevádzkuje, treba uviesť, že žalobkyňa nepredložila žiadny dôkaz na podporu svojho tvrdenia, že jej platobný systém bol v podstate uznaný za systémovo významný len preto, že spracúval platobné operácie uskutočňované v rámci organizovaného obchodu. Ako totiž Rada správne uvádza, článok 22 ods. 1 ruského federálneho zákona č. 161‑FZ z 27. júna 2011 o národnom platobnom systéme, ktorý žalobkyňa predložila, stanovuje kritériá na určenie systémovo dôležitého platobného systému, ale neuvádza, že žalobkyňa je takýmto systémom na základe kritéria týkajúceho sa spracúvania operácií uskutočňovaných v rámci organizovaného obchodu. Okrem toho, v rozpore s tvrdením žalobkyne, jej platobný systém nebol považovaný za systém celoštátneho významu len preto, že IT infraštruktúra, ktorú používala, sa nachádzala v Rusku. Je síce pravda, že podľa článku 22 ods. 13 uvedeného zákona v spojení s poznámkou Centrálnej banky Ruskej federácie z 25. júla 2014 o požiadavkách na informačné technológie používané prevádzkovateľmi platobných služieb na účely uznania platobného systému národného významu, ktorú do spisu vložila žalobkyňa, je jedným z kritérií na uznanie za inštitúciu celoštátneho významu požiadavka, aby sa IT infraštruktúra nachádzala v Rusku. Toto ustanovenie však vyžaduje aj splnenie ďalšieho kritéria, ktoré sa týka preukázania, že Ruská federácia, Centrálna banka Ruskej federácie alebo občania Ruskej federácie prevádzkovateľa platobného systému a prevádzkovateľov služieb platobnej infraštruktúry priamo alebo nepriamo ovládajú. V každom prípade treba konštatovať, že ani ruský federálny zákon č. 161‑FZ z 27. júna 2011 o národnom platobnom systéme, ani vyššie uvedené oznámenie Centrálnej banky Ruskej federácie nemôžu spochybniť význam platobného systému prevádzkovaného žalobkyňou alebo skutočnosť, že ide o finančnú inštitúciu, ktorá je v Rusku systémovo dôležitá. Treba takisto poznamenať, že z prílohy C.6 k replike vyplýva, že platobný systém žalobkyne používa okrem iného Centrálna banka Ruskej federácie v rámci refinancovania úverových inštitúcií alebo tzv. „open market“ operácií, ktoré umožňujú poskytovať alebo riadiť likviditu na trhu. Žalobkyňa preto nemôže tvrdiť, že platobný systém, ktorý prevádzkuje, nie je dôležitý, keďže sa okrem iného používa na realizáciu ruskej menovej politiky.
90
Pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne, že cieľ ohrozenia fungovania ruského hospodárstva nebol dosiahnutý, a to najmä preto, že existuje 54 iných platobných systémov, ktoré sú schopné plniť rovnaké funkcie ako platobný systém, ktorý prevádzkuje, treba uviesť, že žalobkyňa nepredložila žiadny dôkaz o existencii týchto iných platobných systémov ani žiadny dôkaz, na základe ktorého by bolo možné považovať ich za platobné systémy systémového významu. Okrem toho údajná skutočnosť, že reštriktívne opatrenia nedosiahli svoj cieľ, nemôže spochybniť zistenie, že žalobkyňa prevádzkuje systémovo dôležitý platobný systém. Takáto skutočnosť totiž nesúvisí so systémovým významom uvedeného platobného systému.
91
Po tretie žalobkyňa nepopiera, že je prepojená s medzinárodným finančným systémom, ale tvrdí, že aj iní ruskí depozitári cenných papierov majú prístup do medzinárodného finančného systému. Predovšetkým konštatuje, že dve ďalšie finančné inštitúcie majú účty cenných papierov priamo v systéme Euroclear. Tvrdí preto, že sa Rada dopustila nesprávneho posúdenia, keď v odôvodnení zaradenia uviedla, že je jediným ruským depozitárom s prístupom do medzinárodného finančného systému. V tejto súvislosti treba poznamenať, že zaradenie žalobkyne na sporné zoznamy je odôvodnené jej úlohou vo fungovaní ruského finančného systému, najmä ako centrálneho depozitára cenných papierov, a jej prepojením s medzinárodným finančným systémom. Preto, ak by aj Rada nesprávne konštatovala, že žalobkyňa je jediným depozitárom cenných papierov v Rusku, ktorý je napojený na medzinárodný finančný systém, takéto pochybenie by samo osebe nemohlo mať vplyv na zákonnosť napadnutých aktov. Skutočnosť, že môžu existovať aj iní depozitári cenných papierov s prístupom do medzinárodného finančného systému, nevyvracia zistenie, že žalobkyňa bola jediným centrálnym depozitárom v Rusku a že zohrávala podstatnú úlohu pri fungovaní ruského finančného systému.
92
Z uvedeného vyplýva, že žalobkyňa nepreukázala, že sa Rada dopustila nesprávneho posúdenia, keď ju uznala za systémovo dôležitú finančnú inštitúciu, ktorá zohráva podstatnú úlohu vo fungovaní ruského finančného systému.
93
Po druhé treba overiť, či sa vzhľadom na významnú úlohu žalobkyne v ruskom finančnom systéme Rada dopustila nesprávneho konštatovania, že priamo alebo nepriamo umožnila ruskej vláde vykonávať jej činnosti a politiky a využívať zdroje.
94
Po prvé z položky č. 2 v prvom dôkaznom spise vyplýva, že v roku 2020 predstavovali dlhopisy vydané ruským ministerstvom financií 22 % všetkých aktív uchovávaných žalobkyňou, čo zodpovedá sume približne 12,72 bilióna rubľov (približne 127,2 miliardy eur). Podľa položky č. 8 v tom istom dôkaznom spise sa do druhého štvrťroka 2021 hodnota zostatku federálnych dlhopisov uchovávaných žalobkyňou zvýšila na 15,2 bilióna rubľov (približne 152 miliárd eur). Okrem toho žalobkyňa zaisťuje správu federálnych dlhopisov, keďže, ako je uvedené v položke č. 11 prvého dôkazného spisu, dostáva platby od ruského ministerstva financií s cieľom zabezpečiť vyplácanie úrokov veriteľom federálnych dlhopisov.
95
Pokiaľ teda ide o pôvodné akty, Rada mala v prvom dôkaznom spise dostatočný skutkový základ na konštatovanie, že žalobkyňa prostredníctvom služieb, ktoré poskytovala ruskej vláde ako CDCP v súvislosti s emisiou, úschovou a správou federálnych dlhopisov, umožnila ruskej vláde vykonávať jej činnosti a politiky a využívať zdroje.
96
Tento záver sa potvrdil vo fáze prijímania ponechávajúcich aktov z marca 2023 a zo septembra 2023. Z položky č. 2 v druhom dôkaznom spise totiž vyplýva, že do konca roka 2021 dosiahla hodnota zostatku federálnych dlhopisov uchovávaných žalobkyňou 15,5 bilióna rubľov (približne 155 miliárd eur). Okrem toho druhý dôkazný spis obsahuje položky, z ktorých vyplýva, že ruské ministerstvo financií previedlo žalobkyni niekoľko miliárd rubľov na zaplatenie kupónov z určitých dlhopisov, najmä eurobondov „Rusko‑2042“ (položka č. 5) a eurobondov splatných v rokoch 2023 a 2043 (položka č. 8), v roku 2035 (položka č. 9) a v rokoch 2027 a 2032 (položka č. 10).
97
Tvrdenia žalobkyne nemôžu spochybniť tento záver.
98
Po prvé na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, skutočnosť, že nenadobúda dlhopisy emitované ruským ministerstvom financií na vlastný účet, ale koná výlučne na účet a na objednávku klientov, nespochybňuje zistenie, že prostredníctvom finančných služieb, ktoré poskytuje ako CDCP ruskej vláde v súvislosti s emisiami jej dlhopisov, prispieva, ako Rada a Komisia správne tvrdia, k dôveryhodnosti programu správy verejného dlhu. Žalobkyňa prostredníctvom svojej úlohy finančného sprostredkovateľa pri úschove a správe federálnych dlhopisov umožňuje ruskej vláde mobilizovať finančné zdroje. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa položky č. 2 v prvom dôkaznom spise a položky č. 2 v druhom dôkaznom spise žalobkyňa uchováva a spravuje kvantitatívne významné množstvo federálnych dlhopisov, pričom zabezpečuje ich integritu a vyplácanie kupónov veriteľom na účet ruskej vlády.
99
Po druhé, hoci je pravda, že žalobkyňa sa na uvedených emisiách dlhopisov ruského ministerstva financií zúčastňuje spolu s inými finančnými inštitúciami a medzinárodnými advokátskymi kanceláriami, treba zohľadniť kľúčovú úlohu služieb, ktoré poskytuje v súvislosti so správou verejného dlhu Ruskej federácie. Kontrola a úschova federálnych dlhopisov a účasť žalobkyne na vyplácaní úrokov veriteľom totiž prispievajú, ako sa uvádza v bode 98 vyššie, k dôveryhodnosti programu riadenia verejného dlhu, čo ju odlišuje od ostatných finančných inštitúcií zapojených do emisií federálnych dlhopisov. V tejto súvislosti, pokiaľ ide o tvrdenie, že ruské ministerstvo financií by mohlo emitovať dlhopisy s využitím služieb iných ruských depozitárov cenných papierov alebo zahraničných depozitárov cenných papierov, treba konštatovať, že nie je podložené žiadnymi dôkazmi. V každom prípade takýto argument nemôže uspieť. Aj za predpokladu, že by sa ruská vláda mohla obrátiť na iné subjekty, táto skutočnosť by sama osebe nemohla spochybniť význam, ktorý žalobkyňa nadobudla v súvislosti s emisiou a správou federálnych dlhopisov, keďže na konci roka 2021 uchovávala vo svojich registroch federálne dlhopisy v hodnote niekoľkých biliónov rubľov, konkrétne 15,5 bilióna rubľov (približne 155 miliárd eur). Z položky č. 2 v prvom dôkaznom spise navyše vyplýva, že v roku 2020 ruská vláda využila služby žalobkyne na emisiu federálnych dlhopisov v hodnote 4,7 bilióna rubľov (približne 47 miliárd eur). Podľa položky č. 2 v druhom dôkaznom spise sa medzi rokmi 2020 a 2021 celková suma federálnych dlhopisov, ktoré žalobkyňa uchovávala, zvýšila o 13,3 %. Takéto dôkazy potvrdzujú význam služieb, ktoré žalobkyňa ponúka ruskej vláde v súvislosti s jej programom emisie verejných dlhopisov. Okrem toho okolnosť, že žalobkyňa ako CDCP poskytovala služby aj súkromným podnikom, nemôže spochybniť skutočnosť, že služby poskytované uvedenej vláde v rámci riadenia verejného dlhu jej umožnili využívať zdroje.
100
Pokiaľ ide napokon o tvrdenie, že vzťahy žalobkyne so subjektmi spojenými s ruskou vládou predstavujú obchodné vzťahy na princípe nezávislého vzťahu, ktoré sú porovnateľné so vzťahmi s jej súkromnými klientmi, treba uviesť, že takáto skutočnosť sama osebe nemôže spochybniť význam služieb ponúkaných žalobkyňou v súvislosti s emisiou, úschovou a správou federálnych dlhopisov, keďže táto skutočnosť s významom uvedených služieb nesúvisí. Podľa položky č. 11 v prvom dôkaznom spise žalobkyňa v marci 2022 investorov navyše informovala, že v súlade s príkazom vydaným Centrálnou bankou Ruskej federácie zahraniční držitelia federálnych dlhopisov už nie sú oprávnení dostávať platby z kupónov k uvedeným dlhopisom. Preto, keďže žalobkyňa musela v čase prijatia pôvodných opatrení dodržiavať príkaz centrálnej banky, Rada mohla oprávnene usúdiť, že žalobkyňa už nevykonávala činnosť za bežných obchodných podmienok. Treba poznamenať, že žalobkyňa túto skutočnosť nespochybňuje, keďže vo svojich pripomienkach k vyjadreniu Komisie ako vedľajšieho účastníka konania potvrdila, že 28. februára 2022 vydala Centrálna banka Ruskej federácie záväzný príkaz depozitárom cenných papierov, v ktorom sa od nich požaduje, aby dočasne pozastavili operácie zamerané na odpísanie cenných papierov ruských emitentov z účtov cenných papierov určených zahraničných držiteľov alebo zahraničných majiteľov. Z toho vyplýva, že od vykonania príkazu Centrálnej banky Ruskej federácie z 28. februára 2022 žalobkyňou už žalobkyňa nie je oprávnená tvrdiť, že jej vzťahy so subjektmi napojenými na ruskú vládu sú vzťahy na princípe nezávislého vzťahu, ktoré sú porovnateľné so vzťahmi s jej súkromnými klientmi.
101
Po druhé treba poznamenať, že podľa položky č. 8 v prvom dôkaznom spise ruská federálna pokladnica v roku 2021 využila systém riadenia kolaterálu žalobkyne na umiestňovanie likvidných aktív do repo obchodov v hodnote celkovo 40,8 bilióna rubľov (približne 408 miliárd eur). Túto skutočnosť potvrdzuje položka č. 2 z druhého dôkazného spisu v súvislosti s prijatím ponechávajúcich aktov z marca 2023. V odpovedi na procesné opatrenie žalobkyňa potvrdila, že ruská federálna pokladnica jej systém riadenia kolaterálu používala. Žalobkyňa vo svojej odpovedi uviedla výhradu, v ktorej tvrdí, že dokumenty predložené Radou nie sú dôveryhodné. Stačí však poznamenať, že položkou č. 2 v druhom dôkaznom spise je správa MOEX, teda spoločnosti, ktorá vlastní viac než 99 % akcií žalobkyne, a tak žalobkyňa nemôže tvrdiť, že informácie v nej obsiahnuté sú nedôveryhodné. Okrem toho, pokiaľ ide o tvrdenie, že ruská federálna pokladnica využívala systém riadenia kolaterálu žalobkyne v podmienkach nezávislého vzťahu porovnateľných s podmienkami uplatňovanými na súkromných klientov, a to z rovnakých dôvodov, ako sú dôvody uvedené v bode 100 vyššie, žalobkyňa sa nemôže na takúto skutočnosť odvolávať, aby spochybnila význam služieb, ktoré poskytuje ruskej vláde. Vzhľadom na objem likvidity umiestňovanej ruskou federálnou pokladnicou prostredníctvom systému riadenia kolaterálu žalobkyne sa teda Rada mohla bez toho, aby sa dopustila nesprávneho posúdenia, domnievať, že žalobkyňa umožnila ruskej vláde využívať zdroje.
102
Po tretie z položky č. 8 v prvom dôkaznom spise a z položky č. 2 v druhom dôkaznom spise takisto vyplýva, že Centrálna banka Ruskej federácie použila v roku 2021 systém riadenia kolaterálu žalobkyne na transakcie v hodnote 2,3 bilióna rubľov (približne 23 miliárd eur). Okrem toho sa v položke č. 8 v prvom dôkaznom spise reverzné repo transakcie Centrálnej banky Ruskej federácie, pri ktorých sa využívajú finančné služby poskytované žalobkyňou, opisujú ako transakcie určené na podporu národného hospodárstva.
103
Ako navyše vyplýva z bodu 89 vyššie, Centrálna banka Ruskej federácie využíva platobný systém žalobkyne aj na vykonávanie operácií menovej politiky.
104
Treba teda konštatovať, ako uviedla Komisia v odpovedi na otázku Všeobecného súdu, že riadenie likvidity je dôležitá súčasť menovej politiky, ktorá má vplyv na výkonnosť ruskej ekonomiky, a teda nepriamo aj na príjmy Ruskej federácie. Z toho vyplýva, že služby poskytované žalobkyňou Centrálnej banke Ruskej federácie možno oprávnene považovať za služby, ktoré ruskej vláde nepriamo umožňujú využívať zdroje.
105
Po štvrté, ako správne uvádza Rada, vzhľadom na dôležitú úlohu žalobkyne v ruskom finančnom systéme, ktorá zvyšuje efektívnosť finančných trhov, žalobkyňa pomáha lákať do Ruska investície, čím podporuje hospodársky rast, a v dôsledku toho nepriamo pomáha ruskej vláde využívať jej zdroje.
106
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy treba konštatovať, že Rada sa nedopustila nesprávneho posúdenia, keď konštatovala, že žalobkyňa ruskej vláde umožňovala vykonávať jej činnosti a politiky a využívať zdroje. So zreteľom na význam finančných služieb, ktoré žalobkyňa poskytovala jednak uvedenej vláde, jednak Centrálnej banke Ruskej federácie, ako aj so zreteľom na jej všeobecnejší prínos k riadnemu fungovaniu ruského finančného systému, treba konštatovať, že Rada mohla oprávnene usúdiť, že žalobkyňa poskytovala vláde Ruskej federácie kvantitatívne a kvalitatívne významnú materiálnu alebo finančnú podporu, ktorá jej umožňovala využívať jej finančné zdroje na účely realizácie jej činností zameraných na destabilizáciu Ukrajiny.
107
Prvá časť druhého žalobného dôvodu musí byť preto zamietnutá.
e) O druhej časti druhého žalobného dôvodu založenej na tvrdení, že žalobkyňa nie je pod kontrolou ruskej vlády
108
Žalobkyňa spochybňuje zistenie, že je pod kontrolou ruskej vlády. Tvrdí, že MOEX a ona sama sú samostatné právne subjekty a že Rada nepreukázala, že by bola pod kontrolou spoločnosti MOEX. Okrem toho žalobkyňa tvrdí, že uvedená vláda nie je schopná vykonávať právnu ani faktickú kontrolu nad spoločnosťou MOEX.
109
Rada, ktorá je podporovaná Komisiou, toto tvrdenie spochybňuje.
110
Treba uviesť, že podľa kritéria materiálnej alebo finančnej podpory vlády, ako je stanovené v článku 2 ods. 1 písm. f) zmeneného rozhodnutia 2014/145, sa nevyžaduje, aby bolo preukázané, že uvedená vláda vykonáva nad osobou, subjektom alebo orgánom, ktorý jej poskytuje podporu, kontrolu.
111
Keďže teda z preskúmania prvej časti vyplýva, že Rada mala dostatočný skutkový základ a nedopustila sa nesprávneho posúdenia, keď konštatovala, že žalobkyňa poskytovala materiálnu alebo finančnú podporu vláde Ruskej federácie, konštatovanie, že žalobkyňa je pod kontrolou uvedenej vlády, predstavuje ďalší prvok kontextu, ktorý nemôže byť rozhodujúci pri odôvodnení jej zaradenia na sporné zoznamy.
112
Z uvedeného vyplýva, že tvrdenia žalobkyne, ktorými spochybňuje odôvodnenosť tohto konštatovania, treba odmietnuť ako irelevantné.
113
Druhá časť druhého žalobného dôvodu musí byť preto zamietnutá.
f) O tretej časti druhého žalobného dôvodu založenej na tvrdení, že neexistuje dostatočné prepojenie medzi žalobkyňou a ruskou vládou
114
Žalobkyňa v podstate tvrdí, že napadnuté akty nepreukazujú, v čom sú reštriktívne opatrenia, ktoré sa na ňu vzťahujú, namierené proti Ruskej federácii.
115
Rada, ktorá je podporovaná Komisiou, toto tvrdenie spochybňuje.
116
V tejto súvislosti treba uviesť, že žalobkyňa bola zaradená na sporné zoznamy na základe kritéria materiálnej alebo finančnej podpory vlády, ako je stanovené v článku 2 ods. 1 písm. f) zmeneného rozhodnutia 2014/145. Z posúdenia prvej časti tohto žalobného dôvodu pritom vyplýva, že Rada mala k dispozícii súbor dôkazov, ktoré boli dostatočne konkrétne, presné a konzistentné na to, aby odôvodnili zaradenia žalobkyne na uvedené zoznamy na základe tohto kritéria. Z toho vyplýva, že Rada preukázala dostatočné prepojenie medzi žalobkyňou a Ruskou federáciou, keďže nebolo potrebné preukázať existenciu ďalšieho prepojenia, ktoré by presahovalo materiálnu alebo finančnú podporu stanovenú v kritériu zaradenia, pokiaľ ide o žalobkyňu.
117
Z uvedeného vyplýva, že tretia časť druhého žalobného dôvodu sa musí zamietnuť.
118
Druhý žalobný dôvod a vzhľadom na úvahy, ktoré sú uvedené v bodoch 46 a 47 vyššie, aj štvrtý žalobný dôvod preto treba zamietnuť v celom rozsahu.
3. O treťom žalobnom dôvode založenom na tvrdení, že boli neprimerane porušené základné práva
119
Žalobkyňa tvrdí, že napadnuté akty porušujú jej slobodu podnikania a právo vlastniť majetok zaručené v článkoch 16 a 17 Charty. Domnieva sa, že napadnuté akty jej bránia slobodne vykonávať hospodársku činnosť a plniť si svoje záväzky voči jej klientom, čím porušujú jej slobodu podnikania a jej vlastnícke právo.
120
Okrem toho sa žalobkyňa domnieva, že napadnuté opatrenia nerešpektujú podstatný obsah jej práv zaručených článkami 16 a 17 Charty. Domnieva sa tiež, že predmetné opatrenia nie sú vhodné ani potrebné na dosiahnutie cieľov, ktoré Rada sleduje. Žalobkyňa takisto tvrdí, že Rada nepreukázala, že predmetné obmedzujúce opatrenia boli najmenej obmedzujúcim prostriedkom na dosiahnutie sledovaného cieľa alebo že nebolo možné prijať menej obmedzujúce opatrenia.
121
Okrem toho podľa žalobkyne neexistovala dostatočná súvislosť medzi predmetnými reštriktívnymi opatreniami a sledovanými cieľmi a nemožno akceptovať, že by spoločnosti, ktoré nie sú ovládané štátom, mohli byť predmetom takýchto opatrení len preto, že vykonávajú svoju činnosť v dôležitom hospodárskom odvetví.
122
Žalobkyňa takisto tvrdí, že opatrenia prijaté proti nej porušujú základné práva jej klientov, ktorí nemôžu disponovať so svojimi cennými papiermi, ktoré drží na fiduciárnom základe na svojich zmrazených účtoch u depozitárov cenných papierov so sídlom v Únii.
123
Rada, ktorá je podporovaná Komisiou, toto tvrdenie spochybňuje.
124
Treba pripomenúť, že sloboda podnikania a právo vlastniť majetok sú zakotvené v článku 16 a článku 17 Charty.
125
Treba takisto pripomenúť, že základné práva, na ktoré sa žalobkyňa odvoláva, nie sú absolútne výsady a že ich výkon môže podliehať obmedzeniam odôvodneným cieľmi všeobecného záujmu, ktoré sleduje Únia, pokiaľ takéto obmedzenia skutočne zodpovedajú uvedeným cieľom všeobecného záujmu a vzhľadom na sledovaný cieľ nepredstavujú neprimeraný a netolerovateľný zásah, ktorý by narušil samotnú podstatu takto zaručených práv (rozsudky z 28. marca 2017, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, bod 148, a z 25. júna 2020, VTB Bank/Rada, C‑729/18 P, neuverejnený, EU:C:2020:499, bod 80).
126
Aby bol predmetný zásah do základných práv v súlade s právom Únie, musí byť stanovený zákonom, rešpektovať podstatu uvedených práv, sledovať cieľ všeobecného záujmu, ktorý je ako taký uznaný Úniou, a nesmie byť neprimeraný (pozri rozsudok z 27. júla 2022, RT France/Rada, T‑125/22, EU:T:2022:483, bod 222 a citovanú judikatúru).
127
Na základe týchto úvah treba určiť, či napadnuté opatrenia predstavujú neprimeraný zásah do slobody podnikania a vlastníckeho práva.
128
V prvom rade je potrebné preskúmať tvrdenie žalobkyne, že reštriktívne opatrenia prijaté voči nej viedli k zmrazeniu finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov patriacich jej klientom vo výške približne 1,479 miliardy eur, a v dôsledku toho uvedené opatrenia porušujú vlastnícke práva uvedených klientov.
129
V tejto súvislosti treba uviesť, že žalobkyňa sa na podporu svojej žaloby o neplatnosť nemôže dovolávať vlastníckeho práva, ktoré jej nenáleží (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. júna 2022, Anglo Austrian AAB a Belegging‑Maatschappij Far‑East/ECB, T‑797/19, prebieha odvolanie, EU:T:2022:389, bod 285). Podľa judikatúry sa totiž porušenia subjektívneho práva môže v zásade dovolávať len osoba, ktorej právo bolo údajne porušené, a nie tretie osoby (pozri analogicky rozsudok z 19. septembra 2019, Zhejiang Jndia Pipeline Industry/Komisia, T‑228/17, EU:T:2019:619, bod 36 a citovanú judikatúru). V prejednávanej veci, ako žalobkyňa uznala na pojednávaní, jej klienti majú k dispozícii prostriedky nápravy pred vnútroštátnymi súdmi, na ktorých sa môžu odvolávať najmä na porušenie ich vlastníckeho práva zakotveného v článku 17 Charty.
130
Okrem toho, pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne, že výnimka, ktorá bola stanovená v článku 2 ods. 15 zmeneného rozhodnutia 2014/145 a článku 6b ods. 5 zmeneného nariadenia č. 269/2014, neumožnila jej klientom dosiahnuť rozmrazenie ich finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov z dôvodu nečinnosti vnútroštátnych orgánov alebo príliš reštriktívnych podmienok stanovených týmito orgánmi, treba uviesť, že týmto tvrdením žalobkyňa v skutočnosti nespochybňuje zákonnosť uvedenej výnimky prijatej Radou, ale zákonnosť opatrení prijatých vnútroštátnymi orgánmi v rámci vykonávania tohto ustanovenia.
131
Treba totiž pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Všeobecný súd nemá v rámci žaloby o neplatnosť podľa článku 263 ZFEÚ právomoc preskúmavať zákonnosť rozhodnutí prijatých vnútroštátnymi orgánmi alebo rozsudkov vydaných vnútroštátnymi súdmi (pozri v tomto zmysle uznesenia z 5. októbra 1983, Chatzidakis Nevas/Caisse des Juristes à Athènes, 142/83, EU:C:1983:267, bod 4, a z 24. augusta 2010, Grúas Abril Asistencia/Komisia, T‑386/09, neuverejnený, EU:T:2010:331, bod 28). Podľa ustálenej judikatúry tak výlučne príslušným vnútroštátnym súdom prináleží preskúmavať platnosť vnútroštátnych opatrení, ktorými sa vykonávajú akty Únie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. júla 1996, Branco/Komisia, T‑271/94, EU:T:1996:103, bod 53, a zo 14. apríla 2016, Ben Ali/Rada, T‑200/14, neuverejnený, EU:T:2016:216, bod 268).
132
Okrem toho treba pripomenúť, že pri rozhodovaní o žiadosti o uvoľnenie zmrazených finančných prostriedkov podľa výnimiek stanovených v zmenenom rozhodnutí 2014/145 a zmenenom nariadení č. 269/2014 príslušný vnútroštátny orgán vykonáva právo Únie. Z toho plynie, že pri výkone svojej diskrečnej právomoci je povinný rešpektovať Chartu, v súlade s jej článkom 51 ods. 1 (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. júna 2014, Peftiev, C‑314/13, EU:C:2014:1645, bod 24, a zo 14. apríla 2016, Ben Ali/Rada, T‑200/14, neuverejnený, EU:T:2016:216, bod 266).
133
Z uvedeného vyplýva, že v prípade klientov žalobkyne, na ktorých sa nevzťahujú žiadne obmedzujúce opatrenia a ktorých finančné prostriedky alebo hospodárske zdroje sú zmrazené v dôsledku obmedzujúcich opatrení prijatých voči žalobkyni, je vecou vnútroštátnych orgánov, aby v rámci preskúmania žiadosti o uvoľnenie týchto finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov zabezpečili, aby zásah do vlastníckeho práva týchto klientov spĺňal podmienky stanovené v článku 52 Charty.
134
V druhom rade treba uviesť, že sloboda podnikania žalobkyne, ako aj jej vlastnícke právo vo vzťahu k jej vlastným finančným prostriedkom alebo hospodárskym zdrojom patriacim žalobkyni, ktoré má uložené vo finančných inštitúciách usadených v Únii, sú obmedzené reštriktívnymi opatreniami, ktoré sa na ňu uplatňujú. Treba preto overiť, či boli splnené podmienky na odôvodnenie zásahu do jej základných práv, ktoré sú uvedené v bode 126 vyššie.
135
Po prvé treba konštatovať, že predmetné reštriktívne opatrenia sú stanovené zákonom, pretože sú vyhlásené v aktoch, ktoré majú okrem iného všeobecnú pôsobnosť a jasný právny základ v práve Únie, konkrétne v článku 29 ZEÚ, respektíve článku 215 ZFEÚ.
136
Po druhé treba pripomenúť, že prijaté reštriktívne opatrenia majú za následok zmrazenie vlastných finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov patriacich žalobkyni ako preventívne opatrenie. Okrem toho sa napadnuté akty uplatňujú počas šiestich mesiacov a podliehajú nepretržitej revízii, ako je stanovené v článku 6 rozhodnutia 2014/145. Keďže uvedené opatrenia sú dočasné a zvrátiteľné, treba ich považovať za opatrenia, ktoré nezasahujú do podstaty slobody podnikania žalobkyne a jej práva na majetok. Je potrebné konštatovať, že žalobkyňa nepredložila argumentáciu, ktorá by mohla tento záver spochybniť.
137
Po tretie predmetné reštriktívne opatrenia zodpovedajú cieľu všeobecného záujmu, ktorý je ako taký uznaný Úniou, a odôvodňujú negatívne dôsledky, dokonca značné, pre určité hospodárske subjekty (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 28. marca 2017, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, bod 150). Majú totiž vytvoriť tlak na ruské orgány, aby ukončili svoje činnosti a politiky, ktoré destabilizujú Ukrajinu. V tejto súvislosti chcela Rada vo februári 2022 strategicky oslabiť ruskú ekonomiku, a to na jednej strane najmä zákazom financovania Ruskej federácie, jej vlády a centrálnej banky a na druhej strane uplatňovaním takýchto opatrení najmä v oblasti financií, obrany a energetiky. Z odôvodnenia 11 rozhodnutia 2022/329 okrem toho vyplýva, že Rada sa domnievala, že by sa vzhľadom na vážnosť situácie na Ukrajine mali kritériá určenia zmeniť. Zdá sa teda, že sa Únia snaží znížiť príjmy ruského štátu a vyvinúť tlak na ruskú vládu, aby znížila jej schopnosť financovať jej činnosti, ktoré narúšajú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny, a aby ich ukončila s cieľom zachovať európsku a svetovú stabilitu. Ide pritom o jeden z cieľov, ktorý patrí medzi ciele sledované v rámci spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky a uvedené v článku 21 ods. 2 písm. b) a c) ZEÚ, akými sú zachovávanie mieru, predchádzanie konfliktom a posilňovanie medzinárodnej bezpečnosti.
138
Po štvrté treba overiť, či obmedzenie slobody podnikania žalobkyne a jej vlastníckeho práva vo vzťahu k jej vlastným finančným prostriedkom alebo hospodárskym zdrojom je primerané cieľu, ktorý obmedzujúce opatrenia sledujú.
139
Predovšetkým, pokiaľ ide o primeranosť predmetných obmedzujúcich opatrení voči žalobkyni, treba konštatovať, že vzhľadom na ciele všeobecného záujmu tak zásadné pre medzinárodné spoločenstvo, ako sú zachovanie mieru a medzinárodnej bezpečnosti, tieto opatrenia ako také nemožno považovať za neprimerané (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 2. decembra 2020, Kalai/Rada, T‑178/19, neuverejnený, EU:T:2020:580, bod 171 a citovanú judikatúru, a z 3. februára 2021, Boshab/Rada, T‑111/19, neuverejnený, EU:T:2021:54, bod 150 a citovanú judikatúru). V prejednávanej veci žalobkyňa nemôže tvrdiť, že reštriktívne opatrenia prijaté voči nej sú nevhodné, pretože nie sú dostatočne spojené s cieľom sledovaným napadnutými aktmi, keďže bola zaradená na sporné zoznamy z dôvodu, že svoju činnosť vykonávala v dôležitom odvetví ruského hospodárstva. Keďže totiž cieľom napadnutých aktov je znížiť príjmy ruského štátu a vyvinúť tlak na ruskú vládu, aby sa znížila jej schopnosť financovať svoje konanie, ktorým sa narúša územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny, prístup zameraný na hospodárske subjekty, ktoré rovnako ako žalobkyňa poskytujú materiálnu alebo finančnú podporu ruskej vláde, koherentne zodpovedá tomuto cieľu, a nemôže tak byť považovaný za nevhodný na dosiahnutie sledovaného cieľa (pozri analogicky rozsudok z 28. marca 2017, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, bod 147).
140
Pokiaľ ide ďalej o nevyhnutnosť reštriktívnych opatrení, hoci žalobkyňa tvrdí, že aj menej reštriktívne alternatívne opatrenia by umožnili dosiahnuť sledované ciele, treba konštatovať, že sa neodvoláva na žiadne menej reštriktívne alternatívne opatrenie ani nepreukazuje, že Rada mohla zvážiť prijatie menej reštriktívnych opatrení, ktoré by boli rovnako vhodné ako opatrenia stanovené v napadnutých aktoch. Ako však ukazuje Rada, už bolo rozhodnuté, že alternatívne a menej reštriktívne opatrenia, ako sú napríklad systém predchádzajúceho povolenia alebo povinnosť následného odôvodnenia použitia vyplatených finančných prostriedkov, nedovoľovali dosahovať sledovaný cieľ s rovnakou efektívnosťou, a to najmä vzhľadom na možnosť uložené obmedzenia obchádzať (rozsudky z 30. novembra 2016, Rotenberg/Rada, T‑720/14, EU:T:2016:689, bod 182, a z 1. júna 2022, Prigožin/Rada, T‑723/20, neuverejnený, EU:T:2022:317, bod 136).
141
Z vyváženia dotknutých záujmov napokon vyplýva, že nevýhody reštriktívnych opatrení pre žalobkyňu nie sú neprimerané vzhľadom na prvoradý význam zachovania medzinárodného mieru a bezpečnosti.
142
Ako totiž Rada a Komisia zdôraznili, účinky reštriktívnych opatrení sú obmedzené na územie Únie, a tak sa týkajú nanajvýš len časti vlastných finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov patriacich žalobkyni a nebránia jej vo výkone jej činností v krajine, v ktorej má sídlo, alebo v iných tretích krajinách.
143
Treba takisto uviesť, že hoci je pravda, že reštriktívne opatrenia bránia žalobkyni v používaní finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov, ktoré jej patria, nezbavujú ju však práva prijímať v súlade s článkom 2 ods. 6 písm. a) rozhodnutia 2014/145 a článkom 7 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 269/2014 úroky alebo iné výnosy zo zmrazených účtov, na ktorých sú tieto finančné prostriedky a zdroje uložené, pričom však všetky tieto úroky a iné výnosy sú tiež zmrazené.
144
Napadnuté akty okrem toho stanovujú výnimky, ktoré vnútroštátnym orgánom umožňujú povoliť uvoľnenie určitých finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov. V článku 4 ods. 1 nariadenia č. 269/2014 sa totiž stanovuje možnosť povoliť použitie zmrazených finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov na uspokojenie základných potrieb právnických osôb, subjektov alebo orgánov uvedených na sporných zoznamoch, na náhradu výdavkov vynaložených na právne služby, na úhradu poplatkov alebo nákladov na služby za bežné vedenie alebo správu zmrazených finančných prostriedkov alebo zdrojov a na pokrytie mimoriadnych výdavkov.
145
Okrem toho sa v článku 2 ods. 5 rozhodnutia 2014/145 a v článku 6 ods. 1 nariadenia č. 269/2014 stanovuje možnosť uvoľnenia určitých zmrazených finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov patriacich žalobkyni, a to s cieľom umožniť jej vykonať platbu splatnú na základe zmluvy alebo dohody uzavretej pred dátumom jej zaradenia na sporné zoznamy.
146
Z uvedeného vyplýva, že zásah do slobody podnikania a vlastníckeho práva žalobkyne nemožno považovať za neprimeraný.
147
Ani ďalšie tvrdenia žalobkyne nemôžu spochybniť tento záver.
148
Po prvé, pokiaľ ide o tvrdenie založené v podstate na tom, že porušenie slobody podnikania žalobkyne bolo o to väčšie, že údajne nemohla dodržať svoje zmluvné záväzky voči svojim klientom z dôvodu, že jej výnimky neumožňovali vrátiť týmto klientom ich cenné papiere, ktoré mala na svojich zmrazených účtoch, treba postupne preskúmať výnimku stanovenú v článku 2 ods. 5 rozhodnutia 2014/145 a článku 6 ods. 1 nariadenia č. 269/2014, ako aj výnimku stanovenú v článku 2 ods. 19 zmeneného rozhodnutia 2014/145 a článku 6b ods. 5 zmeneného nariadenia č. 269/2014.
149
Na jednej strane treba uviesť, že podľa výnimky stanovenej v článku 2 ods. 5 rozhodnutia 2014/145, ktorá bola uplatniteľná v čase prijatia pôvodných aktov, zmrazenie finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov osoby, subjektu alebo orgánu nebráni tejto osobe, subjektu alebo orgánu vykonať platbu splatnú na základe zmluvy, ktorá sa uzavrela pred dátumom, keď boli takáto fyzická alebo právnická osoba, subjekt alebo orgán zaradená alebo zaradený na zoznam v prílohe, pod podmienkou, že dotknutý členský štát dospel k záveru, že príjemcom platby nie je priamo ani nepriamo fyzická alebo právnická osoba, subjekt alebo orgán zaradená alebo zaradený na uvedený zoznam.
150
V súlade s článkom 6 ods. 1 nariadenia č. 269/2014 tak vnútroštátne orgány môžu povoliť uvoľnenie určitých zmrazených finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov osoby, subjektu alebo orgánu, a to vtedy, ak určia, že, ako vyplýva z písmena a) uvedeného ustanovenia, tieto finančné prostriedky alebo hospodárske zdroje sa použijú na platbu uskutočnenú touto osobou, subjektom alebo orgánom, a že, ako vyplýva z písmena b) toho istého ustanovenia, platba, ktorá sa má uskutočniť, nie je v rozpore so zákazom uvedeným v článku 2 ods. 2 uvedeného nariadenia, priamo alebo nepriamo sprístupniť finančné prostriedky alebo hospodárske zdroje osobám, subjektom alebo orgánom uvedeným na sporných zoznamoch, alebo osobám, subjektom alebo orgánom, ktoré sú s nimi spojené.
151
Treba poznamenať, že pojem „finančné prostriedky“ je v článku 1 písm. g) nariadenia č. 269/2014 vymedzený široko v tom zmysle, že zahŕňa všetky „finančné aktíva a výhody každého druhu“. To isté platí aj pre pojem „hospodárske zdroje“ definovaný v článku 1 písm. d) toho istého nariadenia, ktorý zahŕňa „aktíva každého druhu, hmotné aj nehmotné, hnuteľné aj nehnuteľné, ktoré nie sú finančnými prostriedkami, ale možno ich použiť na získanie finančných prostriedkov, tovaru alebo služieb“. Keďže finančné prostriedky alebo hospodárske zdroje môžu byť uvoľnené, aby osobe, subjektu alebo orgánu umožnili uskutočniť „platbu“ na základe zmluvy alebo dohody uzavretej s treťou stranou pred zaradením na sporné zoznamy, pojem „platba“ sa musí nevyhnutne vykladať extenzívne a nemožno ho obmedziť len na platby vo forme prevodu peňažnej sumy. Ako totiž na pojednávaní zdôraznila Komisia, reštriktívny výklad pojmu „platba“ by bol v rozpore s možnosťou uvoľniť finančné prostriedky alebo hospodárske zdroje vymedzené široko s cieľom uskutočniť platbu.
152
Z uvedeného vyplýva, že v čase prijatia pôvodných aktov výnimka stanovená v článku 2 ods. 5 rozhodnutia 2014/145 a článku 6 ods. 1 nariadenia č. 269/2014 umožňovala vnútroštátnym orgánom povoliť uvoľnenie finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov žalobkyne s cieľom umožniť jej vykonať platbu vo forme vrátenia cenných papierov jej klientov, ktoré mala na svojich zmrazených účtoch u depozitárov cenných papierov usadených v Únii.
153
Na rozdiel od toho, čo tvrdia Rada a Komisia, v súvislosti s operáciami, ktoré má vykonať žalobkyňa s cieľom sprístupniť cenný papier patriaci jej klientom týmto klientom na základe výnimky uvedenej v bode 152 vyššie, článok 2 ods. 2 nariadenia č. 269/2014 nebráni tomu, aby títo klienti zaplatili žalobkyni provízie alebo poplatky za to, že tieto operácie vykoná. Možnosť žalobkyne získať platbu za službu poskytnutú v rámci plnenia zmluvy alebo dohody, ktorá bola uzavretá pred jej zaradením na sporné zoznamy, je totiž výslovne stanovená v článku 7 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 269/2014, s tým, že aj takéto platby uskutočnené klientmi sú zmrazené v súlade s článkom 2 ods. 1 uvedeného nariadenia.
154
V článku 6 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 269/2014 sa síce stanovuje, že platba, ktorú má žalobkyňa vykonať, nesmie porušovať článok 2 ods. 2 toho istého nariadenia, teda zákaz priameho alebo nepriameho sprístupňovania finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov osobám, subjektom alebo orgánom uvedeným na zozname v jeho prílohe I, ani osobám, subjektom alebo orgánom, ktoré sú s nimi spojené. Tento zákaz sa však nevzťahuje na platby, ktoré môžu žalobkyni jej klienti uhradiť ako protihodnotu za poskytnutú službu vrátenia ich cenných papierov v rámci plnenia zmluvy alebo dohody, ktorá bola uzavretá pred jej zaradením na uvedený zoznam. Jeho účelom je zakázať žalobkyni vykonať platbu, v tomto prípade vrátenie cenného papiera, osobe, na ktorú sa vzťahujú reštriktívne opatrenia. Ako totiž vyplýva z článku 2 ods. 5 rozhodnutia 2014/145, vo svetle ktorého sa má článok 6 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 269/2014 vykladať (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. marca 2017, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, bod 141), podmienka stanovená v tomto ustanovení nariadenia č. 269/2014 odkazuje na povinnosť vnútroštátnych orgánov zabezpečiť, aby platbu uskutočnenú žiadateľom priamo ani nepriamo neprijala osoba, subjekt alebo orgán uvedená alebo uvedený na sporných zoznamoch.
155
Pokiaľ ide o tvrdenie založené na nečinnosti vnútroštátnych orgánov v nadväznosti na žiadosti žalobkyne o uplatnenie výnimky stanovenej v článku 2 ods. 5 rozhodnutia 2014/145 a článku 6 ods. 1 nariadenia č. 269/2014, toto tvrdenie nemôže byť úspešné. Ako totiž bolo pripomenuté v bode 131 vyššie, v rámci žalôb o neplatnosť podľa článku 263 ZFEÚ Všeobecný súd nemá právomoc preskúmavať zákonnosť aktov prijatých vnútroštátnymi orgánmi pri vykonávaní práva Únie.
156
Okrem toho treba poznamenať, že pred prijatím ponechávajúcich aktov z marca 2023 bola prijatím rozhodnutia Rady (SZBP) 2022/1907 zo 6. októbra 2022, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145 (Ú. v. EÚ L 259, 2022, s. 98), a nariadenia Rady (EÚ) 2022/1905 zo 6. októbra 2022, ktorým sa mení nariadenie č. 269/2014 (Ú. v. EÚ L 259 I, 2022, s. 76), do článku 2 ods. 19 zmeneného rozhodnutia 2014/145, resp. do článku 6b ods. 5 zmeneného nariadenia č. 269/2014, zavedená výnimka s cieľom povoliť uvoľnenie zmrazených finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov patriacich žalobkyni alebo sprístupnenie finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov žalobkyni s cieľom ukončiť najneskôr do 7. januára 2023 operácie, zmluvy alebo iné dohody uzavreté so žalobkyňou alebo inak sa jej týkajúce.
157
Na pojednávaní Rada uviedla, že výnimka uvedená v bode 156 vyššie bola zavedená s cieľom prekonať ťažkosti, ktoré sa vyskytli pri vykonávaní výnimky stanovenej v článku 2 ods. 5 rozhodnutia 2014/145 a článku 6 ods. 1 nariadenia č. 269/2014 v prípade operácií, ktorých cieľom je umožniť žalobkyni vrátiť jej klientom ich cenné papiere, ktoré mala na svojich zmrazených účtoch u depozitárov cenných papierov usadených v Únii.
158
Zo znenia výnimky stanovenej v článku 2 ods. 19 zmeneného rozhodnutia 2014/145 a článku 6b ods. 5 zmeneného nariadenia č. 269/2014 vyplýva, že sa ňou spresňujú podmienky, za ktorých môžu vnútroštátne orgány povoliť uvoľnenie finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov žalobkyne s cieľom umožniť, aby jej klientom boli vrátené ich cenné papiere uchovávané na jej zmrazených účtoch. V tejto súvislosti treba uviesť, že žalobkyňa nespochybňuje zákonnosť tejto výnimky, ale zákonnosť opatrení prijatých vnútroštátnymi orgánmi v rámci jej vykonávania. Ako však bolo pripomenuté v bode 131 vyššie, v rámci žaloby o neplatnosť podľa článku 263 ZFEÚ Všeobecný súd nemá právomoc skúmať zákonnosť aktov prijatých vnútroštátnymi orgánmi pri zaisťovaní vykonávania práva Únie.
159
Treba takisto poznamenať, že prijatím rozhodnutia Rady (SZBP) 2023/1218 z 23. júna 2023, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145 (Ú. v. EÚ L 159 I, 2023, s. 526), a nariadenia Rady (EÚ) 2023/1215 z 23. júna 2023, ktorým sa mení nariadenie č. 269/2014 (Ú. v. EÚ L 159 I, 2023, s. 330), bola do článku 2 ods. 25 zmeneného rozhodnutia 2014/145, resp. do článku 6b ods. 5a zmeneného nariadenia č. 269/2014, zavedená dodatočná výnimka. Podľa článku 2 ods. 25 rozhodnutia 2014/145 v platnom znení by vnútroštátne orgány mohli, pri splnení určitých podmienok, povoliť, a to najneskôr do 24. decembra 2023, štátnym príslušníkom alebo rezidentom členského štátu alebo subjektu usadenému v Únii konverziu depozitného certifikátu s podkladovým ruským cenným papierom vedeným u žalobkyne na účely predaja podkladového cenného papiera a sprístupnenia finančných prostriedkov spojených s konverziou depozitných certifikátov a s priamym alebo nepriamym predajom podkladového cenného papiera žalobkyni.
160
Z uvedených úvah vyplýva, že aj pokiaľ ide o pôvodné akty, ako aj o ponechávajúce akty z marca 2023 a zo septembra 2023, žalobkyňa sa nemôže dovolávať prípadného ďalšieho porušenia svojej slobody podnikania vyplývajúceho zo skutočnosti, že by jej výnimky stanovené rozhodnutím 2014/145 a nariadením č. 269/2014 nemohli umožniť vrátiť cenné papiere jej klientov, ktoré mala na svojich zmrazených účtoch u depozitárov usadených v Únii.
161
Po druhé žalobkyňa nemôže tvrdiť, že uplatnenie reštriktívnych opatrení voči nej je neprimerané z dôvodu, že nespáchala žiadny delikt. Treba totiž pripomenúť, že reštriktívne opatrenia sú cielené preventívne opatrenia, ktoré sú v súlade s článkom 21 ods. 2 písm. c) ZEÚ zamerané najmä na zachovanie mieru, predchádzanie konfliktom a posilnenie medzinárodnej bezpečnosti. Okrem toho cieľom ustanovení rozhodnutia 2014/145 nie je trestať akékoľvek správanie, ani zabrániť jeho zopakovaniu. Jediným cieľom týchto opatrení je zachovanie majetku v držbe osôb, subjektov a orgánov uvedených v článku 2 ods. 1 uvedeného rozhodnutia, v súlade s cieľmi stanovenými v článku 21 ods. 2 písm. c) ZEÚ (pozri analogicky rozsudok z 15. februára 2023, Belaeronavigatsia/Rada, T‑536/21, EU:T:2023:66, body 34 a 35).
162
Po tretie, ak má žalobkyňa v úmysle tvrdiť, že Rada prijatím napadnutých aktov zasiahla do právomocí Únie v oblasti spoločnej obchodnej politiky, treba pripomenúť, že na dosiahnutie cieľov uvedených v článku 21 ods. 2 písm. c) ZEÚ má Rada na základe ustanovení Zmlúv týkajúcich sa spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky, najmä článku 29 ZEÚ a článku 215 ods. 2 ZFEÚ, právomoc prijať reštriktívne opatrenia voči fyzickým alebo právnickým osobám, skupinám alebo neštátnym subjektom. Okrem toho právomoci Únie z titulu spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky a z titulu iných ustanovení Zmluvy o EÚ, ako sú právomoci patriace do spoločnej obchodnej politiky, sa navzájom nevylučujú, ale dopĺňajú, pričom každá z nich má svoju vlastnú pôsobnosť a sleduje dosiahnutie rôznych cieľov (pozri analogicky rozsudok z 27. júla 2022, RT France/Rada, T‑125/22, EU:T:2022:483, bod 61). V prejednávanej veci sa však ciele, ktoré sa sledujú napadnutými aktmi, netýkajú spoločnej obchodnej politiky, ale spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky. Žalobkyňa preto nemôže tvrdiť, že Rada prijatím reštriktívnych opatrení voči nej zasiahla do právomoci Únie v oblasti spoločnej obchodnej politiky.
163
Tretí žalobný dôvod je preto potrebné zamietnuť.
164
Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že žalobu treba zamietnuť v celom rozsahu.
V. O trovách
165
Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku je účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené uložiť jej povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania, ako aj trovy konania, ktoré vznikli Rade, v súlade s jej návrhmi.
166
Podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku znášajú inštitúcie, ktoré do konania vstúpili ako vedľajší účastníci konania, svoje vlastné trovy konania. V prejednávanej veci Komisia znáša svoje vlastné trovy konania.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (prvá rozšírená komora)
rozhodol takto:
1.
Žaloba sa zamieta.
2.
NKO AO National Settlement Depository (NSD) znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Rade Európskej únie.
3.
Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania.
Spielmann
Brkan
Gâlea
Tóth
Kalėda
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 11. septembra 2024.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.