62018CC0160
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MACIEJ SZPUNAR
13 päivänä kesäkuuta 2019 (
1
)
Asia C–160/18
X BV
vastaan
Staatssecretaris van Financiën
(Ennakkoratkaisupyyntö – Hoge Raad der Nederlanden (Alankomaiden ylin tuomioistuin))
Ennakkoratkaisupyyntö – Euroopan unionin omat varat – Lisätullien kantaminen jälkitullauksin – Siipikarjanlihan tuonti – Tarkastusmekanismi lisätullien määrän määrittämiseksi – Lisätullien laskutapa – Tarkastusmekanismin lainmukaisuus
Johdanto
1.
Unionin tuomioistuimella on jo toistamiseen tilaisuus tutkia unionin oikeuden säännösten, jotka koskevat lisätulleja siipikarjanliha-alalla, lainmukaisuutta. Edellisen asian tavoin nyt käsiteltävä asia koskee Brasiliasta peräisin olevan pakastetun siipikarjanlihan tuontia. (
2
) Edellisessä tätä kysymystä koskeneessa asiassa unionin tuomioistuin totesi unionin oikeuden säännösten olevan pätemättömiä. (
3
) Näitä säännöksiä on muutettu, mutta on kuitenkin vakavia epäilyksiä siitä, olivatko nämä muutokset riittäviä. Nyt käsiteltävä asia mahdollistaa tämän kysymyksen ratkaisemisen.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Kansainvälinen oikeus
2.
Maailman kauppajärjestön perustamissopimuksen liitteessä 1 A olevan maataloutta koskevan sopimuksen, joka on unionin puolesta hyväksytty Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa (1986–1994) laadittujen sopimusten tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa 22.12.1994 tehdyn neuvoston päätöksen 94/800/EY (
4
) (jäljempänä maataloussopimus), 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa määrätään seuraavaa:
”Huolimatta GATT 1994 -sopimuksen II artiklan 1 b kohdan määräyksistä jokainen jäsen voi turvautua alla olevien 4 ja 5 kohtien määräyksiin maataloustuotteen tuonnin yhteydessä, jonka suhteen tämän sopimuksen 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet on muunnettu tavalliseksi tulliksi ja joka on merkitty myönnytysluettelossa ’SSG’-merkkiä käyttäen sellaiseksi myönnytyksen kohteeksi, jonka osalta tämän artiklan määräyksiin voidaan vedota, jos:
– –
b)
se hinta, jolla tuotetta voidaan tuoda myönnytyksen antaneen jäsenen tullialueelle, määriteltynä kyseisen toimituksen c.i.f. tuontihinnan perusteella ilmaistuna kotimaisessa rahassa, laskee alle laukeamishinnan eli kyseisen tuotteen vuosien 1986–1988 viitehinnan – – keskiarvon”.
Unionin oikeus
3.
Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (
5
) 29 artiklan 1 kohdan d alakohdassa ja 29 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Maahan tuotujen tavaroiden tullausarvona käytetään niiden kauppa–arvoa eli hintaa, joka niistä on tosiasiallisesti maksettu tai maksettava myytäessä ne vietäviksi yhteisön tullialueelle, tapauksen mukaan 32 ja 33 artiklassa tarkoitettujen tarkistusten jälkeen, jos:
– –
d)
ostaja ja myyjä eivät ole keskenään etuyhteydessä, tai jos ovat, kauppa–arvo voidaan 2 kohdan mukaisesti hyväksyä tullitarkoituksiin.
2.
a)
Määritettäessä, onko kauppa-arvo hyväksyttävissä 1 kohtaa sovellettaessa, ostajan ja myyjän keskinäinen etuyhteys ei itsessään ole riittävä peruste kauppa-arvon hylkäämiseen. Tarvittaessa tutkitaan myyntiin liittyvät olosuhteet ja hyväksytään kauppa-arvo, jolleivät etuyhteydet ole vaikuttaneet hintaan. Jos tulliviranomaisilla on tavaranhaltijan antamista tai muualta saaduista tiedoista johtuvia perusteita katsoa etuyhteyksien vaikuttaneen hintaan, niiden on annettava nämä perusteet tiedoksi tavaranhaltijalle ja varattava tälle kohtuullinen tilaisuus vastineen antamiseen. Tavaranhaltijan pyynnöstä perusteet on annettava tiedoksi kirjallisesti.
– –”.
4.
Asetuksen N:o 2913/92 30 artiklan 1 kohdassa ja 2 kohdan a alakohdassa säädettiin seuraavaa:
”1.   Jos tullausarvoa ei voida määrittää 29 artiklan mukaisesti, se on määritettävä soveltamalla 2 kohdan a, b, c ja d alakohdasta järjestyksessä ensimmäistä kyseisen arvon määrittämiseen soveltuvaa alakohtaa, jollei tavaranhaltija vaadi d alakohtaa sovellettavaksi ennen c alakohtaa; ainoastaan jos tullausarvoa ei voida määrittää soveltamalla tiettyä alakohtaa, voidaan soveltaa tässä kohdassa säädetyssä järjestyksessä välittömästi seuraavaa alakohtaa.
2.   Tämän artiklan mukaisesti määritettävät tullausarvot ovat:
a)
arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden kanssa samanlaisten, yhteisöön vietäviksi myytyjen ja näiden kanssa samanaikaisesti tai lähes samanaikaisesti vietyjen tavaroiden kauppa-arvo;
– –”.
5.
Saman asetuksen 220 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos tullivelasta johtuvaa tullien määrää ei ole kirjattu tileihin 218 ja 219 artiklan mukaisesti, tai jos se on kirjattu tileihin lain mukaan kannettavaa määrää pienempänä, kannettava tai kannettavaksi jäävä tullien määrä on kirjattava tileihin kahden päivän kuluessa siitä päivästä, jona tulliviranomaiset ovat todenneet tilanteen ja voivat laskea lain mukaan kannettavan tullien määrän sekä osoittaa velallisen (jälkikäteen tapahtuva tileihin kirjaaminen). Tätä määräaikaa voidaan pidentää 219 artiklan mukaisesti.”
6.
Maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä 22.10.2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) (
6
) 141 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”1.   Yhden tai useamman 135–140 artiklassa säädetyn tullimaksun alaisen – – siipikarjanliha-alan – – tuotteen tuonnissa on sovellettava lisätuontitullia kyseisestä tuonnista johtuvien epäsuotuisten vaikutusten ehkäisemiseksi ja torjumiseksi yhteisön markkinoilla, jos:
a)
tuontihinta alittaa tason, jonka yhteisö on ilmoittanut WTO:lle (”käynnistyshinta”);
– –
2.   Lisätuontitulleja ei määrätä, jos tuonti ei todennäköisesti häiritse yhteisön markkinoita tai jos vaikutukset ovat epäsuhteessa asetettuun tavoitteeseen nähden.
3.   Edellä olevan 1 kohdan a alakohdan soveltamiseksi tuontihinnat määritellään tarkasteltavana olevan lähetyksen cif-tuontihintojen perusteella.
Cif-tuontihinnat tarkistetaan kyseisen tuotteen osalta maailmanmarkkinoilla tai yhteisön tuontimarkkinoilla todettujen edustavien hintojen perusteella”.
7.
Asetuksen N:o 1234/2007 soveltamista koskevat säännöt tuonnissa sovellettavien lisätullien osalta sisältyvät siipikarjanliha- ja muna-alan sekä ovalbumiinin tuonnissa sovellettavien lisätullien järjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja asetuksen N:o 163/67/ETY kumoamisesta 28.6.1995 annettuun komission asetukseen (EY) N:o 1484/95. (
7
) Tämän asetuksen 2 artiklassa, sellaisena kuin se oli voimassa 11.9.2009 saakka, säädettiin seuraavaa:
”1.   [Asetuksen N:o 1234/2007 141 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa] tarkoitetut edustavat hinnat vahvistetaan säännöllisesti ottaen huomioon erityisesti:
–
kolmansien maiden markkinoilla käytetyt hinnat,
–
cif-tuontihinnat; tässä asetuksessa cif-tuontihinta koostuu seuraavista tekijöistä: a) fob-hinta alkuperämaassa ja b) kuljetuksen ja vakuutusten kustannukset yhteisön tullialueelle tuontiin asti,
–
tuotujen tuotteiden yhteisössä kaupan pitämisen eri vaiheissa käytetyt hinnat.
– –
2.   Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle tiedot liitteessä II esitettyjen tuotteiden 1 kohdan toisessa ja kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitetuista hinnoista edustavien lähetysten osalta joka maanantai”.
8.
Tämän saman artiklan sanamuoto oli 11.9.2009 alkaen seuraava:
”1. Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 – – 141 artiklan 3 kohdassa – – tarkoitetut edustavat hinnat vahvistetaan säännöllisesti niiden tietojen perusteella, jotka on koottu komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 – – 308 d artiklan mukaisen yhteisön valvonnan yhteydessä.
– –”.
9.
Asetuksen N:o 1484/95 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Lisätulli vahvistetaan kyseisen lähetyksen cif-tuontihinnan perusteella 4 artiklan säännösten mukaisesti.
2.   Jos lähetyksen cif-tuontihinta 100 kilogrammalta on korkeampi kuin 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sovellettava edustava hinta, tuojan on toimitettava tuontijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille ainakin seuraavat todisteet:
–
ostosopimus tai mikä tahansa muu vastaava todiste,
–
vakuutussopimus,
–
lasku,
–
alkuperätodistus (tarvittaessa),
–
kuljetussopimus,
–
ja merikuljetuksen osalta konossementti.
3.   Toisessa kohdassa tarkoitetussa tapauksessa tuojan on annettava asetuksen (ETY) N:o 2454/93 – – 248 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vakuus samansuuruisena kuin se lisätullin määrä, jonka tuoja olisi maksanut, jos lisätullien laskenta olisi toteutettu kyseiseen tuotteeseen sovellettavan edustavan hinnan perusteella liitteen I mukaisesti.
4.   Tuojalla on käytettävissään yhden kuukauden määräaika kyseisten tuotteiden myynnistä kuuden kuukauden määräajan rajoissa vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskevan ilmoituksen vastaanottopäivästä sen todistamiseen, että lähetys on myyty 2 kohdassa tarkoitettujen hintojen todenperäisyyden vahvistavin edellytyksin. Kumman tahansa edellä mainitun määräajan noudattamatta jättämisestä on seurauksena annetun vakuuden menettäminen. Toimivaltainen viranomainen voi kuitenkin tuojan asianmukaisesti perustellusta hakemuksesta pidentää kuuden kuukauden määräaikaa enintään kolmella kuukaudella.
Annettu vakuus on vapautettava siltä osin kuin todisteet myyntiä koskevien edellytysten noudattamisesta esitetään tulliviranomaisia tyydyttävällä tavalla.
Muussa tapauksessa vakuus menetetään lisätullien maksuksi.
5.   Jos toimivaltaiset viranomaiset toteavat tarkastuksen yhteydessä, että tässä artiklassa säädettyjä edellytyksiä ei ole noudatettu, niiden on perittävä maksettavat tullit asetuksen (ETY) N:o 2913/92 220 artiklan mukaisesti. Perittävien tai vielä perittäviksi jäävien tullien määrää vahvistettaessa on otettava huomioon niille tavaran vapaaseen liikkeeseen luovuttamispäivästä perinnän suorittamispäivään asti kasvanut korko. Sovellettava korkokanta on kansallisessa lainsäädännössä perintätoimien osalta voimassa oleva korkokanta.”
10.
Asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 3 ja 4 kohdan sanamuoto on 1.5.2010 alkaen seuraavaa:
”3.   Edellä 2 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa tuojan on asetettava asetuksen (ETY) N:o 2454/93 248 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vakuus samansuuruisena kuin kyseiseen tuotteeseen sovellettavan edustavan hinnan perusteella lasketun lisätuontitullin ja kyseisen lähetyksen cif-tuontihinnan perusteella lasketun lisätuontitullin välinen erotus.
4.   Tuojalla on käytettävissään kyseisten tuotteiden myynnistä kahden kuukauden määräaika, tosin enintään yhdeksän kuukautta vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskevan ilmoituksen vastaanottoajankohdasta alkaen, jonka kuluessa on todistettava, että lähetys on myyty 2 kohdassa tarkoitettujen hintojen todenmukaisuuden vahvistavin edellytyksin. Kumman tahansa edellä mainitun määräajan noudattamatta jättämisestä on seurauksena asetetun vakuuden menettäminen. Toimivaltainen viranomainen voi kuitenkin pidentää tuojan asianmukaisesti perustellusta hakemuksesta yhdeksän kuukauden määräaikaa enintään kolmella kuukaudella.
Asetettu vakuus on vapautettava siltä osin kuin todisteet myyntiä koskevien edellytysten noudattamisesta esitetään tulliviranomaisia tyydyttävällä tavalla. Jollei kyseisiä todisteita esitetä, vakuus menetetään lisätullien maksuksi.”
11.
Asetuksen N:o 1484/95 4 artiklassa määritetään lisätullien määrä riippuen tavaran cif-tuontihinnan ja käynnistyshinnan välisestä erosta. Tällä säännöksellä pannaan täytäntöön tämän ratkaisuehdotuksen 2 kohdassa mainitun maataloussopimuksen 5 artiklan 5 kohta.
Tosiseikat, oikeudenkäyntimenettely ja ennakkoratkaisukysymykset
12.
Alankomaiden oikeuden mukaan perustettu yhtiö X (jäljempänä X) kuuluu kansainväliseen konserniin, johon kuuluu myös Brasiliaan sijoittautunut F, siipikarjanlihan tuottaja. X ostaa F:n valmistamaa pakastettua siipikarjanlihaa ja tuo sitä unionin tullialueelle, missä se myy sitä muille toimijoille, jotka joko ovat tai eivät ole siihen sidoksissa. X:n tuomiin tuotteisiin sovelletaan asetuksen N:o 1234/2007 141 artiklan säännöksiä.
13.
Alankomaiden tulliviranomaiset tekivät X:n kanssa sopimuksen siitä, miten kyseisten tuotteiden tullausarvo on laskettava. Kyseinen arvo määritettiin sen hinnan perusteella, jolla X ostaa näitä tuotteita tähän samaan konserniin kuuluvalta toiselta yhtiöltä korotettuna 15 prosentilla lisäkustannusten ja voittomarginaalin johdosta. Tulliviranomaiset katsoivat, että näin määritetty tullausarvo on asianmukainen cif-tuontihinnan laskemiseksi (
8
) asetuksen N:o 1484/95 141 artiklan soveltamista varten.
14.
Pääasiassa on kyse siipikarjanlihaeristä, jotka X toi unionin tullialueelle 1.1.2009–30.6.2010. Näiden tuotteiden ilmoitettu cif-tuontihinta oli korkeampi kuin käynnistyshinta (ja näin ollen korkeampi kuin edustava hinta, joka oli käynnistyshintaa alempi). Tulliviranomaiset luovuttivat tuotteet vapaaseen liikkeeseen eivätkä vaatineet asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 3 kohdassa säädetyn vakuuden asettamista eivätkä sen todistamista tämän saman asetuksen 3 artiklan 4 kohdan mukaisesti, että nämä tuotteet on myyty ilmoitetun tuontihinnan todenmukaisuuden vahvistavin edellytyksin.
15.
Kyseiset viranomaiset määrittivät kuitenkin jälkitarkastuksessa, että X myi kyseiset siipikarjanlihaerät sekä siihen sidoksissa oleville että muille kuin siihen sidoksissa oleville Euroopan unionissa oleville toimijoille ilmoitettua tuontihintaa alempiin hintoihin. Nämä hinnat olivat myös alempia kuin niiden asianomainen edustava hinta.
16.
Tulliviranomaiset sovelsivat analogisesti asetuksen N:o 1484/95 4 artiklaa ja asettivat kyseisille tavaroille lisätullin, jonka määräksi oli laskettu asianomaisen edustavan hinnan ja käynnistyshinnan välisen eron perusteella yhteensä 2163793,55 euroa.
17.
X:n tästä päätöksestä nostama kanne hylättiin ensimmäisessä oikeusasteessa ja muutoksenhakuasteessa. X teki kassaatiovalituksen muutoksenhakuasteessa 24.11.2015 annetusta ratkaisusta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle.
18.
Tässä tilanteessa Hoge Raad der Nederlanden (Alankomaiden ylin tuomioistuin) päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [asetuksen (EY) N:o 1484/95] 3 artiklan 2, 4 ja 5 kohtaa, luettuina yhdessä [asetuksen (EY) N:o 1234/2007] 141 artiklan kanssa, tulkittava siten, että niissä säädetyn tarkastusmekanismin, myös kun kyseessä on jälkitarkastus, tarkoituksena on pelkästään varmistaa, että toimivaltaiset viranomaiset voivat hyvissä ajoin saada tietoonsa peräkkäisiin liiketoimiin liittyvät tosiseikat tai olosuhteet, jotka saattavat antaa aiheen epäillä ilmoitettujen cif-tuontihintojen todenmukaisuutta ja voivat muodostaa syyn tarkempien tutkimusten suorittamiseen?
Vai onko päinvastainen kanta oikea, ja onko asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 2, 4 ja 5 kohdassa selostettua tarkastusmekanismia, myös kun kyseessä on jälkitarkastus, tulkittava siten, että tuojan yhteisön markkinoilla toteuttamat jälleenmyynnit lähetykselle ilmoitettua cif-tuontihintaa alempaan hintaan, johon on lisätty tuonnin yhteydessä perittävien tullien määrä, eivät täytä yhteisön markkinoilla vaadittuja (myynti)edellytyksiä, joten jo tästä syystä lisätullit on maksettava? Onko viimeksi esitettyyn kysymykseen annettavan vastauksen kannalta eroa sillä, ovatko edellä tarkoitetut tuojan toteuttamat jälleenmyynnit tapahtuneet sovellettavaa edustavaa hintaa alempaan hintaan? Onko tässä yhteydessä merkitystä sillä, että edustava hinta laskettiin 11.9.2009 edeltävänä ajankohtana eri tavalla kuin kyseisen päivämäärän jälkeen? Onko näihin kysymyksiin annettavan vastauksen kannalta merkitystä sillä, ovatko Euroopan unionissa olevat tuotteen hankkijat tuojaan sidoksissa olevia yrityksiä?
2)
Mikäli ensimmäisessä kohdassa esitettyihin kysymyksiin annetuista vastauksista seuraa, että tappiollinen jälleenmyynti riittää perusteeksi sille, että ilmoitettu cif-tuontihinta hylätään, miten maksettavien lisätullien määrä on tällöin määritettävä? Onko lisätullien perusta vahvistettava [asetuksen (ETY) N:o 2913/92] 29–31 artiklassa tullausarvon määrittämiseksi säädettyjen menetelmien mukaisesti? Vai onko lisätullien perusta vahvistettava yksinomaan sovellettavan edustavan hinnan perusteella? Estääkö asetuksen (EY) N:o 1234/2007 141 artiklan 3 kohta käyttämästä 11.9.2009 edeltävänä ajanjaksona kyseisenä ajanjaksona vahvistettua edustavaa hintaa?
3)
Mikäli ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen annettavista vastauksista seuraa, että lisätullien perimisen kannalta on ratkaisevaa, että tuodut tavarat on jälleenmyyty tappiollisesti yhteisön markkinoilla, ja jos perittävien lisätullien määrää laskettaessa niiden perustaksi on otettava edustava hinta, ovatko asetuksen (EY) N:o 1484/95 3 artiklan 2, 4 ja 5 kohta tällöin yhteensopivia asetuksen (EY) N:o 1234/2007 141 artiklan kanssa, kun otetaan huomioon yhteisöjen tuomioistuimen 13.12.2001 antama tuomio Kloosterboer Rotterdam, C–317/99, EU:C:2001:681?”
Asian tarkastelu
19.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esitti unionin tuomioistuimelle kolme ennakkoratkaisukysymystä. Näistä kysymyksistä kolmannessa pohditaan, ovatko asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 2, 4 ja 5 kohta lainmukaisia, kun otetaan huomioon asetuksen N:o 1234/2007 141 artikla ja tuomio Kloosterboer Rotterdam. (
9
) Tämän ongelman taustalla on vielä maataloussopimuksen 5 artiklan 1 kohdan b alakohta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on muotoillut kolmannen ennakkoratkaisukysymyksen ehdolliseksi siten, että se riippuu kahteen ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen annettavasta vastauksesta ja tulkinnasta, joka edellä mainituista säännöksistä omaksutaan. Käsitykseni mukaan kuitenkin jo näiden säännösten sanamuoto itsessään herättää vakavia epäilyksiä niiden lainmukaisuudesta. Aloitan siten ennakkoratkaisupyynnön arvioinnin käsiteltävässä asiassa tarkastelemalla kolmatta kysymystä.
Kolmas ennakkoratkaisukysymys
20.
Kuten olen edellä todennut, kolmas ennakkoratkaisukysymys koskee asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 2, 4 ja 5 kohdan pätevyyttä, kun otetaan huomioon asetuksen N:o 1234/2007 141 artikla ja edellä mainittu tuomio Kloosterboer Rotterdam. Näitä säännöksiä ja siten myös ongelmaa siitä, ovatko ne mahdollisesti ristiriidassa asetuksen N:o 1484/95 kanssa, on vaikea ymmärtää, jos ei palauteta mieleen niiden alkuperäistä sanamuotoa ja sitä, miten unionin tuomioistuin on arvostellut tätä sanamuotoa.
21.
Asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ja 3 artiklan 3 kohdan sanamuoto oli alun perin seuraavaa:
”1.   Tuojan hakemuksesta voidaan lisätullin vahvistamiseksi soveltaa kyseisen lähetyksen tuonnissa käytettyä cif-hintaa, jos tämä on korkeampi kuin 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sovellettava edustava hinta.
– –
3.   Jollei 1 kohdassa tarkoitettua hakemusta ole tehty, lisätullia määrättäessä huomioon otettava kyseisen lähetyksen tuonnissa käytetty tuontihinta on 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu edustava hinta”.
22.
Kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan toinen alakohtaan ja 3 artiklan 2 kohtaan sisältyi tuojan ilmoittaman cif-tuontihinnan todenmukaisuuden tarkastusmekanismi, jonka sanamuoto on olennaisilta osin sama kuin saman asetuksen nykyisen 3 artiklan 2–5 kohdan sanamuoto.
23.
Kyseisten säännösten logiikka oli siis melko selkeä. Lähtökohtaisesti lisätullit määrättiin edustavan hinnan perusteella. Tällainen lisätullien laskutapa oli kuitenkin epäedullinen tuojan kannalta silloin, kun tuonti tapahtui korkeampaan hintaan kuin edustava hinta, sillä näiden tullien määrä riippuu todetun tuontihinnan (tässä tapauksessa edustava hinta) ja käynnistyshinnan välisestä erotuksesta: lisätulli on sitä korkeampi, mitä enemmän tuontihinta on käynnistyshintaa alempi.
24.
Tällaisessa tilanteessa tuojan oli siis mahdollista esittää hakemus cif-tuontihinnan eli todellisen tuontihinnan soveltamisesta edustavan hinnan sijasta. (
10
) Tämän hakemuksen hyväksymisen edellytykseksi oli asetettu tiettyjen edellytysten noudattaminen. Tuojan oli ensinnäkin esitettävä joukko asiakirjoja, jotka vahvistavat ilmoitetun cif-tuontihinnan paikkansapitävyyden. Toiseksi tuojan oli todistettava lyhyessä määräajassa sen jälkeen, kun tuodut tavarat oli myyty unionin markkinoilla, että kyseinen myynti toteutui ilmoitetun hinnan todenmukaisuuden vahvistavin edellytyksin. Kolmanneksi tuojan oli annettava vakuus sen lisätullin määrän suuruisena, joka hänen olisi maksettava, jos sovellettaisiin edustavaa hintaa. Jos tulliviranomaiset katsovat, että tuotuja tavaroita ei myyty ilmoitetun cif-tuontihinnan todenmukaisuuden vahvistavin edellytyksin, palattaisiin yleiseen sääntöön, toisin sanoen sovellettaisiin edustavaa hintaa, ja annettu vakuus menetettäisiin automaattisesti lisätullien maksuksi. Lopulta viidenneksi, jos tulliviranomaiset katsoivat jälkitarkastuksessa, että edellä mainittuja edellytyksiä ei ole noudatettu, ne voivat vaatia jälkikäteen lisätullien maksamista sen suuruisena, kuin ne olisi laskettu edustavan hinnan perusteella.
25.
Tuomiossa Kloosterboer Rotterdam (
11
) yhteisöjen tuomioistuin arvosteli yleistä sääntöä, joka koskee lisätullien laskemista edustavien hintojen perusteella, ja totesi sekä asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 3 kohdan (yleinen sääntö) että saman asetuksen 3 artiklan 1 kohdan (mahdollisuus jättää cif-tuontihinnan soveltamista koskeva hakemus ja velvollisuus esittää määrätyt asiakirjat) pätemättömyyden. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi erityisesti, että asetuksen (ETY) N:o 2777/75 5 artiklan 3 kohdan ensimmäisestä kohdasta (
12
) ilmenee selkeästi, että ainoastaan cif-tuontihintaa voidaan käyttää perustana lisätulleja määrättäessä ja ettei siitä ole säädetty mitään poikkeuksia. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi lisäksi, että edustava hinta voidaan ottaa huomioon vain tarkistettaessa ilmoitetun cif-tuontihinnan paikkansapitävyys. (
13
)
26.
Yhteisöjen tuomioistuin arvioi kyseiset säännökset ainoastaan ottaen huomioon asetuksen N:o 2777/7, mutta totesi kuitenkin, että tämä asetus on mukautettu maataloussopimukseen. (
14
) Lisäksi on todettava, että WTO:n riitojenratkaisuelin kyseenalaisti 13.7.1998 antamassaan selvityksessä (
15
) asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan alkuperäisessä sanamuodossa säädetyn lisätullien laskutavan.
27.
Asetusta N:o 1484/95 muutettiin vielä ennen edellä mainitun yhteisöjen tuomioistuimen tuomion antamista asetuksella N:o 493/1999/EY. (
16
) Saman asetuksen johdanto-osan perustelukappaleista ilmenee asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan olevan ristiriidassa WTO:n sääntöjen kanssa. Tämän muutoksen jälkeen asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, että lisätullit määrätään cif-tuontihinnan perusteella. Lisäksi kumottiin saman artiklan 3 kohta, sellaisena kuin se oli alkuperäisessä sanamuodossaan.
28.
Kuitenkin silloin, kun tuojan ilmoittama cif-tuontihinta on korkeampi kuin edustava hinta, kaikki asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa ja 2 kohdassa, sellaisina kuin ne olivat alkuperäisessä sanamuodossaan, säädetyt viejän velvollisuudet (
17
) pysyivät voimassa. Nyt ne sisältyvät saman asetuksen 3 artiklan 2–5 kohtaan. Voimassa pysyi lisäksi automaattinen mekanismi, jonka mukaan vakuus menetetään, jos tuoja ei todista, että hän on myynyt tuodut tavarat cif-tuontihinnan todenmukaisuuden vahvistavin edellytyksin. Tulliviranomaisilla on myös edelleen mahdollisuus vahvistaa jälkikäteen, että cif-tuontihinnan soveltamista koskevia edellytyksiä ei ole noudatettu, ja kantaa lisätullit sen suuruisena kuin edustavan hinnan perusteella on laskettu.
29.
Tuntuu epäloogiselta jättää voimaan mekanismi, jonka perusteella lisätullit laskettiin tosiasiallisesti automaattisesti edustavan hinnan perusteella silloin, kun lähtökohtaisesti on sovellettava cif-tuontihintaa. Miten siis on tulkittava näitä säännöksiä?
30.
Komissio selittää tässä asiassa esitetyissä huomautuksissa tätä siten, että silloin kun ilmoitettu cif-tuontihinta on korkeampi kuin edustava hinta, oletetaan, että tämä hinta ei ole paikkansapitävä, sillä se tarkoittaisi, että tavara on ostettu markkinahintaa korkeampaan hintaan. Tämä olettama on luonteeltaan iuris tantum: tuoja voi nimittäin todistaa ilmoitetun cif-tuontihinnan todenmukaisuuden, edellyttäen, että hän myy tuodut tavarat unionin markkinoilla edellytyksin, jotka tulliviranomaiset katsovat vahvistavan tämän todenmukaisuuden.
31.
Muussa tapauksessa lisätullit kannetaan kuitenkin sen suuruisena kuin edustavan hinnan perusteella on laskettu. Komissio vahvisti tällaisen johtopäätöksen lopulta istunnossa. Alankomaiden hallitus ehdottaa vastaavaa asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 2–5 kohdan tulkintaa huomautuksissaan.
32.
Tätä tulkintaa ei muuta kyseisen asetuksen 3 artiklan 3 kohdan 1.5.2010 voimaan tullut muutos, jonka mukaan vakuutta ei anneta edustavan hinnan perusteella laskettujen lisätullien täyden määrän suuruisena, vaan edustavan hinnan perusteella laskettujen lisätullien ja cif-tuontihinnan perusteella laskettujen tullien välisen eron määrän suuruisena. Tällöin tuoja nimittäin maksaa tuontihinnan perusteella lasketut tullit, (
18
) ja erotus peritään joko vakuuden menettämisellä tai jälkitarkastuksen johdosta kyseisen artiklan 5 kohdan perusteella. Ero ei ole merkittävä.
33.
Minusta tämä on ainoa mahdollinen asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 2–5 kohdan tulkinta. Lopputulos on siis sellainen, että silloin kun cif-tuontihinta on korkeampi kuin edustava hinta, ensin mainittua hintaa käytetään perustana lisätulleja laskettaessa vain edellyttäen, että tuoja noudattaa lisäedellytyksiä, erityisesti tuotujen tavaroiden myynnin ehtoja. Sanamuotoa lukuun ottamatta se ei paljoakaan eroa tilanteesta, joka vallitsi silloin, kun asetuksen N:o 1484/95 3 artikla oli voimassa yhteisöjen tuomioistuimen arvostelemassa sanamuodossa. Ainoastaan vaatimus siitä, että tuoja jättää cif-tuontihinnan soveltamista koskevan hakemuksen, puuttuu.
34.
Tässä yhteydessä on korostettava, että asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan toisen virkkeen mukaan tuojan asettama vakuus menetetään myös silloin, kun tuoja ei ole noudattanut siinä säädettyjä määräaikoja todistaa tavaran myynti cif-tuontihinnan todenmukaisuuden vahvistavaan hintaan. Siten ei siis ole kyse tosiasiallisen tilanteen aineellisesta tarkastelusta, sillä tosiasiallisesti edustavan hinnan soveltamiseen perustana lisätulleja laskettaessa riittää muodollinenkin virhe. Mielestäni tämä vahvistaa, että asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 2–5 kohtaan kyseisen artiklan nykyisessä sanamuodossa sisältyvä mekanismi on samanlainen kuin alkuperäisessä oikeustilassa voimassa ollut mekanismi, jota yhteisöjen tuomioistuin on arvostellut.
35.
On totta, että yhteisöjen tuomioistuin ei todennut suoraan asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 2 kohdan, sellaisena kuin se oli alkuperäisessä sanamuodossaan, lainvastaisuutta. Siinä säädetty tarkastusmekanismi oli kuitenkin erottamaton osa kyseistä alkuperäistä säännöstä, jonka mukaan sääntönä oli lisätullien laskeminen edustavan hinnan perusteella, ja cif-tuontihinnan soveltaminen oli mahdollista ainoastaan poikkeuksellisesti, määrättyjen edellytysten täyttämisen jälkeen. Tämän tarkastusmekanismin säilyttäminen uudessa sääntelykehyksessä merkitsee tämän saman periaatteen peiteltyä voimassa pitämistä, koska käytännössä se johtaa tähän samaan tulokseen.
36.
Katson siten, että kun komissio muutti tai kumosi asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ja 3 artiklan 3 kohdan, sellaisina kuin ne olivat alkuperäisessä sanamuodossaan, mutta piti voimassa sen 3 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja 3 artiklan 2 kohdan (jossa ainoastaan numerointi on muutettu), se ei täysin mukauttanut tätä säädöstä tuomioon Kloosterboer Rotterdam. (
19
) Näin ollen on todettava, että asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 2–5 kohta ovat pätemättömiä nykyisessä sanamuodossaan.
37.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tosin viittaa kolmannessa ennakkoratkaisukysymyksessä ainoastaan tämän asetuksen 3 artiklan 2, 4 ja 5 kohtaan. Kuitenkin saman artiklan 3 kohta, jonka mukaan tuojan on asetettava edustavan hinnan perusteella laskettujen lisätullien määrän suuruinen vakuus, on kyseisen asetuksen 3 artiklan 2–5 kohtaan sisältyvän mekanismin erottamaton osa. Tällä vakuudella ei olisi merkitystä, jos ei olisi mahdollisuutta käyttää automaattisesti edustavaa hintaa perustana lisätuontitulleja laskettaessa. Asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 2–5 kohtaa on näin ollen tarkasteltava kokonaisuutena.
38.
Komissio toteaa käsiteltävässä asiassa esittämissään huomautuksissa, että tavaroiden myynti unionin markkinoilla käynnistyshintaa alempaan hintaan häiritsee hyvin todennäköisesti näitä markkinoita, mikä sellaisenaan oikeuttaa lisätullien määräämiseen. On kuitenkin kiinnitettävä huomiota siihen, että asetuksen N:o 1234/2007 141 artiklan 2 kohdan mukaan tällaisten markkinahäiriöiden esiintymisen todennäköisyyden puuttuminen on edellytys olla määräämättä lisätulleja. Sitä vastoin niiden esiintymisen todennäköisyys ei ole riittävä perusta määrätä nämä tullit. Tämä perusta on nimittäin ainoastaan tavaroiden tuonti käynnistyshintaa alemmalla cif-tuontihinnalla.
39.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan, että asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 2–5 kohta ovat pätemättömiä, kun otetaan huomioon asetuksen N:o 1234/2007 141 artiklan 3 kohta ja maataloussopimuksen 5 artiklan 1 kohdan b alakohta.
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
40.
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys koskee asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 2–5 kohdan tulkintaa. Jos unionin tuomioistuin noudattaa ehdotustani vastaukseksi kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen ja toteaa näiden säännösten olevan pätemättömiä, vastauksesta ensimmäiseen kysymykseen tulee tarpeeton. Käsittelen jäljempänä siis ainoastaan lyhyesti ensimmäisen kysymyksen.
41.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee esittämällään ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellä lähinnä, riittääkö se, että tuoja on myynyt tuodut tavarat ilmoitettua cif-tuontihintaa alempaan hintaan, johon on lisätty tullit, kyseenalaistamaan kyseisen tuontihinnan käyttämisen perustana lisätulleja laskettaessa.
42.
Vastaus tähän kysymykseen ilmenee edellä esitetystä asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 2–5 kohdan tulkinnasta.
43.
Jos cif-tuontihinta on alempi kuin edustava hinta, tuojalla on lähtökohtaisesti velvollisuus todistaa, että hän on myynyt tavaran hintaan, joka vahvistaa kyseisen tuontihinnan todenmukaisuuden. Tulliviranomaiset arvioivat nämä todisteet. (
20
) Seuraavaksi tähän arviointiin kohdistuu tuomioistuinvalvonta. Kyseessä on tosiseikkoja koskeva päätelmä. Tulliviranomaisten tehtävänä on arvioida, kyseenalaistaako myynti ilmoitettua cif-tuontihintaa alemmalla hinnalla kyseisen tuontihinnan todenmukaisuuden ja missä laajuudessa. Tämä ei ole mitenkään automaattista, vaan tulliviranomaiset voivat katsoa kaikkien tosiseikkojen perusteella, että ilmoitettu tuontihinta oli paikkansapitävä siinäkin tapauksessa, että seuraavaksi tavara myytiin alempaan hintaan. Yksi tämän arvioinnin osatekijöistä voi olla tavaran myyntihinnan vertaaminen edustavaan hintaan.
44.
Vastoin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tätä kysymystä koskevaa epäilystä tässä yhteydessä ei ole merkitystä 11.9.2009 tehdyllä edustavan hinnan laskutavan muutoksella. Vertailun pohjaksi on otettava tuontipäivän edustava hinta, joka on laskettu kyseisenä päivänä sovellettavien sääntöjen mukaan.
45.
Sillä, että tavaran ostajat unionin markkinoilla ovat tuojaan sidoksissa, ei ole tältä osin mitään automaattista seurausta. Tämä on tosiseikka, jonka tulliviranomaiset voivat ottaa huomioon ilmoitetun tuontihinnan todenmukaisuuden arvioimiseksi.
46.
Ongelma, joka koskee asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 2–5 kohdan lainmukaisuutta, ei johdu siitä, että tulliviranomaiset voivat kyseenalaistaa tuojan ilmoittaman cif-tuontihinnan todenmukaisuuden, vaan tähän liittyvästä seurauksesta, nimittäin edustavan hinnan automaattisesta soveltamisesta lisätullien laskemisen perustana.
47.
Nämä samat näkökohdat pätevät tilanteeseen, jossa tulliviranomaiset, kuten pääasiassa, eivät ole soveltaneet asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 2–4 kohdassa säädettyä menettelyä, vaan tekevät tarkastuksen jälkikäteen saman asetuksen 3 artiklan 5 kohdan perusteella. Tämä säännös koskee tilanteita, joissa ”tässä artiklassa säädettyjä edellytyksiä” ei ole noudatettu. Näillä edellytyksillä on ymmärrettävä tarkoitettavan sitä, että tuoja myy tavaran hintaan, joka vahvistaa hänen ilmoittamansa cif-tuontihinnan todenmukaisuuden.
Toinen ennakkoratkaisukysymys
48.
Toinen ennakkoratkaisukysymys koskee sitä, mikä on lisätullien laskemisen perusta silloin, kun tulliviranomaiset hylkäävät tuojan ilmoittaman cif-tuontihinnan, koska se ei ole paikkansapitävä.
49.
Jos pidetään kiinni asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 2–5 kohdan säännösten sanamuodosta, vastaus tähän kysymykseen on yksinkertainen: nämä tullit on laskettava edustavan hinnan perusteella.
50.
Kuten kuitenkin totesin vastauksessa kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen, tämä ratkaisu on mielestäni lainvastainen, ainakin siltä osin kuin ratkaisu edellyttää edustavan hinnan soveltamista automaattisesti ja lopullisesti. Näin ollen syntyy ongelma siitä, miten tulliviranomaisten on toimittava silloin, kun niillä on epäilyjä tuojan ilmoittaman cif-tuontihinnan todenmukaisuudesta.
51.
Mielestäni vastaus tähän kysymykseen löytyy yleisistä tullilainsäädännön säännöksistä, jotka koskevat tavaroiden tullausarvon määrittämistä. Asetuksen N:o 2913/92 (
21
) 29 artiklan 1 kohdan mukaan tavaroiden tullausarvona käytetään lähtökohtaisesti niiden kauppa-arvoa. Tähän periaatteeseen on kuitenkin joukko poikkeuksia muun muassa silloin, kun ostaja (toisin sanoen tuoja) ja myyjä ovat keskenään etuyhteydessä, kuten käsiteltävässä asiassa. Tällaisessa tilanteessa tulliviranomaisten on määritettävä, vaikuttiko kyseinen etuyhteys hintaan. (
22
)
52.
Jos osoittautuu, että kauppa-arvoa ei voida käyttää tullausarvon määrittämisessä, asetuksen N:o 2913/92 30 ja 31 artiklassa säädetään varamenetelmistä tavaroiden tullausarvon määrittämiseksi. Nämä menetelmät ovat tullitariffeja ja kauppaa koskevan vuoden 1994 yleissopimuksen VII artiklan soveltamisesta tehdyn sopimuksen, joka sisältyy maataloussopimuksen tavoin Maailman kauppajärjestön perustamissopimuksen liitteeseen 1A, mukaisia. Erityisesti asetuksen N:o 2913/92 30 artiklan 2 kohdan a alakohdassa sallitaan se, että tavaroiden tullausarvo määritetään samanlaisten unionin tullialueelle tuotujen tavaroiden kauppa-arvon perusteella. Näyttää siltä, että niiden tavaroiden osalta, joihin sovelletaan asetuksen N:o 1234/2007 säännöksiä, samanlaisten tavaroiden arvo voidaan määrittää edustavan hinnan perusteella, mikä sallisi laskea tämän perusteella lisätullien määrän. Tämä edellyttää kuitenkin, että tulliviranomaiset tekevät asianmukaiset määrittelemiset tuomioistuimen valvonnassa, eikä se voi tarkoittaa todistustaakan siirtämistä tuojalle eikä edustavan hinnan automaattista soveltamista cif-tuontihinnan sijasta. Etenkään mitkään unionin oikeuden eivätkä kansainvälisen oikeuden säännökset eivät salli hylätä tuojan ilmoittamaa tuontihintaa ainoastaan sillä perusteella, että tavara myytiin seuraavaksi kyseistä tuontihintaa alempaan hintaan. Tällainen seikka voi korkeintaan olla perustana ilmoitetun tuontihinnan todenmukaisuuden tarkistamiselle.
53.
Näin ollen ehdotan toiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastaamista niin, että jos tulliviranomaisilla on epäilyjä tuojan ilmoittaman cif-tuontihinnan todenmukaisuudesta, niiden on määritettävä asetuksen N:o 1234/2007 141 artiklassa tarkoitettujen lisätullien määrän laskuperusta asetuksen N:o 2913/92 29–31 artiklan mukaisesti.
Ratkaisuehdotus
54.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että Hoge Raad der Nederlandenin (Alankomaiden ylin tuomioistuin) esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin vastataan seuraavasti:
1)
Siipikarjanliha- ja muna-alan sekä ovalbumiinin tuonnissa sovellettavien lisätullien järjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja asetuksen N:o 163/67/ETY kumoamisesta 28.6.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1484/95 3 artiklan 2–5 kohta ovat pätemättömiä, kun otetaan huomioon maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä 22.10.2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) 141 artiklan 3 kohta ja Maailman kauppajärjestön perustamissopimuksen liitteessä 1 A olevan maataloutta koskevan sopimuksen 5 artiklan 1 kohdan b alakohta.
2)
Jos tulliviranomaisilla on epäilyjä tuojan ilmoittaman cif-tuontihinnan todenmukaisuudesta, niiden on määritettävä asetuksen N:o 1234/2007 141 artiklassa tarkoitettujen lisätullien määrän laskuperusta yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 29–31 artiklan mukaisesti.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: puola.
(
2
)	Siipikarjanlihan kansainvälinen kauppa on myös muissa asioissa antanut tilaisuuden kehittää unionin oikeutta, ks. esim. tuomio 13.1.2004, Kühne & Heitz (C‑453/00, EU:C:2004:17).
(
3
)	Tuomio 13.12.2001, Kloosterboer Rotterdam, C‑317/99, EU:C:2001:681.
(
4
)	EYVL 1994, L 336, s. 1.
(
5
)	EYVL1992, L 302, s. 1.
(
6
)	EUVL 2007, L 299, s. 1.
(
7
)	EYVL 1995, L 145, s. 47.
(
8
)	Cif-hinnan käsite on peräisin kansainvälisen kaupan toimituslausekkeista (Incoterms), jotka on julkaissut kansainvälinen kauppakamari ja se sisältää tavaran kulut, vakuutukset ja rahdin (Cost, Insurance & Freight).
(
9
)	Tuomio 13.12.2001, C‑317/99, EU:C:2001:681.
(
10
)	On todettava, että tämä mahdollisuus oli rajoitettu niihin tilanteisiin, jolloin cif-tuontihinta oli edustavaa hintaa korkeampi. Kyseisen logiikan mukaan se oli perusteltua, sillä päinvastaisessa tilanteessa tuojalla ei ollut mitään intressiä pyytää cif-tuontihinnan soveltamista – edustavan hinnan soveltaminen oli tuojalle edullisempaa.
(
11
)	Tuomio 13.12.2001, C‑317/99, EU:C:2001:681.
(
12
)	Siipikarjanliha-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 29.10.1975 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2777/75 (EYVL 1975, L 282, s. 77). Tämä säännös korvattiin asetuksen N:o 1234/2007 141 artiklan 3 kohdalla.
(
13
)	Tuomio 13.12.2001, Kloosterboer Rotterdam, C‑317/99, EU:C:2001:681, 30 kohta.
(
14
)	Tuomio 13.12.2001, Kloosterboer Rotterdam, C‑317/99, EU:C:2001:681, 23–25 kohta.
(
15
)	Julkisasiamies Colomerin ratkaisuehdotus Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:229, 35–37 kohta).
(
16
)	Asetuksen (EY) N:o 1484/95 muuttamisesta 5.3.1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 493/1999 (EYVL 1999, L 59, s. 15) 1 artiklan 3 kohta.
(
17
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 24 kohta.
(
18
)	Asetuksen N:o 1484/95 4 artiklan mukaan.
(
19
)	Tuomio 13.12.2001, Kloosterboer Rotterdam, C‑317/99, EU:C:2001:681.
(
20
)	Tähän viittaa selvästi asetuksen N:o 1484/95 3 artiklan 4 kohdan toinen alakohta, jonka mukaan ”– – vakuus on vapautettava siltä osin kuin todisteet myyntiä koskevien edellytysten noudattamisesta esitetään
tulliviranomaisia tyydyttävällä tavalla” (kursivointi tässä).
(
21
)	Kyseinen asetus oli voimassa pääasian tosiseikkojen tapahtuma‑aikaan. Nyt voimassa olevat tavaroiden tullausarvon vahvistamista koskevat säännökset sisältyvät unionin tullikoodeksista 9.10.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 952/2013 (EUVL 2013, L 269. s. 1) 60 artiklaan ja sitä seuraaviin artikloihin.
(
22
)	Asetuksen N:o 2913/92 29 artiklan 2 kohdan a alakohta.