62014CJ0535
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
18 päivänä kesäkuuta 2015 (
*1
)
”Muutoksenhaku — Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka — Valko-Venäjän tasavaltaan kohdistettavat rajoittavat toimenpiteet — Tutkittavaksi ottaminen — Kanteen nostamisen määräaika — Oikeusapu — Lykkäävä vaikutus — Tehokas oikeussuoja — Puolustautumisoikeudet — Suhteellisuusperiaate”
Asiassa C‑535/14 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 24.11.2014,
Vadzim Ipatau, kotipaikka Minsk (Valko-Venäjä), edustajanaan avocat M. Michalauskas,
valittajana,
ja jossa muuna osapuolena on
Euroopan unionin neuvosto, asiamiehinään F. Naert ja B. Driessen,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja T. von Danwitz sekä tuomarit C. Vajda, A. Rosas (esittelevä tuomari), E. Juhász ja D. Šváby,
julkisasiamies: P. Mengozzi,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Valituksellaan Vadzim Ipatau vaatii kumottavaksi unionin yleisen tuomioistuimen 23.9.2014 antamaa tuomiota Ipatau vastaan neuvosto (T-646/11, EU:T:2014:800; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Ipataun kanteen, jolla vaadittiin kumottavaksi häntä koskevilta osin
—
Valko-Venäjään kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2010/639/YUTP muuttamisesta 10.10.2011 annettu neuvoston päätös 2011/666/YUTP (EUVL L 265, s. 17)
—
Valko-Venäjää koskevista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EY) N:o 765/2006 8 a artiklan 1 kohdan täytäntöönpanosta 10.10.2011 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1000/2011 (EUVL L 265, s. 8)
—
neuvoston 14.11.2011 päivätty kirje, jolla se hylkäsi kantajan vaatimuksen hänen nimensä poistamiseksi tiettyihin Valko-Venäjän virkamiehiin kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä annetun neuvoston päätöksen 2010/639/YUTP muuttamisesta 31.1.2011 annetusta neuvoston päätöksestä 2011/69/YUTP (EUVL L 28, s. 40) (jäljempänä 14.11.2011 päivätty kirje)
—
presidentti Lukašenkaan ja tiettyihin Valko-Venäjän virkamiehiin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EY) N:o 765/2006 muuttamisesta 31.1.2011 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 84/2011 (EUVL L 28, s. 17)
—
Valko-Venäjään kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä 15.10.2012 annettu neuvoston päätös 2012/642/YUTP (EUVL L 285, s. 1)
—
Valko-Venäjää koskevista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EY) N:o 765/2006 8 a artiklan 1 kohdan täytäntöönpanosta 6.11.2012 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1017/2012 (EUVL L 307, s. 7).
Asian tausta
2
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esittää asian taustan seuraavasti:
”1
Kantaja Vadzim Ipatau on Valko-Venäjän kansalainen ja keskusvaalilautakunnan varapuheenjohtaja.
2
Valko-Venäjän tiettyihin virkamiehiin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä ja yhteisen kannan 2004/661/YUTP kumoamisesta 10.4.2006 annetusta neuvoston yhteisestä kannasta 2006/267/YUTP (EUVL L 101, s. 5) ilmenee, että Valko-Venäjällä tapahtuneiden tunnettujen henkilöiden katoamisten, vaaleihin ja kansanäänestykseen liittyneen vilpin ja Valko-Venäjän vaalien ja kansanäänestyksen jälkeisten rauhanomaisten mielenosoitusten tukahduttamisen yhteydessä tapahtuneiden vakavien ihmisoikeusloukkausten jälkeen päätettiin toteuttaa useisiin valkovenäläisiin henkilöihin kohdistuvia rajoittavia toimenpiteitä, kuten Euroopan unionin alueelle pääsyn ja alueen kautta kulkemisen kieltäminen sekä varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttäminen.
3
Unionin täytäntöönpanotoimenpiteistä säädettiin Valko-Venäjää koskevista rajoittavista toimenpiteistä 18.5.2006 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 765/2006 (EUVL L 134, s. 1). Näitä säännöksiä on muutettu useaan otteeseen, ja mainitun asetuksen 8 a artiklan 1 kohdassa, sellaisena kuin se on muutettuna, säädetään, että jos Euroopan unionin neuvosto päättää kohdistaa luonnolliseen henkilöön, oikeushenkilöön, yhteisöön tai elimeen 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä, se muuttaa liitettä, jossa on luettelo, johon kyseinen henkilö on kirjattu, vastaavasti.
4
Yhteisessä kannassa 2006/276 säädettyjä rajoittavia toimenpiteitä jatkettiin 15.3.2010 asti yhteisen kannan 2006/276 muuttamisesta ja yhteisen kannan 2008/844/YUTP kumoamisesta 6.4.2009 annetulla neuvoston yhteisellä kannalla 2009/314/YUTP (EUVL L 93, s. 21). Tiettyjä Valko-Venäjän johtohenkilöitä koskevien oleskelukieltojen soveltaminen keskeytettiin kuitenkin 15.12.2009 lukuun ottamatta henkilöitä, jotka olivat osallisina vuosina 1999 ja 2000 sattuneissa katoamistapauksissa, sekä keskusvaalilautakunnan puheenjohtajaa.
5
Neuvosto antoi 15.12.2009 yhteisen kannan 2006/276 mukaisten Valko-Venäjän tiettyihin virkamiehiin kohdistuvien rajoittavien toimenpiteiden voimassaolon jatkamisesta ja yhteisen kannan 2009/314 kumoamisesta päätöksen 2009/969/YUTP (EUVL L 332, s. 76). Tällä päätöksellä neuvosto jatkoi sekä yhteisessä kannassa 2006/276 säädettyjä rajoittavia toimenpiteitä että tiettyjä Valko-Venäjän johtohenkilöitä koskevien matkustusrajoitusten soveltamisen keskeyttämistä 31.10.2010 asti.
6
Yhteisen kannan 2006/276 uudelleentutkimisen perusteella neuvosto uudisti Valko-Venäjää koskevista rajoittavista toimenpiteistä 25.10.2010 antamallaan päätöksellä 2010/639/YUTP (EUVL L 280, s. 18) sekä yhteisessä kannassa 2006/276 säädetyt rajoittavat toimenpiteet että tiettyjä Valko-Venäjän johtohenkilöitä koskevien matkustusrajoitusten keskeyttämisen 31.10.2011 asti.
7
Valko-Venäjällä 19.12.2010 pidettyihin presidentinvaaleihin liittyneen vilpin sekä poliittiseen oppositioon, kansalaisyhteiskuntaan ja itsenäisten tiedotusvälineiden edustajiin suunnattujen väkivaltaisten tukahduttamistoimien johdosta – – päätöksellä 2011/69/YUTP – – päätettiin lopettaa matkustusrajoitusten keskeytys ja toteutettiin muita rajoittavia toimenpiteitä. Päätöksen 2010/639 1 artiklan 1 kohtaa täydennettiin seuraavasti:
’d)
vaaleja koskevien kansainvälisten sääntöjen loukkaamisesta Valko-Venäjällä 19 päivänä joulukuuta 2010 pidetyissä presidentinvaaleissa sekä kansalaisyhteiskuntaan ja poliittiseen oppositioon suunnatuista tukahduttamistoimista, mukaan lukien heitä lähellä olevat henkilöt, ja jotka luetellaan liitteessä III A.’
8
Päätöksellä 2011/69 korvattiin päätöksen 2010/639 2 artikla seuraavasti:
’2 artikla
1.   Jäädytetään kaikki niille henkilöille, jotka ovat vastuussa
– –
b)
vaaleja koskevien kansainvälisten sääntöjen loukkaamisesta Valko-Venäjällä 19 päivänä joulukuuta 2010 pidetyissä presidentinvaaleissa sekä kansalaisyhteiskuntaan ja demokraattiseen oppositioon suunnatuista tukahduttamistoimista, mukaan lukien heitä lähellä olevat luonnolliset henkilöt, oikeushenkilöt, yhteisöt ja elimet, ja jotka luetellaan liitteessä III A, kuuluvat sekä niiden omistuksessa, hallussa tai määräysvallassa olevat varat ja taloudelliset resurssit;
– –’
9
Kantajan nimi mainittiin päätöksen 2011/60 liitteessä V, jolla lisättiin päätökseen 2010/639 liite III A [Liite III A, luettelo 1 artiklan 1 kohdan d alakohdassa ja 2 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuista henkilöistä]. Kantajan nimi mainitaan kohdassa 10, ja siihen liittyy täsmennys 'Varapuheenjohtaja, keskusvaalilautakunta'.
10
[Täytäntöönpanoasetuksella N:o 84/2011] korvattiin muun muassa asetuksen N:o 765/2006 2 artikla seuraavasti:
’2 artikla
1.   Jäädytetään kaikki liitteessä I tai I A lueteltujen luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen ja elinten hallussa, omistuksessa, hallinnassa tai valvonnassa olevat varat ja taloudelliset resurssit.
2.   Varoja tai taloudellisia resursseja ei saa suoraan tai välillisesti asettaa liitteessä I tai I A lueteltujen luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten saataville eikä hyödynnettäviksi.
– –
5.   Liite I A koostuu [päätöksen 2010/639], sellaisena kuin se on muutettuna, 2 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuista luonnollisista henkilöistä, oikeushenkilöistä, yhteisöistä ja elimistä.’
11
Täytäntöönpanoasetuksen N:o 84/2011 liitteellä II (asetuksen N:o 765/2006 liite I A, luettelo 2 artiklan 1, 2 ja 5 kohdassa tarkoitetuista luonnollisista henkilöistä ja oikeushenkilöistä sekä elimistä) lisättiin kantajan nimi luetteloon edellä 9 kohdassa mainitun täsmennyksen kanssa.
12
Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistiin 2.2.2011 ilmoitus henkilöille, joihin sovelletaan päätöksessä 2011/69 ja asetuksessa N:o 84/2011 säädettyjä toimenpiteitä (EUVL C 33, s. 17).
13
Kantaja pyysi 2.9.2011 päivätyllä kirjeellä neuvostoa tutkimaan uudestaan hänen nimensä kirjaamisen kyseessä oleviin luetteloihin.
14
Neuvosto hylkäsi tämän pyynnön uudelleentutkimisesta 14.11.2011 päivätyllä kirjeellä – –, koska se katsoi, että kantajaan kohdistetut rajoittavat toimenpiteet olivat oikeutettuja. Neuvosto liitti mainittuun kirjeeseen uuden päätöksen ja uuden täytäntöönpanoasetuksen.
15
Tässä yhteydessä neuvosto liitti kirjeen mukaan [päätöksen 2011/666], jossa se korvasi kantajaa koskevan edellä 9 kohdassa mainitun täsmennyksen seuraavalla maininnalla:
’Varapuheenjohtaja, keskusvaalilautakunta. Keskusvaalilautakunnan jäsenenä jaetussa vastuussa vaaleja koskevien kansainvälisten normien rikkomisesta presidentinvaaleissa 19.12.2010.’
16
Neuvosto liitti kirjeensä mukaan myös [täytäntöönpanoasetuksen N:o 1000/2011], jossa edellä 9 kohdassa mainittu täsmennys korvattiin niin ikään samaisella päätöksessä 2011/666 olevalla ja edellä 15 kohdassa esitetyllä maininnalla.
17
[Euroopan unionin virallisessa lehdessä] julkaistiin 11.10.2011 ilmoitus henkilöille, joihin sovelletaan päätöksessä 2010/639, sellaisena kuin se on muutettuna päätöksellä 2011/666, ja asetuksessa N:o 765/2006, sellaisena kuin se on muutettuna Valko-Venäjään kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä annetulla asetuksella (EU) N:o 999/2011, tarkoitettuja rajoittavia toimenpiteitä (EUVL C 299, s. 4).
18
Neuvosto jatkoi voimassa olevia rajoittavia toimenpiteitä [päätöksellä 2012/642] 31.10.2013 asti ja kokosi päätöksellä 2010/639 toteutetut toimenpiteet yhteen oikeudelliseen säädökseen. Mainitun päätöksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
’Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet estääkseen seuraavien henkilöiden tulon alueelleen tai kauttakulun alueensa kautta:
a)
henkilöt, jotka ovat vastuussa vakavista ihmisoikeusloukkauksista tai kansalaisyhteiskuntaan ja demokraattiseen oppositioon kohdistuvista tukahduttamistoimista tai joiden toiminta muulla tavoin heikentää vakavasti demokratiaa tai oikeusvaltioperiaatteen toteutumista Valko-Venäjällä, tai heitä lähellä olevat henkilöt;
b)
henkilöt, jotka hyötyvät Lukašenkan hallinnosta tai tukevat sitä,
siten kuin henkilöt on lueteltu liitteessä.’
19
Päätöksen 2012/642 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
’1.   Kaikki varat ja taloudelliset resurssit, jotka kuuluvat seuraaville tai ovat seuraavien omistuksessa, hallussa tai määräysvallassa:
a)
henkilöt, yhteisöt tai elimet, jotka ovat vastuussa vakavista ihmisoikeusloukkauksista tai kansalaisyhteiskunnan ja demokraattisen opposition tukahduttamisesta tai joiden toiminta muulla tavoin heikentää vakavasti demokratiaa tai oikeusvaltioperiaatteen toteutumista Valko-Venäjällä, tai niitä lähellä olevat luonnolliset henkilöt, oikeushenkilöt, yhteisöt ja elimet sekä niiden omistuksessa ja määräysvallassa olevat oikeushenkilöt, yhteisöt ja elimet;
b)
luonnolliset henkilöt, oikeushenkilöt, yhteisöt tai elimet, jotka hyötyvät Lukašenkan hallinnosta tai tukevat sitä, sekä niiden omistuksessa ja määräysvallassa olevat oikeushenkilöt, yhteisöt ja elimet,
siten kuin nämä on lueteltu liitteessä.’
20
Päätöksen 2012/642 liitteessä (luettelo 3 artiklan 1 kohdassa ja 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista henkilöistä ja yhteisöistä) kantajan nimi mainitaan kohdassa 66, ja siihen liittyy seuraava maininta:
’Varapuheenjohtaja, keskusvaalilautakunta. Keskusvaalilautakunnan jäsenenä hän oli vastuussa vaaleja koskevien kansainvälisten normien rikkomisesta presidentinvaaleissa 19.12.2010.’
21
Neuvosto muutti 6.11.2012 antamallaan asetuksella (EU) N:o 1014/2012 (EUVL L 307, s. 1) asetusta N:o 765/2006. Se korvasi viimeksi mainitun asetuksen 2 artiklan seuraavasti:
’1.   Jäädytetään kaikki liitteessä I luetelluille luonnollisille henkilöille, oikeushenkilöille, yhteisöille ja elimille kuuluvat taikka niiden omistuksessa, hallussa tai määräysvallassa olevat varat ja taloudelliset resurssit.
2.   Mitään varoja tai taloudellisia resursseja ei saa suoraan tai välillisesti asettaa liitteessä I lueteltujen luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten saataville tai hyödynnettäviksi.
3.   Kielletään tietoinen ja tarkoituksellinen osallistuminen sellaiseen toimintaan, jonka suorana tai välillisenä tavoitteena tai seurauksena on 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden kiertäminen.
4.   Liitteessä I luetellaan ne luonnolliset henkilöt, oikeushenkilöt, yhteisöt ja elimet, joiden neuvosto on todennut olevan – – päätöksen 2012/642 – – 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti vastuussa vakavista ihmisoikeusloukkauksista tai kansalaisyhteiskunnan ja demokraattisen opposition tukahduttamisesta tai joiden toiminta muutoin vakavasti heikentää demokratian ja oikeusvaltioperiaatteen toteutumista Valko-Venäjällä, tai muut näitä lähellä olevat luonnolliset henkilöt, oikeushenkilöt, yhteisöt ja elimet sekä näiden omistuksessa tai määräysvallassa olevat oikeushenkilöt, yhteisöt tai elimet.
5.   Liitteessä I luetellaan myös ne luonnolliset henkilöt, oikeushenkilöt, yhteisöt ja elimet, joiden neuvosto on todennut – – päätöksen 2012/642 – – 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti hyötyvän Lukašenkan hallinnosta tai tukevan sitä, sekä näiden omistuksessa tai määräysvallassa olevat oikeushenkilöt, yhteisöt ja elimet.’
22
Asetuksella N:o 1014/2012 korvattiin myös asetuksessa N:o 765/2006, sellaisena kuin se oli muutettuna, olevat viittaukset ’liitteisiin I, I A ja I B’ tai viittaukset ’liitteisiin I ja/tai I A’ viittauksilla ’liitteeseen I’.
23
Neuvosto korvasi [täytäntöönpanoasetuksella N:o 1017/2012] asetuksen N:o 765/2006 liitteet I, I A ja I B yhdellä ainoalla liitteellä. Viimeksi mainitussa liitteessä mainitaan kohdassa 66 kantajan nimi ja sitä koskeva, edellä 20 kohdassa esitetty maininta.
24
[Euroopan unionin virallisessa lehdessä] julkaistiin 7.11.2012 ilmoitus henkilöille ja yhteisöille, joihin sovelletaan rajoittavia toimenpiteitä, joista säädetään päätöksessä 2012/642/YUTP, asetuksessa N:o 1014/2012 ja asetuksessa N:o 1017/2012 (EUVL C 33, s. 9).”
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
3
Unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 11.12.2011 jättämällään asiakirjalla kantaja haki oikeusapua unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 94 ja 95 artiklan mukaisesti nostaakseen neuvostoa vastaan kanteen, jossa vaadittiin kumoamaan päätös 2011/69, päätös 2011/666, täytäntöönpanoasetus N:o 84/2011 ja täytäntöönpanoasetus N:o 1000/2011 häntä koskevilta osin.
4
Unionin yleisen tuomioistuimen kuudennen jaoston puheenjohtajan määräyksellä CD v. neuvosto (T-646/11 AJ, EU:T:2012:279) kantajalle myönnettiin oikeusapu.
5
Unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 27.6.2012 jättämällään kannekirjelmällä kantaja nosti kumoamiskanteen päätöksestä 2011/666, täytäntöönpanoasetuksesta N:o 1000/2011 ja 14.11.2011 päivätystä kirjeestä. Kantaja laajensi sittemmin kannevaatimuksiaan ja vaati kumottavaksi myös päätöstä 2012/642 ja täytäntöönpanoasetusta N:o 1017/2012.
6
Unionin yleinen tuomioistuin tutki ensimmäiseksi kanteen nostamisen määräaikojen noudattamisen kaikkien kumottavaksi vaadittujen toimien osalta. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi ensin, että kumoamisvaatimus päätöksestä 2011/666 ja täytäntöönpanoasetuksesta N:o 1000/2011 oli esitetty kanteen nostamiselle asetetun määräajan kuluessa, ja ratkaisi tämän jälkeen kanteen tutkittavaksi ottamisen 14.11.2011 koskevan kirjeen osalta. Tutkittuaan oikeusapua koskevan hakemuksen unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 58 kohdassa, ettei asiassa voitu katsoa, että kantaja oli oikeusapua koskevassa hakemuksessaan maininnut selvästi 14.11.2011 päivätyn kirjeen toimena, jota nostettava kanne koskee.
7
Määräajan kuluminen kanteen nostamiseksi 14.11.2011 päivätystä kirjeestä ei näin ollen keskeytynyt unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 96 artiklan 4 kohdan mukaisesti oikeusapua koskevan hakemuksen jättämisellä. Koska kanne nostettiin 27.6.2012 eli yli seitsemän kuukautta mainitun kirjeen tiedoksi antamisen jälkeen, unionin yleinen tuomioistuin katsoi täten, että se oli nostettu SEUT 263 artiklassa ja työjärjestyksen 102 artiklan 1 ja 2 kohdassa määrätyn määräajan päättymisen jälkeen.
8
Ipatau esitti kanteensa tueksi viisi kanneperustetta, jotka perustuivat ensinnäkin puutteellisiin perusteluihin ja puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen, toiseksi vastuun ja rajoittavien toimenpiteiden kollektiiviseen luonteeseen, kolmanneksi ”laillisen tekijän puuttumiseen”, neljänneksi arviointivirheeseen ja viidenneksi suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että mitään näistä kanneperusteista ei voitu hyväksyä, ja hylkäsi näin ollen kanteen.
Asianosaisten vaatimukset
9
Ipatau vaatii valituksessaan, että unionin tuomioistuin
—
kumoaa valituksenalaisen tuomion
—
ratkaisee asian itse lopullisesti tai palauttaa sen unionin yleisen tuomioistuimen ratkaistavaksi
—
velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut, mukaan luettuna unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneet kulut.
10
Neuvosto vaatii, että unionin tuomioistuin
—
hylkää valitukset
—
velvoittaa valittajan korvaamaan neuvoston oikeudenkäyntikulut.
Valituksen tarkastelu
Ensimmäinen valitusperuste, joka perustuu tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden loukkaamiseen
Asianosaisten lausumat
11
Ensimmäisessä valitusperusteessaan Ipatau väittää, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan jättäessään tutkimatta kanteen siltä osin kuin se kohdistui 14.11.2011 päivättyyn kirjeeseen.
12
Ipatau riitauttaa valituksenalaisen tuomion 58–60 kohdan. Hän väittää ensinnäkin, että toimia on tulkittava antamalla ensisija niiden tehokkaalle vaikutukselle ja että täten 11.12.2011 esitettyä oikeusapua koskevaa hakemusta on tulkittava siten, että se koski väistämättä 14.11.2011 päivätyn kirjeen kumoamista. Toiseksi hän vetoaa siihen, ettei hänellä ollut avustajaa oikeusapua koskevan hakemuksen laatimisessa.
13
Neuvosto katsoo, ettei unionin yleinen tuomioistuin tehnyt oikeudellista virhettä katsoessaan, ettei mainittu kirje kuulunut kantajan oikeusapua koskevan hakemuksen kohteeseen. Se väittää, ettei sillä seikalla, että Ipatau laati itse mainitun hakemuksen, voida muuttaa kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä. Neuvosto viittaa itse oikeusapua koskevan hakemuksen sanamuotoon ja muistuttaa, että kantajalla, joka on Valko-Venäjän tasavallan lainsäädännön ja oikeudellisen tutkimuksen kansallisen keskuksen johtaja, on tietty tuntemus oikeudellisista säännöistä, mikä ilmenee kyseisessä hakemuksessa esitetyistä erityisen moniulotteisista oikeudellisista argumenteista.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
14
Heti alkuun on muistutettava, että oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan tai oikeutta tulla kuulluksi ei heikennetä menettelyllisiä määräaikoja koskevan unionin säännöstön tiukalla soveltamisella, joka vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan johtuu vaatimuksista, joita oikeusvarmuus ja tarve välttää kaikenlaista syrjintää tai kaikkea mielivaltaista kohtelua lainkäytössä asettavat (ks. määräys Page Protective Services v. SEAE, C‑501/13 P, EU:C:2014:2259, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
15
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 96 artiklan 4 kohdassa määrätään, että poikkeuksena menettelyllisiä määräaikoja koskevista säännöistä oikeusapua koskevan hakemuksen tekeminen keskeyttää kanteen nostamisen määräajan siihen päivään saakka, jona määräys, jolla tämä hakemus ratkaistaan, tai – jos hakija ei ole ehdottanut itselleen asianajajaa tai jos hänen ehdotustaan ei voida hyväksyä – määräys, jolla asianajaja nimetään hakijan edustajaksi, annetaan tiedoksi.
16
Tutkiessaan kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamista siltä osin kuin se kohdistui 14.11.2011 päivättyyn kirjeeseen unionin yleisen tuomioistuimen oli tulkittava Ipataun 11.12.2011 jättämää oikeusapua koskevaa hakemusta varmistuakseen siitä, oliko mainittu kirje nostettavaksi aiotun kanteen kohteena.
17
Valituksenalaisen tuomion 55 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin lainaa oikeusapua koskevan hakemuksen kohtaa, jossa mainitaan 14.11.2011 päivätty kirje. Kyseisen tuomion 56 kohdassa toistetaan niin ikään oikeusapua koskevan hakemuksen kohde ja selitetään, että sillä pyrittiin päätöksen 2011/69, täytäntöönpanoasetuksen N:o 84/2011, päätöksen 2011/666 ja täytäntöönpanoasetuksen N:o 1000/2011 kumoamiseen. Valituksenalaisen tuomion 57 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin arvioi 14.11.2011 päivättyä kirjettä koskevaa mainintaa oikeusapua koskevan hakemuksen yhteydessä ja itse kyseistä hakemusta. Tämän suhteen valituksenalaisessa tuomiossa todetaan, että kantaja oli maininnut kyseisen kirjeen ainoastaan lausumissaan, jotka se esitti kanneperusteista ja pääasiallisista perusteluista kohdassa ”kanteen kohde”, ja että kyseinen maininta esitetään vain ensimmäistä kanneperustetta koskevan selvityksen keskivaiheilla, eikä kyseistä kirjettä mainita kahden muun kanneperusteen yhteydessä. Unionin yleinen tuomioistuin korosti myös, että kolme kanneperustetta kyllä koskivat erittäin selvästi juuri mainittuja päätöksiä ja täytäntöönpanoasetuksia mutta tilanne ei ollut näin 14.11.2011 päivätyn kirjeen osalta.
18
Näiden toteamusten valossa unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä katsoessaan valituksenalaisen tuomion 58 kohdassa, ettei asiassa voitu katsoa, että kantaja oli oikeusapua koskevassa hakemuksessaan maininnut 14.11.2011 päivätyn kirjeen toimena, jota nostettava kanne koskee.
19
Väitteestä, jonka mukaan 11.12.2011 esitettyä oikeusapua koskevaa hakemusta on tulkittava siten, että se koski väistämättä 14.11.2011 päivätyn kirjeen kumoamista, on huomattava, että neuvosto hylkäsi mainitulla kirjeellä pyynnön tutkia uudestaan Ipataun kirjaaminen niiden henkilöiden luetteloihin, joihin päätöksen 2011/69 ja täytäntöönpanoasetuksen N:o 84/2011 mukaisia rajoittavia toimenpiteitä sovellettiin. Kirjeeseen sisältyi myös päätös 2011/666 ja täytäntöönpanoasetus N:o 1000/2011.
20
Kantaja kuitenkin esitti oikeusapua koskevan hakemuksensa nostaakseen kumoamiskanteen päätöksestä 2011/69, täytäntöönpanoasetuksesta N:o 84/2011, päätöksestä 2011/666 ja täytäntöönpanoasetuksesta N:o 1000/2011. Kun otetaan huomioon tämän hakemuksen selkeä, täsmällinen ja oikeudellisesti perusteltu laatimistapa, unionin yleinen tuomioistuin ei voinut katsoa minkään seikan perusteella, että kyseisen hakemuksen oli väistämättä koskettava edellä mainitun lisäksi myös 14.11.2011 päivätyn kirjeen kumoamista.
21
Siitä väitteestä, jonka mukaan Ipataulla ei ollut avustajaa oikeusapua koskevan hakemuksen laatimisessa, on todettava, että Ipataun laatima oikeusapua koskeva hakemus oli selkeä, täsmällinen ja oikeudellisesti perusteltu, mikä on osoituksena hänen oikeudellisista taidoistaan.
22
Kaikkien näiden seikkojen johdosta ensimmäinen valitusperuste on hylättävä perusteettomana.
Toinen valitusperuste, joka perustuu puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen päätöksen 2012/642 ja täytäntöönpanoasetuksen N:o 1017/2012 osalta
Asianosaisten lausumat
23
Toisessa valitusperusteessaan Ipatau väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on loukannut puolustautumisoikeuksia katsoessaan, että neuvosto saattoi antaa päätöksen 2012/642 ja täytäntöönpanoasetuksen N:o 1017/2012 kuulematta kantajaa ennen niiden antamista. Hän riitauttaa näin ollen valituksenalaisen tuomion 80 ja 81 kohdan, joissa todetaan seuraavaa:
”80
On todettava, että kantajaa koskevat perustelut eivät ole olennaisesti muuttuneet vuonna 2012, koska hänen voidaan edelleen katsoa olevan vastuussa vaaleja koskevien sääntöjen loukkaamisesta 19.12.2010 pidetyissä presidentinvaaleissa siitä syystä, että hän toimi keskusvaalilautakunnan varapuheenjohtajana ja jäsenenä.
81
On siis katsottava, että kantajan tältä osin esittämien väitteiden tutkittavaksi ottamista ei ole tarpeen tutkia, koska ne on joka tapauksessa hylättävä perusteettomina, koska neuvostolla ei ollut velvollisuutta ilmoittaa kantajalle häntä vastaan käytettyjä seikkoja ja antaa hänelle mahdollisuutta tulla kuulluksi ennen päätöksen 2012/642 ja täytäntöönpanoasetuksen N:o 1017/2012 antamista.”
24
Valittaja väittää, että sillä, että kyseessä olevien toimien perustelut eivät muuttuneet, ei voida vapauttaa neuvostoa sen velvollisuudesta hankkia asianomaisen mielipide ja antaa hänelle näin mahdollisuus saattaa häntä koskeva tilanne ja tiedot ajan tasalle. Valittaja huomauttaa, että päätös 2012/642 koskee sen kahdeksannen perustelukappaleen mukaan 23.9.2012 pidettyjä parlamenttivaaleja, joiden ”on myös todettu olevan ristiriidassa kansainvälisten sääntöjen kanssa”, kun taas perustelut, joiden nojalla valittaja kirjattiin rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden luetteloon, koskevat ”vaaleja koskevien sääntöjen loukkaamista 19.12.2010 pidetyissä presidentinvaaleissa”.
25
Neuvosto kiistää tämän valitusperusteen hyväksyttävyyden.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
26
Tekemättä mitään oikeudellista virhettä unionin yleinen tuomioistuin muistutti valituksenalaisen tuomion 75 ja 76 kohdassa oikeuskäytännöstä, jonka mukaan annettaessa päätös, jolla henkilön tai yhteisön nimi säilytetään rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden tai yhteisöjen luettelossa, neuvoston on kunnioitettava kyseisen henkilön tai yhteisön oikeutta tulla kuulluksi ennen päätöksen antamista, jos päätöksessä, jolla niiden nimi säilytetään kyseisessä luettelossa, vedotaan niiden suhteen uusiin seikkoihin, eli seikkoihin, joita ei mainita alkuperäisessä päätöksessä, jolla niiden nimi kirjattiin kyseiseen luetteloon (ks. vastaavasti mm. tuomio Ranska v. People’s Mojahedin Organization of Iran, C‑27/09 P, EU:C:2011:853, 62 ja 63 kohta).
27
Kuten unionin yleinen tuomioistuin perustellusti toteaa valituksenalaisen tuomion 80 kohdassa, perusteet kantajan nimen kirjaamisen säilyttämiseksi kyseessä olevien rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden luettelossa eivät ole olennaisesti muuttuneet vuoden 2012 kuluessa. Toimista, joiden kumoamista kantaja on unionin yleisessä tuomioistuimessa vaatinut, ilmenee, että Ipataun on aina katsottu olevan vastuussa vaaleja koskevien sääntöjen loukkaamisesta 19.12.2010 pidetyissä presidentinvaaleissa siitä syystä, että hän toimi keskusvaalilautakunnan varapuheenjohtajana ja jäsenenä.
28
Joka tapauksessa on todettava, että – kuten neuvosto huomauttaa – kantaja oli jo esittänyt huomautukset neuvostolle ja tiesi tästä syystä, että hänellä oli jatkuvasti oikeus tähän, entistäkin suuremmalla syyllä siinä yhteydessä, kun Valko-Venäjän tasavaltaan kohdistettuja rajoittavia toimenpiteitä tutkittiin säännöllisin väliajoin uudestaan niiden voimassaolon mahdolliseksi jatkamiseksi.
29
Kaiken edellä esitetyn johdosta toinen valitusperuste on hylättävä perusteettomana
Kolmas valitusperuste, joka perustuu oikeudelliseen virheeseen kumottavaksi vaadittujen toimien perustelujen riittävyyden suhteen
Asianosaisten lausumat
30
Kolmannessa valitusperusteessaan Ipatau väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei neuvosto tehnyt arviointivirhettä, kun se arvioi, että perusteet, jotka oikeuttivat kantajan nimen kirjaamisen rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden luetteloon, olivat asianmukaisia. Valittaja riitauttaa näin ollen valituksenalaisen tuomion 143 ja 144 kohdan. Valituksenalaisen tuomion 138–140 ja 142–144 kohdassa todetaan seuraavaa:
”138
Kantaja ei kiistä asemaansa keskusvaalilautakunnan varapuheenjohtajana vaan lähinnä oman roolinsa ja vaikutusvaltansa ja yleisemmin keskusvaalilautakunnan roolin ja vaikutusvallan presidentinvaalien kulussa.
139
Kantaja sen sijaan riitauttaa hänen nimensä kirjaamisen rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden luetteloon sillä perusteella, että neuvosto on hänen mukaansa tehnyt virheellisiä johtopäätöksiä [Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (ETYJ)] kyseessä olevasta kertomuksesta.
140
Ensinnäkin on selvää, että vaikka vaikuttaakin siltä, että neuvosto on perustanut arviointinsa ETYJ:n kyseessä olevaan kertomukseen, esimerkiksi Euroopan neuvoston kaltaiset elimet eivät ole – kuten neuvosto korostaa – riitauttaneet tämän kertomuksen johtopäätöksiä. Euroopan neuvoston 27.1.2011 pidetyn parlamentaarisen yleiskokouksen päätöslauselmasta 1790(2011) ja Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusneuvoston 15.6.2011 päivätystä päätöslauselmasta 17/24 ilmenee tältä osin, että Valko-Venäjällä joulukuussa 2010 pidetyt presidentinvaalit eivät sujuneet sääntöjenmukaisesti, koska vaaleissa ehdolla olleita henkilöitä pidätettiin ja tukahduttamistoimia toteutettiin vaalien jälkeisenä kuukautena. Se, että Itsenäisten valtioiden yhteisö (IVY) vahvisti Valko-Venäjän vuoden 2010 presidentinvaalit, ei ole sen luonteinen seikka, että se riittäisi riitauttamaan mainitun kertomuksen tältä osin.
– –
142
Vaikka keskusvaalilautakunta ei ole yksin vastuussa vaalilainsäädännön soveltamisesta, tämä ei merkitse sitä, etteikö sillä olisi ollut mitään vastuuta joulukuun 2010 presidentinvaalien kulussa. Edellä mainitusta ETYJ:n kertomuksesta ilmenee, että keskusvaalilautakunta on vaaleista vastaavan hallinnon korkein elin, eivätkä asianosaiset ole tätä kiistäneet. Keskusvaalilautakunnalla on merkittävä rooli muun muassa presidentinvaalien ehdokasluetteloiden laadinnassa, vaaleista vastaavien alempien hallinnollisten elinten valvonnassa, vaalikampanjan valvonnassa, alemmantasoisten vaalilautakuntien ja aluehallinnon tekemistä päätöksistä tehtyjen kanteluiden ja valitusten hallinnoinnissa ja vaaleissa ehdokkaina olevien henkilöiden tekemissä valituksissa yleisemmin.
143
Kyseessä olevassa ETYJ:n kertomuksessa korostetaan ’riippumattomuuden ja puolueettomuuden puuttumista vaalien hallinnoinnissa, epäyhdenvertaisia olosuhteita ja tiedotusvälineiden toimintavapautta rajoittavaa toimintaympäristöä sekä jatkuvaa avoimuuden puuttumista vaalimenettelyn ratkaisevissa vaiheissa’. Samaisesta kertomuksesta ilmenee myös, ettei vaaleja selvästikään valvottu riittävällä tavalla. Keskusvaalilautakunta ei toiminut riippumattomasti, puolueettomasti eikä kollegiaalisesti, ja se julkaisi viralliset tulokset, joilla presidentti Lukašenka julistettiin valituksi, esittämättä yksityiskohtaisia tuloksia missään muodossa.
144
Asiassa ei myöskään ole kiistetty sitä, että kantaja on keskusvaalilautakunnan varapuheenjohtajana henkilökohtaisesti osallistunut vaalilautakunnan toimintaan. Mistään ei ilmene, että kantaja olisi jossakin vaiheessa tehnyt pesäeroa keskusvaalilautakunnan työskentelyyn tai että hän olisi esittänyt vähäisintäkään vastalausetta, varaumaa tai lausumaa kyseisen lautakunnan työskentelystä joulukuun 2010 presidentinvaaleissa, vaikka keskusvaalilautakunta vahvisti koko näiden vaalien kulun.”
31
Valittaja muistuttaa tuomiosta komissio ym. v. Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 119 ja 121 kohta), jonka mukaan neuvoston tehtävänä on esittää näyttö niiden perusteiden hyväksyttävyydestä, joihin päätös henkilön kirjaamisesta seuraamusten kohteena olevien henkilöiden luetteloon tai hänen pysyttämisestään tässä luettelossa perustuu, ja tuomiosta Tay Za v. neuvosto (C‑376/10 P, EU:C:2012:138, 71 kohta), jossa unionin tuomioistuin hylkäsi kaikenlaiset olettamat ja henkilön sisällyttämisen tällaiseen luetteloon pelkällä viittauksella niihin yhteyksiin, joita hänellä on muihin henkilöihin. Valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että riidanalaisten toimien perustelut riittivät osoittamaan, että hän oli vastuussa vaaleja koskevien kansainvälisten sääntöjen loukkaamisista, joita tapahtui 19.12.2010 pidettyjen presidentinvaalien yhteydessä. Ipatau väittää tältä osin ensinnäkin, ettei hänellä ollut mitään syytä tehdä pesäeroa keskusvaalilautakunnan työskentelyyn.
32
Valittaja väittää toiseksi, ettei ole perusteltua väittää, että keskusvaalilautakunta on myötävaikuttanut 19.12.2010 pidettyjen vaalien tulosten väärentämiseen, koska sille esitettiin vain yksi valitus, jolla riitautettiin näiden vaalien pätevyys ja jonka ratkaiseminen viimeisenä asteena lisäksi kuuluu ylimmän asteen tuomioistuimelle eikä keskusvaalilautakunnalle. Lopuksi valittaja toteaa, ettei keskusvaalilautakuntaa voida moittia sellaisten vaalien tuloksen vahvistamisesta, jonka lopputuloksen 90 prosenttia ehdokkaista on hyväksynyt.
33
Valittaja riitauttaa kolmanneksi ETYJ:n kertomuksessa esitetyn kritiikin, joka toistetaan valituksenalaisen tuomion 143 kohdassa, vaikka unionin yleinen tuomioistuin ei ole voinut tutkia keskusvaalilautakunnan päätöksiä.
34
Neuvosto muistuttaa oikeuskäytännöstä, joka koskee toimielinten toimien perusteluja, ja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä valituksenalaisen tuomion 97–103 kohdassa tutkiessaan perusteluvelvollisuuden loukkaamista koskevan kanneperusteen.
35
Neuvosto tutkii myös kysymyksen Ipatauhun kohdistuvien toimenpiteiden ja näiden toimenpiteiden taustalla olevista tosiseikoista esitetyn näytön hyväksyttävyydestä. Se muistuttaa, että se on esittänyt ensimmäisessä oikeusasteessa jättämissään kirjelmissä eräitä keskusvaalilautakunnan toimia, joilla on loukattu vaaleja koskevia kansainvälisiä sääntöjä, ja kantajan roolia näissä toimissa. Neuvosto huomauttaa, että vaikka ainoastaan yksi ehdokas riitautti vaalien tuloksen, Valko-Venäjän turvallisuuspalvelu oli pidättänyt seitsemän muuta ehdokasta vaalien jälkeen, eivätkä nämä näin ollen voineet riitauttaa vaalien tulosta.
36
Neuvosto korostaa, että Valko-Venäjän vaalijärjestelmä voi toimia ainoastaan valittajan kaltaisten korkeassa asemassa olevien kansallisten virkamiesten yhteistyön ansiosta. Neuvosto katsoo, että valtaapitävän järjestelmän korkeana virkamiehenä valittaja oli unionin tuomioistuimen tuomiossa Tay Za v. neuvosto (C‑376/10 P, EU:C:2012:138) katsomassa merkityksessä Valko-Venäjän hallitusta lähellä oleva henkilö. Tästä seuraa neuvoston mukaan, että se saattoi tyytyä esittämään antamiensa päätösten perusteluissa tämän valittajan ja hallituksen välisen yhteyden.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
37
Tässä yhteydessä on huomautettava, että SEUT 296 artiklassa määrätty perusteluvelvollisuus on olennainen muotomääräys, joka on erotettava perustelujen aineellisesta paikkansapitävyydestä, koska viimeksi mainittu koskee riidanalaisen toimen aineellista lainmukaisuutta (ks. vastaavasti komissio v. Sytraval ja Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, 67 kohta). Päätöksen perusteluissa toistetaan näet virallisesti päätöksen perustana olevat syyt. Jos nämä syyt ovat virheellisiä, ne rasittavat päätöksen asiasisällön laillisuutta mutta eivät sen perusteluja, jotka saattavat olla riittävät, vaikka niissä esitetään virheellisiä syitä (ks. tuomio Bertelsmann ja Sony Corporation of America v. Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, 181 kohta). Väitteet ja lausumat, joilla pyritään riitauttamaan toimen hyväksyttävyys, ovat näin ollen tehottomia perustelujen puuttumista tai niiden puutteellisuutta koskevan kanneperusteen yhteydessä.
38
Vaikka valittaja on katsonut, että hänen valitusperusteensa ”perustuu oikeudelliseen virheeseen kumottavaksi vaadittujen toimien perustelujen riittävyyden suhteen”, on todettava, että hän moittii valituksenalaisen tuomion 143 ja 144 kohdan – joissa unionin yleinen tuomioistuin vastasi arviointivirhettä koskevaan kanneperusteeseen – hyväksyttävyyttä. Kun otetaan huomioon työjärjestyksen 178 artiklan 3 kohdan mukainen perustelujen riitautettujen kohtien täsmällinen yksilöinti, tämä valitusperuste on kuitenkin otettava tutkittavaksi.
39
Arvioitaessa sitä, onko Ipataun kirjaaminen rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden luetteloihin ollut hyväksyttävää, on ensiksi tutkittava luetteloihin kirjaamisen yleiset kriteerit, toiseksi perustelut, joilla Ipatau on kirjattu tällaiseen luetteloon, ja kolmanneksi näyttö siitä, että tällainen merkitseminen on hyväksyttävää (tuomio Anbouba v. neuvosto, C‑605/13 P, EU:C:2015:247, 40 kohta ja tuomio Anbouba v. neuvosto, C‑630/13 P, EU:C:2015:248, 41 kohta).
40
On muistutettava, että neuvostolla on laaja harkintavalta määriteltäessä rajoittavien toimenpiteiden soveltamisessa käytettäviä yleisiä kriteereitä (ks. vastaavasti tuomio neuvosto v. Manufacturing Support & Procurement Kala Naft, C‑348/12 P, EU:C:2013:776, 120 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio Anbouba v. neuvosto, C‑605/13 P, EU:C:2015:247, 41 kohta ja tuomio Anbouba v. neuvosto, C‑630/13 P, EU:C:2015:248, 42 kohta).
41
Ipatau ei väitä, että tämän suhteen olisi tapahtunut oikeudellista virhettä.
42
Tarkasteltaessa näyttöä siitä, että Ipataun kirjaaminen mainittuihin luetteloihin on ollut hyväksyttävää, on muistutettava, että Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa taatun tuomioistuinvalvonnan tehokkuus edellyttää, että valvoessaan niiden perusteiden laillisuutta, joihin perustuu päätös merkitä henkilön nimi rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden luetteloon, unionin tuomioistuimet varmistuvat siitä, että tällainen päätös, joka koskee kyseistä henkilöä erikseen, perustuu riittävän vankkaan tosiseikastoon. Tämä edellyttää nyt käsiteltävässä asiassa mainitun päätöksen taustalla olevassa perusteiden tiivistelmässä viitattujen tosiseikkojen tarkistamista siten, ettei tuomioistuinvalvonnassa rajoituta pelkästään arvioimaan esitettyjen perusteiden abstraktia todenperäisyyttä vaan että siinä tutkitaan, onko näille perusteille tai ainakin niistä yhdelle, jonka katsotaan sellaisenaan riittävän kyseisen päätöksen tueksi, näyttöä (ks. vastaavasti tuomio komissio ym. v. Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P, EU:C:2013:518, 119 kohta; tuomio neuvosto v. Manufacturing Support & Procurement Kala Naft, C‑348/12 P, EU:C:2013:776, 73 kohta; tuomio Anbouba v. neuvosto, C‑605/13 P, EU:C:2015:247, 45 kohta ja tuomio Anbouba v. neuvosto, C‑630/13 P, EU:C:2015:248, 46 kohta).
43
Ipatau riitauttaa ensinnäkin sen, että keskusvaalilautakunta olisi voinut myötävaikuttaa 19.12.2010 pidettyjen vaalien tuloksen väärentämiseen, koska sille tehtiin yksi ainoa valitus. Tällä väitteellä ei kuitenkaan voida kyseenalaistaa unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 142 ja 143 kohdassa tosiseikoista esittämiä toteamuksia.
44
Unionin yleinen tuomioistuin nimittäin totesi mainituissa kohdissa yhtäältä, että koska keskusvaalilautakunta on vaalihallinnon korkein elin, sillä on muita toimivaltuuksia kuin valitusten käsittely, kuten ”merkittävä rooli muun muassa presidentinvaalien ehdokasluetteloiden laadinnassa, vaaleista vastaavien alempien hallinnollisten elinten valvonnassa, vaalikampanjan valvonnassa, alemmantasoisten vaalilautakuntien ja aluehallinnon tekemistä päätöksistä tehtyjen kanteluiden ja valitusten hallinnoinnissa”. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi toisaalta, että ”vaaleja ei selvästikään valvottu riittävällä tavalla” ja että ”keskusvaalilautakunta ei toiminut riippumattomasti, puolueettomasti eikä kollegiaalisesti ja [että se] julkaisi viralliset tulokset, joilla presidentti Lukašenka julistettiin valituksi, esittämättä yksityiskohtaisia tuloksia missään muodossa”.
45
Ipatau riitauttaa toiseksi sen, että hänellä olisi ollut syytä tehdä pesäeroa keskusvaalilautakunnan työskentelyyn. Kun kuitenkin otetaan huomioon se, ettei Ipatau yksilöi, minkä oikeudellisen virheen unionin yleinen tuomioistuin teki arvioidessaan keskusvaalilautakunnan vastuuta vaaleja koskevien kansainvälisten sääntöjen rikkomisessa 19.12.2010 pidetyissä presidentinvaaleissa, unionin yleistä tuomioistuinta ei voida moittia siitä, että se päätteli kantajan olevan henkilökohtaisesti vastuussa näistä sääntöjen rikkomisista siitä syystä, että hän toimi keskusvaalilautakunnan varapuheenjohtajana ja että hän ei ollut tehnyt pesäeroa keskusvaalilautakunnan työskentelyyn.
46
Unionin yleinen tuomioistuin on voinut näiden tosiseikkoja koskevien toteamusten – joiden tutkiminen valituksen yhteydessä ei ole unionin tuomioistuimen tehtävänä – perusteella katsoa, että keskusvaalilautakunta oli vastuussa vaaleja koskevien kansainvälisten sääntöjen rikkomisesta 19.12.2010 pidetyissä presidentinvaaleissa ja että nämä sääntöjen rikkomiset voitiin lukea myös henkilökohtaisesti Ipataun syyksi, koska hän toimi mainitun elimen varapuheenjohtajana. Toisin kuin Ipatau väittää, unionin yleinen tuomioistuin ei ole soveltanut hänen suhteensa olettamaa eikä toiminut ristiriidassa tuomion Tay Za v. neuvosto (C‑376/10 P, EU:C:2012:138) kanssa siltä osin kuin on kyse hänen nimensä sisällyttämisestä rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden luetteloon pelkästään viittaamalla hänellä muihin henkilöihin oleviin yhteyksiin.
47
Ipatau moittii kolmanneksi unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on toistanut kritiikin, jonka ETYJ esitti keskusvaalilautakunnalle sen päätösten laadusta, tutkimatta itse näitä päätöksiä. Näillä väitteillään Ipatau riitauttaa kuitenkin tosiasiassa unionin yleisen tuomioistuimen näytöstä tekemän arvioinnin ja sen näytölle antaman arvon.
48
On muistutettava, että eräissä tilanteissa unionin tuomioistuimet voivat ottaa huomioon kansainvälisten valtioista riippumattomien järjestöjen kertomukset (ks. vastaavasti tuomio N. S. ym., C‑411/10 ja C‑493/10, EU:C:2011:865, 90 ja 91 kohta). Se voi sitä suuremmalla syyllä ottaa huomioon ETYJ:n kaltaisen kansainvälisen järjestön kertomuksen.
49
Valituksenalaisen tuomion 140 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin varmistui ETYJ:n kertomuksen luotettavuudesta vertaamalla siinä esitettyjä johtopäätöksiä Euroopan neuvoston kaltaisten elinten esittämiin johtopäätöksiin.
50
Kun otetaan huomioon unionin yleisen tuomioistuimen tosiseikoista tekemä kokonaisarviointi, jonka valvonta muutoksenhaussa ei kuulu unionin tuomioistuimelle, unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä hylätessään perusteettomana valituksenalaisen tuomion 145 kohdassa neuvoston arviointivirheeseen perustuvan kanneperusteen.
51
Näin toimiessaan unionin yleinen tuomioistuin noudatti tämän tuomion 42 kohdassa mainittuun oikeuskäytäntöön perustuvia periaatteita, jotka koskevat riidanalaisten toimien kaltaisten toimien perusteiden laillisuuden valvontaa.
52
Kolmas valitusperuste on näin ollen hylättävä perusteettomana.
Neljäs valitusperuste, joka perustuu suhteellisuusperiaatteen loukkaamiseen
Asianosaisten lausumat
53
Neljännessä valitusperusteessaan Ipatau väittää, että unionin yleinen tuomioistuin loukkasi suhteellisuusperiaatetta vahvistaessaan häneen vuosina 2011 ja 2012 kohdistetut toimenpiteet, vaikka ETYJ:n kertomuksessa ei kehotettu kohdistamaan keskusvaalilautakunnan jäseniin mitään rajoittavia toimenpiteitä. Valittaja korostaa, että ETYJ:n keskusvaalilautakunnasta antamat yleissuositukset koskevat ainoastaan kyseisen lautakunnan kokoonpanoa ja sen alueellisille lautakunnille antamien ohjeiden laatua. Keskusvaalilautakunnan jäsenten kollektiivinen sanktiointi on täten valittajan mielestä ilmeisen selvästi epäsuhteista ja tehotonta, koska sillä estetään keskusvaalilautakunnan jäseniä saamasta tietoa eurooppalaisista kokemuksista ja hyvistä menettelytavoista.
54
Ipatau väittää lisäksi, että jotta voitaisiin parantaa Valko-Venäjän vaalijärjestelmää, jossa ei ole vanhoja perinteitä, on välttämätöntä, että vaalijärjestelmän eri toimijoille, kuten keskusvaalilautakunnan jäsenille, tehdään paremmin tunnetuksi vaaleja koskevia kansainvälisiä sääntöjä. Tässä tarkoituksessa Euroopan unionin jäsenvaltiot voisivat Ipataun mukaan tarjota mainituille jäsenille koulutusta ja heille voitaisiin järjestää vierailuja tarkkailijoina unionin jäsenvaltioiden vaalien yhteydessä. Kielto liikkua unionin alueella on sen sijaan selvästi vastoin ETYJ:n kertomuksessa esitettyjä tavoitteita.
55
Neuvosto korostaa ensinnäkin, että ETYJ:n kertomus ei ole valittajaan kohdistettujen rajoittavien toimenpiteiden ainoa perusta. Se väittää seuraavaksi, ettei ETYJ:n kertomuksen ja neuvoston ja unionin politiikkojen välillä ole mitään ristiriitaa. Päinvastoin näillä politiikoilla – mukaan luettuna ne, joihin sisältyy rajoittavia toimenpiteitä – pyritään painostamaan Valko-Venäjän valtaa pitävää tahoa ja sitä lähellä olevia henkilöitä, jotta ne lopettaisivat ihmisoikeuksien vakavat loukkaukset sekä kansalaisyhteiskuntaan ja demokraattiseen oppositioon kohdistuvat tukahduttamistoimet ja jotta demokratiaa ja oikeusvaltiota, mukaan luettuna kansainvälisiä vaaleja koskevia sääntöjä, kunnioitettaisiin Valko-Venäjällä. Neuvoston rajoittavilla toimenpiteillä ei lisäksi estetä sitä, että vaalihallinnosta vastaavat henkilöt saavat Valko-Venäjällä koulutusta vaaleja koskevista kansainvälisistä säännöistä. Päätöksen 2012/642 3 artiklan 6 kohdassa säädetään myös mahdollisuuksista poiketa kiellosta liikkua unionin alueella.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
56
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 169 artiklan 2 kohdan mukaan oikeudellisissa perusteluissa ja perusteissa, joihin valituksessa vedotaan, on yksilöitävä täsmällisesti, mitkä unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun perustelujen kohdat riitautetaan (ks. määräys Thesing ja Bloomberg Finance v. EKP, C‑28/13 P, EU:C:2014:230, 25 kohta ja tuomio Klein v. komissio, C‑120/14 P, EU:C:2015:252, 85 kohta).
57
Valitus, jossa ei yksilöidä täsmällisesti valituksen kohteena olevassa tuomiossa väitetysti olevaa oikeudellista virhettä vaan jossa pelkästään toistetaan jo unionin yleisessä tuomioistuimessa esitetyt perusteet ja perustelut, ei täytä tätä vaatimusta. Tällainen valitus on itse asiassa pyyntö tutkia uudestaan unionin yleisessä tuomioistuimessa esitetty kanne, eikä tämä kuulu unionin tuomioistuimen toimivaltaan (ks. tuomio Klein v. komissio, C‑120/14 P, EU:C:2015:252, 86 kohta).
58
Koska Ipatau on ainoastaan väittänyt, että unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti katsonut, että kyseessä olevat neuvoston toimenpiteet eivät olleet epäsuhteisia, yksilöimättä täsmällisesti niitä valituksenalaisessa tuomiossa olevia viidettä kanneperustetta koskevia perustelujen kohtia, jotka hän aikoo riitauttaa, hän ei ole täyttänyt työjärjestyksen 169 artiklan 2 kohdan mukaisia vaatimuksia. Valituksen neljännessä valitusperusteessa esitetyt perusteet eivät lisäksi kohdistu valituksenalaiseen tuomioon vaan neuvoston mainittuihin toimenpiteisiin, ja niissä toistetaan asiasisällöltään unionin yleisessä tuomioistuimessa jo esitetyt perusteet.
59
Koska neljäs valitusperuste on tosiasiassa pyyntö tutkia uudestaan Ipataun ensimmäisessä oikeusasteessa esittämä kanne, se on jätettävä tutkimatta.
60
Koska Ipataun kaikki neljä valitusperustetta on hylätty, valitus on hylättävä.
Oikeudenkäyntikulut
61
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan mukaan on niin, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista.
62
Työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
63
Koska neuvosto on vaatinut Ipataun velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska Ipatau on hävinnyt asian, Ipatau velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä korvaamaan neuvoston oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Valitus hylätään.
2)
Vadzim Ipatau velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä korvaamaan Euroopan unionin neuvoston oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.