62016CC0060
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
YVES BOT
1 päivänä maaliskuuta 2017 (
1
)
Asia C‑60/16
Mohammad Khir Amayry
vastaan
Migrationsverket
(Ennakkoratkaisupyyntö – Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Tukholman kamarioikeus – maahanmuuttoasioiden ylin oikeusaste, Ruotsi))
Ennakkoratkaisupyyntö – Asetus (EU) N:o 604/2013 – Kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittäminen – 28 artikla – Asianomaisen henkilön säilöönotto hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon siirtämistä varten – Siirron täytäntöönpanoa koskeva määräaika – Määräajan laskeminen – Kansallinen säännöstö, jossa sallitaan asianomaisen säilöönotto ja säilöönoton jatkaminen yli kahden kuukauden ajaksi – Hyväksyttävyys
I Johdanto
1.
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuinta pyydetään tulkitsemaan asetuksen (EU) N:o 604/2013 (
2
) 28 artiklan 3 kohdan säännöksiä sen määrittämiseksi, mitä määräaikoja sovelletaan sellaisen kansainvälistä suojelua hakevan henkilön siirtomenettelyyn, joka on otettu säilöön siihen saakka, että hänet siirretään hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon.
2.
Siirron täytäntöönpanon turvaamiseksi unionin lainsäätäjä on sallinut jäsenvaltioiden ottaa asianomaisen henkilön säilöön, jos yksilöllisen arvioinnin perusteella näyttää olevan olemassa vaara, että henkilö välttäisi siirtomenettelyn, ja ainoastaan siltä osin kuin säilöönotto on oikeasuhteinen eikä muita vähemmän pakottavia keinoja voida soveltaa.
3.
Sen varmistamiseksi, että säilöönotto on mahdollisimman lyhytaikainen, lainsäätäjä on Dublin III ‑asetuksen 28 artiklan 3 kohdassa – jonka tulkintaa tässä pyydetään – vahvistanut määräajat hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämismenettelylle ja siirtomenettelyn käytännön toteuttamiselle soveltaen välttämättömyys- ja oikeasuhteisuusperiaatteita.
4.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ennakkoratkaisukysymyksillään, mitkä ovat menettelytavat näiden määräaikojen laskemiseksi tilanteessa, jota unionin lainsäätäjä ei ole ottanut huomioon.
5.
Hakijaa ei näet otettu säilöön menettelyn varhaisessa vaiheessa, kuten kyseisen asetuksen 28 artiklan 3 kohdassa nimenomaisesti säädetään – eli ennen kuin hakijaa koskevan vastaanotto- tai takaisinottopyynnön esittävä jäsenvaltio on esittänyt pyyntönsä sille jäsenvaltiolle, jonka se katsoo olevan tästä vastuussa –, vaan sitä myöhemmässä vaiheessa, jolloin jälkimmäinen jäsenvaltio on hyväksynyt pyynnön ja enää on vain sovittava siirron toteuttamista koskevat menettelytavat.
6.
Vaikka vastaus ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin ei ilmenekään mainitun asetuksen 28 artiklan 3 kohdan sanamuodosta, se voidaan silti johtaa ensinnäkin kyseisen artiklan yleisestä systematiikasta ja erityisesti säilöön otetun hakijan siirtomenettelyyn sovellettavien määräaikojen perustana olevista oikeasuhteisuus- ja välttämättömyysperiaatteista, toiseksi unionin lainsäätäjän tässä yhteydessä tavoittelemista päämääristä ja kolmanneksi unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä.
7.
Analyysini lopuksi ehdotan, että unionin tuomioistuin lausuu, että kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa asianomaisilla jäsenvaltioilla on käytettävissään hakijan säilöönotosta lukien kuuden viikon määräaika siirron täytäntöönpanoon.
8.
Selitän myös, että siinä tapauksessa, että hakija on hakenut muutosta siirtopäätökseen tai sen uudelleen käsittelyä, tämä määräaika kuluu uudelleen siitä ajankohdasta lukien, jolloin kyseisellä muutoksenhaulla tai uudelleen käsittelyä koskevalla hakemuksella ei enää ole lykkäävää vaikutusta, olipa kyseessä sitten tosiasiallinen lykkääntyminen, olivatpa toimivaltaiset kansalliset viranomaiset päättäneet lykkäyksestä tai olipa asianomainen henkilö pyytänyt lykkäystä Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
9.
Lisäksi esitän syyt, joiden perusteella katson, että tämän tulkinnan huomioon ottaen kyseisen asetuksen 28 artiklan 3 kohta on esteenä kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa sallitaan hakijan säilöönotto hänen siirtämistään varten yli kuuden viikon ajaksi ja säilöönoton jatkaminen aina kahteentoista kuukauteen asti perusteilla, jotka eivät ole vapautta rajoittavia toimenpiteitä koskevien selkeyden ja ennakoitavuuden vaatimusten mukaiset.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Unionin oikeus
1. Direktiivi 2013/33/EU
10.
Kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vaatimuksista 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/33/EU (
3
) 8 artiklan 3 kohdan f alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Hakija voidaan ottaa säilöön ainoastaan
– –
f)
[Dublin III ‑asetuksen] 28 artiklan mukaisesti.”
11.
Kyseisen direktiivin 9 artiklan, jonka otsikko on ”Säilöön otetuille hakijoille myönnettävät takeet”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Hakijan säilöönoton on oltava mahdollisimman lyhytkestoinen, ja hakijaa on pidettävä säilöön otettuna ainoastaan niin kauan kuin 8 artiklan 3 kohdassa säädetyt perusteet ovat sovellettavissa.
Edellä 8 artiklan 3 kohdassa säädettyjen säilöönottoperusteiden vuoksi tärkeät hallinnolliset menettelyt on hoidettava asianmukaisella huolellisuudella. Säilöönoton jatkamista ei voida perustella hallinnollisten menettelyjen viivästymisellä, joka ei johdu hakijasta.”
2. Dublin III ‑asetus
12.
Kyseisen asetuksen johdanto-osan 20 perustelukappaleessa säädetään seuraavaa:
”Hakijoiden säilöönotossa olisi sovellettava periaatetta, jonka mukaan ketään ei pitäisi ottaa säilöön vain siitä syystä, että hän hakee kansainvälistä suojelua. Säilöönoton olisi oltava mahdollisimman lyhytaikainen, ja siinä olisi noudatettava välttämättömyys- ja oikeasuhteisuusperiaatteita. Erityisesti hakijoiden säilöönoton osalta on noudatettava [28.7.1951 tehdyn pakolaisten oikeusasemaa koskevan] Geneven yleissopimuksen 31 artiklaa. Säilöön otetun henkilön osalta tässä asetuksessa säädettyjä menettelyjä olisi sovellettava ensisijaisina, mahdollisimman lyhyin määräajoin.”
13.
Mainitun asetuksen 27 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeussuojakeinot”, säädetään seuraavaa:
”1.   Hakijalla – – on oltava oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin niin, että hänellä on mahdollisuus hakea muutosta siirtopäätökseen tai sen uudelleen käsittelyä tuomioistuimessa sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta.
– –
3.   Siirtopäätöksiin kohdistuvien muutoksenhaun ja uudelleen käsittelyä koskevien hakemusten osalta jäsenvaltioiden on kansallisessa laissaan säädettävä, että
a)
muutoksenhaku tai uudelleen käsittely antaa asianomaiselle henkilölle oikeuden jäädä asianomaiseen jäsenvaltioon, kunnes muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn tulos on selvillä; tai
b)
siirto lykkääntyy automaattisesti tietyn kohtuullisen ajan, jonka kuluessa tuomioistuimen on päätettävä tarkasteltuaan asiaa perusteellisesti, onko muutoksenhaulla tai uudelleen käsittelyllä lykkäävä vaikutus; tai
c)
asianomaisella henkilöllä on mahdollisuus pyytää kohtuullisen ajan kuluessa tuomioistuinta lykkäämään siirtopäätöksen täytäntöönpanoa, kunnes hänen muutoksenhakunsa tai uudelleen käsittelyn tulos on selvillä. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytettävissä on tehokkaat oikeussuojakeinot, lykkäämällä siirtoa, kunnes päätös ensimmäisestä lykkäyspyynnöstä on tehty. Päätös siirtopäätöksen täytäntöönpanon lykkäämisestä on tehtävä kohtuullisen ajan kuluessa siten, että lykkäyspyyntöä voidaan tarkastella perusteellisesti. Päätös siirtopäätöksen täytäntöönpanon lykkäämättä jättämisestä on perusteltava.
4.   Jäsenvaltiot voivat säätää, että toimivaltaiset viranomaiset voivat viran puolesta lykätä siirtopäätöksen täytäntöönpanoa kunnes muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn tulos on selvillä.”
14.
Dublin III ‑asetuksen V jaksoon, jonka otsikko on ”Säilöönotto siirtämistä varten”, kuuluvassa 28 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltiot eivät saa ottaa ketään säilöön pelkästään sen vuoksi, että häneen sovelletaan tässä asetuksessa säädettyä menettelyä.
2.   Jos on olemassa huomattava pakenemisen vaara,[ (
4
)] jäsenvaltiot voivat ottaa asianomaisen henkilön säilöön tämän asetuksen mukaisten siirtomenettelyjen turvaamiseksi, kun säilöönotto tehdään yksilöllisen arvioinnin pohjalta, kun se on oikeasuhteinen eikä muita vähemmän pakottavia keinoja voida soveltaa tehokkaasti.
3.   Säilöönoton on oltava mahdollisimman lyhytaikainen eikä se saa kestää pidempään kuin on kohtuudella välttämätöntä tarvittavien hallinnollisten menettelyjen toteuttamiseksi asianmukaista huolellisuutta noudattaen, kunnes tämän asetuksen nojalla toteutettava siirto toteutetaan.
Kun henkilö on otettu säilöön tämän artiklan nojalla, vastaanotto- tai takaisinottopyyntö on esitettävä yhden kuukauden kuluessa hakemuksen jättämisestä. Tällöin jäsenvaltion, joka toteuttaa tämän asetuksen mukaisen menettelyn, on pyydettävä kiireellinen vastaus. Tällainen vastaus on annettava kahden viikon kuluessa pyynnön vastaanottamisesta. Ellei pyyntöön vastata kahden viikon kuluessa, pyyntö katsotaan hyväksytyksi, ja tämä tuo mukanaan velvoitteen ottaa henkilö vastaan tai takaisin, mihin kuuluu velvoite huolehtia asianmukaisista järjestelyistä saavuttaessa maahan.
Kun henkilö on otettu säilöön tämän artiklan nojalla, hänet on siirrettävä pyynnön esittäneestä jäsenvaltiosta hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon niin nopeasti kuin se on käytännössä mahdollista ja viimeistään kuuden viikon kuluttua siitä, kun toinen jäsenvaltio on joko hiljaisesti tai nimenomaisesti hyväksynyt asianomaista henkilöä koskevan vastaanotto- tai takaisinottopyynnön tai kun muutoksenhaulla tai uudelleen käsittelyllä ei ole enää lykkäävää vaikutusta 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
Kun pyynnön esittänyt jäsenvaltio ei noudata vastaanotto- tai takaisinottopyynnön esittämistä koskevia määräaikoja tai jos siirtoa ei toteuteta kolmannessa alakohdassa tarkoitetussa kuuden viikon määräajassa, henkilöä ei saa enää pitää säilössä. Tällöin 21, 23, 24 ja 29 artiklaa sovelletaan vastaavasti edelleen.
4.   Jotta voidaan turvata siirtoa hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon koskevat menettelyt, säilöönotto-olosuhteisiin ja säilöön otettuihin henkilöihin sovellettaviin takeisiin sovelletaan direktiivin [2013/33] [9–11] artiklaa.”
15.
Dublin III ‑asetuksen VI jaksoon, jonka otsikko on ”Siirrot”, kuuluvan 29 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Hakijan – – siirto pyynnön esittäneestä jäsenvaltiosta hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon tapahtuu pyynnön esittäneen jäsenvaltion kansallisen lain mukaisesti ja sen jälkeen kun asianomaiset jäsenvaltiot ovat päässeet asiasta yhteisymmärrykseen ja heti kun se on käytännössä mahdollista, kuitenkin viimeistään kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun toinen jäsenvaltio on suostunut pyyntöön ottaa asianomainen henkilö vastaan tai takaisin tai muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn johdosta annetun lopullisen päätöksen tekemisestä, jos sillä on lykkäävä vaikutus 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
– –”
B
Ruotsin oikeus
16.
29.9.2005 annetun Ruotsin ulkomaalaislain (utlänningslagen) (
5
) 1 luvun 8 §:ssä säädetään, että lakia on sovellettava siten, ettei asianomaisen vapautta rajoiteta enempää kuin kussakin yksittäisessä tapauksessa on välttämätöntä.
17.
Saman lain 1 luvun 9 §:ssä säädetään, että sitä, mitä säädetään käännyttämisestä ja karkottamisesta, sovelletaan soveltuvin osin myös Dublin III ‑asetuksen nojalla tehtyihin siirtoa koskeviin päätöksiin.
18.
Ulkomaalaisten säilöönotosta ja valvonnasta annetut säännökset sisältyvät kyseisen lain 10 lukuun.
19.
Kyseisen luvun 1 §:n 2 momentin 3 kohdan mukaan ulkomaalainen, joka on täyttänyt 18 vuotta, voidaan ottaa säilöön, jos kyse on karkotuspäätöksen valmistelusta tai täytäntöönpanosta.
20.
Mainitun lain 10 luvun 1 §:n 3 momentin mukaan säilöönotosta voidaan päättää vain, jos on olemassa vaara siitä, että asianomainen harjoittaa Ruotsissa rikollista toimintaa, pakenee, piileskelee tai muulla tavoin vaikeuttaa päätöksen täytäntöönpanoa.
21.
Ulkomaalaislain 10 luvun 4 §:n 2 momentin mukaan ulkomaalaista ei saa pitää säilöön otettuna siirtoa varten enempää kuin kaksi kuukautta, elleivät painavat syyt edellytä pidempää säilöönottoa. Vaikka tällaisia painavia syitä olisi, ulkomaalaista ei saa pitää säilöön otettuna yli kolmea kuukautta. Jos on todennäköistä, että siirtoa koskevan päätöksen täytäntöönpano vie pidemmän ajan sen takia, että ulkomaalainen on haluton yhteistyöhön, tai että tarvittavien asiakirjojen hankkimiseen kuluu aikaa, enimmäissäilöönottoaika on kaksitoista kuukautta.
22.
Kyseisen lain 12 luvun 13 §:ssä säädetään, että Migrationsverket (maahanmuuttovirasto) voi päättää karkotuspäätöksen täytäntöönpanon lykkäämisestä, jos siihen on erityisiä syitä.
III Tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset
23.
Mohammad Khir Amayry jätti kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen Ruotsissa 19.12.2014. Eurodac-tietokantaan tehdyn haun perusteella kävi kuitenkin ilmi, että asianomainen oli joitakin päiviä aiemmin, 6.12.2014, saapunut Italian alueelle ja että hän oli jo 17.12.2014 hakenut suojelua Tanskan viranomaisilta. Näin ollen Migrationsverket esitti 15.1.2015 Dublin III ‑asetuksen 13 artiklan 1 kohtaan sisältyvien säännösten mukaisesti Italian viranomaisille pyynnön asianomaisen takaisin ottamisesta.
24.
Italian viranomaiset suostuivat tähän pyyntöön 18.3.2015.
25.
Migrationsverket hylkäsi siis 2.4.2015 asianomaisen henkilön oleskelulupahakemuksen, kansainvälistä suojelua koskeva hakemus mukaan luettuna, ja päätti siirtää hänet Italiaan. Lisäksi Migrationsverket päätti ottaa asianomaisen henkilön säilöön, koska se katsoi, että oli olemassa huomattava pakenemisen vaara.
26.
Tällöin asianomainen valitti näistä päätöksistä Förvaltningsrätten i Stockholmiin (Tukholman hallinto-oikeus, Ruotsi). Tämän valituksen perusteella Migrationsverket päätti lykätä siirtopäätöksen täytäntöönpanoa ulkomaalaislain 12 luvun 13 §:n ja Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla. Valitus hylättiin 29.4.2015, koska Förvaltningsrätten i Stockholm katsoi etenkin, että oli olemassa vaara, että vapauduttuaan Khir Amayry pakenisi, piileskelisi tai muulla tavoin vaikeuttaisi siirtopäätöksen täytäntöönpanoa. Asianomainen henkilö valitti tästä ratkaisusta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen.
27.
Siirtopäätös pantiin täytäntöön 8.5.2015. Tämän jälkeen asianomainen on palannut Ruotsiin ja jättänyt siellä uudelleen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen 1.6.2015.
28.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätti 30.7.2015 olla myöntämättä valituslupaa siirtoon liittyvästä tuomion osasta, mutta sitä vastoin se myönsi valitusluvan säilöönoton osalta.
29.
Tässä tilanteessa Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Tukholman kamarioikeus – maahanmuuttoasioiden ylin oikeusaste, Ruotsi) päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Jos [kansainvälisen suojelun] hakijaa ei ole otettu säilöön ajankohtana, jona hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio hyväksyy hänen vastaanottonsa, vaan hänet otetaan säilöön myöhempänä ajankohtana – koska vasta silloin katsotaan, että on olemassa huomattava vaara siitä, että kyseinen henkilö pakenee –, voidaanko katsoa, että [Dublin III ‑asetuksen] 28 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu kuuden viikon määräaika alkaa tällaisessa tapauksessa päivästä, jona henkilö otetaan säilöön, vai onko määräajan kulumisen katsottava alkavan jostain muusta ajankohdasta, ja jos näin on, mistä?
2)
Onko [Dublin III ‑asetuksen] 28 artikla tilanteessa, jossa [kansainvälisen suojelun] hakijaa ei ole otettu säilöön ajankohtana, jona hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio hyväksyy hänen vastaanottonsa, esteenä sellaisten kansallisten sääntöjen soveltamiselle, jotka Ruotsin tapauksessa merkitsevät, ettei ulkomaalaista saa pitää säilöön otettuna [siirtoa] varten pidempää aikaa kuin kahta kuukautta, elleivät painavat syyt mahdollista pidempää säilöönottoa, ja että vaikka tällaisia painavia syitä on, ulkomaalaista ei saa pitää säilöön otettuna yli kolmea kuukautta tai, jos on todennäköistä, että [siirto] tulee viemään pidemmän ajan sen takia, että ulkomaalainen on haluton yhteistyöhön, tai jos tarvittavien asiakirjojen hankkimiseen kuluu aikaa, yli kahtatoista kuukautta?
3)
Jos [siirto]menettely aloitetaan uudelleen sen jälkeen, kun muutoksenhaulla tai uudelleen käsittelyllä ei enää ole lykkäävää vaikutusta (vrt. [Dublin III ‑asetuksen] 27 artiklan 3 kohta), alkaako tällöin kulua uusi siirron täytäntöönpanoa koskeva kuuden viikon määräaika vai onko määräajasta tällöin vähennettävä esimerkiksi niiden päivien lukumäärä, jotka asianomainen henkilö on jo ollut säilöön otettuna sen jälkeen, kun hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio hyväksyi vastaanoton tai takaisinoton?
4)
Onko tältä osin merkitystä sillä, että [kansainvälisen suojelun] hakija, joka on valittanut siirtopäätöksestä, ei itse ole vaatinut, että siirtopäätöksen täytäntöönpanoa lykätään, kunnes muutoksenhaku on ratkaistu (vrt. [Dublin III ‑asetuksen] 27 artiklan 3 kohdan c alakohta ja 27 artiklan 4 kohta)?”
IV Asian tarkastelu
30.
Tarkastelen peräkkäin ensimmäistä, kolmatta ja neljättä ennakkoratkaisukysymystä, joissa kaikissa on kyse Dublin III ‑asetuksen 28 artiklan 3 kohdan säännösten tulkinnasta. Viimeiseksi tarkastelen toista kysymystä analysoiden kyseisen tulkinnan ulottuvuutta kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön sanamuodon kannalta.
A
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
31.
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee pääasiassa tuomioistuimelta, onko kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa pyynnön esittänyt jäsenvaltio on ottanut hakijan säilöön sen jälkeen, kun hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio on hyväksynyt kyseisen hakijan vastaan- tai takaisinottamista koskevan pyynnön, kyseisen asetuksen 28 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että näille valtioille siirron täytäntöönpanoa varten myönnetty kuuden viikon määräaika alkaa hakijan säilöönotosta. Siinä tapauksessa, että näin ei ole, ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta täsmentämään kyseisen määräajan alkamisajankohdan.
32.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pyytää toisin sanoen unionin tuomioistuinta selventämään sitä oikeudellista järjestelmää, jota asianomaiseen henkilöön sovelletaan, ja etenkin täsmentämään asianomaisen siirtomenettelyyn sovellettavia määräaikoja.
33.
Vastaus tähän kysymykseen ei ilmene mainitun asetuksen 28 artiklan 3 kohdan sanamuodosta, koska lainsäätäjä ei ole nimenomaisesti säätänyt kyseessä olevan kaltaisesta tilanteesta.
34.
Vastaus voidaan kuitenkin johtaa yhtäältä kyseisen säännöksen yleisestä systematiikasta ja erityisesti lainsäätäjän kyseisen säännöksen ensimmäisessä alakohdassa vahvistamasta periaatteesta sekä siitä, miten tätä periaatetta sovelletaan mainitun säännöksen kolmannessa alakohdassa, ja toisaalta Dublin III ‑asetuksen tavoitteista.
35.
Kyseisen asetuksen 28 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa lainsäätäjä vahvistaa periaatteen, jonka mukaan säilöönoton on oltava ”mahdollisimman lyhytaikainen eikä se saa kestää pidempään kuin on kohtuudella välttämätöntä tarvittavien hallinnollisten menettelyjen toteuttamiseksi asianmukaista huolellisuutta noudattaen, kunnes – – siirto toteutetaan”. (
6
)
36.
Lainsäätäjä soveltaa siten mainitun asetuksen johdanto-osan 20 perustelukappaleessa tarkoitettua periaatetta, jonka mukaan hakijan säilöönoton keston on oltava välttämättömyys- ja oikeasuhteisuusperiaatteiden mukainen.
37.
Näiden periaatteiden noudattamisella on tarkoitus taata, että hakijan vapautta koskevan oikeuden käyttöä rajoitetaan vain siinä määrin kuin on ehdottomasti tarpeen, ja samalla huolehtia, että kyseisten jäsenvaltioiden viranomaisille annetaan käytännön edellytykset siirron asianmukaiselle täytäntöönpanolle.
38.
Näiden kahden periaatteen mukaisesti lainsäätäjä täsmentää Dublin III ‑asetuksen 28 artiklan 3 kohdan toisessa ja kolmannessa alakohdassa kohtuullisiksi katsomansa määräajat, joiden kuluessa jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet ensinnäkin hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseksi ja toiseksi hakijan siirtämiseksi tilanteessa, jossa tämä on jo otettu säilöön.
39.
Kyseisen asetuksen 28 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa säännellään menettelyä, joka edeltää vastaan‑ tai takaisinottopyynnön saaneen jäsenvaltion suostumista pyyntöön. Lainsäätäjä määrittää siinä ajan, joka vastaan‑ tai takaisinottopyynnön esittäneellä jäsenvaltiolla on käytettävissään pyynnön esittämiseen jäsenvaltiolle, jonka se katsoo olevan vastuussa hakemuksen käsittelystä, ja ajan, joka jälkimmäisellä jäsenvaltiolla on käytettävissään vastaamiseen.
40.
Tämän alakohdan nojalla pyynnön esittävällä jäsenvaltiolla on käytettävissään hakijan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen esittämisestä lukien enintään kuukausi aikaa vastaan- tai takaisinottopyynnön esittämiseen jäsenvaltiolle, jonka se katsoo olevan vastuussa hakemuksen käsittelystä, ja jälkimmäisellä on kaksi viikkoa aikaa vastata pyyntöön. Jälkimmäisen määräajan päättyessä vastuu siirtyy pyynnön vastaanottaneelle jäsenvaltiolle.
41.
Mainitun asetuksen 28 artiklan 3 kohdan kolmannessa alakohdassa puolestaan säännellään menettelyä, joka seuraa sen jälkeen, kun vastaan- tai takaisinottopyynnön vastaanottanut jäsenvaltio on suostunut pyyntöön ja siirtopäätös on annettu. Lainsäätäjä tarkoittaa näet nimenomaisesti määräaikaa, jota sovelletaan hakijan siirtoon pyynnön esittäneestä jäsenvaltiosta ”hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon”, mikä merkitsee, että jälkimmäinen jäsenvaltio on todellakin määritetty ja että se on joko hiljaisesti tai nimenomaisesti suostunut hakijan vastaan- tai takaisinottoon. Lisäksi lainsäätäjä täsmentää, että siirto on toteutettava ”niin nopeasti kuin se on käytännössä mahdollista”, (
7
) mikä merkitsee, että ennalta on tehty päätös siitä periaatteesta, jonka mukaan hakijan siirto pyynnön esittäneestä jäsenvaltiosta hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon tapahtuu.
42.
Tällä säännöksellä lainsäätäjä siis määrittää ajan, joka pyynnön esittäneellä jäsenvaltiolla on käytettävissään sen siirron käytännön järjestelyihin ja täytäntöönpanoon, jota varten hakija päätettiin ottaa säilöön.
43.
Lainsäätäjä katsoo siis, että tämän siirron toteuttamiseen kohtuudella tarvittava määräaika on enintään kuusi viikkoa alkaen vastaan- tai takaisinottopyynnön hiljaisesta tai nimenomaisesta hyväksymisestä tai siitä, kun muutoksenhaulla tai uudelleen käsittelyllä ei enää ole lykkäävää vaikutusta. Lainsäätäjän mukaan määräaika alkaa tällöin ajankohdasta, jolloin siirron tulevasta toteuttamisesta on sovittu ja se on varmistettu ja vahvistettavina ovat enää siirron toteuttamisen menettelytavat käytännössä.
44.
Dublin III ‑asetuksen 28 artiklan 3 kohdan neljännessä alakohdassa puolestaan vahvistetaan edellä tarkoitettujen määräaikojen rikkomisen seuraukset. Nämä määräajat asettavat tiukan rajan sen siirtomenettelyn täytäntöönpanolle, jota varten säilöönotosta on päätetty, sillä pyynnön esittänyt jäsenvaltio on velvollinen lopettamaan säilöönoton, ellei se onnistu esittämään pyyntöään tai siirtämään hakijaa määräajassa, riippumatta siitä, mihin syihin kyseinen valtio vetoaa.
45.
Mitä tämän säädöksen yleisestä systematiikasta voidaan päätellä?
46.
Totean, että kyseisen asetuksen 28 artiklan 3 kohdan toisessa ja kolmannessa alakohdassa säädetyt määräajat liittyvät menettelyyn, jossa hakija on otettu säilöön hyvin varhaisessa menettelyn vaiheessa eli ennen kuin hakijan vastaan- tai takaisinottoa koskevan pyynnön esittävä jäsenvaltio on esittänyt pyyntönsä.
47.
Tämä ilmenee paitsi kyseisen säännöksen toisen alakohdan sanamuodosta, jossa lainsäätäjä vahvistaa pyynnön esittämisen määräajan, myös saman säännöksen kolmannen alakohdan sanamuodosta, jossa lainsäätäjä vahvistaa tarkoittamansa kuuden viikon määräajan alkamisajankohdaksi mainitun pyynnön hyväksymisajankohdan. Lainsäätäjän mainitun asetuksen 28 artiklan 3 kohdan kolmannessa alakohdassa vahvistama määräaika on looginen jatko edeltävän alakohdan säännöksille ja perustuu siihen, että hakija on jo otettu säilöön siinä vaiheessa, kun vastaan‑ tai takaisinottopyynnön esittävä jäsenvaltio esittää pyyntönsä.
48.
Näin ollen Dublin III ‑asetuksen 28 artiklan 3 kohdan toisessa ja kolmannessa alakohdassa säädettyjä määräaikoja ei ole tarkoitus soveltaa kyseessä olevan kaltaisessa menettelyssä, jossa hakija on otettu säilöön sen jälkeen, kun pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio on suostunut vastaan- tai takaisinottoon, mutta ennen kuin siirtoa on käytännössä järjestetty.
49.
Ei siis ole olemassa erityisiä säännöksiä, jotka kattaisivat tilanteen, jossa hakijan säilöönoton vuoksi häneen ei sovelletakaan kyseisen asetuksen 29 artiklan 1 kohtaa – jossa säädetään yleisestä järjestelmästä ja kuuden kuukauden enimmäismääräajasta sellaisen hakijan siirron toteuttamiselle, jota ei ole otettu säilöön – vaan mainitun asetuksen 28 artiklaa – jossa vahvistetaan erityisiä säännöksiä ja menettelytapoja säilöön otettujen henkilöiden siirtomenettelyn osalta.
50.
Tilanteessa ei kuitenkaan mielestäni vallitse oikeudellinen tyhjiö.
51.
Kuten olen todennut, (
8
) vastaus ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämään kysymykseen löytyy näet ensinnäkin siitä yleisestä periaatteesta, jonka unionin lainsäätäjä on vahvistanut Dublin III ‑asetuksen 28 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa. Sen mukaan säilöönoton on oltava mahdollisimman lyhytaikainen eikä se välttämättömyys- ja oikeasuhteisuusperiaatteiden mukaisesti saa kestää pidempään kuin on kohtuudella välttämätöntä siirron toteuttamiseen tarvittavien hallinnollisten menettelyjen toteuttamiseksi.
52.
Toiseksi on otettava huomioon se, miten unionin lainsäätäjä on konkreettisesti soveltanut tätä periaatetta kyseisen asetuksen 28 artiklan 3 kohdan kolmannessa alakohdassa.
53.
Asianomaisen oikeudellinen asema voidaan näet varsin helposti rinnastaa kyseisessä säännöksessä tarkoitettuun oikeudelliseen asemaan, koska kummassakin tapauksessa henkilö otetaan säilöön tilanteessa, jossa siirrosta on sovittu kyseisten jäsenvaltioiden kesken ja siirto voidaan näin ollen tosiasiallisesti käynnistää.
54.
Kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa en näe siis mitään syytä poiketa tästä kuuden viikon määräajasta, jonka lainsäätäjä on mainitussa säännöksessä vahvistanut, koska – kuten olen todennut (
9
) – se on aika, jonka lainsäätäjä on katsonut kohtuudella välttämättömäksi kyseisille jäsenvaltioille siirron käytännön järjestämistä varten siitä ajankohdasta lukien, jolloin siirron toteutuksesta on sovittu ja se on varmistettu (joko siksi, että pyyntö on hyväksytty, tai siksi, että muutoksenhaulla tai uudelleen käsittelyä koskevalla hakemuksella ei enää ole lykkäävää vaikutusta) ja vahvistettavina ovat enää siirron toteuttamisen menettelytavat käytännössä. Kyseessä olevassa tilanteessahan pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio eli Italian tasavalta on todellakin suostunut hakijan takaisinottoon.
55.
Tämän määräajan tarkoituksena on siis, että asianomaiset jäsenvaltiot voivat tehdä yhteistyötä siirron panemiseksi täytäntöön, ja erityisesti, että pyynnön esittänyt jäsenvaltio voi vahvistaa siirron toteuttamisen yksityiskohdat, kun siirto tapahtuu sen kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Kyseessä on määräaika, joka niiden odotetaan hyödyntävän täysimääräisesti siirron toteuttamisen menettelytapojen vahvistamiseksi. (
10
)
56.
Rajatessaan siirron täytäntöönpanon määräajan kuuteen viikkoon siitä ajankohdasta lukien, jolloin siirron tulevasta toteutuksesta on periaatteessa sovittu ja se on varmistettu, unionin lainsäätäjä on siis ottanut huomioon yhtäältä tällaisen menettelyn täytäntöönpanon asettamat vaatimukset, sillä siihen voi liittyä käytännön järjestelyjen hankaluuksia, ja toisaalta sen, miten vakavalla tavalla säilöönotossa puututaan hakijan vapautta koskevaan oikeuteen, joka on vahvistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 6 artiklassa.
57.
Määräajan alkamisajankohtana kyseeseen voi tulla ainoastaan ajankohta, jolloin hakija on tosiasiallisesti otettu säilöön. On näet selvää, että kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa Dublin III ‑asetuksen 28 artiklan 3 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitettu kuuden viikon määräaika ei voi alkaa vastaan‑ tai takaisinottopyynnön hyväksymisestä. Tällaisessa tilanteessa on mahdollista, että hakijan säilöönotto tapahtuu joitakin viikkoja tai jopa kuukausia kyseisen hyväksymisen jälkeen, eikä tätä aikaa tietenkään voida vähentää siitä kuuden viikon määräajasta, joka kyseisille jäsenvaltioille on myönnetty siirron täytäntöönpanoa varten. Kyseinen määräaika olisi vaarassa supistua olemattomaksi tai joka tapauksessa niin lyhyeksi, että pyynnön esittänyt jäsenvaltio olisi paitsi kykenemätön toteuttamaan siirtoa myös pakotettu lopettamaan säilöönoton, mikä veisi mainitussa säännöksessä vahvistetulta menettelyltä kokonaan tehokkaan vaikutuksen.
58.
Kaikki nämä seikat huomioon ottaen olen siis sitä mieltä, että kyseisen asetuksen 28 artiklan 3 kohdan ensimmäistä alakohtaa on tulkittava siten, että kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa pyynnön esittänyt jäsenvaltio on ottanut kansainvälistä suojelua hakevan henkilön säilöön sen jälkeen, kun pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio on suostunut hänen takaisinottoonsa, kyseisillä jäsenvaltioilla on hakijan säilöönotosta alkava kuuden viikon määräaika siirron toteuttamiseen.
B.
Kolmas ja neljäs ennakkoratkaisukysymys
59.
Kolmannessa ja neljännessä kysymyksessä, joita on syytä tarkastella yhdessä, unionin tuomioistuinta pyydetään täsmentämään, millä tavoin jäsenvaltioille säilöön otetun hakijan siirron toteuttamiseksi myönnetty kuuden viikon määräaika on laskettava silloin, kun hakija on hakenut muutosta siirtopäätökseen tai sen uudelleen käsittelyä.
60.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee erityisesti, onko Dublin III ‑asetuksen 28 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltioilla on käytettävissään uusi kuuden viikon määräaika hakijan siirron toteuttamiseen siitä ajankohdasta lukien, jolloin muutoksenhaulla tai uudelleen käsittelyä koskevalla hakemuksella ei enää ole lykkäävää vaikutusta, vai onko määräajasta vähennettävä ne päivät, joiden aikana hakija on ollut säilöön otettuna sen jälkeen, kun hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio on hyväksynyt hakijan vastaan- tai takaisinottoa koskevan pyynnön.
61.
Lisäksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko tässä arvioinnissa otettava huomioon se, että asianomainen henkilö ei ole pyytänyt toimivaltaiselta kansalliselta tuomioistuimelta siirtopäätöksen täytäntöönpanon lykkäämistä.
62.
Ensinnäkin katson, että tässä pyydetty kyseisen asetuksen 28 artiklan 3 kohdan tulkinta ilmenee unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ja erityisesti perusteluista, jotka se on esittänyt tuomiossa 29.1.2009, Petrosian. (
11
)
63.
Kyseisessä asiassa unionin tuomioistuinta pyydettiin tulkitsemaan asetuksen (EY) N:o 343/2003 (
12
) 20 artiklan 1 kohdan d alakohdan säännöksiä, joissa säädetään, että turvapaikanhakijan siirto hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon on toteutettava heti kun se on käytännössä mahdollista, kuitenkin viimeistään kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun vastaan‑ tai takaisinottopyyntö on hyväksytty, tai, jos niillä on lykkäävä vaikutus, muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn johdosta annetun päätöksen tekemisestä.
64.
Unionin tuomioistuimelta tiedusteltiin, alkaako kyseisessä säännöksessä tarkoitettu siirron täytäntöönpanon määräaika kulua jo siitä tuomioistuimen väliaikaisesta päätöksestä lukien, jolla siirtomenettelyn täytäntöönpanoa lykätään, vai vasta siitä tuomioistuimen päätöksestä lukien, jolla siirtomenettelyä koskeva asiaratkaisu tehdään.
65.
Tähän kysymykseen vastatessaan unionin tuomioistuin tukeutui ennen kaikkea kyseisen säännöksen teleologiseen tulkintaan, jossa korostettiin sitä tavoitetta, johon oli pyritty vahvistettaessa jäsenvaltioille määräaika siirron täytäntöönpanoa varten.
66.
Unionin tuomioistuin toi tältä osin esiin, että kun otetaan huomioon siirron toteuttamiseen käytännössä liittyvä monimutkaisuus ja siirron järjestämiseen liittyvät vaikeudet, asetuksen N:o 343/2003 20 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetun kuuden kuukauden määräajan tarkoituksena on, että asianomaiset jäsenvaltiot voivat tehdä yhteistyötä siirron toteuttamiseksi, ja erityisesti, että pyynnön esittänyt jäsenvaltio voi vahvistaa siirron toteuttamisen yksityiskohdat. (
13
) Tämän tavoitteen huomioon ottaen unionin tuomioistuin katsoi, että siirron täytäntöönpanon määräajan alkamisajankohta on määritettävä sillä tavoin, että jäsenvaltioilla on käytettävissään kuuden kuukauden määräaika siirron toteuttamisen menettelytapojen vahvistamiseksi. Tässä tilanteessa määräaika voi alkaa kulua vasta, kun siirron toteuttamisesta on sovittu ja se on varmistettu ja kun vahvistettavina ovat enää sen toteuttamisen menettelytavat, mikä näin ollen edellyttää, että se alkaa kulua siitä tuomioistuimen päätöksestä lukien, jolla siirtomenettelyä koskeva asiaratkaisu tehdään.
67.
Minusta vaikuttaa, että tämä analyysi on analogisesti sovellettavissa nyt käsiteltävään asiaan.
68.
Vaikka Dublin III ‑asetuksen 28 artiklan 3 kohdassa vahvistetaankin säilöön otetun henkilön siirron toteuttamisen määräaika, lainsäätäjällä on tässä yhteydessä ollut sama tavoite kuin asetuksen N:o 343/2003 20 artiklan 1 kohdan d alakohdassa. Kuten edellä on todettu, sen kuuden viikon määräajan tarkoituksena, joka jäsenvaltioille on myönnetty vastaan‑ tai takaisinottopyynnön hyväksymisestä lukien tai siitä ajankohdasta lukien, jolloin siirtopäätöstä koskevalla muutoksenhaulla tai sen uudelleen käsittelyä koskevalla hakemuksella ei enää ole lykkäävää vaikutusta, on se, että jäsenvaltiot voivat toteuttaa säilöön otetun henkilön siirron käytännön järjestelyt.
69.
Kyseessä ei siis ole tämän jo muutenkin lyhyen määräajan lyhentäminen sillä ajalla, jonka kansainvälistä suojelua hakeva henkilö on ollut säilöön otettuna.
70.
Yhtäältä on pidettävä mielessä, että hakijan säilöönotto hänen siirtoaan varten on erotettava vangitsemistoimenpiteestä. Nyt ei ole kyse rangaistuksen logiikasta, jossa ne päivät, jotka henkilö jo on ollut vangittuna, pitäisi vähentää. Kysymys on hallinnollisesta säilöönotosta, jonka on oltava mahdollisimman lyhytkestoinen mutta jonka aikana viranomaisten on voitava toteuttaa henkilön siirto.
71.
Toisaalta kysymys on tämän asetuksen 28 artiklan 3 kohdan säännösten tehokkaan vaikutuksen takaamisesta. Siirron täytäntöönpanon määräaikaa ei siis voida lyhentää niiden päivien määrällä, jotka hakija on ollut säilöön otettuna sen jälkeen, kun hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio on suostunut hänen vastaan‑ tai takaisinottoonsa. Jos näin olisi, saattaisi syntyä tilanne, jossa määräajasta, joka jäsenvaltioilla on käytettävissään hakijan siirron toteuttamista varten, vähennettäisiin aika, jonka kansalliset tuomioistuimet tarvitsevat siirtomenettelyä koskevan asiaratkaisun tekemiseen. Tällaisessa tilanteessa olisi mahdollista, että määräaikaa lyhennettäisiin siinä määrin, että vaarana olisi, etteivät asianomaiset jäsenvaltiot saa hakijan siirtoa järjestetyksi tässä äärimmäisen lyhyessä määräajassa, jolloin ne olisivat velvollisia lopettamaan asianomaisen henkilön säilöönoton mainitun asetuksen 28 artiklan 3 kohdan neljännen alakohdan mukaisesti.
72.
Näin ollen kyseisen määräajan alkamisajankohta on määritettävä siten, että jäsenvaltioilla on tosiasiallisesti käytettävissään kuuden viikon määräaika siirron toteuttamisen käytännön menettelytapojen vahvistamiseen, joten mielestäni tämän määräajan on alettava kulua siitä lukien, kun siirtopäätöstä koskevalla muutoksenhaulla tai kyseisen päätöksen uudelleen käsittelyllä ei enää ole lykkäävää vaikutusta, kuten Dublin III ‑asetuksen 28 artiklan 3 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetään.
73.
Toiseksi katson, että tämä oikeussäännön tulkinta ei voi vaihdella sen mukaan, onko siirtopäätös tosiasiallisesti lykkääntynyt, ovatko toimivaltaiset kansalliset tuomioistuimet päättäneet lykkäyksestä vai onko asianomainen hakenut lykkäystä.
74.
Muistutan, että kyseisen asetuksen 27 artiklan 3 kohdan mukaisesti ja sen varmistamiseksi, että hakijalla on oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin siirtopäätöksen osalta, jäsenvaltiot ovat velvollisia säätämään kansallisessa oikeudessaan, että muutoksenhaku tai uudelleen käsittely antaa asianomaiselle henkilölle oikeuden jäädä pyynnön esittäneeseen jäsenvaltioon, kunnes muutoksenhaun tai uudelleen käsittelyn tulos on selvillä (kyseisen säännöksen a alakohta), ”tai” että siirto lykkääntyy automaattisesti kohtuullisen ajan, jonka kuluessa tuomioistuimen on tarkasteltava, onko muutoksenhaulla tai uudelleen käsittelyllä lykkäävä vaikutus (mainitun säännöksen b alakohta), ”tai” että asianomaisella henkilöllä on mahdollisuus pyytää tuomioistuinta lykkäämään siirtopäätöksen täytäntöönpanoa, kunnes hänen muutoksenhakunsa tai uudelleen käsittelyn tulos on selvillä (saman säännöksen c alakohta).
75.
Kuten unionin lainsäätäjän mainitun asetuksen 27 artiklan 3 kohdassa käyttämistä sanamuodoista ja erityisesti kyseisen säännöksen a ja b alakohdassa käytetystä ”tai”-konjunktiosta käy ilmi, kyse on keskenään vaihtoehtoisista toimenpiteistä.
76.
Ensinnäkin totean, että Dublin III ‑asetuksen 28 artiklan 3 kohdan kolmannessa alakohdassa lainsäätäjä vahvistaa kuuden viikon määräajan alkamisajankohdaksi sen ajankohdan, jolloin muutoksenhaulla tai uudelleen käsittelyllä ei enää ole lykkäävää vaikutusta kyseisen asetuksen ”27 artiklan 3 kohdan mukaisesti”. Lainsäätäjä laskee siis kyseisen määräajan samalla tavoin, olipa siirtopäätös sitten tosiasiallisesti lykkääntynyt mainitun asetuksen 27 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla, olipa toimivaltainen kansallinen tuomioistuin päättänyt siitä Dublin III ‑asetuksen 27 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla tai olipa asianomainen henkilö hakenut sitä hänelle kyseisen asetuksen 27 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarjotun mahdollisuuden nojalla.
77.
Toiseksi olen sitä mieltä, että kun otetaan huomioon jäsenvaltioilla mainitun asetuksen 27 artiklan 3 kohdan nojalla oleva harkintavalta siirtopäätöksen lykkäämisen muodon ja lykkäystä koskevien menettelytapojen osalta, Dublin III ‑asetuksen 28 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu kuuden viikon määräaika voi olla ainoastaan objektiivinen määräaika, joka alkaa kulua siitä ajankohdasta, jolloin siirtopäätöstä koskevalla muutoksenhaulla tai sen uudelleen käsittelyllä ei enää ole lykkäävää vaikutusta, riippumatta siitä, minkä lainsäädännöllisen valinnan jäsenvaltiot ovat tehneet.
78.
Tässä tapauksessa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pyynnössään esittämistä tosiseikoista ilmenee, että Migrationsverket päätti tällaisesta lykkäyksestä ulkomaalaislain 12 luvun 13 §:n mukaisesti.
79.
Nämä näkökohdat huomioon ottaen ehdotan siis, että unionin tuomioistuin lausuu, että Dublin III ‑asetuksen 28 artiklan 3 kohdan kolmatta alakohtaa on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa hakija on hakenut muutosta siirtopäätökseen tai sen uudelleen käsittelyä, asianomaisilla jäsenvaltioilla on käytettävissään kuuden viikon määräaika hänen siirtonsa toteuttamiseksi siitä ajankohdasta lukien, jolloin siirtopäätöstä koskevalla muutoksenhaulla tai sen uudelleen käsittelyllä ei enää ole lykkäävää vaikutusta, olipa kyseessä sitten tosiasiallinen lykkääntyminen kyseisen asetuksen 27 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla, olivatpa toimivaltaiset kansalliset tuomioistuimet päättäneet lykkäyksestä mainitun asetuksen 27 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla tai olipa asianomainen henkilö pyytänyt lykkäystä saman asetuksen 27 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla.
C.
Toinen ennakkoratkaisukysymys
80.
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta pääasiassa, onko Dublin III ‑asetuksen 28 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa sallitaan kansainvälistä suojelua hakevan henkilön säilöönotto, jonka tarkoituksena on hänen siirtämisensä pyynnön esittäneestä jäsenvaltiosta hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon, enintään kahden kuukauden ajaksi, elleivät painavat syyt mahdollista pidempää säilöönottoa, enintään kolmen kuukauden ajaksi, jos tällaisia syitä on, ja enintään kahdentoista kuukauden ajaksi, jos on todennäköistä, että siirron täytäntöönpano tulee viemään pidemmän ajan sen takia, että hakija on haluton yhteistyöhön tai että menettelyn täytäntöönpanoon tarvittavat asiakirjat puuttuvat.
81.
Vastaus tähän kysymykseen ilmenee ensinnäkin siitä kyseisen asetuksen 28 artiklan 3 kohdan sanamuodon tulkinnasta, joka omaksuttiin ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelun yhteydessä.
82.
Edellä esitetyistä syistä katson, että mainitun asetuksen 28 artiklan 3 kohtaa on kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa tulkittava siten, että jäsenvaltioilla on käytettävissään enintään kuuden viikon määräaika hakijan säilöön ottamisesta lukien hänen siirtämisekseen hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon.
83.
Kyseessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö, jossa sallitaan kansainvälistä suojelua hakevan henkilön säilöönotto yli kuuden viikon ajaksi ja säilöönoton jatkaminen enintään kahdentoista kuukauden ajaksi, on nähdäkseni täysin vastoin sitä tulkintaa, joka Dublin III ‑asetuksen 28 artiklan 3 kohdan kaltaisen velvoittavan ja sellaisenaan sovellettavan säännöksen sanamuodosta on tehtävä, ja siis unionin asetusten sitovuutta.
84.
Toiseksi on niin, että kun kyseisen kansallisen lainsäädännön säännöksissä sallitaan kyseisen säilöönoton jatkaminen epämääräisillä perusteilla enintään kahdentoista kuukauden ajaksi, ”jos on todennäköistä, että siirtoa koskevan päätöksen täytäntöönpano tulee viemään pidemmän ajan sen takia, että ulkomaalainen on haluton yhteistyöhön tai että tarvittavien asiakirjojen hankkimiseen kuluu aikaa”, (
14
) kyseisen kansallisen lainsäädännön säännökset ovat nähdäkseni vastoin niitä välttämättömyys- ja oikeasuhteisuusperiaatteita, joihin kansainvälistä suojelua hakevan henkilön säilöönoton on perustuttava, eivätkä ne myöskään ole vapautta rajoittavia toimenpiteitä koskevien selkeyden ja ennakoitavuuden vaatimusten mukaiset.
85.
Muistutan, että kyseisen asetuksen 28 artiklassa unionin lainsäätäjä pyrkii takaamaan, että hakijan vapautta koskevan oikeuden käyttöä rajoitetaan vain siinä määrin kuin on tarpeen, jotta asianomaiset jäsenvaltiot voisivat toteuttaa hänen siirtonsa.
86.
Yhtäältä kansainvälistä suojelua hakevan henkilön säilöönotto on mainitun asetuksen 28 artiklan 2 kohdan nojalla sallittu vain yhdellä ainoalla perusteella, joka koskee hänen käyttäytymistään, sillä viranomaisten on osoitettava, että on olemassa huomattava pakenemisen vaara.
87.
Toisaalta säilöönottoa ei voida jatkaa Dublin III ‑asetuksen 28 artiklan 3 kohdan toisessa ja kolmannessa alakohdassa nimenomaisesti vahvistettuja määräaikoja pidemmälle. Nämä määräajat asettavat tiukan rajan menettelyn täytäntöönpanolle. Unionin lainsäätäjä ei ole säätänyt mistään perusteesta näiden määräaikojen jatkamiselle, eikä pyynnön esittävällä jäsenvaltiolla ole viime kädessä muuta vaihtoehtoa kuin lopettaa hakijan säilöönotto, ellei se pysty säädetyissä määräajoissa esittämään vastaan- tai takaisinottopyyntöään tai siirtämään kyseistä hakijaa.
88.
Kansallisessa lainsäädännössä poiketaan selvästi näistä periaatteista.
89.
Ensinnäkin kyseisessä lainsäädännössä sallitaan säilöönoton jatkaminen.
90.
Toiseksi kyseisessä lainsäädännössä asetetaan tämän vapautta rajoittavan toimenpiteen jatkamisen perusteeksi vaaran tai mahdollisuuden olemassaolo (”jos on todennäköistä, että” (
15
)), millä rikotaan selvästi ennakoitavuuden vaatimusta eikä varmisteta tarpeellista oikeusvarmuutta säilöön otetulle henkilölle.
91.
Kolmanneksi kyseisessä lainsäädännössä sallitaan kansainvälistä suojelua hakevan henkilön säilöönoton jatkaminen ”painavista syistä”, joita ei täsmennetä, tai muilla perusteilla, jotka eivät mielestäni ole vakuuttavia.
92.
On näet niin, että kun tässä lainsäädännössä sallitaan säilöönoton jatkaminen enintään kahteentoista kuukauteen asti sillä perusteella, että on ”todennäköistä, että siirtoa koskevan päätöksen täytäntöönpano vie pidemmän ajan sen takia, että ulkomaalainen on haluton yhteistyöhön tai että tarvittavien asiakirjojen hankkimiseen kuluu aikaa”, (
16
) kyseinen lainsäädäntö on ristiriidassa niiden syiden kanssa, joiden perusteella säilöönotosta voidaan Dublin III ‑asetuksen 28 artiklan 2 kohdan mukaisesti määrätä.
93.
Muistutan, että kansainvälistä suojelua hakevan henkilön säilöönoton tarkoituksena on helpottaa hänen siirtoonsa tähtääviä hallinnollisia ja käytännöllisiä toimia etenkin varmistamalla, että hän on toimivaltaisten viranomaisten käytettävissä eikä vaaranna siirtomenettelyn täytäntöönpanoa. Kun hakija siis on otettu säilöön siirron asianmukaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi, tällaisen toimenpiteen jatkamista on nähdäkseni vaikea perustella hakijan yhteistyöhaluttomuudella tilanteessa, jossa häneltä on riistetty vapaus.
94.
Siirtoon tarvittavien asiakirjojen puuttumista koskevan perustelun osalta on lisäksi muistettava, että unionin lainsäätäjä on direktiivin 2013/33 9 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti todennut, että ”[s]äilöönoton jatkamista ei voida perustella hallinnollisten menettelyjen viivästymisellä, joka ei johdu hakijasta”.
95.
Nämä seikat huomioon ottaen ehdotan siis, että unionin tuomioistuin lausuu, että Dublin III ‑asetuksen 28 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa sallitaan kansainvälistä suojelua hakevan henkilön säilöönotto, jonka tarkoituksena on hänen siirtämisensä pyynnön esittäneestä jäsenvaltiosta hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon, enintään kahden kuukauden ajaksi, elleivät painavat syyt mahdollista pidempää säilöönottoa, enintään kolmen kuukauden ajaksi, jos tällaisia syitä on, ja enintään kahdentoista kuukauden ajaksi, jos on todennäköistä, että siirron täytäntöönpano tulee viemään pidemmän ajan sen takia, että hakija on haluton yhteistyöhön tai että menettelyn täytäntöönpanoon tarvittavat asiakirjat puuttuvat.
V Ratkaisuehdotus
96.
Edellä esitetyn valossa ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolenin esittämiin kysymyksiin seuraavasti:
1)
Kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja ‑menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 28 artiklan 3 kohdan ensimmäistä kohtaa on tulkittava siten, että kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa pyynnön esittänyt jäsenvaltio on ottanut kansainvälistä suojelua hakevan henkilön säilöön sen jälkeen, kun pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio on suostunut hänen takaisinottoonsa, kyseisillä jäsenvaltioilla on käytettävissään hakijan säilöönotosta alkava kuuden viikon määräaika hänen siirtonsa toteuttamiseen.
2)
Asetuksen N:o 604/2013 28 artiklan 3 kohdan kolmatta alakohtaa on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa hakija on hakenut muutosta siirtopäätökseen tai sen uudelleen käsittelyä, asianomaisilla jäsenvaltioilla on käytettävissään kuuden viikon määräaika kansainvälistä suojelua hakevan henkilön siirron toteuttamiseen siitä ajankohdasta lukien, jolloin siirtopäätöstä koskevalla muutoksenhaulla tai sen uudelleen käsittelyllä ei enää ole lykkäävää vaikutusta, olipa kyseessä sitten tosiasiallinen lykkääntyminen kyseisen asetuksen 27 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla, olivatpa toimivaltaiset kansalliset tuomioistuimet päättäneet lykkäyksestä mainitun asetuksen 27 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla tai olipa asianomainen henkilö pyytänyt lykkäystä saman asetuksen 27 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla.
3)
Asetuksen N:o 604/2013 28 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa sallitaan kansainvälistä suojelua hakevan henkilön säilöönotto, jonka tarkoituksena on hänen siirtämisensä pyynnön esittäneestä jäsenvaltiosta hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon, enintään kahden kuukauden ajaksi, elleivät painavat syyt mahdollista pidempää säilöönottoa, enintään kolmen kuukauden ajaksi, jos tällaisia syitä on, ja enintään kahdentoista kuukauden ajaksi, jos on todennäköistä, että siirron täytäntöönpano tulee viemään pidemmän ajan sen takia, että hakija on haluton yhteistyöhön tai että menettelyn täytäntöönpanoon tarvittavat asiakirjat puuttuvat.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja ‑menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2013, L 180, s. 31), jäljempänä Dublin III ‑asetus.
(
3
)	EUVL 2013, L 180, s. 96.
(
4
)	Mainitun asetuksen 2 artiklan n alakohdassa määritellään ”pakenemisen vaaran” tarkoittavan sitä, että ”yksittäistapauksessa on lainsäädännössä määritellyin objektiivisin perustein syytä olettaa, että palauttamismenettelyjen kohteena oleva hakija tai kolmannen maan kansalainen tai kansalaisuudeton henkilö saattaa paeta”.
(
5
)	SFS 2005, N:o 716, jäljempänä ulkomaalaislaki.
(
6
)	Kursivointi tässä.
(
7
)	Kursivointi tässä.
(
8
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 34 kohta.
(
9
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 43 kohta.
(
10
)	Ks. tuomio 29.1.2009, Petrosian (C‑19/08, EU:C:2009:41, 40 ja 44 kohta).
(
11
)	C‑19/08, EU:C:2009:41.
(
12
)	Niiden perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta, joiden mukaisesti määritetään kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, 18.2.2003 annettu neuvoston asetus, joka on kumottu Dublin III ‑asetuksella.
(
13
)	Ks. tuomio 29.1.2009, Petrosian (C‑19/08, EU:C:2009:41, 40 kohta).
(
14
)	Ks. ulkomaalaislain 10 luvun 4 §:n 2 momentti. Kursivointi tässä.
(
15
)	Ks. ulkomaalaislain 10 luvun 4 §:n 2 momentti. Kursivointi tässä.
(
16
)	Ks. ulkomaalaislain 10 luvun 4 §:n 2 momentti. Kursivointi tässä.