Kanne 2.7.2020 – DZ Hyp v. SRB
(asia T-405/20)
Oikeudenkäyntikieli: saksa
Asianosaiset
Kantaja: DZ Hyp AG (Hampuri, Saksa) (edustajat: asianajajat H. Berger ja K. Helle)
Vastaaja: Yhteinen kriisinratkaisuneuvosto (SRB)
Vaatimukset
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
kumoaa yhteisen kriisinratkaisuneuvoston yhteiseen kriisinratkaisurahastoon vuodelta 2020 maksettavan ennakollisen vakausmaksun vahvistamisesta (SRB/ES/2020/24) 15.4.2020 tekemän päätöksen liitteineen siltä osin kuin riidanalainen päätös ja sen liitteet I ja II koskevat kantajan ennakollista vakausmaksua
velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut
Kantaja esittää kanteensa tueksi seuraavat kanneperusteet.
Ensimmäisen kanneperusteen mukaan SEUT 296 artiklan 2 kohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 41 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan c alakohdan mukainen perusteluvelvollisuus on laiminlyöty.
Kantaja väittää, että vastaajan olisi pitänyt perustella päätös sen todistusvoimaisessa versiossa. Vastaaja on lisäksi laiminlyönyt perusteluvelvollisuuden monin eri tavoin, koska päätöksestä ja sen liitteistä ei sen todistusvoimaisen englanninkielisen versionkaan perusteella voida saada selville miten tai millä edellytyksillä vastaaja on vahvistanut kantajan ennakollisen vakausmaksun.
Toisen kanneperusteen mukaan perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan a alakohdan mukaista oikeutta tulla kuulluksi on loukattu, koska kantajaa ei ole kuultu.
Kolmannen kanneperusteen mukaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 806/20141 81 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä neuvoston asetuksen N:o 12 3 artiklan kanssa, on rikottu.
Neljännen kanneperusteen mukaan perusoikeuskirjan 47 artiklan 1 kohdassa vahvistettua tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevaa periaatetta on loukattu, koska päätöstä on käytännössä mahdotonta saada tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Viidennen kanneperusteen mukaan komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 2015/633 7 artiklan 4 kohdan toinen virke on vastoin ylemmän tasoista oikeussääntöä.
Viidennessä kanneperusteessa väitetään, että delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 7 artiklan 4 kohdan toisessa virkkeessä rikotaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/20134 113 artiklan 7 kohtaa ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU5 103 artiklan 7 kohdan h alakohtaa sekä loukataan periaatetta, jonka mukaan vakausmaksu on määritettävä suhteessa riskiin, koska ensiksi mainitussa säännöksessä tehdään objektiivisesti epäasianmukainen ja suhteeton ero laitosten suojajärjestelmien jäsenten välillä ja suhteellistetaan IPS-indikaattoria siten, että riski-indikaattorit siltä osin kuin kyseessä ovat ”kaupankäynti, taseen ulkopuoliset vastuut, johdannaiset, monitahoisuus ja purkamismahdollisuudet” otetaan huomioon kahdesti maksuvelvollisten laitosten vahingoksi.
Kyseisellä säännöksellä loukataan myös täsmällisyysperiaatetta ja tosiseikkojen täysimääräistä huomioon ottamista koskevaa periaatetta, ja se horjuttaa yhdessä delegoidun asetuksen muiden normien kanssa tehokasta oikeussuojaa.
Kuudennen kanneperusteen mukaan päätös on vastoin ylemmän tasoista oikeussääntöä, koska siinä sovelletaan kertoimia IPS-indikaattoriin (Institutional Protection Scheme).
Kantaja väittää, että vastaaja on soveltanut delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 7 artiklan 4 kohdan toista virkettä direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 7 kohdan h alakohdan, asetuksen N:o 575/2013 113 artiklan 7 kohdan ja perusoikeuskirjan 16, 20, 41 ja 52 kohdan vastaisesti ja ettei se ole soveltanut kantajan osalta täysimääräisesti IPS-indikaattoria. Erottelu laitosten välillä IPS-indikaattorien tasolla järjestelmän vastaista ja mielivaltaista sen vuoksi, että laitosten suojajärjestelmällä on kattava suojavaikutus.
Seitsemännen kanneperusteen mukaan delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 6, 7 ja 9 artikla ja kyseisen asetuksen liite I ovat vastoin ylemmän tasoista oikeussääntöä
Seitsemännessä kanneperusteessa väitetään, että delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 6, 7 ja 9 artikla ja liite I ovat vastoin periaatetta, jonka mukaan vakausmaksu on määritettävä suhteessa riskiin, ja vastoin perusoikeuskirjan 16 ja 20 artiklaa, lisäksi niillä loukataan suhteellisuusperiaatetta ja tosiseikkojen täysimääräistä huomioon ottamista koskevaa periaatetta, koska ne perustuvat sellaiseen idealistiseen kuvaan riski-indikaattoreista ja menettelystä sekä tavoista niiden yhdistämiseksi, joka ei vastaa kaikkien maksuvelvollisten laitosten tosiasiallisia olosuhteita.
Kahdeksannen kanneperusteen mukaan perusoikeuskirjan 16 artiklaa on rikottu ja suhteellisuusperiaatetta on loukattu, koska vastaaja on laskenut oikaisukertoimet sellaisen riskiprofiilin perusteella, jossa ei täysimääräisesti ja oikeasuhteisesti oteta huomioon sitä, että todennäköisyys kriisinratkaisuun on kantajan osalta selvästi pienempi.
Yhdeksännen kanneperusteen mukaan perusoikeuskirjan 16, 20, 41 ja 52 artiklaa on rikottu, koska vastaaja laski riskiprofiilin oikaisukertoimet delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 säännösten mukaisesti, eikä käyttänyt harkintavaltaansa eikä mukauttanut riski-indikaattoreita kantajan tilanteenseen.
Kymmenennen kanneperusteen mukaan delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 20 artiklan 1 kohdan ensimmäinen virke ja 2 kohta ovat ristiriidassa direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 7 kohdan kanssa sekä sen periaatteen kanssa, jonka mukaan vakausmaksu on määritettävä suhteessa riskiin.
Yhdennentoista kanneperusteen mukaan delegoidun asetuksen (EU) 2015/63 4 – 9 artikla ja kyseisen asetuksen liite I ovat ristiriidassa tehokasta oikeussuojaa koskevan periaatteen ja oikeusvarmuuden periaatteen kanssa.
____________
1 Yhdenmukaisten sääntöjen ja yhdenmukaisen menettelyn vahvistamisesta luottolaitosten ja tiettyjen sijoituspalveluyritysten kriisinratkaisua varten yhteisen kriisinratkaisumekanismin ja yhteisen kriisinratkaisurahaston puitteissa sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta 15.7.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 806/2014 (EUVL 2014, L 225, s. 1).
2 Euroopan talousyhteisössä käytettäviä kieliä koskevista järjestelyistä 25.4.1958 annettu neuvoston asetus N:o 1 (EYVL 1958, 17, s. 385).
3  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU täydentämisestä kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyihin etukäteen suoritettavien rahoitusosuuksien osalta 21.10.2014 annettu komission delegoitu asetus (EU) 2015/63 (EUVL 2015, L 11, s. 44).
4 Luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N :o 575/2013 (EUVL 2013, L 176, s. 1).
5  Luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 15.5.2014 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2014/59/EU (EUVL 2014, L 173, s. 190).