62019CC0811
ĢENERĀLADVOKĀTA MIHALA BOBEKA [MICHAL BOBEK]
SECINĀJUMI,
sniegti 2021. gada 4. martā (
1
)
Apvienotās lietas C‑811/19 un C‑840/19
Ministerul Public– Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Direcţia Naţională Anticorupţie
pret
FQ,
GP,
HO,
IN,
piedaloties:
JM
(Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstā kasācijas tiesa, Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
un
Ministerul Public – Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție – Direcția Națională Anticorupție
pret
NC
(Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstā kasācijas tiesa, Rumānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība – LESD 325. panta 1. punkts – Kriminālprocess sakarā ar korupciju – Daļēji no Eiropas fondiem finansēti projekti – Valsts tiesību akti, kas nosaka specializācijas prasību tiesu iztiesāšanas sastāviem korupcijas lietās – Konstitucionālās tiesas lēmums, ar kuru tiek uzdots pirmajā instancē atkārtoti izskatīt nespecializētu iztiesāšanas sastāvu pieņemtos tiesas lēmumus – Tiesības uz tiesību aktos noteiktu tiesu – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otrā daļa – Tiesu neatkarība – LES 19. panta 1. punkta otrā daļa – ES tiesību pārākums – Disciplinārlietas pret tiesnešiem
I. Ievads
1.
Vai valsts konstitucionālās tiesas spriedums, kurā teikts, ka valsts augstākā tiesa nav izpildījusi savu juridisko pienākumu izveidot specializētus iztiesāšanas sastāvus, lai pirmajā instancē izskatītu koruptīvus noziedzīgus nodarījumus, kas noved pie tādu jau izspriestu lietu atkārtotas izskatīšanas, kuras saistītas ar korupciju saistībā ar ES fondu pārvaldību, ir saderīgs ar ES tiesībām?
2.
Būtībā tas ir jautājums, kas izvirzīts Tiesai šajās lietās. Saistībā ar šiem faktiem iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai LESD 325. panta 1. punkts, kā arī LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantā nostiprinātais tiesu neatkarības princips liedz pieņemt šādu konstitucionālu lēmumu. Šajās lietās tiek arī jautāts, vai Hartas 47. panta otrā daļa ietver prasību par tiesnešu specializāciju.
3.
Vairāki šajās lietās izvirzītie jautājumi pārklājas ar tiem, kas jau ir iztirzāti apvienotajās lietās C‑357/19 un C‑547/19, Euro Box Promotion u.c., kurās es šodien sniedzu atsevišķus secinājumus (
2
). Šajās lietās ir dažas kopīgas iezīmes arī ar (vairākiem) citiem lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu, kurus Tiesai 2019. gadā iesniegušas dažādas Rumānijas tiesas, par ko es iepriekš sniedzu (vadošo) atzinumu lietā Asociaţia Forumul Judecătorilor din România u.c. (
3
). Ciktāl šajās lietās izvirzītie jautājumi jau ir apskatīti šajos secinājumos, es balstīšos uz savu jau veikto analīzi.
II. Atbilstošās tiesību normas
A.
Savienības tiesības
1. PIF Konvencija
4.
Attiecīgās tiesību normas Konvencijā, kas izstrādāta, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienību K3. pantu, par Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzību (turpmāk tekstā – “PIF konvencija”) (
4
) ir atspoguļotas Euro Box Promotion secinājumu 4. un 5. punktā.
B.
Rumānijas tiesības
1. Kriminālprocesa kodekss
5.
Legea nr. 135/2010 privind Codul de procedură penală (Likums Nr. 135/2010 par Kriminālprocesa kodeksu, turpmāk tekstā – “Kriminālprocesa kodekss”) 281. panta 1. punkta a) apakšpunktā “Absolūta spēkā neesamība” starp iemesliem, kas “vienmēr izraisa spēkā neesamību”, ir ietverts noteikumu pārkāpums saistībā ar iztiesāšanas sastāviem.
6.
Kriminālprocesa kodeksa 421. panta 2. punkta b) apakšpunktā “Risinājumi, pieņemot lēmumu par apelāciju” ir noteikts: “Tiesa, lemjot par apelāciju, sniedz vienu no šiem risinājumiem:
[..]
atcelt pirmās instances spriedumu un izdot rīkojumu lietu nodot atpakaļ tiesai, kuras lēmums ir atcelts, atsaucoties uz kāda lietas dalībnieka apgalvojumu, ka tiesvedība šajā tiesā notika bez attiecīgā dalībnieka klātbūtnes, kurš vai nu netika likumīgi uzaicināts, vai arī, ja bija likumīgi uzaicināts, nevarēja ierasties un informēt tiesu par šo apstākli. Rīkojums par lietas nodošanu atpakaļ tiesai, kuras lēmums ir atcelts, tiek izdots arī tad, ja tiek konstatēts kāds no absolūtās spēkā neesamības gadījumiem, izņemot gadījumus, kad nav jurisdikcijas, un tādā gadījumā lieta tiek nodota tiesai, kurai ir jurisdikcija”.
7.
Kriminālprocesa kodeksa 426. panta 1. punkts, 428. panta 1. punkts un 432. panta 1. punkts ir atspoguļoti Euro Box Promotion secinājumu 12.–14. punktā.
2. Kriminālkodekss
8.
Grozītā un papildinātā 2009. gada 17. jūlijaLegea nr. 286/2009 privind Codul penal (Likums Nr. 286/2009 par Kriminālkodeksu) 154. un 155. pants, kas ir attiecīgās tiesību normas par noilguma režīmu, ir atspoguļoti Euro Box Promotion secinājumu 15. un 16. punktā.
3. Likums 78/2000
9.
Saskaņā ar Legea nr. 78/2000 pentru prevenirea, descoperirea şi sancţionarea faptelor de corupţie (Likums Nr. 78/2000 par koruptīvu darbību novēršanu, atklāšanu un sodīšanu, turpmāk tekstā – “Likums Nr. 78/2000”) 5. panta 1. punktu “šā likuma izpratnē Kriminālkodeksa 289.–292. pantā minētie noziedzīgie nodarījumi ir koruptīvi noziedzīgie nodarījumi, tostarp tādi, kurus izdara personas, kas minētas Kriminālkodeksa 308. pantā”.
10.
Likuma Nr. 78/2000 29. pants, kas grozīts ar Likumu Nr. 161/2003, nosaka, ka “tiek izveidotas specializēti iztiesāšanas sastāvi, lai pirmajā instancē spriestu par šajā likumā paredzētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem”.
4. Likums 304/2004
11.
Saskaņā ar Legea nr. 304/2004 privind organizarea judiciară (Likums Nr. 304/2004 par tieslietu sistēmas organizāciju, turpmāk tekstā – Likums Nr. 304/2004) 19. panta 3. punktu (
5
)“katra gada sākumā Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie [(Augstā kasācijas tiesa, Rumānija, turpmāk tekstā – “ICCJ”)] padome [..] var apstiprināt specializētu iztiesāšanas sastāvu izveidi [ICCJ] palātās [..]”.
5. Likums 303/2004
12.
Saskaņā ar Legea nr. 303/2004 privind statutul judecătorilor și procurorilor (Likums Nr. 303/2004 par tiesnešu un prokuroru statusu, turpmāk tekstā – “Likums Nr. 303/2004”) 99. panta ș) punktu (
6
)Curtea Constituțională [(Konstitucionālā tiesa, Rumānija)] lēmumu neievērošana ir uzskatāma par disciplināru pārkāpumu.
III. Fakti, tiesvedības valsts tiesās un prejudiciālie jautājumi
A.
Lieta C‑811/19
13.
Ar 2018. gada 8. februāra spriedumu, ko pasludināja ICCJ Krimināllietu palātas tiesas iztiesāšanas sastāvs trīs tiesnešu sastāvā, atbildētājiem pirmajā instancē tika piespriesti brīvības atņemšanas sodi no 2 līdz 8 gadiem par noziedzīgu nodarījumu izdarīšanu, tostarp koruptīvām darbībām (tirgošanos ar ietekmi), nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju, dokumentu viltošanu un korupcijai pielīdzināmiem noziedzīgiem nodarījumiem.
14.
Atbildētājiem izvirzītās apsūdzības bija saistītas ar trīs publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, kuru 2009. gadā rīkoja sabiedrība SC Compania de Apă Olt SA par ūdensvada un kanalizācijas tīklu remonta un paplašināšanas darbu izpildi vairākās vietās. Publiskā iepirkuma līgumi bija daļa no projekta, kuru galvenokārt (82 %) finansēja no Eiropas fondiem nozaru darbības programmas “Vide” ietvaros. Attiecībā uz koruptīviem noziedzīgiem nodarījumiem tostarp tika nolemts, ka pirmais atbildētājs, kurš iepriekš bija ieņēmis mēra, senatora un ministra amatu, pieņēma kāda uzņēmuma direktora solījumu samaksāt summu, kas vienāda ar 20 % no trīs attiecīgo publiskā iepirkuma līgumu kopējās vērtības. Tādējādi viņš faktiski saņēma 6200000 Rumānijas leju (RON) (1500000 EUR) apmaiņā pret sabiedrības SC Compania de Apă Olt SA lēmējinstitūciju locekļu, Consiliul Național pentru Soluționarea Contestațiilor (Nacionālā strīdu izšķiršanas padome, Rumānija) un apelācijas tiesas tiesnešu ietekmēšanu.
15.
Četri no pieciem atbildētājiem (apelācijas sūdzības iesniedzēji pamatlietā), kā arī Ministerul Public – Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție – Direcţia Naţională Anticorupţie (Valsts ministrija – ICCJ pakļautā prokuratūra – Nacionālais korupcijas apkarošanas direktorāts, turpmāk tekstā – “prokurors”) iesniedza apelācijas sūdzību par 2018. gada 8. februāra spriedumu ICCJ Krimināllietu palātas piecu tiesnešu iztiesāšanas sastāvā.
16.
Kamēr apelācijas tiesvedība turpinājās, Curtea Constituțională a României (turpmāk tekstā – “Konstitucionālā tiesa”) pieņēma savu 2019. gada 3. jūlija Lēmumu Nr. 417 (turpmāk tekstā – “Lēmums Nr. 417/2019”) (
7
). Šajā lēmumā, kas izdots saistībā ar procesu, kurš sākts pēc Deputātu palātas priekšsēdētāja iesnieguma, Konstitucionālā tiesa paziņoja, ka pastāv konstitucionāla rakstura juridisks konflikts starp Parlamentu, no vienas puses, un ICCJ, no otras puses, sakarā ar ICCJ nespēju izveidot specializētus iztiesāšanas sastāvus koruptīvu noziedzīgu nodarījumu izskatīšanai pirmajā instancē, tādējādi pārkāpjot Likuma Nr. 78/2000 29. panta 1. punktu.
17.
Konstitucionālā tiesa atzina, ka nespecializēta iztiesāšanas sastāva lēmums lietā izraisa sprieduma atcelšanu saskaņā ar Kriminālprocesa kodeksa 281. panta 1. punkta a) apakšpunktu. Pēdējā minētā tiesību norma skaidri paredz, ka par tiesu iztiesāšanas sastāva tiesību normu pārkāpšanu soda ar lēmuma atcelšanu. Tādējādi ICCJ izskatītās lietas, kuras šīs tiesas trīs tiesnešu iztiesāšanas sastāvi pirmajā instancē bija izsprieduši pirms 2019. gada 23. janvāra (datums, kad tika izveidoti specializētie iztiesāšanas sastāvi), ciktāl tās nebija kļuvušas res judicata, specializētajiem iztiesāšanas sastāviem būtu atkārtoti jāizskata pirmajā instancē saskaņā ar Kriminālprocesa kodeksa 421. panta 2. punkta b) apakšpunktu.
18.
Pēc Lēmuma Nr. 417/2019 publicēšanas apelācijas sūdzības iesniedzēji lūdza atzīt šā lēmuma saistošo raksturu, kā arī atzīt, ka tas ietekmē pārsūdzēto spriedumu pamatlietā. Viņi apgalvo, ka saskaņā ar Lēmumu Nr. 417/2019 pārsūdzētais spriedums ir spēkā neesošs. Trīs tiesnešu iztiesāšanas sastāvs, kas pamatlietā pasludināja spriedumu pirmajā instancē, nav specializējies koruptīvos noziedzīgos nodarījumos.
19.
Iesniedzējtiesa uzskata, ka ar Konstitucionālās tiesas Lēmumu Nr. 417/2019, ar kuru ir atcelti ICCJ Krimināllietu palātas trīs tiesnešu iztiesāšanas sastāvu noteiktā laikposmā pieņemtie spriedumi pirmajā instancē, ir pārkāpts kriminālsodu efektivitātes princips smagu nelikumīgu darbību, kas apdraud Savienības finanšu intereses, gadījumā. Tas ir tādēļ, ka tiek izraisīts, no vienas puses, kaut kas līdzīgs nesodāmībai un, no otras puses, sistēmisks risks par palikšanu nesodītam, sasniedzot noilgumu, ņemot vērā tiesvedības sarežģītību un ilgumu līdz galīgā sprieduma pasludināšanai pēc atkārtotas izskatīšanas.
20.
Turklāt iesniedzējtiesa uzskata, ka ES tiesu neatkarības princips nepieļauj, ka ar tiesu iestādes, kura neietilpst tiesu varā, spriedumu tiek paredzēti procesuāli pasākumi, ar kuriem tiek uzlikts pienākums atkārtoti izskatīt dažas lietas pirmās instances tiesā, bez būtiska iemesla apšaubot kriminālapsūdzību. ICCJ Krimināllietu palātas iztiesāšanas sastāvu, ko veido tiesneši, kuri specializējušies krimināllietu izskatīšanā, nevar uzskatīt par tādu, kas pārkāpj tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu un tiesības uz piekļuvi tiesai. Tādējādi iesniedzējtiesa uzskata, ka Savienības tiesības nepieļauj tādas tiesu iestādes kā Konstitucionālā tiesa lēmuma seku saistošo raksturu, kas izslēdz valsts tiesas jurisdikciju izvērtēt pārākuma principa piemērošanu.
21.
Šādos apstākļos Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstā kasācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālos jautājumus:
“1)
Vai [LES] 19. panta 1. punkts, [LESD] 325. panta 1. punkts, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/849 (2015. gada 20. maijs) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 684/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK [(OV 2015, L 141, 73. lpp.)], 58. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2017/1371 (2017. gada 5. jūlijs) par cīņu pret krāpšanu, kas skar Savienības finanšu intereses, izmantojot krimināltiesības [(OV 2017, L 198, 29. lpp.)], 4. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka iestāde, kas neietilpst tiesu varā, [Konstitucionālā tiesa], pieņem lēmumu par procesuālo iebildi saistībā ar iztiesāšanas sastāva iespējamo nelikumību, ņemot vērā [ICCJ] tiesnešu specializācijas principu (kas nav paredzēts Rumānijas Konstitūcijā), un uzliek tiesu iestādei pienākumu nosūtīt apelācijas instancē (pēc būtības) izskatāmās lietas atpakaļ atkārtotai izskatīšanai pirmās instances tiesā, tajā pašā sastāvā?
2)
Vai [LES] 2. pants un [Hartas] 47. panta [otrā daļa] ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka iestāde, kas neietilpst tiesu varā, konstatē augstākās instances tiesas palātas iztiesāšanas sastāva nelikumību (iztiesāšanas sastāvi, kas sastāv no amatā esošiem tiesnešiem, kuri iecelšanas amatā brīdī tostarp atbilda specializācijas prasībai, kas ir nepieciešama iecelšanai amatā augstākās instances tiesas Krimināllietu palātā)?
3)
Vai Savienības tiesību pārākums ir jāinterpretē tādējādi, ka tas atļauj valsts tiesai nepiemērot konstitucionālās tiesas lēmumu, kurā ir interpretēta norma, kam ir zemāks rangs nekā konstitūcijai un kas attiecas uz [ICCJ] organizāciju un ir iekļauta valsts tiesību aktos par korupcijas novēršanu, atklāšanu un sodīšanu – norma, kuru sešpadsmit gadus tiesu iestāde interpretē pastāvīgi tādā pašā veidā?
4)
Vai saskaņā ar [Hartas] 47. pantu princips par brīvu piekļuvi tiesu sistēmai ietver tiesnešu specializāciju un specializētu iztiesāšanas sastāvu izveidi augstākas instances tiesā?”
B.
Lieta C‑840/19
22.
Ar 2017. gada 26. maija spriedumu bijušajam ministram un parlamenta deputātam piesprieda četru gadu cietumsodu par koruptīvu noziedzīgu nodarījumu izdarīšanu saistībā ar ES fondiem. Šo spriedumu pasludināja [ICCJ] trīs tiesnešu iztiesāšanas sastāvā.
23.
Atbildētājs apsolīja uzrunāt Jaši pilsētas (Rumānija) mēru trešās personas labā, kurš tagad ir apsūdzības liecinieks pamatlietā. Atbildētājam bija jāmudina mērs piekrist, ka ar trešās personas uzņēmumu tiek parakstīts līgums saistībā ar autotransporta vadības projektu, un jānodrošina netraucēta līguma izstrāde apmaiņā pret komisijas maksu 5 % apmērā no šā līguma vērtības. Attiecīgā līguma paredzamā vērtība bija 69614309 RON (bez PVN). To finansēja no ES fondiem reģionālās darbības attīstības programmas ietvaros. Atbildētājam faktiski tika samaksāta summa 3400000 RON apmērā. Ar šo spriedumu arī tika piespriests atbildētājam konfiscēt 303118 RON (aptuveni 68000 EUR) un 30000 EUR.
24.
Pirmajā instancē atbildētājs (apelācijas sūdzības iesniedzējs pamatlietā) un prokurors iesniedza apelācijas sūdzību par šo spriedumu ICCJ Krimināllietu palātas piecu tiesnešu iztiesāšanas sastāvā. Ar 2018. gada 28. jūnija spriedumu ICCJ piecu tiesnešu iztiesāšanas sastāvā daļēji apmierināja apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniegto apelācijas sūdzību un atcēla 30000 EUR konfiskācijas sodu, taču atstāja spēkā apelācijas sūdzības iesniedzējam piespriesto četru gadu brīvības atņemšanas sodu.
25.
Tiklīdz šis spriedums bija kļuvis galīgs, tika publicēts Konstitucionālās tiesas Lēmums Nr. 685/2018 (
8
). Minētajā lēmumā Konstitucionālā tiesa norādīja, ka starp Parlamentu, no vienas puses, un ICCJ, no otras puses, pastāv konstitucionāla rakstura juridisks konflikts, kas izriet no tā, ka tikai četri piecu tiesnešu iztiesāšanas sastāva locekļi bija iecelti izlozes kārtībā. Attiecībā uz minētā konstatējuma sekām Konstitucionālā tiesa noteica, ka Lēmums Nr. 685/2018 ir piemērojams arī galīgiem spriedumiem, ja pusēm vēl nav beigušies termiņi ārkārtas pārsūdzības līdzekļu izmantošanai.
26.
Pēc Konstitucionālās tiesas Lēmuma Nr. 685/2018 publicēšanas gan apelācijas sūdzības iesniedzējs, gan prokurors iesniedza ārkārtas apelācijas sūdzību, lūdzot atcelt 2018. gada 28. jūnija spriedumu.
27.
Attiecīgi ar 2019. gada 25. februāra un 2019. gada 20. maija spriedumiem ICCJ piecu tiesnešu iztiesāšanas sastāvs pēc Konstitucionālās tiesas Lēmuma Nr. 685/2018 apmierināja prasību par atcelšanu. Tas atcēla 2018. gada 28. jūnija spriedumu kopumā un lika atkārtoti izskatīt apelācijas sūdzības iesniedzēja un prokurora iesniegtās apelācijas sūdzības par 2017. gada 26. maija spriedumu.
28.
Kamēr vēl nebija izskatīta minētā apelācijas sūdzība, Konstitucionālā tiesa pieņēma Lēmumu Nr. 417/2019. Pēc minētā sprieduma publicēšanas apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdza atzīt, ka tas ir saistošs un ietekmē 2017. gada 26. maija spriedumu, jo spriedumu pasludinājušais trīs tiesnešu iztiesāšanas sastāvs nebija specializējies korupcijas jomā.
29.
Šādos apstākļos Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstā kasācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālos jautājumus:
“1)
Vai [LES] 19. panta 1. punkts, [LESD] 325. panta 1. punkts un [Direktīvas 2017/1371] 4. pants, kas pieņemti, ievērojot [LESD] 83. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka iestāde, kura neietilpst tiesu varā, [Konstitucionālā tiesa], pieņem lēmumu, kas prasa atkārtoti izskatīt korupcijas lietas, kuras izskatītas noteiktā termiņā un kuras ir pārsūdzības posmā, pamatojoties uz nespēju Augstākajā tiesā izveidot iztiesāšanas sastāvus, kas specializējušies šajā jomā, atzīstot arī to tiesnešu specializāciju, kuri bija iekļauti to sastāvā?
2)
Vai [LES] 2. pants un [Hartas] 47. panta [otrā daļa] ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj to, ka iestāde, kas neietilpst tiesu varā, konstatē augstākās instances tiesas palātas iztiesāšanas sastāva nelikumību (iztiesāšanas sastāvi, kas sastāv no amatā esošiem tiesnešiem, kuri iecelšanas amatā brīdī tostarp atbilda specializācijas prasībai, kas ir nepieciešama iecelšanai amatā augstākās instances tiesā)?
3)
Vai Savienības tiesību pārākums ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to valsts tiesai ir atļauts nepiemērot saskaņā ar valsts tiesībām saistošu Konstitucionālās tiesas lēmumu, kas ir pasludināts lietā, kura ir saistīta ar konstitucionālu konfliktu?”
C.
Tiesvedība Tiesā
30.
Iesniedzējtiesa abās lietās C‑811/19 un C‑840/19 lūdza tās izskatīt paātrinātā tiesvedībā atbilstoši Tiesas Reglamenta 105. panta 1. punktam. Ar 2019. gada 28. novembra un 2019. gada 16. decembra lēmumiem Tiesas priekšsēdētājs apstiprināja paātrinātās procedūras piemērošanu attiecīgi lietā C‑811/19 un lietā C‑840/19. Ar Tiesas priekšsēdētāja 2020. gada 26. februāra lēmumu lietas tika apvienotas mutvārdu procesa un sprieduma taisīšanas nolūkā.
31.
Lietā C‑811/19 rakstveida apsvērumus iesniedza šādas puses: pirmais apelācijas sūdzības iesniedzējs, prokurors, Polijas un Rumānijas valdības, kā arī Eiropas Komisija.
32.
Lietā C‑840/19 rakstveida apsvērumus iesniedza šādas puses: apelācijas sūdzības iesniedzējs, prokurors, Rumānijas un Polijas valdības, kā arī Komisija.
33.
Pirmais apelācijas sūdzības iesniedzējs lietā C‑811/19, apelācijas sūdzības iesniedzējs lietā C‑840/19, prokurors, Rumānijas valdība un Komisija atbildēja uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem, uz kuriem jāatbild rakstiski.
IV. Analīze
34.
Turpinājumā ir izklāstīta šo secinājumu struktūra. Pirmkārt, es pievērsīšos iebildumiem par attiecīgo pušu izvirzīto prejudiciālo jautājumu pieņemamību (A). Otrkārt, īsi izklāstīšu ES tiesisko regulējumu, norādot attiecīgās ES tiesību normas, kas piemērojamas šīm lietām (B). Treškārt, izvērtēšu Tiesai uzdotos jautājumus pēc būtības (C).
A.
Prejudiciālo jautājumu pieņemamība
1. Lieta C‑811/19
35.
Polijas valdība apgalvo, ka jautājumi lietā C‑811/19 nav pieņemami. Šī valdība uzskata, ka iesniedzējtiesa neprasa ES tiesību interpretāciju, bet faktiski pieprasa valsts sprieduma satura pārbaudi. Prejudiciālā nolēmuma procedūras ietvaros Tiesai nav jāpārbauda valsts tiesu spriedumi pēc būtības, spriežot par to, vai valsts tiesām ir pienākums izpildīt citu valsts tiesu lēmumus. Turklāt šī valdība apgalvo, ka Tiesas atbilde uz prejudiciālajiem jautājumiem nav nepieciešama, lai izspriestu strīdu pamatlietā. Pamatlieta attiecas uz pilnībā iekšēju situāciju, kas neskar nevienu jomu, kurā Savienībai būtu kādas pilnvaras. Turklāt Harta tiek piemērota tikai tad, ja dalībvalstis īsteno ES tiesības, kas šajā gadījumā tā nav.
36.
Manuprāt, Polijas valdības iebildumi nav atbalstāmi.
37.
Pirmkārt, argumenti par Savienības kompetences trūkumu tiesu organizācijas jomā attiecas uz Tiesas jurisdikciju un uz lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepieņemamību. Jebkurā gadījumā Savienībai nav tiešas likumdošanas kompetences vispārējās tiesu organizācijas jomā. Tomēr ir arī skaidrs, ka dalībvalstīm ir pienākums ievērot LES 2. panta un 19. panta 1. punkta, LESD 325. panta 1. punkta, kā arī Hartas 47. panta prasības, kad tās izstrādā savus noteikumus un izmanto praksi, kas ietekmē ES tiesību piemērošanu un izpildi valstī. Šī loģika nav atkarīga no teritorijas. Tā ir un vienmēr ir bijusi atkarīga no sastopamības, ņemot vērā ES ierobežojumus attiecībā uz noklusēto valsts procesuālo autonomiju. Tas var būt saistīts ar jebkuru valsts struktūru vai procedūru elementu, ko izmanto ES tiesību izpildei valstī.
38.
Tāpēc ir pietiekami norādīt, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas specifiski uz ES tiesību, jo īpaši LES 2. panta un 19. panta 1. punkta, LESD 325. panta 1. punkta, Direktīvas 2015/849 un Direktīvas 2017/1371, kā arī Hartas 47. panta piemērošanas jomu, tāpēc Tiesas kompetencē ir pieņemt nolēmumu par šo lūgumu kopumā (
9
).
39.
Otrkārt, attiecībā uz jautājumu, vai Tiesas atbilde ir nepieciešama, lai iesniedzējtiesa varētu izspriest pamatlietu LESD 267. panta izpratnē (
10
), būtu jāatzīmē, ka visi lietā C‑811/19 uzdotie jautājumi tiek iesniegti iesniedzējtiesā izskatāmo apelācijas sūdzību analīzes ietvaros. No minētās tiesas sniegtajiem paskaidrojumiem izriet, ka tās lēmums par pirmās instances sprieduma atcelšanu un lietu nodošanu atkārtotai izskatīšanai (pirmās instances) triju tiesnešu iztiesāšanas sastāvam ir atkarīgs no Tiesas atbildēm uz uzdotajiem jautājumiem. Šo jautājumu mērķis ir precīzi noteikt, vai Konstitucionālās tiesas lēmums, ar kuru tiek noteikta lietu atkārtota izskatīšana, ir saskaņā ar citām ES tiesību normām, kuru interpretācija tiek prasīta (pirmais, otrais un trešais jautājums), un vai šādu lēmumu var atstāt neizpildītu, pamatojoties uz ES tiesību pārākuma principu (ceturtais jautājums).
40.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, šķiet, ka prejudiciālie jautājumi atbilst prasībai par “vajadzību” LESD 267. panta izpratnē. Tādējādi tie ir pieņemami.
2. Lieta C‑840/19
41.
Attiecībā uz prejudiciālo jautājumu pieņemamību lietā C‑840/19 Polijas valdība ir iesniegusi apsvērumus, kas būtībā ir identiski apsvērumiem lietā C‑811/19.
42.
Apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka nav vajadzības sniegt prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar LESD 267. pantu. ICCJ ir tikai aicināta izlemt procesuālu jautājumu, kas ir pārsūdzētā sprieduma absolūtas spēkā neesamības pasludināšana. Šādam nolūkam nav vajadzīgs iepriekšējs Tiesas nolēmums. Turklāt attiecībā uz otro jautājumu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka tas nerada problēmu saistībā ar pamatlietā piemērojamo ES tiesību interpretāciju. Līdzīgi argumenti tiek izvirzīti attiecībā uz trešo jautājumu.
43.
Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējs ir arī norādījis, ka rīkojumā par prejudiciālā jautājuma uzdošanu ir nepareizi atspoguļoti fakti, iekļaujot elementus, kas nav saistīti ar attiecīgo pamatlietas materiālu, lai varētu tikt izveidota saikne ar Savienības finanšu interesēm nolūkā nodrošināt lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību. Ne viņam izvirzītās apsūdzības, ne viņa sods pirmajā instancē tieši neattiecas uz koruptīvu noziedzīgu nodarījumu tāda publiskā iepirkuma ietvaros, ko finansē no ES fondiem. Iesniedzējtiesas izmantotā informācija ir ņemta no citas krimināllietas, kurā viņš nav iesaistīts. Tāpat apelācijas sūdzības iesniedzējs attiecībā uz pirmo jautājumu apgalvo, ka iesniedzējtiesa ir sniegusi nepilnīgu informāciju par valsts tiesisko regulējumu. Līdzīgā kārtā informācija par Konstitucionālo tiesu un tās nolēmumu Lēmumā Nr. 417/2019 ir nepilnīga un daļēji neprecīza.
44.
Manuprāt, neviens no argumentiem, kas izvirzīti, lai apstrīdētu pieņemamību, nevar tikt atbalstīts.
45.
Pirmkārt, šo secinājumu 37.–40. punktā iepriekš izklāstītie apsvērumi, kas attiecas gan uz Tiesas jurisdikciju, gan uz Tiesas atbilžu vajadzību LESD 267. panta izpratnē lietā C‑811/19, ir vienlīdz piemērojami attiecībā uz praktiski tiem pašiem argumentiem, kas iesniegti lietā C‑840/19.
46.
Otrkārt, nevar atbalstīt arī apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzītos papildu argumentus par jautājumu pieņemamību.
47.
Attiecībā uz pirmo argumentu grupu jāatgādina, ka tiesvedība saskaņā ar LESD 267. pantu ir balstīta uz skaidru funkciju nošķiršanu starp valstu tiesām un Tiesu. Tikai iesniedzējtiesai ir kompetence vākt un novērtēt faktus izskatāmajā lietā, kā arī interpretēt un piemērot valsts tiesību aktus. Tiesas pienākums nav pārbaudīt likumdošanas un faktiskā konteksta precizitāti, par kura noteikšanu atbild valsts tiesa (
11
). Turklāt attiecībā uz argumentiem par to, ka šī lieta nav saistīta ar Savienības finanšu interesēm, jāatzīmē, ka vajadzība noteikt, vai LESD 325. panta 1. punkts ir piemērojams tādā situācijā kā šajā pamatlietā, ir tieši pirmā jautājuma priekšmets.
48.
Tā rezultātā lietā C‑840/19 uzdotie jautājumi ir pieņemami.
B.
Piemērojamās Savienības tiesības
49.
Ar dažādiem jautājumiem, kas uzdoti abās apvienotajās lietās, kuras iesniegtas Tiesā, ICCJ būtībā jautā par LES 2. panta un 19. panta 1. punkta, Hartas 47. panta, LESD 325. panta 1. punkta, kā arī Direktīvas 2015/849 un Direktīvas 2017/1371 interpretāciju. Sākumā analizēšu, kuras no šim ES tiesību normām ir būtiskas šīs lietas vajadzībām.
1. LES 2. pants un 19. panta 1. punkts
50.
Kā minēts AFJR secinājumos (
12
) un Euro Box Promotion secinājumos (
13
), pašreizējā Tiesas judikatūrā LES 19. panta 1. punkta otrā daļa ir piemērojama, ja valsts iestāde kā tiesa drīkst izlemt jautājumus par ES tiesību piemērošanu vai interpretāciju (
14
). Nav šaubu, ka ICCJ, kas ir tiesu iestāde, kuras neatkarību varētu ietekmēt Konstitucionālās tiesas lēmums, par ko ir runa šajā gadījumā, ir valsts tiesu iestāde, kuru parasti sasauc kā tiesu, lai lemtu par jautājumiem saistībā ar ES tiesību piemērošanu vai interpretāciju.
51.
Turklāt attiecībā uz LES 2. pantu, kas minēts otrajā jautājumā gan lietā C‑811/19, gan lietā C‑840/19, šķiet, ka šo lietu nolūkā nav vajadzības veikt skaidru šīs tiesību normas analīzi. Tiesiskuma princips, kas ir viena no Savienības pamatā esošajām vērtībām, ir nodrošināts ar tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un pamattiesībām uz taisnīgu tiesu – šo tiesību neatņemama daļa savukārt ir tiesu neatkarības princips (
15
). Hartas 47. pants, kā arī LES 19. panta 1. punkta otrā daļa tādējādi precīzāk izsaka šo LES 2. pantā izklāstītās tiesiskuma vērtības dimensiju (
16
).
2. SPM lēmums (un Harta)
52.
Līdzīgi kā Euro Box Promotion u.c. (C‑357/19 un C‑547/19) gadījumā arī šajā lietā abi rīkojumi par prejudiciālu jautājumu uzdošanu nerada īpašus jautājumus attiecībā uz Komisijas Lēmumu 2006/928/EK (2006. gada 13. decembris), ar ko izveido mehānismu, lai nodrošinātu sadarbību un pārliecinātos par Rumānijā sasniegto, novēršot noteiktus trūkumus tādās jomās kā tiesu sistēmas reforma un cīņa pret korupciju (turpmāk tekstā – “SPM lēmums”) (
17
). Minētais lēmums tomēr ir bijis pamats visām iepriekšējām lietām, kas tika izskatītas pirmajā lietu grupā (AFJR un paralēlā lietā Statul Român – Ministerul Finanţelor Publice (
18
)). Uz to arī ir atsauce citā lietā otrajā lietu grupā, proti, lietā C‑379/19, DNA‑ Serviciul Teritorial Oradea, kurā es šodien sniedzu paralēlus secinājumus.
53.
Izņemot pirmo apelācijas sūdzības iesniedzēju lietā C‑811/19, visas attiecīgās puses, kuras rakstiski atbildēja uz pirmās instances tiesas uzdotajiem jautājumiem, bija vienisprātis, ka SPM lēmums – jo īpaši, ņemot vērā tā pielikumā minēto 1. un 3. kritēriju – ir piemērojams attiecībā uz jautājumiem, kas izvirzīti šajās lietās saistībā ar korupcijas apkarošanu, tiesiskumu un tiesu neatkarības garantēšanu.
54.
To iemeslu dēļ, kurus es sīki izklāstīju Euro Box Promotion secinājumos (
19
) un kuri ir vienlīdz piemērojami arī šīm lietām, tostarp tādēļ, ka attiecīgā valsts tiesību norma ir valsts konstitucionālās tiesas lēmums, SPM lēmums ir piemērojams arī šīm lietām. Līdz ar to kļūst piemērojams arī Hartas 47. pants, jo SPM lēmums izraisīja tā piemērošanas jomu saskaņā ar Hartas 51. panta 1. punktu.
3. LESD 325. panta 1. punkts (un Harta)
55.
Saskaņā ar LESD 325. panta 1. punktu dalībvalstis apkaro krāpšanu un citādu nelikumīgu rīcību, kas apdraud Savienības finanšu intereses, veicot pasākumus, kuriem jāattur no šādas rīcības, kā arī jānodrošina efektīva aizsardzība dalībvalstīs. Tāpēc LESD 325. panta 1. punkta piemērojamība paredz tādu krāpšanas vai citādas nelikumīgas rīcības esamību, kas var ietekmēt Savienības finanšu intereses. Tas liek uzdot jautājumu, vai tas tā ir attiecībā pret apstākļiem, kas ir šo lietu pamatā.
56.
Manuprāt, uz šo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši. Pirmkārt, LESD 325. panta 1. punkts ir piemērojams noziedzīgiem nodarījumiem, kas saistīti ar korupciju saistībā ar projektiem, kurus finansē no ES fondiem (a). Otrkārt, tas, ka apelācijas sūdzības iesniedzējiem pamatlietā izvirzītās apsūdzības neattiecas uz noziedzīgiem darījumiem, kuros ir skaidra norāde uz Savienības finanšu interesēm, šajā ziņā nav būtiski (b).
a) Attiecībā uz korupciju, kas saistīta ar ES fondiem, piemēro LESD 325. pantu (un PIF konvenciju)
57.
Pirmais apelācijas sūdzības iesniedzējs lietā C‑811/19 savās atbildēs uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem ir norāda, ka LESD 325. panta 1. punkts nav piemērojams viņa lietai. Ne visi koruptīvie noziedzīgie nodarījumi, kas saistīti ar projektiem, kurus finansē no ES fondiem, ietekmē Savienības finanšu intereses. LESD 325. panta 1. punktā ir noteikts pienākums uzlikt kriminālsodus tikai nopietnas krāpšanas gadījumos, uz kuriem attiecas PIF konvencija. Turklāt pirmais apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka nav apgalvots, ka, lemjot par līgumiem, attiecībā uz kuriem viņš tika atzīts par vainīgu saistībā ar tirgošanos ar ietekmi, tieši vai netieši nav ievēroti noteikumi par līdzekļu piešķiršanu vai par publisko iepirkumu. Turklāt viņš norāda, ka PIF konvencija un tās protokoli nav piemērojami, jo viņa lietā nav pārrobežu elementu un ka viņš nav apsūdzēts par pasīviem koruptīviem noziedzīgiem nodarījumiem, uz kuriem attiecas PIF konvencijas Pirmais protokols, kā arī viņš nav apsūdzēts par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu saistībā ar smagu krāpšanu PIF konvencijas nozīmē.
58.
Apelācijas sūdzības iesniedzējs lietā C‑840/19, Rumānijas valdība, prokurors un Komisija savās atbildēs uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem ir norādījuši, ka LESD 325. panta 1. punkts un it īpaši frāze “citāda nelikumīga rīcība” attiecas uz koruptīviem noziedzīgiem nodarījumiem, kas saistīti ar projektiem vai līgumiem, kurus finansē no ES fondiem.
59.
Es pilnībā piekrītu. Vispārējo iemeslu dēļ, kurus es sīki paskaidroju Euro Box Promotion secinājumos (
20
), LESD 325. panta 1. punktā minētā “citāda nelikumīga rīcība” var ietvert visus koruptīvos noziedzīgos nodarījumus, kas izdarīti saistībā ar ES fondu līdzekļu izlietošanu.
60.
Papildu argumenti, kurus pirmais apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirzīja lietā C‑811/19, šajā saistībā, šķiet, vairs nav būtiski. Pirmkārt, nekas pamato viņa apgalvojumu, ka tikai nopietnas krāpšanas gadījumi, uz kuriem attiecas PIF konvencija, ietilpst LESD 325. panta 1. punkta piemērošanas jomā. Tieši pretēji, LESD 325. panta 1. punktā ietvertais izteiciens “citāda nelikumīga rīcība” apstiprina šīs tiesību normas plašāku piemērošanas jomu (
21
).
61.
Otrkārt, šī “citādas nelikumīgas rīcības” izpausme koruptīvās darbībās, kas saistītas ar ES fondu finansētu projektu vadību vai to piešķiršanu, neparedz papildu ES noteikumu pārkāpumu saistībā ar ES līdzekļu piešķiršanu vai publisko iepirkumu. Kā iesniedzējtiesa paskaidro abos lūgumos sniegt prejudiciālu nolēmumu, pirmais apelācijas sūdzības iesniedzējs lietā C‑811/19, kā arī apelācijas sūdzības iesniedzējs lietā C‑840/19 ar savu rīcību, kas ir pamats attiecīgajiem noziedzīgajiem nodarījumiem, ir ieguvuši nozīmīgu procentuālo daļu no publiskā iepirkuma projektu vērtības, kurus (lielā mērā) finansē no ES fondiem. Tādēļ no tā izriet, ka attiecīgie koruptīvie noziedzīgie nodarījumi kaitē Savienības finanšu interesēm, jo tie rada nopietnu iejaukšanos likumīgā projektu piešķiršanā, kas finansēti no ES fondiem, un līdz ar to arī pareizā šādu līdzekļu piešķiršanā un izmantošanā.
62.
Treškārt, lai piemērotu LESD 325. panta 1. punktu, nav vajadzīga pārrobežu saikne. Ceturtkārt, valsts tiesai ir jāpārbauda, vai uz attiecīgajiem noziedzīgajiem nodarījumiem attiecas kāds no PIF konvencijas un tās protokola specifiskajām tiesību normām (attiecībā uz noziedzīgiem nodarījumiem, kas saistīti ar korupciju). Neatkarīgi no šo instrumentu piemērojamības attiecīgie noziedzīgie nodarījumi, it īpaši tirgošanās ar ietekmi saistībā ar ES fondu finansēta publiskā iepirkuma līguma piešķiršanu, paši par sevi ir ietverti LESD 325. panta 1. punkta frāzē “citāda nelikumīgas rīcība” un tādējādi jau ietilpst ES tiesību piemērošanas jomā.
b) Saikne starp kriminālapsūdzībām un Savienības finanšu interesēm
63.
Pirmais apelācijas sūdzības iesniedzējs lietā C‑811/19 un apelācijas sūdzības iesniedzējs lietā C‑840/19 savās rakstiskajās atbildēs uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem ir norādījuši uz LESD 325. panta 1. punktā ietverto prasību, ka saiknei starp noziedzīgajiem nodarījumiem un Savienības finanšu interesēm ir skaidri jāizriet no noziedzīga nodarījuma definīcijas. Pirmais apelācijas sūdzības iesniedzējs lietā C‑811/19 apgalvo, ka tikai šāda pieeja varētu garantēt tiesības uz aizstāvību. Apelācijas sūdzības iesniedzējs lietā C‑840/19 apgalvo, ka nedz izvirzītās apsūdzības, nedz arī pret viņu pasludinātie spriedumi īpaši neattiecas uz krāpšanu saistībā ar ES finansētiem projektiem. Kaut arī Rumānijas tiesiskā sistēma ietver īpašus noziedzīgus nodarījumus, kas saistīti ar Savienības finanšu interesēm, apelācijas sūdzības iesniedzējam nav izvirzītas apsūdzības par tādiem nodarījumiem (
22
).
64.
Es nepiekrītu šādam apgalvojumam.
65.
Pirmkārt, LESD 325. panta 1. punkta piemērošanas joma nevar aprobežoties ar efektīvu sankciju izpildi tikai par tādiem valsts tiesību sistēmā ieviestiem īpašiem noziedzīgiem nodarījumiem, kuros ir skaidra atsauce uz Savienības finanšu interesēm vai pat uz ES līdzekļiem. Tas padarītu šo ES tiesību normu primāro tiesību piemērošanas jomu atkarīgu no valstī noteiktu konkrētu noziegumu definīcijas.
66.
Kā pareizi norādījuši Komisija, Rumānijas valdība un prokurors, tam, vai Savienības finanšu intereses ir vai nav skartas, nevajadzētu būt atkarīgam no konkrētā noziedzīgā nodarījuma skaidras definīcijas valsts tiesību aktos. Tas jānovērtē, ņemot vērā plašāku faktu sistēmu. Patiešām, kā apgalvo Rumānijas valdība, valsts finanšu intereses un Savienības finanšu intereses bieži ir savstarpēji saistītas. Saskaņā ar valsts tiesību aktiem saikne starp vispārējiem noziedzīgiem nodarījumiem un noziedzīgiem nodarījumiem, kas īpaši attiecas uz Savienības finanšu interesēm, nevar būt skaidra sadalījuma priekšmets, kad līdzekļus administrē viena un tā pati struktūra un tie ir savstarpēji saistīti dažādos līdzfinansētos projektos.
67.
Otrkārt, attiecībā uz prasību ievērot tiesības uz aizstāvību, es nesaprotu, kā tas, ka LESD 325. panta 1. punkts varētu būt piemērojams, (automātiski) nozīmētu jebkādu tiesību uz aizstāvību pārkāpumu.
68.
Treškārt un visbeidzot, atgādināšu, ka secinājums par LESD 325. panta 1. punkta un, iespējams, arī PIF konvencijas 2. panta 1. punkta, un galu galā PIF konvencijas protokola 2. panta 1. punkta piemērojamību tieši noved pie Hartas piemērojamības. Patiešām, tā kā sodi un kriminālprocesi, kuri atbildētājiem ir bijuši vai kuriem tie ir pakļauti pamatlietā, nozīmē LESD 325. panta 1. punkta īstenošanu un, ievērojot valsts tiesai veicamās pārbaudes, PIF konvencijas un tās protokolu īstenošanu, Harta ir piemērojama saskaņā ar tās 51. panta 1. punktu (
23
).
4. Direktīva 2015/849 un Direktīva 2017/1371
69.
Pirmajā jautājumā gan lietā C‑811/19, gan lietā C‑840/19 ir atsauce uz Direktīvas 2017/1371 4. pantu potenciāli piemērojamu ES tiesību normu vidū. Turklāt pirmajā jautājumā lietā C‑811/19 ir atsauce arī uz Direktīvas 2015/849 58. pantu.
70.
Atbildēs uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem attiecīgās puses ir paudušas atšķirīgus viedokļus par Direktīvas 2015/849 un Direktīvas 2017/1371 piemērojamību. Tomēr, kā norāda Rumānijas valdība, saskaņā ar Tiesai sniegto informāciju fakti, par kuriem sākta kriminālvajāšana, ir pastāvējuši pirms abu direktīvu stāšanās spēkā. Tādēļ domājams, ka rezultātā abas direktīvas ir nepiemērojamas pamatlietas apstākļiem abās lietās.
5. Starpsecinājums
71.
Kopumā SPM lēmums un LESD 325. panta 1. punkts kopā ar Hartas 47. panta otro daļu, kā arī – ar nosacījumu, ka to pārbauda valsts tiesa, – PIF konvencija un tās protokols ir attiecīgās tiesību normas gan lietai C‑811/19, gan lietai C‑840/19.
72.
LES 19. panta 1. punkta otrā daļa un LES 2. pants arī ir piemērojami minētajās lietās. Tomēr ir grūti saprast, kādu papildu saturu vai skaidrību šīs tiesību normas varētu sniegt šajās lietās, kas jau nebūtu ietverti iepriekš minētajās konkrētajās tiesību normās (
24
). Šā iemesla dēļ Hartas 47. panta otro daļu uzskata par attiecīgo tiesisko regulējumu, jo gan SPM lēmums, gan LESD 325. panta 1. punkts izraisa Hartas piemērojamību.
C.
Vērtējums
73.
Lai izskatītu prejudiciālos jautājumus šajās lietās, vispirms īsi izklāstīšu valsts tiesisko kontekstu (1). Otrkārt, pievērsīšos otrajiem jautājumiem lietās C‑811/19 un C‑840/19, kā arī ceturtajam jautājumam lietā C‑811/19, kas attiecas uz Hartas 47. panta interpretāciju. Jo īpaši izvērtēšu, vai šī tiesību norma paredz tiesnešu specializāciju (2). Treškārt, izskatīšu pirmo jautājumu abās lietās galvenokārt no LESD 325. panta 1. punkta viedokļa (3), pirms īsumā pakavēšos pie tiesu neatkarības principa (4). Noslēgšu ar ES tiesību pārākuma principu, tādējādi atbildot uz trešo jautājumu abās lietās (5).
1. Atbilstošās valsts tiesību normas
74.
Likuma Nr. 78/2000 29. pants, kas grozīts ar Likumu Nr. 161/2003, paredz, ka tiek izveidoti specializēti iztiesāšanas sastāvi, lai pirmajā instancē spriestu par šajā likumā paredzētajiem koruptīvajiem noziedzīgajiem nodarījumiem. Šķiet, ka ICCJ šos iztiesāšanas sastāvus izveidoja tikai pēc ICCJ padomes 2019. gada 23. janvāra Lēmuma Nr. 14 pieņemšanas (turpmāk tekstā – “Lēmums Nr. 14/2019”).
75.
Saskaņā ar iesniedzējtiesas viedokli lietā C‑840/19 no ICCJ judikatūras par tiesu iztiesāšanas sastāvu, kas pirmajā instancē izlemj Likumā Nr. 78/2000 ietvertos noziedzīgos nodarījumus, izriet, ka visiem ICCJ Krimināllietu palātas tiesnešiem ir kompetence pirmajā instancē izskatīt visas lietas, kuras ietilpst šīs tiesas jurisdikcijā (
25
). Rezultātā un pamatojoties uz Likuma Nr. 304/2004 19. panta 3. punkta un Likuma Nr. 78/2000 29. panta interpretāciju, kā arī ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību tiesas (turpmāk tekstā – “ECT”) judikatūru, ICCJ ir atzinusi, ka pamati, kas saistīti ar trīs tiesnešu iztiesāšanas sastāva nelikumību, balstoties uz specializācijas prasību, ir nepamatoti. Tādējādi nebija vajadzības piemērot absolūtas spēkā neesamības sankciju.
76.
ICCJ padome ar savu Lēmumu Nr. 14/2019 noteica, ka visi ICCJ iztiesāšanas sastāvi, kas izspriež krimināllietas, ir koruptīvos noziedzīgos nodarījumos specializēti iztiesāšanas sastāvi, lai visi ICCJ trīs tiesnešu iztiesāšanas sastāvi turpinātu darboties kā specializēti iztiesāšanas sastāvi saskaņā ar Likuma Nr. 78/2000 29. panta 1. punktu.
77.
Pēc Deputātu palātas priekšsēdētāja ierosinātā pasākuma Konstitucionālā tiesa ar Lēmumu Nr. 417/2019 konstatēja konstitucionāla rakstura juridiska konflikta esamību starp Parlamentu un ICCJ. Šis konflikts radās tāpēc, ka pretēji tam, ko paredz Likuma Nr. 78/2000, kas grozīts ar Likumu Nr. 161/2003, 29. panta 1. punkts, ICCJ nebija izveidojusi pirmās instances specializētos iztiesāšanas sastāvus, lai lemtu par koruptīviem noziedzīgiem nodarījumiem. Ar atteikumu izveidot specializētus iztiesāšanas sastāvus ICCJ nav ņēmusi vērā pienākumu ievērot tiesību aktus, pārkāpjot tiesiskuma un konstitucionālās lojalitātes prasības, un tas ir izraisījis iejaukšanos Rumānijas parlamenta kā likumdevēja institucionālajā lomā. Konstitucionālā tiesa arī paziņoja, ka ar šo atteikumu tiek pārkāptas Rumānijas Konstitūcijas tiesību normas par tiesībām uz taisnīgu tiesu attiecībā uz tiesībām uz tiesību aktos noteiktu tiesu (
26
).
78.
Lēmuma Nr. 417/2019 rezolutīvajā daļā tika noteikts, ka ICCJ neizskatītās lietas, kuras pirmajā instancē tika izspriestas pirms ICCJ padomes Lēmuma Nr. 14/2019 un kurās nebija pieņemts galīgais spriedums, saskaņā ar Kriminālprocesa kodeksa 421. panta 2. punkta b) apakšpunktu ir jāpārskata specializētajiem izmeklēšanas sastāviem, kas izveidoti saskaņā ar Likuma Nr. 78/2000 29. panta 1. punktu.
79.
Konstitucionālā tiesa norādīja, ka lietas izskatīšana nespecializētā sastāvā, ja tas ir specializēta iztiesāšanas sastāva kompetencē, izraisa lēmuma absolūtu spēkā neesamību. Saskaņā ar Kriminālprocesa kodeksa 281. panta 1. punkta a) apakšpunktu noteikumu par tiesas iztiesāšanas sastāvu pārkāpšana izraisa absolūtu spēkā neesamību (
27
).
80.
Konstitucionālā tiesa arī atzīmēja, ka ICCJ tiesnešu specializācija attiecībā uz koruptīviem noziedzīgiem nodarījumiem nebija paredzēta nevienā tiesību normā un ka bija pienākums noteikt visu vai vismaz dažu tiesnešu specializāciju. Netika izslēgta iespēja visus tiesnešus uzskatīt par specializētiem tiesnešiem, ņemot vērā viņu izglītību un kompetenci, taču Konstitucionālā tiesa uzskatīja, ka šis aspekts tomēr ir jānosaka. Tāpēc, lai arī visus ICCJ tiesnešus varētu uzskatīt par specializētiem Likumā Nr. 78/2000 paredzēto noziedzīgo nodarījumu jomā un viņi būtu specializētos iztiesāšanas sastāvos, jo viņiem ir vajadzīgās profesionālās spējas, tas nenozīmē, ka visas iztiesāšanas sastāviem, kuros ir šie tiesneši, būtu kompetence lemt par šādiem nodarījumiem. Tas, ka visi tiesneši ir specializēti, nozīmē vienkārši to, ka, veidojot šādas iztiesāšanas sastāvus, tiesnešu izvēlē tiks ietverti visi.
81.
Tomēr attiecībā uz situāciju pēc ICCJ padomes Lēmuma Nr. 14/2019 pieņemšanas Konstitucionālā tiesa norādīja, ka pat tad, ja trūka pārredzamības ar šo lēmumu paredzēto iztiesāšanas sastāvu specializācijas noteikšanā, pēc šā lēmuma Konstitūcija vairs netika pārkāpta. Tādējādi laikposmā pēc Lēmuma Nr. 14/2019 pieņemšanas tiesību akta mērķis tika sasniegts un vairs nebija pārkāpumu (
28
).
82.
Runājot par procesuālajām sekām, Konstitucionālās tiesas Lēmums Nr. 417/2019 nozīmēja, ka visas korupcijas lietas, par kurām tika lemts laikposmā pirms Likuma Nr. 78/2000 specializācijas noteikuma stāšanās spēkā (2003. gadā) un pirms ICCJ trīs tiesnešu iztiesāšanas sastāvu Lēmuma Nr. 14/2019 (2019. gadā) pieņemšanas pirmajā instancē, kas nav kļuvuši galīgi, tiks pārskatītas pirmajā instancē. Tomēr pēc Lēmuma Nr. 14/2019 pieņemšanas, kurā tika noteikts, ka visi ICCJ krimināllietu iztiesāšanas sastāvi ir korupcijas jautājumos specializēti iztiesāšanas sastāvi, visiICCJ trīs tiesnešu iztiesāšanas sastāvi turpināja darboties kā specializētie iztiesāšanas sastāvi saskaņā ar Likuma Nr. 78/2000 29. panta 1. punktu pēc Konstitucionālās tiesas Lēmuma Nr. 417/2019 pieņemšanas.
83.
Kopumā, pieņemot, ka esmu pareizi sapratis nacionālo kontekstu, šķiet, ka jautājuma pamatā ir oficiāla apzīmējuma neesamība. Tomēr, tiklīdz ICCJ oficiāli noteica, ka visi tās krimināllietu iztiesāšanas sastāvi ir korupcijas jautājumos specializēti iztiesāšanas sastāvi, tie paši iztiesāšanas sastāvi tieši tādā pašā sastāvā kļuva par likumīgi izveidotiem.
2. Tiesnešu specializācija un tiesības uz tiesību aktos noteiktu tiesu
84.
Ar ceturto jautājumu iesniedzējtiesa lietā C‑811/19 jautā, vai Hartas 47. pants ietver prasību par tiesnešu specializāciju un specializētu iztiesāšanas sastāvu izveidi augstākajā tiesā, piemēram, ICCJ. Otrajos jautājumos lietās C‑811/19 un C‑840/19 būtībā tiek vaicāts, vai Hartas 47. panta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tā izslēdz Konstitucionālās tiesas Lēmumu Nr. 417/2019.
85.
Šiem jautājumiem ir divi atsevišķi slāņi. Pirmkārt, vai tiesnešu specializācija ir daļa no Hartas 47. panta (autonomā) standarta, kura neievērošana nozīmētu neatbilstību ES tiesībām? Otrkārt, vai Hartas 47. pants nepieļautu nelikumības pasludināšanu, pamatojoties uz to, ka valsts tiesību norma, kas paredz tiesnešu specializāciju, nav izpildīta, tādējādi potenciāli izvirzot jautājumus par tiesībām uz nacionālu definīciju tam, kas ir “tiesību aktos noteikta tiesa”?
86.
Manuprāt, atbilde uz šiem jautājumiem ir divkāršs “nē”. Lai izskaidrotu, kāpēc es tā uzskatu, vispirms ir jāanalizē, kas tieši ir standarts, kas izriet no Hartas 47. panta otrās daļas (a). Pēc tam izvērtēšu, vai šī tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka tā izslēdz attiecīgo Konstitucionālās tiesas lēmumu (b).
a) Eiropas Savienības tiesību standarts
87.
Pirmkārt, manuprāt, ES tiesībās nav prasības par tiesnešu vai tiesu iztiesāšanas sastāvu specializāciju, kas varētu būt ietverta Hartas 47. pantā neatkarīgi no tā, vai tas attiecas uz korupcijas gadījumiem saistībā ar Savienības finanšu interešu aizsardzību vai citās ES tiesību jomās šajā jautājumā.
88.
Protams, vajadzētu uzstāt, lai pierādīta juridiskā kompetence un kvalifikācija būtu daļa no vajadzīgajām tiesnešu iecelšanas prasībām. Šo aspektu trūkums, iespējams, var radīt problēmas saistībā ar tiesas objektivitāti un neatkarību. Teorētiski runājot, ir taisnība, ka nekompetents tiesnesis tomēr var būt neatkarīgs, dažkārt pat ļoti neatkarīgs. Tomēr joprojām ir taisnīgi pieņemt, ka nekompetenti tiesneši nav ideāli piemēroti tam, lai ilgtermiņā aizstāvētu un saglabātu tiesu neatkarību.
89.
Šķiet, ka valstu līmenī pastāv pārsteidzoša dažādība, ciktāl tas attiecas uz jebkādas tiesu specializācijas esamību. Vairākas dalībvalstis patiešām īsteno augstāku tiesu specializācijas līmeni. Citās tiesu specializācijas nav vispār. Turklāt noteikumi var atšķirties vienā un tajā pašā tiesību sistēmā: bieži vien jo augstāk lieta virzās tiesu hierarhijas ietvaros, jo mazāka var būt specializācija. Neraugoties uz to, dažas sistēmas faktiski uztur augstu tiesu specializācijas pakāpi pat augstāko tiesu līmenī.
90.
Tāda pati daudzveidība ir redzama arī judikatūrā vai drīzāk tajā atrodamajā klusumā par tiesu specializācijas tematu, vai tas būtu saskaņā ar Hartas 47. pantu vai Eiropas Cilvēktiesību [un pamatbrīvību aizsardzības] konvencijas (ECPAK) 6. pantu. Attiecībā uz jautājumu, vai būtu ierosināma kāda iestāde, kurā pastāv tiesnešu specializācijas juridisks princips, apelācijas sūdzības iesniedzējs lietā C‑840/19 savās atbildēs uz Tiesas jautājumiem ir minējis ECT lēmumu par citu jautājumu (
29
) un vairākus nesaistošus dokumentus, ko izdevušas starptautiskas struktūras, kuras slavina un veicina tiesu specializāciju noteiktos apstākļos kā noderīgu un vēlamu (
30
). Tomēr šie dokumenti ir ļoti tālu no elementiem, kas atbalstītu argumentu, ka tiesas iztiesāšanas sastāvu specializācija ir prasība, kuras neesamība nozīmētu Hartas 47. panta (vai ECPAK 6. panta) prasību pārkāpumu.
91.
Otrkārt, šim jautājumam ir vēl viens papildu slānis – tiesības uz “tiesību aktos noteiktu tiesu” saskaņā ar Hartas 47. pantu. Patiešām, neraugoties uz to, ka prasība par tiesu iztiesāšanas sastāvu specializāciju nav daļa no aizsardzības standarta, ko paredz Hartas 47. pants, ja šāda prasība ir noteikta valsts noteikumos, tā varētu būt daļa no tiesībām uz “tiesību aktos noteiktu tiesu”.
92.
Galvenie ES tiesību aizsardzības standarta elementi, kas izriet no Hartas 47. panta otrās daļas, ir izklāstīti Euro Box Promotion secinājumu 136.–143. punktā. Šeit vienkārši aprobežošos ar divu būtisku elementu atgādināšanu.
93.
Pirmkārt, tiesības uz “tiesību aktos noteiktu tiesu” obligāti nosaka, atsaucoties uz valsts tiesību aktiem. Tādējādi valsts noteikumi var kļūt nozīmīgi, izmantojot savstarpēju atsauci.
94.
Otrkārt, no ES viedokļa un ciešā saistībā ar ECT pieeju šajā jautājumā nešķiet, ka jebkurš valsts noteikumu, kas reglamentē tiesas iztiesāšanas sastāvu, pārkāpums automātiski izraisītu Hartas 47. panta pārkāpumu. Patiešām, kā izriet no Simpson, pārkāpumi var ietvert Hartas 47. panta otrās daļas pirmā teikuma pārkāpumu, “tostarp tad, ja šā pārkāpuma veida un nopietnības dēļ rodas patiess risks, ka citi valsts varas atzari, it īpaši izpildvara, var īstenot nepamatotu rīcības brīvību, apdraudot iecelšanas procesā panāktā rezultāta integritāti un tādējādi indivīdiem radot pamatotas šaubas par attiecīgo tiesnešu neatkarību un objektivitāti”. Tiesa atzīmēja, ka tas tā būtu gadījumā, “kad tiek skarti tiesu sistēmas izveides un funkcionēšanas pamatā esošie pamatnoteikumi” (
31
).
b) Analīze
95.
Pirmkārt, kā minēts iepriekš un arī saskaņā ar Rumānijas valdības, prokurora un Komisijas apgalvojumiem, Hartas 47. panta standarts neietver specializācijas prasību per se. Tādējādi var neņemt vērā ierosinājumus, ka pastāv tiesnešu specializācijas princips, kas ietilpst Hartas 47. panta standartā.
96.
Otrkārt, pirmais apelācijas sūdzības iesniedzējs lietā C‑811/19 savās atbildēs uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem ir norādījis, ka, tā kā tiesības uz “tiesību aktos noteiktu tiesu” attiecas uz valsts tiesību aktiem, Hartas 47. panta otrajā daļā, kam jāievēro ECPAK 6. pantā noteiktais obligātais standarts, nevar noteikt standartu, kura pamatā ir kritēriji, kas atšķiras no valsts līmeņa garantijām. Turklāt viņš apgalvo, ka Lēmumā Nr. 417/2019 ir konstatēts, ka ICCJ ir acīmredzami pārkāpusi tiesību normas attiecībā uz specializācijas prasību.
97.
Manuprāt, šis arguments nav atbalstāms.
98.
Hartas 47. panta satura autonomā un neatkarīgā būtība, kam saskaņā ar Hartas 52. panta 3. punktu patiešām jāpiešķir tāda pati vai augstāka aizsardzība kā attiecīgajām ECPAK tiesību normām, precīzi atkāpjas no tīri automātiska oficiāla novērtējuma. Ne katrs oficiāls jebkuras (valsts) tiesību normas pārkāpums, kas var attiekties uz tiesu organizācijas elementu, nozīmē Hartas 47. panta pārkāpumu.
99.
Kā norāda Rumānijas valdība, prokurors un Komisija, šajā lietā aplūkojamā noteikuma pārkāpums nav uzskatāms par pārkāpumu Hartas 47. panta izpratnē.
100.
Pirmkārt, specializācijas prasībai, šķiet, ir izteikti formāla būtība. Kā atzīmējis prokurors, visi ICCJ iztiesāšanas sastāvi ir kļuvuši par specializētiem vienas dienas laikā pēc tās padomes Lēmuma Nr. 14/2019 pieņemšanas. Konstitucionālās tiesas Lēmums Nr. 417/2019 apstiprināja šo iznākumu kā atbilstošu valsts konstitucionālajām prasībām. Tas nozīmē, kā norādījusi Komisija, ka tīri formāla iztiesāšanas sastāvu noteikšana par specializētiem, bez jebkādām būtiskām izmaiņām, tika uzskatīta par pietiekamu, lai izpildītu konstitucionālās prasības, tostarp konstitucionālo pamattiesību noteiktās prasības.
101.
Otrkārt, šķiet, ka šis noteikums ir diezgan ierobežots izņēmums, ko piemēro tikai noteiktām tiesību jomām un pirmās instances posmam.
102.
Treškārt, kā norādījusi Komisija, citi papildu elementi, piemēram, šaubas par piemērojamo tiesību aktu interpretāciju un tīšas neievērošanas trūkums, norāda uz pārkāpuma “rupja” rakstura neesamību.
103.
Turklāt visi šie apsvērumi sniedz noderīgas ilustrācijas par specializācijas prasību patieso būtību valsts tiesā: tas galvenokārt ir jautājums par jurisdikcijas iekšējo vadību un darba efektivitāti. Protams, šāda klaja un tīša neievērošana, ja tā iepriekš ir stingri nostiprināta valsts tiesību sistēmā, nerada juridiskas sekas (
32
). Tomēr pati par sevi prasība par tiesnešu specializāciju nav tiesu sistēmas pamatnoteikums, piemērojot no Hartas 47. panta otrās daļas izrietošo standartu, kam būtu vienmēr jābūt klātesošam, lai izpildītu Hartas 47. panta prasības.
104.
Visbeidzot, ir vēl viens būtisks jautājums attiecībā uz Hartas 47. pantu. Konstatējot, ka šī tiesību norma neparedz tiesnešu specializāciju un līdz ar to nav pārkāpts tā autonomais tiesību aktos noteiktais tiesas standarts, joprojām saglabājas jautājums par to, vai šī pati norma liedz valsts konstitucionālajai tiesai konstatēt šādu pārkāpumu, pamatojoties uz konstitucionāli aizsargātam pamattiesībām vai citām vērtībām.
105.
To iemeslu dēļ, kuri jau sīki izklāstīti Euro Box Promotion secinājumu 145.–156. punktā, atbilde ir – nē, Hartas 47. pants neliedz šādu konstatējumu.
106.
Attiecībā uz juridiskiem jautājumiem un situācijām, uz kurām attiecas ES tiesības, bet kuras tajos nav pilnībā noteiktas, lai gan Tiesa ir konstatējusi, ka Hartas 47. pants tiek pārkāpts, it īpaši, ja pārkāpumi ir tik nopietni, ka tie rada reālu pārmērīgas rīcības brīvības risku, kas tādējādi rada pamatotas šaubas par tiesnešu objektivitāti un neatkarību (
33
), valsts konstitucionālajai tiesai nav liegts konstatēt, ka konstitucionālās tiesības uz taisnīgu tiesu ir pārkāptas saskaņā ar citu, augstāku valsts standartu. Jautājumos un situācijās, kas nav pilnībā noteikti ES tiesībās, saskaņā ar Hartas 53. pantu Harta ir pamats (minimums), bet ne griesti (maksimums). Tādējādi valsts tiesa var pieņemt un piemērot augstāku valsts standartu.
107.
Šāda valsts konstitucionālā standarta noteikšana, ja tāds, protams, pastāv, ir valsts kompetento iestāžu pārziņā. Rumānijas valdība un prokurors ir apgalvojuši, ka specializācijas prasība nav tiesību uz efektīvu tiesisko aizsardzību nacionālā standarta elements. Es ņemu vērā šo nostāju, bet neko vairāk Tiesa nevar darīt. Vēlreiz atkārtoju – valsts konstitucionālā standarta noteikšana ir valsts tiesu un dalībnieku pārziņā. Tomēr tas nebūt nenozīmē, ka jebkurš arguments, kas izvirzīts kā jautājums par augstāku valsts standartu, galu galā tiks pieņemts kā pietiekams pamatojums saskaņā ar ES tiesībām, un tam es pievērsīšos nākamajā sadaļā.
c) Starpsecinājums
108.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es iesaku Tiesai uz otrajiem jautājumiem lietās C‑811/19 un C‑840/19 un uz ceturto jautājumu lietā C‑811/19 atbildēt, ka Harta ir jāinterpretē kā tāda, kas neietver prasību par iztiesāšanas sastāvu specializācijas noteikšanu. Tomēr Hartas 47. panta otrā daļa neizslēdz valsts konstitucionālās tiesas lēmumu, kurā, piemērojot patiesu un saprātīgu valsts tiesību uz efektīvu tiesisko aizsardzību aizsardzības standartu un pamatojoties uz tās piemērojamo valsts tiesību normu interpretāciju, ir atzīts, ka iztiesāšanas sastāvs ir nelikumīgs, pamatojoties uz valsts juridiskās prasības par iztiesāšanas sastāvu specializācijas pārkāpumu.
3. Savienības finanšu interešu aizsardzība
109.
Šajās lietās tiek izvirzīti divi papildu jautājumi: LESD 325. panta 1. punkta interpretācija saistībā ar Konstitucionālās tiesas Lēmuma Nr. 417/2019 pieņemšanu un sekām un LES 19. panta 1. punkta un 2. panta, kā arī Hartas 47. panta interpretācija attiecībā uz to pašu konstitucionālo lēmumu. Šajā sadaļā es pievērsīšos diezgan specifiskākām problēmām, ko rada attiecīgā konstitucionālā lēmuma iespējamā ietekme uz Savienības finanšu interešu aizsardzību.
110.
Ņemot vērā īpašos jautājumus, kas izvirzīti saskaņā ar LESD 325. panta 1. punktu, iesniedzējtiesa paskaidro, ka abās izskatāmajās lietās Konstitucionālās tiesas pieprasītā atkārtotā pārbaude var novērst efektīvu un atturošu sodu piemērošanu gadījumos, kas saistīti ar darbībām, kuras ietekmē Savienības finanšu intereses. Ņemot vērā tiesvedības sarežģītību un ilgumu līdz galīgā sprieduma pasludināšanai pēc tiesvedības atsākšanas pirmajā instancē, pastāv risks, ka iestāsies kriminālatbildības noilgums. Piemērojot saskaņā ar valsts tiesībām saistošo Konstitucionālās tiesas Lēmumu Nr. 417/2019, tiesvedība būtu atkārtoti jāatsāk pirmajā instancē, tādējādi radot divkāršu tiesvedību pirmajā instancē un trīskāršu tiesvedību apelācijas instancē vienā procesā. Jo īpaši iesniedzējtiesa apliecina savas bažas, atsaucoties uz apstākļiem pamatlietā lietā C‑840/19, kur kriminālprocess tika sākts aptuveni pirms četriem gadiem un lieta jau ir tajā posmā, kurā tiek atkārtoti izskatīta parastā apelācijas sūdzība pēc tam, kad tika atļauta ārkārtas apelācijas sūdzība par atcelšanu (Konstitucionālās tiesas Lēmuma Nr. 685/2018 piemērošanas rezultātā).
111.
Euro Box Promotion secinājumu 173.–184. punktā es sīki izklāstīju, pēc kādiem apsvērumiem būtu jāvadās valsts noteikumu un prakses normatīvās saderības ar LESD 325. panta 1. punktu pārbaudē. Pirmkārt, tai patiešām vajadzētu palikt kā normatīvās saderības pārbaudei, kā tas notiek jebkurā citā ES tiesību jomā. Šādai analīzei nevajadzētu kļūt par samērā subjektīvu un, iespējams, patvaļīgu atlasītās statistikas pētījumu par panākto notiesājošo un attaisnojošo spriedumu skaitu, kas parasti nav pieejams valsts tiesnesim. Otrkārt, pašā pārbaudē likumības un pamattiesību ievērošana ir iestrādāta jau no LESD 325. panta 1. punkta izrietošo pienākumu piemērošanas jomas interpretācijas posmā. Treškārt, pamatoti un patiesi valsts konstitucionālie apsvērumi, tostarp jebkāda šādi nostiprinātu valsts pamattiesību augstāka aizsardzība, potenciāli var būt daļa no vienādojuma.
112.
Vienkāršāk sakot, vadība šajā tiesību jomā būtu jāsniedz, izmantojot loģiku un vispārējo pieeju, kas ietverta lietās M.A.S., Scialdone un Dzivev (
34
), nevis lietās Taricco un Kolev (
35
).
113.
Tāpēc elementi, kas jāņem vērā, novērtējot valstu tiesību normu saderību ar LESD 325. panta 1. punkta prasībām, ir šādi: pirmkārt, normatīvais un sistemātiskais attiecīgo noteikumu satura novērtējums; otrkārt, to mērķis, kā arī nacionālais konteksts; treškārt, to pamatoti uztveramās vai paredzamās praktiskās sekas, kas izriet no šādu noteikumu interpretācijas vai piemērošanas prakses (tādējādi neatkarīgi no faktiski vai potenciāli skarto lietu skaita statistiskā novērtējuma); ceturtkārt, pamattiesības un likumība ir daļa no iekšējā līdzsvara LESD 325. panta 1. punktā noteiktās materiālās prasības interpretācijā. Tomēr visiem nacionālajiem apsvērumiem, uz kuriem šajā saistībā atsaucas, jāatspoguļo pamatotas un patiesas bažas par augstāku tiesību aizsardzību. Turklāt to iespējamajai ietekmei uz LESD 325. panta 1. punktā aizsargātajām interesēm jābūt samērīgai.
114.
Manuprāt, valsts lēmums, par kuru ir runa šajā lietā, neatbilst šīm prasībām. Vienkāršāk sakot, diezgan papildinošam un tīri formālam apzīmējumam, kas acīmredzami nepieciešams valsts tiesību aktos, ir pilnīgi nesamērīga ietekme uz Savienības aizsargātajām interesēm.
115.
Pirmkārt, no attiecīgā lēmuma satura abstraktā un sistemātiskā novērtējuma viedokļa Lēmums Nr. 417/2019 prima facie nerada īpašas bažas. Patiešām, ar šo lēmumu netiek radīts jauns tiesiskās aizsardzības līdzeklis, un tas, šķiet, neapiet pašreizējo tiesisko regulējumu. Kā apelācijas sūdzības iesniedzējs norādījis lietā C‑840/19, šis lēmums pilnvaro piemērot Kriminālprocesa kodeksa tiesību normas, saskaņā ar kurām apelācijas tiesai jānosūta lieta atkārtotai izskatīšanai, jo īpaši, ja ir pārkāpums attiecībā uz iztiesāšanas sastāvu (
36
).
116.
Otrkārt, attiecībā uz mērķi un nacionālo kontekstu, kādā Lēmums Nr. 417/2019 tiek nostādīts, jānorāda, ka Tiesā, izmantojot objektīvus elementus, konteksta ietvaru vai praktiskas sekas, nekas neliecina, ka attiecīgā lēmuma mērķis bija apiet vai graut juridiskos instrumentus, kas palīdz cīņā pret korupciju, vai ietekmēt Savienības finanšu interešu aizsardzību.
117.
Uzskatu, ka nav iespējams nonākt pie cita secinājuma vienīgi tā fakta dēļ, gluži kā tas ir izklāstīts rīkojumos par prejudiciālu jautājumu uzdošanu, ka pieteikumu, kurš radīja pamatu Lēmumam Nr. 417/2019, iesniedza Deputātu palātas priekšsēdētājs, attiecībā uz kuru tolaik notika kriminālizmeklēšana par nodarījumiem, kas ietilpst Likuma Nr. 78/2000 piemērošanas jomā, tiesvedībā, kuru apelācijas instancē izskatīja ICCJ piecu tiesnešu iztiesāšanas sastāvs. Kā vairākkārt uzsvērts šo lietu kontekstā, neviena tiesa, un noteikti ne Tiesa, nevar rīkoties, pamatojoties uz mājieniem un minējumiem (
37
).
118.
Treškārt, saskaņā ar Komisijas un prokurora izvirzītajiem argumentiem patiešām varētu rasties nopietnas bažas par iepriekš minēto trešo elementu par attiecīgā lēmuma vispārēji uztveramajām vai gaidāmajām praktiskajām sekām. Atšķirībā no Konstitucionālās tiesas lēmuma Euro Box Promotion u.c. (C‑357/19 un C‑547/19) un saskaņā ar Komisijas izvirzītajiem argumentiem Lēmuma Nr. 417/2019 sekas šķiet diezgan tālejošas, ja tās vērtē no vairākiem aspektiem.
119.
Kā norādījusi Komisija, šķiet, ka Lēmuma Nr. 417/2019 sekas nav ierobežotas salīdzinoši nosacītā laikposmā: Lēmums Nr. 417/2019 paredz atkārtoti izskatīt visas lietas, kurās vēl nav izskatīta apelācijas sūdzība un pirmās instances spriedums tika pieņemts laikposmā no
2003. gada 21. aprīļa (datuma, kad ar grozījumiem Likumā Nr. 78/2000 ieviesa specializācijas prasību) līdz 2019. gada 22. janvārim (datums, kad ICCJ padome paziņoja, ka visi iztiesāšanas sastāvi jāuzskata par specializētiem iztiesāšanas sastāviem). Tie kopumā ir sešpadsmit gadi. Kā Komisija pareizi norāda, ņemot vērā lietu vispārējo sarežģītības pakāpi attiecībā uz koruptīviem noziedzīgiem nodarījumiem, ko izdarījušas personas, kuras ietilpst ICCJ jurisdikcijā (personas, kuras ieņem amatu, vai augsta ranga valsts amatpersonas), kā arī apelācijas iespējamību, saprātīgi paredzamā šā lēmuma ietekme ir ļoti plaša.
120.
Turklāt attiecībā uz šo elementu noteikti ir jāpiebilst, ka Lēmuma Nr. 417/2019 sekas ir gan ratione materiae, gan ratione personae vērstas uz jomu, kas rada īpašas bažas no Savienības finanšu interešu aizsardzības viedokļa. Patiešām, kā to ir norādījusi Komisija, šis nolēmums ietekmē tikai tos korupcijas gadījumus, kad apsūdzētās personas pirmajā instancē ietilpst ICCJ jurisdikcijā, kas nozīmē, ka atkārtotas izskatīšanas prasība ietekmēs visas lietas par koruptīviem noziedzīgiem nodarījumiem, kurus izdarījušas augsta ranga valsts amatpersonas.
121.
Lai gan Lēmuma Nr. 417/2019 piemērošana neizraisa kriminālprocesa pārtraukšanu, patiešām ir pareizi, ka samērā aktuāls kļūst risks, ka šā lēmuma piemērošanas rezultātā kriminālvajāšanai var iestāties noilgums. Turklāt, kā to ir norādījusi arī Komisija, pat ņemot vērā, ka Kriminālkodeksa 154. un 155. pantā nav noteikumu par laika ierobežojumu, kas paši par sevi būtu jāuzskata par problemātiskiem, Lēmuma Nr. 417/2019 piemērošana nozīmē to, ka lietas, kuras jau tiek pēc būtības izskatītas apelācijas posmā, būtu ne tikai jāpārskata šajā posmā, bet arī no jauna. Tas nozīmē, ka ir jāatkārto visi procedūras posmi, būtiski palielinot iespēju sasniegt noilguma termiņus.
122.
Ceturtkārt, tas jo īpaši ir līdzsvars starp Savienības interesēm un attiecīgajām nacionālajām interesēm, kā arī (ne)samērīgais iznākums attiecībā uz šā līdzsvarošanas akta procesuālajām sekām, kas ir noteicošie šajā lietā, vismaz manā skatījumā.
123.
Var vēlreiz atgādināt, ka saskaņā ar iedibināto judikatūru, ja ES tiesības nodrošina dalībvalstīm zināmu rīcības brīvību, valsts iestādes un tiesas var brīvi aizsargāt pamattiesības saskaņā ar valsts konstitūciju, ja vien tādējādi netiek apdraudēts Hartā garantētais aizsardzības līmenis, kā arī ES tiesību pārākums, vienotība un efektivitāte (
38
). Turklāt šajos secinājumos iepriekš tika teikts, ka noteiktam valsts konstitucionālajam standartam patiešām varētu būt vajadzīga tiesnešu specializācija neatkarīgi no tā, vai tas būtu kā neatkarīgs valsts standarts vai arī iedibināts kā valsts noteikums par to, kas galu galā nozīmēs tiesību aktos noteiktu tiesu (vai taisnīgu tiesu, likumīgu tiesnesi vai jebkuru citu virsrakstu, zem kura valsts konstitucionālajos noteikumos varētu likt šādu noteikumu) (
39
).
124.
Tomēr, kā esmu uzsvēris Euro Box Promotion secinājumos (
40
), jebkuram šādam valsts standartam ir jābūt saprātīgam un patiesam, lai to varētu pamatoti izmantot kā likumīgas valsts intereses LESD 325. panta 1. punkta kontekstā, kā arī šajā ziņā kā augstāku valsts aizsardzības standartu saskaņā ar Hartu. Valsts noteikumam ir jāatspoguļo patiesas rūpes, kas pamatoti veicinās valsts pamattiesību un vērtību aizsardzību un būs pieņemamas (principā ne vienmēr pēc pakāpes un specifiska formulējuma) kā vērtība Savienībā, pamatojoties uz tiesiskuma, demokrātijas un cilvēka cieņas principiem.
125.
Turklāt un pat izšķiroši šo lietu kontekstā, pat ja šāds valsts standarts tiktu pamatoti iekļauts līdzsvarošanas vienādojumā saskaņā ar LESD 325. panta 1. punktu, šīs līdzsvarošanas darbības rezultātam ir jābūt samērīgam. Citiem vārdiem sakot, Savienības likumīgajām interesēm (efektīva Savienības finanšu interešu aizsardzība) jābūt samērīgā līdzsvarā ar valsts tiesiskās kārtības likumīgajām vērtībām un standartiem. Ja pēdējās minētās intereses patiešām tiek pieņemtas, tām nevajadzētu skart Savienības intereses vairāk, nekā tas vajadzīgs nacionālo interešu aizstāvībai.
126.
Šo lietu kontekstā gan pirmais apelācijas sūdzības iesniedzējs lietā C‑811/19, gan apelācijas sūdzības iesniedzējs lietā C‑840/19 apgalvo, ka LESD 325. panta 1. punkts nedrīkst izraisīt tādu konstitucionālās tiesas lēmumu nepiemērošanu, kas atspoguļo konstitucionālā līmeņa valsts tiesību normas, kuru mērķis ir efektīvi garantēt pamattiesības uz taisnīgu tiesu.
127.
Tomēr prokurors, Rumānijas valdība un Komisija ir apšaubījuši pamattiesību pamatojuma patieso raksturu, kas ir Lēmuma Nr. 417/2019 pamatā. Šā lēmuma tīri formālā pieeja specializācijas prasībai noved pie praktiska secinājuma, ka lietas, kuras atkārtoti izskata tieši tie paši iztiesāšanas sastāvi, diez vai varētu izraisīt pamanāmu valsts tiesību pārkāpumu.
128.
Es arī to apšaubu.
129.
Pirmkārt, es joprojām esmu neizpratnē par to, kādēļ valsts tiesnešu specializācijas standarts, kas ir pilnīgi formāls un kas sastāv tikai no tieši to pašu iztiesāšanas sastāvu un tiesnešu mehāniskas norīkošanas, būtu jāuzskata par būtisku. Ir grūti saprast, kā šī prasība veicina augstāka līmeņa (efektīvu) tiesisko aizsardzību.
130.
Otrkārt, esmu tikpat lielā neizpratnē par acīmredzamo “superspecializācijas” pakāpi, ko paredz valsts tiesību akti. Varu iedomāties, ka pastāv tiesu specializācija attiecībā uz noteiktām tiesību jomām (piemēram, krimināltiesībām, nodokļu tiesībām, ģimenes tiesībām, intelektuālā īpašuma tiesībām utt.) (
41
). Varu arī saprast, kā specializāciju var uzskatīt par atsevišķu tiesu īpašu jurisdikciju, pamatojoties uz konkrētu nozieguma veidu un/vai attiecībā uz konkrētu atbildētāju veidu (
42
). Tomēr ir patiesi savdabīgi redzēt prasību par specializāciju attiecībā uz (kriminālas) korupcijas darbībām, kam attiecībā uz tās saturu vai sarežģītību būtu vajadzīga specializācija (vai kompetence), kura pārsniedz prasības, kādas vajadzīgas, lai kļūtu par (specializētu) krimināllietu tiesnesi valsts augstākās tiesas līmenī.
131.
Tomēr, iespējams, varētu apgalvot, ka augstāks valsts standarts, kas aizsargāts ar Lēmumu Nr. 417/2019, sastāv nevis no specializācijas prasības kā tādas, bet gan no stingra jēdziena “tiesību aktos noteikta tiesa” piemērošanas. Tādējādi jautājums par to, kurš ir specializējies noziedzīgajā korupcijā, tad patiesībā nebūtu jautājums par specializāciju, bet gan par tiesnešu kopas noteikšanu, no kuras faktiski varētu tikt izveidoti pirmās instances iztiesāšanas sastāvi, tādējādi pārvēršot to par tiesas sēdes sastāva tiesiskuma jautājumu. Ja tas tā būtu, tad diskusijā noteikti būs jāatgriežas pie jautājuma par to, vai pamattiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību tiktu pārkāptas, pārkāpjot jebkādus noteikumus, pat ja tie ir tikai formāla rakstura un neizraisa nekādas sekas un būtisku ietekmi uz aizstāvības tiesībām vai tiesībām uz taisnīgu tiesu (
43
).
132.
Lai kā arī būtu, aiz jautājuma par to, kas ir valsts standarts un kāds ir tā nolūks, joprojām ir jautājums par samērīgu vērtību līdzsvarošanas iznākumu LESD 325. panta 1. punkta interpretācijā. Tajā pašā laikā attiecīgais valsts noteikums darbojas diezgan neveiksmīgi. Atklāti sakot, vai diezgan apšaubāmai valsts prasībai, kas tiek piemērota tīri formālā (lai neteiktu, ka formālistiskā) veidā un kuras ieguldījums individuālo tiesību efektīvā individuālā aizsardzībā nav tik acīmredzams, potenciāli atkārtoti atvērt lietas, kurās pasludināti spriedumi pēdējo 16 gadu laikā?
133.
Ja šādu interpretāciju saglabātu valsts tiesas, tas, manuprāt, nozīmētu, ka šie valsts tiesību elementi tiktu padarīti nesaderīgi ar LESD 325. panta 1. punkta prasībām.
a) Starpsecinājums
134.
Ņemot vērā iepriekšminētos apsvērumus, uz pirmajiem jautājumiem lietās C‑811/19 un C‑840/19, ciktāl tie attiecas uz LESD 325. panta 1. punktu, ir jāatbild tādā nozīmē, ka šī tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka tā izslēdz valsts konstitucionālās tiesas lēmumu, ar ko par nelikumīgiem tiek atzīti tādi valsts augstākās tiesas iztiesāšanas sastāvi, kuri pirmajā instancē lemj par koruptīviem noziedzīgiem nodarījumiem, pamatojoties uz to, ka šie iztiesāšanas sastāvi nav specializējušies korupcijas jautājumos, kaut arī tika atzīts, ka šajos iztiesāšanas sastāvos esošajiem tiesnešiem ir vajadzīgā specializācija, ja šāds konstatējums var radīt sistēmisku nesodāmības risku attiecībā uz nodarījumiem, kas ietekmē Savienības finanšu intereses.
4. Tiesu neatkarības princips
135.
Ar pirmajiem jautājumiem lietās C‑811/19 un C‑840/19, ciktāl tie attiecas uz LES 19. panta 1. punktu, kā arī ar otrajiem jautājumiem lietās C‑811/19 un C‑840/19 tiek jautāts, vai LES 2. pants un 19. panta 1. punkts un Hartas 47. panta otrā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz Konstitucionālajai tiesai, kura definēta kā “iestāde, kas neietilpst tiesu varā”, pieņemt tādu lēmumu kā Lēmums Nr. 417/2019. Šajā dimensijā (vai diskusiju kārtā) šādi formulētie jautājumi galvenokārt attiecas uz Konstitucionālās tiesas institucionālo struktūru un funkcijām un tās nolēmuma ietekmi uz ICCJ izspriestajām lietām.
136.
Kaut arī tiek izdalīts atšķirīgs Konstitucionālās tiesas lēmums, šie jautājumi to plašākajā, institucionālajā dimensijā pārklājas ar tiem, kas jau ir apskatīti Euro Box Promotion secinājumos. Līdzīgi tam, ko paskaidroju minētajos secinājumos, es nedomāju, ka Tiesas uzdevums ir in abstracto apspriest dalībvalsts veiktu institucionālo izvēli attiecībā uz valsts konstitucionālās tiesas sastāvu vai kompetenci, ja nekas neliecina par to, ka šāda institūcija strukturāli vairs neatbilst neatkarīgas tiesas prasībām saskaņā ar autonomo ES tiesību izpratni par šo jēdzienu (
44
).
137.
Turklāt atšķirībā no valsts konstitucionālā lēmuma, par kuru ir runa lietā Euro Box Promotion u.c. (C‑357/19 un C‑547/19), šajā lietā, vismaz manuprāt, valsts tiesību elementi, kas ieviesti ar Konstitucionālās tiesas Lēmumu Nr. 417/2019, neatbilst LESD 325. panta 1. punkta prasībām.
138.
Aplūkojot šo apvienoto kontekstu, es uzskatu, ka nav vajadzības atkārtoti pievērsties iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem šo lietu kontekstā.
5. Pārākuma princips
139.
Ar trešajiem jautājumiem lietās C‑811/19 un C‑840/19 iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai ES tiesību pārākuma princips ļauj valsts tiesai nepiemērot Konstitucionālās tiesas lēmumu Nr. 417/2019. Šķiet, ka šie jautājumi daļēji tiek pamatoti arī ar to, ka saskaņā ar Likuma Nr. 303/2004 99. panta ș) punktu tiesnesim par Konstitucionālās tiesas nolēmuma neievērošanu ir paredzēts disciplinārsods.
140.
Es jau šos jautājumus padziļināti iztirzāju savos paralēlajos secinājumos lietā Euro Box Promotion u.c. (C‑357/19 un C‑547/19), secinot, ka patiešām – ES tiesības valsts tiesnesim ļauj neievērot (citādi saistošu) augstākas tiesas juridisko atzinumu, ja šis tiesnesis uzskata, ka šāda juridiskā interpretācija ir pretrunā ES tiesībām. Turklāt no ES tiesību viedokļa tas pats ir jāpiemēro arī jebkurām iespējamām valsts mēroga valsts sankcijām par šādu rīcību: ja šāda rīcība no ES tiesību viedokļa ir pareiza, tad nekādas sankcijas par to nepienākas (
45
).
141.
Tādējādi šīs lietas kontekstā uz trešajiem jautājumiem lietās C‑811/19 un C‑840/19 ir jāatbild apstiprinoši: pārākuma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj valsts tiesai nepiemērot valsts konstitucionālās tiesas lēmumu, kas ir saistošs saskaņā ar valsts tiesību aktiem, ja iesniedzējtiesa uzskata to par nepieciešamu, lai izpildītu pienākumus, kuri izriet no ES tiesību normām ar tiešu iedarbību.
142.
Secinājumu vietā ir vērts pieminēt divus punktus. Pirmkārt, LESD 325. panta 1. punktam patiešām ir tieša iedarbība (
46
). Otrkārt, ja valsts tiesa, iespējams, atceļ valsts tiesību aktus un valsts noteikumus, jo tie nav saderīgi ar ES tiesību normām, kurām ir tieša iedarbība, valsts tiesa, protams, rīkojas ES tiesību piemērošanas jomā. Tādēļ tai, ievērojot valsts nesaderīgo noteikumu atcelšanas sekas, jāņem vērā arī Hartā garantētie ES pamattiesību standarti (
47
).
V. Secinājumi
143.
Ierosinu Tiesai uz Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Augstā kasācijas tiesa, Rumānija) iesniegtajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi.
–
Uz otrajiem jautājumiem lietās C‑811/19 un C‑840/19 un uz ceturto jautājumu lietā C‑811/19 ir jāatbild, ka Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants ir jāinterpretē kā tāds, kas neietver prasību par iztiesāšanas sastāvu specializāciju. Tomēr Hartas 47. panta otrā daļa neizslēdz valsts konstitucionālās tiesas lēmumu, kurā, piemērojot patiesu un saprātīgu valsts tiesību uz efektīvu tiesisko aizsardzību aizsardzības standartu un pamatojoties uz tās piemērojamo valsts tiesību normu interpretāciju, ir atzīts, ka iztiesāšanas sastāvs ir nelikumīgs, pamatojoties uz valsts juridiskās prasības par iztiesāšanas sastāvu specializāciju pārkāpumu.
–
Uz pirmajiem jautājumiem lietās C‑811/19 un C‑840/19 ir jāatbild, ka LESD 325. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas izslēdz valsts konstitucionālās tiesas lēmumu, ar ko par nelikumīgiem tiek atzīti tādi valsts augstākās tiesas iztiesāšanas sastāvi, kuri pirmajā instancē lemj par koruptīviem noziedzīgiem nodarījumiem, pamatojoties uz to, ka šie iztiesāšanas sastāvi nav specializējušies korupcijas jautājumos, kaut arī tika atzīts, ka šajos iztiesāšanas sastāvos esošajiem tiesnešiem ir vajadzīgā specializācija, ja šāds konstatējums var radīt sistēmisku nesodāmības risku attiecībā uz nodarījumiem, kas ietekmē Savienības finanšu intereses.
–
Uz trešajiem jautājumiem lietās C‑811/19 un C‑840/19 ir jāatbild, ka pārākuma princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ļauj valsts tiesai nepiemērot valsts konstitucionālās tiesas lēmumu, kas ir saistošs saskaņā ar valsts tiesību aktiem, ja iesniedzējtiesa uzskata to par nepieciešamu, lai izpildītu pienākumus, kuri izriet no ES tiesību normām ar tiešu iedarbību.
(
1
)	Oriģinālvaloda – angļu.
(
2
)	C‑357/19 un C‑547/19, atsauces nolūkā saīsināti kā “Euro Box Promotion secinājumi”.
(
3
)	Skat. manus secinājumus lietās Asociaţia Forumul Judecătorilor din România” u.c. (C‑83/19, C‑127/19 un C‑195/19, C‑291/19 un C‑355/19, EU:C:2020:746)”, atsauces nolūkā saīsināti kā “AFJR secinājumi”. Skat. arī manus tajā pašā dienā sniegtos secinājumus lietā Statul Român – Ministerul Finanţelor Publice (C‑397/19, EU:C:2020:747).
(
4
)	OV 1995, C 316, 49. lpp.
(
5
)	Monitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 827, 2005. gada 13. septembris.
(
6
)	Monitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 826, 2005. gada 13. septembris.
(
7
)	Monitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 825, 2019. gada 10. oktobris.
(
8
)	Skat. Euro Box Promotion secinājumu 127.–129. punktu.
(
9
)	Šajā sakarā skat. spriedumus, 2017. gada 7. marts, X un X (C‑638/16 PPU, EU:C:2017:173, 37. punkts); 2018. gada 26. septembris, Belastingdienst/Toeslagen (apelāciju apturoša iedarbība) (C‑175/17, EU:C:2018:776, 24. punkts); 2019. gada 19. novembris, A. K. u.c. (Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas neatkarība) (C‑585/18, C‑624/18 un C‑625/18, EU:C:2019:982, 74. punkts), vai 2020. gada 9. jūlijs, Land Hessen (C‑272/19, EU:C:2020:535, 40. un 41. punkts).
(
10
)	Tāpat šī sprieduma izpratnē: 2020. gada 26. marts, Miasto Łowicz un Prokurator Generalny (Tiesnešu disciplināratbildības sistēma) (C‑558/18 un C‑563/18, EU:C:2020:234, 45.–51. punkts).
(
11
)	Skat., piemēram, spriedumu, 2013. gada 5. decembris, TVI (C‑618/11, C‑637/11 un C‑659/11, EU:C:2013:789, 21. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
12
)	Skat. AFJR secinājumu 204.–211. punktu.
(
13
)	Skat. Euro Box Promotion secinājumu 71. punktu.
(
14
)	Spriedumi, 2018. gada 27. februāris, Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, 29. punkts); 2019. gada 24. jūnijs, Komisija/Polija (Augstākās tiesas neatkarība) (C‑619/18, EU:C:2019:531, 50. punkts); 2019. gada 19. novembris, A. K. u.c. (Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas neatkarība) (C‑585/18, C‑624/18 un C‑625/18, EU:C:2019:982, 82. punkts), vai 2020. gada 26. marts, Miasto Łowicz un Prokurator Generalny (C‑558/18 un C‑563/18, EU:C:2020:234, 33. punkts).
(
15
)	Šajā sakarā skat. spriedumus, 2019. gada 24. jūnijs, Komisija/Polija (Augstākās tiesas neatkarība) (C‑619/18, EU:C:2019:531, 58. punkts un tajā minētā judikatūra), un 2019. gada 19. novembris, A. K. u.c. (Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas neatkarība) (C‑585/18, C‑624/18 un C‑625/18, EU:C:2019:982, 120. punkts).
(
16
)	Šajā sakarā skat. spriedumus, 2019. gada 24. jūnijs, Komisija/Polija (Augstākās tiesas neatkarība) (C‑619/18, EU:C:2019:531, 47. punkts un tajā minētā judikatūra), un 2019. gada 19. novembris, A. K. u.c. (Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas neatkarība) (C‑585/18, C‑624/18 un C‑625/18, EU:C:2019:982, 167. punkts).
(
17
)	OV 2006, L 354, 56. lpp. Skat. AFJR secinājumu 214.–224. punktu.
(
18
)	Skat. manus secinājumus lietā Statul Român – Ministerul Finanţelor Publice (C‑397/19, EU:C:2020:747).
(
19
)	Euro Box Promotion secinājumu 75.–85. punkts.
(
20
)	91.–100. punkts.
(
21
)	Attiecībā uz šīs tiesību normas piemērošanas jomas plašumu skat. spriedumu, 2018. gada 2. maijs, Scialdone (C‑574/15, EU:C:2018:295, 45. punkts). Skat. arī manus secinājumus minētajā lietā (EU:C:2017:553, 68.–69. punkts).
(
22
)	Šajā pašā saistībā skat. šo secinājumu 43. punktu – argumentus par šīs puses izvirzīto prejudiciālo jautājumu pieņemamību.
(
23
)	Spriedums, 2013. gada 26. februāris, Åkerberg Fransson (C‑617/10, EU:C:2013:105, 27. punkts).
(
24
)	Skat. arī AFJR secinājumu 185.–225. punktu un Euro Box Promotion secinājumu 117. punktu.
(
25
)	Atsaucoties uz 2013. gada 12. decembra, 2014. gada 30. janvāra un 2019. gada 27. maija spriedumiem, ko krimināllietās pasludinājušas ICCJ piecu tiesnešu iztiesāšanas sastāvi.
(
26
)	Lēmuma Nr. 417/2019 161., 162. un 167. punkts.
(
27
)	Lēmuma Nr. 417/2019 138. un 139. punkts.
(
28
)	Lēmuma Nr. 417/2019 146. punkts.
(
29
)	Apelācijas sūdzības iesniedzējs atsaucās uz ECT spriedumu, 2007. gada 3. maijs, Bochan pret Ukrainu, CE:ECHR:2007:0503JUD000757702, 71. punkts. Tomēr šajā spriedumā ECT ir ņēmusi vērā tiesnešu kvalifikāciju kā kritēriju lietu piešķiršanai ECT tiesnesim. Šis spriedums nekādā ziņā nenozīmē, ka specializācija jāuzskata par prasību saskaņā ar ECPAK 6. pantu.
(
30
)	Šis apelācijas sūdzības iesniedzējs citē uz Venēcijas komisijas 2010. gada 16. marta Ziņojumu par tiesu sistēmas neatkarību (CDL‑AD (2010) 004), 80. un 81. punkts, kā arī piemin Eiropas Tiesnešu konsultatīvās padomes 2001. gada 23. novembra Atzinumu Nr. 1 (2001) (CCJE (2001) OP Nr. 1) un Pretkorupcijas starpvalstu grupas (GRECO) 2005. gada 14. oktobra novērtējuma ziņojuma par Rumāniju III ieteikumu (kurā ieteikts stiprināt prokuratūras dienestu un tiesu spējas efektīvi rīkoties korupcijas gadījumos specializācijas un apmācības ceļā) un GRECO2007. gada 7. decembra atbilstības ziņojuma 23. punktu, kurā GRECO atzinīgi vērtē iniciatīvas palielināt prokuroru un tiesnešu resursus un specializāciju.
(
31
)	Spriedums, 2020. gada 26. marts, Simpson un HG/Padome un Komisija, pārskatīšana (C‑542/18 RX‑II un C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, 75. punkts). Mans izcēlums.
(
32
)	Vēlos šo viedokli uzsvērt diezgan skaidri: tas nenozīmē, ka tiesnešu specializācijas jautājums, ja tas patiešām ir nostiprināts valsts tiesību aktos, nav juridiski nozīmīgs. Tas noteikti var būt nozīmīgs, sākot no lietu pienācīgas piešķiršanas līdz iespējamai rīcības brīvības ļaunprātīgai izmantošanai lietu piešķiršanā, kad tiesas priekšsēdētājs “apbalvo” dažus tiesnešus, pēkšņi piešķirot viņiem lietas, kas nav viņu specializācijas un kompetences jomā, bez viņu iepriekšējas piekrišanas.
(
33
)	Spriedums, 2020. gada 26. marts, Simpson un HG/Padome un Komisija, pārskatīšana (C‑542/18 RX‑II un C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, 75. punkts). Mans izcēlums.
(
34
)	Spriedumi, 2017. gada 5. decembris, M.A.S. un M.B. (C‑42/17, EU:C:2017:936); 2018. gada 2. maijs, Scialdone (C‑574/15, EU:C:2018:295), un 2019. gada 17. janvāris, Dzivev u.c. (C‑310/16, EU:C:2019:30).
(
35
)	Spriedumi, 2015. gada 8. septembris, Taricco u.c. (C‑105/14, EU:C:2015:555), un 2018. gada 5. jūnijs, Kolev u.c. (C‑612/15, EU:C:2018:392).
(
36
)	Kriminālprocesa kodeksa 421. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 281. panta 1. punkta a) apakšpunkts.
(
37
)	Skat. AFJR secinājumu 243.–248. punktu un Euro Box Promotion secinājumu 227.–229. punktu. Turklāt, kā tas būtu gadījumā ar citiem faktiem, jebkādi elementi, kas saistīti ar iespējamu dienesta stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, būtu jānosaka valsts iestādēm.
(
38
)	Šajā sakarā skat. spriedumus, 2013. gada 26. februāris, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, 60. punkts), un 2013. gada 26. februāris, Åkerberg Fransson (C‑617/10, EU:C:2013:105, 29. punkts).
(
39
)	Skat. iepriekš šo secinājumu 103.–107. punktu.
(
40
)	Skat. Euro Box Promotion secinājumu 149. un 194.–195. punktu.
(
41
)	Skat. 5. punktu Eiropas Tiesnešu konsultatīvās padomes (CCJE) atzinumā (2012. gads) Nr. 15 par tiesnešu specializāciju (CCJE (2012) 4), 2012. gada 13. novembris (turpmāk tekstā – “CCJE atzinums par tiesnešu specializāciju”).
(
42
)	Skat., piemēram, Eiropas Tiesiskuma efektivitātes komisija (CEPEJ), European judicial systems. Efficiency and quality of justice, CEPEJ pētījums Nr. 26, 2018, 198. un nākamās lpp.
(
43
)	Iztirzāts iepriekš šo secinājumu 95.–103. punktā.
(
44
)	Skat. Euro Box Promotion secinājumu 198.–229. punktu.
(
45
)	Euro Box Promotion secinājumu 235.–245. punkts.
(
46
)	Skat. spriedumu, 2017. gada 5. decembris, M.A.S. un M.B. (C‑42/17, EU:C:2017:936, 39. punkts).
(
47
)	Skat. iepriekš šo secinājumu 111.–113. punktu, kā arī Euro Box Promotion secinājumu 174.–176. punktu.