62024CJ0263
TIESAS SPRIEDUMS (desmitā palāta)
2025. gada 3. jūlijā (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums 2008/675/TI – 3. panta 1. un 2. punkts – Citā dalībvalstī iepriekš pasludinātu notiesājošu spriedumu ņemšana vērā jaunā kriminālprocesā – Tiesiskās sekas, kas līdzvērtīgas valsts iepriekšējiem notiesājošiem spriedumiem – Pamatlēmums 2009/315/TI – No sodāmības reģistra iegūtas informācijas apmaiņa starp dalībvalstīm – 2. panta a) punkts – Kriminālsodāmības jēdziens – Administratīvi pārkāpumi – Pārkāpumu klasifikācija valsts tiesībās – Nodarījums, kas nav uzskatāms par noziedzīgu nodarījumu valsts tiesībās
Lietā C‑263/24 [Smiliev] (
i
)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Rayonen sad Tutrakan (Tutrakanas rajona tiesa, Bulgārija) iesniegusi ar 2024. gada 15. aprīļa lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 15. aprīlī, kriminālprocesā pret
YE,
piedaloties
Rayonna prokuratura Silistra, Teritorialno otdelenie Tutrakan,
TIESA (desmitā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs D. Gracijs [D. Gratsias] (referents), tiesneši J. Regans [E. Regan] un J. Pasers [J. Passer],
ģenerāladvokāts: Ž. Rišārs Delatūrs [J. Richard de la Tour],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Eiropas Komisijas vārdā – H. Leupold, J. Vondung un I. Zaloguin, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Pamatlēmuma 2008/675/TI (2008. gada 24. jūlijs) par Eiropas Savienības dalībvalstīs pieņemtu spriedumu ņemšanu vērā jaunā kriminālprocesā (OV 2008, L 220, 32. lpp.) 3. panta 1. punktu kopsakarā ar Padomes Pamatlēmuma 2009/315/TI (2009. gada 26. februāris) par organizatoriskiem pasākumiem un saturu no sodāmības reģistra iegūtas informācijas apmaiņai starp dalībvalstīm (OV 2009, L 93, 23. lpp.) 2. panta a) punktu, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2019. gada 17. aprīļa Direktīvu (ES) 2019/884 (OV 2019, L 151, 143. lpp.) (turpmāk tekstā – “Pamatlēmums 2009/315”).
2
Šis lūgums ir iesniegts kriminālprocesā, kas uzsākts pret Bulgārijas pilsoni YE par mehāniskā transportlīdzekļa vadīšanu bez atbilstošas vadītāja apliecības mazāk nekā gada laikā pēc tam, kad viņam par tādu pašu nodarījumu tika piemērots administratīvs sods.
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
3
Eiropas Konvencijas par savstarpējo palīdzību krimināllietās (ETS Nr. 30), kas parakstīta Strasbūrā 1959. gada 20. aprīlī (turpmāk tekstā – “Eiropas Konvencija par savstarpējo palīdzību”), 13. panta 1. punktā noteikts:
“Lūguma Saņēmējai Pusei ir jānosūta izvilkumi un informācija no tiesu protokoliem, kuru tai lūdz Līgumslēdzējas Puses tiesu varas iestādes un kura ir nepieciešama krimināllietā, tādā pašā apjomā, kādā to nodrošinātu savām tiesu varas iestādēm līdzīgā lietā.”
Savienības tiesības
Konvencija par dalībvalstu savstarpējo palīdzību
4
Konvencijas par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju palīdzību krimināllietās, ko Padome pieņēmusi saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 34. pantu (OV 2000, C 197, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “Konvencija par dalībvalstu savstarpējo palīdzību”), 1. pants “Saistība ar citām konvencijām par savstarpēju palīdzību” formulēts šādi:
“1.   Šīs konvencijas mērķis ir papildināt šādu dokumentu noteikumus un atvieglot to piemērošanu Eiropas Savienības dalībvalstīs:
a) [Eiropas Konvencija par savstarpējo palīdzību];
[..].”
5
Šīs konvencijas 6. panta “Savstarpējās palīdzības lūgumu nodošana” 1. punktā noteikts:
“Savstarpējās palīdzības lūgumus [..] sagatavo rakstiski vai izmanto jebkuru līdzekli, ar ko var iegūt rakstisku dokumentu apstākļos, kas ļauj lūguma saņēmējai dalībvalstij noteikt tā autentiskumu. Tiesu varas iestādes, kas attiecīgajā teritorijā ir kompetentas iesniegt un izpildīt šādus pieprasījumus, iesniedz šos pieprasījumus tieši viena otrai, un atbildes sniegšana notiek tāpat, ja vien šis pants neparedz citādi.
[..]”
Pamatlēmums 2008/675
6
Pamatlēmuma 2008/675 2., 3., 5.–8. un 13. apsvērumā noteikts:
“(2)
Padome 2000. gada 29. novembrī saskaņā ar Eiropadomes Tamperes sanāksmes secinājumiem pieņēma Pasākumu programmu, lai īstenotu principu par nolēmumu savstarpēju atzīšanu krimināllietās [..], kas paredz “pieņemt vienu vai vairākus instrumentus, ar ko izveido principu, ka dalībvalsts tiesai jāspēj ņemt vērā citās dalībvalstīs pieņemtos galīgos spriedumus krimināllietās, lai tādējādi izvērtētu likumpārkāpēja iepriekšējo sodāmību un noteiktu, vai viņš izdarījis atkārtotu pārkāpumu, un lai noteiktu piemērojamo soda veidu un tā izpildes nosacījumus”.
(3)
Šā pamatlēmuma mērķis ir noteikt obligātu minimālo pienākumu dalībvalstīm ņemt vērā citās dalībvalstīs pieņemtos spriedumus. Tādējādi šis pamatlēmums nedrīkstētu liegt dalībvalstīm – saskaņā ar saviem tiesību aktiem un ja tām ir pieejama informācija – ņemt vērā, piemēram, tādu administratīvo iestāžu galīgos lēmumus, kuru lēmumus var pārsūdzēt krimināltiesās, ja ar šiem lēmumiem konstatē vainu noziedzīgā nodarījumā vai darbībā, kas saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem ir sodāma kā likumpārkāpums.
[..]
(5)
Būtu jāapstiprina princips, saskaņā ar kuru citā dalībvalstī pasludinātam spriedumam dalībvalstīs būtu jāparedz sekas, kas ir līdzvērtīgas saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem tās tiesu pieņemtam spriedumam, neatkarīgi no tā, vai šīs sekas attiecīgās valsts tiesību aktos tiek uzskatītas par faktiskām, vai arī par procesuālām, vai materiālām. Taču ar šo pamatlēmumu netiecas saskaņot sekas, kādas dažādu valstu tiesību sistēmas paredz attiecībā uz iepriekšēju spriedumu esamību, un pienākums ņemt vērā citās dalībvalstīs iepriekš pieņemtus spriedumus pastāv vienīgi tiktāl, ciktāl iepriekšēju spriedumu esamību ņem vērā saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem.
(6)
Pretstatā citiem instrumentiem šā pamatlēmuma mērķis nav kādas dalībvalsts tiesu nolēmumu izpilde citās dalībvalstīs, bet tas drīzāk tiecas uz to, lai dalībvalstī iepriekš pieņemtam spriedumam varētu būt sekas jaunā kriminālprocesā kādā citā dalībvalstī tiktāl, ciktāl šādas sekas ir iepriekšējiem spriedumiem, kas pieņemti saskaņā ar šīs citas dalībvalsts tiesību aktiem.
Tādēļ šajā pamatlēmumā nav iekļauts pienākums ņemt vērā šādus iepriekšējus spriedumus, piemēram, ja ar piemērojamajiem instrumentiem iegūtā informācija nav pietiekama, ja attiecīgajā valstī nebūtu bijis iespējams pieņemt attiecīgu spriedumu par nodarījumu, par kuru ir pieņemts iepriekšējais spriedums, vai ja iepriekš piemērotais sods nepastāv attiecīgās valsts tiesību sistēmā.
(7)
Citā dalībvalstī pieņemta sprieduma sekām vajadzētu būt līdzvērtīgām sekām, kādas ir lēmumam, kas attiecīgajā valstī pieņemts kriminālprocesa pirmstiesas izmeklēšanas stadijā, tiesas procesa gaitā un sprieduma izpildes stadijā.
(8)
Ja kriminālprocesa gaitā dalībvalstī ir pieejama informācija par iepriekšēju citā dalībvalstī pieņemtu spriedumu, pēc iespējas būtu jānovērš tas, ka pret attiecīgo personu izturas mazāk labvēlīgi nekā tad, ja iepriekšējais spriedums būtu bijis pieņemts attiecīgajā dalībvalstī.
[..]
(13)
Šajā pamatlēmumā ievēro dažādus risinājumus un procedūras valstu līmenī, kas ir vajadzīgas, lai ņemtu vērā citā dalībvalstī iepriekš pieņemtu spriedumu. Tas, ka ir izslēgta iespēja pārskatīt iepriekš pieņemtu spriedumu, nedrīkstētu liegt dalībvalstij vajadzības gadījumā pieņemt lēmumu, lai šādam iepriekšējam spriedumam paredzētu līdzvērtīgas tiesiskās sekas. [..]”
7
Šā pamatlēmuma 1. panta “Priekšmets” 1. punktā noteikts:
“Šā pamatlēmuma mērķis ir paredzēt nosacījumus, atbilstīgi kuriem dalībvalsts kriminālprocesā pret personu ņem vērā spriedumus, kas attiecībā uz šo pašu personu par citiem faktiem iepriekš pieņemti citās dalībvalstīs.”
8
Minētā pamatlēmuma 2. pantā “Definīcijas” noteikts:
“Šajā pamatlēmumā “spriedums” ir jebkurš galīgs krimināltiesas nolēmums, ar ko konstatē vainu noziedzīgā nodarījumā.”
9
Šā pamatlēmuma 3. panta “Citā dalībvalstī pieņemta sprieduma ņemšana vērā jaunā kriminālprocesā” 1.–3. punktā paredzēts:
“1.   Katra dalībvalsts nodrošina to, ka kriminālprocesā pret personu saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem ņem vērā spriedumus, kas attiecībā uz to pašu personu par citiem faktiem iepriekš pieņemti citās dalībvalstīs un par ko informācija ir saņemta saskaņā ar piemērojamiem instrumentiem par savstarpēju tiesisko palīdzību vai informācijas apmaiņu no sodāmības reģistra, tiktāl, ciktāl ņem vērā iepriekšējus pašu valstī pieņemtus spriedumus, un to, ka tiem paredz tiesiskās sekas, kas ir līdzvērtīgas iepriekšējo savas valsts spriedumu sekām.
2.   Šā panta 1. punktu piemēro pirmstiesas izmeklēšanas posmā, pašā lietas izskatīšanas posmā [tiesas procesa gaitā] un sprieduma izpildes laikā, jo īpaši attiecībā uz piemērojamiem procesuālajiem noteikumiem, tostarp tiem, kas attiecas uz iepriekšēju [pagaidu] apcietinājumu, nodarījuma kvalifikāciju, soda veidu un līmeni [apmēru], kā arī noteikumiem, kas reglamentē nolēmuma izpildi.
3.   Tam, ka ņem vērā citās dalībvalstīs iepriekš pieņemtus spriedumus, kā noteikts 1. punktā, nav tādas sekas, ka jaunā procesa dalībvalsts iejaucas iepriekš pieņemtos spriedumos vai jebkādos lēmumos saistībā ar to izpildi, vai arī atceļ vai pārskata tos.”
Pamatlēmums 2009/315
10
Pamatlēmuma 2009/315 6. un 10. apsvērumā norādīts:
“(6)
[..] Šā pamatlēmuma galvenais mērķis ir uzlabot apmaiņu ar informāciju par notiesājošiem spriedumiem [..].
[..]
(10)
Šis pamatlēmums nedrīkstētu ierobežot iespēju tiesu iestādēm tieši pieprasīt un nodot informāciju no sodāmības reģistra, kā paredzēts [Eiropas Konvencijas par savstarpējo palīdzību] 13. pantā, to lasot saistībā ar minētās konvencijas 15. panta 3. punktu un neskarot 6. panta 1. punktu [Konvencijā par dalībvalstu savstarpējo palīdzību].”
11
Šā pamatlēmuma 1. pantā “Priekšmets” paredzēts:
“Ar šo pamatlēmumu:
a)
nosaka nosacījumus, saskaņā ar kuriem notiesāšanas dalībvalsts dalās ar informāciju ar citām dalībvalstīm par notiesājošiem spriedumiem;
b)
nosaka pienākumus notiesāšanas dalībvalstij un notiesātās personas valstspiederības dalībvalstij (“personas valstspiederības dalībvalsts”) un precizē metodes, kas jāizmanto, atbildot uz lūgumu sniegt informāciju no sodāmības reģistra;
c)
izveido decentralizētu informācijas tehnoloģijas sistēmu informācijas apmaiņai par notiesājošiem spriedumiem, kas balstās uz katras dalībvalsts sodāmības reģistru datubāzēm, – Eiropas Sodāmības reģistru informācijas sistēmu (ECRIS).”
12
Minētā pamatlēmuma 2. pantā “Definīcijas” noteikts:
“Šajā pamatlēmumā:
a)
“notiesājošs spriedums” ir jebkurš krimināltiesas pieņemts galīgs lēmums, ar ko fizisku personu notiesā par noziedzīgu nodarījumu, ciktāl šāds lēmums ir iekļauts notiesāšanas valsts sodāmības reģistrā;
[..]
c)
“sodāmības reģistrs” ir attiecīgās valsts reģistrs vai reģistri, kuros saskaņā ar šīs valsts tiesību aktiem reģistrē notiesājošus spriedumus;
[..].”
13
Minētā pamatlēmuma 4. panta “Notiesāšanas dalībvalsts pienākumi” 2. punktā noteikts:
“Notiesāšanas dalībvalsts centrālā iestāde, cik drīz vien iespējams, informē pārējo dalībvalstu centrālās iestādes par notiesājošiem spriedumiem, kas attiecīgās citas dalībvalsts valstspiederīgajiem pasludināti šīs dalībvalsts teritorijā un iekļauti tās sodāmības reģistrā.
[..]”
14
Pamatlēmuma 2009/315 7. panta “Atbilde uz lūgumu sniegt informāciju par notiesājošiem spriedumiem” 4. punktā paredzēts:
“Ja saskaņā ar 6. pantu informāciju no sodāmības reģistra par notiesājošiem spriedumiem, kas pasludināti pret kādas dalībvalsts valstspiederīgo, lūdz kādai dalībvalsts centrālajai iestādei, kas nav attiecīgās personas valstspiederības dalībvalsts, lūguma saņēmēja dalībvalsts tādu informāciju nodod tādā apmērā, kā noteikts 13. pantā [Eiropas Konvencijā par savstarpējo palīdzību].”
Bulgārijas tiesības
NK
15
Ar Nakazatelen kodeks (Kriminālkodekss, turpmāk tekstā – “NK”) 8. panta 2. punktu ir transponēts Pamatlēmums 2008/675. Atbilstoši šai tiesību normai:
“Galīgu notiesājošu spriedumu, kas citā Eiropas Savienības dalībvalstī pasludināts par nodarījumu, kurš saskaņā ar Bulgārijas [NK] ir noziedzīgs nodarījums, ņem vērā katrā kriminālprocesā, kas pret to pašu personu ir uzsākts Bulgārijas Republikā.”
16
NK 66. panta 1. punkta redakcija ir šāda:
“Ja tiesa piespriež brīvības atņemšanu uz laiku līdz trim gadiem, piespriesto sodu var izpildīt nosacīti uz laiku no trim līdz pieciem gadiem, ja personai nav piespriesta brīvības atņemšana par vispārīga rakstura noziedzīgu nodarījumu un ja tiesa uzskata, ka nav nepieciešama soda izciešana, lai sasniegtu soda mērķi un – galvenokārt – lai notiesātais labotos.”
17
NK 78.a panta 1. punktā paredzēts:
“Tiesa atbrīvo pilngadīgu personu no kriminālatbildības un piespriež tai [1000–5000] [Bulgārijas levu (BGN)] [(apmēram 500–2500 EUR)] naudas sodu, ja vienlaikus ir izpildīti šādi nosacījumi:
a)
[..] par tīšu noziedzīgu nodarījumu ir paredzēta brīvības atņemšana uz laiku līdz trim gadiem vai cits vieglāks sods vai par noziedzīgu nodarījumu, kas izdarīts aiz neuzmanības, – brīvības atņemšana uz laiku līdz pieciem gadiem vai cits vieglāks sods;
b)
noziedzīgā nodarījuma izdarītājs nav nedz notiesāts par vispārīga rakstura noziedzīgu nodarījumu, nedz atbrīvots no kriminālatbildības saskaņā ar šīs nodaļas noteikumiem;
c)
ir atlīdzināts noziedzīgā nodarījuma izraisītais mantiskais kaitējums.”
18
NK 343.c pants izteikts šādā redakcijā:
“(1)   Personai, kas vada mehānisko transportlīdzekli laikā, kad tai ir atņemtas tiesības vadīt mehānisko transportlīdzekli, pēc tam, kad par tādu pašu nodarījumu administratīvajā procesā tai ir bijis piemērots sods, tiek piemērots brīvības atņemšanas sods uz laiku līdz trim gadiem un [200–1000] BGN [(apmēram 100–500 EUR]) naudas sods.
(2)   Personai, kas gada laikā pēc tam, kad tai piespriests administratīvs sods par transportlīdzekļa vadīšanu bez atbilstošas vadītāja apliecības, izdara šādu pārkāpumu, tiek piemērots brīvības atņemšanas sods uz laiku no viena līdz trim gadiem un [500–1200] BGN [(apmēram 250–600 EUR]) naudas sods.”
19
Saskaņā ar NK 345. pantu:
“(1)   Personai, kas izmanto reģistrācijas numura zīmi, kura izsniegta citam mehāniskajam transportlīdzeklim, vai reģistrācijas numura zīmi, kuru nav izsniegušas kompetentās iestādes, tiek piemērots brīvības atņemšanas sods uz laiku līdz vienam gadam vai [500–1000] BGN [(apmēram 250–500 EUR)] naudas sods.
(2)   Sods, kas paredzēts 1. punktā, tiek piemērots arī personai, kas vada mehānisko transportlīdzekli, kurš nav pienācīgi reģistrēts.”
Nakazatelno‑protsesualen kodeks
20
Saskaņā ar Nakazatelno‑protsesualen kodeks (Kriminālprocesa kodekss; 2005. gada 28. oktobraDV Nr. 86) 247. panta 1. punktu process pirmajā instancē tiek uzsākts ar apsūdzības rakstu vai pēc noziedzīgā nodarījumā cietušā sūdzības saņemšanas.
Naredba no 8 za funktsiite i organizatsiata na deynostta na byurata za sadimost
21
2008. gada 26. februāraNaredba no 8 za funktsiite i organizatsiata na deynostta na byurata za sadimost (Noteikumi Nr. 8 par sodāmības reģistru biroju funkcijām un darbības organizēšanu) 40. panta 1. punktā noteikts:
“Visus notiesājošos spriedumus un administratīvos sodus, kas piemēroti saskaņā ar NK 78.a pantu, reģistrē sodāmības reģistrā [..].”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
22
Ar 2023. gada 7. marta protokolu YE tika piemērots administratīvs sods, kas stājās spēkā 2023. gada 4. maijā, par mehāniskā transportlīdzekļa vadīšanu bez atbilstošas vadītāja apliecības. Šajā lietā viņš tiek apsūdzēts par to, ka 2023. gada 25. oktobrī atkārtoti izdarījis tādu pašu nodarījumu mazāk nekā viena gada laikā pēc tam, kad par šādiem nodarījumiem tika sodīts administratīvajā procesā, un tas ir NK 343.c panta 2. punktā paredzētais noziedzīgais nodarījums.
23
Prasība pret YE celta Rayonen sad Tutrakan (Tutrakanas rajona tiesa, Bulgārija), kas ir iesniedzējtiesa. Veicot tiesas izmeklēšanu, tika konstatēts, ka valsts tiesas attiecībā uz YE ir pieņēmušas vairākus notiesājošus spriedumus: attiecīgi 2023. gada 2. novembrī – par viltotas vadītāja apliecības izmantošanu, kas ir NK 316. pantā, lasot to kopsakarā ar NK 308. panta 1. punktu, minētais noziedzīgais nodarījums; 2023. gada 7. decembrī – par pārkāpumu, kas ir identisks šā sprieduma 22. punktā minētajam noziedzīgajam nodarījumam; un 2024. gada 19. janvārī – vēlreiz par viltotas vadītāja apliecības izmantošanu. Visi šie notiesājošie spriedumi atbilda nosacītam brīvības atņemšanas sodam, jo tika pasludināti, pamatojoties uz NK 66. panta 1. punktu.
24
Turklāt iesniedzējtiesa, pamatojoties uz ECRIS sniegto informāciju, konstatēja, ka YE ir notiesāts arī par ceļu satiksmes tiesību normu pārkāpumiem citās dalībvalstīs.
25
Proti, pirmām kārtām, politierechtbank Vilvoorde (Vilvordes policijas tiesa, Beļģija) ar 2021. gada 15. novembra spriedumu, kas kļuvis galīgs 2022. gada 3. janvārī, attiecībā uz YE ir pasludinājusi vairākus notiesājošus spriedumus par Beļģijas tiesību aktu pārkāpumiem, kas izdarīti 2020. gada 14. jūnijā Zaventemā (Beļģija).
26
Pirmkārt, par to, ka YE vadīja transportlīdzekli bez obligātās civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas, un to, ka viņš pa koplietošanas ceļiem vadīja transportlīdzekli, kas nebija reģistrēts vai kam nebija piestiprināta reģistrācijas brīdī izsniegtā reģistrācijas numura zīme, YE tika piespriests 800 EUR naudas sods vai, ja tas likumā noteiktajā termiņā netiktu samaksāts, – aizliegums vadīt mehānisko transportlīdzekli 30 dienas, kā arī atņemtas tiesības vadīt jebkuru mehānisko transportlīdzekli vienu mēnesi.
27
Otrkārt, par mobilā tālruņa izmantošanu, vadot transportlīdzekli pa koplietošanas ceļiem, neapturot vai nenovietojot transportlīdzekli, viņam tika piespriests 200 EUR naudas sods vai, ja tas netiktu samaksāts tiesību aktos noteiktajā termiņā, – aizliegums vadīt mehānisko transportlīdzekli 30 dienas, kā arī atņemtas tiesības vadīt jebkuru mehānisko transportlīdzekli 15 dienas.
28
Treškārt, viņam tika piespriests 200 EUR naudas sods vai, ja tas likumā noteiktajā termiņā netiktu samaksāts, – trīs dienu cietumsods par braukšanu pa koplietošanas ceļiem Beļģijā reģistrētā transportlīdzeklī bez derīgas tehniskās apskates sertifikāta, atbilstošās tehniskās apskates uzlīmes un transportlīdzekļa identifikācijas ziņojuma, tehniskās dokumentācijas vai redzes pārbaudes dokumenta, kas atbilst tā izmantošanai.
29
Otrām kārtām, ar 2023. gada 16. augusta spriedumu, kas kļuvis galīgs 2023. gada 16. septembrī, Amtsgericht Prüm (Prīmas pirmās instances tiesa, Vācija) piesprieda YE 50 EUR naudas sodu par transportlīdzekļa vadīšanu bez vadītāja apliecības vai pēc transportlīdzekļa vadīšanas tiesību atņemšanas.
30
Ar 2023. gada 15. decembra spriedumu iesniedzējtiesa, ņemot vērā YE iepriekšējos notiesājošos spriedumus, atzina viņu par vainīgu transportlīdzekļa vadīšanā bez vadītāja apliecības un piesprieda viņam brīvības atņemšanas sodu bez nosacītas notiesāšanas, kā arī naudas sodu.
31
2024. gada 27. februārī Okrazhen sad Silistra (Silistras apgabaltiesa, Bulgārija) šo spriedumu atcēla un nodeva lietu citam iesniedzējtiesas iztiesāšanas sastāvam, lai pārbaudītu, vai Beļģijas tiesas uzliktajiem sodiem ir tiesiskas sekas.
32
Iesniedzējtiesa uzskata, ka pamatlietas atrisināšanai ir nepieciešama Pamatlēmuma 2008/675 3. panta 1. punkta, lasot to kopsakarā ar Pamatlēmuma 2009/315 2. panta a) punktu, interpretācija. Proti, gan Beļģijā, gan Vācijā pasludināto notiesājošo spriedumu tiesisko seku atzīšana ietekmētu sodu, ko var piespriest apsūdzētajam, jo šie notiesājošie spriedumi pamatlietā aplūkoto notikumu norises laikā bija kļuvuši galīgi un tādēļ tie ir “iepriekšēji spriedumi” Pamatlēmuma 2008/675 3. panta 1. punkta izpratnē.
33
Tā norāda, ka apsūdzēto principā ir iespējams atbrīvot no kriminālatbildības un piemērot viņam administratīvu sodu, ja viņš saskaņā ar NK 78.a panta 1. punkta b) apakšpunktu nav ticis notiesāts par “vispārīga rakstura” noziedzīgu nodarījumu. Būtu arī iespējams apturēt brīvības atņemšanas soda izpildi, pamatojoties uz NK 66. panta 1. punktu, ja apsūdzētajam iepriekš nav piespriests šāds sods par vispārīga rakstura noziedzīga nodarījuma izdarīšanu.
34
Iesniedzējtiesa jautā par kritērijiem, kas tai ļautu noteikt, vai YE izdarītie pārkāpumi, par kuriem Beļģijas un Vācijas tiesas ir piemērojušas sodu, ir kvalificējami kā noziedzīgi nodarījumi vai kā administratīvi pārkāpumi, lai tos ņemtu vērā pamatlietā.
35
Pirmām kārtām, tā uzskata, ka Pamatlēmuma 2008/675 3. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka ir jāņem vērā notiesājošie spriedumi par sodāmiem nodarījumiem, nevis tikai par noziedzīgiem nodarījumiem, jo pēdējam minētajam jēdzienam Bulgārijas tiesībās ir šaurāka nozīme.
36
Šīs interpretācijas pamatošanai tā norāda, ka, protams, Pamatlēmuma 2008/675 2. panta bulgāru valodas versijā jēdziena “spriedums” definīcijā ir atsauce uz jebkuru galīgu krimināllietu tiesas nolēmumu, ar ko tiek konstatēta personas vaina “noziedzīgā nodarījumā” (bulgāru valodā “prestaplenie”). Tomēr tā norāda, ka Pamatlēmuma 2009/315 2. panta a) punktā šajā pašā valodas versijā termins “notiesājošs spriedums” ir definēts kā jebkurš galīgs krimināllietu tiesas nolēmums, kas pasludināts attiecībā uz fizisku personu par “sodāmu nodarījumu” (bulgāru valodā – “nakazuemo deyanie”). Tāpat vācu un holandiešu valodas versijās pēdējā minētā tiesību norma izmanto attiecīgi terminus “Straftat” un “strafbaar feit”, kas esot analoģiski.
37
Otrām kārtām, iesniedzējtiesa norāda, ka Bulgārijas tiesībās tiek nošķirti “noziedzīgi nodarījumi” un “administratīvi pārkāpumi”, jo pēdējie minētie parasti netiek iekļauti sodāmības reģistrā un tātad nav kvalificējami kā “sodāmi nodarījumi” Pamatlēmuma 2009/315 2. panta a) punkta bulgāru valodas versijas izpratnē. Tomēr atbilstoši 2008. gada 26. februāra Noteikumu Nr. 8 40. panta 1. punktam sodāmības reģistrā tiekot norādīti ne tikai spriedumi par noziedzīgiem nodarījumiem, bet arī administratīvie sodi, kas uzlikti saskaņā ar NK 78.a pantu. Turklāt tā precizē, ka Kriminālprocesa kodeksa 247. pantā ir nošķirti “vispārīga rakstura” noziedzīgi nodarījumi, proti, tādi, par kuriem kriminālvajāšana tiek uzsākta ar prokurora apsūdzības rakstu, un “privāta rakstura” noziedzīgi nodarījumi, par kuriem kriminālvajāšana tiek veikta pēc cietušā sūdzības iesniegšanas.
38
Tā norāda, ka Vācijas un Beļģijas tiesībās turpretī tiek izmantota atšķirīga to nodarījumu klasifikācija, par kuriem ir paredzēts sods: Vācijā tiek nošķirtas divas nodarījumu kategorijas – noziegumi (“Verbrechen”), no vienas puses, un mazāk smagi noziegumi un kriminālpārkāpumi (“Vergehen”), no otras puses, bet Beļģijā ir paredzēta klasifikācija trijās kategorijās – “sevišķi smagi noziegumi” (“crimes”), “smagi un mazāk smagi noziegumi” (“délits”) un “kriminālpārkāpumi” (“contraventions”).
39
Taču ECRIS sniegtā informācija neļauj noteikt kategoriju, kurā saskaņā ar atbilstošajām valsts tiesībām ietilps nodarījumi, uz kuriem attiecas Beļģijā un Vācijā iepriekš pasludinātie notiesājošie spriedumi, un tas, pēc iesniedzējtiesas domām, liedz tai noteikt, vai tai šie nodarījumi no Bulgārijas tiesību viedokļa ir jāuzskata par administratīviem pārkāpumiem vai par noziedzīgiem nodarījumiem un – pēdējā minētajā gadījumā – vai tie ir vispārīga vai privāta rakstura noziedzīgi nodarījumi.
40
Trešām kārtām, ja minētie nodarījumi būtu jāuzskata par tādiem, kuru iedarbība ir līdzvērtīga sodāmības reģistrā un ECRIS saskaņā ar Bulgārijas tiesībām iekļautajiem nodarījumiem, iesniedzējtiesa no tā secina, ka tai būs jāuzskata, ka Beļģijas un Vācijas tiesu pasludinātie notiesājošie spriedumi atbilstoši Bulgārijas likumam var būt notiesājoši spriedumi tikai attiecībā uz noziedzīgiem nodarījumiem vai uz nolēmumiem par atbrīvošanu no kriminālatbildības NK 78.a panta izpratnē. Šajā ziņā, pirmkārt, tā norāda, ka šie notiesājošie spriedumi ECRIS nav iekļauti kā lēmumi par atbrīvošanu no kriminālatbildības. Otrkārt, attiecīgo noziedzīgo nodarījumu kategorijas attiecoties uz nodarījumiem, kuros nav cietušo. No tā minētā tiesa secina, ka attiecīgie nodarījumi ir vispārēja rakstura noziedzīgi nodarījumi, kas izslēdz NK 66. un 78.a panta piemērojamību pamatlietā.
41
Gadījumā, ja tai nebūtu jāuzskata, ka ECRIS ietvertie notiesājošie spriedumi ir līdzvērtīgi notiesājošiem spriedumiem, kas iekļauti Bulgārijas sodāmības reģistrā, iesniedzējtiesa norāda, ka nav kritēriju, kas ļautu novērtēt, kādās sodāmo nodarījumu kategorijās ietilpst nodarījumi, par kuriem apsūdzētais ir notiesāts Beļģijā un Vācijā, un ka šajā ziņā par pasludināto notiesājošo spriedumu ņemšanu vērā būs jālemj katrā gadījumā atsevišķi. Šajā kontekstā varētu secināt, ka ārvalstu tiesu piespriestie sodi ir notiesājoši spriedumi par administratīviem pārkāpumiem un tādēļ nav jāņem vērā.
42
Tomēr tā uzskata, ka notiesājošo spriedumu par noteiktām noziedzīgu nodarījumu kategorijām ierakstīšana sodāmības reģistrā ir pamatota ar sabiedriskās kārtības apdraudējumu, kuru, kā uzskata attiecīgās dalībvalsts likumdevējs, rada šie pārkāpumi, un šis vērtējums ir jāpieņem pārējām dalībvalstīm. Pamatlēmuma 2008/675 3. panta 1. punktā paredzētais pienākums attiecas uz to, ka dalībvalstis ņem vērā notiesājošos spriedumus, kurus šī dalībvalsts ir nolēmusi iekļaut sodāmības reģistrā, un tātad šos notiesājošos spriedumus ņem vērā, tāpat kā savas valsts tiesību aktos paredzēts attiecībā sekām, kādas ir tam, ka valsts notiesājošie spriedumi tiek iekļauti valsts sodāmības reģistrā.
43
Ceturtām kārtām, iesniedzējtiesa norāda, ka NK 8. panta 2. punkts ņemt vērā citā dalībvalstī pasludinātu notiesājošu spriedumu ļauj tikai par tādu nodarījumu, kas ir noziedzīgs nodarījums Bulgārijas Kriminālkodeksa izpratnē. Turklāt saskaņā ar Pamatlēmuma 2008/675 6. apsvērumu kompetentās valsts tiesai nav pienākuma ņemt vērā citā dalībvalstī iepriekš pieņemtu notiesājošu spriedumu, ja par nodarījumu, par kuru iepriekš ir pasludināts notiesājošs spriedums, attiecīgajā valstī nebūtu bijis iespējams taisīt notiesājošu spriedumu.
44
Tādējādi iesniedzējtiesa uzskata, ka pamatlietā varētu ņemt vērā tikai Vācijas tiesas pasludināto notiesājošo spriedumu, jo tas atbilst notiesājošam spriedumam par NK 343.c pantā paredzēto noziedzīgo nodarījumu, un Beļģijas tiesas pasludināto notiesājošo spriedumu par nereģistrēta transportlīdzekļa vadīšanu, jo tas atbilst notiesājošam spriedumam par NK 345. pantā paredzēto noziedzīgo nodarījumu. Citi nodarījumi, par kuriem pēdējā minētā tiesa ir pasludinājusi notiesājošus spriedumus, Bulgārijas tiesībās neesot sodāmi kā noziedzīgi nodarījumi, it īpaši tāda transportlīdzekļa vadīšana, kam nav veikta tehniskā apskate. Par pēdējo minēto noziedzīgo nodarījumu pasludinātais notiesājošais spriedums atbilst brīvības atņemšanas sodam, un tas nozīmējot, ka tad, ja tiktu atzītas tā sekas, par pamatlietā aplūkoto pārkāpumu nebūtu iespējams piespriest nosacītu sodu saskaņā ar NK 66. pantu.
45
Tādēļ iesniedzējtiesa uzskata, ka starp NK 8. panta 2. punktu un Pamatlēmuma 2008/675 3. panta 1. punktu kolīzijas nav. Šāda interpretācija ļautu, pirmkārt, nodrošināt, ka apsūdzētās personas situāciju nepasliktinās bargāks sods, nekā tiktu piemērots tad, ja par to pašu darbību viņu būtu notiesājusi pašu valsts tiesa, un, otrkārt, izvairīties no tā, ka praksē tiek izpildīts notiesājošs spriedums par darbību, par kuru izpildes valstī nav paredzēta saukšana pie kriminālatbildības.
46
Šādos apstākļos Rayonen sad Tutrakan (Tutrakanas rajona tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Pamatlēmuma 2008/675] 3. panta 1. punkts kopsakarā ar [Pamatlēmuma 2009/315] 2. panta a) punktu jāinterpretē tādējādi, ka attiecībā uz vienu un to pašu personu citās dalībvalstīs iepriekš pasludinātu notiesājošu spriedumu ņemšana vērā nozīmē, ka tiesai, kas izskata jaunu kriminālprocesu pret to pašu personu (piemērošanas tiesa), ir pienākums uzskatīt, ka citās dalībvalstīs iepriekš pasludinātie notiesājošie spriedumi, kas ir reģistrēti ECRIS, attiecas uz tādām pašām sodāmu nodarījumu kategorijām, kas valsts tiesībās ir klasificētas atbilstoši to radītajam sabiedriskajam apdraudējumam un ir jāieraksta sodāmības reģistrā piemērošanas valstī? Ja pastāv vairākas sodāmu nodarījumu kategorijas, kuras saskaņā ar piemērošanas tiesas valsts tiesību aktiem tiek ierakstītas sodāmības reģistrā, kuru tiesiskās sekas ir atšķirīgas notiesāšanas gadījumā, vai valsts tiesai, kas izskata krimināllietu pret attiecīgo personu, katrā konkrētā gadījumā ir jāizvērtē, pie kuras kategorijas atbilstoši valsts klasifikācijai pieder nodarījumi, par kuriem citās dalībvalstīs ir iepriekš pasludināti notiesājoši spriedumi? Kādos gadījumos šāds izvērtējums ir jāveic?
2)
Vai [Pamatlēmuma 2008/675] 3. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā ir paredzēts, ka tiesai ir pienākums neņemt vērā citā Eiropas Savienības dalībvalstī iepriekš pasludinātus notiesājošus spriedumus par nodarījumiem, kas saskaņā ar piemērošanas tiesas valsts tiesībām nav noziedzīgi nodarījumi?”
Tiesvedība Tiesā
47
Saskaņā ar Tiesas priekšsēdētāja 2024. gada 24. jūnija lēmumu šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu tiek izskatīts prioritāri, piemērojot Reglamenta 53. panta 3. punktu.
48
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2024. gada 29. jūlija rīkojumu iesniedzējtiesas pieteikums piemērot šīs lietas izskatīšanai Tiesas Reglamenta 105. pantā paredzēto paātrināto tiesvedību tika noraidīts.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
49
Prejudiciālo jautājumu izvērtēšana jāsāk ar otro jautājumu.
Par otro jautājumu
50
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Pamatlēmuma 2008/675 3. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, lai lemtu par kriminālvajāšanu, kompetentā tiesa nevar attiecībā uz personu, par kuru notiek kriminālvajāšana, ņemt vērā citā dalībvalstī iepriekš pasludinātus notiesājošus spriedumus par nodarījumiem, kas saskaņā ar valsts tiesībām nav noziedzīgi nodarījumi.
51
Saskaņā ar Pamatlēmuma 2008/675 1. panta 1. punktu šā pamatlēmuma mērķis ir paredzēt nosacījumus, atbilstīgi kuriem dalībvalsts kriminālprocesā pret personu ņem vērā spriedumus, kas attiecībā uz šo pašu personu par citiem faktiem iepriekš pieņemti citās dalībvalstīs.
52
Šajā nolūkā šā pamatlēmuma 3. panta 1. punktā, aplūkojot to kopsakarā ar 5. apsvērumu, dalībvalstīm ir noteikts pienākums nodrošināt, lai šādā gadījumā iepriekšēji notiesājoši spriedumi, kuri pasludināti citā dalībvalstī un par kuriem informācija ir saņemta saskaņā ar piemērojamiem instrumentiem par savstarpēju tiesisko palīdzību vai informācijas apmaiņu no sodāmības reģistra, pirmkārt, tiek ņemti vērā tiktāl, ciktāl ņem vērā iepriekšējus pašu valstī pieņemtus spriedumus, un, otrkārt, tiem paredz tiesiskās sekas, kas ir līdzvērtīgas iepriekšējo savas valsts spriedumu sekām valsts tiesībās, vai runa būtu par faktiem vai procesuālām vai materiālām tiesībām (spriedums, 2017. gada 21. septembris, Beshkov, C‑171/16, EU:C:2017:710, 26. punkts).
53
Tomēr no minētā pamatlēmuma 5. apsvēruma arī izriet, ka ar šo pamatlēmumu netiecas saskaņot sekas, kādas dažādu valstu tiesību sistēmas paredz attiecībā uz spriedumu esību, un pienākums ņemt vērā citās dalībvalstīs iepriekš pasludinātus spriedumus pastāv vienīgi tiktāl, ciktāl iepriekšēju spriedumu esību ņem vērā saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem. Kā uzsvērts Pamatlēmuma 2008/675 3. apsvērumā, dalībvalstu pienākums jaunā kriminālprocesā ņemt vērā citās dalībvalstīs pasludinātus notiesājošus spriedumus ir obligāts minimums.
54
Turklāt, kā skaidri precizēts šā pamatlēmuma 6. apsvērumā, pretstatā citiem instrumentiem šā pamatlēmuma mērķis nav kādas dalībvalsts tiesu nolēmumu izpilde citās dalībvalstīs, bet tas drīzāk tiecas uz to, lai dalībvalstī iepriekš pieņemtam spriedumam varētu būt sekas jaunā kriminālprocesā kādā citā dalībvalstī tiktāl, ciktāl šādas sekas ir iepriekšējiem spriedumiem, kas pieņemti saskaņā ar šīs citas dalībvalsts tiesību aktiem. Tādēļ šajā pamatlēmumā nav iekļauts pienākums ņemt vērā šādus iepriekšējus spriedumus, piemēram, ja ar piemērojamiem instrumentiem iegūtā informācija nav pietiekama, ja attiecīgajā valstī nebūtu bijis iespējams pieņemt notiesājošu spriedumu par nodarījumu, par kuru ir pieņemts iepriekšējais spriedums, vai ja iepriekš piemērotais sods nepastāv attiecīgās valsts tiesību sistēmā.
55
Tādējādi no Pamatlēmuma 2008/675 3. panta 1. punkta formulējuma, lasot to 3., 5. un 6. apsvēruma gaismā, izriet, ka šajā tiesību normā dalībvalstīm nav noteikts pienākums kriminālprocesā ņemt vērā notiesājošus spriedumus, kas attiecībā uz konkrēto personu iepriekš pasludināti citā dalībvalstī, ja tie ir pasludināti par nodarījumiem, kuri saskaņā ar valsts tiesībām nav noziedzīgi nodarījumi un par kuriem tātad atbilstoši valsts tiesībām nevar pasludināt notiesājošu spriedumu krimināllietā.
56
Tātad ar minēto tiesību normu dalībvalstij nav aizliegts valsts tiesību aktos paredzēt tiesību normu, ar kuru kompetentajām tiesām ir noteikts pienākums neņemt vērā citā dalībvalstī attiecībā uz personu, pret kuru ir uzsākts kriminālprocess, iepriekš pasludinātus notiesājošus spriedumus par nodarījumiem, kas saskaņā ar valsts tiesībām nav noziedzīgi nodarījumi.
57
Šajā gadījumā šai tiesību normai nav pretrunā tas, ka iesniedzējtiesa saskaņā ar valsts tiesībām ņem vērā tikai to iepriekšējo notiesājošo spriedumu, kas attiecībā uz atbildētāju pamatlietā Vācijā pasludināts par transportlīdzekļa vadīšanu bez vadītāja apliecības, un spriedumu, kas attiecībā uz viņu pasludināts Beļģijā par nereģistrēta transportlīdzekļa vadīšanu, ņemot vērā, ka saskaņā ar iesniedzējtiesas norādēm tikai šie notiesājošie spriedumi attiecas uz nodarījumiem, kas atbilstoši šīs valsts tiesību aktiem ir noziedzīgi nodarījumi, par kuriem var tikt pasludināts notiesājošs spriedums.
58
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, uz otro jautājumu jāatbild, ka Pamatlēmuma 2008/675 3. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, lai lemtu par kriminālvajāšanu, kompetentā tiesa attiecībā uz personu, par kuru notiek kriminālvajāšana, nevar ņemt vērā citā dalībvalstī iepriekš pasludinātus notiesājošus spriedumus par darbībām, kas saskaņā ar valsts tiesībām nav noziedzīgi nodarījumi.
Par pirmo jautājumu
59
Vispirms jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu iedibinātajā sadarbības starp valstu tiesām un Tiesu procedūrā Tiesai ir jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas ļautu izlemt tās izskatīšanā esošo lietu. Šajā nolūkā Tiesai vajadzības gadījumā ir jāpārformulē tai uzdotie jautājumi. Turklāt Tiesai var nākties ņemt vērā tādas Savienības tiesību normas, uz kurām valsts tiesa sava jautājuma izklāstā nav atsaukusies (spriedums, 2019. gada 5. decembris, Centraal Justitieel Incassobureau (Finanšu sankciju atzīšana un izpilde), C‑671/18, EU:C:2019:1054, 26. punkts un tajā minētā judikatūra).
60
Šajā gadījumā, pirmkārt, jānorāda, ka ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai nodarījumi, par kuriem iepriekš attiecībā uz pamatlietā aplūkoto personu citās dalībvalstīs pasludināti notiesājoši spriedumi, tai jākvalificē, ņemot vērā savas valsts tiesībās paredzēto sodāmo nodarījumu tipoloģiju, atbilstoši kurai šie nodarījumi atkarībā no to rakstura tiek nošķirti kā administratīvs pārkāpums vai noziedzīgs nodarījums un noziedzīgi nodarījumi tiek iedalīti divās kategorijās: “vispārīga rakstura” noziedzīgie nodarījumi, par kuriem kriminālvajāšana tiek uzsākta ar prokurora apsūdzības rakstu, un “privāta rakstura” noziedzīgie nodarījumi, par kuriem kriminālvajāšana tiek veikta pēc cietušā sūdzības saņemšanas.
61
Otrkārt, jāuzsver, ka Pamatlēmuma 2008/675 3. panta 2. punktā ir precizēts šā pamatlēmuma 3. panta 1. punkta (uz kuru ir atsauce pirmajā jautājumā) tvērums, norādot, ka pēdējo minēto punktu piemēro krimināllietas pirmstiesas izmeklēšanas posmā, pašā tiesvedības gaitā un notiesājoša sprieduma izpildes laikā, jo īpaši attiecībā uz piemērojamiem procesuālajiem noteikumiem, tostarp tiem, kas attiecas uz pagaidu apcietinājumu, nodarījuma kvalifikāciju, piemērojamā soda veidu un apmēru, kā arī noteikumiem, kas reglamentē nolēmuma izpildi. Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot tieši to noziedzīgo nodarījumu kvalifikāciju, par kuriem persona, pret ko vērsta šajā tiesā ierosinātā kriminālvajāšana, ir iepriekš notiesāta citās dalībvalstīs, un to dara, ņemot vērā šādas kvalifikācijas ietekmi uz lēmumu, ko tā var pieņemt attiecībā uz šo personu.
62
Līdz ar to ir jāuzskata, ka ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Pamatlēmuma 2008/675 3. panta 1. un 2. punkts, lasot tos kopsakarā ar Pamatlēmuma 2009/315 2. panta a) punktu, jāinterpretē tādējādi, ka kompetentajai valsts tiesai, lai ņemtu vērā notiesājošus spriedumus, kas citā dalībvalstī iepriekš pasludināti attiecībā uz personu, pret kuru uzsākts kriminālprocess, ir jāizvērtē, vai darbības, kas ir šo ECRIS reģistrēto notiesājošo spriedumu pamatā, atbilstoši valsts tiesībās paredzētajai klasifikācijai ir jākvalificē kā noziedzīgi nodarījumi vai kā administratīvi pārkāpumi un – pirmajā gadījumā – kā vispārēja vai privāta rakstura noziedzīgi nodarījumi, ja valsts tiesībās paredzētās tiesiskās sekas atšķiras atkarībā no kategorijas, kurā ietilpst nodarījums, par ko iepriekš pasludināts notiesājošs spriedums.
63
Kā atgādināts šā sprieduma 52. punktā, Pamatlēmuma 2008/675 3. panta 1. punktā dalībvalstīm ir noteikts pienākums nodrošināt, pirmkārt, lai pret personu uzsāktā kriminālprocesā tiktu ņemti vērā citā dalībvalstī iepriekš pasludināti “notiesājoši spriedumi”, ciktāl tie ir pieņemti saskaņā ar valsts tiesībām, un, otrkārt, lai tiem saskaņā ar valsts tiesībām tiktu atzītas tiesiskās sekas, kas ir “līdzvērtīgas” tām, kādas ir valstī iepriekš pasludinātiem notiesājošiem spriedumiem. Turklāt no šā pamatlēmuma 3. panta 2. punkta formulējuma, kurš atspoguļots šā sprieduma 61. punktā, izriet, ka šis pienākums tostarp attiecas uz nodarījuma kvalifikāciju, kā arī paredzētā soda veidu un apmēru.
64
Šajā kontekstā saistībā ar pirmo jautājumu jānosaka, pirmkārt, jēdziena “spriedums” tvērums Pamatlēmuma 2008/675 2. panta izpratnē un, otrkārt, jēdziena “līdzvērtīgas” tvērums tā 3. panta 1. punkta izpratnē, lai noteiktu pēdējā minētajā tiesību normā paredzētos valsts tiesu pienākumus: ņemt vērā “spriedumus, kas [..] iepriekš pieņemti citās dalībvalstīs”, un atzīt šo spriedumu “tiesiskās sekas, kas ir līdzvērtīgas iepriekšējo savas valsts spriedumu sekām”.
65
Pirmām kārtām, atbilstoši šā pamatlēmuma 2. pantam šajā pamatlēmumā “spriedums” ir “jebkurš galīgs krimināltiesas nolēmums, ar ko konstatē vainu noziedzīgā nodarījumā”.
66
Vispirms jāuzsver – iesniedzējtiesas norādītais fakts, ka Pamatlēmuma 2009/315 2. panta a) punktā bulgāru valodas versijā jēdziens “spriedums” ir definēts, atsaucoties uz jēdzienu “sodāms nodarījums”, pretēji tam, ko apgalvo šī tiesa, obligāti nenozīmē, ka pēdējais minētais jēdziens būtu jāizmanto, lai definētu jēdzienu “spriedums” Pamatlēmuma 2008/675 2. panta izpratnē, neraugoties uz pēdējā minētajā tiesību normā ietverto atsauci uz jēdzienu “noziedzīgs nodarījums”, ar pamatojumu, ka pēdējam minētajam jēdzienam bulgāru valodā ir šaurāka nozīme nekā jēdzienam “sodāms nodarījums”.
67
Šajā ziņā saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru dažās Savienības tiesību normas valodu versijās lietotais formulējums nevar būt vienīgais šīs normas interpretācijas pamats vai tam šajā ziņā nav piešķirama prioritāra nozīme salīdzinājumā ar citu valodu versijām. Proti, nepieciešamība vienveidīgi piemērot un tātad interpretēt Savienības tiesību aktu nepieļauj, ka izolēti tiek ņemta vērā tikai viena no tā versijām, bet gan prasa, lai attiecīgā tiesību norma tiktu interpretēta saistībā ar tā tiesiskā regulējuma vispārējo sistēmu un mērķi, kurā šī norma ietilpst, it īpaši – ņemot vērā tekstus visās valodās (spriedums, 2024. gada 5. decembris, Network One Distribution, C‑506/23, EU:C:2024:1003, 27. punkts un tajā minētā judikatūra).
68
Šajā gadījumā jānorāda, ka lielākajā daļā gan Pamatlēmuma 2008/675 2. panta, gan Pamatlēmuma 2009/315 2. panta a) punkta valodu versiju šo tiesību normu formulējumā ir atsauce uz jēdzienu “noziedzīgs nodarījums”. Tā tas tostarp ir šo abu tiesību normu vācu un holandiešu valodas versijās, kurās attiecīgi ir izmantoti termini “Straftat” un “strafbaar
feit”, kuri atbilst šim jēdzienam, nevis vispārīgākam jēdzienam “sodāms nodarījums”.
69
Interpretāciju, saskaņā ar kuru jēdziens “spriedums” Pamatlēmuma 2008/675 2. panta izpratnē ir definēts, atsaucoties tikai uz noziedzīgiem nodarījumiem, apstiprina Pamatlēmuma 2008/675 3. apsvērums. Proti, no šā apsvēruma izriet, ka šis jēdziens neietver administratīvās iestādes galīgos lēmumus, ar kuriem konstatē personas atbildību par “noziedzīgu nodarījumu” vai “darbību, kas saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem ir sodāma kā likumpārkāpums”. Šādi rīkojoties, Savienības likumdevējs ir vēlējies nošķirt noziedzīgus nodarījumus no saskaņā ar valsts tiesībām sodāmiem nodarījumiem, kuriem nav krimināltiesiska rakstura.
70
Šo interpretāciju apstiprina arī Pamatlēmuma 2008/675 un Pamatlēmuma 2009/315 – kas ir nesaraujami saistīti – mērķi. Dalībvalstu kompetentajām iestādēm rūpīgi un vienveidīgi jāsadarbojas, apmainoties ar informāciju par notiesājošiem spriedumiem, lai varētu izvairīties no tā, ka valstu tiesu iestādes, izskatot jaunu kriminālprocesu pret personu, attiecībā uz kuru citu dalībvalstu tiesas jau ir pieņēmušas notiesājošus nolēmumus saistībā ar citiem nodarījumiem, pieņem nolēmumu, nepastāvot iespējai ņemt vērā šos iepriekš pieņemtos notiesājošos spriedumus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 5. jūlijs, Lada, C‑390/16, EU:C:2018:532, 47. punkts).
71
No iepriekš minētā izriet, ka jēdziens “spriedums” Pamatlēmuma 2008/675 2. panta izpratnē, lasot to 3. apsvēruma gaismā un ievērojot, ka šis jēdziens saskan ar Pamatlēmuma 2009/315 2. panta a) punktā minēto jēdzienu, attiecas uz krimināllietu tiesas galīgo nolēmumu, ar kuru tiek konstatēta personas vaina “noziedzīga nodarījuma” izdarīšanā, nevis – vispārīgāk – par “sodāmu nodarījumu” vai par “darbību, kas saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem ir sodāma kā likumpārkāpums”. Tāpat, kā jau norādīts šā sprieduma 69. punktā, šis jēdziens neietver administratīvo iestāžu galīgos lēmumus neatkarīgi no tā nodarījuma rakstura, par kuru tās ir konstatējušas attiecīgās personas atbildību.
72
No tā izriet, ka Pamatlēmuma 2008/675 3. panta 1. punktā paredzētais dalībvalstu pienākums attiecas tikai uz citas dalībvalsts krimināllietu tiesas pieņemtiem galīgajiem nolēmumiem, kuros ir konstatēta attiecīgās personas vaina noziedzīgā nodarījuma izdarīšanā. Turklāt, kā tas skaidri izriet no šīs tiesību normas formulējuma, šis pienākums attiecas tikai uz spriedumiem, par kuriem informācija ir iegūta saskaņā ar piemērojamiem instrumentiem par savstarpēju tiesisko palīdzību vai tādas informācijas apmaiņu, kas iegūta no sodāmības reģistriem.
73
Tomēr jāprecizē, ka saskaņā ar šā pamatlēmuma 2. pantu, kā tas interpretēts šā sprieduma 71. punktā, šis pienākums aptver krimināllietu tiesas galīgos nolēmumus, tādus kā NK 78.a panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētie, ar kuriem – pēc tam, kad ir konstatēta apsūdzētā vaina noziedzīgā nodarījumā, – viņš tiek atbrīvots no kriminālatbildības un krimināltiesiska soda vietā viņam piemēro administratīvu sodu, ciktāl par šiem lēmumiem ir bijis iespējams iegūt informāciju.
74
No tā izriet – lai ņemtu vērā citā dalībvalstī iepriekš pasludinātus notiesājošus spriedumus minētā pamatlēmuma 3. panta 1. punkta izpratnē, kompetentajai tiesai vispirms jānosaka, vai citā dalībvalstī krimināllietu tiesas agrāk pasludinātajos galīgajos nolēmumos, par kuriem tā ir informēta, tikusi atzīta attiecīgās personas vaina noziedzīga nodarījuma izdarīšanā.
75
Šajā ziņā, kā būtībā norāda pati iesniedzējtiesa, tas, ka šāds galīgs nolēmums ir ierakstīts attiecīgās personas notiesāšanas dalībvalsts sodāmības reģistrā un tātad ar ECRIS starpniecību darīts zināms citu dalībvalstu tiesām, principā liecina, ka šis nolēmums atbilst šā sprieduma iepriekšējā punktā minētajam kritērijam, turklāt jāprecizē, ka arī jēdziens “notiesājošs spriedums” Pamatlēmuma 2009/315 2. panta a) punkta izpratnē ietver šādu kritēriju.
76
Ciktāl iesniedzējtiesa norāda, ka ECRIS sniegtā informācija par pamatlietā apsūdzētās personas iepriekšējiem notiesājošiem spriedumiem tai neļauj noteikt kategoriju, kurā ietilpst nodarījums, uz ko attiecas šie notiesājošie spriedumi, jāuzsver, ka šis pamatlēmums – kā precizēts Pamatlēmuma 2009/315 10. apsvērumā – nedrīkstētu tiesu iestādēm ierobežot iespēju tieši pieprasīt un nodot informāciju no sodāmības reģistra, kā paredzēts Eiropas Konvencijas par savstarpējo palīdzību 13. pantā, lasot to kopsakarā ar 15. panta 3. punktu un neskarot Konvencijas par dalībvalstu savstarpējo palīdzību 6. panta 1. punktu, kurā precizēta kārtība, kādā iesniedzams un pārsūtāms savstarpējas tiesiskās palīdzības lūgums saskaņā ar iepriekš minētajiem Eiropas Konvencijas par savstarpējo palīdzību noteikumiem.
77
Tādējādi gadījumā, ja dalībvalsts tiesa uzskata – lai piemērotu Pamatlēmuma 2008/675 3. panta 1. punktu, ECRIS pieejamā informācija nav pietiekama, tai ir jāpārbauda, tieši vēršoties tiesās, kuras ir pasludinājušas iepriekšējos notiesājošos spriedumus, vai tie patiešām ir notiesājoši spriedumi šā pamatlēmuma 2. panta izpratnē.
78
Otrām kārtām, attiecībā uz apjomu katras dalībvalsts pienākumam nodrošināt, lai citās dalībvalstīs iepriekš pasludinātiem notiesājošiem spriedumiem tiktu atzītas sekas, kas ir “līdzvērtīgas” attiecīgajā dalībvalstī iepriekš pasludināto notiesājošo spriedumu sekām, saskaņā ar tās tiesību aktiem minētā pamatlēmuma 3. panta 1. punkta, lasot to kopsakarā ar 3. panta 2. punktu, izpratnē, – tas ir jānosaka LESD 82. panta 1. punktā nostiprinātā tiesas spriedumu un lēmumu savstarpējas atzīšanas krimināllietās principa – kuru paredzēts īstenot ar Pamatlēmumu 2008/675, kā noteikts tā 2. apsvērumā, – gaismā.
79
No Tiesas judikatūras izriet, ka šis princips tostarp nepieļauj, ka saistībā ar to, ka minētā pamatlēmuma ietvaros iepriekš citā dalībvalstī pasludinātais notiesājošais spriedums tiek ņemts vērā, tas tiek pārskatīts (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 5. jūlijs, Lada, C‑390/16, EU:C:2018:532, 38. punkts un tajā minētā judikatūra).
80
Tieši tādēļ minētā pamatlēmuma 3. panta 3. punktā ir skaidri aizliegta tāda pārskatīšana, jo citās dalībvalstīs pieņemti notiesājoši nolēmumi ir jāņem vērā tādi, kādi tie ir pasludināti (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 5. jūlijs, Lada, C‑390/16, EU:C:2018:532, 39. punkts un tajā minētā judikatūra).
81
Tomēr, kā paskaidrots Pamatlēmuma 2008/675 13. apsvērumā, tajā ievēro dažādus risinājumus un procedūras valstu līmenī, kas ir vajadzīgas, lai ņemtu vērā citā dalībvalstī iepriekš pieņemtu spriedumu. Tas, ka ir izslēgta iespēja pārskatīt iepriekš pieņemtu spriedumu, nedrīkstētu liegt dalībvalstij vajadzības gadījumā pieņemt lēmumu, lai iepriekšējam spriedumam paredzētu līdzvērtīgas tiesiskās sekas.
82
Konkrēti, kā precizēts šā pamatlēmuma 8. apsvērumā, ja kriminālprocesa gaitā dalībvalstī ir pieejama informācija par iepriekšēju citā dalībvalstī pieņemtu notiesājošu spriedumu, pēc iespējas būtu jānovērš tas, ka pret attiecīgo personu izturas mazāk labvēlīgi nekā tad, ja iepriekš notiesājošs spriedums būtu pieņemts savā dalībvalstī.
83
No tā izriet, ka tiesai, kas veic kriminālvajāšanu dalībvalstī, jāpārliecinās, ka nodarījumam, par kuru iepriekš citā dalībvalstī pasludināts notiesājošs spriedums, kā arī saskaņā ar to piespriestajam sodam nav smagāku tiesisko seku apsūdzētā situācijā nekā tad, ja šo notiesājošo spriedumu būtu pasludinājusi valsts tiesa.
84
No šāda viedokļa raugoties, lai citā dalībvalstī iepriekš pasludinātam notiesājošam spriedumam varētu atzīt tiesiskās sekas, kas būtu “līdzvērtīgas” tām, kādas būtu radījis valsts notiesājošs spriedums, ir nepieciešams, lai iesniedzējtiesa tostarp varētu izvērtēt kategoriju, kurā ietilpst noziedzīgais nodarījums, par ko persona sodīta ar šo iepriekšējo notiesājošo spriedumu, kurā noteikts šā soda raksturs un apmērs. Lai noteiktu šādu līdzvērtību, tostarp var būt nepieciešams salīdzināt noziedzīgu nodarījumu tipoloģiju, kas paredzēta tās dalībvalsts krimināltiesību aktos, kurā minētais iepriekšējais spriedums pasludināts, un to, kas pastāv valsts tiesību aktos, it īpaši tad, ja saskaņā ar valsts tiesību aktiem notiesājošo spriedumu, kuri pasludināti par attiecīgo noziedzīgo nodarījumu, tiesiskās sekas var atšķirties atkarībā no kategorijas, kurā ietilpst šis nodarījums.
85
No minētā izriet, ka tāda lēmuma pieņemšanai, kas ļauj citā dalībvalstī pasludinātam spriedumam paredzēt valsts iepriekš pasludinātajam spriedumam līdzvērtīgas tiesiskās sekas, ir nepieciešama katra konkrētā gadījuma pārbaude, ņemot vērā konkrētās lietas apstākļus, tomēr tas nedrīkstētu izraisīt izdarītā noziedzīgā nodarījuma un piemērotā soda pārkvalificēšanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 5. jūlijs, Lada, C‑390/16, EU:C:2018:532, 45. punkts un tajā minētā judikatūra).
86
Precīzāk, no šā sprieduma 65.–85. punktā izklāstītajiem apsvērumiem jāsecina, ka tad, ja no kompetentās krimināllietu tiesas rīcībā esošās informācijas izriet, ka attiecībā uz apsūdzēto citā dalībvalstī ir pasludināti spriedumi Pamatlēmuma 2008/675 2. panta izpratnē, proti, pieņemti galīgi nolēmumi, ar kuriem konstatēta viņa vaina noziedzīgā nodarījuma izdarīšanā, šai tiesai ir jāatzīst minētajiem nolēmumiem tādas sekas, kas ir līdzvērtīgas tām, kādas ir valstī pasludinātiem notiesājošiem spriedumiem par tāda noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, kurš ietilpst līdzvērtīgā kategorijā un par kuru tiek piemērots līdzīga veida un apmēra sods. Tomēr atzīšana attiecīgajā tiesvedībā nedrīkst izraisīt mazāk labvēlīgu attieksmi pret personu nekā tad, ja šos nolēmumus būtu pasludinājusi valsts tiesa.
87
Šajā kontekstā kompetentā krimināllietu tiesa nevar noziedzīgo nodarījumu, par kuru apsūdzētais ir notiesāts citā dalībvalstī, pārkvalificēt par administratīvu pārkāpumu. Proti, šādas pārkvalificēšanas iznākumā ne tikai tiktu pārskatīts iepriekšējais notiesājošais spriedums, un tas ir skaidri aizliegts šā pamatlēmuma 3. panta 3. punktā, bet arī – pretēji tā 3. panta 1. punktā paredzētajam pienākumam – galu galā netiktu radītas valstī pasludinātam notiesājošam spriedumam līdzvērtīgas sekas.
88
Tomēr, kā izriet no šā sprieduma 73. punkta, Pamatlēmumā 2008/675 ir prasīts, lai gadījumā, ja valsts tiesībās ir paredzēts ņemt vērā iepriekšējus krimināllietu tiesas galīgos nolēmumus, kuros konstatēta apsūdzētā vaina noziedzīga nodarījuma izdarīšanā, bet ar kuriem krimināltiesiska soda vietā ir piemērots administratīvs sods, kompetentā tiesa šādiem citā dalībvalstī pieņemtiem nolēmumiem piemēro atbilstošās valsts tiesību normas, ja tās rīcībā šajā ziņā ir pietiekama informācija.
89
Savukārt, lai iesniedzējtiesa varētu noteikt, vai saskaņā ar valsts tiesībās paredzēto klasifikāciju noziedzīgi nodarījumi, uz kuriem attiecas citās dalībvalstīs iepriekš pasludinātie notiesājošie spriedumi, ir uzskatāmi par “vispārīga rakstura” vai “privāta rakstura” noziedzīgiem nodarījumiem, ciktāl atkarībā no kategorijas, pie kuras tie pieder, tiesiskās sekas valsts tiesībās ir atšķirīgas, tai ir jāpārbauda, vai apsūdzība šajās citās dalībvalstīs ir celta pēc kompetentās iestādes iniciatīvas vai pēc cietušā sūdzības tiesā.
90
Šajā gadījumā, kā konstatējusi pati iesniedzējtiesa, noziedzīgajos nodarījumos, par kuriem pasludināti notiesājoši spriedumi Beļģijā un Vācijā, nebija iesaistīts cietušais. Ciktāl šie pārkāpumi patiešām ir uzskatāmi par noziedzīgiem nodarījumiem saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem, tai šiem notiesājošiem spriedumiem būs jāpiešķir sekas, kas ir līdzvērtīgas tām, kādas būtu valstī iepriekš pasludinātiem notiesājošiem spriedumiem par “vispārīga rakstura” noziedzīgiem nodarījumiem.
91
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos motīvus, uz pirmo jautājumu jāatbild, ka Pamatlēmuma 2008/675 3. panta 1. un 2. punkts, lasot tos kopsakarā ar Pamatlēmuma 2009/315 2. panta a) punktu, jāinterpretē tādējādi, ka kompetentajai valsts tiesai, lai savā tiesvedībā ņemtu vērā citā dalībvalstī iepriekš pasludinātus notiesājošus spriedumus par personu, pret kuru ir uzsākts kriminālprocess, ir jāizvērtē, vai nodarījumi, par ko iepriekš pasludināti minētie citas dalībvalsts tiesu galīgie nolēmumi, par kuriem tā uzzinājusi, atbilstoši citas dalībvalsts tiesībās paredzētajai klasifikācijai ir kvalificēti kā noziedzīgi nodarījumi. Saskaņā ar Pamatlēmuma 2008/675 3. panta 1. un 2. punktu minētajai tiesai jāņem vērā tikai šie lēmumi un tiem jāpiešķir tiesiskās sekas, kas ir līdzvērtīgas tām, kādas būtu agrākiem valstī pasludinātiem notiesājošiem spriedumiem par noziedzīgu nodarījumu, kurš ietilpst līdzvērtīgā kategorijā un par kuru piemērojams līdzīga veida un apmēra sods. Tomēr to ņemšana vērā attiecīgajā tiesvedībā nedrīkstētu izraisīt mazāk labvēlīgu attieksmi pret attiecīgo personu nekā tad, ja šos nolēmumus būtu pasludinājusi valsts tiesa.
Par tiesāšanās izdevumiem
92
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nospriež:
1)
Padomes Pamatlēmuma 2008/675/TI (2008. gada 24. jūlijs) par Eiropas Savienības dalībvalstīs pieņemtu spriedumu ņemšanu vērā jaunā kriminālprocesā 3. panta 1. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru, lai lemtu par kriminālvajāšanu, kompetentā tiesa attiecībā uz personu, par kuru notiek kriminālvajāšana, nevar ņemt vērā citā dalībvalstī iepriekš pasludinātus notiesājošus spriedumus par darbībām, kas saskaņā ar valsts tiesībām nav noziedzīgi nodarījumi.
2)
Pamatlēmuma 2008/675 3. panta 1. un 2. punkts kopsakarā ar Padomes Pamatlēmuma 2009/315/TI (2009. gada 26. februāris) par organizatoriskiem pasākumiem un saturu no sodāmības reģistra iegūtas informācijas apmaiņai starp dalībvalstīm 2. panta a) punktu, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2019. gada 17. aprīļa Direktīvu (ES) 2019/884,
jāinterpretē tādējādi, ka
kompetentajai valsts tiesai, lai savā tiesvedībā ņemtu vērā citā dalībvalstī iepriekš pasludinātus notiesājošus spriedumus par personu, pret kuru ir uzsākts kriminālprocess, ir jāizvērtē, vai nodarījumi, par ko iepriekš pasludināti minētie citas dalībvalsts tiesu galīgie nolēmumi, par kuriem tā uzzinājusi, atbilstoši citas dalībvalsts tiesībās paredzētajai klasifikācijai ir kvalificēti kā noziedzīgi nodarījumi.
Saskaņā ar Pamatlēmuma 2008/675 3. panta 1. un 2. punktu minētajai tiesai jāņem vērā tikai šie lēmumi un tiem jāpiešķir tiesiskās sekas, kas ir līdzvērtīgas tām, kādas būtu agrākiem valstī pasludinātiem notiesājošiem spriedumiem par noziedzīgu nodarījumu, kurš ietilpst līdzvērtīgā kategorijā un par kuru piemērojams līdzīga veida un apmēra sods. Tomēr to ņemšana vērā attiecīgajā tiesvedībā nedrīkstētu izraisīt mazāk labvēlīgu attieksmi pret attiecīgo personu nekā tad, ja šos nolēmumus būtu pasludinājusi valsts tiesa.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – bulgāru.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.