62022CJ0726_RES
Lieta C‑726/22 P
Eiropas Komisija
pret
Pollinis France
Tiesas (piektā palāta) 2025. gada 16. janvāra spriedums
Apelācija – Piekļuve dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – 4. panta 3. punkta pirmā daļa – Lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzība – Regula (ES) Nr. 182/2011 – Komitoloģija – Dalībvalstu un citu komiteju locekļu paustās nostājas – Piekļuves atteikums
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Izņēmumi no tiesībām piekļūt dokumentiem – Lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzība – Nosacījumi – Šaura interpretācija un piemērošana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 11. apsvērums un 4. panta 3. punkta pirmā daļa)
(skat. 62., 65. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Izņēmumi no tiesībām piekļūt dokumentiem – Pienākums norādīt pamatojumu – Tvērums
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. pants)
(skat. 63. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Piemērošanas joma – Komisijas administratīvā darbība – Iekļaušana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 2. panta 3. punkts)
(skat. 66. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Izņēmumi no tiesībām piekļūt dokumentiem – Lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzība – Lēmuma pieņemšana – Jēdziens – Konkrēts lēmuma pieņemšanas procesa priekšmets – Iekļaušana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmā daļa)
(skat. 73. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Izņēmumi no tiesībām piekļūt dokumentiem – Lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzība – Nosacījumi – Minētā procesa konkrēts, faktisks un būtisks aizskārums – Tvērums – Iestādes nodoms pieņemt lēmumu – Izslēgšana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmā daļa)
(skat. 74., 77., 78. punktu)
Rezumējums
Tiesa, izskatīdama apelācijas sūdzību, kuru tā noraida un kuru Eiropas Komisija iesniegusi par Vispārējās tiesas spriedumu lietā Pollinis France/Komisija (
1
), ar ko tā atcēlusi divus Komisijas lēmumus (
2
), ar kuriem atteikta piekļuve dokumentiem saistībā ar Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes (EFSA) 2013. gada vadlīnijām (
3
), precizē izņēmuma par notiekošu lēmumu pieņemšanas procesu (
4
) komitoloģijas procedūrā tvērumu un lemj par “jautājuma, par ko [iestāde] nav pieņēmusi lēmumu”, kvalifikāciju.
Pollinis France ir nevalstiska Francijas organizācija, kura darbojas vides aizsardzības jomā un kuras mērķis ir aizsargāt savvaļas un medus bites un veicināt ilgtspējīgu lauksaimniecību, lai palīdzētu saglabāt apputeksnētājus. 2020. gadā tā Komisijā iesniedza divus piekļuves pieteikumus (
5
) noteiktiem dokumentiem saistībā ar EFSA 2013. gada vadlīnijām. Pirmais pieteikums būtībā attiecās uz dokumentiem, kuros bija noteikta dalībvalstu, Augu, dzīvnieku, pārtikas aprites un dzīvnieku barības pastāvīgās komitejas (
6
) locekļu un Komisijas nostāja par šīm vadlīnijām, kā arī par visiem saistītajiem projektiem, kurus Komisija saņēmusi vai sagatavojusi kopš 2018. gada oktobra. Otrais pieteikumu attiecās uz noteiktiem dokumentiem saistībā ar minētajām EFSA 2013. gada vadlīnijām un būtībā bija par saraksti, darba kārtībām, protokoliem un to sanāksmju ziņojumiem, kas notikušas starp Scopaff locekļiem un dažiem Komisijas ierēdņiem un locekļiem laikposmā no 2013. gada jūlija līdz 2018. gada septembrim.
Atbildot uz atkārtotiem piekļuves pieteikumiem, Komisija ar diviem 2020. gada lēmumiem dažiem dokumentiem piešķīra daļēju piekļuvi un dažiem citiem dokumentiem atteica piekļuvi, pamatojoties uz izņēmumiem attiecīgi saistībā ar personas privātās dzīves un neaizskaramības aizsardzību (
7
) un notiekoša lēmumu pieņemšanas procesa esamību.
Proti, EFSA 2013. gada vadlīnijas vairākus gadus tika apspriestas Scopaff, bet vienošanās par to tekstu dalībvalstu domstarpību dēļ netika panākta, un Komisija šo dokumentu nebija pieņēmusi. 2019. gadā Komisija lūdza EFSA pārskatīt tās 2013. gada vadlīnijas, lai ņemtu vērā jaunāko zinātnisko attīstību.
Šajā kontekstā Vispārējā tiesa, izskatīdama abas atcelšanas prasības, pārsūdzētajā spriedumā norādīja, ka 2020. gadā pieņemtajos apstrīdētajos lēmumos Komisija atzina, ka, gaidot šī dokumenta pārskatīšanas pabeigšanu, tā izskatīšana Scopaff bija “apturēta” – tas nozīmēja, ka lēmumu pieņemšanas procesu varēja uzskatīt par “notiekošu”, jo tas tai būtu jāatsāk tikai pēc tam, kad šī pārskatīšana būtu pabeigta.
Tomēr Vispārējās tiesas ieskatā apstrīdēto lēmumu pieņemšanas brīdī nevienā lēmumu pieņemšanas procesā vairs nebija paredzēts īstenot EFSA 2013. gada vadlīnijas. Gluži pretēji – Komisija netieši, bet noteikti nolēma vairs neīstenot šo dokumentu. Fakts, ka apstrīdēto lēmumu pieņemšanas brīdī šī dokumenta pārskatīšana vēl nebija pabeigta, nozīmējot neiespējamību noteikt pārskatīto vadlīniju iespējamo saturu, to iespējamās pieņemšanas veidu un iespējamo procedūru, kas tiktu ievērota šajā ziņā, un līdz ar to Komisijas lēmumu pieņemšanas procesa priekšmeta neesamību. Tāpēc Komisija neesot varējusi pamatoti atsaukties uz izņēmumu saistībā ar notiekoša lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību.
Tiesas vērtējums
Tiesa, izskatīdama Komisijas iesniegto apelācijas sūdzību, kuras pamatojumam tā izvirza divus pamatus, saistībā ar pirmo pamatu pārbauda, vai Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā ir pamatoti uzskatījusi, ka apstrīdēto lēmumu pieņemšanas brīdī Komisijas lēmumu pieņemšanas process, kura priekšmets ir EFSA 2013. gada vadlīnijas, bija pabeigts.
Vispirms – Tiesa atgādina, ka Regulas Nr. 1049/2001, kura balstās uz atklātības un pārredzamības principu, mērķis ir pēc iespējas pilnīgāk nodrošināt sabiedrības tiesības piekļūt iestāžu dokumentiem. Lai gan šīs piekļuves tiesības ir pakļautas zināmiem ierobežojumiem, kas pamatoti ar sabiedrības vai privāto interešu apsvērumiem, Regulā Nr. 1049/2001 paredzētie izņēmumi no piekļuves tiesībām jāinterpretē un jāpiemēro šauri. Turpinot – ja attiecīgā iestāde nolemj atteikt piekļuvi dokumentam, kuru tai lūgts izsniegt, tai principā jāpaskaidro, kā piekļuve šim dokumentam varētu konkrēti un faktiski kaitēt interesēm, ko aizsargā kāds no Regulas Nr. 1049/2001 4. pantā paredzētajiem izņēmumiem, uz kuru šī iestāde atsaucas. Visbeidzot – šāda kaitējuma riskam jābūt saprātīgi paredzamam, nevis tikai hipotētiskam.
Iesākumā – konkrētāk runājot par izņēmumu saistībā ar lēmumu pieņemšanas procesa aizsardzību, Tiesa vispirms norāda, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmo daļu piekļuvi dokumentam, ko iestāde izdevusi iekšējām vajadzībām, vai iestādes saņemtam dokumentam, kurš skar jautājumu, par ko tā vēl nav pieņēmusi lēmumu, var atteikt, ja iepazīšanās ar šo dokumentu var nopietni kaitēt lēmumu pieņemšanai minētajā iestādē, ja vien iepazīšanās ar attiecīgo dokumentu nav saistīta ar sevišķām sabiedrības interesēm.
Šajā ziņā Tiesa atgādina, ka jēdziens “lēmumu pieņemšana” jāsaprot tādējādi, ka tas tieši attiecas uz lēmumu pieņemšanu, neietverot visu to administratīvo procesu kopumā, kurā šis lēmums tiek pieņemts. Taču lēmuma pieņemšana nozīmē, ka pastāv noteikts priekšmets, uz kuru attieksies pieņemamais lēmums, un tas tā ir neatkarīgi no tā, cik nenovēršama ir konkrēta un identificējama akta projekta pieņemšana. Turklāt pretēji tam, ko apgalvoja Komisija, Vispārējā tiesa nav uzskatījusi, ka, nepastāvot šādam nenovēršamam raksturam, nebūtu faktiskas lēmumu pieņemšanas.
Turpinājumā – atzīt, ka lēmums vēl nav pieņemts un tāpēc notiek “lēmumu pieņemšana” Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmās daļas izpratnē, lai gan šāda procesa priekšmets nav noteikts, būtu pretrunā gan šīs tiesību normas sistēmai, gan judikatūrai. Tādējādi, kamēr vēl nav noteikts precīzs pieņemamā lēmuma priekšmets, jebkāds risks, ka saskaņā ar Regulu Nr. 1049/2001 pieprasīta dokumenta publiskošana varētu kaitēt šī lēmumu pieņemšanas procesam, kurā tiek pieņemts šis lēmums, pēc definīcijas ir hipotētisks, jo faktiski nebūtu iespējams pārbaudīt, vai šī dokumenta saturs patiešām attiecas uz šo lēmuma pieņemšanas procesu.
Nobeigumā – Vispārējā tiesa, lai novērtētu, vai šis ir “jautājums, par ko [šī iestāde] nav pieņēmusi lēmumu” Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmās daļas izpratnē, neuzskatīdama arī par izšķirošu Komisijas izvirzīto argumentu, ka tai vienmēr esot bijis “mērķis” īstenot vadlīnijas par bitēm, nav pieļāvusi tiesību kļūdu. Proti, ja tiktu atzīts, ka iestādes nodoms vien pieņemt lēmumu jomā, kas ietilpst tās kompetencē, tai ļauj atsaukties uz šo tiesību normu, neprasot, lai pastāvētu lēmumu pieņemšanas process, kura mērķis ir pieņemt lēmumu par noteiktu priekšmetu, faktiski nozīmētu atzīt, ka šai iestādei ir iespēja atteikties publiskot jebkuru ar šo jautājumu saistītu dokumentu. Tomēr jēdzienu “jautājums, par ko [iestāde] nav pieņēmusi lēmumu” nevar interpretēt tik plaši, ka tas attiektos uz visiem dokumentiem, kuri saistīti ar kādu konkrētu jautājumu.
Tāpēc Tiesa secina, ka Vispārējā tiesa pamatoti uzskatīja – tas, ka Komisijas mērķis joprojām bija ieviest vadlīnijas par bitēm, lai sniegtu dalībvalstu iestādēm dokumentu, kurā izklāstītas “attiecīgā laika zinātnes un tehnikas atziņas”, pats par sevi nav pietiekams, lai secinātu, ka šis joprojām ir “jautājums, par ko [šī iestāde] nav pieņēmusi lēmumu” Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkta pirmās daļas izpratnē. Tādējādi tā secina, ka pirmais pamats, kā arī pēc tam otrais pamats jānoraida kā neefektīvi un līdz ar to jānoraida apelācijas sūdzība kopumā.
(
1
)	Spriedums, 2022. gada 14. septembris, Pollinis France/Komisija (T‑371/20 un T‑554/20, EU:T:2022:556; turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”).
(
2
)	Komisijas 2020. gada 19. jūnija Lēmums C(2020) 4231 final lietā T‑371/20 un 2020. gada 21. jūlija Lēmums C(2020) 5120 final lietā T‑554/20 (turpmāk tekstā – “apstrīdētie lēmumi”).
(
3
)	EFSA2013. gada 27. jūnijā pieņemtās vadlīnijas par augu aizsardzības līdzekļu radītā riska bitēm novērtējumu (turpmāk tekstā – “EFSA 2013. gada vadlīnijas”).
(
4
)	Pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.) 4. panta 3. punkta pirmo daļu.
(
5
)	Saskaņā ar Regulu Nr. 1049/2001 un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1367/2006 (2006. gada 6. septembris) par to, kā Kopienas iestādēm un struktūrām piemērot Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (OV 2006, L 264, 13. lpp.).
(
6
)	Standing Committee on Plants, Animals, Food and Feeds (turpmāk tekstā – “Scopaff”).
(
7
)	Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē.