62020CJ0354_RES
Apvienotās lietas C‑354/20 PPU un C‑412/20 PPU
L
un
P
(Rechtbank Amsterdam lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (virspalāta) 2020. gada 17. decembra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedība – Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Eiropas apcietināšanas orderis – Pamatlēmums 2002/584/TI – 1. panta 3. punkts – 6. panta 1. punkts – Nodošanas procedūras starp dalībvalstīm – Izpildes nosacījumi – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 47. panta otrā daļa – Tiesības uz piekļuvi neatkarīgai un objektīvai tiesai – Sistēmiskas un vispārējas nepilnības – Jēdziens “izsniegšanas tiesu iestāde” – Izmaiņu, kas notikušas pēc attiecīgā Eiropas apcietināšanas ordera izsniegšanas, ņemšana vērā – Izpildes tiesu iestādes pienākums konkrēti un precīzi pārbaudīt, vai pastāv būtiski un pamatoti iemesli uzskatīt, ka pastāv patiess risks, ka tiks pārkāptas attiecīgās personas tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu nodošanas gadījumā
Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – Savstarpējās atzīšanas princips – Piemērojamība
(Padomes Pamatlēmuma 2002/584, kas grozīts ar Pamatlēmumu 2009/299, 6. apsvērums un 1. panta 2. punkts, 3., 4., 4.a un 5. pants)
(skat. 35.–37. un 40. punktu)
Policijas sadarbība – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – Jēdziens “izsniegšanas tiesu iestāde” Pamatlēmuma 6. panta 1. punkta izpratnē – Tiesa – Iekļaušana – Sistēmiskas un vispārējas nepilnības saistībā ar tiesu varas neatkarību izsniegšanas dalībvalstī – Nepilnības, kas pastāvējušas Eiropas apcietināšanas ordera izsniegšanas brīdī vai radušās pēc tam – Vērā ņemšanas nosacījumi
(Padomes Pamatlēmuma 2002/584, kas grozīts ar Pamatlēmumu 2009/299, 6. panta 1. punkts)
(skat. 38., 41.–45., 48.–50. un 69. punktu un rezolutīvo daļu)
Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – Notiesātu vai aizdomās turētu personu nodošana izsniegšanas tiesu iestādēm – Pienākums ievērot pamattiesības un tiesību pamatprincipus – Tiesības uz piekļuvi neatkarīgai un objektīvai tiesai – Sistēmiskas un vispārējas nepilnības saistībā ar tiesu varas neatkarību izsniegšanas dalībvalstī – Nepilnības, kas pastāvējušas Eiropas apcietināšanas ordera izsniegšanas brīdī vai radušās pēc tam – Prezumpcija par minēto tiesību pārkāpumu – Neesamība – Pārbaude, ko veic izpildes tiesu iestāde – Apjoms – Sekas
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otrā daļa; Padomes Pamatlēmuma 2002/584, kas grozīts ar Pamatlēmumu 2009/299, 1. panta 3. punkts)
(skat. 52., 53., 56.–61., 63., 64. un 66.–69. punktu un rezolutīvo daļu)
Rezumējums
Informācijas, kas liecina par sistēmiskām vai vispārējām nepilnībām saistībā ar tiesu neatkarību Polijā vai to pasliktināšanos, esamība vien nepamato to, ka citu dalībvalstu tiesu iestādes atsakās izpildīt ikvienu Eiropas apcietināšanas orderi, ko ir izsniegusi kāda Polijas tiesu iestāde.
Tomēr Polijas tiesu iestādes izsniegta Eiropas apcietināšanas ordera izpilde ir jāatsaka, ja, ņemot vērā attiecīgās personas personisko situāciju, attiecīgā noziedzīgā nodarījuma raksturu un faktisko kontekstu, kādā iekļaujas šī apcietināšanas ordera izsniegšana, pastāv būtiski un pamatoti iemesli uzskatīt, ka tad, ja minētā persona tiks nodota šīm iestādēm, tai šo nepilnību dēļ būs patiess risks, ka tiks pārkāptas viņas pamattiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu.
2015. gada augustā un 2019. gada februārī Polijas tiesas izsniedza Eiropas apcietināšanas orderus (turpmāk tekstā – “EAO”) attiecībā uz diviem Polijas valstspiederīgajiem, lai attiecīgi veiktu kriminālvajāšanu un izpildītu brīvības atņemšanas sodu. Tā kā šīs personas atradās Nīderlandē, officier van justitie (prokuratūras pārstāvis, Nīderlande) saskaņā ar Nīderlandes tiesībām vērsās rechtbank Amsterdam (Amsterdamas tiesa, Nīderlande) ar pieteikumiem izpildīt šos EAO.
Tomēr minētajai tiesai ir šaubas par šo pieteikumu apmierināšanu. Precīzāk, tā jautā par sprieduma lietā Minister for Justice and Equality (Tiesu sistēmas nepilnības) (
1
), kas pasludināts saistībā ar Polijas tiesu sistēmas reformu, piemērojamību. Minētajā spriedumā Tiesa nosprieda, ka izņēmuma kārtā EAO izpilde var tikt atteikta, ja ir pierādīts, ka gadījumā, ja attiecīgā persona tiktu nodota dalībvalstij, kas ir izsniegusi EAO, tai būtu risks, ka tiktu pārkāptas viņas tiesības uz neatkarīgu tiesu, kas ir būtiska tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu sastāvdaļa (
2
). Tomēr šāds atteikums ir iespējams tikai pēc divu posmu pārbaudes: pēc tam, kad izpildes tiesu iestāde vispārīgi ir izvērtējusi, vai pastāv objektīva informācija, kas liecina, ka pastāv šo tiesību pārkāpšanas risks sistēmisku vai vispārēju nepilnību dēļ saistībā ar izsniegšanas dalībvalsts tiesu varas neatkarību, tai pēc tam ir jāpārbauda, kādā mērā šādas nepilnības var konkrēti ietekmēt attiecīgās personas situāciju tad, ja tā tiek nodota šīs dalībvalsts tiesu iestādēm.
Neseno izmaiņu dēļ (
3
), no kurām dažas ir notikušas pēc attiecīgo EAO izdošanas, rechtbank Amsterdam (Amsterdamas tiesa) uzskata, ka Polijas tiesu sistēmas nepilnības ir tādas, ka visu Polijas tiesu neatkarība un līdz ar to tiesības uz neatkarīgu tiesu vairs netiek nodrošinātas nevienai Polijā tiesājamai personai. Šajā kontekstā tā jautā, vai ar šo konstatējumu vien pietiek, lai pamatotu atteikumu izpildīt kādas Polijas tiesas izdotu EAO, un nav vēl jāpārbauda šo nepilnību ietekme konkrētās lietas apstākļos.
Steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā Tiesa virspalātas sastāvā atbild noliedzoši, apstiprinot savu judikatūru, kas iedibināta spriedumā Minister for Justice and Equality (Tiesu sistēmas nepilnības).
Tiesas vērtējums
Pirmkārt, Tiesa nospriež, ka sistēmiskas un vispārējas nepilnības, kas ietekmē izsniegšanas dalībvalsts tiesu varas neatkarību, lai cik arī smagas tās nebūtu, vien nav pietiekamas, lai ļautu izpildes tiesu iestādei uzskatīt, ka visas šīs dalībvalsts tiesas neietilpst EAO “izsniegšanas tiesu iestādes” jēdzienā (
4
); šis jēdziens principā nozīmē, ka attiecīgā iestāde rīkojas neatkarīgi.
Šajā ziņā Tiesa vispirms norāda, ka šādas nepilnības ne vienmēr ietekmē katru nolēmumu, kas šīm tiesām var būt jāpieņem. Tad tā norāda, ka, lai gan izņēmuma apstākļos var tikt noteikti ierobežojumi savstarpējās uzticēšanās un atzīšanas principiem, kuri ir EAO mehānisma darbības pamatā, tas, ka tiek noliegts “izsniegšanas tiesu iestādes” statuss visām attiecīgās dalībvalsts tiesām, kuru skar šīs nepilnības, izraisītu šo principu piemērošanas vispārēju izslēgšanu saistībā ar šo tiesu izsniegtiem EAO. Turklāt šādam risinājumam būtu citas ļoti būtiskas sekas, jo tas tostarp nozīmētu, ka šīs dalībvalsts tiesas vairs nevarētu vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu (
5
). Visbeidzot, Tiesa norāda, ka tās nesenā judikatūra, saskaņā ar kuru dažu dalībvalstu prokuratūrām, ņemot vērā to pakļautības attiecības ar izpildvaru, nav pietiekamu neatkarības garantiju, lai tās varētu uzskatīt par “izsniegšanas tiesu iestādēm” (
6
), nav attiecināma uz dalībvalstu tiesām. Proti, tiesiskā Savienībā prasība par tiesu neatkarību pēc sava rakstura izslēdz jebkādas šāda veida attiecības ar šo varu.
Otrkārt, Tiesa norāda, ka sistēmisku vai vispārēju nepilnību esamība vai pasliktināšanās saistībā ar izsniegšanas dalībvalsts tiesu varas neatkarību, kas liecina par tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu pārkāpuma risku, tomēr neļauj pieņemt (
7
), ka personai, attiecībā uz kuru ir izsniegts EAO, tās nodošanas gadījumā patiešām būs šāds risks. Tādējādi Tiesa saglabā prasību veikt spriedumā Minister for Justice and Equality (Tiesu sistēmas nepilnības) paredzēto divu posmu izvērtēšanu un norāda, ka šo nepilnību konstatēšanai, protams, ir jāmudina izpildes tiesu iestāde ievērot pienācīgu rūpību, bet tā nevar to atbrīvot no pienākuma atbilstoši šīs pārbaudes otrajam posmam veikt konkrētu un precīzu attiecīgā riska novērtējumu. Šajā vērtējumā ir jāņem vērā pieprasītās personas situācija, attiecīgā pārkāpuma raksturs un faktiskie apstākļi, kas ir EAO pamatā, kā, piemēram, valsts iestāžu paziņojumi, kuri var ietekmēt to, kā tiek izskatīta individuāla lieta. Šajā ziņā Tiesa atgādina, ka EAO mehānisma vispārēja apturēšana attiecībā uz dalībvalsti, kas ļautu atturēties no šāda novērtējuma un automātiski atteikties izpildīt tās izdotos EAO, ir iespējama tikai gadījumā, ja Eiropadome formāli konstatētu, ka šī dalībvalsts neievēro principus, uz kuriem ir balstīta Savienība (
8
).
Turklāt Tiesa precizē, ka tad, ja EAO ir izdots kriminālvajāšanas veikšanai, izpildes tiesu iestādei vajadzības gadījumā ir jāņem vērā sistēmiskas un vispārējas nepilnības saistībā ar izsniegšanas dalībvalsts tiesu varas neatkarību, kas ir radušās pēc attiecīgā EAO izdošanas, un jāizvērtē, kādā mērā šīs nepilnības var ietekmēt šīs dalībvalsts kompetento tiesu spēju īstenot procedūras, kuras tiks piemērotas attiecīgajai personai. Gadījumā, ja EAO izdots, lai nodotu pieprasīto personu brīvības atņemšanas soda vai ar brīvības atņemšanu saistīta drošības līdzekļa izpildei, izpildes tiesu iestādei ir jāpārbauda, kādā mērā sistēmiskās vai vispārējās nepilnības, kas izsniegšanas dalībvalstī pastāvēja EAO izsniegšanas brīdī, konkrētās lietas apstākļos ir ietekmējušas tās dalībvalsts tiesas neatkarību, kura ir piemērojusi šo brīvības atņemšanas sodu vai ar brīvības atņemšanu saistītu drošības līdzekli, uz kura izpildi attiecas šis Eiropas apcietināšanas orderis.
(
1
)	Spriedums, 2018. gada 25. jūlijs, Minister for Justice and Equality (Tiesu sistēmas nepilnības) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586).
(
2
)	Šīs tiesības ir garantētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otrajā daļā.
(
3
)	Kā vienu no faktoriem iesniedzējtiesa tostarp min neseno Tiesas judikatūru šajā jomā (spriedumi, 2019. gada 19. novembris, A. K. u.c. (Augstākās tiesas Disciplinārlietu palātas neatkarība) (C‑585/18, C‑624/18 un C‑625/18, EU:C:2019:982), kā arī 2020. gada 26. marts, Miasto Łowicz un Prokurator Generalny (C‑558/18 un C‑563/18, EU:C:2020/19)), kā arī prasību sakarā ar pienākumu neizpildi, ko Eiropas Komisija cēlusi pret Poliju (izskatāmā lieta C‑791/19).
(
4
)	Padomes Pamatlēmuma 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV 2002, L 190, 1. lpp.), kas grozīts ar Padomes Pamatlēmumu 2009/299/TI (2009. gada 26. februāris) (OV 2009, L 81, 24. lpp.), 6. panta 1. punkta izpratnē.
(
5
)	Proti, šis risinājums nozīmētu, ka vairs neviena izsniegšanas dalībvalsts tiesa netiktu uzskatīta par tādu, kas atbilst neatkarības prasībai, kura raksturīga jēdzienam “tiesa” LESD 267. panta izpratnē.
(
6
)	Skat. it īpaši spriedumu, 2019. gada 27. maijs, OG un PI (Lībekas un Cvikavas prokuratūras) (C‑508/18 un C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456).
(
7
)	Saskaņā ar Pamatlēmuma par EAO 1. panta 3. punktu.
(
8
)	Šī procedūra ir paredzēta LES 7. panta 2. punktā.