TIESAS SPRIEDUMS (devītā palāta)
2026. gada 16. aprīlī (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patērētāju aizsardzība – Direktīva 93/13/EEK – 7. panta 1. punkts – Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos – Noteikuma negodīguma konstatēšanas sekas – Kredītlīguma spēkā neesība – Restitūcijas prasības – Pārdevēja vai piegādātāja prasības noilguma termiņš – Apstākļi, kas var attaisnot noilguma termiņa beigšanās neņemšanu vērā – Efektivitātes princips – Tiesiskās drošības princips – Samērīguma princips – Tiesības uz piekļuvi tiesai – Nepamatota iedzīvošanās
Lietā C‑753/24 [Rzepacz] (i)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšavas apgabaltiesa, Polija) iesniegusi ar 2024. gada 30. oktobra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts tajā pašā dienā, tiesvedībā
Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A.
pret
MS un MS,
TIESA (devītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M. Kondinanci [M. Condinanzi], tiesneši R. Frendo [R. Frendo] (referente) un A. Kornezovs [A. Kornezov],
ģenerāladvokāts: R. Norkus [R. Norkus],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A. vārdā – P. Haiduk, M. Romanowski un M. Woźniak, adwokaci,
–        MS un MS vārdā – W. Budzewski un M. Chęcińska, adwokaci,
–        Polijas valdības vārdā – B. Majczyna, pārstāvis,
–        Eiropas Komisijas vārdā – P. Kienapfel un A. Stobiecka‑Kuik, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.) 7. panta 1. punktu, kā arī efektivitātes, samērīguma, tiesiskās drošības un tiesību uz piekļuvi tiesai principus.
2        Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp banku Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A. (turpmāk tekstā – “PKO Bank”) un diviem patērētājiem MS un MS par tāda prasījuma piedziņu, kas izriet no hipotekārā aizdevuma līguma spēkā neesības tajā ietverto negodīgo noteikumu dēļ.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3        Direktīvas 93/13 6. panta 1. punktā noteikts:
“Dalībvalstis nosaka, ka negodīgi noteikumi, kas izmantoti pārdevēja vai piegādātāja ar patērētāju noslēgtā līgumā, atbilstoši savas valsts tiesību aktiem nav saistoši patērētājam un ka līgums ar tādiem pašiem noteikumiem turpina pusēm būt saistošs, ja tas var pastāvēt bez negodīgajiem noteikumiem.”
4        Šīs direktīvas 7. panta 1. punktā paredzēts:
“Dalībvalstis nodrošina, ka patērētāju un konkurentu interesēs pastāv adekvāti un efektīvi līdzekļi, lai novērstu negodīgu noteikumu ilgstošu izmantošanu pārdevēju vai piegādātāju ar patērētājiem noslēgtos līgumos.”
Polijas tiesības
5        Saskaņā ar 1964. gada 23. aprīļa ustawa – Kodeks cywilny (Civilkodekss; 2024. gada Dz. U., 1061. pozīcija), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Civilkodekss”), 58. panta 1. punktu:
“Tiesisks darījums, kurš ir pretrunā likumam vai kura mērķis ir apiet likumu, nav spēkā, ja vien attiecīgajā tiesību normā nav paredzēts citādi, it īpaši, ja tajā ir paredzēts, ka spēkā neesošie tiesiskā darījuma noteikumi tiek aizstāti ar atbilstošajām likuma normām.”
6        Šī kodeksa 117. panta 1. un 2.1 punktā paredzēts:
“1.      Atskaitot likumā paredzētos izņēmumus, mantiskiem prasījumiem ir piemērojams noilguma termiņš.
[..]
2.1      Pēc noilguma termiņa beigām vairs nav iespējams izvirzīt prasījumu pret patērētāju.”
7        Minētā kodeksa 117.1 panta 1. un 2. punktā noteikts:
“1.      Izņēmuma gadījumos – ja to prasa taisnīgums – tiesa pēc pušu interešu izsvēršanas var neņemt vērā noilguma termiņa beigšanos attiecībā uz prasījumu pret patērētāju.
2.      Īstenojot 1. punktā minētās pilnvaras, tiesai it īpaši jāņem vērā:
1)      noilguma termiņa ilgums;
2)      laikposms no noilguma termiņa beigām līdz prasījuma izvirzīšanas brīdim;
3)      to apstākļu raksturs, kuru dēļ ar tiesībām apveltītā persona nav izvirzījusi prasījumu, tostarp parādnieka rīcības ietekme uz kavējumu, ko tiesīgā persona ir pieļāvusi prasījuma izvirzīšanā.”
8        Saskaņā ar šī paša kodeksa 118. pantu:
“Ja speciālā tiesību normā nav noteikts citādi, noilguma termiņš ir seši gadi, bet prasījumiem par periodiski izpildāmām saistībām un ar uzņēmējdarbību saistītiem prasījumiem – trīs gadi. Tomēr noilguma termiņa beigas iestājas kalendārā gada pēdējā dienā, ja vien noilguma termiņš nav īsāks par diviem gadiem.”
9        Civilkodeksa 385.1 panta 1. punktā paredzēts:
“Ar patērētāju noslēgta līguma noteikumi, kuri nav individuāli apspriesti, patērētājam nav saistoši, ja tie viņa tiesības un pienākumus nosaka pretēji labiem tikumiem, acīmredzami neievērojot viņa intereses (nepieļaujami līguma noteikumi). Šī tiesību norma neattiecas uz noteikumiem, kuros ir noteikti pušu pamatpienākumi, tostarp noteikumi par maksājamo cenu vai atlīdzību, ja tie ir formulēti nepārprotami.”
10      Šī kodeksa 405. pantā noteikts:
“Tam, kurš bez tiesiska pamata uz citas personas rēķina ir guvis materiālu labumu, ir pienākums izdot labumu natūrā, bet, ja tas nav iespējams, atlīdzināt tā vērtību.”
11      Saskaņā ar minētā kodeksa 410. panta 1. un 2. punktu:
“1.      Iepriekšējo pantu noteikumi ir piemērojami tostarp nepamatota izpildījuma gadījumā.
2.      Izpildījums ir nepamatots, ja personai, kas to veikusi, vispār nebija pienākuma to veikt vai tai nebija pienākuma to veikt attiecībā pret personu, kurai tas ticis veikts, vai ja ir zudis izpildījuma pamats, vai ja izpildījuma mērķis nav sasniegts, vai arī ja tiesiskais darījums, kurā noteikta saistība sniegt izpildījumu, bija spēkā neesošs un nav kļuvis spēkā esošs pēc izpildījuma veikšanas.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
12      2007. gada novembrī MS un MS ar PKO Bank priekšteci noslēdza aizdevuma līgumu, kurš bija izteikts Šveices frankos (CHF) un saskaņā ar kuru banka tiem samaksāja 333 000 Polijas zlotu (PLN) (aptuveni 76 000 EUR).
13      2017. gadā abi patērētāji par PKO Bank iesniedza sūdzību un pēc tam cēla prasību tiesā, apgalvojot, ka līgums ir spēkā neesošs tajā ietverto negodīgo noteikumu dēļ. Ar 2023. gada 30. jūnija spriedumu Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšavas apgabaltiesa, Polija) līgumu atzina par spēkā neesošu un piesprieda PKO Bank atmaksāt summu, kas atbilst visiem patērētāju veiktajiem maksājumiem, tiem pieskaitot likumiskos nokavējuma procentus, proti, 241 416,34 PLN (aptuveni 55 591 EUR).
14      2021. gada 29. decembrī PKO Bank cēla prasību Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšavas apgabaltiesa), kas ir iesniedzējtiesa, lūdzot, lai gadījumā, ja aizdevuma līgums tiktu atzīts par spēkā neesošu saistībā ar patērētāju celto prasību, kas vēl tiek izskatīta, viņiem tiktu piespriests atmaksāt tai izmaksātā aizdevuma pamatsummu kopā ar likumiskajiem nokavējuma procentiem.
15      Patērētāji lūdz noraidīt šo prasību, apgalvojot, ka PKO Bank prasībai ir iestājies noilgums, ņemot vērā Civilkodeksa 118. pantā paredzētā trīs gadu noilguma termiņa izbeigšanos. Viņi uzskata, ka šis termiņš sākās dienā, kad PKO Bank tika izsniegta sūdzība vai pieteikums par lietas ierosināšanu par aizdevuma līguma spēkā neesību, un līdz ar to tās prasījumam ir iestājies noilgums vēlākais no 2020. gada 31. decembra.
16      Iesniedzējtiesa paskaidro, ka nav šaubu par PKO Bank prasījuma pastāvēšanu, jo aizdevuma līguma spēkā neesība līguma pusēm rada tostarp pienākumu savstarpēji atdot visus sniegtos pakalpojumus.
17      Tomēr tā vēlas noskaidrot, vai šajā gadījumā pamatlietas apstākļi var attaisnot to, ka netiek ņemts vērā PKO Bank prasījuma noilgums atbilstoši Civilkodeksa 117.1 pantā ietvertajam noteikumam par taisnīgumu.
18      Šī tiesa uzskata, ka ļoti vispārīgais šīs tiesību normas formulējums, ar kuru tiesnesim tiek piešķirta plaša rīcības brīvība izlemt, vai var apmierināt pārdevēja vai piegādātāja prasību, kas pamatota ar noilgušu prasījumu, pirmkārt, rada šaubas par tās atbilstību Direktīvas 93/13 7. panta 1. punktam, skatot to efektivitātes un tiesiskās drošības principu gaismā. Proti, patērētājiem rastos neskaidrība par to, vai valsts tiesa uzskatītu, ka pārdevēja vai piegādātāja prasījums ir noildzis, vai arī, ja tas tā nebūtu, – vai viņiem varētu būt jāmaksā nokavējuma procenti un tiesvedības izmaksas. Tādējādi patērētāji varētu būt spiesti atteikties no tiesību izmantošanas, kas viņiem piešķirtas ar Direktīvu 93/13.
19      Otrkārt, tas, ka pārdevējam vai piegādātājam nav iespējams pilnībā atgūt kapitālu, kas samaksāts, izpildot aizdevuma līgumu, kurš nav spēkā negodīgu noteikumu dēļ, tam radītu pārmērīgus un nesamērīgus zaudējumus salīdzinājumā ar patērētāju aizsardzības mērķi un varētu tikt uzskatīts par Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā paredzēto pārdevēja vai piegādātāja tiesību vērsties tiesā pārkāpumu.
20      Saistībā ar apstākļiem, kurus var ņemt vērā, lai izlemtu, vai nav jāņem vērā noilguma termiņa beigšanās saskaņā ar Civilkodeksa 117.1 panta 2. punktu, iesniedzējtiesa uzsver, ka patērētāju uzsāktā tiesvedība ilga vairākus gadus, proti, no 2017. līdz 2024. gadam, un tādējādi radīja PKO Bank nenoteiktības situāciju attiecībā uz tās iznākumu. Turklāt līdz 2019. gadam PKO Bank varēja gaidīt, ka pamatlietā aplūkotais aizdevuma līgums tiks atstāts spēkā pēc negodīgā noteikuma atcelšanas, jo tikai pēc Tiesas 2019. gada 3. oktobra sprieduma Dziubak (C‑260/18, EU:C:2019:819) pasludināšanas valsts judikatūrā tika atzīts, ka noteikums par valūtas maiņas kursa risku aizdevuma līgumā, kas indeksēts ārvalsts valūtā, definē tā galveno priekšmetu tādējādi, ka tā atcelšana izraisa visa aizdevuma līguma spēkā neesību.
21      Šādos apstākļos Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšavas apgabaltiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Direktīvas 93/13] 7. panta 1. punkts, kā arī efektivitātes, samērīguma, tiesiskās drošības un tiesību uz taisnīgu tiesu principi jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tādas valsts tiesību normas, kuras ļauj valsts tiesai apmierināt pārdevēja vai piegādātāja prasījumu, kam ir iestājies noilgums, pret patērētāju par tādu nepamatotu izpildījumu atlīdzināšanu, kuri veikti saskaņā ar līgumu, kas zaudējis spēku tajā ietverto negodīgo līguma noteikumu dēļ, ja to prasa taisnīguma apsvērumi vai sociālās normas?”
Par prejudiciālo jautājumu
22      Ar uzdoto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 93/13 7. panta 1. punkts un efektivitātes princips, ņemot vērā tiesības uz piekļuvi tiesai, kā arī samērīguma un tiesiskās drošības principus, jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesību normu, kas ārkārtas apstākļos, un ja to prasa taisnīgums, ļauj valsts tiesai apmierināt pārdevēja vai piegādātāja prasību par to, lai patērētājs atmaksātu viņam saskaņā ar aizdevuma līgumu – kas nav spēkā tajā ietverto negodīgo noteikumu dēļ – sniegtos pakalpojumus, lai gan pārdevēja vai piegādātāja prasījuma noilguma termiņš šo pakalpojumu atmaksai ir beidzies.
23      Direktīvas 93/13 7. panta 1. punktā dalībvalstīm ir uzlikts pienākums nodrošināt, ka viņu tiesību sistēmās pastāv adekvāti un efektīvi līdzekļi, lai novērstu negodīgu noteikumu izmantošanu pārdevēju vai piegādātāju ar patērētājiem noslēgtos līgumos.
24      Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, tā kā šajā jautājumā nav specifiska Savienības tiesiskā regulējuma, Direktīvā 93/13 paredzētie patērētāju aizsardzības īstenošanas noteikumi saskaņā ar dalībvalstu procesuālās autonomijas principu ir dalībvalstu tiesību sistēmās regulējams jautājums. Tomēr šie noteikumi nedrīkst būt mazāk labvēlīgi par tiem, kas reglamentē līdzīgas valsts tiesībām pakļautas situācijas (līdzvērtības princips), un tie nedrīkst padarīt praktiski neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtinošu to tiesību īstenošanu, kas ir piešķirtas Savienības tiesībās (efektivitātes princips) (spriedums, 2023. gada 14. decembris, Getin Noble Bank (Restitūcijas prasību noilguma termiņš), C‑28/22, EU:C:2023:992, 60. punkts un tajā minētā judikatūra).
25      Tāpat saskaņā ar pastāvīgo judikatūru līguma noteikums, kas atzīts par negodīgu, principā ir uzskatāms par tādu, kas nekad nav pastāvējis, un tādējādi tam nevar būt nekādas ietekmes attiecībā uz patērētāju. Līdz ar to tiesas konstatējuma par šāda noteikuma negodīgumu sekām principā ir jābūt patērētāja tāda tiesiskā un faktiskā stāvokļa atjaunošanai, kāds tam būtu bijis, ja šī noteikuma nebūtu bijis, citastarp īstenojot tiesības uz to priekšrocību atgūšanu, kuras pārdevējs vai piegādātājs, pamatojoties uz minēto negodīgo noteikumu, nepamatoti guvis uz viņa rēķina (spriedums, 2023. gada 15. jūnijs, Bank M. (Līguma spēkā neesamības sekas), C‑520/21, EU:C:2023:478, 65. punkts un tajā minētā judikatūra). Tas pats attiecas uz gadījumu, kad viena vai vairāku starp patērētāju un pārdevēju vai piegādātāju noslēgta līguma noteikumu negodīgums izraisa ne tikai šo noteikumu spēkā neesību, bet arī līguma spēkā neesību kopumā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 15. jūnijs, Bank M. (Līguma spēkā neesamības sekas), C‑520/21, EU:C:2023:478, 66. punkts un tajā minētā judikatūra).
26      Šis mērķis atjaunot tiesisko un faktisko situāciju, kāda patērētājam būtu bijusi, ja negodīgā noteikuma nebūtu, ir jāīsteno, ievērojot samērīguma principu, kas ir vispārējs Savienības tiesību princips, atbilstoši kuram valsts tiesiskais regulējums, ar kuru īsteno šīs tiesības, nedrīkst pārsniegt to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu izvirzīto mērķi (spriedums, 2023. gada 23. novembris, Provident Polska, C‑321/22, EU:C:2023:911, 85. punkts un tajā minētā judikatūra).
27      Taču samērīguma princips tiktu pārkāpts, ja attiecībā uz pārdevēju vai piegādātāju būtu jāizslēdz restitutio in integrum. Tādējādi restitūcijas pienākumam, kas iestājas pēc negodīgus noteikumus ietveroša aizdevuma līguma atzīšanas par spēkā neesošu, jābūt abpusējam, tomēr banka nevar pieprasīt no patērētāja kompensāciju, kas pārsniedz šī līguma izpildes gaitā izmaksātā kapitāla atmaksu, kā arī nokavējuma procentu samaksu pēc likumiskās likmes par laikposmu no pieprasījuma veikt maksājumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 7. decembris,
mBank (Patērētāja paziņojums), C‑140/22, EU:C:2023:965, 62. punkts un tajā minētā judikatūra).
28      Turklāt ar atlīdzināšanu saistītās sekas, kas izriet no aizdevuma līguma, kurā ietverti negodīgi noteikumi, atzīšanas par spēkā neesošu un kas pamato šī sprieduma 27. punktā minēto bankas prasību, ļauj nodrošināt, ka Savienības tiesību sistēmā garantēto tiesību aizsardzība neizraisa nepamatotu patērētāja iedzīvošanos (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2006. gada 13. jūlijs, Manfredi u.c., no C‑295/04 līdz C‑298/04, EU:C:2006:461, 94. punkts).
29      Šajā gadījumā iesniedzējtiesa norāda, ka ilgā tiesvedība, ko patērētāji uzsākuši, lai panāktu aizdevuma līguma spēkā neesību, un izmaiņas valsts judikatūrā attiecībā uz ārvalsts valūtā indeksētā aizdevuma līgumā iekļautā negodīgā noteikuma par valūtas maiņas kursa risku atcelšanas ietekmi uz šī līguma spēkā esību kopumā varētu izraisīt pārdevēja vai piegādātāja tiesību uz piekļuvi tiesai neievērošanu, tātad saskaņā ar Civilkodeksa 117.1 pantā ietverto noteikumu par taisnīgumu tie var būt ārkārtas apstākļi, kas šai tiesai ļauj apmierināt PKO Bank prasību par atmaksu, neņemot vērā tās prasības noilguma termiņa beigšanos.
30      Šajā kontekstā un ņemot vērā šī sprieduma 25.–28. punktā minēto judikatūru, Civilkodeksa 117.1 pantā ietverto noteikumu par taisnīgumu, ciktāl tas ļauj izvairīties no nepamatotas patērētāja iedzīvošanās, pašu par sevi nevar uzskatīt par nesaderīgu ar Savienības tiesībām.
31      Taisnība – šī noteikuma par taisnīgumu piemērošana a priori varētu kaitēt situāciju un tiesisko attiecību paredzamībai, jo parādnieks joprojām nav skaidrībā par iespēju, ka šis prasījums, neraugoties uz noilguma termiņa beigšanos attiecībā uz pārdevēja vai piegādātāja prasījumu, izņēmuma kārtā varētu tikt uzskatīts par tādu, kuram nav iestājies noilgums.
32      Tomēr tiesiskās drošības principu nevar interpretēt kā tādu, kas nepieļauj tādu valsts tiesību normu, saskaņā ar kuru valsts tiesai ir jāizsver lietas dalībnieku intereses, lai ārkārtas apstākļos, un ja to prasa taisnīgums, nolemtu neņemt vērā noilguma termiņa beigšanos, ar nosacījumu, ka šī izsvēršana tiek veikta, pamatojoties uz likumā paredzētiem objektīviem kritērijiem, kuri valsts tiesai ir jāņem vērā, tādiem kā – šajā gadījumā – noilguma termiņa ilgums, laikposma ilgums no noilguma termiņa beigām līdz prasības celšanai un to apstākļu raksturs, kuru dēļ kreditors nav izvirzījis savu prasījumu, tostarp parādnieka rīcības ietekme uz kreditora nokavējumu prasījuma izvirzīšanā.
33      Tomēr jāprecizē, ka kompetentajai valsts tiesai šī noteikuma par taisnīgumu piemērošana negodīgu līguma noteikumu jomā ir jāīsteno, ievērojot efektivitātes principu, lai patērētājam ar Direktīvu 93/13 piešķirto tiesību īstenošana netiktu padarīta pārmērīgi grūta vai praktiski neiespējama.
34      Šajā ziņā Tiesa jau nospriedusi, ka tādi procesuālie noteikumi, kas patērētājam rada pārmērīgi augstas izmaksas, viņu varētu atturēt lietderīgā veidā iesaistīties savu tiesību aizstāvībā tiesā, kurā prasību cēlis pārdevējs vai piegādātājs (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 7. aprīlis, Caixabank, C‑385/20, EU:C:2022:278, 54. punkts).
35      Tā tas it īpaši ir gadījumā, ja tad, kad pārdevējs vai piegādātājs piedzen savu prasījumu, kura noilguma termiņš tomēr ir beidzies, patērētājam ir jāsedz tādi izdevumi kā tiesāšanās izdevumi vai advokāta honorāri tādā apmērā, kas varētu kavēt vai pārmērīgi apgrūtināt viņam ar Direktīvu 93/13 piešķirto tiesību efektīvu īstenošanu.
36      Šajā kontekstā jāatgādina, ka valsts tiesību interpretācijas atbilstīgi Savienības tiesībām princips prasa, lai valsts tiesas darītu visu to pilnvarās esošo, lai, ņemot vērā visu valsts tiesību kopumu un piemērojot tajās atzītas interpretācijas metodes, nodrošinātu pilnīgu aplūkojamās direktīvas efektivitāti un rastu risinājumu, kas atbilst šīs direktīvas mērķim (spriedums, 2025. gada 27. novembris, Gryczara, C‑746/24, EU:C:2025:925, 60. punkts).
37      Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 93/13 7. panta 1. punkts, kā arī efektivitātes princips, ņemot vērā tiesības uz piekļuvi tiesai un samērīguma un tiesiskās drošības principus, jāinterpretē tādējādi, ka tiem principā nav pretrunā tāda valsts tiesību norma, kas valsts tiesai ārkārtas apstākļos, un ja to prasa taisnīgums, ļauj apmierināt pārdevēja vai piegādātāja prasību par to, lai patērētājs atmaksātu viņam saskaņā ar aizdevuma līgumu – kas nav spēkā tajā ietverto negodīgo noteikumu dēļ – sniegtos pakalpojumus, lai gan pārdevēja vai piegādātāja prasījuma noilguma termiņš šo pakalpojumu atmaksai ir beidzies, ar nosacījumu, ka, piemērojot šo normu, šī tiesa veic visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka patērētājam ar šo direktīvu piešķirto tiesību īstenošana netiek padarīta pārmērīgi grūta vai praktiski neiespējama.
Par tiesāšanās izdevumiem
38      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (devītā palāta) nospriež:
Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 7. panta 1. punkts un efektivitātes princips, ņemot vērā tiesības uz piekļuvi tiesai, kā arī samērīguma un tiesiskās drošības principus,
jāinterpretē tādējādi, ka
tiem principā nav pretrunā tāda valsts tiesību norma, kas valsts tiesai ārkārtas apstākļos, un ja to prasa taisnīgums, ļauj apmierināt pārdevēja vai piegādātāja prasību par to, lai patērētājs atmaksātu viņam saskaņā ar aizdevuma līgumu – kas nav spēkā tajā ietverto negodīgo noteikumu dēļ – sniegtos pakalpojumus, lai gan pārdevēja vai piegādātāja prasījuma noilguma termiņš šo pakalpojumu atmaksai ir beidzies, ar nosacījumu, ka, piemērojot šo normu, šī tiesa veic visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka patērētājam ar šo direktīvu piešķirto tiesību īstenošana netiek padarīta pārmērīgi grūta vai praktiski neiespējama.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – poļu.
i      Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.