Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA M. KAMPOSA SANČESA‑BORDONAS [M. CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 26. februārī (1)
Lieta C‑51/25
Betaal Garant Nederland CV
pret
De Nederlandsche Bank NV,
piedaloties
Vereniging Eigen Huis
(College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administratīvā sociālekonomisko lietu apelācijas tiesa, Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva (ES) 2015/2366 – Maksājumu pakalpojumi iekšējā tirgū – Maksājumu pakalpojuma jēdziens – Darījums, ko veic starpniecības iestāde, noslēdzot trīspusēju līgumu, kas ietver klienta naudas līdzekļu glabāšanu šīs iestādes bankas kontā un to vēlāku
pārskaitīšanu uzņēmējam pēc klienta atļaujas saņemšanas – Darījuma kvalifikācija – Nekustamā īpašuma garantija – Kredīta pārvedumu izpilde – Maksājumu pakalpojumu papildu raksturs – Maksājumu pakalpojumi, ko sniedz persona, kas nav šīs darbības profesionālis – Bezkonta naudas pārvedums
1.        Šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatā ir strīds par to, vai par “maksājumu pakalpojumu” saskaņā ar Direktīvu (ES) 2015/2366 (2) var uzskatīt tādas iestādes darbību, kas, darbojoties kā starpnieks starp klientu un būvuzņēmēju, saņem no klienta naudas līdzekļus (kas paredzēti, lai garantētu būvuzņēmējam maksājamās summas) un pēc klienta piekrišanas saņemšanas tos pārskaita būvuzņēmējam.
2.        Nīderlandes tiesību akti aizliedz veikt maksājumu pakalpojumu sniedzēja darbību bez De Nederlandsche Bank NV (Nīderlandes Centrālā banka; turpmāk tekstā – “DNB”) izsniegtas atļaujas. Šajā lietā, pēc DNB domām, iestāde, kas darbojās kā starpnieks, veica šo darbību bez nepieciešamās atļaujas.
3.        Iesniedzējtiesa lūdz sniegt Direktīvas 2015/2366 interpretāciju, lai izvērtētu, vai ir likumīgs DNB lēmums, ar kuru minētajai iestādei tika pieprasīts pārtraukt maksājumu pakalpojumu sniegšanu, kamēr tai nav nepieciešamās atļaujas.
I.      Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības: Direktīva 2015/2366
4.        [Direktīvas] 6. apsvērumā noteikts:
“Būtu jāizstrādā jauni noteikumi, lai novērstu nepilnības regulējumā, vienlaikus nodrošinot lielāku juridisko skaidrību un tiesiskā regulējuma saskaņotu piemērošanu visā Savienībā. Esošajiem un jaunajiem tirgus dalībniekiem būtu jāgarantē līdzvērtīgi darbības apstākļi, atvieglojot jaunu maksāšanas līdzekļu piekļuvi plašākam tirgum un nodrošinot augsta līmeņa patērētāju aizsardzību šo maksājumu pakalpojumu izmantošanā visā Savienībā. Tam būtu jārada efektivitāte maksājumu sistēmā kopumā, un tādējādi būtu jārodas lielākai maksājumu pakalpojumu izvēlei un lielākai pārredzamībai, vienlaikus stiprinot patērētāju uzticēšanos saskaņotam maksājumu tirgum.”
5.        [Direktīvas] 1. panta 1. punkts nosaka:
“1.      Ar šo direktīvu paredz noteikumus, saskaņā ar kuriem dalībvalstis izšķir šādas maksājumu pakalpojumu sniedzēju kategorijas:
[..]
d)      maksājumu iestādes; [..]
[..]”.
6.        Tās 4. pantā (“Definīcijas”) noteikts:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
[..]
3)      “maksājumu pakalpojums” ir kāds no I pielikumā izklāstītajiem darījumdarbības veidiem;
4)      “maksājumu iestāde” ir juridiska persona, kurai saskaņā ar 11. pantu piešķirta atļauja sniegt un izpildīt maksājumu pakalpojumus visā Savienībā;
5)      “maksājumu darījums” ir maksātāja vai maksātāja vārdā iniciēta vai maksājuma saņēmēja iniciēta naudas līdzekļu nodošanas, pārskaitīšanas vai izņemšanas darbība neatkarīgi no maksātāja un maksājuma saņēmēja attiecību pamatā esošajiem pienākumiem;
[..]
8)      “maksātājs” ir tāda fiziska vai juridiska persona, kura ir maksājumu konta turētāja un kura atļauj veikt maksājuma uzdevumu no šā maksājumu konta, vai gadījumā, ja maksājumu konta nav, fiziska vai juridiska persona, kas dod maksājuma uzdevumu;
9)      “maksājuma saņēmējs” ir fiziska vai juridiska persona, kas ir maksājumu darījuma naudas līdzekļu iecerētais saņēmējs;
10)      “maksājumu pakalpojumu lietotājs” ir fiziska vai juridiska persona, kas izmanto maksājumu pakalpojumu kā maksātājs, maksājuma saņēmējs vai kā abi;
11)      “maksājumu pakalpojumu sniedzējs” ir 1. panta 1. punktā minētā struktūra vai fiziska vai juridiska persona, kura izmanto atbrīvojumu atbilstīgi 32. vai 33. pantam;
12)      “maksājumu konts” ir tāds konts uz viena vai vairāku maksājumu pakalpojumu lietotāju vārda, ko izmanto maksājumu darījumu izpildei;
13)      “maksājuma uzdevums” ir maksātāja vai maksājuma saņēmēja rīkojums savam maksājumu pakalpojumu sniedzējam, ar kuru pieprasa izpildīt maksājumu darījumu;
[..]
20)      “patērētājs” ir fiziska persona, kas maksājumu pakalpojumu līgumos, uz kuriem attiecas šī direktīva, darbojas nolūkos, kas nav saistīti ar tās komercdarbību, darījumdarbību vai profesiju;
[..]
22)      “bezkonta naudas pārvedums” ir tāds maksājumu pakalpojums, ar kuru naudas līdzekļus saņem no maksātāja, neizveidojot maksājumu kontu maksātāja vai maksājuma saņēmēja vārdā, un tā vienīgais mērķis ir pārskaitīt atbilstīgu summu maksājuma saņēmējam vai citam maksājumu pakalpojumu sniedzējam, kas rīkojas maksājuma saņēmēja vārdā, un/vai šādus naudas līdzekļus saņem maksājuma saņēmēja vārdā un dara pieejamus maksājuma saņēmējam;
[..]
24)      “kredīta pārvedums” ir maksājumu pakalpojums maksājuma saņēmēja maksājumu konta kreditēšanai ar tādu maksājumu darījumu vai virkni maksājumu darījumu no maksātāja maksājumu konta, kuru, pamatojoties uz maksātāja sniegtu rīkojumu, veic tas maksājumu pakalpojumu sniedzējs, kurš ir maksātāja maksājumu konta turētājs;
[..]”.
7.        I pielikumā noteikts:
“MAKSĀJUMU PAKALPOJUMI
(definīcija 4. panta 3. punktā)
[..]
3.      Maksājumu darījumu izpilde, tostarp naudas līdzekļu pārskaitījumi lietotāja maksājumu pakalpojumu sniedzēja vai cita maksājumu pakalpojumu sniedzēja atvērtā maksājumu kontā:
a)      tieša debeta maksājumu, tostarp vienreizēju tieša debeta maksājumu, izpilde;
b)      maksājumu darījumu izpilde ar maksājumu kartēm vai līdzīgām ierīcēm;
c)      kredīta pārvedumu, tostarp regulāru maksājumu uzdevumu, izpilde.
[..]
6)      Bezkonta naudas pārvedumi.
[..]”.
B.      Valsts tiesību normas. Wet op het financieel toezicht (3)
8.        Finanšu uzraudzības likums transponē Direktīvu 2015/2366 Nīderlandes tiesību aktos.
9.        Saskaņā ar tā 1:1. pantu
–        “maksājumu pakalpojums ir komercdarbība, kas definēta Direktīvas [..] par maksājumu pakalpojumiem pielikumā”;
–        “maksājumu pakalpojumu sniedzējs ir persona, kas sniedz maksājumu pakalpojumus”.
10.      Saskaņā ar 2:3.a panta 1. punktu neviena persona, kuras juridiskā adrese ir Nīderlandē, nedrīkst sniegt maksājumu pakalpojumus, ja tai nav atļaujas, kuru šim nolūkam izsniegusi DNB.
II.    Fakti, tiesvedība un prejudiciālie jautājumi
11.      Betaal Garant Nederland CV (turpmāk tekstā – “Betaal”) ir uzņēmums, kas sniedz konsultācijas un garantijas privātpersonām būvniecības un būvdarbu projektos.
12.      Stichting BGN
Zekerheidsstelling (turpmāk tekstā – “Stichting Betaal”) ir ar Betaal saistīts fonds.
13.      Betaal piedāvā privātpersonām pakalpojumu “Afbouwgarantie” (būvdarbu pabeigšanas garantija) un pakalpojumu “Zekerheidsstelling” (drošības nauda).
14.      Betaal drošības naudas pakalpojums tiek izmantots, ja uzņēmējs (būvuzņēmējs) pēc klienta pasūtījuma veic dzīvojamās mājas vai ēkas būvniecību.
15.      Būvuzņēmēji ir pakļauti riskam, ka klients nesamaksās, jo saskaņā ar tiesību aktiem klients var maksāt būvdarbu cenu vairākās daļās un parasti pēdējā daļa viņam jāsamaksā tikai pēc mājas pienācīgas nodošanas ekspluatācijā.
16.      Lai novērstu šo nemaksāšanas risku, būvuzņēmēji var pieprasīt klientiem noguldīt pēdējā maksājuma summu pie notāra vai sniegt aizstājēju garantiju. Pēdējā kategorijā ietilpst Betaal pārvaldītā drošības nauda (4).
17.      Betaal piedāvā šo pakalpojumu būvdarbu līguma pusēm, pamatojoties uz līgumu, kas noslēgts starp klientu, būvuzņēmēju un pašu Betaal. Šo līgumu reglamentē Betaal noteiktie vispārējie līguma nosacījumi par drošības naudu (turpmāk tekstā – “Vispārējie līguma nosacījumi”), tostarp šādi nosacījumi:
–        klients no pirmā būvuzņēmējam
veicamā līguma summas daļējā maksājuma iemaksā konkrētu summu Stichting Betaal (Vispārējo līguma nosacījumu 1. pants);
–        drošības naudas apmērs parasti ir 6 % no līguma summas (Vispārējo līguma nosacījumu 3. pants). Tas nekādā gadījumā nedrīkst pārsniegt Burgerlijk Wetboek (Nīderlandes Civilkodekss)
7. sējuma 767. pantā noteikto 10 % ierobežojumu;
–        būvuzņēmējs izsniedz klientam galīgo rēķinu (Vispārējo līguma nosacījumu 4. pants);
–        ja būvdarbu līgums izpildīts veidā, kas apmierina būvuzņēmēju un klientu, par to rakstveidā informē Betaal, un drošības naudas summa tiek pārskaitīta būvuzņēmējam piecu darba dienu laikā (Vispārējo līguma nosacījumu 9. pants);
–        klients sedz 4 % no drošības naudas izmaksām, bet ne mazāk kā 300 EUR (Vispārējo līguma nosacījumu 5. pants). Garantija tiek saglabāta un ir pieejama klientam pēc rēķina summas saņemšanas;
–        būvuzņēmēja izdevumi ir 2,5 % no drošības naudas summas, bet ne mazāk kā 200 EUR (Vispārējo darījumu noteikumu 10. pants). Šīs izmaksas tiek atskaitītas no drošības naudas summas brīdī, kad tā tiek nodota būvuzņēmējam.
18.      Vereniging Eigen Huis lūdza DNB veikt piespiedu pasākumus pret Betaal, jo tā, iespējams, darbojās kā apdrošināšanas sabiedrība bez atbilstošas atļaujas.
19.      DNB pārbaudīja, vai ar tādiem Betaal pakalpojumiem kā “darbu pabeigšanas garantija” un “drošības nauda” tika pārkāpts Finanšu uzraudzības likums.
20.      2020. gada 8. decembrī DNB lika Betaal pārtraukt abu pakalpojumu piedāvāšanu (5) un lika tai samaksāt soda maksājumu (6), pamatojoties uz to, ka:
–        piedāvājot darbu pabeigšanas garantiju, tā pārkāpa aizliegumu veikt nedzīvības apdrošināšanas (ar ierobežotu riska apjomu) darbību, nesaņēmusi atļauju, izņēmumu vai atbrīvojumu. Šāda rīcība ir pretrunā Finanšu uzraudzības likuma 2:27. panta 1. punktam vai 2:48. panta 1. punktam;
–        piedāvājot pakalpojumu saistībā ar drošības naudu, tā nav ievērojusi aizliegumu veikt maksājumu pakalpojumu sniedzēja darbības bez atļaujas. Ar šo rīcību pārkāpts Finanšu uzraudzības likuma 2:3.a panta 1. punkts.
21.      Ar 2021. gada 6. oktobra lēmumu (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”) DNB atzina par nepamatotu Betaal iesniegto administratīvo sūdzību par soda maksājuma piemērošanu.
22.      2022. gada 31. janvārī, pārliecinājusies, ka Betaal nav samaksājusi soda maksājumu, DNB pieprasīja to samaksāt (turpmāk tekstā – “lēmums par maksājuma piedziņu”.
23.      Betaal iesniedza administratīvo sūdzību saistībā ar lēmumu par maksājuma piedziņu. DNB cēla par to prasību rechtbank Rotterdam (Roterdamas tiesa, Nīderlande).
24.      Ar 2022. gada 10. novembra spriedumu (7) šī pirmās instances tiesa noraidīja prasību par strīdīgo lēmumu kā nepamatotu un prasību saistībā ar lēmumu par maksājuma piedziņu kā nepieņemamu.
25.      Pēc šīs tiesas domām, DNB pamatoti uzskatīja, ka Betaal jāsaņem atļauja, lai sniegtu ar drošības naudu saistītu pakalpojumu (tas ir vienīgais šajā iesniedzējtiesas nolēmumā aplūkotais jautājums), un ka tā ir pārkāpusi Finanšu uzraudzības likumu minētās atļaujas neesamības dēļ.
26.      It īpaši rechtbank Rotterdam (Roterdamas tiesa) nosprieda:
–        Betaal savas darbības gaitā regulāri, sistemātiski un neatkarīgi identificējamā veidā piedāvā maksājumu pakalpojumus Finanšu uzraudzības likuma izpratnē;
–        pakalpojums, ar kura palīdzību tiek veikti maksājumu darījumi, tostarp naudas pārvedumi, maksājumu pakalpojumu sniedzēja maksājumu kontā, ir maksājumu pakalpojums;
–        Betaal ir starpnieks, kas veic klienta (maksātāja) naudas līdzekļu pārvedumu būvuzņēmējam (maksājuma saņēmējam). Šo secinājumu nemaina tas, ka kontu, kurā tiek iemaksāta drošības nauda, pārvalda Stichting Betaal;
–        lai noskaidrotu, vai Betaal sniedz maksājumu pakalpojumu, piedāvājot ar drošības naudu saistītu pakalpojumu, nav nozīmes tam, kur nauda tiek noguldīta.
27.      Betaal pārsūdzēja pirmās instances tiesas spriedumu College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administratīvā sociālekonomisko lietu apelācijas tiesa, Nīderlande), kas uzdod Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Direktīvas 2015/2366 4. panta 3. punkts kopsakarā ar tās I pielikuma 3. punkta c) apakšpunktu jāinterpretē tādējādi, ka naudas līdzekļu saņemšanas un pārskaitīšanas pakalpojums, ko subjekts sniedz kā starpnieks, ir maksājumu pakalpojums – konkrētāk, kredīta pārvedumu veikšana šīs direktīvas izpratnē –, ja šis subjekts saņem naudas līdzekļus no klienta savā maksājumu kontā saistībā ar līgumu, kas noslēgts starp klientu un būvuzņēmēju, un pēc klienta atļaujas saņemšanas pārskaita naudas līdzekļus no šī maksājumu konta būvuzņēmējam?”
III. Tiesvedība Tiesā
28.      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu tika reģistrēts Tiesā 2025. gada 28. janvārī.
29.      Rakstveida apsvērumus iesniedza DNB, Čehijas Republikas, Itālijas, Nīderlandes un Norvēģijas valdības, kā arī Eiropas Komisija.
30.      Tiesas sēdē, kas notika 2025. gada 3. decembrī, piedalījās DNB, Komisija un Norvēģijas valdība.
IV.    Novērtējums
31.      Iesniedzējtiesa lūdz interpretēt Direktīvas 2015/2366 4. panta 3. punktu kopsakarā ar tās I pielikuma 3. punkta c) apakšpunktu.
32.      Atbilde uz tās lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu ļaus iesniedzējtiesai noteikt, vai Betaal piedāvātais pakalpojums ir maksājumu pakalpojums Direktīvas 2015/2366 izpratnē, ņemot vērā, ka:
–        Betaal darbojas kā starpnieks starp klientu un būvuzņēmēju;
–        Betaal saņem klienta naudas līdzekļus savā maksājumu kontā (Betaal maksājumu kontā) un pēc klienta atļaujas saņemšanas pārskaita naudas līdzekļus no šī maksājumu konta būvuzņēmējam.
33.      DNB un Nīderlandes valdība (8) piedāvā
apstiprinošu atbildi uz prejudiciālo jautājumu. Savukārt Itālijas valdība un Komisija aizstāv noliedzošu atbildi. Čehijas Republikas valdība atbalsta apstiprinošu atbildi ar zināmiem nosacījumiem (9) un visbeidzot Norvēģijas valdība uzskata, ka strīdīgais pakalpojums nav maksājumu pakalpojums, bet gan bezkonta naudas pārvedums.
34.      Interpretējot Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts, kādā tā iekļaujas, un šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi (10).
A.      Gramatiskā interpretācija
35.      Direktīvas 2015/2366 4. panta 3. punktā maksājumu pakalpojums definēts kā “kāds no I pielikumā izklāstītajiem darījumdarbības veidiem”.
36.      Viena no darbībām, kas Direktīvas 2015/2366 I pielikumā iekļautas maksājumu pakalpojumu kategorijā, ir arī 3. punkta c) apakšpunktā aprakstītā darbība. Saskaņā ar šo tiesību normu maksājumu pakalpojums var būt “maksājumu darījumu izpilde, tostarp naudas līdzekļu pārskaitījumi lietotāja maksājumu pakalpojumu sniedzēja vai cita maksājumu pakalpojumu sniedzēja atvērtā maksājumu kontā”, ja šāds darījums ir “kredīta pārvedumu, tostarp regulāru maksājumu uzdevumu, izpilde”.
37.      Direktīvas 2015/2366 4. panta 24. punktā kredīta pārveduma jēdziens savukārt
definēts kā “maksājumu pakalpojums maksājuma saņēmēja maksājumu konta kreditēšanai ar tādu maksājumu darījumu vai virkni maksājumu darījumu no maksātāja maksājumu konta, kuru, pamatojoties uz maksātāja sniegtu rīkojumu, veic tas maksājumu pakalpojumu sniedzējs, kurš ir maksātāja maksājumu konta turētājs”.
38.      DNB ieskatā Betaal kā starpnieks veic klienta (maksātāja 4. panta 8. punkta izpratnē) naudas līdzekļu pārskaitījumu būvuzņēmējam (maksājuma saņēmējam 4. panta 9. punkta izpratnē) un tādējādi sniedz maksājumu pakalpojumu Direktīvas 2015/2366 4. panta 3. punkta izpratnē kopsakarā ar tās I pielikuma 3. punktu.
39.      Šajā ziņā jāuzsver, ka DNB:
–        neapstrīd, ka Betaal vai tās fonds nav atvēris maksājumu kontus savu klientu vārdā;
–        neapstrīd arī to, ka naudas līdzekļu pārskaitījums būvuzņēmējam tiek veikts no Stichting Betaal konta, nevis no klientu kontiem;
–        atzīst, ka Betaal nevar pārvaldīt drošības naudas līdzekļus, bet tikai var tos bloķēt no brīža, kad klients tos iemaksā, līdz brīdim, kad tiek panākta galīgā vienošanās starp klientu un būvuzņēmēju;
–        atzīst, ka pēc tam, kad tiek panākta galīgā vienošanās starp klientu un būvuzņēmēju, Betaal izmaksā būvuzņēmējam naudas līdzekļus, atskaitot savu komisijas maksu. Klients veiks būvuzņēmējam atliktu un nosacītu maksājumu pēc tam, kad darbi tiks nodoti īpašniekam un tas būs ar tiem apmierināts;
–        uzskata, ka kontam, no kura tiek veikts naudas līdzekļu pārskaitījums būvuzņēmējam, nav nozīmes, jo Direktīvas 2015/2366 I pielikumā sniegtā maksājumu pakalpojuma definīcija ir ļoti plaša un ietver kredīta pārvedumu izpildi, ko veic iestādes, kas nav bankas, bet ir saistītas ar naudas līdzekļu pārskaitīšanu uz banku maksājumu kontiem.
40.      Iesniedzējtiesa un DNB atsaucas uz Komisijas atbildi, kas iekļauta Eiropas Banku iestādes (turpmāk tekstā – “EBI”) vienotajā noteikumu krājumā (SingleRulebook) (11) un kas atbalsta DNB aizstāvēto plašo interpretāciju (12).
41.      Saskaņā ar šo atbildi:
–        Naudas līdzekļu saņemšana un nosūtīšana uzskatāmas par maksājumu pakalpojumu saskaņā ar Direktīvas 2015/2366 4. panta 3. punktu kopsakarā ar tās I pielikumu.
–        Atkarībā no līguma noteikumu formulējuma to var uzskatīt, piemēram, par bezkonta naudas pārvedumu (4. panta 22. punkts kopsakarā ar I pielikuma 6. punktu) vai par citu maksājumu pakalpojumu, piemēram, maksājumu darījumu izpildi (I pielikuma 3. punkts).”
42.      Tomēr Komisija tiesas sēdē nepārprotami paskaidroja, ka šī atbilde attiecas uz naudas līdzekļu saņemšanas un nosūtīšanas pakalpojumiem, kas atšķiras no pakalpojumiem, kurus Betaal sniedz saistībā ar drošības naudu nekustamajam īpašumam.
43.      Uzskatu, ka Direktīvas 2015/2366 4. panta 3. punkta gramatiskā interpretācija kopsakarā ar tās I pielikuma 3. punkta c) apakšpunktu neapstiprina DNB apgalvojumu.
44.      No to nosacījumu formulējuma, kurus lūdz interpretēt iesniedzējtiesa, var secināt, ka minēto naudas līdzekļu pārskaitījumu veic maksājumu pakalpojuma sniedzējs, kas pārvalda maksājumu kontu (13).
45.      Kā uzsver iesniedzējtiesa (14), šajā lietā aplūkoti divi atšķirīgi maksājumu darījumi:
–        Pirmajā darījumā klients, kas rīkojas kā maksātājs (Direktīvas 2015/2366 4. panta 8. punkts), izdod maksājuma uzdevumu (4. panta 13. punkts) savai bankai, kas darbojas kā maksājumu pakalpojumu sniedzējs (4. panta 11. punkts). Šis maksājuma uzdevums nozīmē, ka naudas līdzekļi tiek pārskaitīti no klienta maksājumu konta (4. panta 12. punkts) uz Stichting Betaal maksājumu kontu, ko var uzskatīt par maksājuma saņēmēju (4. panta 9. punkts). Tieši klienta banka veic šo maksājumu darījumu (I pielikuma 3. punkts) un tādējādi sniedz maksājumu pakalpojumu. Ne Betaal, ne Stichting Betaal neveic šo maksājumu darījumu.
–        Otrajā darījumā Stichting Betaal, kas rīkojas kā maksātājs (Direktīvas 2015/2366 4. panta 8. punkts), izdod maksājuma uzdevumu (4. panta 13. punkts) savai bankai, kas rīkojas kā maksājumu pakalpojumu sniedzējs (4. panta 11. punkts). Šis maksājuma uzdevums ietver naudas līdzekļu pārskaitījumu no Stichting Betaal maksājumu konta (4. panta 12. punkts) uz līgumslēdzēja – maksājuma saņēmēja maksājumu kontu (4. panta 9. punkts). Šo maksājuma darījumu veic Stichting Betaal banka (I pielikuma 3. punkts) un tādējādi sniedz maksājumu pakalpojumu. Atkārtoti jāuzsver, ka ne Betaal, ne Stichting Betaal neveic šo maksājumu darījumu.
46.      Tātad šajā gadījumā tiek sniegti divi maksājumu pakalpojumi, kurus veic finanšu iestādes, nevis Betaal. Betaal klientiem nav maksājumu kontu ne šajā iestādē, ne Stichting Betaal, kas ļautu viņiem izdot maksājumu uzdevumus Betaal veikt kredīta pārvedumus uzņēmējiem.
47.      Betaal neiesaistās nevienā no abiem maksājumu pakalpojumiem, kurus sniedz klienta banka un Stichting Betaal banka, un
neveic tehniskas darbības saistībā ar kredīta pārvedumu apstrādi. Direktīvas 2015/2366 I pielikuma 3. punktā minēta “maksājumu darījumu izpilde” un tā paša punkta c) apakšpunktā – “kredīta pārvedumu izpilde”, kas attiecas uz maksājumu pakalpojumu sniedzēja tehnisko iejaukšanos kontos (15).
48.      Jāuzsver, ka ne Betaal, ne tās fonds neveic šo tehnisko iejaukšanos, jo tie netur kontus klientu vārdā un tos neapkalpo. Tehniskā pārvaldība, lai veiktu kredīta pārvedumus un maksājumu darījumus, ir attiecīgo banku kompetencē.
49.      Saskaņā ar Direktīvas 2015/2366 4. panta 5. punktu “maksājumu darījums” ir “maksātāja vai maksātāja vārdā iniciēta vai maksājuma saņēmēja iniciēta naudas līdzekļu nodošanas, pārskaitīšanas vai izņemšanas darbība neatkarīgi no maksātāja un maksājuma saņēmēja attiecību pamatā esošajiem pienākumiem”.
50.      Betaal no sava fonda konta pārskaita būvuzņēmējam naudas līdzekļus tikai tad, kad būvuzņēmējs un klients uzskata, ka darbi pienācīgi pabeigti. Tātad, lai Betaal varētu izdot savai bankai maksājuma uzdevumu, jāpabeidz pamatā esošais darījums (Direktīvas 2015/2366 4. panta 13. punkts). Tāpēc nevar piekrist DNB apgalvojumam, ka trīspusējā juridiskajā darījumā starp īpašnieku, Betaal un būvuzņēmēju ir tikai viens maksājuma pakalpojums.
51.      Nenoliedzami klients izdod savai bankai maksājuma uzdevumu pārskaitīt drošības naudu Betaal. Tomēr nevar uzskatīt, ka klients izdevis maksājuma uzdevumu pārskaitīt naudas līdzekļus būvuzņēmējam, jo šāda darbība nav veicama automātiski.
52.      Proti, iespējamās domstarpības starp klientu un būvuzņēmēju liedz Betaal pārskaitīt būvuzņēmēja kontā naudu, kuru klients ieskaitījis fonda kontā. Ja vienošanās netiek panākta, klients saņem atpakaļ ieskaitīto naudu vai arī šī nauda tiek izmaksāta jaunajam būvuzņēmējam, kurš pabeidz darbus atbilstoši klienta prasībām.
53.      Direktīvas 2015/2366 80. pantā noteikts, ka kopumā maksājumu pakalpojumu lietotāji nevar atsaukt maksājuma uzdevumu pēc tam, kad to saņēmis maksātāja maksājumu pakalpojumu sniedzējs. Savukārt šajā gadījumā klients, kas ir drošības naudas maksājuma pasūtītājs, var “atsaukt” naudas līdzekļu pārskaitījumu maksājuma saņēmējam – būvuzņēmējam, ja viņš nepiekrīt, ka nekustamajā īpašumā būvdarbi ir pabeigti.
54.      Betaal piedāvātais pakalpojums ir garantijas sniegšana, kas veicina līguma izpildi starp klientu un būvuzņēmēju: kredīta pārvedumi, kas nepieciešami šī pakalpojuma nodrošināšanai, ir papildu elements šai garantijai.
55.      Tādējādi Betaal nesniedz maksājumu pakalpojumu, bet izmanto klienta bankas un būvuzņēmēja bankas maksājumu pakalpojumus, lai nodrošinātu garantiju. Kā jau minēju, Betaal neiesaistās šo maksājumu pakalpojumu tehniskajā izpildē un nekontrolē fonda kontā noguldītos naudas līdzekļus, lai ar tiem rīkotos un gūtu no tiem peļņu (16).
B.      Sistēmiskā interpretācija
56.      Atbilstoši Direktīvas 2015/2366 24. apsvērumam tās tiesiskā regulējuma piemērošana “[..] būtu jāattiecina tikai uz tādiem pakalpojumu sniedzējiem, kuriem maksājumu pakalpojumu sniegšana ir pastāvīga nodarbošanās vai darījumdarbība saskaņā ar šo direktīvu” (mans izcēlums).
57.      Šajā Direktīvas 2015/2366 apsvērumā un 1. panta 1. punktā precizētas maksājumu pakalpojumu sniedzēju kategorijas, kas var likumīgi sniegt maksājumu pakalpojumus visā Savienībā. Šajās kategorijās ietilpst:
–        kredītiestādes, kas pieņem noguldījumus no lietotājiem, lai finansētu maksājumu darījumus, uz kuriem attiecas Direktīvā 2013/36/ES noteiktās prudenciālās prasības (17);
–        elektroniskās naudas iestādes, kas emitē elektronisko naudu, lai finansētu maksājumu darījumus, uz kuriem attiecas Direktīvā 2009/110/EK noteiktās prudenciālās prasības (18);
–        maksājumu iestādes un
–        pasta žiro norēķinu iestādes, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir tiesīgas sniegt maksājumu pakalpojumus.
58.      Betaal, kas sniedz ar drošības naudu saistītus pakalpojumus klientiem un nekustamā īpašuma būvētājiem Nīderlandē, neietilpst nevienā no šīm kategorijām. “Maksājumu iestāžu”, uz kurām attiecas Direktīvā 2015/2366 noteiktais stingrais regulējums, galvenajai pamatdarbībai jābūt maksājumu pakalpojumu sniegšanai (19).
59.      Prasība par profesionālu darbību un maksājumu pakalpojumu sniegšanu kā galveno darbības veidu skaidrojama ar Direktīvas 2015/2366 tiesisko regulējumu.
60.      Proti, darījuma atzīšana par “maksājumu pakalpojumu” rada būtiskas tiesiskas sekas uzņēmumam, kas šo pakalpojumu sniedz savas parastās darbības ietvaros.
61.      Pirmkārt, lai sniegtu maksājumu pakalpojumus profesionālā līmenī, maksājumu iestādēm jāsaņem atļauja. Atļaujas piešķiršanas kārtība un prasības noteiktas Direktīvas 2015/2366 II sadaļas I nodaļā. Šajā ziņā pakalpojuma sniedzējam it īpaši jāpierāda, ka tam ir korporatīvās pārvaldības sistēma un iekšējās kontroles mehānismi un ka tas spēj piemērot atbilstošas un samērīgas sistēmas, resursus un procedūras, kas nepieciešamas tā pareizai darbībai (20).
62.      Otrkārt, maksājumu pakalpojuma sniedzējs ir pakļauts prudenciālajai uzraudzībai: saskaņā ar Direktīvas 2015/2366 22. pantu kompetentās iestādes it īpaši var veikt pārbaudes uz vietas un – attiecīgā gadījumā – apturēt vai anulēt atļauju.
63.      Treškārt, maksājumu iestādēm jāievēro noteiktas prasības attiecībā uz sākotnējo kapitālu un pašu kapitālu, kas sīki izklāstītas Direktīvas 2015/2366 6.–9. pantā.
64.      Ceturtkārt, Direktīva 2015/2366 paredz saskaņotu sistēmu attiecībā uz pakalpojumu sniedzēju civiltiesisko atbildību par neautorizētiem maksājumu darījumiem (73. pants) vai atbildību par maksājumu darījumu neizpildi, nepareizu vai novēlotu izpildi (89. pants).
65.      Direktīvā 2015/2366 noteiktās stingrās prasības ir jēgpilnas tikai tad, ja tās piemēro profesionāliem maksājumu pakalpojumu sniedzējiem. Šīs prasības nav samērīgas, lai tās piemērotu cita veida pakalpojumu sniedzējiem, kuri veic naudas pārvedumus kā papildu darbību savai galvenajai darbībai.
66.      Neskarot iesniedzējtiesas vērtējumu, šķiet, ka tas tā ir Betaal gadījumā, jo tās galvenā darbība ir ar drošības naudu saistītu pakalpojumu sniegšana nekustamā īpašuma pircējiem un būvuzņēmējiem.
67.      Ja Betaal savas galvenās darbības ietvaros veiktu maksājumu darījumus kā papildu darbības, šis apstāklis nenozīmētu, ka tā kļūtu par profesionālu maksājumu pakalpojumu sniedzēju, kas pakļauta DNB uzraudzībai.
C.      Teleoloģiskā interpretācija
68.      DNB atbalsta Direktīvas 2015/2366 plašu interpretāciju, kas nodrošina lietotāju aizsardzību (21). Tiesas sēdē DNB uzsvēra, ka šis mērķis ir tās apgalvojuma pamatā.
69.      Direktīvas 2015/2366 (22) 6. apsvērumā minēts mērķis “[nodrošināt] augsta līmeņa patērētāju aizsardzību šo maksājumu pakalpojumu izmantošanā [..]” (23).
70.      Tomēr uzskatu, ka, interpretējot Direktīvu 2015/2366, patērētāju aizsardzības mērķis nevar būt prevalēt par jebkuru citu hermeneitisko kritēriju.
71.      Šis mērķis papildina citus līdzīgus mērķus, piemēram, nodrošināt “lielāku juridisko skaidrību”, garantēt “tiesiskā regulējuma vienveidīgu piemērošanu” un veicināt “efektivitāt[i] maksājumu sistēmā kopumā” (24).
72.      No šī integrētā skatpunkta nav pamata jēdziena “maksājumu pakalpojumu sniedzējs” (uz kuru attiecas Direktīva 2015/2366) interpretēt plaši, mainot tā aprises un padarot to neatšķiramu no citiem jēdzieniem, kas nav minēti šajā direktīvā.
73.      Tādējādi maksājumu pakalpojumu lietotāju aizsardzība nedrīkst izraisīt to, ka citu pakalpojumu sniedzēji, kuri papildus savai galvenajai darbībai veic naudas pārvedumus, tiek pakļauti stingram regulējumam, kas piemērojams maksājumu pakalpojumu sniedzējiem, uz kuriem attiecas Direktīva 2015/2366.
74.      Šāda plaša interpretācija
radītu grūtības profesionāļiem, piemēram, notāriem vai juristiem, kuri no saviem klientiem saņem naudas līdzekļus, lai vēlāk tos nodotu trešām personām saskaņā ar saņemtajiem norādījumiem. Šie juridiskie subjekti savas darbības ietvaros sniedz noguldījumu vai ar drošības naudu saistītus pakalpojumus un veic nepieciešamos kredīta pārvedumus un maksājuma uzdevumus. Tomēr tas nenozīmē, ka tiem piemērojamas Direktīvā 2015/2366 paredzētās stingrās prasības.
75.      Nīderlandē notārs tāpat kā Betaal var veikt ar nekustamo īpašumu saistītas drošības naudas pārvaldību. Faktiski Nīderlandes tiesību aktos īpaši noteikts, ka notāri saņem no klientiem attiecīgus naudas līdzekļus, lai garantētu būvuzņēmējam maksājamo summu samaksu (25).
76.      Saskaņā ar DNB aizstāvēto nostāju attiecībā uz sniegtā pakalpojuma būtību notāram, kas saņem no klienta šos naudas līdzekļus un pēc tam tos pārsūta būvuzņēmējam, arī būtu jāpiemēro Direktīva 2015/2366 un jāveic tajā paredzētā uzraudzība. Tomēr DNB tiesas sēdē atzina, ka Direktīva 2015/2366 neattiecas uz profesionāļiem, piemēram, notāriem vai advokātiem, kuri pārvalda nodrošinājumus un noguldījumus (26).
77.      Ja šie profesionāļi nav uzskatāmi par maksājumu pakalpojumu sniedzējiem Direktīvas 2015/2366 izpratnē, neraugoties uz to, ka viņi saņem no klientiem naudas līdzekļus, lai tos nodotu trešām personām, tas tostarp ir tādēļ, ka viņi nesniedz šādus pakalpojumus profesionāli un regulāri galvenās darbības ietvaros, bet tikai pakārtoti vai kā papildu darbību savai galvenajai darbībai.
78.      Šis arguments attiecas arī uz Betaal galveno darbību, kas nav maksājumu pakalpojums, bet gan ar drošības naudu saistīts pakalpojums, lai nodrošinātu, ka mājokļu pircēji samaksā savu parādu būvuzņēmējiem.
79.      No iepriekš minētā izriet, ka no Direktīvas 2015/2366 piemērošanas jomas ir izslēgti tikai ar drošības naudu saistīti pakalpojumu sniedzēji, kuri pakārtoti sniedz arī maksājumu pakalpojumus.
80.      Protams, izslēdzot no Direktīvas 2015/2366 tādus ar drošības naudu saistītu pakalpojumu sniedzējus kā Betaal, lietotājiem netiek nodrošināta tāda pati aizsardzība, kādu šī direktīva paredz maksājumu pakalpojumu lietotājiem, kurus apkalpo maksājumu iestādes (27).
81.      Tomēr šim apstāklim nav izšķirošas nozīmes, lai atbildētu uz iesniedzējtiesas jautājumu. Valsts tiesību aktos var paredzēt citus lietotāju interešu aizsardzības mehānismus, izmantojot naudas līdzekļu apdrošināšanas shēmas vai paredzot tiesību aktos stingras prasības iestādēm, kas, lai gan nesniedz maksājumu pakalpojumus, saņem naudas līdzekļus no šiem klientiem kā garantiju, lai izpildītu savas līgumsaistības.
82.      Kopumā Direktīvas 2015/2366 4. panta 3. punkts kopsakarā ar tās I pielikuma 3. punkta c) apakšpunktu jāinterpretē tādējādi, ka par maksājumu pakalpojumu nav uzskatāma naudas līdzekļu saņemšana un pārsūtīšana, ko iestāde piedāvā kā starpnieks, ja saskaņā ar līgumu, kas noslēgts starp klientu un būvuzņēmēju, minētā iestāde saņem naudas līdzekļus no klienta savā maksājumu kontā saistībā ar līgumu, kas noslēgts starp klientu un būvuzņēmēju, un pēc klienta atļaujas saņemšanas pārskaita naudas līdzekļus no šī maksājumu konta uzņēmējam.
D.      Vai tas ir bezkonta naudas pārvedums?
83.      Saskaņā ar Norvēģijas valdības viedokli Betaal sniegtais pakalpojums atbilst jēdzienam “bezkonta naudas pārvedums” (28), kas atrodams Direktīvas 2015/2366 I pielikuma 6. punktā un definēts šīs direktīvas 4. panta 22. punktā (29).
84.      Tiesai faktiski nebūtu jālemj par Direktīvas 2015/2366 4. panta 22. punkta interpretāciju, jo iesniedzējtiesas nolēmumā šī tiesību norma nav minēta.
85.      Ja Tiesa tomēr nolemtu atbildēt uz Norvēģijas valdības argumentu, to izskatīšu turpmāk.
86.      Direktīvas 2015/2366 9. apsvērumā paskaidrots, ka bezkonta naudas pārvedums ir “vienkāršs maksājumu pakalpojums, ko parasti veic skaidrā naudā, kuru maksātājs sniedz maksājumu pakalpojumu sniedzējam, kas attiecīgo summu, piemēram, ar komunikāciju tīkla palīdzību, nodod maksājuma saņēmējam vai citam maksājumu pakalpojumu sniedzējam, kurš rīkojas maksājuma saņēmēja vārdā”.
87.      Norādījusi, ka naudas līdzekļi šajā gadījumā no maksātāja tiek saņemti, neatverot maksājumu kontu viņa vai maksājuma saņēmēja vārdā, Norvēģijas valdība apgalvo, ka tas ir “bezkonta naudas pārvedums” iepriekš minēto tiesību normu izpratnē.
88.      Manuprāt, ir vairāki argumenti, kas liedz pieņemt šo apgalvojumu.
89.      Pirmkārt, Betaal darbības dinamika neatbilst “vienkāršam” bezkonta naudas pārvedumam, kam raksturīga tūlītēja un beznosacījumu naudas pārskaitīšana maksājuma saņēmējam (30).
90.      Otrkārt, bezkonta naudas pārveduma gadījumā maksājuma saņēmējs saņem maksātāja pārskaitīto summu. Šāda automātiskums un beznosacījumu raksturs Betaal gadījumā nav konstatējams: klients var dot rīkojumu pārskaitīt naudas līdzekļus, [bet] būvuzņēmējs šos līdzekļus nesaņems, ja īpašums netiks pabeigts atbilstoši maksātāja prasībām.
91.      Treškārt, lai Betaal veikto darbību varētu uzskatīt par maksājumu pakalpojumu, kas ietver bezkonta naudas pārvedumus, tai būtu jābūt galvenajai darbībai, kas tiek veikta profesionāli. Citiem vārdiem sakot, Betaal būtu regulāri jāveic bezkonta naudas pārvedumi, un bezkonta naudas pārvedumu pakalpojumi nedrīkstētu būt papildpakalpojumi vai pakārtoti pakalpojumi saistībā ar drošības naudu.
92.      Kā jau minēju, Betaal galvenā darbība nav bezkonta naudas pārvedumu veikšana, bet gan ar drošības naudu saistītu pakalpojumu sniegšana, lai garantētu, ka klienti samaksā būvuzņēmējiem, kuri būvē viņu mājokļus. Bezkonta naudas pārvedumi, ja šajā gadījumā tādi pastāvētu, būtu palīgdarbība un pakārtota darbība.
93.      Tāpat neuzskatu par pareizu Norvēģijas valdības veikto Betaal garantijas pakalpojuma pielīdzināšanu pakalpojumiem, ko sniedz “lielveikali, tirgotāji un citi mazumtirgotāji klientiem sniedz attiecīgus pakalpojumus, ar kuru palīdzību tie var samaksāt rēķinus par komunālajiem pakalpojumiem un citus regulārus ikdienas rēķinus”, kā minēts Direktīvas 2015/2366 9. apsvērumā.
94.      Jānorāda, ka šī analoģija nav atbilstoša, jo: a) lielveikali, tirgotāji un citi mazumtirgotāji pārskaita visus klientu nosūtītos naudas līdzekļus noteiktu rēķinu apmaksai, neieturot nekādu summu; un b) to sniegtais pakalpojums nav ar citu galveno darbību saistīts papildu pakalpojums, bet gan naudas pārvedums, lai apmaksātu minētos rēķinus, un dažās valstīs šīs iestādes saviem klientiem piedāvā šo pakalpojumu kā vienu no saviem (galvenajiem) pakalpojumiem.
V.      Secinājumi
95.      Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administratīvā sociālekonomisko lietu apelācijas tiesa, Nīderlande) uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/2366 (2015. gada 25. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 2002/65/EK, 2009/110/EK un 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 1093/2010 un atceļ Direktīvu 2007/64/EK, 4. panta 3. punkts kopsakarā ar tās I pielikuma 3. punkta c) apakšpunktu,
jāinterpretē tādējādi, ka
naudas līdzekļu saņemšanas un pārskaitīšanas pakalpojums, ko subjekts sniedz kā starpnieks, nav maksājumu pakalpojums, ja šis subjekts saņem naudas līdzekļus no klienta savā maksājumu kontā saskaņā ar līgumu, kas noslēgts starp klientu un uzņēmēju, un pēc klienta atļaujas saņemšanas pārskaita naudas līdzekļus no šī maksājumu konta uzņēmējam.
1      Oriģinālvaloda – spāņu.
2      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2015. gada 25. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 2002/65/EK, 2009/110/EK un 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 1093/2010 un atceļ Direktīvu 2007/64/EK (OV 2015, L 337, 35. lpp.).
3      Finanšu uzraudzības likums. Turpmāk tekstā – “Finanšu uzraudzības likums”.
4      Tādējādi klients var iemaksāt pēdējo darbu izmaksu daļu nevis pie notāra, bet gan StichtingBetaal kontā.
5      Betaal šie pārkāpumi bija jāizbeidz četru nedēļu laikā pēc lēmuma publicēšanas brīža (labvēlības periods), pārtraucot piedāvāt darbu pabeigšanas garantiju un pakalpojumu saistībā ar drošības naudu, kā arī nododot, grozot vai izbeidzot spēkā esošos līgumus.
6      Naudas sods ir 10 000,00 EUR par katru nedēļu (pēc labvēlības perioda beigām), kurā Betaal nebija pilnībā izpildījusi rīkojumu. Maksimālais naudas sods ir 50 000,00 EUR.
7      ECLI:NL:RBROT:2022:9932.
8      Nīderlandes valdība rakstveida apsvērumos tikai norādīja, ka tā piekrīt DNB
nostājai un izklāstīs savu viedokli, sniedzot mutvārdu paskaidrojumus. Šādus paskaidrojumus tā nesniedza, jo nepiedalījās tiesas sēdē.
9      Čehijas Republikas valdība uzskata, ka tāds pakalpojums kā šajā lietā aplūkotais ir maksājumu pakalpojums tikai tad, ja to sniedz subjekts, kas veic profesionālo vai komercdarbību, ja tas ir ne tikai cita pakalpojuma neatņemama sastāvdaļa un ja naudas līdzekļu pārvedums tiek veikts tikai pēc maksātāja vai maksājuma saņēmēja norādījuma.
10      Spriedumi, 2025. gada 1. augusts, Alace un Canpelli (C‑758/24 un C‑759/24, EU:C:2025:591), 91. punkts; 2023. gada 6. jūlijs, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Bēglis, kas izdarījis smagu noziegumu) (C‑8/22, EU:C:2023:542), 29. punkts, un 1983. gada 17. novembris, Merck (292/82, EU:C:1983:335), 12. punkts.
11      2022. gada 18. marta atbilde uz jautājumu ID 2020,5216. Atbildei nav juridiski saistoša spēka. Tā pieejama EBI, Single Rulebook Q&A, Question ID 2020,5216; www.eba.europa.eu/single‑rule‑book‑qa/qna/view/publicId/2020,5216.
12      DNB min arī Komisijas 2023. gada 6. janvāra atbildi uz jautājumu ID 2020,5099, taču šī jautājuma pamatā esošie faktiskie apstākļi atšķiras no izskatāmās lietas faktiskajiem apstākļiem. Šī Komisijas atbilde pieejama https://www.eba.europa.eu/single‑rule‑book‑qa/qna/view/publicId/2020,5099.
13      Spriedums, 2024. gada 22. februāris, ABC Projektai (C‑661/22, EU:C:2024:148), 34. punkts: “[..] tad, ja maksājumu pakalpojumu lietotājs nodod maksājumu iestādes rīcībā naudas līdzekļus un ja šie līdzekļi tiek kreditēti maksājumu kontā, kas ir šīs iestādes rīcībā šī lietotāja vārdā, šīs darbības principā ir jāuzskata par darījumu, kas ir saistīts ar maksājumu konta pārvaldību Direktīvas 2015/2366 4. panta 12. punkta izpratnē, un tātad par maksājumu pakalpojuma daļu tās 4. panta 3. punkta izpratnē.”
14      Iesniedzējtiesas nolēmuma 12.1. –12.3. punkts.
15      Šajā ziņā piekrītu iesniedzējtiesas apgalvojumiem, kurus tā paudusi sava nolēmuma 13.5. punktā: “[..] no konteksta, kurā iekļaujas nodaļas ar nosaukumu “Maksājumu darījumu izpilde” (Direktīvas 2015/2366 78.–93. pants) noteikumi un maksājumu darījuma, maksātāja un maksājuma saņēmēja definīcijas, varētu secināt, ka maksājumu darījumu izpilde ir jāsaprot galvenokārt tehniskā nozīmē un ka “izpilde” attiecas uz maksājumu darījuma izpildi maksājumu kontā. [..]. Šķiet, ka šie noteikumi paredz maksājumu pakalpojumu sniedzēja tiešu un tehnisku dalību naudas līdzekļu pārskaitīšanā no viena maksājumu konta uz citu.” Mans izcēlums.
16      Tiesas sēdē DNB apstiprināja, ka Betaal neveic finanšu starpniecību ar drošības naudas līdzekļiem, proti, ka tai ir pienākums tos bloķēt un tā nedrīkst ar tiem rīkoties, lai gūtu no tiem maksimālu peļņu. Tādējādi Betaal atšķiras no finanšu starpniecības uzņēmumiem, kuru pakļaušanu DNB
prudenciālajai uzraudzībai pamato to darbības riski.
17      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2013. gada 26. jūnijs) par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (OV 2013, L 176, 338. lpp.).
18      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2009. gada 16. septembris) par elektroniskās naudas iestāžu darbības sākšanu, veikšanu un konsultatīvu uzraudzību, par grozījumiem Direktīvā 2005/60/EK un Direktīvā 2006/48/EK un par Direktīvas 2000/46/EK atcelšanu (OV 2009, L 267, 7. lpp.).
19      Attiecībā uz Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2007/64/EK (2007. gada 13. novembris) par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 97/7/EK, 2002/65/EK, 2005/60/EK un 2006/48/EK un atceļ Direktīvu 97/5/EK (OV 2007, L 319, 1. lpp.) 2018. gada 22. marta sprieduma Rasool (C‑568/16, EU:C:2018:211) 36. punktā norādīts, ka tā ir piemērojama tikai maksājumu pakalpojumu sniedzējiem, kuru “galvenais darbības veids” ir maksājumu pakalpojumu sniegšana maksājumu pakalpojumu lietotājiem. Tiesa 37. punktā konstatēja, ka atbildētājas sabiedrības galvenā darbība bija spēļu zāļu operatora darbība un ka šajā kontekstā ar daudzfunkcionālajiem termināļiem saistītās operācijas attiecībā pret minēto darbību bija vienīgi papildpakalpojums.
20      Betaal šādas atļaujas nebija, tāpēc DNB lika tai pārtraukt tās darbību.
21      Šajā lietā nav jānoskaidro, vai tiek aizsargāti tikai tie lietotāji, kam ir “patērētāja” statuss šaurā
nozīmē, vai arī tādi lietotāji, kam šāda statusa nav (piemēram, uzņēmumi). Direktīvas 2015/2366 53. apsvērums formulēts šādi: “Tā kā patērētāji un uzņēmumi nav vienādā stāvoklī, tiem nav vajadzīgs vienāds aizsardzības līmenis. Lai gan ir svarīgi garantēt patērētāju tiesības, līgumā paredzot noteikumus, no kuriem nevar atkāpties, ir saprātīgi ļaut uzņēmumiem un organizācijām vienoties citādi, kad tās nestrādā ar patērētājiem. Tomēr dalībvalstīm būtu jāvar paredzēt, ka pret mikrouzņēmumiem [..] būtu jāattiecas tāpat kā pret patērētājiem. Katrā ziņā dažiem šīs direktīvas pamatnoteikumiem vajadzētu būt piemērojamiem vienmēr – neatkarīgi no lietotāja statusa.”
22      Minēts šo secinājumu 4. punktā.
23      Attiecībā uz Direktīvas 2007/64 mērķi, kas lielā mērā atbilst Direktīvas 2015/2366 mērķiem, skat. spriedumu, 2021. gada 2. septembris, CRCAM (C‑337/20, EU:C:2021:671), 44. punkts.
24      Direktīvas 2015/2366 6. apsvērums.
25      Saskaņā ar Nīderlandes Civilkodeksa
7. sējuma 767. pantu: “Attīstītājam var uzlikt pienākumu veikt tikai tādus maksājumus, kas vismaz aptuveni atbilst būvniecības gaitai vai viņam nodotā īpašuma vērtībai; tomēr, lai nodrošinātu viņam uzlikto pienākumu izpildi, var vienoties, ka attīstītājs notāram iemaksā summu, kas nedrīkst pārsniegt 10 % no būvdarbu cenas, vai sniedz aizstājēju garantiju par šo summu. Pārmaksātā summa ir nepamatots maksājums”.
26      Šādu viedokli pauž arī Itālijas valdība (tās rakstveida apsvērumu 37. un 38. punkts). Pēc tās domam, strīdīgās tiesību normas plaša interpretācija ievērojami paplašinātu maksājumu pakalpojuma jēdzienu, radot grūti paredzamas sekas. Darbības, kuras pašlaik tiek veiktas brīvi un uz kurām neattiecina tiesisko regulējumu par maksājumu pakalpojumiem, varētu tikt iekļautas šī regulējuma piemērošanas jomā, ja lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu aprakstīto pakalpojumu kvalificētu kā maksājumu pakalpojumu. Tā piebilst, ka šādā gadījumā līdzīgi būtu jākvalificē notāra sniegtais noguldījuma pakalpojums saistībā ar īpašumtiesību vai citu lietu tiesību uz nekustamo īpašumu vai komercdarbības aktīviem nodošanu, nodibināšanu vai izbeigšanu. Turklāt jebkuru iestādi, kas sniedz garantijas vai līdzīgus noguldījumu pakalpojumus, varētu uzskatīt par maksājumu pakalpojumu sniedzēju.
27      DNB tiesas sēdē norādīja uz iespēju, ka ar drošības naudu saistītu pakalpojumu sniedzēji varētu bankrotēt un šim nolūkam paredzētos līdzekļus vairs nebūtu iespējams atgūt. Tā piebilda, ka tā notika Betaal gadījumā.
28      Jēdziens “bezkonta naudas pārvedums” ir diezgan neskaidrs. Tā tulkojums dažādās valodu versijās, kuras esmu pārbaudījis (“money remittance” (angļu valodā), “transmission de fonds” (franču valodā), “Finanztransfer” (vācu valodā), “geldtransfer” (holandiešu valodā), “rimessa di denaro” (itāļu valodā), “envio de fundos” (portugāļu valodā) vai “remiterea de bani” (rumāņu valodā)) neļauj izdarīt precīzus secinājumus par tās semantisko tvērumu, lai to varētu skaidri nošķirt no citiem vairāk vai mazāk līdzīgiem jēdzieniem.
29      Minēts šo secinājumu 6. punktā.
30      Betaal nepārskaita būvuzņēmējam visu no klienta saņemto naudas summu. Saskaņā ar Vispārējo līguma noteikumu 10. pantu Betaal no klienta saņemtās summas atskaita 2,5 % no drošības naudas, bet ne mazāk kā 200 EUR, kas netiek ne pārskaitīti, ne izmaksāti būvuzņēmējam.