62013CC0105
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES
[JULIANE KOKOTT] SECINĀJUMI,
sniegti 2014. gada 6. februārī (
1
)
Lieta C‑105/13
P. J. Vonk Noordegraaf
pret
Staatssecretaris van Economische Zaken
(College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
“Kopējā lauksaimniecības politika — Tiešais atbalsts — Tiesību uz maksājumu pārrēķināšana”
I – Ievads
1.
Vai ir pieļaujams lauksaimniecības atbalstā koriģēt tiesību uz maksājumu noteikšanas kļūdu tikai, ciktāl korekcija lauksaimniekam rada neizdevīgu stāvokli, bet atbilstošu korekciju viņam par labu atteikt? Par to ir šī lieta.
2.
Proti, pirmajā brīdī šķiet pamatoti, koriģējot kļūdas, rīkoties konsekventi, tātad labot kļūdu gan tā, ka lauksaimniekam rodas neizdevīgs stāvoklis, gan viņam par labu. Taču, izvērtējot tuvāk, tas varētu būtu pretrunā tiesiskās noteiktības principam, kas tiek konkretizēts lauksaimniecības atbalsta tiesību jomā.
3.
Tāpēc turpinājumā tiks tuvāk aplūkots gan kļūdu korekcijas juridiskais pamats, gan tiesiskās noteiktības nodrošināšanas tiesiskais regulējums.
II – Atbilstošās tiesību normas
A – Regula Nr. 1782/2003
4.
Agrāk Savienības tiesībās bija paredzētas dažādas shēmas lauku saimniecību atbalstam. Daļēji tika veicināta dažu produktu ražošana, bet dažu kultūru gadījumā bija arī maksājumi par apsaimniekotajām platībām. Ar Regulu Nr. 1782/2003 (
2
) šie dažādie atbalsta pasākumi tika pārvērsti vienotā darbības atbalstā.
5.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 37. panta 1. punktu šajā nolūkā vispirms tika noteikta tā dēvētā pamatsumma. Tā atbilda maksājumu, kurus lauksaimnieks saskaņā ar konkrētām atbalsta shēmām ir saņēmis noteiktā laikposmā pirms pārejas, vidējam rādītājam.
6.
Uz šī pamata saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 43. pantu varēja tikt aprēķinātas tā dēvētās tiesības uz maksājumu:
“1.   Neierobežojot 48. pantu, lauksaimnieks saņem tiesības uz maksājumu par hektāru, ko aprēķina, pamatsummu dalot ar trīs gadu vidējo lielumu, kurš attiecas uz visiem hektāriem, kas pārskata periodā deva tiesības uz tiešajiem maksājumiem, kuri uzskaitīti VI pielikumā.
Tiesību uz maksājumu kopējais skaits ir vienāds ar iepriekšminēto hektāru vidējo skaitu.
[..]
2.   [..]
3.   [..] nolūkā “lopbarības platība” [..] ir saimniecības platība, kas visā kalendārajā gadā bija pieejama dzīvnieku audzēšanai, ieskaitot kopīgā lietošanā esošās platības un platības, kurās tika izmantotas jauktas kultūras. Lopbarības platībā neietilpst:
—
ēkas, mežus, dīķus, takas,
—
[..]
4.   Tiesības uz maksājumu par hektāru negroza, ja vien nav paredzēts citādi.”
7.
Turklāt svarīgs šajā lietā ir hektāra, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu, jēdziens, kas tika definēts Regulas Nr. 1782/2003 44. panta 2. punktā:
““Hektārs, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu” ir jebkura saimniecības lauksaimniecības zeme, ko aizņem aramzeme un pastāvīgās ganības, izņemot zemes, uz kurām atrodas ilggadīgās kultūras, meži vai kuras izmanto ar lauksaimniecību nesaistītām darbībām.”
B – Regula Nr. 73/2009
8.
Regulu Nr. 1782/2003 aizvietoja ar Regulu Nr. 73/2009 (
3
), kas ir lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu priekšmets.
9.
Regulas Nr. 73/2009 33. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts, ka saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu atbalstu dara pieejamu lauksaimniekiem, ja tiem ir tiesības uz maksājumu, kuras iegūtas saskaņā ar Regulu Nr. 1782/2003.
10.
Regulas Nr. 73/2009 34. pantā ir noteikts, ka tiesības uz maksājumu var izmantot tikai par attiecīgi apsaimniekotu hektāru, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu:
“1.   Saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu atbalstu lauksaimniekiem piešķir pēc tam, kad aktivizētas tiesības uz maksājumu par hektāru, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu. Aktivizētās tiesības uz maksājumu sniedz tiesības uz tajās noteikto maksājumu summu.
2.   [..]
Hektāri atbilst atbilstības nosacījumiem jebkurā kalendārā gada laikā, izņemot force majeure vai ārkārtas apstākļus.”
11.
Regulas Nr. 73/2009 36. pants attiecas uz tiesību uz maksājumu grozīšanu:
“Tiesības uz maksājumu par hektāru negroza, ja vien šajā regulā nav noteikts citādi.
Saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru Komisija no 2010. gada paredz precīzus noteikumus tiesību uz maksājumu grozīšanai, jo īpaši attiecībā uz tiesību daļām.”
12.
Konkrētu tiesību uz maksājumu galīgā rakstura īpašie noteikumi ir paredzēti Regulas Nr. 73/2009 137. pantā.
“1.   Tiesības uz maksājumiem, kas piešķirtas lauksaimniekiem pirms 2009. gada 1. janvāra, uzskata par likumīgām un pareizām no 2010. gada 1. janvāra.
2.   Tiesībām uz maksājumiem, kas lauksaimniekiem piešķirtas, pamatojoties uz pieteikumiem, kuros ir faktu kļūdas, 1. punktu nepiemēro, izņemot gadījumus, kad var pamatoti uzskatīt, ka lauksaimnieks kļūdu atklāt nevarēja.
3.   [..]”
13.
Regulas Nr. 73/2009 preambulas 49. apsvērumā turklāt ir noteikts šādi:
“Sākotnējā posmā dalībvalstīm piešķirot tiesības uz maksājumu, lauksaimnieki saņēma īpaši lielus maksājumus dažu kļūdu dēļ. Parasti šāda neatbilstība jālabo ar finansiālu korekciju, līdz tiek veikti koriģējoši pasākumi. Tomēr, ņemot vērā laikposmu, kas pagājis kopš pirmās reizes, kad tika piešķirtas tiesības uz maksājumu, vajadzīgās korekcijas dalībvalstīm izraisītu neproporcionālus tiesiskos un administratīvos ierobežojumus. Tādēļ juridiskās noteiktības labad šādu maksājumu piešķiršana būtu jālegalizē [angļu valodā: regularised, franču valodā: régulariser].”
C – Sīki izstrādātie noteikumi
14.
Attiecīgie sīki izstrādātie noteikumi Regulai Nr. 1782/2003 un Regulai Nr. 73/2009 vispirms bija noteikti Regulā Nr. 796/2004 (
4
), pēc tam – Regulā Nr. 1122/2009 (
5
).
15.
Regulas Nr. 796/2004 73.a pantā (tagad nedaudz grozītais Regulas Nr. 1122/2009 81. pants) ir ietverti noteikumi par tiesību uz maksājumu korekciju:
“Nepamatoti iegūtu tiesību atgūšana
1.   Ja pēc tam kad tiesības uz maksājumu piešķirtas lauksaimniekiem [..] konstatē, ka konkrētas tiesības uz maksājumu ir piešķirtas nepamatoti, attiecīgais lauksaimnieks nepamatoti piešķirtās tiesības nodod valsts rezervē [..].
[..]
2.   Ja pēc tam, kad tiesības uz maksājumu piešķirtas lauksaimniekiem [..] konstatē, ka tiesību uz maksājumu vērtība ir pārāk augsta, šo vērtību attiecīgi koriģē. [..] Samazinājuma vērtību ieskaita valsts rezervē [..].
[..]
2.a   Ja, piemērojot 1. un 2. punktu, konstatē, ka to maksājumu skaits, kurus tiesīgs saņemt attiecīgais lauksaimnieks [..], nav pareizs un ja nepareizi piešķirtas tiesības saņemt maksājumu neietekmē to maksājumu kopējo vērtību, kurus saņēmis lauksaimnieks, dalībvalsts pārrēķina maksājumus, kurus tiesīgs saņemt lauksaimnieks, un vajadzības gadījumā labo lauksaimniekam piešķirto tiesību kategoriju. Šo noteikumu tomēr nepiemēro, ja lauksaimnieks pats būtu pamatoti varējis šīs kļūdas atklāt.”
III – Fakti un lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
16.
Pamatlietas dalībnieki strīdas par atbalstu P. J. Vonk Noordegraaf lauku saimniecībai 2009. gadā. Taču šī strīda iznākums ir nozīmīgs arī attiecībā uz nākamajiem gadiem.
17.
Strīda pamatā ir lauksaimniecības atbalsta pāreja no konkrētu veidu lauksaimnieciskās ražošanas subsidēšanas uz vienoto vienreizējo maksājumu shēmu. Vienreizējā maksājuma aprēķinā līdzšinējais ražošanas atbalsts tiek sadalīts uz saimniecības lauksaimniecības zemi. Nākamajos atbalsta laikposmos var tikt pieprasītas šādi aprēķinātās tiesības uz maksājumu par hektāru, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu, ja vien saimniecībai ir atbilstošie hektāri.
18.
P. J. Vonk Noordegraaf iepriekš saņēma piemaksas par zīdītājgovīm un buļļiem, kas bija saistītas ar dzīvnieku skaitu, nevis ar apsaimniekotajiem hektāriem. Ar 2006. gada 18. jūlija lēmumu viņa agrāko piemaksu vidējais apmērs, pamatsumma saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 37. panta 1. punktu, tika sadalīts uz toreiz viņa rīcībā esošo lauksaimniecības zemi. Tobrīd tika noteikts, ka šī platība ir 10,76 hektāri. Tādējādi viņš saņēma 10,76 tiesības uz maksājumu (
6
). Platības noteikšanā izmantotā uzmērīšanas metode fiksēja bruto zemes gabalu platības, tostarp grāvjus, autostrādes malējās joslas un takas.
19.
Ņemot vērā Komisijas kritiku, 2009. gadā Nīderlandē tomēr tika ieviesta jauna platību uzskaites sistēma. Šajā sistēmā tiek ietvertas tikai neto zemes gabalu platības. Grāvji, autostrādes malējās joslas un takas no tās ir izslēgtas. Balstoties uz šo metodi, jau 2006. gadā reģistrētie P. J. Vonk Noordegraaf saimniecības hektāri, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu, attiecībā uz 2009. gadu tika aprēķināti no jauna un noteiktā platība bija tikai 8,34 hektāri. Šī platību apjoma samazinājuma pamatā ir nevis tas, ka P. J. Vonk Noordegraaf konkrētas platības vairs neizmanto lauksaimniecībā, bet gan jaunā uzskaites sistēma. Tās dēļ viņš varēja pieprasīt tiesības uz maksājumu tikai šajā mazākajā apmērā.
20.
Tagad lietas dalībnieki strīdas par to, vai atbilstoši ir jāsamazina arī P. J. Vonk Noordegraaf vienreizējais maksājums. Proti, viņš pieprasa savu tiesību uz maksājumu pārrēķināšanu tā, lai to vērtība palielinātos, pamatojoties uz samazināto saimniecības platību. Viņa skatījumā bija nepareizi pamatsummu sadalīt uz 10,76 hektāriem. Tā esot bijusi jāsadala uz 8,34 hektāriem. Tādējādi tiktu novērsta lauksaimniecības atbalsta, uz ko viņam ir tiesības, kopsummas samazināšana.
21.
Kā norāda iesniedzējtiesa, Nīderlandes tiesības principā pieļautu atbilstošu tiesību uz maksājumu korekciju. Taču, tā kā ir šaubas, vai korekcija nav pretrunā Savienības tiesībām, College van Beroep voor het bedrijfsleven [Tirdzniecības un rūpniecības administratīvā tiesa] uzdot Tiesa šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai tiek pareizi piemērota Regula (EK) Nr. 73/2009, it īpaši tās 34., 36. un 137. pants, ja, izmantojot tiesības uz maksājumu, kuras iegūtas no ražošanas, kas nav saistīta ar zemi, un kuras tika piešķirtas atbilstoši viņa rīcībā esošajai platībai, lauksaimniekam netiek izmaksāta būtiska tiesību uz maksājumu daļa, lai gan viņš labticīgi atbilstīgi dalībvalsts šīs regulas 34. pantā paredzētās tiesību uz maksājumu aktivizācijas ietvaros piemērotajai, bet vēlāk Komisijas noraidītajai uzmērīšanas metodei ir norādījis nemainīgu tā rīcībā esošo hektāru, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu, platību vienīgi tā iemesla dēļ, ka pirms izmaksāšanas noteiktā platība, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu, izrādās mazāka uzmērīšanas metodes grozījumu dēļ?”
22.
Tiesvedībā procesuālos rakstus iesniedza tikai Nīderlandes Karaliste un Eiropas Komisija. Mutvārdu process nenotika.
IV – Juridiskais vērtējums
A – Par vienreizējo maksājumu shēmas darbību
23.
Lai izprastu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir lietderīgi vispirms izskaidrot vienreizējo maksājumu sistēmu ar vienkāršota piemēra palīdzību. Lauksaimnieka vienreizējais maksājums, ņemot vērā citus noteikumus, kam šajā lietā nav nozīmes, principā izriet no atbalsta atbilstoši iepriekšējai shēmai sadalīšanas uz lauksaimnieka apsaimniekotajiem hektāriem.
24.
Šajā nolūkā vispirms tiek aprēķināta pamatsumma, kas atbilst atbalsta, kuru lauksaimnieks atbilstoši iepriekšējai atbalsta shēmai ir saņēmis pēdējos trīs gados pirms pārejas, vidējam apmēram (Regulas Nr. 1782/2003 37. pants). Pēc tam pamatsumma tiek caurmērā sadalīta uz šajā laikposmā apsaimniekoto platību. Uz šī pamata lauksaimnieks saņem konkrētu tiesību uz maksājumu skaitu ar konkrētu attiecīgo vērtību, kas atbilst minētās platības hektāru skaitam (Regulas Nr. 1782/2003 43. pants).
25.
Tātad, ja lauksaimniekam pamatsumma ir EUR 8000, jo tie bija viņa atbalsta vidējais apmērs pārskata periodā, un ja caurmērā viņš apsaimniekoja 10 hektārus, viņam pienākas desmit tiesības uz maksājumu, kurai ikvienai vērtība ir EUR 800. Tik ilgi, kamēr viņš turpina apsaimniekot tādu pašu platību, šīs tiesības, tātad kopumā EUR 8000, viņš var pieprasīt katru gadu no jauna (Regulas Nr. 73/2009 34. pants).
26.
Ja vēlāk izrādās, ka no šajā piemērā izmantotās platības lauksaimniecībā izmantotajās platībās ietilpst tikai 8 hektāri, jo pārējo platību aizņem takas un grāvji, lauksaimnieks faktiski varētu pieprasīt tikai astoņas tiesības uz maksājumu.
27.
Šīs tiesvedības priekšmets ir jautājums, vai līdz ar to arī viņam pienākošos tiesību uz maksājumu kopējā vērtība samazinātos uz astoņi reiz EUR 800, t.i., kopumā uz EUR 6400. No tāda samazinājuma varētu izvairīties, ja pārrēķinātais platību apjoms tiktu ņemts vērā ne tikai tiesību izmaksāšanas gadījumā, bet vienlaikus tiktu koriģēts arī tiesību uz maksājumu aprēķins. Tad lauksaimnieks saņemtu astoņas tiesības uz maksājumu, no kurām katrai vērtība ir EUR 1000 un, pamatojoties uz pārrēķināto platību, varētu turpmāk pieprasīt visus EUR 8000.
28.
Tāpēc, lai sniegtu atbildi uz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir jānoskaidro, vai ir pieļaujama tāda korekcija, proti, vai tam ir juridisks pamats (par to B punktā), un pēc tam, vai Regulas Nr. 73/2009 137. panta norma par piešķirto tiesību uz maksājumu galīgo raksturu korekciju nepieļauj (par to C punktā).
B – Par korekcijas nosacījumiem
29.
Korekcijas juridiskais pamats varētu būt Regulas Nr. 796/2004 73.a pants.
30.
Proti, saskaņā ar Regulas Nr. 73/2009 36. panta pirmo daļu tiesības uz maksājumu par hektāru negroza, ja vien regulā nav noteikts citādi. Taču Komisija saskaņā ar 36. panta otro daļu var paredzēt precīzus noteikumus tiesību uz maksājumu grozīšanai.
31.
Tā kā šī lieta attiecas uz maksājumiem par 2009. gadu, saskaņā ar Regulas Nr. 1122/2009 86. pantu vēl bija piemērojami pirms tam spēkā esošās Regulas Nr. 796/2004 sīki izstrādātie noteikumi. Tā vēl balstījās uz Regulu Nr. 1782/2003, kuras 43. panta 4. punktā līdzīgi kā Regulas Nr. 73/2009 36. pantā bija paredzēts, ka tiesības negroza, ja vien nav paredzēts citādi.
32.
Tāpēc, kā apgalvo Komisija, Regulas Nr. 796/2004 73.a panta 1. un 2.a punkts varētu būt pārrēķina juridiskais pamats. Saskaņā ar 1. punktu lauksaimniekam tiesības uz maksājumu jānodod valsts rezervē, ja tiek konstatēts, ka konkrētas tiesības uz maksājumu ir piešķirtas nepamatoti. Tāda konstatējuma gadījumā 2.a punktā ir paredzēts, ka dalībvalsts pārrēķina tiesības uz maksājumu, ja nepareizi piešķirtas tiesības saņemt maksājumu neietekmē to maksājumu kopējo vērtību, kurus saņēmis lauksaimnieks. Tomēr 2.a punktu nepiemēro, ja lauksaimnieks pats būtu pamatoti varējis šīs kļūdas atklāt.
33.
No minētā varētu izrietēt, ka tiesību uz maksājumu pārrēķināšana P. J. Vonk Noordegraaf saimniecībai ir ne tikai iespējama, bet ir pat pienākums. Tas tāpēc, ka šajā gadījumā pārrēķins neietekmētu to tiesību uz maksājumu kopējo vērtību, kuras viņš ir saņēmis. Šī vērtība taču atbilst negrozītajai pamatsummai, t.i., viņa vidējam atbalstam pirms pārejas uz vienreizējo maksājumu. Tāpat ir jāuzskata, ka P. J. Vonk Noordegraaf pats platības noteikšanā nebūtu pamatoti varējis saskatīt kļūdas, jo tās bija saistītas ar Nīderlandes iestāžu izmantoto metodi.
34.
Tomēr Nīderlande apstrīd, ka tiesību uz maksājumu sākotnējā piešķiršana 2006. gadā būtu bijusi nepareiza.
35.
Tāpēc ir jāpārbauda, vai piešķirto tiesību uz maksājumu skaits nebija pareizs tāpēc, ka, nosakot attiecīgo platību, tika iekļautas tādas platības kā takas un grāvji, kuri platības noteikšanā no 2009. gada palika bez ievērības. Tad saimniecībai būtu ticis piešķirts pārāk liels tiesību uz maksājumu skaits, kurai katrai būtu summas ziņā mazāka vērtība.
36.
Atbilstoši Regulas Nr. 1782/2003 44. panta 2. punkta sākotnējai redakcijai sākotnēji tikai aramzeme vai pastāvīgās ganības bija hektārs, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu; (
7
) vēlāk klāt nāca vēl arī platības, kas tika izmantotas citām kultūrām (
8
). Saskaņā ar to jau toreiz nebija tiesību pretendēt uz atbalstu par citām platībām, it īpaši takām un grāvjiem.
37.
Proti, Regulas Nr. 1782/2003 43. pantā nav skaidri paredzēts, ka tiesību uz maksājumu aprēķināšanā tiek ņemti vērā tikai hektāri, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu. Taču saskaņā ar regulas preambulas 30. apsvērumu tiesībām uz maksājumu jābūt piesaistītām saimniecības hektāriem, par kuriem var pretendēt uz atbalstu. Līdz ar to attiecībā uz 59. pantā paredzēto alternatīvo tiesību uz maksājumu piešķiršanas veidu hektāri, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu, tiek skaidri minēti. Tādējādi ir jāuzskata, ka tiesību uz maksājumu aprēķināšanā principā jāņem vērā tās pašas platības, kuras ņem vērā vēlāk, atbalstu izmaksājot.
38.
Turklāt attiecībā uz vērā ņemtajām lopbarības platībām Regulas Nr. 1782/2003 43. panta 3. punktā ir skaidri teikts, ka tajās it īpaši neietilpst dīķi un takas. Tāpēc nav jāpieņem, ka tādas platības var tikt iekļautas citā saimniecības zemē.
39.
Līdz ar to platības, kas netika izmantotas aramzemei vai pastāvīgām ganībām, vai citām atzītām kultūrām, jau 2006. gadā nevarēja tikt ņemtas vērā tiesību uz maksājumu aprēķināšanā. Ja tas tomēr būtu noticis, kā izklāstīts lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, tiesību uz maksājumu noteiktais skaits Regulas Nr. 796/2004 73.a panta 2.a punkta izpratnē būtu bijis nepareizs no paša sākuma.
40.
Tādējādi ir jākonstatē, ka kompetentā dalībvalsts saskaņā ar Regulas Nr. 796/2004 73.a panta 2.a punktu pārrēķina lauksaimnieka tiesības uz maksājumu, ja sākotnējā tiesību uz maksājumu aprēķinā agrākais atbalsts piemaksu par zīdītājgovīm un buļļiem veidā, pamatojoties uz šajā dalībvalstī izmantoto hektāru, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu, noteikšanas metodi, tika izdalīts ar pārāk lielu hektāru skaitu.
C – Par tiesību uz maksājumu galīgo raksturu
41.
Nīderlande uzskata, ka tiesību uz maksājumu pārrēķins tomēr ir pretrunā Regulas Nr. 73/2009 137. panta 1. punktam. Saskaņā ar šo normu tiesības uz maksājumiem, kas piešķirtas lauksaimniekiem pirms 2009. gada 1. janvāra, uzskata par likumīgām un pareizām no 2010. gada 1. janvāra.
42.
Nīderlandes izpratne par šo normu ir tāda, ka no 2010. gada 1. janvāra varbūtējās kļūdas hektāru, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu, noteikšanā saistībā ar tiesību uz maksājumu sākotnējo piešķiršanu pirms 2009. gada 1. janvāra vairs nevar tikt koriģētas.
43.
Tas šķietami varētu būt pretrunā Regulas Nr. 73/2009 137. panta 2. punkta pirmajai teikuma daļai, saskaņā ar kuru tiesībām uz maksājumiem, kas lauksaimniekiem piešķirtas, pamatojoties uz pieteikumiem, kuros ir faktu kļūdas, 1. punktu nepiemēro. Tā ir tāpēc, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 34. punktu pieteikumam par tiesību uz maksājumu aprēķināšanu būtu vajadzējis ietvert Nīderlandes iestādēm zināmos kļūdainos platību datus, tātad bruto zemes gabalu platības, tostarp takas un grāvjus.
44.
Tomēr tam nevajadzētu būt nekādai nozīmei. Tas tāpēc, ka saskaņā ar 137. panta 2. punkta otro teikuma daļu 1. punkts tomēr attiecas uz gadījumiem, kad var pamatoti uzskatīt, ka lauksaimnieks kļūdu nevarēja atklāt. Tā tas būtu gadījumā, ja pieteikums būtu balstīts uz Nīderlandes oficiālo metodi platību noteikšanā.
45.
Taču Komisija uzskata, ka Regulas Nr. 73/2009 137. pants nav piemērojams ratione temporis. Lai gan Nīderlandes iestādes apstrīdēto nolēmumu pieņēma tikai pēc 2010. gada 1. janvāra, tas attiecas uz 2009. gada darbības atbalstu. Komisijas argumentāciju šajā jautājumā es saprotu tādējādi, ka kompetentajām iestādēm, izskatot šo pieteikumu, korekcija būtu jāveic saskaņā ar Regulas Nr. 796/2004 73.a panta 2.a punktu, jo kļūda, piešķirot tiesības uz maksājumiem, šajā kontekstā bija acīmredzama. Turklāt neesot svarīgi, vai pirms vai tomēr pēc 2010. gada 1. janvāra tiek lemts pa atbalsta pasākumu, ja tas attiecas uz laikposmu pirms šī datuma.
46.
Šis viedoklis galu galā tomēr nav noraidāms. Diez vai būtu saprātīgi pieļaut neattaisnota pieteikuma iesniedzēju nelabvēlīgā stāvokļa korekciju tikai tad, ja kompetentās iestādes pieteikumu izskata īpaši raiti, kamēr izskatīšanas novilcināšana korekciju liegtu.
47.
Tomēr Regulas Nr. 73/2009 137. panta 1. punkta piemērojamības laikā ierobežošana pretēji tekstam nevar būt risinājums. Tas tāpēc, ka šīs normas pamatproblēma turpinātu pastāvēt: tā acīmredzami pārsniedz mērķa sasniegšanai nepieciešamo, ciktāl atbilstoši tās tekstam netiek pieļauta pagātnes kļūdu labošana, kas nelabvēlīgu stāvokli nākotnē lauksaimniecības atbalstā rada labticīgiem lauksaimniekiem.
48.
Tāpēc ir jāpārbauda, vai Regulas Nr. 73/2009 137. panta 1. punkts vispārīgi un neatkarīgi no procedūras sākšanas brīža nepieļauj korekciju atbilstoši Regulas Nr. 796/2004 73.a panta 2.a punktam.
49.
Saskaņā ar tā tekstu Regulas Nr. 73/2009 137. panta 1. punktā attiecībā uz tiesību uz maksājumu piešķiršanu tiek aptveroši konkretizēts tiesiskās noteiktības princips. Atbilstoša tam 2010. gada 1. janvāris būtu jāatzīst par pēdējo iespējamo datumu korekcijas pieprasīšanai.
50.
Saskaņā ar Regulas Nr. 73/2009 preambulas 49. apsvērumu 137. panta 1. punkta mērķis ir tikai nodrošināt pavisam konkrētu piešķīrumu pastāvīgumu. Atbilstoši minētajam apsvērumam šī norma tika ieviesta, lai dalībvalstīm ļautu atteikties no konkrētu, īpaši lielu un kļūdu dēļ notikušu maksājumu atgūšanas.
51.
Šis mērķis parādās arī jau minētajā Regulas Nr. 73/2009 137. panta 2. punktā. Ar šo normu tiek ierobežots 1. punktā paredzētās tiesiskās noteiktības tvērums tādējādi, ka tiek izslēgta tās piemērošana lauksaimniekiem, kas ir atbildīgi par kļūdu tiesību uz maksājumu aprēķināšanā. Tātad mērķis ir aizsargāt tos lauksaimniekus, kuri ir saņēmuši pārāk lielus maksājumus ne savas vainas dēļ, nevis otrādi – noteikt piespiedu nelabvēlīgu stāvokli lauksaimniekiem nākotnē.
52.
Tikai uz šīs interpretācijas pamata šajā tiesvedībā var tikt konsekventi ņemta vērā pilnīgāka informācija par hektāriem, par kuriem var pretendēt uz atbalstu. Tas tāpēc, ka pretējā gadījumā saimniecības lauksaimniecību platību jaunais un precīzāk noteiktais lielums turpmāk tiktu ņemts vērā, radot lauksaimniekiem neizdevīgu stāvokli, bet netiktu ņemts vērā viņam par labu. Tas nebūtu konsekventi.
53.
Komisija, būdama sīku izstrādātu noteikumu likumdevēja, apstiprina šo Regulas Nr. 73/2009 137. panta redakcijā, kas izriet no tās Regulas Nr. 1122/2009 81. panta, kurš lielā mērā atbilst šajā lietā piemērojamās Regulas Nr. 796/2004 73.a pantam, interpretāciju. Korekcijas pilnvaras saskaņā ar Regulas Nr. 1122/2009 81. panta 1. un 2. punktu attiecībā uz Regulu Nr. 796/2004 tika papildinātas ar norādi, ka tās neskar Regulas Nr. 73/2009 137. pantu. Tāpēc jāsaudzē tie lauksaimnieki, kuri labticīgi ir saņēmuši pārāk lielos maksājumus. Turpretim Regulas Nr. 1122/2009 81. panta 3. punktā Komisija ir atteikusies no atbilstošas norādes. Ar šo normu tiek ļauts labot kļūdas, kuru dēļ nav veikts pārāk liels maksājums, un, tā kā nav atbilstošas norādes uz Regulas Nr. 73/2009 137. pantu, tā ir izslēgta no tās piemērošanas jomas. Tam pašam jāattiecas uz Regulas Nr. 796/2004 73.a panta 2.a punktu, kas atbilst Regulas Nr. 1122/2009 81. panta 3. punktam.
54.
Līdz ar to Regulas Nr. 73/2009 137. pants nav piemērojams Regulas Nr. 796/2004 73.a panta 2.a punktā paredzētajai korekcijai.
V – Secinājumi
55.
Tādēļ ierosinu Tiesai lemt šādi:
Kompetentā dalībvalsts saskaņā ar Regulas Nr. 796/2004 73.a panta 2.a punktu pārrēķina lauksaimnieka tiesības uz maksājumu, ja sākotnējā tiesību uz maksājumu aprēķinā agrākais atbalsts piemaksu par zīdītājgovīm un buļļiem veidā, pamatojoties uz šajā dalībvalstī izmantoto hektāru, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu, noteikšanas metodi, tika izdalīts ar pārāk lielu hektāru skaitu. Regulas Nr. 73/2009 137. pants nav piemērojams Regulas Nr. 796/2004 73.a panta 2.a punktā paredzētajai korekcijai.
(
1
)	Oriģinālvaloda – vācu.
(
2
)	Padomes 2003. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (OV L 270, 1. lpp.). Neraugoties uz daudzkārtīgajiem, vēlākajiem grozījumiem, šajā lietā nozīmīga galvenokārt ir sākotnējā versija.
(
3
)	Padomes 2009. gada 19. janvāra Regula (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV L 30, 16. lpp.), redakcijā, kas izriet no Komisijas 2010. gada 27. aprīļa Regulas (ES) Nr. 360/2010, ar kuru groza IV un VIII pielikumu Padomes Regulā (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (OV L 106, 1. lpp.).
(
4
)	Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003 [..] (OV L 141, 18. lpp.), redakcijā, kas izriet no Komisijas 2009. gada 8. maija Komisijas Regulas (EK) Nr. 380/2009 (OV L 116, 9. lpp.).
(
5
)	Komisijas 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1122/2009, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu (OV L 316, 65. lpp.) redakcijā, kas izriet no Komisijas 2010. gada 23. februāra Regulas (ES) Nr. 146/2010 (OV L 47, 1. lpp.).
(
6
)	Saistība starp platību apjomu un tiesībām uz maksājumu tiek vēlreiz ilustrēta turpinājumā 25. punktā.
(
7
)	Skat. 2010. gada 14. oktobra spriedumu lietā C-61/09 Landkreis Bad Dürkheim (Krājums, I-9763. lpp., it īpaši 37. un 43. punkts).
(
8
)	Kā jaunāko skat. Padomes 2007. gada 26. septembra Regulas (EK) Nr. 1182/2007 (OV L 273, 1. lpp.) redakciju.