62009CJ0082_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑82/09
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Symvoulio tis Epikrateias
(Grieķija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2008. gada 3. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2009. gada 25. februārī, tiesvedībā
Dimos Agiou Nikolaou Kritis
pret
Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon .
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs Ž. K. Bonišo [ J.‑C. Bonichot ] (referents), tiesneši K. Toadere [ C. Toader ], K. Šīmans [ K. Schiemann ], P. Kūris [ P. Kūris ] un L. Bejs Larsens [ L. Bay Larsen ],
ģenerāladvokāts N. Jēskinens [ N. Jääskinen ],
sekretāre L. Hjūleta [ L. Hewlett ], galvenā administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2010. gada 25. februāra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– Grieķijas valdības vārdā – A. Vasilopulu [ A. Vasilopoulou ], kā arī G. Karipsiadis [ G. Karipsiadis ], V. Kondolaims [ V. Kontolaimos ] un I. Halkiass [ I. Chalkias ], pārstāvji,
– Itālijas valdības vārdā – Dž. Palmjēri [ G. Palmieri ], pārstāve, kurai palīdz L. Ventrella [ L. Ventrella ], avvocato dello Stato,
– Eiropas Komisijas vārdā – A. Alkovera Sanpedro [ A. Alcover San Pedro ] un M. Konstantinidis [ M. Konstantinidis ], pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 17. novembra Regulu (EK) Nr. 2152/2003 par mežu un vides mijiedarbības monitoringu Kopienā ( Forest Focus ) (OV L 324, 1. lpp.).
2. Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Dimos Agiou Nikolaou Kritis
(Agios Nikolaos pašvaldība Krētā) un Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon
(lauksaimniecības attīstības un pārtikas produktu ministrs) par lēmumu, kurā noteikts pienākums apmežot tai piederošu zemes gabalu 217,64 m 2 apmērā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3. Regulas Nr. 2152/2003 1. pantā ir noteikts:
“1. Ar šo tiek noteikta Kopienas programma vispārīgam, saskaņotam un visaptverošam ilgtermiņa mežu stāvokļa monitoringam (še turpmāk “programma”), lai
a) saglabātu un turpmāk attīstītu:
– gaisa piesārņojuma un gaisa piesārņojuma ietekmes un citu aģentu un faktoru, kuriem ir iedarbība uz mežiem, tādu kā biotisko un abiotisko faktoru, un antropogēnas izcelsmes faktoru monitoringu,
– meža ugunsgrēku un to cēloņu un ietekmes monitoringu,
– meža ugunsgrēku novēršanu;
b) novērtētu prasības un attīstītu augšņu, oglekļa piesaistīšanas, klimata izmaiņu ietekmes un bioloģiskās daudzveidības monitoringu, kā arī mežu aizsargfunkcijas;
c) regulāri izvērtētu monitoringa darbību efektivitāti, novērtējot mežu stāvokli un monitoringa darbības turpmāku attīstību.
Programma Kopienas līmenī nodrošina ticamus un salīdzināmus datus un informāciju par mežu stāvokli un kaitīgajām ietekmēm uz mežiem. Tā arī palīdz novērtēt esošos pasākumus, lai veicinātu mežu saglabāšanu un aizsardzību ilgtspējīgai attīstībai, īpaši uzsverot darbības, kas veiktas, lai samazinātu ietekmes, kam ir nelabvēlīga iedarbība uz mežiem. Programma ņem vērā un, kur tas ir atbilstoši, pievienojas, esošiem un plānotiem valstu, Eiropas un vispārējiem monitoringa mehānismiem, un tā ir saskaņā ar attiecīgiem starptautiskiem nolīgumiem.”
4. Regulas Nr. 2152/2003 3. pantā ir noteikts:
“Šajā regulā ir spēkā šādas definīcijas:
a) “mežs” ir zeme ar koku vainagu projekciju (vai līdzvērtīgu biezību), kas ir lielāka nekā 10 % no platības, kura ir lielāka nekā 0,5 ha. Kokiem brieduma laikā konkrētajā vietā jāsasniedz 5 m minimālais augstums. Tas var veidoties no slēgtas mežaudzes, kur dažāda augstuma koki un pamežs aizņem lielu zemes daļu, vai no atklāta meža veidojumiem ar nepārtrauktu veģetācijas segumu, kurā koka vainagu projekcija pārsniedz 10 %. Dabiskas jaunaudzes un visas plantācijas, kas izveidotas mežsaimniecības nolūkos un kas vēl nav sasniegušas 10 % vainaga blīvumu vai 5 m koku augstumu, ietilpst mežā, tāpat kā platības, kas parasti veido meža platības daļu un kurās koki pagaidām nocirsti cilvēka iejaukšanās vai dabisku cēloņu dēļ, bet kurās paredzama meža atjaunošanās. “Meža” definīcija attiecas uz kokaudzētavām un sēklu ieguves plantācijām, kas ir meža sastāvdaļa; meža ceļiem, izcirtumiem, ugunsdrošības joslām un citiem mazas atklātas platības mežiem; mežiem nacionālajos parkos, dabas rezervātos un citos aizsargātos apgabalos, piemēram, uz kuriem attiecas īpašas vides, zinātniskas, vēsturiskas, kultūras vai garīgas intereses; vējlauzējjoslām un koku aizsargjoslām ar platību, kas ir lielāka nekā 0,5 ha un kuras platums ir lielāks nekā 20 m. Ir iekļautas kaučukaugu plantācijas un korķozola audzes. Tomēr “meža” definīcija neattiecas uz – zemi, kas dominējoši tiek izmantota lauksaimniecības praksē;
b) “citas meža zemes” ir zeme ar koku vainagu projekciju (vai līdzvērtīgu biezību) no 5 līdz 10 % kokiem, kas brieduma laikā konkrētajā vietā var sasniegt 5 m augstumu, vai ar vainaga projekciju (vai līdzvērtīgu biezību) lielāku nekā 10 % kokiem, kas brieduma laikā konkrētajā vietā nevar sasniegt 5 m augstumu (piemēram pundurkoki vai panīkuši koki), un krūmu vai krūmveidīgo segums. Definīcija “citas meža zemes” neattiecas uz – platībām, kurās ir iepriekš minētais koku, krūmu vai krūmu biezokņa segums, bet kas ir mazāks nekā 0,5 ha un kura platums ir mazāks nekā 20 m, un kas ir klasificētas kā “cita zeme”; zeme, kas dominējoši tiek izmatota lauksaimniecības praksē [..].”
5. Regulas Nr. 2152/2003 12. panta 1. punktā ir paredzēts, ka programmu īsteno četros gados no 2003. gada 1. janvāra līdz 2006. gada 31. decembrim.
6. Regula Nr. 2152/2003 tika atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. maija Regulu (EK) Nr. 614/2007 par finanšu instrumentu videi ( LIFE+ ) (OV L 149, 1. lpp.).
Valsts tiesības
7. Grieķijas tiesību aktos jēdzieni “mežs” un “meža zeme” Likuma Nr. 998/1979 par valsts meža un meža zemes vispārīgu aizsardzību ( FEK A’  289) 3. pantā, kas tika aizstāts ar Likuma Nr. 3208/2003 ( FEK A’  303/24.12.2003.) 1. panta 1. punktu, ir definēti šādi:
“1. “Mežs” vai “meža ekosistēma” ir organisks savvaļas koksnāju veģetācijas kopums, kas aug tam vajadzīgā augsnes platībā un kas kopā ar šajā vietā pastāvošo floru un faunu savstarpējās atkarības un mijiedarbības rezultātā veido noteiktu biocenozi (meža biocenoze) un īpašu (mežs) dabisko vidi.
2. Meža zeme pastāv tur, kur iepriekš minētājā kopumā ietilpstošā savvaļas koksnāja veģetācija, kurā ietverti gan koki, gan krūmi, ir izkaisīta.
3. Biocenoze 1. un 2. punkta izpratnē un meža dabiskā vide kādā platībā rodas:
i) ja minētajā platībā aug savvaļas koksnāja veģetācija, no kuras ar meža ekspluatācijas pasākumiem var iegūt mežsaimniecības produktus (meža produkti);
ii) minētajai platībai, kurā pilnībā vai sporādiski aug iepriekš minētās sugas, ir jābūt vismaz 0,3 hektārus lielai ar pēc iespējas apļveidīgāku ģeometrisko formu vai arī vismaz trīsdesmit (30) metrus platai strēlei. Meža biocenoze un meža vide var izveidoties arī platībās, kas ir mazākas par 0,3 hektāriem, ja tās novietojuma dēļ atrodas savstarpējā atkarībā un mijiedarbībā ar citām blakusesošiem platībām, kas ir mežs vai meža zeme;
iii) koku vainagu projekcijai vertikāli ir jāpārklāj vismaz divdesmit pieci procenti no augsnes virsmas (projekcija 0,25). Meža ekosistēmas ir jāuzskata par mežu vai meža zemi saskaņā ar šādiem kritērijiem:
a) ja minētajā biocenozē meža sugām ir skaidri nosakāma vertikāla struktūra (vairāki stāvojumi) un to koku vainagu projekcija sedz vairāk nekā trīsdesmit procentus no augsnes (projekcija pārsniedz 0,30)”, tad šāda platība ir mežs, ar nosacījumu, ka augstāko koku vainaga projekcija ir lielāka par 15 centimetriem (0,15), bet, ja nav pameža, augstāko koku vainaga projekcija ir lielāka par 25 centimetriem (0,25);
b) ja iepriekš minētajā biocenozē koksnāja veģetāciju veido krūmveida liellapu mūžzaļās vai lapmetēju sugas, tad attiecīgo platību uzskata par “meža zemi”, ja šo sugu vainagu projekcija ir lielāka par divdesmit pieciem procentiem no augsnes (projekcija pārsniedz 0,25);
c) meža ekosistēmas jēdzienā ietilpst arī tās platības, kas kāda iemesla dēļ ir zaudējušas meža veģetāciju un kuras līdz šī likuma spēkā stāšanās brīdim nav paredzētas citādākai izmantošana saskaņā ar administratīviem aktiem. Attiecīgās platības tiek regulētas Konstitūcijas 117. panta 3. punktā, tās ir jāapmežo un tās saglabā tādu statusu, kāds tām bija pirms to iznīcināšanas.
4. Par “meža zemi” ir uzskatāmas arī dabiskās platības, kuras nav apklātas (platības, kuras klāj sauseņi, ganības, klinšaini izvirzījumi un vispārēji atkailinātas platības), kuras aptver mežs vai meža zeme, kā arī kalnu smailes un kalnaini apgabali, kuras atrodas blakus mežiem vai meža zemei. Attiecīgajās platībās nav atļauts veikt nekādas citas darbības, izņemot tās, kas ir paredzētas Likuma Nr. 1734/1987 ( FEK A’ 189) 13. panta 2. punktā un šī likuma 45.–61. pantā. Šī panta 6. punkta a), d) un e) apakšpunktā minētajām platībām nav piemērojami šajā punktā paredzētie noteikumi, pat tad, ja tās aptver mežs vai meža zeme.
5. Šī likuma noteikumi ir piemērojami arī pilsētu vai apdzīvotu vietu parkiem un nelieliem mežiem, kā arī platībām, kuras saskaņā ar kompetentas iestādes aktu ir atzītas apmežojamām.”
Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
8. 2004. gada 3. jūnija lēmumā Genikos Grammateas Perifereias Kritis (Krētas reģiona ģenerālsekretārs) nolēma, ka viens no Dimos Agiou Nikolaou
piederošajiem zemes gabaliem 217,64 m 2
platībā ir jāapmežo, jo tas ir daļa no plašākas meža platības, kura veģetācija ir daļēji iznīcināta uzaršanas dēļ.
9. Dimos Agiou Nikolaou
šo lēmumu pārsūdzēja Symvoulio tis Epikrateias
[Augstākajā administratīvajā tiesā], apgalvojot, ka nav izpildīti valsts tiesību aktos noteiktie nosacījumi šī zemes gabala kvalificēšanai par “mežu”, it īpaši attiecībā uz minimālās platības un koku vainagu projekcijas kritērijiem.
10. Iesniedzējtiesa konstatēja, ka jēdzieni “mežs” un “meža zeme”, kā tie bija definēti valsts tiesību aktos, kas bija spēkā datumā, saistībā ar kuru ir jāizvērtē apstrīdētā lēmuma likumība, nebija tādi paši kā Regulā Nr. 2152/2003 minētie. Tā secināja, ka šie tiesību akti tāpēc varētu nebūt saderīgi ar Kopienu tiesībām, kas nozīmētu, ka šajā lietā tie nebūtu piemērojami un būtu jāizmanto agrāk spēkā bijušie tiesību akti. Tomēr tā izteica šaubas par šī novērtējuma pamatotību.
11. Šādos apstākļos Symvoulio tis Epikrateias
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1) Vai [..] Regulas Nr. 2152/2003 [..] 3. panta a) un b) punktā paredzētās jēdzienu “mežs” un “[cita] meža zeme” definīcijas ir piemērojamas arī saistībā ar jautājumiem, kas attiecas uz “mežu” un “[citas] meža zemes” aizsardzību un vispārīgāk – apsaimniekošanu iepriekš minēto definīciju nozīmē, kuri nav tieši reglamentēti šajā regulā, bet tomēr ir paredzēti valsts tiesību sistēmā?
2) Ja atbilde uz [pirmo] jautājumu ir apstiprinoša, vai valsts tiesību sistēmā “meža” vai “meža zemes” definīcijā var iekļaut arī tādas platības, kas nav uzskatāmas par “mežu” vai “meža zemi” [..] Regulas Nr. 2152/2003 [..] 3. panta a) un b) punktā minēto definīciju nozīmē?
3) Ja atbilde uz [otro] jautājumu ir apstiprinoša, vai, ja valsts tiesību sistēmā “meža” un “meža zemes” definīcijā var iekļaut arī tādas platības, kas nav uzskatāmas par “mežu” vai “meža zemi” [..] Regulas Nr. 2152/2003 [..] 3. panta a) un b) punktā minēto definīciju nozīmē, šāda definīcija var atšķirties no iepriekš minētajā regulā noteiktās definīcijas gan attiecībā uz šo jēdzienu veidojošajiem elementiem regulas nozīmē, gan arī attiecībā uz šo veidojošo elementu – kas eventuāli var būt tādi paši kā regulā noteiktie – kvantitatīvajiem lielumiem, vai arī jāuzskata, ka valsts tiesību sistēmā paredzētajā definīcijā var iekļaut tādus jēdzienu “mežs” vai “meža zeme” veidojošos elementus, kuri atšķiras no regulā paredzētajiem, bet attiecībā uz kopīgajiem elementiem ir atļauts tikai neparedzēt to skaitliskos lielumus un, ja skaitliskie lielumi tiek paredzēti, tie nedrīkst atšķirties no regulā noteiktajiem skaitliskajiem lielumiem?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pieņemamību
12. Eiropas Komisija apstrīd lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību, jo neesot redzams, ka atbilde būtu lietderīga pamata lietas risinājumam. No lēmuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu faktiski izrietot, ka valsts tiesa ir noskaidrojusi, ka pamata prāvā apstrīdēto zemes gabalu var kvalificēt par “mežu” gan saskaņā ar valsts tiesībām, gan saskaņā ar Regulu Nr. 2152/2003. Jautājumiem tāpēc esot hipotētisks raksturs, jo tie ir uzdoti, tikai lai pārbaudītu valsts tiesībās paredzēto definīciju pamatotību.
13. Tomēr šādiem argumentiem nevar piekrist.
14. Jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Eiropas Savienības Tiesas un valsts tiesu sadarbības ietvaros, kas paredzēta EKL 234. pantā, vienīgi valsts tiesas, kas izskata lietu un kam ir jāuzņemas atbildība par tiesas nolēmuma pieņemšanu, ir kompetentas, ievērojot katras lietas īpatnības, novērtēt gan prejudiciāla nolēmuma nepieciešamību savu spriedumu taisīšanai, gan arī Tiesai uzdoto jautājumu atbilstību. Tādējādi, tā kā uzdotie jautājumi ir par Kopienu tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir pienākums pieņemt nolēmumu (skat. it īpaši 2001. gada 13. marta spriedumu lietā C‑379/98 PreussenElektra, Recueil, I‑2099. lpp., 38. punkts, un 2009. gada 1. oktobra spriedumu lietā C‑103/08 Gottwald, Krājums, I‑0000. lpp., 16. punkts).
15. No tā izriet, ka atbilstības prezumpciju, kas piemīt valsts tiesu prejudiciālā kārtā uzdotiem jautājumiem, var atspēkot tikai izņēmuma gadījumos, kad ir acīmredzami skaidrs, ka lūgtajai Kopienu tiesību normu interpretācijai, uz ko attiecas jautājumi, nav nekāda sakara ar pamata lietas situāciju vai priekšmetu (skat. it īpaši iepriekš minēto spriedumu lietā Gottwald, 17. punkts un tajā minētā judikatūra).
16. Taču šajā lietā no lēmuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu pamatojuma neizriet, ka valsts tiesa būtu ieņēmusi pozīciju, ka apstrīdētais zemes gabals katrā ziņā ir mežs gan valsts tiesību, gan Kopienu tiesību aspektā. No šī lēmuma 13. un 14. punkta izriet, ka iesniedzējtiesa uzskata, ka pamata lietas risinājums ir atkarīgs no tās Tiesai lūgtās interpretācijas.
17. Tāpēc ir jākonstatē, ka nav acīmredzami, ka lūgtajai interpretācijai nav nekādas nozīmes attiecībā uz nolēmumu, kurš ir jāpieņem iesniedzējtiesai.
18. Tādējādi lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jāatzīst par pieņemamu.
Par lietas būtību
19. Pirmajā jautājumā iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 2152/2003 3. panta a) un b) punkta tiesību normas, kurās šīs regulas aspektā ir definēti jēdzieni “mežs” un “meža zeme”, ir interpretējamas tādējādi, ka tās aizliedz tādas valsts tiesību normas, kurās ir atšķirīgas šo jēdzienu definīcijas saistībā ar darbībām, kas nav skaidri regulētas minētajā regulā.
20. Kā izriet no Regulas Nr. 2152/2003 1. panta, tās mērķis ir izveidot Kopienas programmu vispārīgam, saskaņotam un visaptverošam ilgtermiņa mežu stāvokļa monitoringam. Ar šo programmu ir paredzēts turpināt un attīstīt gaisa piesārņojuma un citu mežus ietekmējošu aģentu monitoringu, meža ugunsgrēku un to cēloņu un ietekmes monitoringu, meža ugunsgrēku novēršanu. Ar to ir paredzēts arī novērtēt prasības augšņu, oglekļa piesaistīšanas, klimata izmaiņu ietekmes un bioloģiskās daudzveidības, kā arī mežu aizsargfunkciju monitoringa jomā, attīstīt šo monitoringu, kā arī regulāri izvērtēt monitoringa darbību efektivitāti, novērtējot mežu stāvokli un attīstot monitoringa darbības.
21. Tātad no šīm tiesību normām skaidri izriet, ka Kopienu likumdevējs, kas turklāt Regulas Nr. 2152/2003 12. panta 1. punktā ir precizējis, ka šo Kopienu programmu ir paredzēts īstenot četros gados no 2003. gada 1. janvāra līdz 2006. gada 31. decembrim, ir vēlējies ierobežot minētās programmas piemērošanas jomu.
22. Protams, minētā regula šajā piemērošanas jomā un saskaņā ar EKL 249. panta otro daļu bija vispārīgi piemērojama, visi tās elementi bija obligāti saistoši un tā bija tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
23. Lai gan šādi programmai paredzēto mērķu sasniegšana, kā ir atgādināts šī sprieduma 20. punktā, noteiktā periodā dalībvalstīm bija saistoša, lai izveidotu mežu monitoringa programmu, ir skaidrs, ka Kopienu likumdevējs tomēr nav vēlējies veikt pilnīgu visu ar mežu platību pārvaldi saistīto darbību saskaņošanu.
24. Šajā ziņā nav šaubu, ka minētā regula tika pieņemta uz EKL 175. panta pamata, kas ir ietverts EK līguma XIX sadaļā, kura ir veltīta Kopienu politikai vides jomā. Jāatgādina, ka Kopienu tiesiskajā regulējumā šajā jomā nav paredzēta pilnīga saskaņošana (2005. gada 14. aprīļa spriedums lietā C‑6/03 Deponiezweckverband Eiterköpfe, Krājums, I‑2753. lpp., 27. punkts). Kaut arī EKL 174. pantā paredzēti noteikti Kopienām sasniedzami mērķi, EKL 176. pantā dalībvalstīm tomēr ir paredzēta iespēja veikt stingrākus aizsargpasākumus (2000. gada 22. jūnija spriedums lietā C‑318/98 Fornasar  u.c., Recueil, I‑4785. lpp., 46. punkts, kā arī iepriekš minētais spriedums lietā Deponiezweckverband Eiterköpfe, 27. punkts).
25. Tāpēc, lai gan mežu monitoringa īstenošanai Kopienu likumdevējs ir noteicis, kā definējamas teritorijas, uz kurām attiecas minētā darbība, no nevienas Regulas Nr. 2152/2003 tiesību normas neizriet, ka tās mērķis būtu noteikt kopējus noteikumus citu darbību regulēšanai.
26. Šādos apstākļos šie divi jēdzieni ir definēti tikai šīs regulas aspektā, kā tas skaidri ir noteikts tās 3. pantā. Tādējādi jāatzīst, ka šī panta mērķis nav un tā sekas nevar būt tādas, ka ar to tiktu izslēgtas visas citas meža un citas meža zemes definīcijas, ko dalībvalstis vēlētos piemērot citām darbības programmām, nevis tām, kas regulētas Regulā Nr. 2152/2003.
27. Valsts tiesai ir jāpārbauda, vai pamata prāvā apstrīdētā programma ir vai nav regulēta Regulā Nr. 2152/2003.
28. Ņemot vērā iepriekš minēto, uz pirmo jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 2152/2003 3. panta a) un b) punkta tiesību normas, kurās šīs regulas aspektā ir definēti jēdzieni “mežs” un “[cita] meža zeme”, ir interpretējamas tādējādi, ka tās neaizliedz tādas valsts tiesību normas, kurās paredzētas citādas šo jēdzienu definīcijas attiecībā uz darbībām, kas nav regulētas šajā regulā.
29. Ņemot vērā uz pirmo jautājumu sniegto atbildi, uz abiem pārējiem iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
30. Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 17. novembra Regulas (EK) Nr. 2152/2003 par mežu un vides mijiedarbības monitoringu Kopienā ( Forest Focus ) 3. panta a) un b) punkta tiesību normas, kurās šīs regulas aspektā ir definēti jēdzieni “mežs” un “[cita] meža zeme”, ir interpretējamas tādējādi, ka tās neaizliedz tādas valsts tiesību normas, kurās paredzētas citādas šo jēdzienu definīcijas attiecībā uz darbībām, kas nav regulētas šajā regulā.