62023CO0025
TIESAS RĪKOJUMS (devītā palāta)
2023. gada 5. oktobrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punkts, 94. panta b) un c) punkts un 99. pants – Patērētāju tiesību aizsardzība – Negodīgi noteikumi patērētāju līgumos – Vekseļi – Prasība izklāstīt pamatlietas normatīvo kontekstu – Prasība norādīt iemeslus, kas pamato vajadzību pēc Tiesas atbildes – Daļēja acīmredzama nepieņemamība – Izpildes tiesneša, kuram iesniegts iebildums, jurisdikcijas neesamība, lai ex officio vai pēc attiecīgā patērētāja lūguma novērtētu šī patērētāja ar profesionāli noslēgtā līguma to noteikumu negodīgo raksturu, kas veido pamatu, lai emitētu vekseļus, kuru kā izpildu dokumentu vērtība tiek apstrīdēta
Lietā C‑25/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Qorti tal‑Maġistrati (Malta) fil‑qasam ċivili (Pirmās instances tiesa civillietās, Malta) iesniegusi ar 2022. gada 14. decembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 16. janvārī, tiesvedībā
AL
pret
Princess Holdings Ltd,
TIESA (devītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja L. S. Rosi [L. S. Rossi], tiesneši S. Rodins [S. Rodin] (referents) un O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei],
ģenerāladvokāte: J. Kokote [J. Kokott],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu lietu izlemt, izdodot motivētu rīkojumu saskaņā ar Tiesas Reglamenta 53. panta 2. punktu un 99. pantu,
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 6. panta 1. punktu un 7. panta 1. punktu Padomes Direktīvā 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.) un 5. un 10. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 87/102/EEK (OV 2008, L 133, 66. lpp.), kā arī 6.–8. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā (ES) 2019/771 (2019. gada 20. maijs) par atsevišķiem preču pārdošanas līgumu aspektiem, ar kuru groza Regulu (ES) 2017/2394 un Direktīvu 2009/22/EK un atceļ Direktīvu 1999/44/EK (OV 2019, L 136, 28. lpp.).
2
Šis lūgums tika iesniegts saistībā ar tiesvedību starp AL un Princess Holdings Ltd par AL prasību novērst to, ka vekseļi, kuriem bija beidzies termiņš, kļūst par izpildāmiem.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 93/13
3
Direktīvas 93/13 6. panta 1. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis nosaka, ka negodīgi noteikumi, kas izmantoti pārdevēja vai piegādātāja ar patērētāju noslēgtā līgumā, atbilstoši savas valsts tiesību aktiem nav saistoši patērētājam un, ka līgums pie tādiem pašiem noteikumiem turpina pusēm būt saistošs, ja tas var pastāvēt bez negodīgajiem noteikumiem.”
4
Minētās direktīvas 7. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Dalībvalstis nodrošina, ka patērētāju un konkurentu interesēs pastāv adekvāti un efektīvi līdzekļi, lai novērstu negodīgu noteikumu ilgstošu izmantošanu pārdevēju vai piegādātāju ar patērētājiem noslēgtos līgumos.”
Direktīva 2008/48
5
Direktīvas 2008/48 5. panta priekšmets ir “informācija, kas sniedzama pirms līguma noslēgšanas”.
6
Minētās direktīvas 10. pants attiecas uz “kredītlīgumos iekļaujamo informāciju”.
Direktīva 2019/771
7
Direktīvas 2019/771 6. panta priekšmets ir “subjektīvās prasības attiecībā uz atbilstību” precēm, uz kurām attiecas pārdošanas līgumi.
8
Minētās direktīvas 7. pants attiecas uz šīm precēm izvirzāmajām “objektīvajām prasībām attiecībā uz atbilstību”.
9
Direktīvas 8. panta priekšmets ir “nepareiza [minēto] preču uzstādīšana”.
10
Tās pašas direktīvas 24. panta 2. punkts paredz, ka tās noteikumus nepiemēro līgumiem, kas noslēgti pirms 2022. gada 1. janvāra.
Tiesas Reglaments
11
Tiesas Reglamenta 94. panta b) un c) punktā ir noteikts:
“Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu papildus Tiesai uzdoto prejudiciālo jautājumu formulējumam ietver:
[..]
b)
to valsts tiesību normu saturu, kas varētu būt piemērojamas attiecīgajā lietā, un attiecīgā gadījumā atbilstošo valsts judikatūru;
c)
to iemeslu izklāstu, kas likuši iesniedzējtiesai šaubīties par noteiktu Savienības tiesību normu interpretāciju vai spēkā esamību, kā arī saikni, ko tā konstatējusi starp šīm tiesību normām un pamatlietai piemērojamajiem valsts tiesību aktiem.”
Maltas tiesības
Tiesu sistēmas organizācijas un civilprocesa kodekss
12
Kodiċi ta' Organizzazzjoni u Proċedura Ċivili (Tiesu sistēmas organizācijas un civilprocesa kodeksa) 253. panta e) punktā, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Tiesu sistēmas organizācijas un civilprocesa kodekss”), būtībā ir noteikts, ka vekselis, kas izdots saskaņā ar Kodiċi tal‑Kummerċ (Komerckodeksu), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Komerckodekss”), un kā termiņš ir beidzies, kļūst par izpildu dokumentu, kad attiecīgais kreditors iesniedz juridisku vēstuli ar lūgumu atzīt šo vekseli par izpildāmu, un viņa parādnieks neiesniedz iebildumus 20 dienu laikā pēc šīs vēstules saņemšanas. Šāda iebilduma pamatā var būt tas, ka uz minētā vekseļa nav attiecīgā parādnieka paraksta, vai citi “nopietni un pamatoti iemesli”. Ja kompetentā tiesa apmierina šo iebildumu, minētā vekseļa turētājam ir jāiesniedz atsevišķs pieprasījums saskaņā ar Komerckodeksu.
Komerckodekss
13
Komerckodeksa 198. pantā būtībā ir noteikts, ka iebildumi, kas iesniegti pret vekseļa turētāju, nevar aizkavēt vekseļa apmaksu, ja vien tos nav iespējams “viegli un ātri” izskatīt. Ja šie iebildumi prasa veikt “ilgstošu izmeklēšanu”, attiecīgo izskatīšanu veic atsevišķā procedūrā un, gaidot minētās izmeklēšanas rezultātu, nedrīkst apturēt maksājuma rīkojuma izpildi, ko attiecīgā gadījumā var papildināt ar garantijas iesniegšanu.
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
14
2019. gada oktobrī AL noslēdza nomas un pirkuma līgumu ar No Deposit Cars Malta Ltd par lietotu automobili un noteica tam cenu 12000 EUR, kas piecu gadu laikā samaksājami 60 ikmēneša maksājumos 200 EUR apmērā. Šajā saistībā AL parakstīja 60 vekseļus, katru par 200 EUR.
15
2021. gada 1. jūnijāPrincess Holdings, uzņēmums, kas pieder tam pašam akcionāram, kuram pieder visas No Deposit Cars Malta akcijas, un kam tika nodoti minētie vekseļi, iesniedza juridisku vēstuli Qorti tal‑Maġistrati (Malta) fil‑qasam ċivili (Pirmās instances tiesa civillietās, Malta), pieprasot piespiedu kārtā piedzīt astoņus no minētajiem vekseļiem, izdodot izpildes orderi.
16
2021. gada 28. jūnijā AL iesniedza pārsūdzību, iebilstot pret šo astoņu vekseļu nodošanu izpildei un jo īpaši apgalvojot, ka AL bija atdevis attiecīgo automobili uzņēmumam No Deposit Cars Malta, tomēr tas bija saglabājis attiecīgos vekseļus.
17
Šajos apstākļos Qorti tal‑Maġistrati (Malta) fil‑qasam ċivili (Pirmās instances tiesa civillietās) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai tas, ka tiesvedībā, kuras mērķis ir panākt vekseļa piedziņu [..], [valsts] tiesai ir liegts pārbaudīt līgumu, kas noslēgts pirms vekseļa izrakstīšanas, ir pretrunā Padomes Direktīvai 93/13/EEK [..], jo īpaši tās 6. panta 1. punktam un 7. panta 1. punktam?
2)
Vai tas, ka tiesvedībā, kuras mērķis ir panākt vekseļa piedziņu [..], [valsts] tiesai ir liegts pārbaudīt līgumu, kas noslēgts pirms vekseļa izrakstīšanas, ir pretrunā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2008/48/EK [..], jo īpaši tās 5. un 10. pantam?
3)
Vai tas, ka tiesvedībā, kuras mērķis ir panākt vekseļa piedziņu [..], [valsts] tiesai ir liegts analizēt vekseļa pamatā esošās saistības, kas uzņemtas pirms vekseļa izrakstīšanas, ir pretrunā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai (ES) 2019/771 [..], jo īpaši patērētāja tiesībām saņemt no pārdevēja preces, kas atbilst šīs direktīvas 6., 7. un 8. pantā paredzētajiem nosacījumiem, un patērētāja tiesībām pieprasīt zaudējumu atlīdzināšanu, ja minētās prasības nav izpildītas?”
Par pieņemamību
18
Saskaņā ar Reglamenta 53. panta 2. punktu, ja lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir acīmredzami nepieņemams, Tiesa pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas, neveicot tālākas procesuālās darbības, jebkurā brīdī var lemt.
19
Izskatāmajā lietā šī tiesību norma ir jāpiemēro attiecībā uz otro un trešo jautājumu.
20
Uzdodot otro un trešo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 2008/48 5. un 10. pants, kā arī Direktīvas 2019/771 6.–8. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie ir pretrunā ar valsts tiesību normu un tās interpretāciju valstu tiesās, kas paredz vekseļa piedziņas procedūru, kuras ietvaros valsts tiesnesim nav jurisdikcijas izvērtēt to līguma noteikumu negodīgo raksturu, kuru rezultātā ir izdots šis vekselis, kura kā izpildu dokumenta vērtība tiek apstrīdēta.
21
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu izveidotā procedūra ir Tiesas un valsts tiesu sadarbības instruments, kura ietvaros pirmā sniedz otrajām tādas Savienības tiesību interpretācijas norādes, kas tām ir nepieciešamas, lai atrisinātu izskatāmās lietas (spriedums, 2020. gada 26. marts, Miasto Łowicz un Prokurator Generalny, C‑558/18 un C‑563/18, EU:C:2020:234, 44. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
22
Tā kā lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir šīs procedūras pamatā, valsts tiesai pašā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jāizskaidro pamatlietas faktiskais un normatīvais regulējums un jāsniedz nepieciešamie paskaidrojumi par iemesliem, kādēļ tika izvēlētas tās Savienības tiesību normas, kuru interpretāciju tā pieprasa, kā arī par saikni, ko tā izveido starp šīm normām un valsts tiesību aktiem, kas piemērojami iesniegtajā tiesvedībā (šajā nozīmē skat. jo īpaši spriedumu, 2020. gada 4. jūnijs, C.F. (Nodokļu revīzija), C‑430/19, EU:C:2020:429, 23. punkts un minētā judikatūra].
23
Šajā ziņā ir arī jāuzsver, ka lēmumos lūgt prejudiciālu nolēmumu ietvertajai informācijai ir jāļauj, pirmkārt, Tiesai sniegt lietderīgas atbildes uz valsts tiesas uzdotajiem jautājumiem un, otrkārt, dalībvalstu valdībām, kā arī citām ieinteresētajām personām, izmantot tiesības iesniegt savus apsvērumus, kas tām ir piešķirtas ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 23. pantu. Tiesai ir jārūpējas, lai šīs tiesības tiktu nodrošinātas, tāpēc ka saskaņā ar minēto tiesību normu ieinteresētajām personām tiek paziņoti tikai lēmumi par prejudiciālu jautājumu uzdošanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 2. septembris, Irish Ferries, C‑570/19, EU:C:2021:664, 134. punkts un minētā judikatūra).
24
Šīs kumulatīvās prasības attiecībā uz lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu saturu ir skaidri noteiktas Reglamenta 94. pantā, un iesniedzējtiesai LESD 267. pantā paredzētās sadarbības ietvaros tām ir jābūt zināmām un tās ir stingri jāievēro (rīkojums, 2014. gada 3. jūlijs, Talasca, C‑19/14, EU:C:2014:2049, 21. punkts, un spriedums, 2021. gada 9. septembris, Toplofikatsia Sofia u.c., C‑208/20 un C‑256/20, EU:C:2021:719, 20. punkts, kā arī minētā judikatūra). Turklāt tās ir atgādinātas Eiropas Savienības Tiesas Ieteikumu valstu tiesām par prejudiciālā nolēmuma tiesvedības ierosināšanu (OV 2019, C 380, 1. lpp.) 13., 15. un 16. punktā.
25
Šajā gadījumā lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecībā uz otro un trešo jautājumu acīmredzami neatbilst Reglamenta 94. panta b) un c) punktā noteiktajām prasībām.
26
No vienas puses, lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nav sniegts pietiekami precīzs apraksts par tās valsts tiesisko regulējumu, kurā notiek tiesvedība valsts tiesā. Būtībā, kaut arī Tiesu sistēmas organizācijas un civilprocesa kodeksa 166.A un 166.B pants šķiet galvenie elementi, lai izprastu pamatlietu, iesniedzējtiesa tos neizklāsta lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu un neizskaidro saikni, kas veidojas starp šiem pantiem un Direktīvām 2008/48 un 2019/771. Līdz ar to Tiesa nevar sniegt lietderīgu atbildi uz šiem jautājumiem.
27
No otras puses, lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nav izskaidrota saikne, kas veidojas starp Savienības tiesību normām, kuru interpretācija tiek lūgta minēto jautājumu ietvaros, un valsts tiesību aktiem, kas ir piemērojami pamatlietā. Būtībā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nekādi neizriet tas, kādā veidā Direktīvas 2008/48 5. un 10. panta, kā arī Direktīvas 2019/771 6.–8. panta, interpretācija ir nepieciešama, lai atrisinātu pamatlietu. Iesniedzējtiesa plašāk neizskaidro, kāda saikne pamatlietā veidojas starp šīm Savienības tiesību normām un valsts tiesību normām. Līdz ar to Tiesa nevar novērtēt, cik lielā mērā ir nepieciešama atbilde uz šiem pašiem jautājumiem, lai minētā tiesa varētu pieņemt savu lēmumu.
28
Visbeidzot, attiecībā uz trešo jautājumu ir jānorāda, ka no Direktīvas 2019/771 24. panta 2. punkta izriet – minētā direktīva attiecas tikai uz līgumiem, kas noslēgti, sākot no 2022. gada 1. janvāra. Tā kā līgums, kas ir pamatlietas priekšmets, tika noslēgts pirms šī datuma, minētā direktīva šajā gadījumā nav piemērojama.
29
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar Reglamenta 53. panta 2. punktu ir acīmredzami nepieņemams tiktāl, ciktāl tas attiecas uz otro un trešo jautājumu.
Par pirmo jautājumu
30
Atbilstoši Reglamenta 99. pantam, it īpaši tad, ja atbilde uz uzdoto prejudiciālo jautājumu skaidri izriet no judikatūras, Tiesa pēc tiesneša referenta priekšlikuma un pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas jebkurā brīdī var lemt, izdodot motivētu rīkojumu.
31
Izskatāmajā lietā šī tiesību norma ir jāpiemēro attiecībā uz pirmo jautājumu.
32
Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts ir pretrunā tādai valsts tiesību normai, kādu to interpretē valsts tiesas, paredzot, ka procedūrā attiecībā uz vekseļu piedziņu tiesnesim, kuram iesniegts iebildums, nav jurisdikcijas ex officio vai pēc attiecīgā patērētāja lūguma novērtēt šī patērētāja ar profesionāli noslēgtā līguma noteikumu iespējamo negodīgo raksturu un to, cik pamatoti ir izdoti šie vekseļi, kuru kā izpildes dokumentu vērtība tiek apstrīdēta, kamēr šāda pārbaude nav veikta, un ka izpildes tiesnesis būtībā nevar apturēt piedziņu līdz pat procedūras beigām.
33
Kaut arī Tiesa vairākkārt, ievērojot Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkta un 7. panta 1. punkta prasības, ir noteikusi, kādā veidā valsts tiesām ir jānodrošina patērētāju tiesību aizsardzība atbilstoši minētajai direktīvai, tomēr principā Savienības tiesībās nav saskaņotas procedūras, ko piemēro līguma noteikumu iespējami negodīgā rakstura pārbaudei, un līdz ar to attiecīgā procedūra izriet no dalībvalsts iekšējās tiesību sistēmas – tomēr ar nosacījumu, ka tā nedrīkst būt mazāk labvēlīga par noteikumiem, kas reglamentē valsts tiesībām pakļautas līdzīgas situācijas (līdzvērtības princips), un tā nedrīkst padarīt praktiski neiespējamu vai pārmērīgi grūtu Savienības tiesībās piešķirto tiesību īstenošanu (efektivitātes princips) (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 4. maijs, BRD Groupe Societé Générale un Next Capital Solutions, C‑200/21, EU:C:2023:380, 28. punkts, kā arī spriedumu, 2019. gada 26. jūnijs, Addiko Bank, C‑407/18, EU:C:2019:537, 45. un 46. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
34
Turklāt Tiesa ir precizējusi, ka dalībvalstu pienākums nodrošināt to tiesību efektivitāti, kuras attiecīgajām personām izriet no Savienības tiesībām, it īpaši attiecībā uz tiesībām, kas izriet no Direktīvas 93/13, ietver prasību par efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kas ir nostiprināta minētās direktīvas 7. panta 1. punktā un ir paredzēta arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā un kas jo īpaši attiecas uz procesuālo noteikumu izstrādi par tādu prasību iesniegšanu tiesā, kas pamatotas ar minētajām tiesībām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 4. maijs, BRD Groupe Societé Générale un Next Capital Solutions, C‑200/21, EU:C:2023:380, 29. punkts, kā arī spriedumu, 2021. gada 10. jūnijs, BNP Paribas Personal Finance, no C‑776/19 līdz C‑782/19, EU:C:2021:470, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
35
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka no Direktīvas 93/13 izrietošo tiesību efektīva aizsardzība var tikt garantēta tikai ar nosacījumu, ka valsts procesuālā sistēma ļauj tiesai vai nu maksājuma rīkojuma procedūrā, vai maksājuma rīkojuma izpildes procedūrā pēc savas ierosmes veikt kontroli pār attiecīgajā līgumā esošo noteikumu iespējamo negodīgumu (spriedums, 2018. gada 20. septembris, EOS KSI Slovensko, C‑448/17, EU:C:2018:745, 45. punkts).
36
Tātad, gadījumos, kad nekāda pēc savas ierosmes veikta tiesas pārbaude par attiecīgajā līgumā ietverto noteikumu iespējamo negodīgumu nav paredzēta maksājuma rīkojuma izpildes posmā, ir uzskatāms, ka valsts tiesību akti var apdraudēt Direktīvā 93/13 paredzētās aizsardzības efektivitāti, ja tajos nav paredzēta šāda kontrole minētā maksājuma rīkojuma izdošanas posmā vai ja šāda kontrole ir paredzēta tikai iebildumu pret jau izdotu rīkojumu iesniegšanas posmā, kad pastāv ievērojams risks, ka attiecīgais patērētājs neiesniegs nepieciešamos iebildumus vai nu tādēļ, ka šim nolūkam paredzētais termiņš ir pārāk īss, vai arī, ņemot vērā tiesvedības izmaksas salīdzinājumā ar apstrīdētā parāda summu, vai arī tādēļ, ka valsts tiesību aktos nav paredzēts pienākums sniegt šim patērētājam visu informāciju, kas vajadzīga, lai viņš varētu noteikt savu tiesību apjomu (spriedums, 2018. gada 20. septembris, EOS KSI Slovensko, C‑448/17, EU:C:2018:745, 46. punkts).
37
Attiecībā uz vekseļiem Tiesa ir nospriedusi, ka Direktīvas 93/13 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir pretrunā ar valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru ir atļauts izdot maksājuma rīkojumu, pamatojoties uz formas ziņā pareizu vekseli, ar ko tiek nodrošināts no patēriņa kredītlīguma izrietošs parāds, ja tiesai, kurā ir iesniegts pieteikums par maksājuma rīkojuma izdošanu, nav pilnvaru pārbaudīt šā līguma noteikumu iespējamo negodīgo raksturu tādēļ, ka tiesību celt iebildumus pret šādu rīkojumu izmantošanas noteikumi neļauj nodrošināt to tiesību ievērošanu, ko patērētājs iegūst no minētās direktīvas (spriedums, 2018. gada 13. septembris, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, 71. punkts).
38
Nesen Tiesa nosprieda, ka Direktīva 93/13 ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāda valsts tiesību norma, saskaņā ar kuru patērētājam, kas ir noslēdzis aizdevuma līgumu ar kredītiestādi un pret ko šis profesionālis ir uzsācis piespiedu izpildes procedūru, nav atļauts – ja ir pagājis piecpadsmit dienu termiņš no minētās procedūras pirmo dokumentu paziņošanas – atsaukties uz negodīgu noteikumu esamību, lai iebilstu pret minēto procedūru, pat ja šim patērētājam atbilstoši valsts tiesību aktiem ir iespēja vērsties tiesā ar prasību konstatēt negodīgu noteikumu esamību; šīs prasības iesniegšanai nav noteikts nekāds termiņš, bet tās izskatīšanas risinājums neietekmē piespiedu izpildes procedūras risinājumu, kurš patērētājam var būt saistošs pirms prasības konstatēt negodīgu noteikumu esamību izskatīšanas iznākuma (spriedums, 2023. gada 4. maijs, BRD Groupe Societé Générale un Next Capital Solutions, C‑200/21, EU:C:2023:380, 31. punkts).
39
Tiesa ir arī nospriedusi, ka šī direktīva ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru izpildes tiesai piedziņas vēršanas uz hipotēkas objektu procedūrā nav atļauts ne pēc savas ierosmes, ne pēc attiecīgā patērētāja lūguma izvērtēt līguma, no kura izriet pieprasītais parāds un kurš ir izpildraksta pamatā, noteikuma negodīgumu, nedz arī veikt pagaidu pasākumus, jo īpaši apturēt minēto izpildes procedūru, ja šo pasākumu veikšana ir nepieciešama, lai nodrošinātu tiesas, kura attiecīgo lietu izskata pēc būtības un kurai ir kompetence pārbaudīt attiecīgā noteikuma negodīgo raksturu, galīgā nolēmuma pilnīgu efektivitāti (spriedums, 2022. gada 17. maijs, Impuls Leasing România, C‑725/19, EU:C:2022:396, 51. punkts un tajā minētā judikatūra).
40
Šajā gadījumā ir taisnība, ka attiecīgajam parādniekam ir tiesības iesniegt iebildumus pret vekseļa saņēmēju, taču saskaņā ar Tiesu sistēmas organizācijas un civilprocesa kodeksu viņš var iesniegt šos iebildumus, tikai pamatojoties uz to, ka paraksts, kas norādīts šajā vekselī, nav viņa paraksts, vai citu “nopietnu un pamatotu iemeslu dēļ” saskaņā ar attiecīgo valsts regulējumu. Citos gadījumos šim parādniekam ir jāapstrīd minētais vekselis pēc būtības un atsevišķas procedūras ietvaros saskaņā ar Komerckodeksu. Tomēr, tā kā šāda apstrīdēšana nevar izraisīt paša vekseļa piedziņas apturēšanu, minētais parādnieks principā nevar to apstrīdēt, pirms valsts tiesa to nav atzinusi par izpildāmu. Tomēr šķiet, ka valsts tiesību akti, par kuriem ir runa pamatlietā, šajā konkrētajā gadījumā neparedz iespēju izpildes tiesnesim pieņemt tādus pagaidu pasākumus kā izpildes procedūras apturēšana līdz lietas izskatīšanas pēc būtības beigām.
41
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Tiesu sistēmas organizācijas un civilprocesa kodekss neļauj izpildes tiesnesim, kuram ir iesniegts iebildums, ex officio vai pēc attiecīgā patērētāja lūguma pārbaudīt tā līguma noteikumu negodīgumu, kas ir attiecīgā izpildu dokumenta pamatā, un šo pārbaudi gan var veikt lietu pēc būtības izskatošā tiesa, izskatot parastos tiesību aizsardzības līdzekļus, bet viņam savukārt nav pilnvaru izdot rīkojumu par izpildes procedūras apturēšanu.
42
Šajā ziņā Tiesa ir atzinusi, ka, lai gan saskaņā ar valsts procesuālajām tiesībām starp profesionāli un patērētāju noslēgta hipotekārā kredīta līguma noteikumu negodīguma pārbaudi var veikt nevis tiesa, kurā iesniegts pieteikums par šāda līguma piespiedu izpildi, bet vienīgi – vēlāk un vajadzības gadījumā – lietu pēc būtības izskatošā tiesa, kurā patērētājs ir iesniedzis prasību par minēto noteikumu atzīšanu par spēkā neesošiem, ar to acīmredzami nepietiek, lai nodrošinātu Direktīvā 93/13 paredzētās patērētāju tiesību aizsardzības pilnīgu efektivitāti (spriedums, 2019. gada 26. jūnijs, Addiko Bank, C‑407/18, EU:C:2019:537, 61. punkts).
43
Proti, Tiesa ir konstatējusi, ka gadījumā, kad piespiedu piedziņas vēršana uz ar hipotēku nodrošinātu nekustamo īpašumu ir veikta pirms pasludināts lietu pēc būtības izskatošās tiesas nolēmums, ar kuru atzīts hipotēkas pamatā esošā līguma noteikuma negodīgums un tādējādi par spēkā neesošu atzīta arī izpildes procedūra, šis nolēmums ļautu nodrošināt minētajam patērētājam vienīgi vēlāku aizsardzību un vienīgi zaudējumu atlīdzinājuma veidā, kas būtu nepilnīgs un nepietiekams un, pretēji Direktīvas 93/13 7. panta 1. punktā paredzētajam, nebūtu nedz adekvāts, nedz efektīvs līdzeklis, lai novērstu šāda noteikuma izmantošanu (rīkojums, 2019. gada 6. novembris, BNP Paribas Personal Finance SA Paris Sucursala Bucureşti un Secapital, C‑75/19, EU:C:2019:950, 32. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
44
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo jautājumu ir jāatbild tā, ka Direktīvas 93/13 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie ir pretrunā ar valsts tiesību normu, kā to interpretē valstu tiesas, kas paredz, ka vekseļu piedziņas procedūras ietvaros tiesnesim, kuram iesniegts iebildums, nav jurisdikcijas ex officio vai pēc attiecīgā patērētāja lūguma novērtēt tā līguma noteikumu iespējamo negodīgumu, ko šis patērētājs noslēdzis ar profesionāli un kas ir pamatā tādu vekseļu izdošanai, kuru kā izpildu dokumentu vērtība tiek apstrīdēta.
Par tiesāšanās izdevumiem
45
Attiecībā uz pamatlietas pusēm dalībniekiem šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (devītā palāta) nospriež:
1)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Qorti tal‑Maġistrati (Malta) fil‑qasam ċivili (Pirmās instances tiesa civillietās, Malta) iesniedza 2022. gada 14. decembrī, ir acīmredzami nepieņemams attiecībā uz otro un trešo jautājumu.
2)
Padomes Direktīvas 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos 6. panta 1. punkts un 7. panta 1. punkts
ir jāinterpretē tādējādi, ka
tiem pretrunā ir valsts tiesību norma, kā to interpretējušas valstu tiesas, ar kuru ir paredzēts, ka vekseļu piedziņas procedūras ietvaros tiesnesim, kuram iesniegts iebildums, nav jurisdikcijas ex officio vai pēc attiecīgā patērētāja lūguma novērtēt tā līguma noteikumu potenciālo negodīgumu, ko šis patērētājs noslēdzis ar profesionāli un kas ir pamatā tādu vekseļu izdošanai, kuru kā izpildes dokumentu vērtība tiek apstrīdēta.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – maltiešu.